Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti, značajan segment mandata koji su građani Srbije dali strankama skupštinske većine i Republičkoj vladi ogleda se u zahtevu za sprovođenjem sistematskih reformi, čiji će rezultat biti ustanovljavanje jednog savremenog, demokratskog i efikasnog sistema čiji je sinonim pravna država. O značaju i mestu sistema lokalne samouprave u tim okolnostima bilo je dosta reči tokom višemesečne javne rasprave na temu novog zakona kojim se uređuje ova oblast, a zaključak u tom pogledu je jedinstven: razvijena lokalna samouprava u decentralizovanom sistemu javnih ovlašćenja predstavlja jedan od temeljnih principa savremene demokratije. To je prvi, a neretko i najteži, stepenik na putu ostvarivanja niza osnovnih prava i interesa građana. Kada razmatramo sistem lokalne samouprave koji je na snazi, i predstavlja tešku zaostavštinu socijalističkog i prethodnog postsocijalističkog režima, lako se uočavaju tri grupe problema. Prvo, opštine su razvlašćene postepenim sužavanjem nadležnosti, a posledica je jedan pravno hendikepiran sistem lokalne samouprave, imovinski opustošene opštine, funkcionalno osiromašena opštinska uprava. Konačno, na taj način čitav niz javnih funkcija, koji se odnosi na neka egzistencijalna i bitna prava i interese građana, podignut je na nivo javnog autoriteta, koji je često nedostupan korisnicima tih usluga. Drugo, neposredno vezano za prethodni problem je i pitanje finansiranja opština. Obim učešća jedinica lokalne samouprave u ukupnim javnim prihodima je izuzetno skroman. Ključni problem svakako predstavlja nepostojanje opštinske svojine, odnosno značajno ograničenje svojinskih prava, što je ustanovljeno Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije. Treća grupa problema se odnosi na funkcionisanje organa lokalne samouprave. U ovom momentu je na snazi organizacioni model lokalnih vlasti koji predstavlja jedan od poslednjih relikata socijalističkog društvenog sistema. Reč je o sistemu tzv. jedinstva vlasti kolektivnog i izvršnog organa skupštine opštine, uz nejasne pravne i funkcionalne veze sa opštinskom upravom i sa protokolarnom, a u praksi hipertrofiranom, funkcijom predsednika opštine. U ovim uslovima javlja se niz problema u funkcionisanju lokalnih vlasti. U praksi nije uvek jasno ko donosi odluke, ko ih sprovodi i, na kraju, ko snosi političku odgovornost za rad opštinskih vlasti. Politička odgovornost je svakako potpuno zamagljena, prilično nejasna, a ona predstavlja fundamentalni princip funkcionisanja demokratskih organa vlasti, jer građani u toj šumi međusobnih odnosa opštinskih organa ne mogu da prepoznaju, kako bi naš narod rekao - ni ko pije ni ko plaća. Konačno, opština i njena uprava su shvaćene isključivo kao oblici javnog autoriteta, a ne kao lokalne zajednice sa svojim specifičnostima i potrebama razvoja, isključivo kao oblici javnog sektora, što je imanentno tradicionalnom shvatanju organizacije državnih organa, ali ne i savremenim tendencijama povezivanja javnog i civilnog sektora. Kada je reč o važećem ustavnom kontekstu, Ustav SRJ i Ustav RS ne pružaju adekvatnu osnovu za sveobuhvatnu reformu sistema lokalne samouprave. Na primer, članom 73. Ustava SRJ utvrđeno je da sva sredstva, nepokretnosti, javna dobra koja koriste opštinski organi, službe, odnosno javna preduzeća čiji je osnivač opština, predstavljaju društvenu svojinu, odnosno državnu svojinu, odnosno svojinu čiji je titular Republika Srbija. Ovo je neuralgično pitanje. Nije se moglo rešavati u ovom momentu, ali se taj problem neće moći dugo odlagati, jer nema suštinske samouprave, odnosno autonomije bez sopstvene svojine. Teritorijalna organizacija je takođe ustavno-pravna materija. U tom smislu, u pogledu razmatranja sistema lokalne samouprave, u ovom momentu treba imati u vidu postojeće teritorijalne organizacije. Činjenica je da su moguće promene u pogledu broja opština i gradova, ali se u izradi zakona o lokalnoj samoupravi pošlo od pretpostavke da će se i u budućnosti zadržati postojeći sistem tzv. jake opštine, odnosno teritorijalno i populaciono relativno velike jedinice lokalne samouprave, u odnosu na pojedine uporedne modele koje postoje u praksi evropskih zemalja, kao oblika koji je samo dovoljan i adekvatan za ostvarivanje prava i interesa građana i zajednice koja ulaze u korpus prava lokalne samouprave. Pored toga, važno je istaći da se prilikom izrade zakona nije mogao napraviti značajniji pomak u pogledu budućeg utvrđivanja statusa grada, odnosno jasnog zakonskog definisanja (tzv. diferencija specifika) gradau odnosu na opštinu. Odredbom člana 117. Ustava Republike Srbije grad uređen kao opština, sa dve ili više gradskih opština. To je svakako nezadovoljavajuća definicija, koja istovremeno predstavlja značajna ograničenja u smislu proširivanja postojećeg kruga gradova u Srbiji, kao i odredbu koja ne daje nikakav osnov za bliže uređenje grada. Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, prema stanovištu Vlade Republike Srbije i njene ekspertske grupe koja je bila nosilac poslaizrade ovog zakona, predstavlja akt koji afirmiše principe decentralizacije. Široko značenje ovog izraza, shvaćeno u dinamičkom obliku kao proces prenošenja ovlašćenja, utvrđivanja većeg polja autonomnog odlučivanja i pravnog uređivanja određenih društvenih odnosa, u predloženom zakonu o lokalnojsamoupravi dobilo je svoju pravnu artikulaciju, odgovarajuću u postojećem momentu jednom dugom procesu reforme, redefinisanja i revizije važećeg pravnog poretka. Kada se razmatra osnovno pitanje koje se često poistovećuje i nepravedno iscrpljuje izrazom decentralizacija, a to je pitanje utvrđivanja izvornih ovlašćenja, izvornih nadležnosti jedinica lokalne samouprave, odnosno njihovo proširivanje, mora se istaći da je osnovni princip u razmatranju konkretnog delokruga nadležnosti bila funkcionalnost, racionalna decentralizacija koja polazi od principa funkcionalnosti, polazi od principa da se ne zadrže poslovi i zadaci na strukturno višem obliku javne vlasti ukoliko se podjednako dobro mogu obavljati na nižem nivou. Konačno, decentralizacija ne predstavlja vrednost za sebe, već se mora posmatrati u navedenom okviru funkcionalnosti određenih rešenja. U Predlogu zakona decentralizacija se razvija u nekoliko aspekata. Pre svega, pored postojećeg delokruga, utvrđuje se pravac proširivanja izvornih nadležnosti jedinica lokalne samouprave - na primer, u oblasti obrazovanja, zdravstvene zaštite, kulture, socijalne i dečije zaštite. Važno je istaći da će se ovim zakonskim aktom, kao temeljnim zakonom u oblasti sistema lokalne samouprave, tzv. sistemskim zakonom, utvrditi nove nadležnosti koje će se opet bliže urediti posebnim sektoralnim zakonima kojima se inače uređuje određena oblast. Postepeno proširivanje izvornih nadležnosti opština i gradova nameće se kao jedan realan i racionalan postupak, koji će se odvijati u nekoliko faza promenama odgovarajućih zakona, uporedo sa procesom koji mora da prati proces decentralizacije, a to je jačanje kapaciteta organa lokalne samouprave. Velika je razlika između jedinica lokalne samouprave u pogledu institucionalnih, materijalnih, infrastrukturnih, personalnih i drugih mogućnosti. U tim uslovima postavlja se imperativ minimuma određenih funkcija u svim opštinama, ili ostvarivanja funkcija u svim opštinama koji se definiše kao izvorni delokrug jedinica lokalne samouprave. Ova raznolikost naših opština i gradova bila je ratio legis još jedne novine u procesu decentralizacije. Zakonom je utvrđen pravni osnov za selektivno poveravanje određenih poslova određenim jedinicama lokalne samouprave. To konkretno znači, u zavisnosti od prirode konkretnog posla iz delokruga državnih organa, organizacionih potreba i mogućnosti, da se on efikasnije realizuje od strane lokalne samouprave određenog kruga opština i gradova. Smatramo da bi sprovođenje ove odredbe podrazumevalo da se u postupku ispitivanja prednjih okolnosti ostvari interaktivna komunikacija sa svim lokalnim samoupravama i uvaži stav njihovih organa u pogledu preuzimanja takve nove obaveze, čime bi se na mala vrata usvojio princip opcije nadležnosti koji postoji u nekim savremenim pravnim sistemima, ali za sada nema ustavno utemeljenje kod nas. Konačno, ne smemo zaboraviti da autonomno uređivanje odnosa predstavlja suštinu samouprave, a ipak se često zanemaruje ovaj aspekt procesa decentralizacije. Nasleđe pravnog sistema iz ranijeg vremena je preterano normiranje na zakonskom nivou. Naši su zakoni zato brojni, uređuju najsitnije i konkretne situacije i zato su i česti slučajevi kolizije zakonskih odredaba. Pristup u izradi novog zakona o lokalnoj samoupravi koncepcijski je potpuno drugačiji. Na prvi pogled, stiče se utisak da postoje pravne praznine, neuređeni odnosi, čak i u slučaju određenih bitnih pitanja. Reč je zapravo o neuređenom pravnom prostoru koji se intencionalno ostavlja radi bližeg uređivanja opštim aktima jedinica lokalne samouprave. Predlog zakona o lokalnoj samoupravi uvodi potpuno novi model organizacije lokalnih vlasti. Unapred je bilo reči o problemima sa kojima se suočavaju, kako građani tako i nosioci javnih ovlašćenja u organima opština i gradova, prema postojećoj organizaciji lokalne vlasti. Ukratko, reč je o sistemu hipertrofije organa političke reprezentacije i konfuzije njihove odgovornosti. Zakonopisac se zato u pogledu organizacije lokalnih vlasti opredelio za najradikalniji rez. Pre svega, mora se istaći da ne postoji ni idealan ni tipičan model organizacije lokalnih vlasti; svaki predlog nove strukture organa i njihove organizacije može da ima i dobre i loše strane, a to važi za model definisan zakonom o lokalnoj samoupravi. U svakom slučaju, pošlo se od pretpostavke da je zatečeno stanje nezadrživo i da je promena neophodna. Potom se postavilo pitanje - kakvu, zapravo, organizaciju lokalnih vlasti želimo? U pokušaju da se da adekvatan odgovor na ovo pitanje predlagač zakona je zauzeo referentan položaj građanina, pojedinca koji pokušava da ostvari neko svoje pravo ili interes pred organima lokalne samouprave, odnosno da utiče na pravac razvoja i upravlja svojom sredinom, gradom, opštinom i mestom. U interesu je tog građanina da opština funkcioniše pre svega efikasno, da se jasno uoči ko je odgovoran za njeno funkcionisanje, da opštinska uprava bude funkcionalna, da postoje odgovarajući instrumenti pravne zaštite i da, na kraju krajeva, sve to ne košta i suviše mnogo. Polazeći upravo od interesa građana i progresivne orijentacije lokalne sredine, smatramo da predloženi model u najvećoj meri te interese zadovoljava. Predlaže se uvođenje jednog čistog, jednostavnog modela, sa manjim brojem subjekata i njihovim jasnim pravima i obavezama koje bi se mogle odrediti kao sistem dosledne podele vlasti. Organ normativne vlasti je skupština opštine koju čine neposredno birani odbornici, nadležnosti SO čine ovlašćenja za donošenje opštih akata, planskih dokumenata, budžeta, ostvarivanje osnivačkih prava, imenovanje i razrešenje svojih organa, predsednika i zamenika predsednika skupštine, kao i sekretara skupštine, davanje mišljenja i saglasnosti, pokretanje postupka pred Ustavnim sudom radi zaštite prava lokalne samouprave i drugi poslovi utvrđeni zakonom i statutom. Skupštineom opštine predsedava predsednik skupštine koji ima jednog zamenika. Zakonom nije posebno uređeno pitanje postojanja posebne službe za skupštinske poslove. Ovde nije reč o pravnoj praznini, kako se možda stiče utisak, već upravo o ostavljanju praznog prostora koji bi se uredio autonomnim aktima lokalne samouprave. Posebno mesto u funkcionisanju skupštine opštine, prema novom sistemu lokalne vlasti, trebalo bi da zauzmu skupštinski odbori, komisije i druga stalna i privremena tela. Imajući u vidu da osnovnu funkciju predlagača opštih akata ima izvršni organ, odnosno predsednik opštine preko svojih stručnih službi, ti predlozi bi bili predmet suštinske rasprave na sednicama odbora i komisija, obzirom da na sednici skupštine za to često ne postoji vremenska mogućnost. Pored toga, odbori bi bili instrument kontrole rada izvršnih organa, mesto za stručnu raspravu konkretnih pitanja koja bi obuhvatala veći broj subjekata. Iz tih razloga postoji mogućnost da opštine svojim aktima predvide da članovi odbora mogu biti, pored odbornika, i građani, stručnjaci u određenim oblastima, kao i sednice istih, u užem, odborničkom i širem sastavu, bez potrebe definisanja posebnog cenzusa odborničkog sastava. Javnost rada tih odbora, pozivanje svih relevantnih, zainteresovanih strana na pojedine rasprave i mogućnost prisustva građana su od esencijalnog značaja za postavljanje ovih skupštinskih tela u žarište normativnog procesa lokalne samouprave. Nosilac izvršne vlasti prema Predlogu zakona o lokalnoj samoupravi je predsednik opštine, odnosno gradonačelnik. On se bira na neposrednim tajnim izborima. Kao organ snažnog političkog legitimiteta i širokih ovlašćenja, predsednik opštine je ključni organ nove organizacije lokalnih vlasti. Razlog za ovakvo rešenje, za koje se opredelila stručna grupa Vlade koja je radila na izradi zakona, ogleda se u specifičnostima rukovođenja lokalnom zajednicom i opštinskom administracijom, posmatrano kroz prizmu savremenih organizacionih sistema u privredi, javnom i građanskom sektoru, međunarodnom okruženju, što sve zahteva visok stepen efikasnosti nosilaca političkog odlučivanja. Predsednik opštine objedinjava izvršnu i upravnu funkciju, ovlašćeni je predlagač opštih i pojedinačnih akata SO, nosilac nadzora nad radom organa opštinske uprave i lice ovlašćeno za zastupanje opštine, kao pravnog lica. Očigledno je, na neki način,reč o lideru lokalne zajednice koji dobija mandat da predlaže način i pravac njenog razvoja, daje viziju rešenja njenih problema, izvršava odluke SO, organizuje rukovođenje radom opštinske uprave i, što je najvažnije, stavlja svoje ime i prezime kao zalog, pred građanima svoje opštine koji su ga birali, za celishodnost i zakonitost postupanja. Na ovaj način, politička, ali i svaka druga, zakonom predviđena odgovornost se jasno artikuliše, vezuje za jedno lice. Prelazak na sistem gradonačelnika će imati i svoje negativne nuspojave, kao što su populizam, oblici političke kohabitacije sa negativnog aspekta, neadekvatno personalno rešenje i slično ali je reč o minimalnoj ceni procesa modernizacije i transformacije jednog zastarelog, neefikasnog, netransparentnog i skupog mehanizma lokalne vlasti. Predsednik opštine može biti opozvan na isti način na koji se bira, neposrednim izjašnjavanjem građana, na osnovu predloga određenog broja birača (kao cenzus ukupnog biračkog tela), kvalifikovane većine skupštine opštine (više od polovine ukupnog sastava), kao i na predlog Vlade u vezi sa delokrugom poverenih poslova. Opštinska uprava je organizaciono tesno vezana sa predsednikom opštine. Jedinstvenom upravom u opštinama do 50.000 stanovnika rukovodi načelnik koga imenuje i razrešava predsednik opštine. U većim opštinama fakultativno se formira više opštinskih uprava, na čijem čelu su načelnici koje ponovo neposredno imenuje i razrešava predsednik opštine. Ovde se može i mora istaći i određena promena u nomenklaturi: doskorašnjeg sekretara, na primer sekretarijata za građevinske poslove, zameniće načelnik uprave za građevinske poslove konkretne opštine. Najteži zadatak u izradi novog zakona je bio u uređivanju u oblasti finansiranja lokalne samouprave. Pored najbitnijeg ustavnog ograničenja u vezi materijalno-finansijskog položaja jedinica lokalne samouprave, nepostojanja opštinske svojine, značajno ograničavajući faktor predstavlja i tekuća reforma budžetskog sistema u celini. Sistem finansiranja lokalne samouprave nije i ne može biti celina za sebe, izdvojen iz sistema javnih prihoda i rashoda. Predlog zakona ne sadrži bitne novine u sistemu finansiranja lokalne samouprave, već dopunjava i poboljšava sistem koji je na snazi. Taj sistem se postepeno razrađivao proteklih godina i razvijao je izvesne specifičnosti. Kao primer se može navesti ograničenje ustupljenih sredstava iz poreza na promet po procentu i obimu godišnjeg na osnovu određenih kriterijuma koji se svake godine utvrđuje zakonom. U praksi, ovo ograničenje izaziva burne reakcije i negodovanje u strukturama lokalne samouprave, sa agrumentom da su ta ograničenja nepravedna, da tako opštine pune republički budžet i sl. Suština ovog mehanizma je sasvim drugačija - na prednji način se ostvaruje, zapravo, transfer ustupljenih republičkih sredstava, ostvarenih na osnovu poreza na promet, s tim što se izbegava kruženje tog novca preko državnog budžeta i potom raspodela u lokalnoj samoupravi na osnovu određenih kriterijuma, već se ta sredstva direktno ustupaju odmah po odbitku u opštinski budžet. Taj mehanizam ne menja prirodu tih sredstava kao ustupljenih, a ne izvornih, već ostvaruje efikasnu naplatu, odnosno punjenje opštinske kase. Novine u odredbama o finansiranju se odnose i na novu sistematizaciju javnih prihoda, izvornih i ustupljenih, kao i na novu preraspodelu javnih prihoda jedinicama lokalne samouprave, kojima sada pripadaju prihodi od pet poreza u iznosu od 100% i deo prihoda od tri naknade za korišćenje dobara od opšteg interesa. Ovim zakonom su obuhvaćene i sve važeće izmene sistema finansiranja, izvršene tokom 2001. godine. Na osnovu prednjeg može se istaći da postoji značajan stepen samostalnosti u pogledu raspolaganja budžetskim sredstvima od strane organa lokalne samouprave, u obimu od oko 50% ukupnih budžetskih sredstava, što predstavlja procenat značajno veći od evropskog proseka. Naravno, problem nije u mehanizmu finansiranja i procentima preraspodele fiskalnih sredstava, koji će se menjati istovremeno sa postepenim prenošenjem konkretnih nadležnosti i funkcija na opštinske organe u odgovarajućem obimu, već je problem pre svega u postojećem fiskalnom kapacitetu koji je limitiran i zavisi od ekonomskih kretanja u društvu u celini. Značajnu novinu predstavljaju određeni organizacioni oblici, okvirno svrstani u opštinsku upravu, koji ipak predstavljaju svojevrsne institute povezivanja lokalnog, javnog i civilnog sektora. Glavni arhitekta i glavni stručnjaci su fakultativni oblici, čiji zadatak je da svojim inicijativama, uputstvima, mišljenjima doprinesu ujednačavanju prakse određenih organa opštinske uprave, kao i posebnih organizacija i javnih službi u odgovarajućoj oblasti, dok je, na primer, načelnik uprave za urbanizam i građevinske poslove nesumnjivo upravni organ, nadležan pre svega za rešavanje pojedinačnih, upravnih stvari i donošenje određenih akata. Glavni arhitekta je lice koje bi bilo zaduženo za utvrđivanje vizije urbanističkog planiranja i za održavanje duha usvojenih planskih akata, kao i akata zaštite ambijentalnih vrednosti, njihove revitalizacije, iniciranje i stavljanje u odgovarajuću funkciju zapuštenih celina i objekata, davanje predloga konkretnih rešenja i slično. Pored toga, to je lice kome bi se građani i udruženja mogli obratiti bilo sa konkretnim problemima, bilo sa predlozima za buduća rešenja. Gradski, odnosno opštinski menadžer je lice koje se može angažovati na ugovornoj osnovi radi davanja stručne pomoći i podrške predsedniku opštine, kao glavnom izvršnom organu, u poslovima koji se odnose na ekonomski razvoj te lokalne sredine, podsticanje preduzetničke inicijative, u stvarima koje se odnose na poboljšanje uslova poslovnih aktivnosti i privlačenje investicija. Savet za razvoj i zaštitu lokalne samouprave je takođe fakultativno telo koje predstavlja forum građana i predstavnika lokalne vlasti, na kojem bi se razmatrala pitanja od značaja za razvoj i unapređenje lokalne samouprave, odnosno njene zaštite. Savet za međunacionalne odnose je telo koje predstavlja izraz principa nacionalne tolerancije i koje je predviđeno kao stalno telo u opštinama sa mešovitim nacionalnim sastavom. Statutom i opštim aktima se bliže uređuje oblik tog tela, način izbora članova, kao i krug pitanja u vezi kojih savet ima pravo svojevrsnog suspenzivnog akta. Građanski branilac se uvodi kao fakultativni oblik ombudsmanske zaštite ljudskih i građanskih prava. Reč je o lokalnom ombudsmanu koji bi delovao u skladu sa opštinskim aktom u stvarima koje se odnose na rad opštinske uprave i lokalnih javnih službi i komunalnih preduzeća. Imajući u vidu u ovom momentu nacrt zakokna o ombudsmanu, kao organu na nacionalnom nivou, u javnoj raspravi to se nije moglo na ovom mestu u zakonu o lokalnoj samoupravi uputiti na shodnu primenu odredbi tog budućeg zakona, ali je moguće u tom zakonu napraviti vezu sa opštinskim ombudsmanom. Dve su značajne novine koje se odnose na pitanje međusobnih odnosa različitih nivoa i javnih ovlašćenja. Jedno je uvođenje pokrajinskih organa, odnosno organa teritorijalne autonomije u mrežu odnosa centralnih i lokalnih vlasti, u obimu mogućnosti koji u tom pogledu pruža ustavno-pravni položaj autonomne pokrajine prema važećem Ustavu. Druga je redefinisanje odnosa o primeni tzv. prinudnih mera u jedinicama lokalne samouprave. Naime, pravni osnov za primenu ovog nepopularnog mehanizma je sveden na dva konkretna slučaja: nezasedanje skupštine opštine u trajanju od tri meseca i neusvajanje statuta ili budžeta u zakonom utvrđenom roku. Odredbe koje se odnose na zaštitu prava lokalne samouprave sadrže Ustavom utvrđene mehanizme ustavno-pravne zaštite, zaštite u upravnom sporu, kao i ustanove redovne sudske zaštite. Novina je zahtev za preispitivanje prava na odlučivanje, na osnovu kojeg su ovlašćeni opštinski organi da zahtevaju da se preispita odluka za koju se smatra da je iz nadležnosti lokalne samouprave. Predloženi zakon o lokalnoj samoupravi predstavlja osnovni i okvirni zakonski akt u ovoj oblasti, koji postavlja temelje reforme tog sistema u raspoloživom pravnom prostoru, omeđenom važećim ustavnim ograničenjima. Radi zaokruživanja prve faze reforme sistema potrebno je, po usvajanju ovog zakona, usvojiti i izborni zakon, kojim se uređuje izbor odbornika i predsednika opštine i gradonačelnika, kao i poseban zakon o gradu Beogradu, čija je priprema u toku, i u kojem je pristup imanentanvažećem ustavnom položaju Beograda kao posebne teritorijalne jedinice, kao i značaju metropole koju čini značajan procenat ukupne populacije ili celokupne privrede. Važno je još jednom istaći da će se pojedine posebne oblasti i kompletne nadležnosti, na osnovu okvira i principa iz Predloga zakona o lokalnoj samoupravi ostvariti promenama sektoralnih zakona. Konačno, Zakon o lokalnoj samoupravi, predstavlja prvi korak prve faze reforme sistema lokalne samouprave, koja, kao i reforma drugih segmenata našeg pravnog poretka, predstavlja dugotrajan proces. Želim posebno da istaknem da taj proces ne može sprovesti nijedno ministarstvo, čak ni Vlada ili jedna politička grupacija. Ukoliko želimo najbolje moguće rezultate tog procesa, mora biti uključen što širi krug subjekata. Imajući to u vidu, u postupku izrade ovog zakona napravljen je niz presedana, koji nisu zabeleženi u dosadašnjoj praksi izrade akata iz ove oblasti. Polazni tekst, izvorni, bio je predlog nekoliko nevladinih organizacija, čiji su članovi potom bili uključeni u ekspertsku grupu Vlade Republike Srbije, na čijem je čelu bio potpredsednik gospodin Jožef Kasa. Radna verzija zakona je već u junu mesecu publikovana i dostavljena svim jedinicama lokalne samouprave, kao i strankama parlamentarne većine, poslaničkim klubovima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, stručnim pojedincima i ustanovama. Tekst verzije zakona je dostavljen i čitavom nizu međunarodnih organizacija, a pre svega Savetu Evrope. Posebno bih istakao izvanrednu saradnju sa predstavnicima i ekspertima Saveta Evrope. Te najveće svetske pravničke organizacije su neposredno učestvovale u izradi Predloga zakona i dale pozitivnu ocenu u pogledu njegove usaglašenosti sa standardima Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Na osnovu rezultata ovog prvog kruga javne rasprave izrađen je tekst Nacrta zakona i usledila je tokom septembra meseca konsultativna rasprava, čiji je predmet bio tekst Nacrta zakona o lokalnoj samoupravi, organizovana kroz regionalne seminare u šest gradova u Srbiji, u kojoj su učestvovali predstavnici svih opština i gradova, kao i ekspertska rasprava koja je na kraju održana u Beogradu. Tokom cele rasprave ostvarena je intenzivna saradnja i interaktivna koordinacija između onih koji su predlagači zakona i Stalne konferencije opština i gradova, kao legitimnog predstavnika zajedničkih interesa lokalnih vlasti. Pored toga, ostvarena je međuresorna koordinacija i saradnja, imajući u vidu da je reč o sistemskom propisu koji zadire u niz oblasti pravnog sistema. Konačno, u ovoj parlamentarnoj fazi rasprave o Predlogu zakona Vlada drži otvorena vrata svkom obliku konstruktivnog doprinosa kvalitetu ponuđenih rešenja, o čemu svedoči i veliki broj prihvaćenih amandmana, gde upravo računamo na aktivnu ulogu narodnih poslanika u tom procesu.
Zahvaljujem se predstavniku predlagača, ministru pravde i lokalne samouprave. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednicama odbora žele reč? Izvolite, ima reč narodni poslanik Slobodan Adžić.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani predstavnici Vlade, kao član Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, na sednici Odbora izdvojio sam mišljenje na Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, jer smatram da su amandmani kolega poslanika Čedomira Jovanovića, mr Nenada Bogdanovića, Milene Milošević, Milana Markovića i Dragana Pavlovića na član 32. stav 1. gde se posle tačke 10. dodaje tačka 10a, u pogledu izbora i razrešenja članova kabineta predsednika opštine, kao i amandmani istih poslanika na član 45, dakle radi se o amandmanima na član 45a i 45b i amandmani na član 43, 53, 54, a koji su proistekli iz ovog amandmana na član 32, suprotni članu 116. stav 1. Ustava Republike Srbije. O čemu se zapravo radi? Poznato vam je, kolege poslanici, da je Predlogom zakona uveden novi način konstituisanja izvršne lokalne vlasti, neposrednim izborom i da je sva suštinska izvršna vlast koncentrisana u jednoj ličnosti - predsedniku opštine, odnosno u gradovima - gradonačelniku. Pomenutim amandmanima, koji su i prihvaćeni od Vlade Republike Srbije i time postali sastavni deo Predloga, pa se o njima ne možemo posebno izjašnjavati, predviđeno je da kabinet predsednika opštine bira i razrešava skupština opštine. Budući kabinet je, po mom mišljenju, imitacija dosadašnje izvršne vlasti koja se samo prividno daje kabinetu, a u suštini se gubi. Zašto je imitacija? Zato što je tako koncipiran Predlogom da u političkom smislu ni o čemu ne odlučuje, nema nikakve nadležnosti, pa samim tim ni odgovornost prema građanima. Amandmanom 45b je predloženo da kabinet pomaže predsedniku opštine u vršenju izvršne vlasti. Dakle, u poslovima pomaže a ne vrši u skladu sa mogućim propisanim ovlašćenjima. Član 116. stav 1. Ustava Republike Srbije predviđa da o poslovima opštine građani odlučuju referendumom i preko svojih predstavnika u skupštini. Kabinet nije njihov predstavnik u skupštini, kao što ni predsednik opštine nije predstavnik skupštine. U čemu je suprotnost? Odbornici skupštine opštine biraju kabinet. Kabinet ni o čemu ne odlučuje, dakle, logično se iz navedenog može zaključiti da ni odbornici ne odlučuju o poslovima iz domena izvršne vlasti. Samim tim što odbornici kao predstavnici građana ne odlučuju, znači da ne odlučuju ni građani, čime je povređeno jedno od osnovnih ustavnih prava - da o poslovima opštine odlučuju upravo građani. Uzgred budi rečeno, veoma je sporno da li važeći Ustav daje uopšte mogućnost da gradonačelnik, odnosno predsednik opštine, bude biran na neposrednim izborima. Logičkim razmišljanjem se dolazi do zaključka da član 116. Ustava takvu mogućnost ne daje. Zbog svega napred navedenog smatram da predlagači, dakle narodni poslanici koje sam pomenuo, treba da povuku predložene amandmane, a ukoliko to ne učine, Vlada Srbije bi morala da preispita svoju odluku o prihvatanju istih. Posle ovakvog reda poteza, Vlada bi sporan Predlog zakona mogla korigovati prihvatanjem svih onih amandmana kojima bi izvršna vlast bila vraćena pod kontrolu odbornika skupština opština. U protivnom, tu korekciju mora izvršiti ova skupština usvajanjem nekih amandmana koji imaju za cilj ispravljanje ovih neustavnosti i nelogičnosti, a pre svega onih koje je predložila grupa poslanika Demokratske stranke Srbije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Za reč se javio i narodni poslanik Petar Cvetković, koji je takođe izdvojio mišljenje na sednici odbora.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Adžić je obrazložio izdvajanje mišljenja poslanika Demokratske stranke Srbije na sednici Zakonodavnog odbora. To bih samo dopunio u nekoliko rečenica. Imamo predlog Vlade kojim je dosta problematično, sa stanovišta važećeg Ustava, predviđen predsednički, odnosno gradonačelnički sistem u lokalnoj samoupravi, odnosno opštinama i gradovima, a prevashodno u opštinama. Sa stanovišta Ustava koji je na snazi, vrlo je problematično uspostavljanje gradonačelničkog sistema, jer po članu 116. Ustava osnove lokalne samouprave se vrše preko skupštine, odnosno preko izabranih odbornika. Vlada je dala predlog u vezi sa jednim izvršnim organom, a to je gradonačelnik ili predsednik opštine, koji se bira neposrednim ili tajnim glasanjem, i koji ima celokupnu izvršnu vlast. O svemu tome ćemo kasnije govoriti kada budemo razmatrali amandmane i budemo vodili diskusiju u načelu, ali u svemu tome je problematičan odnos između dva organa koja se biraju neposredno i tajnim glasanjem, a to je skupština opštine, odnosno to su odbornici, i izvršnog organa - gradonačelnika. Mi u Demokratskoj stanci Srbije smo to uočili, ali i predlagači amandmana, gospodin Čedomir Jovanović i grupa poslanika, pa je dato i sa jedne i sa druge strane niz amandmana, u cilju usklađivanja funkcija gradonačelnika, odnosno predsednika opštine sa postojećim Ustavom, kao i umanjenja prevelikih ovlašćenja gradonačelnika u izvršnoj vlasti u lokalnoj samoupravi. Rešenje koje je prihvaćeno od strane Vlade, a to je kabinet predsednika, je manje kvalitetno i problematično je, kako sa stanovišta Ustava i zakona, tako i zbog jezičkih razloga i pravnog sistema, jer postojanje kabineta i članova kabineta podrazumeva stručna lica i u načelu isključuje izbornost nekog organa. To su stručnjaci koji pomažu predsedniku, odnosno gradonačelniku u obavljanju stručnih poslova za koje on može biti stručan ili ne. Sa druge strane, mnogo je prijemčiviji i uobičajeniji predlog, odnosno amandman. Demokratske stranke Srbije o ustanovljavanju saveta, koji, otprilike, zajedno sa gradonačelnikom učestvuje u obavljanju te izvršne vlasti u lokalnoj samoupravi. I jedni i drugi su uočili da je po Predlogu zakona prevelika vlast data gradonačelniku, ali je daleko kvalitetniji predlog, sa stanovišta postojećeg Ustava i zakonskih rešenja, prakse i ustaljenog političkog života, da to bude savet koji će dobiti tačno određena ovlašćenja, odnosno nadležnosti u vršenju izvršne vlasti u lokalnoj samoupravi, a sve preostale poslove, kao i one izvorne koje će na osnovu zakona imati, da vrši gradonačelnik, odnosno predsednik opštine. Sa druge strane, pored predloga amandmana na član 45a, dat je i na član 45b. Ovaj usvojeni amandman na ovaj član je veoma problematičan jer kaže - kabinet pomaže predsedniku opštine u vršenju izvršne funkcije u smislu člana 43. Nema bližih objašnjenjana koji način, što direktno znači da će to biti jedan savetodavni organ, koji može i ne mora biti za nešto pitan, jer ne postojezakonske obaveze da bude pitan o bilo čemu, što direktno i samo prikriva ovu apsolutnu izvršnu vlast predsednika, odnosno gradonačelnika, a što je veoma problematično u ovom trenutku za obavljanje lokalne samouprave. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Đorđe Mamula, koji je takođe izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora.
Ovaj amandman je sporan zbog toga što se u zakonu uopšte ne pominje kabinet predsednika opštine, tako da se amandmanom predviđa biranje članova kabineta za organ koji nije predviđen zakonom. Zbog toga je amandman sporan, kao i svi oni kasnijiamandmani, koji su vezani za kabinet predsednika opštine.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Da li se predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa javljaju za reč? Za reč su se javili: prvo, narodni poslanik Dejan Mihajlov, zatim narodni poslanik Vojislav Šešelj, narodni poslanik Borislav Pelević i narodni poslanik Žarko Obradović. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predstavnik poslaničke grupe DOS - DSS.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre Batiću, nakon verovatno puno iščekivanja (za nas ovde i građane Srbije), dobili smo Predlog zakona o lokalnoj samoupravi. Mi iz DSS smatramo da je to dobro, jer je to jedno od naših osnovnih predizbornih obećanja - da ćemo državu promeniti, decentralizovati i demokratizovati. Suštinska stvar, u kojoj bih se složio sa ministrom Batićem, jeste da je ovo važan zakon; i uz još neke stvari bi možda bila iscrpljena lista stvari oko kojih bismo se složili po pitanju ovog zakona. DSS će svakako podržati u načelu ovaj zakon, zato što smatra da Srbiji treba novi zakon o lokalnoj samoupravi, koji će doprineti demokratizaciji i decentralizaciji države, a naročito iz razloga što jedan od uslova za naše članstvo u mnogim međunarodnim organizacijama predstavlja donošenje novog zakona o lokalnoj samoupravi. Ovo je upravo jedna od stvari na kojima se insistira u demokratskoj Evropi - znači, da postoji jedan dobar zakon o lokalnoj samoupravi - da bismo postali članovi mnogih evropskih institucija, u ovom slučaju Saveta Evrope. Zato smatramo da zakon o lokalnoj samoupravi, koji je bio na određenim javnim raspravama, treba da bude upravo plod jednog širokog konsensuza, kako stranaka, tako i onih koji će direktno učestvovati u sprovođenju ovog zakona,ponajviše lokalne samouprave. Nešto ovde ne štima, po nama, a to je što se krenulo opet sa parcijalnim rešavanjem; kao što smo imali omnibus zakon, imamo zakon o lokalnoj samoupravi. Po nama, trebalo je možda u toj prvoj godini, paralelno sa svim ovim zakonima, raditi na Ustavu i ustavnim načelima, kako bi se na jedan kompleksan način rešila ova oblast. Postojeći Ustav ne pruža nam dovoljno mogućnosti da donesemo jedan zakon koji bi u potpunosti odgovorio potrebama Srbije za modernizacijom i uključivanjem u sve evropske tokove, a naravno u nekoj perspektivi i u članstvo EU. Ovaj zakon, nakon donošenja novog ustava, biće opet podložan promenama i biće neophodne intervencije na ovom zakonu. Zato smo smatrali da je mnogo bolje raditi, pre svega, na ustavnim načelima i nakon toga pristupiti i novom zakonu o lokalnoj samoupravi, a ustavnim načelima rešiti i reorganizovati državu, regionalizovati je. Samim tim, ne bi postojala potreba za omnibus zakonom koji smo juče usvojili. Ali, dobro, dogovor i opredeljenje poslaničkih grupa, većeg dela poslaničkih grupa u okviru DOS-a, bilo je da treba ići iz sredine, ne od glave, možda ponekad i od repa, ali otprilike to je neko opredeljenje, koje je važilo, i kako je rekao jedan od poslanika ovde - da nema do kraja preciznog sistema reorganizacije države i promene samog sistema u okviru države. Ali, da se vratimo na ovaj zakon. Suština svih zakona o lokalnoj samoupravi, pa i ovog našeg zakona, treba pre svega da omogući dobro i nesmetano funkcionisanje lokalne samouprave, zato što lokalna samouprava upravo služi za zadovoljavanje nekih osnovnih potreba građana. Lokalna samouprava je servis građana, zadovoljava, pre svega, komunalne i druge potrebe neophodne za život građana, i mora da odgovori upravo tim problemima sa kojima se susreću građani na lokalnom nivou. Zato smo smatrali da ovaj zakon, koji je predvideo, i koji podržava postojeću podelu Srbije na opštine, a imamo opštine koje imaju i po 200.000 stanovnika, jednostavno neće moći da omogući takvo funkcionisanje opštine. Zašto to kažem - dobar deo ovog zakona odnosi se na neposredni izbor predsednika opštine; predsednika opštine biraju svi građani i on svoju vlast i svoju snagu crpi upravo iz neposredno izražene volje građana na izborima, znači da ga više ne bira skupština opštine. To je jedno kvalitetno rešenje, koje ide upravo u pravcu te demokratizacije i osnaživanja izvršne vlasti u skupštinama opština. Druga stvar, smatramo da predsednik opštine u ovoj situaciji, kada nam neke opštine broje i do 200.000 stanovnika, neće moći sam da vrši celokupnu komunalnu vlast i da obezbedi nesmetano komunalno funkcionisanje u gradovima u ovom trenutku. DSS je predložila amandmanima da se uvede opštinski savet. Drugi poslanici su predložili neka druga rešenja, ali mi smo insistirali upravo na našim rešenjima. Naše rešenje je kompleksnije utoliko što se amandmanima nude i konkretne nadležnosti koje treba da budu prenete na opštinski savet, uređuju se odnosi između predsednika opštine, opštinskog saveta i same skupštine. Zašto je ovo važno da se uradi? Prema postojećem predlogu zakona postoje dva organa u samoj opštini, koja svoja snagu crpe iz neposredno izražene volje građana na izborima. To su skupština opštine i predsednik opštine. Prema ovom predlogu zakona skupština opštine apsolutno ima mali značaj. Otprilike, pitaju se za neke stvari koliko i pevačko društvo, i to je ono što je najveći problem. Mi ne smemo da degradiramo ono što je najsvetlije u svakom sistemu, a to je parlament. Mi na lokalnom nivou uvodimo predsednički sistem, dok na svim drugim izbornim nivoima u Srbiji imamo parlamentarni sistem. Jednostavno, u postojećem tekstu zakona predloženom od strane Vlade ne postoji kontrola predsednika opštine, na način na koji bi trebalo da postoji kontrola njegove samovolje. Ovaj zakon, ovaj predlog zakona, ako se uzmu u obzir neke druge stavke (pre svega, menadžer, ili gradski arhitekta), teško da će moći da suzbije korupciju na lokalnom nivou, baš u vršenju komunalnih funkcija, izdavanju građevinskih dozvola, u svemu onome što je u nadležnosti opštinskih uprava. Znači - nepostojanje kontrole; a znamo da je suštinska stvar u svim parlamentarnim sistemima sistem ravnoteže i kontrole. Ovde taj sistem ne postoji. Izvršna vlast koncentrisana kod predsednika opštine nije kontrolisana, mehanizmi za njegovu smenjivost i odgovornost su mali, tako da smo mi našim amandmanima predložili da se upravo obezbedi sistem i mogućnost ravnoteže i kontrole, da preko opštinskog saveta izvršna vlast, koja će biti birana i koja će svoju snagu crpsti iz neposredno izabranih odbornika, znači iz parlamenta, bude ta koja će izvršnu vlast deliti sa predsednikom opštine i na taj način će jedan drugoga kontrolisati. Naravno, predsednik opštine će, zbog same prirode svog položaja, zadržati glavno ovlašćenje. U ovom prvom izlaganju bih voleo posebno da istaknem da se po pitanju finansiranja malo odmaklo od postojećih zakona, ali ne onoliko koliko smatramo da treba. DSS je predložila niz amandmana, koji se odnose na povećavanje sredstava za finansiranje rada lokalne samouprave. Pre svega, uveli smo dodatne kriterijume - ne znam da li su omaškom predlagača zakona izostavljeni, a za nas, i za mene kao Pančevca su veoma bitni - to je stepen zagađenosti i ugroženosti životne sredine. Taj kriterijum za finansiranje opština se nije pominjao do sada i smatramo da bi uvršćivanje ovog kriterijuma na listu kriterijuma, naročito za one tačke koje će i zakonom o zaštiti životne sredine biti uvršćene kao veoma važne, bilo nešto što je neophodno. Odbor za zaštitu životne sredine Skupštine Srbije je predložio da se amandmani koji vode u pravcu ovog dodatnog kriterijuma podrže i da se tim opštinama omogući da imaju više sredstava, kako bi mogle te probleme bolje i efikasnije da rešavaju. Druga stvar, prema Zakonu o imovini Republike Srbije, imovina Republike Srbije, sva, i ona koja je na lokalnom nivou i po opštinama, pripada Republici Srbiji, opštine su samo korisnici. Mi smo predvidelii predložili da 30% od prodaje nepokretnosti na teritoriji opštine ostane upravo opštini. Time bi zainteresovali i stimulisali opštinu da ona bolje održava tu imovinu, da učestvuje u svemu tome i, pošto je ta imovina pre svega nastala troškovima građana koji tu žive i finansiranjem od strane lokalnih samouprava, dase upravo taj deo imovine(30%)vrati opštini. Predvideli smo da 50% prihoda od poreza na prenosapsolutnih prava nanepokretnosti, koje nisu u vlasništvu države, ostne na teritoriji opštine za kapitalne investicije. A znamo da će tu u postupku privatizacije biti jako puno prenosa vlasništva sa postojećih vlasnika na nove vlasnike. Uzmite Beočinsku cementaru,koja će biti prodata za 54 miliona maraka. Porez na prenos apsolutnih prava je 5%. Sve će to u jednom trenutku ostati lokalnoj samoupravi. Taj iznos će višestruko premašiti ceo predviđeni budžet za tu godinu. Time bi opštinska samouprava dobila veliki iznos sredstava. Mi smo ovim amandmanom predložili da ta sredstva moraju da budu uložena u kapitalne investicije, povećanje obima nepokretnosti na nivou te opštine, kako ne bi bila potrošena u obične materijalne troškove, podeljena u plate ili nešto drugo. Ta sredstva treba da budu uložena u nepokretnosti, u povećanje fonda nepokretnosti, kako bi i građani osetili neku korist od same privatizacije. (Predsednik: Vreme.) Još samo u jednoj rečenici da pomenem da smo mi naše amandmane uskladili sa ustavnim načelima koja smo predložili. Uveli smo jednu novu kategoriju našim amandmanima, a to je uloga upravnog suda. koji bi u pojedinim situacijama i na pojedine načine trebalo da ima uticaja u nekim oblastima i da pomaže i prožima izvršnu vlast, tako da dođe do bolje kontrole te vlasti. Smatramo da neki od ovih amandmana, ukoliko budu usvojeni, mogu bitno da poprave tekst Predloga zakona. Kao što sam rekao, poslanici DSS-a će glasati za ovaj zakon u načelu i, u zavisnosti od rasprave o amandmanima i usvajanja pojedinih amandmana, odluka o glasanju o zakonu u pojedinostima i u celini biće doneta naknadno. Ali, očekujemo da posle jedne rasprave koja neće biti stranački ostrašćena, već će voditi u pravcu nalaženja boljeg rešenja, dođemo do takvog predloga zakona koji će da omogući najbrže i najkvalitetnije zadovoljavanje potreba građana.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS; posle njega narodni poslanik Borislav Pelević, zamenik predsednika poslaničke grupe SSJ.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad se donosi neki zakon treba prvo ubediti parlament da je zaista potrebno njegovo donošenje, a osnovni argument kojim se parlament može ubediti je to da prethodni zakon nije bio dobar iz nekog razloga. Mi ovde nismo čuli zbog čega prethodni zakon nije bio dobar. Taj prethodni zakon je zaista imao neke slabosti, ali ovim novim zakonskim projektom se nijedna od tih slabosti ne eliminiše. Ovaj novi zakonski projekat je mnogo lošiji od prethodnog zakona. U obrazloženju se kaže da je razlog donošenja novog zakona usklađivanje zakonskog teksta sa Evropskom poveljom. Nama koji smo čitali Evropsku povelju i po nekoliko puta jasno je da su i prethodni zakoni Republike Srbije bili iznad standarda koji postavlja Evropska povelja. Uzmite Zakon o teritorijalnoj organizaciji i lokalnoj samoupravi iz 1991. godine i Zakon o lokalnoj samoupravi iz 1999. godine -to je iznad standarda koje postavlja Evropska povelja, pa je ovde pozivanje na Evropsku povelju samo jedna fraza. Drugo, kaže se da se očekuje od novog zakona da ubrza proces debirokratizacije i demokratizacije. Novi zakon, ako se izglasa, produbiće birokratizaciju i gušiće demokratiju. Bilo je razloga da se menja prethodni zakon, ali tamo gde je glavni razlog za izmenu prethodnog zakona predlagač ovog zakonskog projekta uopšte nije reagovao. On je ostavio da se to reguliše nekim novim zakonom. To je pitanje izbornog principa koji će se primenjivati pri izboru odbornika skupština opština. To je ono što je najslabija tačka sadašnjeg zakona, ali nešto ublažena u odnosu na onu negativnost koja je postojala u zakonu iz 1991. godine, kada je inaugurisan dvokružni većinski izborni princip. Dakle, jednokružni većinski princip je nešto bolji od dvokružno većinskog, jer ne tera političke partije na neprirodne koalicije. Idealno bi bilo uvođenje proporcionalnog principa. Mi radikali smo sa tim krenuli u prvobitnom projektu, ali to nije prošlo u prethodnom odnosu snaga u Narodnoj skupštini. Ako ste želeli nešto da popravite u tom zakonu, onda bi upravo to pitanje izbornog principa bilo suštinsko. Šta je još bila slabost sadašnjeg zakona - postojanje institucije samodoprinosa. Bili smo protiv te institucije, nismo uspeli da privolimo prošli skupštinski saziv da se to potpuno izbaci iz zakona. Samodoprinos u civilizovanom svetu ne postoji kao kategorija. Postoji kao dobrovoljni prilog, a ne kao nova poreska obaveza, gde opština ili mesna zajednica raspiše, pa ako dobije na referendumu većinu, obaveže i one koji su glasali protiv da uplaćuju samodoprinos. To ste zadržali od Kardelja. Nađite mi u Evropskoj povelji gde ovo postoji, nađite mi u jednoj civilizovanoj demokratskoj državi da postoji ova mogućnost. Toga nema. Vi niste konsultovali ni Evropsku povelju, niti ste se bavili komparativnim proučavanjem modernih pravnih sistema, koje ukazuje da tako nešto jednostavno ne postoji. Šta je dobro u ovom zakonskom projektu? (Treba i to priznati.) Dobro je što se jačaju neke nadležnosti lokalne samouprave. To je sada, nažalost, tragičnim spletom okolnosti omogućeno, pošto su okupirani Kosovo i Metohija. Oni razlozi koji su ranije sprečavali da se prošire nadležnosti lokalne samouprave sada jednostavno za određeno vreme ne postoje. Tako se komotno moglo ići na jačanje nadležnosti. Ustav u članu 113. tačno kaže gde se te nadležnosti mogu jačati. To je tačka 5) člana 113. To je ono što je ovde dobro provedeno, pre svega, kada je reč o osnovnom obrazovanju, zdravstvu, kulturi, fizičkoj kulturi itd. Tu zaista treba jačati opštinske nadležnosti. Smatram da nije dobro kad se opštinske nadležnosti jačaju u sferi javnog informisanja, jer demokratija podrazumeva skoro potpunu privatizaciju sfere javnog informisanja. Samo tada javno informisanje ima smisla i samo se tada mediji pojavljuju kao četvrta grana vlasti, u modernoj političkoj teoriji već uveliko priznata. Tamo gde su mediji u rukama države, bilo da je reč o saveznoj državi, federalnoj jedinici, regionu, autonomiji ili lokalnoj samoupravi, tamo sloboda medija i javno informisanje ne može imati taj značaj četvrte grane vlasti za koji se zalažu moderni politički teoretičari demokratske orijentacije. Tamo gde država rukovodi sistemom informisanja i gde su glavni mediji u rukama države, nema slobode medija u pravom smislu reči. Po čemu ovaj zakonski projekat gazi osnovne demokratske principe, tamo gde je demokratija najosetljivija - u sferi podele vlasti. Na nivou države, još od Monteskjea do današnjih dana, u demokratskim sistemima se razvija princip striktne podele vlasti na zakonodavnu, izvršno-upravnu i sudsku. Taj sistem je moguće provesti na nivou države. Tri grane vlasti su striktno razgraničene, ali jedna drugu kontrolišu. Zakonodavna vlast je nešto ravnopravnija u odnosu na izvršno-upravnu i sudsku. I sudska vlast ima pravo da kontroliše zakonodavnu vlast, osporavajući njene opšte pravne akte, naravno, da kontroliše izvršno-upravnu vlast, ali zakonodavna vlast kontroliše i sudsku i izvršno-upravnu, mnogo više izvršno-upravnu nego sudsku. Taj princip nije moguće primeniti na lokalnom nivou. Za razliku od federalne jedinice ili autonomije, odnosno regiona koji nemaju nikakve veze sa demokratijom, čak predstavljaju smetnju realizaciji demokratije do krajnjih granica, lokalna samouprava je conditio sine ljua non demokratskog uređenja društva. Lokalna samouprava u srpskoj državi ima veliku i duboku tradiciju. Prvi sukobi naroda, građana, političkih partija protiv vlasti i režima, kralja, monarhije bili su, pre svega, po pitanju nadležnosti lokalne samouprave. Srbija ima tako izraženu tradiciju, i u toj tradiciji razvijene lokalne samouprave nikada nije pravila ovo što nam je sada Vlada Srbije podnela kao zakonski projekat. Na nivou lokalne samouprave nije moguće do kraja izraziti princip podele vlasti. Zašto? Zato što sudska vlast, kao posebna grana vlasti, mora biti jedinstvena na nivou države. Država je ono gde je sudska vlast u jedinstvenom, nedeljivom sistemu. Sudsku vlast nije moguće vezati za jedinicu lokalne samouprave. Naravno, to se pre svega ogleda u funkciji izbora sudija. Izbor sudija vrši država preko vrhovne i zakonodavne vlasti, osim u nekim slučajevima, gde to mogu da rade niži organi pravosudne vlasti, sudske vlasti. Izbor na najviše sudijske funkcije,sudija Ustavnog suda, sudija Vrhovnog suda itd, obavlja najviše parlamentarno telo zemlje. To na nivou opštine nije moguće. Zato se na nivou opštine uspostavlja u demokratskim zemljama tzv. konventski sistem. Prevedeno na naš jezik, to bi moglo da se nazove skupštinskim sistemom, da sam termin skupštinski sistem nije u komunističko vreme dobio neku negativnu konotaciju, da nije diskvalifikovan na ideološki način. To govori i Ustav Republike Srbije u članu 116, a to govori ovo naše sveto pismo, za nas pravnike, sveto pismo.Za političke partije, za parlament itd. ovo je jedino sveto pismo, dok se na Ustavom propisan način ne donese neko novo. U članu 116. se kaže da građani na nivou opštine odlučuju na dva načina - referendumom i preko skupštine. Referendum je oblik neposrednog odlučivanja. On ima neke svoje vrednosti, ali u praksi pokazuje veliki broj slabosti i demokratska politička teorija je odavno načisto da je neposredno odlučivanje u pravom smislu reči više jedna politička iluzija, da u praksi nije moguće to u potpunosti sprovesti, osim u onim malim entitetima gde je jednostavno moguće da bukvalno svi učestvuju u odlučivanju. Ostaje, dakle, skupština opštine. (Predsednik: Vreme.) Nastavljam sledećih deset minuta. Mimo skupštine opštine ne postoji nijedan organ preko koga će građani odlučivati na nivou lokalne samouprave. Nemoguće je, dakle, da ostane predsednik opštine, kako je predviđen ovim zakonskim projektom koji je pred nama. Pogledajte,stav 1. člana 116. Ustava Republike Srbije. Zašto funkcija predsednika opštine, kako je ovde koncipirana, tzv. gradonačelnička funkcija, nije ni demokratski koncipirana, ni demokratski saobražena celini ustavnog poretka? Zato što se tu inauguriše svojevrsni predsednički sistem. Po modernoj demokratskoj političkoj teoriji, predsednički sistem nije dobar ni na nivou države. Demokratija je felerična u državama gde postoji predsednički sistem. U našoj zemlji, u principu, postoji parlamentarni sistem i na saveznom i na republičkom nivou. Ima nekih elemenata predsedničkog sistema; jedan jedini koji je tu bitan - da se predsednik bira na direktnim, neposrednim izborima umesto da ga bira parlament, kao što bira vladu - to je jedino felerično u našem ustavnom sistemu. Međutim, ovde taj pravno-politički feler dobija nesagledive dimenzije. Zato bi, ako želi dobro državi, sadašnja vlada trebalo od toga da odustane. Predsednika opštine nema ko da smeni ovde. Ovde nema ni opštinske vlade. U dosadašnjem sistemu lokalne samouprave skupština opštine birala je svoj izvršni organ, koji je bio u funkciji svojevrsne opštinske vlade, izvršni odbor. Ovde ne postoji opštinska vlada. Ovde je predsednik opštine sam po sebi vlada. On o svemu odlučuje. Ministar pravde Vladan Batić malopre je rekao da je on u principu lider opštine. Znate, u anglosaksonskoj političkoj teoriji govori se o lideršipu, a u nemačkoj političkoj teoriji govori se o firer-principu. Možete vi koji ništa ne znate da se smejete do mile volje. Konsultujte nekoga ko se razume, pa se uverite na taj način. Ovo je firer-princip. Ovde se bira jedan aklamacijom, da bi odlučivao o svemu. Kada bi neko hteo da ga smeni, mora skupština opštine apsolutnom većinom glasova da donese odluku, pa se onda ide na izjašnjavanje građana, na glasanje. Ko organizuje to izjašnjavanje građana? Onaj ko ima svu izvršno-upravnu vlast, predsednik opštine. Gde, pored tako moćnog predsednika opštine, uopšte može da se izvede regularno izjašnjavanje građana? Pazite, kada se bira predsednik opštine, onda učestvuju razne političke partije, pa se partije međusobno kontrolišu. Kada se podnese inicijativa za smenu predsednika opštine, onda nema partija u tome;samo državni deo izborne komisije učestvuje u odlučivanju, jer po kom kriterijumu će učestvovati partije. Ovamo postoji kriterijum: partija koja ima kandidata, ima i svog kontrolora. Kada se smenjuje predsednik opštine nijedna partija nema kandidata, nema ni kontrolora. Sve je u rukama državnih organa vlasti, odnosno organa lokalne samouprave, koji su i tako pod kontrolom predsednika opštine. Vi ovde praktično stvarate nesmenljivog predsednika opštine. Zbog toga taj lider-princip, odnosno lideršip, odnosno firer princip nije dobar, nije demokratski. Nema ništa demokratskije nego kada skupština može da smeni izvršnu vlast. To je osnovni vid kontrole izvršno-upravne vlasti. Gledajte sada, ovaj princip koji postoji na lokalnom nivou mora biti saobražen i pokrajinskom, i regionalnom, i nivou federalne jedinice i saveznom nivou. Znači li to da mi ni u Srbiji nećemo imati vladu, nego će se samo birati predsednik i taj će predsednik, kao u Americi, postavljati savetnike, ili ministre, ili državne sekretare itd. Nema uopšte vlade. Čak i u Americi impičment se sprovodi u Kongresu. Senat sudi predsedniku SAD-a, i kada se presudi - gotov je predsednik, smenjuje se sa funkcije. Nema u Americi da se građani izjašnjavaju. Vi ovde uvodite čvršći predsednički sistem nego što je u Americi. Znate unapred da nema ništa od toga da građani nekoga smene. Ali sada pokušajte negde organizovati ovako pro forme, eksperimenta radi, da građani glasaju za smenu predsednika opštine. Neće vam 5% izaći, jer njih to ne interesuje. Osnovna boljka sistema lokalne samouprave u civilizovanom svetu je mala zainteresovanost građana za poslove lokalne samouprave. Demokratske države se trude da animiraju građane da što više učestvuju u vršenju lokalne samouprave. Najlakše se građani animiraju skupštinskim sistemom, konventskim sistemom, tamo gde odbornička funkcija nešto znači. Ovde odbornička funkcija bukvalno ne znači ništa, apsolutno ništa. Zašto onda uopšte postoji skupština opštine? Koji su to opšti akti koje će donositi skupština opštine mimo predsednika opštine. Zapravo ih nema; formalno postoji mogućnost, suštinski nema te mogućnosti. Mi smo ovde čuli izjave nekih ministara, nekih visokih funkcionera, nekih lidera stranaka, čuli smo i izjavu sudije Ustavnog suda Srbije da je jedina kompetentna da podnosi projekat novog Ustava Vlada Srbije. On osporava pravo poslaničkim grupama i partijama da se pojave kao inicijatori za podnošenje ustavnog projekta, odnosno projekta za promenu Ustava; kaže - Vlada, zato što se uvrežilo u shvatanju mnogih ljudi, pa čak i onih koji bi morali da budu pravni stručnjaci, da je Vlada glavna i neprikosnovena vlast. Pod diktaturom to posebno dolazi do izražaja; tamo, naravno, gde nema Ustavnog suda, već postoji diktatura, a ona je više ili manje prikrivena, ali je na delu. Vi zavodite diktaturu na nivou lokalne samouprave. Naravno tu je mandat diktatora relativno ograničen. Međutim, on za te četiri godine neograničene vlasti bukvalno sebi može da obezbediizbore kada god poželi jer je sve u njegovim rukama. Nema ko da ga kontroliše. Ne polaže račune za svoj rad, ne podnosi izveštaj. Naravno, mi imamo u sadašnjem sistemu funkciju predsednika opštine koja formalno nije jaka, ali suštinski može da bude. Ne zbog nadležnosti, nego zbog političkog autoriteta koji ima pojedinac, odnosno nosilac te funkcije. U pitanju je samo snaga autoriteta, a tu snagu autoriteta možete jednostavno da merite - na istoj funkciji, sa istim ustvanim ovlašćenjima, jedno je bio Milošević, a drugo je Milutinović. Tu se vidi kolika je razlika u autoritetu, ali ta funkcija po sebi nema velike nadležnosti, osim u uslovima ratnog ili vanrednog stanja. Ovde vi do nesagledivih granica jačate autoritet jedne inokosne funkcije. Tamo gde su ključne funkcije, inokosne i veoma moćne, nema demokratije, tamo se dekretom odlučuje i tamo jedan predsednik opštine može bukvalno da radi šta god hoće. Drugo, takvom, moćnom predsedniku opštine vi još formirate policiju. On će biti vrhovni komandant policije, i šta ste vi još sve tu... (ma, to je policija, lokalna policija koja će nositi oružje)... šta ste sve tu predvideli? Prvo, obezbeđenje objekata - to je ova služba sigurnosti, bezbednosti koju svaka opština ima ili iznajmljuje iz nekih agencija - sada će lokalna policija da radi te poslove. Hajde da se na tome završi, ne bi bio problem. Međutim, ta policija pomaže rad opštinskih inspekcija i obavlja druge poslove, a niste rekli koje. Komunalni red, reguliše lokalni saobraćaj - sve bi to radila ta policija. Ko je komandant te policije? Predsednik opštine. Ta policija nema veze sa policijom Republike Srbije, ona je potpuno tu autonomna. Stvarate jednu pretorijansku gardu predsednika opštine. On je svemoćan u tom pogledu. On izdaje nalog da se neko izbaci iz kuće, da mu se poruši kuća itd, i odmah njegova policija to obavlja. Do sada smo imali praksu: on izda nalog, pa traži asistenciju policije, pa policija prvo kontroliše da li je taj nalog u skladu sa zakonom, pa ako je u skladu sa zakonom daje asistenciju. Mora tako, ne sme policija da daje asistenciju ako se utvrdi da nije u skladu sa zakonom; mora. Onaj ko prihvati da izvrši naređenje koje nije u skladu sa zakonom, odgovara; i u vojsci oficir, ako naredi vojniku da učini nešto što je krivično delo, odgovara. Ne može predsednik opštine da naloži policiji da počini krivično delo po njegovom nalogu. Ali ni to ne razumete. Zbog toga, naravno,ne mislim vas da ubedim, vi ste ovde pokazali.... (Predsednik: Gospodine Šešelj, upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Mnogo imaginacije; vaša pravna tehnika je neviđena u civilizovanom svetu. Vi ćete verovatno izglasati i ovaj zakon kako ste izglasali čitav niz drugih protivustavnih zakona, vi ćete i ubuduće sprečavati da se konstituiše Ustavni sud Srbije. Nezaboravite, tiranske vlasti sve kraće i kraće traju.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, predstavnik poslaničke grupe SSJ, a posle njega narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS-a.
Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, za SSJ je prihvatljiva teza da se stepen razvoja demokratije jednog društva sagledava i stepenom razvoja lokalne samouprave, odnosno decentralizacije. U programu SSJ stoji da je jedno od osnovnih načela naše stranke pitanje decentralizacije, i to isključivo na lokalnom nivou. To nije sporno, i sa te strane ideja o donošenju ovakvog zakona je dobra ideja. Pojedina rešenja koja sadrži ovaj zakon su potpuno neprihvatljiva za poslaničku grupu SSJ i zato ćemo mi u načelu glasati protiv ovog zakona, a s obzirom na odnos Vlade, odnosno predlagača, prema našim amandmanima, odlučićemo kako ćemo glasati na kraju u celini, s obzirom da smo podneli preko 20 amandmana, koji sujako bitni i koji bitno menjaju suštinu ovog zakona, ali koji apsolutno ne narušavaju princip decentralizacije, odnosno razvoja lokalne samouprave. Ja ću dozvoliti sebi da se osvrnem na nekoliko ključnih stvari koje su neprihvatljive za SSJ i zbog kojih ćemo mi glasati u načelu protiv ovog predloga zakona. Prvo se odnosi na član 22. koji govori o lokalnoj policiji, gde se kaže da lokalna policija vodi određene poslove od interesa za lokalnu zajednicu, a naročito: komunalni red, reguliše lokalni saobraćaj, sprovodi zaštitu od požara, obezbeđuje imovinu i objekate koje koristi opština, pomaže rad opštinskih inspekcija i obavlja druge poslove u skladu sa zakonom. Organizacija, međusobni odnosi organa i službi opštine i lokalne policije kao i druga pitanja od značaja za rad lokalne policije uređuju se zakonom. Ovde se ne vidi kako ta lokalna policija izgleda, kakve uniforme nosi. Da li su uniforme, oznake i činovi te policije u skladu sa uniformama i obeležjima MUP-a Srbije. Da li je predsednik opštine vrhovni komandant lokalne, odnosno komunalne policije; da li policija nosi naoružanje, da li je to naoružanje kratko ili dugo naoružanje? Kakav je odnos lokalne policije, sa MUP-om Srbije, sa regularnom policijom? Ovde se kaže da se sve to uređuje zakonom, ali mi nismo videli predlog tog zakona. Zamislite lokalnu policiju u Novom Pazaru, gde je alfa i omega Sulejman Ugljanin. Pitanje je kakve će uniforme imati ta policija i da li će imati naoružanje, da li je to začetak jedne nove policije koja sutra može doći u sukob sa regularnim MUP-om Srbije? Vi dobro znate da je Sulejman Ugljanin 1991. i 1992. godine slao mladiće iz Raške oblasti u Tursku na vojnu obuku da se posle bore protiv Srba u Republici Srpskoj i zbog toga je pravosnažnom odlukom osuđen i protiv njega je bila podignuta poternica. Neko ga je iz prethodne vlasti vratio i belim "mercedesom" dočekao na Surčinskom aerodromu.
Gospodine Peleviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Govorim o temi, govorim o članu 22, o lokalnoj policiji. Dakle, da li imamo poverenja u takve predsednike opština i čemu će služiti ta lokalna policija? To je pitanje koje je veoma važno i koje ne smemo da ostavimo ovako neuređeno i neodređeno članom 22, jer se ovde ne određuju ni dužnosti, ni uniforme, ni naoružanje, niti saradnja sa pravom, regularnom policijom MUP-a Srbije. Dakle, to je vrlo važno pitanje i, ukoliko ovo ostane u ovom članu Predloga zakona, mi ćemo biti apsolutno protiv ovog zakona. Dalje, radi se o članu 42. koji govori o ovlašćenjima predsednika opštine. Čini mi se da je ovaj član, kao i članovi koji se odnose na nadležnosti predsednika opštine, u potpunoj pravnoj koliziji i svakoj drugoj koliziji sa celokupnim Predlogom zakona, jer se ovde radi, zapravo, ne o decentralizaciji vlasti na lokalnom nivou, nego o centralizaciji vlasti u rukama jednog jedinog čoveka, predsednika opštine. To je ono što dovodi do kolizije ovog člana sa kompletnim Predlogom zakona o lokalnoj samoupravi. Dakle, predsednik u svojim rukama ima gotovo neograničenu moć i vlast i nema ko da ga kontroliše, što je, kao što su moje prethodne kolege navele, u suprotnosti sa članom 116. Ustava Republike Srbije, koji kaže da poslove opštine građani kontrolišu preko referenduma i preko svojih predstavnika - odbornika, regularno izabranih u skupštini opštine. Ja ću sebi dozvoliti da pročitam nekoliko nadležnosti koje su predviđene ovim predlogom zakona: neposredno izvršava i stara se o izvršavanju odluka i drugih akata skupštine opštine; usmerava i usklađuje rad opštinske uprave; rešava u upravnom postupku u drugom stepenu o pravima i dužnostima građana. Molim vas, on time preuzima nadležnosti sudskih organa, što je po nama zaista neprihvatljivo. Dalje - vrši nadzor nad radom opštinske uprave, poništava ili ukida akte opštinske uprave koji nisu u saglasnosti sa zakonom; postavlja i razrešava načelnika opštinske uprave, odnosno načelnika uprave za pojedine oblasti; naredbodavac je za izvršenje budžeta i donosi pojedinačne akte za koje je ovlašćen zakonom, statutom ili odlukom skupštine. U članu 45. se kaže da predlog za opoziv predsednika opštine može podneti Vlada Republike Srbije ukoliko oceni da se povereni poslovi ne obavljaju u skladu sa zakonom. Šta se dešava ukoliko građani na neposrednim i tajnim izborima izaberu nekoga iz opozicije u pojedinoj opštini? To znači da Vlada Republike Srbije može sutradan napisati akt kojim će ustvrditi da se poslovi koji su mu povereni ne obavljaju dobro i da ga može odmah smeniti. Da li je to prihvatljivo, da li je to demokratski? Ja mislim da nije, a tako je rešeno članom 45. Dakle, sve one nadležnosti koje sam citirao, a koje po predlogu čl. 42. i 43. ima predsednik opštine, znače praktično ne decentralizaciju, ne razvoj lokalne samouprave, nego, naprotiv, centralizaciju moći i vlasti u rukama jednog jedinog čoveka, a to je predsednik opštine. Dalje, u članu 56. se predviđa mogućnost da se za vršenje poslova opštine može predvideti korišćenje usluga opštinskog menadžera. Njega imenuje predsednik i on, zajedno sa predsednikom opštine (odnosno gradonačelnikom, ako se radi o gradu), ima neograničeno veliku moć u pogledu investiranja, u pogledu sklapanja svih poslova, svih poslovnih, partnerskih i drugih aranžmana. To znači da smo dobili direktora opštine, odnosno direktora grada koji, zajedno sa predsednikom opštine, odnosno gradonačelnikom, ima neograničeno veliku vlast, kontrolu nad upravljanjem investicijama, poslovima, partnerskim odnosima i svim ostalim. Tu se apsolutno postavlja pitanje da li će u svih 160 i nešto opština biti toliko korektni predsednik i direktor, odnosno menadžer opštine, a da neće napraviti međusobni dil, međusobni posao, gde će oštetiti opštinu i zloupotrebiti svoju vlast kada se radi o poslovima investicija, o partnerskim odnosima sa drugim firmama, o svemu ostalom što se tiče posla u toj opštini. Dakle, otvara se prostor za korupciju, otvara se prostor za mito i mi smatramo da je funkcija menadžera opštine, odnosno direktora opštine sasvim suvišna, jer imamo predsednika skupštine opštine po ovom predlogu zakona, predsednika opštine, načelnike uprave, a sada imamo i direktora. Mislimo da je to neprihvatljivo i zalažemo se da se ovaj član zakona briše. Što se tiče finansiranja rada opštine, to je, takođe, problematično ukoliko dođe tajnim izborima neko iz opozicije na vlast u pojedinim gradovima Srbije. Vlada Srbije ima mogućnosti da jednostavno zapreči priliv, dotok novca iz budžeta tom gradu i da taj predsednik opštine, ukoliko je iz opozicije, bude u nemogućnosti da dobro obavlja svoju dužnost predsednika opštine. Dalje, što se tiče člana 83. koji govori o lokalnim komunalnim taksama - pored toga što su prihvatljive gotovo sve ove tačke, ima i nekih tačaka koje su, čini mi se, prilično neozbiljne za ovakav zakon, a to je, recimo, tačka 15 - uvodi se lokalna komunalna taksa za držanje kućnih i egzotičnih životinja. Dozvolićete da ovo zaista nije previše ozbiljno da ukoliko neko bude imao macu u kući ili u stanu, treba da plaća porez na to. To je zaista neprimereno i, čini mi se, prilično neozbiljno za jedan ovako ozbiljan projekat o kome se radi. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ovo su sve razlozi, pored ostalih koje ću izneti u drugom delu svog izlaganja, zbog kojih Stranka srpskog jedinstva ne može da prihvati Predlog ovog zakona u načelu.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS, a posle njega narodni poslanik Biači Anton, predsednik poslaničke grupe SVM, pa narodni poslanik Branislav Pomoriški.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, poslanici Socijalističke partije Srbije neće podržati Predlog zakona o lokalnoj samoupravi koji je predložila Vlada Republike Srbije, jer je reč o lošem zakonu, koji po sadržini i rešenjima koja nudi predstavlja korak nazad u odnosu na postojeći sistem lokalne samouprave, i kojim se uspostavlja politička i svaka druga nestabilnost na lokalnom nivou i nejednakost građana u ostvarivanju Ustavom garantovanih prava u obrazovanju, zdravstvu i drugim oblastima. Predlog Vlade Republike Srbije je gotovo sva dobra rešenja iz postojećeg zakona o lokalnoj samoupravi pokvario, razvodnio, učinio neprimenljivim. Uvedena su neka nova rešenja i instituti koji su više deklarativno formalno demokratskog karaktera, nego što su to suštinski; rešenja koja komplikuju, a ne pojednostavljuju funkcionisanje lokalne samouprave; rešenja kojima građani skoro u potpunosti gube mogućnost da budu subjekt odlučivanja, da oblikuju sadržaj i kvalitet života na lokalnom nivou. Predlog novog zakona o lokalnoj samoupravi je po svojoj suštini duboko antidemokratski. Učešće građana u lokalnoj samoupravi, odnosno upravljanje javnim poslovima na lokalnom nivou, svedeno je na nivo puke forme. Skupština opštine, a time i izabrani odbornici su marginalizovani u odnosu na izvršnu vlast tj. predsednika opštine. Sa predsednikom opštine se uspostavlja predsednički sistem na lokalnom nivou, sa velikim ovlašćenjima i nikakvim obavezama prema građanima. Oblici neposrednog učešća građana u ostvarivanju lokalne samouprave, kao što su građanska inicijativa, zbor građana i referendum, drastično suumanjeni (a samim tim i uticaj građana) i time svedeni na nivo mogućnosti, a nisu utvrđene obaveze lokalne samouprave da poštuje zahteve i interese građana. Za pokretanje građanske inicijative je propisan visok cenzus, 10% birača, ali je ipak brisana sadašnja obaveza da posle negativnog odgovora skupština opštine mora to pitanje da iznese na referendumsko izjašnjavanje građana. Da ovo pravo ima deklarativan karakter najbolje govori upravo visina cenzusa od 10% birača za pokretanje inicijative - 10% birača Beograda znači 130.000 potpisa; 10% birača Novog Sada znači 17.000 potpisa, i to samo da bi se pokrenula građanska inicijativa. Toliko potpisa za jednu inicijativu! A Ustav Republike Srbije, kao najviši pravni akt države, daleko je blaži u uslovima kada je u pitanju predlaganje zakona ili raspisivanje republičkog referenduma. Da podsetim, Ustav propisuje najmanje 15.000 birača radi predlaganja zakona, drugih propisa i opštih akata i 100.000 birača, kako bi Narodna skupština morala da odluči o raspisivanju referenduma na nivou cele Srbije. Zbor građana tj. njegovi zaključci nemaju nikakav obavezujući karakter za organe i službe lokalne samouprave, koje mogu da utvrde stav, donesu odluku i o tome obaveste građane. U pogledu referenduma skupština opštine nema obavezu ni po jednom pitanju da raspiše referendum,za razliku od sadašnjeg rešenja, već je to ostavljeno na volju skupštinskoj većini. Kada je reč o organima opštine, predloženi zakon pored skupštine kao predstavničkog organa, predviđa i predsednika opštine kaoizvršni organ. Za nas socijaliste je ovakvo rešenje potpuno neprihvatljivo, jer se, sa jedne strane, potpuno marginalizuju skupština opštine i izabrani odbornici, a sa druge strane ogromna ovlašćenja se daju predsedniku opštine, a nikakva odgovornost, čime se faktički uspostavlja predsednički sistem na lokalnom nivou. Ovim rešenjem se uspostavlja supremacija izvršne i upravne vlasti, u liku predsednika opštine, u odnosu na skupštinsku lokalnu vlast, tj. skupštine opštine. Predsedniku opštine je, na primer, dato pravo da predstavlja i zastupa opštinu, predlaže odluke i propise skupštine, azatim te iste odluke izvršava. Naredbodavac je za izvršenje budžeta, dakle, u njegovim rukama je skoncentrisana i finansijska moć. Rešava u upravnom postupku u drugom stepenu o pravima i dužnostima građana, što znači da preuzima neka ovlašćenja koja ima upravni i Vrhovnisud. On postavlja i razrešava načelnika uprave, što znači da direktno i neograničeno upravlja administrativnim aparatom. On postavlja i razrešava glavnog arhitektu opštine, zaključuje ugovor sa opštinskim menadžerom i drugo, što sve govori o gotovo neograničenoj moći izvršnog organa u odnosu na predstavnički. Ovakva pozicija predsednika opštine dodatno je utvrđena načinom njegovog opoziva, koji je, zbog komplikovane procedure i velikog broja građana koji treba da se izjasne o toj promeni, gotovo nemoguć. Tu je cenzus 10% biračkog tela jedan od uslova, ali samoza pokretanje inicijative za opoziv. Za smenu je potrebno, u stvari, više od 50% glasova onih koji budu glasali, a to je svakako daleko više nego što taj kandidat može dobiti prilikom izbora, jer će se tada birati među više kandidata, pa će glasovi biti podeljeni. Sa ovakvim rešenjima na nivou opštine - skupštinom opštine i predsednikom opštine - uspostavlja se i politička nestabilnost, jer je realno pretpostaviti da će u lokalnoj skupštini opštine većinu odbornika imati jedna stranka, ili politička opcija, a da će predsednik opštine biti izabran kao predstavnik neke druge političke stranke ili, što je moguće i logično, iz reda građana kao predlagača. Ova kohabitacija na lokalnom nivou sigurno ne može proći bez međusobnih sukoba i nadgornjavanja, naravno na štetu građana. U okviru izvornih poslova opštine novi zakon predviđa obavezu opštine da osniva, prati i obezbeđuje funkcionisanje ustanova i organizacija u oblasti osnovnog obrazovanja, kulture, primarne zdravstvene zaštite, fizičke kulture, sporta, dečije i socijalne zaštite i turizma, što je širi obim prava u odnosu na postojeći zakon, ali čime se ujedno, direktno i indirektno, uzurpiraju obaveze i prava Republike, utvrđene Ustavom Republike Srbije, da uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti obrazovanja, zdravstva i drugo. Podnose se članovi suprotni postojećim zakonskim rešenjima (na primer, članu 9. Zakona o osnovnoj školi), koji negiraju Ustavom proklamovana prava o jednakosti građana u oblasti obrazovanja, zdravstvene zaštite, socijalne zaštite i drugo. Za nas, socijaliste, nisu sporna veća ovlašćenja lokalne samouprave, već to što Vlada Republike Srbije za nove i postojeće poslove, koje je ona dala opštinama, nije obezbedila i sredstva potrebna za njihovo sprovođenje. Građani neće biti jednaki u ostvarivanju prava (na primer, u obrazovanju, u zdravstvenoj zaštiti), na nivou lokalne samouprave, jer će ostvarivanje tih prava zavisiti od ekonomskih mogućnosti opština. Kada uporedimo opštine sa približno istim brojem stanovnika ali različite ekonomske snage, videćemo da će ostvarivanje ovih prava biti različito. Prema podacima koje je objavio Republički zavod za informatiku i statistiku prosečna zarada za novembar u opštini Krupanj bila je 3.909 dinara, a u Kanjiži 17.940 dinara. Dakle, 4,5 puta veća. Ili, u Beloj Palanci prosečna zarada je bila 4.206 dinara, a u Beočinu 16.654 dinara, dakle četiri puta veća. Da li će sve opštine stvarno moći da same osnivaju škole, ako vidimo šta je sve potrebno da bi škola mogla da počne da radi. To je propisano članom 11. Zakona o školama i tu spadaju: školskiprostor, dakle učionice, oprema i nastavna sredstva, naravno, potreban broj nastavnika i stručnih saradnika, a pored toga potreban je prostor za fizičko vaspitanje, biblioteka za sijaset izbornih predmeta, ambulanta za zdravstvenu zaštitu i drugo. Odgovor je jasan. Odgovor je poznat - neće moći. Bogate opštine će stvarati visoke, evropske standarde za osnovno obrazovanje i vaspitanje, a siromašne opštine to ni u elementarnom obliku neće moći. Ili, da li će pomenute i druge opštine stvarno moći da obezbede za svoje građane sve ono što spada u primarnu zdravstvenu zaštitu, a to su, primera radi: vakcinacija, sistematski pregledi, rana dijagnoza i laboratorijske i dijagnostičke procedure van bolnice. Odgovor je i u ovom slučaju negativan - neće moći. Dakle, za građane Srbije će ubuduće biti važno gde se rađaju, gde rastu i gde rade, u bogatim ili siromašnim opštinama, jer će ta činjenica opredeliti da li će ostvarivati svoja prava u obrazovanju i zdravstvu. Vlada je najavila da će, radi ostvarenja ovih poslova, doći do povećanja učešća opština i gradova u porezu na lična primanja koja se ostvaruju na njihovoj teritoriji. Mislim da je to jedno od obećanja DOS-a koje se neće moći ostvariti. Iz kojih će ličnih primanjaPriboj dobiti nova sredstva, kada je pre mesec dana otpušteno 2.500 ljudi? Ili, iz kojih će primanja to ostvariti druge opštine Srbije, kada se iz Republičkog zavoda za tržište rada najavljuje 400.000 do 700.000 nezaposlenih ljudi u naredne dve godine, pored 800.000 već nezaposlenih? Naravno da novca neće biti, pa ni opštine neće moći da sprovedu date poslove. Ovo davanje novih ovlašćenja opštinama, bez potrebnih finansijskih sredstava, u stvari znači i prebacivanje odgovornosti sa Vlade Republike Srbije na opštine. Posle ovog, ako zakon bude usvojen, Vlada će po običaju reći građanima - to nije naše, izvolite, žalitese lokalnoj samoupravi. A građanima kako bude. Većini građana Srbije će svakako biti jako, jako loše. Iz sadržaja Predloga zakona se jasno vidi da Vlada Republike Srbije nije imala svoju viziju kada je o sistemulokalne samouprave reč. Uvedeni su pojedini instituti koji se primenjuju samo u pojedinim zemljama sa razvijenom lokalnom samoupravom. Ne u većini, niti u svim državama. Neki od tih instituta su fakultativnog karaktera, kao što je - glavni arhitekta opštine, opštinski menadžer, građanski branilac, savet za razvoj i zaštitu lokalne samouprave, i drugo, što pokazuje u stvari da kod predlagačanije bilo sigurnosti u pogledu opredeljenja za konkretna rešenja ili nije bilo saglasnosti među svim onim subjektima, iz zemlje i inostranstva, koji su uticali na sadržaj ovog zakona. U stvari, umesto da smisli rešenjakoja izabrane odbornike i građane smeštaju u centar odlučivanja, kada je reč o pitanjima odznačaja za život građana na lokalnom nivou, Vlada je pribegla rešenjima iz drugih država, kojima se uticaj građana i odbornika marginalizuje na račun tela koje će birati samo predsednik opštine ili skupštinska većina. Vlada Republike Srbije je odstupila od onoga što čini tradiciju, vrednosti i duh našeg naroda i države u lokalnoj samoupravi, i prihvatila rešenja iz inostranstva koja nisu nama svojstvena i čija je primenjivost u praksi veoma, veoma diskutabilna. Vlada Republike Srbije, kao predlagač, netačno je prikazala i razloge za donošenje novog zakonao lokalnoj samoupravi. U obrazloženju Predloga zakona je rečeno da je on potreban, kako bi se sistem lokalne samouprave u Republici Srbiji uskladio sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi, koju je usvojio Savet Evrope u Strazburu 1985. godine. Ta tvrdnja je apsolutno netačna. Postojeći Zakon o lokalnoj samoupravi, usvojen krajem 1999. godine, kojim je započeta izgradnja sistema lokalne samouprave u Srbiji, sadrži sva ona rešenja koja Evropska povelja propisuje kao obavezna za funkcionisanje lokalne samouprave u državama potpisnicama. Novi zakon, za razliku od postojećeg, sadrži rešenja koja su suprotna odredbama Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Povelja, naime, predviđa postojanje lokalnih vlasti u liku saveta ili skupština,i njihovo pravo da rade određene delove javnih poslova, naravno, u interesu lokalnog stanovništva. U ovom predlogu zakona, o kome Skupština raspravlja, imamo skupštinu opštine, ali potpuno marginalizovanu u odnosu na predsednika opštine. Imamo skupštine opština bez vlasti i uticaja. Povelja o lokalnoj samoupravi takođe predviđa da lokalne vlasti mogu da imaju izvršne organe koji su im odgovorni, dok je novim zakonom kao izvršni organ predviđen predsednik opštine, ali bez ikakve odgovornosti prema građanima koji ga biraju, ili prema skupštini opštine, tj. izabranim odbornicima. Novi zakon pored toga derogira i građansku inicijativu, referendum i zborove građana, kao oblike neposrednog učešća građana u odlučivanju, što je takođe u suprotnosti sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi. U pogledu odnosa organa Republike i organa jedinice lokalne samouprave predloženi zakon predviđa raspuštanje skupštine opštine u dva slučaja - ako ne zaseda duže od tri meseca ili ako ne donese statut ili budžet u roku utvrđenom zakonom. Ali, izostavljeno je dosadašnje rešenje -da se skupština opštine može raspustiti kada ona ili drugi organ lokalne samouprave obavljaju svoje poslove na način kojim se ugrožavaju ustavna i zakonska prava građana, odnosno teže oštećuje opšti interes. Ovo pravo organa Republike, po našem mišljenju, treba da postoji i dalje, jer prava građana ne samo da se ugrožavaju i dalje nego se može i zaključiti šta će sa njima biti u budućnosti, u uslovima neograničene vlasti predsednika opštine. Predlog zakona ovo pravo ne sadrži, jer je u proteklih godinu dana postojanja Vlade Republike Srbije ovo pravo, nažalost, kompromitovano i zloupotrebljeno od Vlade Republike Srbije koja je uvela prinudnu upravu u 23 opštine. Nedostatak predloženog zakona ogleda se i u činjenici da se nigde, ni na jednom mestu, ne pominje Kosovo i Metohija. Ukoliko se ovakav pristup u tekstu zakona može i razumeti zbog jednoobraznih rešenja, neshvatljivo je, i za nas socijaliste neprihvatljivo, da u prelaznim i završnim odredbama ovog predloga zakona nema člana koji se odnosi na lokalnu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Postojeći zakonsadrži član u kome se jasno ističe da će se izbori i obrazovanje organa jedinica lokalne samouprave na teritoriji AP Kosova i Metohije provesti po odredbama zakona, po prestanku misije UN za privremenu upravu, čime je iskazan i odnos države prema Kosovu i Metohiji kao sastavnom delu Republike Srbije. Predlog zakona o kome Skupština danas raspravlja ne predviđa lokalne izbore na Kosovu i Metohiji, čime se impliciteodređuje i sudbina ove autonomne pokrajine. Indikativno je da Predlog zakona ne sadrži odredbe o načinu izbora odbornika skupštine opštine, niti obavezu održavanja novih lokalnih izbora, što bi bilo logično, s obzirom da se donosi novi zakon o lokalnoj samoupravi, tzv. sistemski zakon, sa brojnim novim rešenjima. Nedostatak odredaba o načinu izbora odbornika u skupštini opštine je verovatno prouzrokovan nesaglasnošću unutar DOS-a oko načina izbornog sistema, dok nepominjanje novih izbora ukazuje na strah zbog sučeljavanja sa izbornim raspoloženjem građana i podnošenjem računa za dosadašnje katastrofalne rezultate politike koju DOS vodi. Predloženi zakon sadrži i brojne druge slabosti,nedorečenosti, odrednice čiji sadržaj nije utvrđen (npr. u odnosu lokalne samouprave prema organima teritorijalne autonomije); odrednice koje se krajnje proizvoljno mogu tumačiti; članove koji nisu primenjivi; članove o organima lokalne samouprave, koji se primenjuju od budućih lokalnih izbora; kao i institute koji su fakultativnog karaktera - pravni arhitekta, menadžer, građanski branilac, savet za razvoj i zaštitu lokalne samouprave - a sadržaj poslova, svih ovih instituta je neodređen. Onda, zakon sadrži i dosta stavova koji su deklarativnog karaktera - prava stranih državljana u ostvarivanju lokalne samouprave i drugo, što uz napred pobrojana loša rešenja potvrđuje da Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, koji je predložila Vlada Republike Srbije, predstavlja, u stvari, kompilaciju pojedinih rešenja iz drugih država, kojima se ruši sistem lokalne samouprave u Srbiji. Predlog zakona o lokalnoj samoupravi je loš, u njemu nema ništa od lokalne samouprave i socijalisti će biti protiv njegovog usvajanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Biači Anton, poslanička grupa SVM.
Poštovana gospođo predsedavajuća, cenjeni narodni poslanici, poštovani ministre, poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara, kao jedini legalni, legitimni i autentični predstavnik vojvođanskih Mađara, građana Srbije, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, podržava u načelu Predlog zakona o lokalnoj samoupravi. U isto vreme, želimo da istaknemo i to da, kao što je sam život lukaviji od svake teorije, od svih propisa, tako ni ovaj predlog zakona ne nosi kamen mudraca za lokalnu samoupravu i ne predstavlja čarobni štapić za razrešavanje svih problema upravljanja lokalnom zajednicom.Jednostavno, on nije savršen. Ali, po našoj oceni, ovaj predlog zakona predstavlja solidan okvir i dobru osnovu za proces stvarne i konkretne globalne demokratizacije, kao i solidan osnov za decentralizaciju društva i za uspostavljanje pravnog reda u lokalnim zajednicama. Međutim, po našem stavu, ovaj tekst se mora poboljšati iskustvom koje život i suživot iz lokalnih zajednica sa mešovitim stanovništvom nosi i nudi. U tom cilju su predstavnici Saveza vojvođanskih Mađara i dali nekoliko amandmana na određene članove Predloga zakona. Naravno, takođe ćemo u tom duhu podržati i ostale amandmane, kojima se, po našoj oceni, poboljšava tekst predloga, nezavisno od toga ko je predlagač tih amandmana. U tom smislu, podržavamo Predlog zakona u načelu i glasaćemo za njegovo usvajanje. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe. (Povreda Poslovnika.)
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodni govornik je povredio član 101. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, koji govori da mora da se poštuje dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Čudi me da niste reagovali, gospođo Čomić, a bilo je sasvim jasno da je povređen Poslovnik, a i Ustav Republike Srbije, koji je veoma jasan. Naime, prethodnik je rekao da je poslanička grupa koju on predstavlja jedini legitimni, jedini autentični, kako je sve rekao, predstavnik Mađara koji žive u Republici Srbiji. Rekao je i ostao živ, a vi ste svi to oćutali, iako je kod nas garantovana ravnopravnost građana, i iako nema jedinih predstavnika bilo kog građanina, a kamoli naroda ili narodnosti koji žive uRepublici Srbiji. Podsećam vasda, na osnovu člana 76. Ustava, narodni poslanik predstavlja građane izborne jedinice u kojoj je izabran, a mi smo svi izabrani u izbornoj jedinicikoja se zove Republika Srbija. Niti želim da bilo kome uskratim pravo da predstavlja sve građane Srbije, niti želim da meni to pravo bilo ko uskrati, tim pre što je u SRS veliki broj, možda ne toliko koliko bismo mi voleli, Mađara, koje mi ovde predstavljamo. Nemojte da se zatvarate u geto, nemojte da se zatvarate u rezervat, nemojte samo vi da predstavljate pripadnike mađarskog naroda, jer to, prvo, ne može da opstane ni u jednoj državi, a drugo, uskraćujete mi ustavna prava da se borim za svakog građanina Republike Srbije.
Reklamiran je član 101. o uvredi dostojanstva Narodne skupštine; nisam kao predsedavajuća opomenula ili upozorila poslanika zbog toga što postoji usvojeno i nepisano pravilo da se subjektivni stavovi poslanika, za vreme dok su govornici, predstavljaju kao objektivna stvarnost. To je lični stav narodnog poslanika koji je on predstavio. Ako ćete vi to doživeti kao uvredu, vaše je pravo da intervenišete po Poslovniku. Nije prvi put da narodni poslanici uzimaju sebi za pravo da, slikajući nešto što misle da je objektivan stav, izriču sopstvene stavove. Prisiljeni smo da jedni od drugih to slušamo. Stojim kod stava da izlaganjem prethodnog govornika, narodnog poslanika Biači Antona, nije prekršen Poslovnik. Da li narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da se glasa o povredi Poslovnika? (Ne želi.) Narodni poslanik Biači Anton se javio za repliku. Osnov za repliku je pogrešno tumačenje i stav iz diskusije narodnog poslanika Tomislava Nikolića.
Mislim da me narodni poslanik gospodin Nikolić nije razumeo. Rekao sam da je Savez vojvođanskih Mađara, poslanička grupa, autentični predstavnik vojvođanskih Mađara, građana Srbije, ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Branislav Pomoriški.
Kolege narodni poslanici, poštovani posmatrači, danas na dnevnom redu imamo jedan zakon koji je u setu zakona koji treba da izvrše decentralizaciju vlasti u našoj zemlji i sprovedu ono što smo zacrtali kao svoj program pre promena i što smo počeli da realizujemo nakon promena koje su se desile u našoj zemlji. Zaista, kad pogledate, šta je logičnije nego da se problem rešava tamo gde je nastao i da ga rešavaju oni kojih se taj problem tiče. Ako pogledate Zakon o lokalnoj samoupravi koji smo imali, gotovo da je bilo nemoguće ne napraviti bolji zakon od tog. Jer, Zakon o lokalnoj samoupravi, koji je važeći do donošenja ovog zakona, jeste bio jedan od zakona sa najgorim mogućim rešenjima i najtežim posledicama koje smo imali u prethodnom periodu. Sam motiv, po predlagaču, za donošenje ovog zakona jeste usklađivanje sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi; dakle, prilagođavanje naše zakonske regulative evropskim i svetskim standardima koji treba da nas u dogledno vreme približe Evropi, čiji smo deo. Prvo se otvara pitanje šta ovaj predlog zakona nudi u tom smislu, dakle, koja su poboljšanja u odnosu na zakon koji smo imali? Naveo bih tu nekoliko veoma bitnih poboljšanja. Pre svega, napuštanje skupštinskog sistema koji smo imali i koji je generisao brojne probleme u realizaciji određenih odluka, a da nikada niste znali ko je zapravo bio odgovoran za pojedinu izvršenu radnju, odnosno, pre svega za realizaciju izvršnih funkcija u domenu lokalne samouprave. Dakle, imali ste jednu situaciju gde je u samoj izvršnoj vlasti, kao i na određenim nivoima upravljanja, dolazilo do paralelizma, gde nisu bile jasno razgraničene funkcije. To ovaj novi zakon na jedan dosta dobar, rekao bih evropski način razrešava. Imamo institute poput ombudsmana, imamo uvođenje lokalne policije. Ovde su se čule neke primedbe na takvo rešenje. Dovoljno je obići razvijene evropske i svetske gradove i svuda ćete videti da lokalna samouprava (to je jedan proces koji je odavno završen u razvijenijem delu Evrope i sveta) ima svoju policiju koja se nekada po nekim detaljima razlikuje od ostalih nivoa policijskih snaga (imate obično i republičku i saveznu), koja ima striktno zadat domen rada, zadatak koji izvršava i valjda ne treba ponavljati, da je ona u okviru jedinstvenog komandovanja, da je ona u okviru ukupnih policijskih snaga koje jedna zemlja ima. Takođe, ovaj zakon nam donosi i dobra rešenja u smislu razgraničenja izvornih i prenetih nadležnosti, što nismo imali u rešenjima prethodnog zakona. Zatim, ostavlja mogućnost da se osnivaju škole, ustanove primarne zdravstvene zaštite i dr. Međutim, šta ovaj zakon nije predvideo? Sva ova rešenja i predložena suština Zakona o lokalnoj samoupravi nemaju ekonomsku i imovinsku osnovu. Ukoliko zakon nema ekonomsku i imovinsku osnovu, onda sve ono što su pozitivna rešenja praktično pada u vodu, jer vi nećete imati čime, niti na koji način, da jednu takvu lokalnu samoupravu sprovedete u delo. Zapravo, događa nam se i dalje jedna finansijska i materijalna centralizacija, ništa manja od one koju smo imali unazad desetak godina. Taj proces, koga nikako država Srbija da se oslobodi, zaista sprečava da se neka dobra rešenja iz pojedinih zakonskih propisa mogu sutra sprovesti u delo. Daću vam, umesto opisa rešenja iz zakona, nekoliko primera na kojima se najjasnije vidi šta je suština ovoga što govorim. Republička skupština je 1995. donela zakon koji se zove Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Tim zakonom je praktično sva imovina, dakle, sva ekonomska i imovinska osnova u ovoj državi preneta i de jure i de fakto na Republiku Srbiju. Imate situaciju da je nakon donošenja tog zakona 1995. godine, samo u Novom Sadu prodato 2.918 kvadratnih metara u ekstra zoni Zmaj Jovine i Dunavske ulice, da u gradu niko nije znao kome je to prodato, pod kojim uslovima, a pogotovo niko u gradu nije imao nikakav interes od te prodaje, jer se, normalno, sav novac slio u republički budžet. Takođe smo imali situaciju da je grad Novi Sad samodoprinosom izgradio termoelektranu, toplanu, za jedinstveni sistem grejanja Novog Sada, koji je bio i ostao jedan od najboljih u našoj zemlji. U tom periodu su tu termoelektranu, toplanu, preneli u EPS da bi svojevremeno, kada je doneta odluka da proizvodi struju, ona toplotna energija koja je trebalo da greje građane Novog Sada grejala Dunav, a građani Novog Sada su plaćali plin, odnosno gas da bi se grejali tih davnih zima. Kako smo se grejali znamo, kakve su nam te zime i ta leta bila, takođe znamo. Kao i niz drugih primera. Uostalom, ako se ne uvažavaju ovakvi argumenti, onda je dovoljno da pogledate kako je rešeno pitanje imovine lokalne samouprave u gradovima ka kojima težimo ili bar težimo da budemo kao oni, a to su razvijeni evropski gradovi. Videćete da ti evropski gradovi imaju imovinu kojom raspolažu i imaju policiju, svoje osnovne škole, primarnu zdravstvenu zaštitu, kao i niz drugih stvari koje mi u ovom proteklom periodu nismo imali, a što je još gore ovaj zakon ne predviđa da to dobijemo. Moramo otvoreno da kažemo, kada je bila javna rasprava u Novom Sadu, bio je pomoćnik ministra, gospodin Protić. Kada se sučelila ovakva argumentacija javno, na televiziji, gospodin Protić je sam priznao da on nije lično protiv, a čak se sećam izraza koji je upotrebljen, te komunalne imovine, da nije logično da lokalna samouprava nema materijalnu osnovu na bazi koje će ostvarivati svoja prava. To je stanovište Vlade da to nije u skladu sa republičkim Ustavom iz 1990. godine, član 56. i 59, kao ni saveznim Ustavom, član 73. Naravno, ko nije lenj može da pogleda te odredbe Ustava i da vidi da apsolutno nije protivustavno ukoliko bi se određena imovina, odnosno imovinska i materijalna osnova, prenela lokalnoj samoupravi. To se ne kosi sa tim ustavnim odredbama, jer se tamo predviđaju i ostali vidovi imovine. Dakle, ovo je jedan deo argumentacije za koji mislim da se zaista mora uvažiti, odnosno ovaj parlament bi ga morao uvažiti. Svi vi, kolege poslanici, potičete iz određenih lokalnih sredina i svi imate iskustva sa problemima koji tamo nastaju, a koje ne možete rešiti ukoliko nemate nadležnosti da ih rešite. Takođe, postoje bezbrojni primeri gde možemo pokazati da smo čak i bez nadležnosti bolje radili nego onaj što je u tom trenutku nadležnost imao. Jednostavno, ne postoji nikakav, a najmanje ekonomski, razlog da lokalna samouprava ne dobije svoju ekonomsku, imovinsku osnovu, da bi mogla da uradi ono što po ovom zakonu,ukoliko takav bude donet, i treba da uradi. Prema tome, na kraju želim da kažem da će poslanička grupa Lige socijaldemokrata Vojvodine i Lige za Šumadiju podržati ovaj zakon u načelu. Očekujemo njegove bitne dorade, a pre svega u smislu ovoga što sam govorio. Ovaj zakon je moguće popraviti. On će svakako biti i jeste bolji od onoga koji smo imali. Ovog momenta nama treba jedan bolji zakon o lokalnoj samoupravi, do koga bismo mogli da dođemo kroz zasedanje, odnosno rad po ovoj tački dnevnog reda. Hvala.
Narodni poslanik Žarko Obradović, povreda Poslovnika.
Gospođo Čomić, mislim da nemamo uslove za rad i da je povređen član 82. stav 2. i član 95. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Mislim da nemamo dovoljan broj poslanika da možemo dalje da radimo.
Vi to najbolje znate, pošto nedostaju poslanici SPS-a. Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum, na zahtev narodnog poslanika Žarka Obradovića. Konstatujem da nemamo kvorum i određujem pauzu, pa nastavljamo rad u 15,00 časova. Molim narodne poslanike da budu u sali u 15,00 časova.
Poštovani narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Nastavljamo raspravu u načelu o Predlogu zakona o lokalnoj samoupravi. Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić, zamenik predsednika poslaničke grupe Reformista Vojvodine i Sandžačke demokratske partije. Molim narodne poslanike koji nisu učestvovali u kvorumu, da što pre zauzumu svoja mesta da bi smo mogli da nastavimo rad.
Uvažena gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gosti, poštovani građani Srbije, pred nama je jedan projekat zakona koji, po mom mišljenju, treba da ispravi sve ono iz ove oblasti što se u prethodnom periodu pokazalo kao neprimenljivo i neadekvatno. Ovo je, dakle, jedan zakon koji se donosi iz razloga da se pre svega ubrza proces debirokratizacije, demokratizacije i svakako, da se dostigne zavidan nivo decentralizacije; činjenica je da je neophodno njegov sadašnji tekst, odnosno sadržaj uskladiti sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Ne stoji konstatacija koja je ovde izrečena da je sadašnji zakon, i mnogi drugi, na nivou standarda evropskih zakona. Kako je moguće da su nas svi efekti takvih zakona doveli daleko ispod nivoa tih dešavanja u Evropi. Dakako, to je jedan od razloga zbog kojih bi trebalo, uvažavajući specifikum, prvenstveno politički ambijent, ekonomsku razvijenost našeg područja, doneti novi zakon koji bi bio funkcionalan i unapredio ovo što sam prethodno govorio. Kraća ...Ne razumem, zašto ovo nije tema? Kraća analiza, ne u smislu kooperativnosti sa prethodnim zakonom već onoga što je ovde sadržano, ukazaće na jednu dobru stranu ovog zakona, ukazaće na njegovu prihvatljivost od svih onih koji žele dobrobit ovom društvu i ovoj našoj republici. Kada je reč o osnivanju jedinice lokalne samouprave, onim što je ovde definisano taj segment se unapređuje. Istina, rečeno je tamo da se to dešava na osnovu prethodno pribavljenog mišljenja građana, što možda u potpunosti nije tačno, ali svakako da će se zakonom to bliže odrediti. Sledeća stvar o kojoj bih hteo posebno da govorim - radi se o lokalnoj policiji, nečemu što je novo kada je u pitanju država Srbija, a što već odavno postoji u svim zemljama Evrope, pa i sveta. Ne želim da komentarišem nekakve izjave koje su se čule ovde od pojedinaca, zato što držim da nema potrebe zaista bilo šta reći o tome, jer ne shvatam da je to ozbiljno, biće da je pre odraz nečije paranoje, nego što se radi o nekakvim stvarnim posledicama koje bi se mogle dogoditi. Ova lokalna policija će, pored onoga što je navedeno i rečeno u ovom članu koji definiše samu lokalnu policiju, naravno odigrati još jednu veoma važnu ulogu - sada ću govoriti sa aspekta pripadnika manjinskih zajednica - korigovaće se onaj debalans u nacionalnim mešovitim sredinama, kada je u pitanju sastav sadašnje policije. Moždato nekome neće odgovarati, ali ja se nadam da će ogromnoj većini ljudi u ovoj državi, u Srbiji, to i te kako dobro doći. Primera radi, u sadašnjem sastavu policije u Novom Pazaru, Bošnjaci participiraju do nekih 27% (kako reče načelnik tamošnjeg SUP-a), a vi dobro znate da tamo živi oko 80% Bošnjaka. Sledeća stvar koju želim da prokomentarišem vrlo ozbiljno, uz izvesnu dozu svoje dileme, odnosi se na organe lokalne samouprave, pre svega na skupštinu opštine i na predsednika, dakle, jednog predstavničkog organa i jednog izvršnog organa, buduće jedinice lokalne samouprave. Moram da se složim sa nekim opservacijama koje su ovde iznesene kada je u pitanju predsednik opštine, naročito u onom delu koji se odnosi na njegov opoziv. Zaista, sve što je rečeno u tom delu u ovom zakonu ne samo da pomalo odudara od zdrave logike, nego čini mi se unosi i popriličnu dozu konfuzije , ali moram da priznam da nemam sopstveni stav, odnosno rešenje kojim bi se u ovakvom ambijentu u kojem se mi nalazimo to moglo i popraviti. Nadam se da ću boljim uvidom u priložene amandmane pronaći neki od njih koji će, ako ne u potpunosti tu moju dilemu otkloniti, ali bar je unekoliko eliminisati. Kada su u pitanju novopredviđene institucije, a pre svega mislim na opštinskog arhitektu, menadžera, ombudsman, savet za međunacionalne odnose, saveta za zaštitu i razvoj jedinica lokalne samouprave, sa moje strane mogu da izreknem samo reči pohvale. Naime, sve su to nove institucije, koje će uveliko pomoći da se funkcija koju sada ima u svojoj nadležnosti jedinica lokalne samouprave što bolje realizuje. Kada je u pitanju savet za međunacionalne odnose, onako kako je predviđen zaista je u ovom momentu i te kako neophodan, ali držim do toga da će on odigrati onu najvažniju ulogu, a to je da učini sve da prestane potreba za njegovim postojanjem. Videli ste i sami u priloženom tekstu da zapravo one jedinice lokalne samouprave u kojima jedna nacionalna manjina participira sa više od 5% u strukturi stanovništva ili sve ukupno sa više od 10% imaju pravo da formiraju takve savete i u sastav takvog saveta mogu da daju svoje članoveone manjinske zajednice kojih ima i 1%. Sve je to dobro za ovo vreme, za ovaj trenutak u kojem se nalazimo, ali opet ponavljam i nadam se da će okrenuti ljude u tim jedinicama lokalnih samouprava da svoje odnose grade na bazi ideja, stručne sposobnosti i kvalifikacija, i time izgraditi potrebe za njegovim nestajanjem. Kada malo bolje pročitate zakon znaćete šta je tema. Možda vam sada izgleda da ovo nije tema. Što se tiče ekonomskog funkcionisanja samih jedinica lokalne samouprave i tu mogu da izreknem samo reči pohvale, jer, kako je rečeno, postoje tri načina prihodovane strane u budžetu jedinica lokalne samouprave, a to su: izvorni prihodi, ustupljeni prihodi i treća vrsta prihoda se odnosi na one lokalne samouprave koje po osnovu prethodna dva ne mogu izmiriti sve svoje potrebe, da imaju pravo i na deo sredstava koja su predviđena kao dopunska sredstva u budžetu Republike Srbije. Mali komentar što se tiče ustupljenih prihoda - odnosi se na to što taj izraz, sam termin koji definiše pojam i suštinu toga, mi nekako ne odgovara. Zapravo, moje shvatanje je da su svi prihodi Republike ostvareni na teritorijama jedinica lokalne samouprave koje su u okviru Republike, pa onda se radi o prihodima koje jedinice lokalne samouprava ustupaju Republici, odnosno da kažemo da ih izdržavaju. Dakle, ne radi se o ustupljenim prihodima, već o prihodima koje jedinice lokalne samouprave zadržavaju. To je definisano u članu 98. Još jedan termin će zavrediti moj kraći komentar, a to je pojam pograničnih opština. U obrazloženju je rečeno, a ja se baš ne slažem sa ovakvim objašnjenjem, da taj kriterijum pograničnih oblasti ne znači njihovu generalnu nerazvijenost. Nisu sve opštine koje su pogranične nerazvijene, ali popriličan broj opština, uslovno rečeno pograničnih, po meni uživa status nerazvijenih opština. Kada je u pitanju odnos organa Republike i teritorijalne autonomije i organa jedinica lokalne samouprave, tu su jasno precizirani razlozi za raspuštanje skupštine jedinice lokalne samouprave. Sve u svemu, poslanička grupa koju ja predstavljam, dakle Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija, u načelu će i te kako prihvatiti predloženi tekst, sa velikom nadom da će brojni amandmani u priličnoj meri korigovati, odnosno popraviti ovaj tekst.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Momčilo Trajković, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine.
Poštovani predsedniče, poštovani poslanici, dragi gosti, ja bih želeo da iskoristim momenat da kažem nekoliko reči o ovom zakonu o lokalnoj samoupravi i da potražim odgovor na pitanje šta je lokalna samouprava i Kosovo i Metohija. Sa pravom u zakonu nije regulisana lokalna samouprava na Kosovu i Metohiji, zato što je to teritorija pod protektoratom i tamo važe sasvim druge norme, odnosno norme koje smo i mi prihvatili. Prihvatili smo ih onog momenta kada smo izašli na izbore 17. novembra, jer je u ustavnim okvirima definisana lokalna samouprava za kosovsko-metohijske Srbe i zato je nemoguće da se ona sada ovde reguliše. Međutim, nije dovoljno da samo to znamo. Mi moramo da učinimo napore kako bismo dali odgovor na vrlo tešku situaciju na Kosovu i Metohiji, koja pre svega proizilazi iz neregulisane lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji. Kao što znate, tamo je lokalna samouprava uspostavljena na osnovnom principu većine i u poremećenim međunacionalnim odnosima, u neprijateljskom okruženju u kome se danas nalaze Srbi sa Kosova i Metohije, ona je instrument za dalji pritisak na kosovsko-metohijske Srbe. Srpski pokret otpora, čiji sam ja predsednik i narodni poslanik u ovom parlamentu, imao je svojevremeno svoj predlog političkih i pravnih principa za uvođenje samouprave za Srbe na Kosovu i Metohiji. Znam da ovo pitanje ne možemo zakonom regulisati, ali ukoliko ne tretiramo pitanje Kosova i Metohije u ovom momentu kada se donosi jedan ovakav sistemski zakon, može da se stekne utisak da nas to ne interesuje. Predlažem da Skupština Srbije donese jednu preporuku, razmatrajući pre svega ovaj naš predlog o političkim i pravnim principima uvođenja srpske samouprave na Kosovu i Metohiji. U poremećenoj demografskoj strukturi na Kosovu i Metohiji lokalna samouprava je ključni instrument zaštite našeg naroda. Mi ne tražimo da to bude etnički čista srpska samouprava, naprotiv, to treba da bude samouprava tamo gde živi kompaktno srpsko stanovništvo, gde je većina, a to znači da prihvatamo da tamo žive i drugi; takođe predlažemo tu samoupravu na jednom višem nivou, a to je tzv. samouprava na nivou autonomnih oblasti. Ne bih o tome govorio, ali bih želeo da predstavnici poslaničkih klubova, a i Skupština ovo pitanje razmotri i kada usvoji zakon o lokalnoj samoupravi u Republici Srbiji da usvoji i preporuku i zaduži odgovarajuće organe i institucije u Srbiji i Jugoslaviji (ali i u razgovorima sa UNMIK-om) da se ispoštuje i zahteva uvođenje samouprave za Srbe na Kosovu i Metohiji. U protivnom, imaćemo probleme. Posledice takvog našeg odnosa jesu ovih dana vidljive:pre svega mislim na ono što se dešava u opštini Štrpce, jednoj srpskoj opštini u kojoj je već tri dana predsednik Albanac, i na ono što ovih dana čini UNMIK u severnoj Mitrovici - pokušava da uspostavi vlast SO južna Mitrovica, odnosno albanske opštine i albanske vlasti koje želi na neki način da preseli na sever. Zato smatram da Skupština Srbije ne može da pređe preko toga i nije dovoljno da samo donese Zakon o lokalnoj samoupravi, nije dovoljno ni što objašnjava u obrazloženju zbog čega Kosova nema tu. Naprotiv, ona treba da ima svoj jasan stav, svoju preporuku. Na ovome insistiram, jer se Deklaracija koju smo usvojili pre deset meseci jednostavno ne poštuje, od nje smo odustali, a situacija na terenu je sve gora i gora. Još jednom bih iskoristio priliku da pozovem nadležne organe Srbije da hitno odu na Kosovo i Metohiju, pogotovu u Štrpce, u severnu Mitrovicu, tamo gde je moguće da se ode, da porazgovaraju sa ljudima, sa UNMIK-om, da pronađu rešenje, jer se stanje tamo komplikuje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Išpanovič Ištvan, a posle njega Dragan Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da sam podneo veći broj amandmana na Predlog zakona o lokalnoj samoupravi imaću prilike da o tim amandmanima govorim, pa bih sada samo nešto načelno rekao o Zakonu. Mislim da je dobro što je pred nama Predlog zakona o lokalnoj samoupravi i želim da istaknem neke pozitivne karakteristike ovog zakona. U prvom redu, smatram da je dobro što je došlo do decentralizacije lokalne samouprave, do preuzimanja većeg broja pozitivnih iskustava iz demokratskog sveta i do prihvatanja načela Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Naravno, svestan sam da određena pitanja nisu mogla da budu regulisana na način na koji bismo želeli, jer postoje ustavna ograničenja i verovatno ćemo nakon donošenja novog ustava Republike Srbije morati doneti ponovo zakon o lokalnoj samoupravi. Kada govorim o ograničenjima prvenstveno mislim na ograničenja u vezi imovine lokalne samouprave. Znamo da postoji zakon koji praktično oduzima imovinu lokalne samouprave. Pored toga, postoje problemi oko definisanja opštine, odnosno ne postoji mogućnost da svako naseljeno mesto istovremeno bude i jedinica lokalne samouprave. Takođe, postoji i problem oko definisanja grada, jer po dosadašnjem ustavnom rešenju samo više opština može da čini grad. Znamo da je u svetu prihvaćen princip da i bez više opština možemo imati gradsku lokalnu samoupravu. Što se tiče podnetih amandmana, cilj tih amandmana je bio isključivo poboljšanje određenih rešenja, poboljšanje teksta u Predlogu zakona. Žao mi je što i sam tekst sadrži neka rešenja koja su neprihvatljiva. Danas sam ovde slušao izlaganja da je sadašnji Zakon o lokalnoj samoupravi mnogo bolji nego predlog koji stoji pred vama; podsetiću one poslanike koji su bili i u ranijem sazivu - kada sam raspravljao o predlogu važećeg zakona o lokalnoj samoupravi predlagao sam prenošenje određenih nadležnosti na opštinu. Međutim, tada su mi učeni pravnici iz bivše vlade objašnjavali da je to nemoguće, jer zakon, odnosno Ustav ne dozvoljava da se te nadležnosti prenose, a danas čujem da je to moglo i tada, da se te nadležnosti prenesu, ali iz određenih razloga (da ne pominjem iz kojih) nije postojala želja tadašnje vlade da se tako urede nadležnosti lokalne samouprave. Posebno bih se osvrnuo u načelu i na neke amandmane koji predlažu ponovno uvođenje ili izvršnog odbora ili kolegijuma, kao izvršnog organa lokalne samouprave, što se obrazlaže potrebom ograničavanja funkcije predsednika opštine. Naime, ovde se danas više puta čulo da predsednik opštine po ovom predlogu zakona ima prevelika ovlašćenja. Međutim, nisam čuo u uporednom pravu da postoje takva rešenja, recimo, u zapadnim zemljama; poznato je da u nekim zemljama predsednik opštine, odnosno gradonačelnik, odnosno njegova izvršna funkcija izvanredno funkcioniše već više stotina godina. Poznato je, takođe, da su i zemlje u tranziciji, sve one zemlje koje su imale slična rešenja kao što mi sada imamo u važećem sistemu (odnosno imali smo unazad 50 godina), uvele gradonačelnike, odnosno predsednike opština sa takvom, navodno velikom, vlašću i zbog toga smatram da su neopravdane primedbe da predsednik opštine ima preveliku vlast. Što se tiče diskusija oko načina opoziva predsednika opštine, odnosno gradonačelnika, podneo sam amandman koji, nažalost, Vlada nije prihvatila, a mislim da je to dobro rešenje. To je amandman na član 45. zakona. Ovde je takođe danas rečeno da će predsednik imati preveliku vlast i teško će ga bilo ko razrešiti. Lično mislim da predlog koji je bio u zakonu - da se razrešenje traži na osnovu izjašnjavanja građana, znači da ponovo, kao i njegov izbor, i razrešenje bude na osnovu neposrednog izbora - nije dobar. U svom amandmanu sam dao drugi predlog, i to: razrešenje ukoliko bude sukoba između skupštine opštine odnosno predsednika opštine, da onda skupština opštine samim svojim raspuštanjem praktično razrešava i predsednika opštine. To je u uporednom pravu poznat metod razrešenja predsednika opštine, odnosno gradonačelnika, a ukoliko bi on postupao protivno zakonu tada postoji drugi način, a to je da se traži njegovo razrešenje putem sudskog postupka. Hvala lepo. O svojim amandmanima ću posebno govoriti kada dođu na dnevni red.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, a potom Mujo Muković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ će glasati protiv ovog zakona u načelu. Kada to kažem, ne kažem da je ovaj zakon loš. Ima nešto što nam se ne sviđa, ima nešto što možda nije ušlo u ovaj zakon, a trebalo je da uđe. Ono što se meni lično sviđa i ono što SSJ odgovara je to što se na ovaj način i pomoću ovog zakona decentralizuju više stranačke naredbe, kao što je to do sada bilo, pa predsednik opštine mora da bude onaj kome narede iz Beograda, a ne onaj ko je najbolji odbornik i ko vredi u tom gradu. Na ovaj način će se izbeći takva stranačka disciplina, na štetu lokalne samouprave. Takođe, ne može više neko da bude predsednik opštine, ako njegov predsednik stranke zna dobro da priča i da govori, pa ode u neko selo da tamo drži tribinu i to jednom u četiri godine, a posle toga nikada se više ne obrati tim građanima; ali, kada bi ga pustili da izađe iz tog sela, on ne bi znao da pronađe put kako da se vrati odakle je došao. Takođe, neposredno na izborima više neće moći da prođe onaj čije je zanimanje jedino politika, dame i gospodo. Do sada je to moglo. Sada će građani tražiti - da vidimo šta je taj kandidat radio zadnjih 20 godina, zadnjih 10 godina, da vidimo šta je on uradio za taj grad, kakva mu je porodica, kakvo je preduzeće gde je radio ili gde je vlasnik. Ovaj zakon to više neće dozvoljavati. Jeste da su velike ingerencije predsednika opštine i da predsednik opštine na neki način može da radi šta hoće ali, gospodo, izvršni odbor je do sada činio niz zloupotreba - stranka mu naredi da se izmeni neki DUP u delu grada gde nije predviđeno da se pravi nečija kuća, onda izvršni odbor to izglasa, i pravno - formalno niko ne odgovara, jer odlukom izvršnog odbora, koji čini 15, 23 - 25 članova, postoji pokriće. Na ovaj način predsednik opštine ima direktnu odgovornost. I znajte, poštovane dame i gospodo, niko neće moći da zaluta, da postane predsednik opštine. Za tog nekog će glasati građani u gradu gde živi. Mnogo je lako da neko ode u Novi Sad i da kaže - onaj tamo je loš poslanik, ili loš predsednik, ali idi tamo u onaj grad gde on živi, pa to reci o njemu. A najbolji pokazatelj su poslednji izbori i kada neko od političara ode i nekoga napada, onda treba da se podseti koliko je glasova dobio kao kandidat za odbornika. U ovoj sali sedi najmanje 90% poslanika koji su ujedno bili kandidati za odbornike. Znamo kako su prošli. Nema više referenduma, za i protiv, toga više nema. Sada će biti izglasan čovek koji vredi, onaj koji ima materijalne dokaze šta je radio zadnjih 10, odnosno 20 godina. Takođe, u ovom zakonu fali nešto o čemu do sada nije vodila računa ni država, a ni Republika. Država nije vodila računa o prognanom i izbeglom srpskom narodu iz Hrvatske i Bosne, jer neki od tih naših Srba, do dana današnjeg, a devet godina su u Srbiji, nisu dobili državljanstvo. Takođe se nije vodilo računa, odnosno Republika nije vodila računa o srpskom narodu prognanom sa Kosmeta; čak je Republika ukinula pomoć za lica od 18 do 65 godina. E, o njima treba da vodi računa lokalna samouprava. Možda, gospodine ministre, u ovom zakonu fali taj član, da lokalna samouprava ima obavezu da vodi računa o onim porodicama sa Kosmeta koje nemaju od čega da žive, čiji članovi nisu nigde zaposleni. Ako o njima ne vodi računa lokalna samouprava, a daje se ovako veliko ovlašćenje predsedniku opštine, ko će onda voditi računa o njima? Dame i gospodo, ponoviću još jednom, SSJ neće glasati za ovaj zakon u načelu. Ako se prihvate naši amandmani, mi ćemo u pojedinostima možda glasati za ovaj zakon, iz razloga što, opet da ponovim, ne može više niko da zaluta i ne može više niko da prevari narod zato što njegov predsednik dobro priča, zato što su to bili mitingaški govori. Došlo je vreme da vidimo gde je ko bio i šta je radio. Ako je kandidat za predsednika opštine iz vladajuće partije, onda će građani reći - ako je vaš predsednik partije trenutno i predsednik države, hajde da vidimo šta ste to vi doneli u ovaj grad i šta ste ostavili ovom gradu? Ili, ako je vaš kandidat iz DS, predsednik Vlade ujedno je predsednik DS, onda ćegrađani reći - ako vi ništa niste pomogli ovom gradu, a možda ste mu nešto i pomogli, možda ćete reći u izbornoj kampanji, ali ako ništa niste pomogli ovom gradu kada je vaš predsednik partije predsednik Vlade, kada ćete vi pomoći ovom gradu? Znači, kandidat broj jedan mora da bude onaj čija je biografija čista, onaj ko je domaćin, ko je pomagao taj grad, ko nije samo u demagoškim nastupima držao govore i tribine u izbornoj kampanji i dobro je naučio da priča, jer mu je to jedino zanimanje. Došlo je vreme izveštaja o radu. Svako ko se bude kandidovao za predsednika opštine, moraće da opravda zašto se kandiduje i kojoj partiji on to pripada. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović [[pravo na repliku]]
Poštovana gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, to što neko dobro priča i pri tom je predsednik Vlade sasvim sigurno ne može biti kvalitet manje u odnosu na rezultate konkretnog rada, ali ipak mislim da je u politici važno voditi računa o onome što se javno izgovori. Već nekoliko puta, uprkos tome što smo zamolili da temu naših prognanih sunarodnika ostavite mimo ove skupštinske sale, kada ona ne može biti predmet našeg konkretnog razgovora i rada, vi to konstantno činite. Odlukom Skupštine SRJ, iz decembra 2000. godine, zaduženo je Savezno ministarstvo unutrašnjih poslova za izdavanje državljanstva građanima naše nacionalnosti, sugrađanima koji su prognani sa prostora bivše Jugoslavije. U proseku, svakog meseca to ministarstvo izda između 15.000 i 18.000 ličnih karata i pasoša tim građanima, i to je najkonkretnija potvrda vašeg neispravnog tumačenja našeg odnosa prema građanima koji su izbegli sa prostora bivše Jugoslavije i koji žive danas na teritoriji Republike Srbije. Mi o njima brinemo u skladu sa svojim mogućnostima i mislim da su oni naša zajednička briga. Nikako ne smeju biti predmet partijskih nadmetanja i međusobnih kritika. Zakon o lokalnoj samoupravi je zakon kojim se stvara ambijent za jedno zdravije društvo u kome, sasvim sigurno, ravnopravno žive kako starosedeoci, tako i oni koji su silom prilika postali naši sugrađani.
Reč ima narodni poslanik Mujo Muković.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o lokalnoj samoupravi. To je jedan od onih zakona koji po prirodi stvari zavređuju posebnu pažnju kako regionalnih i političkih partija, tako i građana tih regija. Naime, kao poslanik SDP, koji predstavlja građane Sandžaka, mogu da kažem da je ovaj predlog zakona po ideji, kao deklarativni akt, u osnovi dobar. On je svakako bolji od sada važećeg zakona, koji mu ne bi smeo biti mera kvaliteta. Ako znamo da je jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona usklađivanje sistema lokalne samouprave sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi, a takođe bi ovaj novi zakon trebalo da doprinese ubrzanju procesa demokratizacije i decentralizacije, onda to svakako zaslužuje našu podršku, makar kao prvi korak ka donošenju jednog pravog zakona o lokalnoj samoupravi, posle ustavne rekonstrukcije. Međutim, ovaj predlog zakona ima i brojnih manjkavosti i nedostataka. U prvom redu, to se odnosi na obim poslova iz izbornog delokruga opštine, gde zapravo i nema značajnijih novina u odnosu na postojeći zakon, ako se izuzme utvrđivanje prava opština da osnivaju ustanove u oblasti osnovnog obrazovanja i primarne zdravstvene zaštite. Kada su u pitanju povereni poslovi, tu imamo predloženo rešenje da se poslovi poveravaju zakonom, i to svim ili pojedinim opštinama. Ovde je ostavljena mogućnost dovođenja u neravnopravan položaj pojedinih opština. Iz dosadašnje prakse može se s pravom pretpostaviti da bi to bile opštine koje po nečemu nisu po volji centralnoj vlasti. Građani sandžačkih opština otvoreno sumnjaju da bi baš ove opštine mogle biti uskraćene za obavljanje pojedinih poverenih poslova, jer, da vas podsetim, takva je bila praksa dugo godina, takve se stvari i danas, nažalost, dešavaju kada su u pitanju neki poslovi koji su u nadležnosti Vlade, pogotovo pojedinih resornih ministarstava. Naime, kako objasniti činjenicu da je Sekretarijat unutrašnjih poslova u Novom Pazaru, koji pokriva i opštine Tutin i Sjenica, valjda jedini u Srbiji gde još nije došlo ni do kakvih kadrovskih promena. Da ne govorimo o usklađivanju nacionalne strukture zaposlenih u MUP-u i u drugim državnim organima. Što se tiče lokalne policije, ovako kako je predloženo nije jasno da li ti poslovi spadaju u izvorni delokrug ili su to povereni poslovi. Mislim da nema potrebe stvarati famu oko toga i da su to dostignuća savremenog sveta, da su svuda u svetu to izvorni poslovi, ali da će ta lokalna policija biti u hijerarhiji komandovanja u okviru jedinstvenog MUP-a Republike Srbije. Kada govorimo o manjkavostima ovog zakona, što se tiče izbora predsednika opštine i njegovih ovlašćenja, to je zapravo jedan važan korak napred, međutim, mislim da bismo usvajanjem nekih amandmana ipak morali malo ograničiti njegova ovlašćenja, jer smo potpuno, ovako kako je predloženo, degradirali status odbornika, tj. skupštine opštine. Što se tiče imovine opština, to pitanje nije rešeno. Ovde je bilo puno govora o tome. Sve u svemu, mi ćemo podržati ovaj zakon u načelu i pokušaćemo da ga popravimo amandmanima što je moguće više.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega narodni poslanik Novica Đurašković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne zna čovek odakle da počne kad ne valja zakon. Otprilike, sudbina mu je kao i sudbina vladavine DOS-a. To je juče izvanredno oslikao ministar za energetiku, kaže: "Sistem je izvanredan, samo su građani nezadovoljni". To će vam biti i sa ovim zakonom. Izgleda da vam je zakon izvanredan, ali građani će biti potpuno nezadovoljni onim što radite. Evo, čuh od predlagača da je do sada predsednik skupštine opštine bio hipertrofiran. Pa, ne vidim nešto kod vas, gospođo Mićić, vi imate, otprilike, ta ovlašćenja, ne vidim da ste nešto hipertrofirani. Baš vam ta frizurica danas lepo stoji. Kako biste vi uopšte stvorili atmosferu komunikacije, bar nagoveštaja prijateljstava, da vam nije mene u ovoj Narodnoj skupštini. Samo bi se gledali preko nišana. Lokalna policija neće moći da opstane, ne ide, nije uklopljena u sistem. Ako ste već nekoliko novih funkcija zamislili da predate lokalnoj samoupravi, nije bilo moguće da to sada bude usvojeno u zakonu, a da kažete - biće regulisano zakonom. Onog časa kada ovaj zakon stupi na snagu, više nema osnova da se reguliše nekim drugim zakonom. Lokalna policija ne postoji u našem sistemu, ne postoje prava, obaveze, nadležnosti, ne postoji komandovanje. Nemate naoružane policije koja nije u sastavu MUP-a. Ovo će biti prva policija koja će izaći iz sastava MUP-a. Predsednik opštine je potpuno neustavno zamišljena funkcija. Prvi saziv Ustavnog suda će morati da se pozabavi članom 116. Ustava Republike Srbije, koji poznaje način na koji građani odlučuju o poslovima opštine, poznaje samo dva načina: referendum i preko svojih predstavnika u skupštini opštine, a skupštinu opštine čine odbornici izabrani na neposrednim izborima, tajnim glasanjem. Nema drugog načina predstavljanja građana u opštini koji bi bio dozvoljen ili moguć Ustavom Republike Srbije. Predsednik opštine nije onaj koga je Ustav do sada predviđao kao čoveka preko koga će građani odlučivati o poslovima opštine. Predlagač nam je rekao da se ovde radi o podeli vlasti. O kojoj vlasti? Pa, zar nije lokalna samouprava servis građana? Nema nijednog organa vlasti u lokalnoj samoupravi, izuzev ako vi to ne počnete tako da zamišljate. Predsednik opštine predlaže zamenika, koga mora da izglasa skupština opštine; ako ga ne izglasa skupština opštine, nema pravo da izabere nekog drugog zamenika, osim onoga koga predloži predsednik skupštine. Predsednik skupštine postavlja načelnika organa uprave, predsednik skupštine postavlja sekretara skupštine. Na šta svodite funkciju odbornika ili same skupštine opštine; na šta svodite njene sednice; na šta svodite njeno odlučivanje? Predsednik opštine ima svog čoveka u liku glavnog arhitekte, ima svog čoveka u liku glavnog menadžera, sa njima sklapa ugovore, dogovara se o poslovima, radi poslove. Trebalo bi da barem statutom regulišete prava i obaveze predsednika skupštine, ali čitajte tamo odredbe o statutu opštine - tamo nigde ne piše da će statut regulisati prava i dužnosti predsednika skupštine. To je zakonodavac negde izgubio, negde ispustio. Ostajete pri mesnim zajednicama. Zašto - to verovatno niko od vas neće umeti da objasni. To je direktno nasledstvo Kardelja i jednog sistema za koji rekoste da ste sa njim raščistili, ne samo u ponašanju nego i u glavama. Ali, ja bih rekao da niste. Ostaje samodoprinos, nešto tipično. Država mora da finansira sve iz prihoda koji su joj garantovani Zakonom o budžetu. Nema dodatnih finansiranja. Nemaju građani nikakav interes da dodatno finansiraju, kad su sve obaveze prema državi namirili. Sada je država dužna njima da obavlja poslove zbog kojih postoji. Kakav samodoprinos? To je funkcionisalo u neka davna vremena - "pomenulo se, ne povratilo se". Ako mogu socijalisti sa tim da raščiste, otkud vama smetnje u političkim, ideološkim, ekonomskim programima da shvatite da ne postoji društvo u kome se zavodi samodoprinos. Građanin ima poreze, akcize, carine, obaveze u skladu sa zakonom koji donese Narodna skupština. Država posle toga, u skladu sa zakonom o budžetu, ima obaveze prema građaninu i ništa više. Izvinjavam se poslanicima SRS, trebalo je da me opomenete na vreme.
Reč ima narodni poslanik Novica Đurašković, a posle njega narodni poslanik Dragan Jovanović.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, raspravljamo o Predlogu zakona o lokalnoj samoupravi. Bilo je već izrečeno dosta lepog o tom zakonu, ali i dosta kritike. Čućemo još puno toga u narednih četiri i po sata rasprave, koliko imamo, a ja bih se osvrnuo samo na jednu stvar za koju mislim da zaslužuje našu pažnju. Pre toga moram samo da prokomentarišem neke opaske o ingerencijama, o nadležnostima koje ima predsednik opštine. Tačno je da ima određenih nadležnosti, ali, koliko se ja sećam, u ranijem periodu mnogo veće nadležnosti imao je predsednik opštinskog odbora SPS-a u nekoj sredini. No, kao Vojvođanin, kao autonomaš, više se sada neću pitati čije su naše pare. Juče smo odškrinuli vrata odgovoru na to pitanje. Sada, kao Kikinđanin, pitam se čija je naša imovina. Kada sam pogledao Predlog zakona, u članu 6. govori se o tome i ponadao sam se da ćemo amandmanima moći da odgovorimo na to pitanje. Hoću samo da vas podsetim na jedno: da je u decembru 1999. godine donet Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. To je bila najveća krađa i najveća pljačka koja je u ovoj zemlji, po meni, ikada učinjena. Mislio sam da je sada vreme da se kroz ovaj zakon deo te imovine, ne deo nego svaka imovina, vrati lokalnoj samoupravi, jer Kikinda je i svojim sredstvima izgradila najsavremeniju bolnicu u severnom Banatu, a ta zgrada je sada vlasništvo Republike Srbije. Građani Kikinde su 1905. godine za svoj grad izgradili velelepnu zgradu u centru, poklonili je svom gradu, a ta zgrada je sada vlasništvo Republike Srbije. To ne bi bilo strašno, da nisam poučen iskustvom iz decembra 1999. godine, kada je prethodna vlast pokušala da rasproda tu imovinu koja nije njena. Prodavali su ono što je oteto, ono što je bilo ukradeno od građana ne samo Kikinde, nego i svih ostalih opština i sela u Republici Srbiji. Na svu sreću, potencijalni kupci nisu naseli na tu njihovu priču i koliko ja znam nije puno toga prodato. Podneli smo, zajedno sa reformistima Vojvodine, amandmane na taj član, da bismo precizirali i stvorili mogućnost da se imovina vrati lokalnoj samoupravi. Međutim, Vlada je (iako, koliko ja znam, sada nema više puno legalista u toj vladi), rekla - ne, postoji zakon iz 1995. i prihvatila je amandman po kome se član 6. briše. Znači, ostaje na snazi onaj zakon iz 1995. godine. Obraćam se svim poslanicima u ovoj skupštini Republike Srbije: svako od nas dolazi iz neke sredine, a i od najmanjeg doma kulture u nekom selu, do zgrada u kojima se nalaze sedišta skupštine opštine, gde je opštinska uprava, sve je bilo do decembra 1999. godine vlasništvo lokalne samouprave. Mislim da je ovo mogućnost da se to vrati i očekujem da će, u skladu sa Poslovnikom koji daje mogućnost, Vlada podneti amandman, pošto je član 6. ukinut, a o našim amandmanima ne možemo da raspravljamo. Onda bi Vlada, kao predlagač zakona, mogla podneti jedan amandman (a u toku rasprave na to ima pravo) i vratiti lokalnoj samoupravi ono što joj je oduvek pripadalo. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Radič Jokovič.
Poštovani poslanici, uvaženo radno predsedništvo, posle velikih priča i dosta vremena, pred nama se našao zakon o lokalnoj samoupravi. U predizbornom programu DOS-a, pored privrede, pravne države, privatizacije, lokalna samouprava je zauzimala jedno od centralnih mesta. Neću danas da govorim o privredi, jer o privredi u zadnjih godinu i po dana u ovoj zemlji niti ko govori niti ko piše. Prema tome, verovatno je to zabranjena reč; da ne bih od šarmantne predsednice dobio opomenu, o tome neću da pričam. Neću govoriti ni o privatizaciji, jer narod misli da se tu radi o rasprodaji; prema tome, nije uputno pričati. Neću govoriti ni o pravnoj državi, jer posle izjave predsednika Vlade za ovom govornicom, da Ustav nije sveto pismo i da se može kršiti zarad nekih dnevnih potreba, iluzorno je pričati o pravnoj državi. Govoriću o lokalnoj samoupravi. U predizbornoj kampanji DOS-a, posle onih priča o šest milijardi dolara na granici, glavna priča je bila lokalna samouprava, sa težištem na decentralizaciji. Pričalo se o tome na svakom mitingu, na svakom nastupu i narod je u to poverovao. Međutim, posle velikih priča, obično se ne dešava ništa. Te velike priče, pošto je sada februar, asociraju na onu priču o mačijoj ljubavi - ni veće dreke ni manjeg efekta. Konačno se pojavio zakon o lokalnoj samoupravi. Mogu da kažem da ovakav tekst zakona predstavlja uvredu za građane Srbije. Zašto? Jer polazi od pretpostavke da građani Srbije ne znaju šta je lokalna samouprava, da ne znaju šta je opština, da ne znaju kako treba da izgleda opština. Gospodin ministar je radio u svoje vreme u jednoj opštini kojaje imala čak i lokalnu upravu javnih prihoda, gde su svi prihodi ubirani na nivou opštine, pa je deo prihoda ustupan za troškove države onoliko koliko košta državu. Nije zbog poznate situacije na Kosovu, ta situacija je promenjena. Ovaj zakon podelio bih u tri dela. On ima prvi deo koji je, u stvari, i njegovo težište, o kome se najviše danas priča, a to je naučno-zabavni deo. Zašto je naučni i zašto je zabavni? Naučni je, jer je neko od naučnika, izgleda predlagača, uspeo da smisli novo mesto predsednika opštine, tj. predsednika skupštine opštine, sa faraonskim ovlašćenjima. Ovakva ovlašćenja nisu imali ni faraoni u Egiptu. Drugo veliko naučno otkriće Ministarstva za lokalnu samoupravu ili Vlade Srbije je opštinski menadžer. Moram da vam kažem da su građani u Srbiji - i u Jagodini, i u Zaječaru, a pogotovo u Batočini, Merošini, Boljevcu - bili ludi za opštinskim menadžerom. Mislim da su sada presrećni, jer su im ova vlada i predlagač dali mogućnost da zaposle lokalnog opštinskog menadžera. Zašto ovaj deo zakona ima zabavni karakter? Zato što se njime zabavljaju poslanici i građani. Evo, nije bilo poslanika koji nije govorio o ovlašćenjima predsednika opštine. Znači, poslanici se zabavljaju ovlašćenjima predsednika opštine, da ne bi razmišljali o onom tužnom delu koji se zove finansiranje. Pogledajte član 132. Kada stupa na snagu? Ne stupa na snagu nikada. Piše u članu 132, da deo zakona koji se odnosi na organe uprave opštine stupa na snagu danom redovnih izbora za odbornike. Pošto u Srbiji neće biti redovnih izbora, biće sigurno prevremenih, znači neće da stupi nikada na snagu. U najboljem slučaju stupa na snagu kroz dve i po godine, a mi ga usvajamo na vanrednoj sednici i svi poslanici se zabavljaju ovlašćenjima predsednika opština. Već imamo najavu donošenja Ustava. Verovatno će za dve i po godine da se donese Ustav; prema tome, ovo što treba da stupi u članu 132, gde su menadžer i predsednik opštine, stupa na snagu, u najboljem slučaju, za dve i po godine, znači danom redovnih izbora. U međuvremenu će najverovatnije da se donese Ustav. Zato je taj deo zabavni - znači, da se zabavljaju poslanici, da ne bi (a i narod),obratili pažnju na ovaj tužni deo zakona. Tužni deo zakona je, dame i gospodo, priča o decentralizaciji i faktička, vrlo perfidna, decentralizacija kroz finansiranje. Objasniću vam kako. Glavni izvor finansiranja u prethodnih 10 godina u opštinama je bio ustupljeni deo poreza na promet. Kada se pogledaju statistike, vidi se da je u prihodima opština taj deo bio 60, 70, 80, a u nekim opštinama čak i 90%. To je ustupljeni deo poreza na promet koji plaćaju svi građani Srbije kada se uhvate za džep. Znači, od mleka, lekova, šta god kupe, plaćaju porez na promet. Novim predlogom u članu 98. predlaže se da ustupljeni deo poreza na promet bude 8%. Pogledajte drugu tužnu priču, koju niko nije uspeo da kaže ovde: grad Beograd (uticaj Građanskog saveza i onih sa strane), dobija 15% od poreza na promet. Pogledajte zadnjih 10 godina, 15% poreza na promet za grad Beograd, dame igospodo, matematički izvedeno je više nego ukupan prihod na 8%, ono što je zagarantovano, nego u svih 147 opština u Srbiji. Da ironija bude veća, glasaće za to i poslanici iz opština širom Srbije, glasaće preko 20 predsednika opština koji sede u ovoj sali. Ja bih zamolio, red je i moralno je, da predsednici opština iz Aranđelovca, Gornjeg Milanovca, Arilja, Užičke Požege izađu za govornicu i objasne građanima Srbije zašto je dobar ovaj zakon, zašto je dobro finansiranje. Deo poreza na promet se stalno sužava, i to je siguran prihod, a šta se daje? Moram da vam kažem - da bi se zamaglila situacija, 10 novih poreza dobija opština. Kaže predlagač velikodušno - ustupa se čak i deo prihoda koji su do sada bili republički; da ne čitam, reći ću vam napamet, ustupa se deo poreza, odnosno celokupni porezod izdavanja pokretnih dobara. Znate šta je to? Izdavanje kazana za pečenje rakije, izdavanje šatora za svadbe; jeste, tako piše u zakonu, pogledajte stranu pa ćete da vidite. Ustupa se porez od osiguranja lica. Ko se osigurava u malim opštinama? Ustupa se porez od igara na sreću, ustupa se porez na nekretnine, prihod od šumskog zemljišta datog za ispašu, prihod od šumskog zemljišta kojese izdaje. Dalje, kao izvorni prihod opštini daje se boravišna taksa. To su sve grandiozni prihodi. Ja bih zamolio predsednike opština da izađu, ako neko hoće, da se pošteno kaže koliki je prihod ostvaren od tih nabrojenih poreza. Mogao bi ministar Đelić da bude velikodušan, pošto su to dobri porezi, da uzme sve te poreze za Republiku, a da za 5% poveća porez na promet koji ustupa opštinama. Šta je to što je vrlo loše za opštine van Beograda, u ovom zakonu? Budžet će dalje da se utvrđuje, odnosno potrošnja u opštinama utvrđivaće se godišnjim zakonom koji ima još jedan ograničavajući faktor - ograničava prihode opština. Daju vam, recimo, 8% poreza na promet i 3,5% poreza na prihod građana, ali vam kažu - opština Kraljevo ima pravo na 50 ili 150 miliona, nije bitno. Kada prikupi 150 miliona prestaje priliv po tom osnovu. Znači, razvojni faktor u srednje razvijenim gradovima i opštinama je apsolutno zaustavljiv. Predlagač nije toliko škrt, on je bi velikodušan, pa je rekao, ako se prenese neka od nadležnosti prosvete ili zdravstva, daće se pravo opštinama da povećaju porez na lična primanja građana. Znači, opet iz džepa građana, ne iz poreza na promet koji se plaća nego iz džepova građana. Znači, finansiranje je katastrofa. Perfidna decentralizacija, još narod u Srbiji zna, decentralizacija nije decentralizacija ovlašćenja, nego decentralizacija kese sa parama. Prema tome, ne može se podvaliti građanima Srbije. Evo, prava reakcija iz Kikinde: u Kikindi nosimo vlast, u jednoj izbornoj jedinici - 1080 registrovanih birača, a DOS - 11 (i slovima jedanaest) glasova. Znači,građani prepoznaju sve to, znaju šta je opština, znaju šta je decentralizacija, znaju šta je lokalna samouprava. Još jedan cinični deo ovog zakona, ne znam, nije me ni rastužio, ali me je iznenadio, kaže se ovako - ako opštine nisu zadovoljne nekim rešenjima ili ako ministarstvo nije zadovoljno statutom opština može da pokrene postupak kod Ustavnog suda Srbije. Zamislite, predlagača, Vladu Srbije, nije sramota da pomene Ustavni sud Srbije, a ljudi promukoše godinu i po dana pričajući da treba formirati Ustavni sud Srbije. Mislim da to u najmanju ruku nije korektno; Ustavni sud se verovatno neće formirati, ne treba upućivati opštine, građane i ministarstva na nešto što neće nikada da se formira. Mislim da bi bilo vrlo interesantno za građane Srbije, pošto će za ovaj zakon glasati iz svih opština u Srbiji, da predsednici opština (a ja sam ih pobrojao), izađu za govornicu, da pohvale ako je za pohvalu; ja nisam uvek toliko negativno nastrojen, neka pohvale šta je pozitivno da bi građani znali. Jer, tužno je gledati lokalnu televiziju gdevidite svakog predsednika opštine, i po unakrsnim pitanjima građana, stalna priča - nije u nadležnosti, ne možemo da isfinansiramo. To strašno iritira građane. Prema tome, poslanici SPS glasaće protiv ovog zakona jer smatraju da je novi korak ka centralizaciji umesto ka decentralizaciji. Zalažemo se da se zakon povuče, da se donese novi zakon o lokalnoj samoupravi koji će u potpunosti poštovati načela države i gde će se ostvariti sva ustavna prava građana, a kesa neće ostati u rukama gospodina Đelića, nego će se sredstva stvarno decentralizovati sa ovlašćenjima, a ne da decentralizujemo ovlašćenja, a zadržavamo kesu na svaki način.
Reč ima narodni poslanik Radič Joković, a posle njega narodni poslanik Miloš Lukić.
Poštovana gospođo predsedniče, uvaženo predsedništvo, cenjeni gosti, dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona o lokalnoj samoupravi DOS ispunjava jedno od svojih predizbornih obećanja u pogledu decentralizacije vlasti. Opština obavlja izvorne poslove koji su definisani u članu 19. Predloga zakona i u okviru kojih donosi propise samostalno, u skladu sa svojim pravima i dužnostima utvrđenim Ustavom, zakonom i statutom. Ovim predlogom proširen je obim izvornih poslova na osnivanje ustanova i organizacija u oblasti osnovnog obrazovanja, primarne zdravstvene zaštite i socijalne zaštite.
Molim vas za malo pažnje ili da odredim pauzu.
Praktično, opština je odgovorna za sve aktivnosti koje se obavljaju na njenoj teritoriji, počev od donošenja programa razvoja, preko urbanističkih planova, budžeta, razvoja komunalnih delatnosti, razvoja komunalne infrastrukture, održavanja stambenih zgrada, izgradnje, rekonstrukcije i održavanja lokalnih i nekategorisanih puteva i ulica u naseljenim mestima. Članom 22. definisan je obim posla za lokalnu policiju, ali nije jasno da li je ona organizaciona, da li pripada lokalnoj samoupravi ili je deo sistema policije na republičkom nivou. Pored izbornih poslova, opština obavlja i poverene poslove koji su iz okvira prava i dužnosti Republike. U okviru poverenih poslova opština obavlja pojedine poslove inspekcijskog nadzora iz oblasti prometa robe i usluga, poljoprivrede, vodoprivrede, šumarstva i druge poslove u skladu sa zakonom. Finansiranje jedinice lokalne samouprave vrši se iz izvornih i ustupljenih prihoda, kao i dopunskih sredstava. Organi opštine su predsednik opštine i skupština opštine. Skupštinu opštine čine odbornici koje biraju građani. Broj odbornika u skupštini opštine ne može biti manji od 19 i veći od 75. Radi preciznijeg definisanja trebalo je odrediti minimalni i maksimalni broj birača po jednom odborniku. Skupština opštine bira predsednika skupštine i zamenika predsednika skupštine, postavlja i razrešava sekretara skupštine, na predlog predsednika skupštine. Predsednik opštine bira se neposredno tajnim glasanjem i vrši izvršnu funkciju u opštini. Predsednik opštine ima zamenika koji ga zamenjuje u slučaju njegove odsutnosti. Zamenika predsednika opštine imenuje i razrešava predsednik opštine, uz saglasnost skupštine opštine. Kako je predsednik opštine praktično preuzeo funkciju sadašnjeg izvršnog odbora, odnosno izvršnu funkciju, a zadržao atribute predsednika opštine po važećem zakonu o lokalnoj samoupravi, opravdano se postavlja pitanje da li je on u stanju, po kapacitetu, da ovu funkciju sam uspešno obavi. Vlada je prihvatila amandman koji predviđa formiranje kabineta predsednika opštine, koji može da broji najviše 11 članova i ima zadatak da pomaže predsedniku opštine u vršenju izvršne funkcije. Predsednik opštine je, obzirom da je izglasan neposredno tajnim glasanjem, dosta dobro zaštićen od instituta opoziva, jer se zahteva u postupku opoziva izjašnjavanje birača tajnim glasanjem. Novinu u ovom zakonu predstavlja mogućnost postavljanja glavnog arhitekte u opštinskoj upravi, kao i mogućnost ugovaranja poslova sa opštinskim menadžerom, ukoliko je statutom predviđeno. U budžetu jedinice lokalne samouprave obezbeđuju se sredstva za finansiranje izvornih i poverenih poslova. Sredstva budžeta obezbeđuju se iz izvornih i ustupljenih javnih prihoda. Ukoliko se na ovaj način ne obezbedi finansiranje utvrđenih poslova obezbeđuju se dopunska sredstva iz budžeta Republike. Postoji 16 izvornih javnih prihoda, ali je problem u tome što mnoge opštine nemaju po svim izvorima prihode. Tako opština Lučani, iz koje ja dolazim, iz sedam izvora nije ostvarila u toku prošle godine nikakav prihod. Učešće izvornih javnih prihoda u toku 2001. godine u budžetu opštine Lučani iznosi 18%. Ovo ukazuje da opština bez ustupljenih javnih prihoda ne bi mogla da funkcioniše. Ustupljeni javni prihodi predstavljaju najveći prihod u opštinskim budžetima. Republika ustupa jedinici lokalne samouprave javne prihode koji se ostvare na njenoj teritoriji, i to: porez na dohodak građana u iznosu 100%, deo poreza na zarade, porez na fond zarada po stopi do 3,5%, porez na imovinu od 100%, porez na nasleđe i poklon 100%, porez na prenos apsolutnih prava 100% i deo poreza na promet proizvoda i usluga. Takođe, Republika ustupa i naknadu za izgradnju, održavanje i korišćenje lokalnih i nekategorisanih puteva, kao i deo drugih naknada. Član 99. Predloga zakona o lokalnoj samoupravi - posebnim zakonom utvrđuje se deo poreza na zarade i deo poreza na promet proizvoda i usluga u procentima i godišnji obim sredstava koji pripada opštini po osnovu ovih prihoda. Godišnji obim sredstava po opštinama utvrđuje se u skladu sa opštim bilansom javnih prihoda i javnih rashoda, polazeći od sledećih kriterijuma: veličina teritorije opštine, broj stanovnika, broj odeljenja osnovnih i srednjih škola, broj dece obuhvaćene društvenom brigom o deci i razvijenost opštine. Kod osnovnih i srednjih škola pored broja odeljenja treba uzeti i broj škola, jer troškovi rastu sa brojem odeljenja, ali mnogo višerastu sa brojem škola, zahvaljujući troškovima održavanja školskih zgrada, grejanja i tome slično. Isti princip treba zadržati i kod broja objekata za smeštaj dece koja su obuhvaćena društvenom brigom o deci. Potrebno je napustiti nasleđenu praksu, koja je članom 99. ovog zakona zadržana, da se određuje godišnji obim sredstava koji pripada opštinama. Treba odrediti procentualni deo poreza na zarade i procentualni deo poreza na promet proizvoda i usluga koji, na bazi kriterijuma pripada za finansiranje opština, a ukinuti godišnji obim sredstava tzv. limit. Zahvaljujući ovom ograničenju iz budžeta opštine Lučani u republički budžet odlio se iznos od 4.710.000 u protekloj godini. Ovaj iznos je veći od iznosa kojeg je opština mogla da izdvoji za finansiranje materijalnih troškova osnovnog i srednjeg obrazovanja, jer kriterijumi kod određivanja obima sredstava su takvi da nije uzet broj škola već samo broj odeljenja, što je umanjilo obim sredstava, a materijalni troškovi škola nisu mogli biti pokriveni u potrebnoj meri. U ovakvim uslovima finansiranja budžeti opština, sa redukovanim izvorima finansiranja, neće moći da isfinansiraju predviđene obaveze, koje su ovim predlogom zakona još i uvećane za troškove pokrivanja osnovnog obrazovanja i primarne zdravstvene zaštite. Postavlja se pitanje finansiranja lokalne policije, koja ovim zakonom nije definisana. Znači, potrebno je takvim opštinama uvećati obim ustupljenih prihoda kako bi mogle da obezbede normalno funkcionisanje. Na kraju, poslanička grupa Nove Srbije podržaće Predlog zakona u načelu, a od ishoda usvajanja predloženih amandmana zavisiće naša podrška zakonu u celini.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, a posle njega narodni poslanik Slavoljub Matić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moramo se složiti u jednoj stvari, a to je da je ovaj zakon izazvao veliku pažnju u javnosti; možemo slobodno reći da je bilo dosta komentara oko koncepcije i oko njegovog sprovođenja. Na početku se postavlja jedno principijelno pitanje koje se stalno ponavlja, a to je da redosled donošenja propisa u ovoj skupštini postaje vrlo čudan. Ipak je bilo logičnije da ovom zakonu prethodi izmena Ustava, da tome prethodi regionalizacija, pa zatim da se na nivou lokalne samouprave uređuju odnosi. U obrazloženju ovog zakona imamo prvo tezu da je to usklađivanje sa Poveljom o lokalnoj samoupravi u evropskim državama. Kada god se pomene usklađivanje sa Evropom postavlja se ono staro pitanje - šta je starije. Da li je potrebno stvoriti prvo ekonomske uslove za sprovođenje ovakvog zakona ili prvo dati sva ovlašćenja? Drugo pitanje je pitanje debirokratizacije. U narodu, a i kod nas u Stranci srpskog jedinstva, postavlja se jedno pitanje - da li će ovim zakonom jačati sada jedna nova birokratija, tzv. lokalna birokratija. Moramo priznati da kadrovska rešenja koja sada imamo na lokalnom nivou nisu nimalo kvalitetna i nisu dorasla ni ovim ovlašćenjima koja sada imaju, a pitanje je kako će se nositi sa tolikim bremenom ovlašćenja i odgovornosti u novim uslovima. Kada se kaže reč "demokratizacija" odmah se postavlja kontrapitanje - šta je sa prevelikim ovlašćenjima predsednika opštine. Znamo da je predsednik opštine dobio izuzetno velika ovlašćenja i to izaziva polemiku, izaziva strepnju. Jednostavno rečeno, ovde se protežu dve teze, da mi ekonomski još uvek nismo zreli za ovakav zakon i da je ovo Balkan po mentalitetu našeg naroda i pitanje je kako će se ljudi ponašati sa tolikim bremenom odgovornosti. Takođe jedno pitanje koje izaziva komentare je pitanje opštinskog menadžera. Ja bih pre rekao da bi svi funkcioneri u opštini trebalo da imaju funkciju menadžera i zadatak da se kao menadžeri ponašaju, da dovlače strani kapital i kapital drugih investitora u svoje opštine i da se trude da ta opština što bolje funkcioniše. Logičnije je da predsednik opštine može uzimati menadžere iz različitih oblasti, recimo - poljoprivrede, savremene tehnologije, a nije logično da jedan čovek bude sposoban da objedinjuje sve ovo. Kada se radi o prihodima, izvorni prihodi su takođe primamljiva stvar, međutim, to može biti vrlo "vruć krompir" u rukama naše nove lokalne vlasti, jer se ona praktično suprotstavlja lokalnom stanovništvu i prinuđena je da od svojih sugrađana uzima prihode da bi uspešno obavljala svoju dužnost. Nemojte biti iznenađeni kada ovaj zakon bude stupio na snagu, pred opštinama će sve češće biti okupljanja nezadovoljnih učitelja, lekara i slično. To do sada nije bio slučaj, jer je uvek bio izgovor da je to u nadležnosti Republike. U celini gledano, ovaj zakon je ipak jedan veliki izazov, jer bi trebalo da znači da posle usvajanja ovog zakona treba da uslede izbori na kojima bi se pokazala narodna volja i gde bi ljudikoji su savesni, vredni, odgovorni, disciplinovani dobili poverenje, i to oni ljudi koje njihovi sugrađani dobro poznaju. Stranka srpskog jedinstva se nada da će biti usvojen naš amandman da se posle šest meseci od donošenja ovog zakona raspišu lokalni izbori. To bi bila jedna uteha i to bi bila velika motivacija svima nama da se borimo i dokazujemo na lokalnom nivou. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, a posle njega Gordana Pop-Lazić.
Kolege narodni izabranici, pokušaću ukratko, pošto ću zastupati nekoliko amandmana Demokratske stranke Srbije koje smo pripremili za ovaj predlog zakona, da kažem nekoliko reči. Ne mogu da zaobiđem jednu priču, anegdotu sa jednog skupa predsednika opština koji potiču iz Demokratske stranke Srbije, gde je naš kolega Baja Milošević iz Demokratske stranke Srbije, poslanik i predsednik opštine iz Aranđelovca, rekao - kada građanina zaboli zub on ne zna kud će, pa dođe kod predsednika opštine da se žali. Jeste. Sadašnji zakon je upravo takav. Građani misle da su široka ovlašćenja predsednika opština a zapostavlja se činjenica da to po dosadašnjem Zakonu o lokalnoj samoupravi ne stoji. Ovlašćenja nisu velika, skoro nikakva su. Građanstvo misli da predsednik opštine može nekim svojim radnjama da pomogne, a on, naravno, može da bude samo prvi među jednakima - odbornicima. Ovaj zakon pokušava taj problem da reši - prvo, neposrednim izborima samog gradonačelnika ili predsednika opštine, širokim ovlašćenjima koja su ustupljena predsedniku opštine ili gradonačelniku. To pokušava na jedan, neki pravnici kažu neustavan, ali u svakom slučaju na jedan preširok način, gde se najšira ovlašćenja upravo daju predsednicima opština koji onda zapadaju u mogućnost da i te kako zloupotrebljavaju svoju funkciju. Upravo iz tog razloga najveći deo amandmana koje smo podneli kao poslanici Demokratske stranka Srbije se bazira na želji da čitavu priču oko nadležnosti predsednika opština i same skupštine opštine svedemo u ustavne okvire. To je naša namera. O toj nameri pričali smo i sa predstavnicima nekih drugih poslaničkih grupa, sanašim glavnim partnerima ovde u samom parlamentu, sa predstavnicima Republičke vlade i pošto sam učestvovao u tim razgovorima činilo mi se da ćemo doći do jednog razložnog stava, gde ćemo izbalansirano pristupiti samom problemu. Nažalost, naše dnevne političke prilike, ovakve kakve su, nisu dovele do dogovora, iako smo imali svi poprilično jedinstven stav da u tom delu Predlog zakona valja popraviti. Najbolji primer za ovo što govorim jesu amandmani koje su podneli predstavnici DOS-a, tj. poslanici koji najvećim delom potiču iz Demokratske stranke, koji su takođe uvideli ovaj problem. Ali, njihov predlog, koji je nažalost usvojila Republička vlada tj. resorno ministarstvo, jeste jedan hibridan način organizovanja, tj. predlog koji se bazira na tome da skupština opštine na predlog predsednika opštine bira članove opštinskog kabineta, kojima sam predsednik opštine, dakle čovek sa najširim ovlašćenjima, definiše njihov delokrug radnji koje treba obavljati unutar te opštinske - ne vlade nego kabineta. To je nešto što se svakako kosi sa našim intencijama da se u okviru zakona nađe pravi balans između predsednika opštine i narodnih izabranika koji su odbornici u skupštini opštine, koji će biti u mogućnosti da utiču na sprovođenje politike preko opštinskog saveta, kako to definišemo mi iz Demokratske stranke Srbije, dakle preko jednog vida opštinske vlade, ako pronađemo pravi delokrug i jednog i drugog izvršnog organa. To bi bio jedan od pravih puteva a zbog javnosti ću vas obavestiti koje bi bile nadležnosti jednog i drugog izvršnog organa. Naš je predlog, i to ćete čuti kroz amandmane, da se sam gradonačelnik bira neposredno, da predstavlja i zastupa opštinu, da vrši izvršne funkcije koje nisu zakonom i statutom stavljene u nadležnost opštinskog saveta, da predlaže druga opštinska akta ako se ne utvrde statutom kao nadležnost saveta, da predloži izbor i razrešenje opštinskog saveta, odnosno pojedinih članova, da vrši druge poslove u skladu sa zakonom, statutom i drugim aktima. Uvodimo pojam opštinski savet, koji bi brojao od četiri do 11 članova u zavisnosti od veličine opštine, gde bi svi bili profesionalci i nosili bi odgovornost za sledeće poslove - neposredno opštinski savet izvršava odluke skupštine opštine, predlaže budžet, predlaže druge opšte akte kada se utvrde statutom, stara se o izvršavanju poverenih poslova, postavlja i razrešava načelnike uprava, usmerava i usklađuje rad opštinske uprave, rešava u drugom stepenu u upravnom postupku, nadzire rad opštinske uprave, naredbodavac je budžeta, donosi pojedinačne akte kada je ovlašćen zakonom, statutom ili odlukom i vrši druge poslove u skladu sa zakonom, statutom i drugim aktima opštine. To je glavnina naših amandmana i mi ćemo pokušati da vas ubedimo, kako bi doveli u pravi odnos skupštinu opštine i neposredno izabranog gradonačelnika ili predsednika opštine. To je naša želja i nadam se da ćemo imati potvrdu u vašim glasovima. Šta je predlog koji je usvojila Vlada? Predlog Demokratske stranke, gde se kaže - predsednik opštine ima sve izvršne funkcije, predsednik opštine predlaže članove svog kabineta ukoliko dva puta skupština opštine ne izabere članove kabineta koje je predložio predsednik opštine, zatim sama skupština bira članove kabineta. Ali postavlja se pitanje kada kažemo - predsednik opštine, šta to znači. Da li je to takođe mogućnost da odbornici participiraju u lokalnoj samoupravi, u izvršnojvlasti. Nažalost ne, zato što po samom predlogu, koji je takođe prihvaćen, predsednik opštine definiše nadležnosti članova opštinskog kabineta. Tubi jedan loš predlog prošao više iz političkih, a manje iz nekih naših zajedničkih interesa da nam zakon bude dobar. Inače, sam zakon poboljšava neke stvari koje su do sada bile kočnica u razvijanju lokalne samouprave. Proširenje nadležnosti, kada su u pitanju povereni i izvorni poslovi skupštine opštine, i njihovo usklađivanje sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi, omogućava da se sama opština ponaša na osnovu svojih uzora iz Evrope u koju svi mi svakako želimo što pre da uđemo. Kad je u pitanju finansiranje, ne možemo biti zadovoljni ponuđenim rešenjima. Zato smo se opredelili da sa nekoliko amandmana poboljšamo finansiranje samih lokalnih zajednica, odnosno lokalne samouprave, i u tom smislu mislim da će svima nama biti od koristi da upravo takve amandmane podržimo. Moram da kažem samo, kad su u pitanju naša dosadašnja iskustva, da lokalna samouprava participiranegde oko 4% u korišćenju nacionalnog bruto dohotka. Po novom zakonu, lokalna samouprava participiraćenegde oko 5,7% od nacionalnog dohotka; evropska iskustva, evropski prosek je negde između 9 i 10%, a imate i ekstremni primer Velike Britanije, gde lokalna samouprava participira 12% od nacionalnog bruto dohotka. Dakle, mi iz lokalnih samouprava želimo da što više participiramo upravo u tom delu dohotka, koji se ostvaruje na teritoriji opštine, i nadam se da će u tom smislu zakon takođe biti poboljšan. U protivnom, teško ćemo se opredeliti da dignemo ruku za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop - Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ste još jedan član ove vlade, pored predsednika Vlade, Zorana Đinđića, koji se vrlo dobro snalazi u stvarima koje uopšte ne poznaje. To ste dokazali svojim ekspozeom, ponizivši tako i nas u Narodnoj skupštini, a i građane Srbije, koji o lokalnoj samoupravi znaju i te kako mnogo. Ako vam je ekspoze pisao advokatski pripravnik koji sedi pored vas, onda je to dovoljan, dva. Ovaj zakon svakako jeste zakon koji je ustavnog karaktera i jeste sistemski zakon, ne zbog togašto mi hoćemo da to bude sistemski zakon, nego zbog toga što nas Ustav na to obavezuje. Ali, šta to znači sistemski zakon - to je ono što vi očigledno ne znate. To je zakon koji podrazumeva definisanje jedne celine, znači kodifikaciju zakonodavstva u jednoj oblasti. To je ono što ovaj zakon nema, jer u njemu fale odredbe o izbornom sistemu, o sprovođenju izbora, i zakon o glavnom gradu, koji vi ovde nagoveštavate da će se doneti, što znači da je to vraćanje unazad. Mi smo prvi put u novijoj istoriji dobili Zakon o lokalnoj samoupravi 1999. godine, a pre toga smo imali Zakon o teritorijalnoj organizaciji i lokalnoj samoupravi; taj zakon, ako ništa drugo, imao je tu značajnu pozitivnu stranu što je predstavljao kodifikaciju sveg zakonodavstva koje se ticalo lokalne samouprave. Jasno je, naravno, da lokalna samouprava ne treba da vrši državne funkcije. Međutim, vi ovde predviđate i prenošenje izvesnih državnih funkcija, kao izvornu nadležnost lokalne samouprave - tu pre svega mislim na policiju. Istina, teško je naći meru u tome šta treba da ostane u funkciji države, a šta može da se prenese kao izvorna nadležnost, da se tako uspostavi na nivou lokalne samouprave, kad je u pitanju zdravstvo, prosveta, kultura. To uglavnom zavisi u svim državama od bogatstva jednog društva. Koliko je društvo bogato, toliko može i da se odrekne nekih svojih nadležnosti i da te nadležnosti sprovodi lokalna samouprava, kao svoje izvorne nadležnosti. Mislim da je svima jasno šta je lokalna samouprava, tu definiciju ne treba ponavljati. Ali, što se nadležnosti lokalne samouprave tiče, vi ste zadržali princip enumeracije, odnosno nabrajanja nadležnosti. Niste se odlučili, eventualno, za neki demokratičniji princip, recimo za princip generalne klauzule, kao što to postoji u Švedskoj, pa da kažete - sve ono što ne radi država, može da radi lokalna samouprava. To bi bio neki napredak. Ovako, kad su nadležnosti u pitanju, vidim ovde da ste se vratili na mirovna veća, koja nisu u praksi utemeljena uopšte u srpskom narodu, u našoj državi, a ne treba da zaboravimo da lokalna samouprava ima i te kakvu tradiciju u Srbiji, još od DžII i DžIII veka, pa naovamo, da je čitavo jedno poglavlje Ustava iz 1888. godine bilo posvećeno lokalnoj samoupravi, da je 1889. godine donet Zakon o opštinama, pa 1902. godine ponovo. Znači, nismo mi tu uopšte u zaostatku u odnosu na ostale države u Evropi i u svetu. Govorite o Evropskoj povelji, a oba prethodna zakona koja su definisala lokalnu samoupravu bila su u potpunosti usklađena sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi i nema razloga da to prezentirate javnosti kao razlog za donošenje novog zakona. Po nama, srpskim radikalima, apsolutno nije postojao nijedan razlog da se sada ide na donošenje novog zakona o lokalnoj samoupravi. Vi u stvari hoćete da napravite jedan privid ovde da ova skupština nešto značajno radi, da se mi nečim značajnim bavimo, a ne radimo u stvari ništa ili gubimo vreme na beznačajnim stvarima, na nečemu što ne može da zaživi još dugo, dugo godina; jer, u jednom članu ovog zakona kažete da će se on primenjivati tek nakon sledećih redovnih izbora, što je apsurdno prejudicirati da li će sledeći izbori biti redovni ili će biti vanredni. To je nešto što je neprihvatljivo. U vašem ekspozeu niste nam rekli na koju ste se vi to evropsku državu ugledali kada ste predvideli ovakve nadležnosti predsednika opštine. Onoliko koliko znam, postoji predsednik opštinenpr. u Francuskoj,ili Grčkoj, koji je istovremeno i izvršni organ, ali postoji i neko iznad njega, recimo, prefekt (i u Grčkoj, i u Francuskoj), koji može da poništi sve odluke takvog jednog predsednika. Ovde toga nema. Postoji još jedna stvar, koja je vrlo diskutabilna, a to je jedna pravna praznina - postoji zamenik predsednika, odnosno gradonačelnika, koga on sam bira, postoje dva razloga kada predsedniku može da prestane mandat pre vremena na koje je izabran - ako je osuđen na kaznu zatvora do šest meseci ili ako podnese ostavku. Pa, ako je, recimo, u zatvoru tri ili četiri meseca, ko će biti predsednik dok se on ne vrati iz zatvora; taj zamenik predsednika, koga je on doveo sa ulice. Žao mi je, nemam više vremena, ali kada budemo pričali o amandmanima ukazaćemo vam na sve nedostatke ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić (po Poslovniku.)
Dame i gospodo narodni poslanici, nema uslova za rad Narodne skupštine i zato molim da, na osnovu člana 82. stav 2. i na osnovu člana 95. stav 1, utvrdimo da li postoji kvorum za rad Narodne skupštine.
Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum, da bismo mogli da nastavimo rad sednice.
Dame i gospodo, pošto narodni poslanici iz poslaničkih grupa, osim poslaničke grupe DOS koja najvećim delom, procentualno, drži kvorum u ovoj skupštini, pošto narodni poslanici iz ostalih poslaničkih grupa nisu svesni i misle da nisu dužni da učestvuju u kvorumu, predložiću određene mere za ovakve situacije sledeći put. Sada određujem pauzu od 30 minuta, čime bismo završili današnji rad i sa radom ćemo nastaviti sutra u 10 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 155 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Rodoljub Šabić, Dragan Jočić, Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz, Petar Mišić, Dragan Kovačević, Slobodan Pavlović, Alen Selimović, Zoran Bošković i Vasilije Pavićević i pre podne Radomir Naumov. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, u skladu sa članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala i predstavnike Narodnog pokreta "Otpor", predstavnike Udruženja porodica otetih i nestalih Srba sa Kosova i Metohije, kao i predstavnika Stalne konferencije gradova i opština Jugoslavije povodom treće tačke dnevnog reda. Nastavljamo razmatranje 3. tačke dnevnog reda - pretresom Predloga zakona o lokalnoj samoupravi, u načelu. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.