Dame i gospodo narodni poslanici, neverovatni su postupci predsednika Skupštine. Iskoristio je priliku dok nema još uvek poslanika SRS; gospodine predsedavajući, molim vas da utišate, da ne bih iskoristio neki izraz koji nije priličan ovom svetlom domu. Dame i gospodo narodni poslanici, ne možete ovako državu voditi u propast donoseći zakone, apsolutno se može reći, na prevaru. Onog trenutka kada smo ušli u salu, kada smo počeli da se pripremamo, predsednik je već prešao devet amandmana. Ako mislite da ovako donosite zakone, da sa ovako donetim zakonima sutradan, do prekosutra, jer prekosutra će biti izbori - u jesen, vladate ovom državom. To je očigledan primer kako se pripremate da uništite državu. Javio sam se po amandmanu, nisam mogao da listam amandmane narodnih poslanika, koliko ste ih brzo, predsedniče, prelazili. Molim vas, gospodine predsedniče, da mi kažete o kom amandmanu se radi?
Molim vas, Skupština radi od 09,00 sati, sednica je počela u 10,00, sada smo na petom amandmanu, dakle, član 5, koji je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Amandman na član 5. glasi: "Briše se ovaj član". Izvolite, gospodine Markoviću, vratiću vam vreme.
Zahvaljujem, hteo sam, pretpostavljao sam da ste minutom ćutanja odali počast svim žrtvama, u međuvremenu kada smo se pripremili da uđemo, vi ste krenuli sa amandmanima i stigli do petog amandmana onog trenutka dok mi još nismo seli. Javio sam se po amandmanu koji je podneo, u ime SRS, narodni poslanik Zlatan Jovanović. Amandman na član 5. glasi "briše se", iz prostog razloga, dame i gospodo narodni poslanici, što je besmisleno garantovanje države za kredite koje će koristiti privatna preduzeća i kojima će skupštinska većina, donošenjem besmislenog zakona, bukvalno zadužiti državu Srbiju. Svi amandmani na ovaj zakon su identični, na sve ostale besmislene predloge zakona, koje ste podneli ovih dana. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS će sigurno pokušati da vas zaustavi da do kraja uništite državu Srbiju. Malo vam je što je ministar Dinkić sve konce preuzeo u svoje ruke, sve finansijske konce, hoćete da mu omogućite da bukvalno, onda kada vi budete odlazili, a uskoro ćete otići, država Srbija bude dovedena do prosjačkog štapa. To neće moći.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 6. amandman je podneo poslanik Branislav Rankić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 7. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO KREDITU VLADE REPUBLIKE POLjSKE ZA FINANSIRANjE PROJEKATA OBNOVE ELEKTROPRIVREDE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Momir Marković, Nataša Jovanović, Veroljub Arsić, Zoran Krasić, Milorad Mirčić, Vjerica Radeta i Aleksandar Vučić. Primili se izveštaj Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo dođosmo konačno i do segmenta za koji su vaši članovi stranke, doduše do juče članovi stranke, sada pretpostavljam da ste ga izbacili, utvrdili da je država Srbija upravo ovim kreditom pokušavala da prikrije onu veliku pljačku i onaj veliki lopovluk koji se odnosi na 12 miliona dolara ili eura, nisam siguran, ali 12 miliona, čini mi se da je dolara. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS su takođe podneli amandmane na ovaj zakon kojima traže brisanje Predloga zakona. Smatram da je krajnje vreme da se ovaj dom upristoji. Krajnje vreme je da se ovaj dom uzme u pamet, da je krajnje vreme da ovaj dom predloge zakona nebulozne, predloge zakona koji omogućavaju totalnu pljačku Republike Srbije ne stavlja na dnevni red, nego da vrati predlagaču.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, predsednik parlamenta, kao što reče malopre kolega Momir Marković, koji je došao na posao, očigledno je isto došao na posao da se javi, pa da ga više danas ovde ne bude, a mi srpski radikali smo zaista došli na vreme i na vreme učestvujemo u radu i nije lepo od predsednika da proziva narodne poslanike opozicione koji uglavnom sede u ovoj sali. Bilo bi bolje da opomene one koji su glasali za Poslovnik kakav danas imamo, po kom narodni poslanici ne moraju da budu u sali. Zaista ne vidim čemu nervoza, kada smo počeli ovu raspravu, čemu nervoza na komentare kolege Momira Markovića. Ja sam vam kolege rekla i u petak, u četvrtak, već kada smo govorili o nekim amandmanima, da zaista sada imate mogućnost da sve što ne možete da slušate, izvolite izađite, ne morate da slušate, jer vam to omogućava Poslovnik. Mi srpski radikali ćemo da govorimo, i da govorimo, i da govorimo, i sve ćemo da vam kažemo i sve ćemo javnosti Srbije da kažemo, bilo vam milo ili ne, ali to vam je tako. Član 2. Predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Vlade Republike Poljske za finansiranje projekta obnove Elektroprivrede Srbije glasi da se kontragarancije iz člana 1. ovog zakona daje Srbiji i Crnoj Gori na ime obaveze iz Zakona o zaduženju Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije kod Vlade Republike Poljske o davanju kredita u iznosu od 50 miliona dolara za projekte obnove Elektroprivrede Srbije, kojim se Savezna vlada SRJ zadužuje u svoje ime, a za račun Republike Srbije u iznosu od 50 miliona dolara kod Vlade Republike Poljske za finansiranje projekata obnove Elektroprivrede u Republici Srbiji i Zakona o potvrđivanju sporazuma između Savezne Vlade SRJ i Vlade Republike Poljske o davanju kredita. Poslanici SRS u tadašnjem saveznom parlamentu bili su apsolutno protiv uzimanja ovog kredita, kao što smo inače svaki put kada nam Vlada predloži neki kredit, a to je tada bilo i u toj Saveznoj skupštini. Kada je Savezna vlada predlagala, srpski radikali su uvek bili krajnje oprezni. Naravno, mi znamo da Srbija i mora i treba u nekim segmentima i da uzima kredite, ali mi vodimo računa, pokušavamo da saznamo šta se krije iz kredita koje uzima Republika Srbija, a ovo je kredit koji je još 2002. godine uzet, koji je uzet na osnovu odluke Savezne skupštine i sada je potrebno da Srbija tri godine kasnije da kontragaranciju za vraćanje ovih 50 miliona dolara. Ovo je jedna od kontragarancija, dve ste pretrčali ovako u našem odsustvu za dva i po minuta, ali ima ukupno nekih 10 ili 11 kontragarancija, kojima se i te kako zadužuje Srbija, ali većina od tih kontragarancija, odnosno tih kredita su bili nepotrebni prema stavu SRS. Gde god smo to tako mislili, podnosili smo amandmane. Naravno, za neke kontragarancije i neke kredite nismo podnosili amandmane, zato što smo svesni da u tim oblastima i za te potrebe je i trebalo uzeti te kredite. Naši amandmani na ovaj zakon su svi isti i kažemo da se članovi pojedinačno brišu. Ja opet zbog javnosti moram da objasnim da to nije nikakva opstrukcija, već je to načelan stav SRS, naše poslaničke grupe, prema nedomaćinskom poslovanju Vlade Srbije i one prethodne vlade SRJ, koja zna da vlada i da upravlja državom samo uzimanjem novih kredita. Od ovog kredita od 50 miliona dolara profit će imati jedino Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Vi to svi dobro znate i svi dobro znate za čuvenu aferu u Elektroprivredi, znate za onaj anketni odbor čiji je predsednik bio Aleksandar Vučić. Prošlo je godinu dana mislim, ili je tu negde otprilike, otkad je sačinjen izveštaj Anketnog odbora, sa izdvojenim mišljenjem Aleksandra Vučića. Taj izveštaj je morao da bude na sednici ovog parlamenta i da tada raspravljamo o svemu onome što je anketni odbor utvrdio. Naravno, do dana današnjeg mi nismo bili u prilici da o tome ovde razgovaramo, a da jesmo, onda biste tačno videli i gde je otišlo ovih 50 miliona dolara, koje ste uzeli od Vlade Republike Poljske. Takođe, pošto je bilo očigledno da ovaj parlament, odnosno predsednik parlamenta nema nameru da to stavi na dnevni red, SRS je podnela krivične prijave i protiv Vojina Lazarevića i protiv Vuka Hamovića, sa ovolikom gomilom dokaznog materijala o kriminalu u ovoj oblasti, u oblasti elektroprivrede. Zašto dalje mislimo da nije bilo potrebe da se uzima ovaj kredit? Naravno, možda neko od vas može da kaže kako mi, pošto je ovde navedeno da se kredit uzima za finansiranje projekta obnove elektroprivrede u Republici Srbiji, srpski radikali nismo za obnovu elektroprivrednih objekata. Naravno da jesmo, ali sa cenom struje kolika je danas u Srbiji, hvala na pitanju, može to elektroprivreda da uradi i bez dodatnih kredita. I sada je najavljeno još jedno poskupljenje struje, a to je jedno u nizu poskupljenja gorivo-struja i uobičajeno sada će da ide sve da prati ova poskupljenja, i onda se Radovan Jelašić iznenadi kako to njegov MMF precenio buduću inflaciju, odnosno inflaciju za ovu godinu u Srbiji, i tvrdi onda da to nije onako kako su njegovi prijatelji iz MMF-a objavili. Nažalost, biće veća stopa inflacije i od te koju nam je najavio MMF. Uostalom, svi građani Srbije znaju kolika je cena struje bila krajem 2000. godine, znaju kolika je danas, evo skoro pet godina kasnije, znaju da ih ponovo čeka poskupljenje struje. U aprilu, kada se govorilo o poskupljenju struje, onda je ministar finansija rekao javnosti Srbije, nema nikakvog poskupljenja, ali do juna. Evo, sada smo u julu mesecu, a sada građane Srbije očekuje još jedno poskupljenje, a pri tom penzioneri dobijaju manje penzije, najavljuje im se da neće dobijati penzije uskoro, svaki dan je sve više nezaposlenih. Poljoprivrednici i dalje imaju problema sa otkupom svojih proizvoda. Nažalost, i ovo što se desilo ovih dana, ova vremenska nepogoda je takođe doprinela da poljoprivrednici imaju još više problema, ali sve to ne interesuje Vladu Republike Srbije. Vlada Republike ima svoja neka druga viđenja, obilaze neke njima važne događaje, ali mi srpski radikali smo ovde da bismo između ostalog građanima Srbije rekli šta to smera Vlada Republike Srbije, na šta vas poslanike koji ćete za ovo da glasate navodi Vlada Republike Srbije. Po ko zna koji put pozivam vas, nemojte da dozvolite da Skupština Srbije bude u funkciji Vlade Republike Srbije, jer treba da bude obrnuto. Mora Vlada da objasni, mora predstavnik Vlade da objasni, a nema ga, šta je bilo sa ovih 50 miliona dolara koji su već uzeti, potrošeni. Mi ćemo da dajemo kontragarancije, a ne znamo ni ko je potrošio ta sredstva, ni kako ih je potrošio, ni koliko su uzeli Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Sve to kada bi nam predstavnik Vlade ovde detaljno objasnio, možda bismo i mi mislili da ima smisla da se donosi ovakav zakon. Dok nemamo to, srpski radikali sigurno svojim glasom neće doprineti da građani Srbije žive lošije, a naravno da će živeti lošije, ako ih Vlada zadužuje za obnovu EPS-a za 50 miliona dolara, a istovremeno im povećava cenu struje. To zaista ne ide.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, zašto smo mi protiv ovih predloženih kontragarancija? Naravno, mnogo razloga ima, posebno kada je u pitanju EPS, a znamo u zadnjih desetak godina kakve se stvari dešavaju u EPS-u, naravno, pod vođstvom Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića. Ja ću da kažem nekoliko razloga važnih, pošto sam sa te teritorije, opštine Lazarevac. Kaže se ovde, kontragarancije koje se traže za KFV za Nemačku, koju ste potpisali 2003. godine, ta sredstva su data Poljskoj da uvezu BTOR sistem koji je potreban za odlaganje jalovine, odnosno one zemlje do samog sloja uglja. Gospodo, ovde se pominje 16 miliona evra za taj BTOR sistem, a za te pare mogu da se kupe tri BTOR sistema sa sve transportom i ugradnjom tih sistema. Prema tome, ovde je apsolutno još jedna od vaših pljački koje se dešavaju u energetici. Takođe, hoću da kažem, da tu jedan veliki broj tih sredstava, posebno kada se govori o metalnoj konstrukciji koja je prosta za izradu i veći deo, više od pola svega ovoga što smo uvezli iz Poljske, naravno da može "Kolubara metal" iz Lazarevca sve to da uradi i da ugradi daleko jeftinije i daleko povoljnije, i da nas daleko manje košta, što znači da je ovo još jedna od mnogobrojnih vaših pljački kada je u pitanju EPS. Takođe, prevoz iz Poljske te iste konstrukcije, koja ima svoj oblik, naravno da košta preskupo za našu ionako oronulu privredu. Prema tome, kažem da sveukupno kada se pogleda, nas to izađe pet puta više nego da smo to radili sopstvenim sredstvima i na svoj način, uz našu metalsku industriju. Kada je reč o kreditima Vlade Poljske za obnovu EPS-a, ovde se kaže da su ta sredstva namenjena remontima. Gospodo, pre deset i više godina, mi smo radili sami remonte bez ikakvih pozajmica, bez ikakvih kredita, oslanjajući se na sopstvene snage i sopstvenu mehanizaciju. Ovde se već godinama praktikuje u Elektroprivredi da se remonti rade, tu se dovode razni izvođači, sve u vidu da se operu pare, da velika sredstva završe u sopstvenim džepovima. Mi smo pre 10, 15 i više godina imali, ne samo jednu platu u EPS-u, već su imali po dve ili tri viška u godini dana, a nekada i po pet, šest. Znači, mi smo se u to vreme oslonili na sopstvene snage, sopstvene stručnjake, sopstvena sredstva. Međutim, zadnjih deset godina vi iz Čehoslovačke, Nemačke dovodite stručnjake da izvode neke radove koje su naši ljudi izvodili u vreme remonta, posebno kada je u pitanju Kolubara A i ovaj TENT A i TENT B. Ovde se kaže da su sredstva namenjena za remonte u Obrenovcu, Kostolcu, Moravi i tako dalje. Setimo se remonta koji ste vršili na kotlu 3 u Obrenovcu, gde je remont koštao tri puta više od realne cene koliko je iznosio. Ponuda Kolubari A koju nude Nemci ovde niste naveli, ne traži se kontragarancija, ne traži se zajam, ne traži se kredit. I izuzetna je jedna ponuda, jer nemačka firma nudi 150 miliona evra da kreditira gradnju namenskih kapaciteta u Kolubari A, a da se taj kredit vraća kroz električnu energiju, što je izuzetno povoljno. Međutim, gospodinu Hamoviću i Lazareviću ne odgovara da se ulaže, ne odgovara da se grade neki novi projekti u našoj privredi, iz razloga da bi oni mogli što više da uvoze električnu energiju. Ja ću da vam naveden primer na koji način EPS uvozi električnu energiju usred leta. Oni su nekoliko puta inscenirali u Vreocima pitanje ekologije, pa i za vreme Kori Udovički su takođe napravili jedan scenario zbora, pobune ljudi, tako da su ljudi blokirali prugu koja sprečava dalji prevoz uglja za proizvodnju električne energije u Obrenovcu i samim tim su smanjili proizvodnju električne energije. Na taj način su naterali ljude da to urade, a oni su tako vešto uvezli izvesnu količinu električne energije i usred leta uvezli struju i debelo se ovajdili od tog posla. Ove teme koje ste nam nametnuli u poslednje vreme, denacionalizacija, Srebrenica, partizani i četnici, te ste teme samo nametnuli da biste bacili prašinu u oči narodu, da sam narod skrene pažnju sa ovih problema gde se priprema 7.000 radnika, odnosno toliko bi trebalo da se otpusti, a do sada je na stotine hiljada otpušteno od vaše privatizacije. Prema tome, to je samo jedan vaš način da vi skrenete pažnju javnosti da se ne bi bavili onim ključnim socijalnim problemima, nego da nametnete neku treću temu koja nema veze sa našom sadašnjošću.
Reč ima poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, još nekoliko reči o ovom amandmanu na član 3, jer ću kasnije i o svom amandmanu da govorim. Jednostavno, mi ne možemo da dopustimo, mi srpski radikali, da se ovako jedna skandalozna kontragarancija ratifikuje u najvišem zakonodavnom telu, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i zamoliću kolege koje čine vlast i iz vladajuće su garniture, neka obrate pažnju na tekst obrazloženja za ovu kontragaranciju. Videćete da su tu, u najmanju ruku, pobrkane babe i žabe i da ćete odobriti nešto za šta nećete znati gde se i kako koriste sredstva. Član 3. za koji predlažemo da se briše, obratite malo više pažnju, kaže da je korisnik kredita iz člana 1. ovog zakona u Republici Srbiji Javno preduzeće "Elektroprivreda Srbije". Pogledajte kako izgleda u razlozima za donošenje zakona četvrti pasus i šta tu piše – prema Sporazumu, kredit u iznosu od 50 miliona američkih dolara Vlada Republike Poljske daje za finansiranje projekata u oblasti energetike i rudarstva, ekologije i poljoprivrede. Kredit će se koristiti za finansiranje 95% od vrednosti zaključenih ugovora između preduzeća iz Republike Poljske i preduzeća iz Savezne Republike Jugoslavije, za isporuke Republike Poljske u Saveznu Republiku Jugoslaviju mašina, opreme i materijala proizvedenih u Poljskoj, kao i usluga, uključujući i tehnologije." Takođe, ovaj sporazum podrazumeva da visina ne može prelaziti iznos od 52 miliona dolara itd. Udeo ulaganja u mašinama, uređajima, materijalima, tehnologiji i uslugama poljskog porekla u okviru ovog sporazuma ne može biti manji od 80%. Kada se Vlada Zorana Đinđića, a kasnije Zorana Živkovića odlučila na takav korak, naravno uz svesrdnu podršku tadašnjeg potpredsednika Saveznevlade Miroljuba Labusa, da krene u ovakav načinzaduživanja, mi smo ih upozorili i upozoravamo vas da ovo ne radite iz prostog razloga što je većina ovih sredstava utrošena, a vi ćete sada da aminujete nečemu za šta ne znate kako je novac utrošen. Ako su ovde ubačeni rudarstvo, poljoprivreda, obnova tehnoloških procesa u pojedinim preduzećima, onda morate kao narodni poslanici i svi mi zajedno da znamo gde se pare troše, svaki cent. Ovde nema nikakve specifikacije. Mi smo na insistiranje našeg predsednika dr Vojislava Šešelja kod prve kontragarancije za neki kredit od jedne nemačke banke 2002. godine tražili da nam se naknadno – naravno to je tada obećao predsedavajući Skupštine, ali nikada nismo došli do te specifikacije – tačno da koliko je i kojih sredstava i opreme iskorišćeno za elektroprivredu od tadašnjih 50 ili možda čak 90 miliona dolara. Nemojte da se igrate ovakvim stvarima. Ako je ovde predlagač u prvom delu rekao, u članu 3, da će korisnik ovog kredita, ne znamo ni pod kojim uslovima, ni sa kojom kamatom, ni šta je sve tačno kupljeno od mašina i opreme, Republika Srbija, da koristi za obnovu i rekonstrukciju elektroprivrednih postrojenja, kako je onda moguće da se ovde pojavljuju i drugi korisnici tog kredita. To je u najmanju ruku sumnjivo, a da ne kažem da je to velika mogućnost za pljačku i ko zna gde je razvučeno ovih 50 miliona dolara, jer mi nemamo nikakav uvid u to gde je novac potrošen. Da li dobijamo to u završnom računu budžeta? Ne dobijamo. Mi smo odobrili da jedno preduzeće, čiji je osnivač Republika Srbija, a na koje su šapu bacila ova dvojica kriminalaca Hamović i Lazarević, u procesu početog restrukturiranja i buduće privatizacije koristi navodno 50 miliona. Znate, mnogi od vas su učesnici u vršenju vlasti na nivou lokalne samouprave i tačno znate da jedinica lokalne samouprave za donaciju, za kredit, za bilo kakvu pozajmicu od bilo koje poslovne banke u zemlji i u inostranstvu mora da ima specifikaciju troškova. Mi ne želimo u tome da učestvujemo i bićemo odlučno protiv toga. Mi smo samo puki izvršioci za odobravanje trošenja ovolikih para, a mi konkretno ne znamo za šta. Piše to, ali je uvijeno u oblande. U članu 3, za koji kolega traži amandmanom da se briše, stoji da će da koristi "Elektroprivreda". Ovde se pojavljuju neki drugi, pa su potencijalni korisnici neka poljoprivredna preduzeća ili ustanove koje se bave zaštitom životne sredine. Šta je onda ovo? Gde ide tih 50 miliona? Kasnije ću po amandmanu koji sam podnela da govorim o činjenici da se građani Srbije pljačkaju na jedan beskrupulozan način, jer im se svakog meseca određeni iznos, trošili ili ne trošili struju, uzima od računa i onda se postavlja pitanje gde ovolike pare idu.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS amandman na član 4. podneo je narodni poslanik Zoran Krasić i ovim amandmanom traženo je da se član 4. briše. Dosta je razloga zbog kojih je apsolutno neophodna ovakva intervencija. Već je rečeno, čuli ste da se radi o kreditu koji je uzet još pre tri godine, dakle u oktobru 2002. godine, i zaista je nejasno zašto sada Vlada Republike Srbije, pogotovo po hitnom postupku, zahteva od Narodne skupštine da zakon o davanju kontragarancija uzme u razmatranje. Potpuno je besmisleno obrazloženje koje je Vlada dala za razloge za donošenje zakona po hitnom postupku. To obrazloženje neću čitati. Mislim da je zaista degutantno i ponižavajuće za sve poslanike u Narodnoj skupštini, a isto tako i za građane Republike Srbije, da se uopšte usudi neko u Vladi da zakone sa ovakvim obrazloženjem prosleđuje Narodnoj skupštini. Članom 4. predviđeno je da se sredstva kredita povlače po zahtevu korisnika kredita, odnosno "Elektroprivrede Srbije", prosleđenog preko "Vojvođanske banke" a.d. Novi Sad, kao banke agenta, putem direktnih plaćanja koja se vrše od strane poljske banke poljskim firmama. Ovaj član na najbolji način pokazuje samu suštinu ovog kredita. Ono što je činjenica je to da je ovaj kredit nešto gde živog novca ni u jednom trenutku neće biti. Nisu oni nama dali tih 50 miliona dolara da mi na kraju, kada budemo raspolagali tim sredstvima, vidimo šta je najbolje za EPS, na koji će način ta sredstva biti najbolje upotrebljena, kod kojih ćemo firmi i iz koje zemlje preuzimati tehnologiju, mašine i usluge i sve ostalo predviđeno ovim sporazumom, već na ovaj način Vlada Republike Poljske odobrava kredit u iznosu od 52.632.000 dolara, kada se uveća vrednost kredita za vrednost gotovinskog plaćanja, tako da će sa tim sredstvom raspolagati poljska banka koja će po nalogu EPS isključivo poljskim firmama uplaćivati ta sredstva, a niti EPS, niti "Vojvođanska banka" neće imati nikakvog dodira sa tim novcem. Treba postaviti pitanje da li Vlada Republike Srbije na ovaj način preuzima obavezu da plati kamatu za korišćenje ovih sredstava, odnosno pošto ta sredstva nisu korišćena, jer nisu ni mogla biti korišćena, jer je sporazumom određeno da će sredstva biti na raspolaganju Republici Srbiji tek od trenutka davanja kontragarancija Narodne skupštine Republike Srbije, treba prvo da nam odgovori predlagač ovog zakona šta se dešavalo sa tim sredstvima u prethodne tri godine i da li će Republika Srbija biti u obavezi plaćanja kamata i za te tri godine, u kom periodu je evidentno da ta sredstva nismo mogli da koristimo. Kaže se ovde da će se kredit koristiti za finansiranje 95% od vrednosti zaključenih ugovora između preduzeća iz Republike Poljske i preduzeća iz SRJ za isporuke Republike Poljske u SRJ mašina, opreme, materijala proizvedenih u Poljskoj, kao i usluga, uključujući i tehnologije. Svaki dobar domaćin pre potpisivanja ovakvog sporazuma i pre potpisivanja, odnosno davanja kontragarancije za vraćanje ovakvog kredita, prvo bi razmislio i raspitao se šta je ono što će nam Poljska ponuditi kao mašine, opremu i materijale, a uostalom kao i konsalting, tehnologije i usluge. Jer smo navikli da ugovore koje potpisuje DOS-ovska većina u manjem delu čini nešto konkretno, a da se veći deo tih kredita odnosi na tzv. konsalting, odnosno prevedeno na srpski na lopovluk, da se to obično radi preko firmi koje su bliske gospodi iz Vlade Republike Srbije, preko firmi u kojima su oni do ulaska u Vladu Republike Srbije radili, jer koliko znamo na polju elektroprivrede, Poljska, priznaćete, i nije neka svetska sila. Ne znam po čemu su se to oni proslavili i koje su to pomake u oblasti elektroprivrede oni napravili. Veliko je pitanje da li će to što ćemo platiti više od 50 miliona dolara zadovoljiti standarde i da li će biti plaćeno po onim cenama po kojima bi eventualno mogli tu opremu da nabavimo kod drugih proizvođača. Kroz sve ovo, nastavlja sa dalje slabljenje i uništavanje elektroprivrede, koju ste već u prethodnom periodu dovoljno uništili preko vaših koalicionih partnera Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića. Znamo svi da je struja u prethodnom periodu, dakle od 2000. godine pa do danas poskupela, a više ne zna se koliko puta. Redovno je obrazloženje da elektroprivreda traži 20%, pa onda Vlada bude dobra pa da samo 14%, i onda bi mi valjda zbog toga trebalo da se radujemo, i građani bi trebalo da budu presrećni što se uvek ne dobije onoliko povećanje koliko iz elektroprivrede zahtevaju, jer bože moj to je ispod evropske cene kilovata, ovo što građani plaćaju kod nas. Nikome ne pada na pamet da i standard građana Republike Srbije dovede na evropski nivo i svakako bi onda građani vrlo rado plaćali i evropsku cenu struje, i evropsku cenu benzina i evropske cene svih drugih proizvoda kojima ih opterećujete. Veoma je zanimljivo i ovo što je napisano u glavi četiri, pod naslovom Procena iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona, a Vlada Republike Srbije u obrazloženju kaže: Za sprovođenje ovog zakona obezbeđivaće se sredstva u budžetu Republike Srbije. A da je Predrag Marković kao predsednik ove skupštine, a trebalo bi da bude predsednik svih nas, a on to naravno nije već odavno, imao imalo dostojanstva i da je imalo brinuo o dignitetu ove Narodne skupštine, ovo bi bio dovoljan razlog da se predlog ovog zakona ne stavi u proceduru dok Vlada Republike Srbije ne da odgovarajuće obrazloženje. Zaista je sramota da se kaže da će se sredstva za sprovođenje zakona obezbeđivati iz budžeta Srbije, a ne zato što tih sredstava za obezbeđenje neće biti, naravno da hoće i veoma će papreno platiti to građani Srbije. Vlada Republike Srbije je bila u obavezi da ovde napiše iznos sredstava koji će po njihovoj proceni biti potreban da bi ovaj zakon bio sproveden. Nebitno je da li će Vlada napisati da je za to potrebno 50 miliona dolara ili će napisati da je potrebno pet dolara. Taj iznos ne mora da bude tačan i niko ne očekuje da će se taj iznos poklopiti u dolar, osnovno je bilo da se bilo koji iznos ovde napiše. Pogotovo kada se ima u vidu da Vlada dalje u obrazloženju kaže: Predlogom zakona se korisnik kredita obavezuje da obezbedi sredstva za otplatu kredita i to iz sopstvenih prihoda, je bi u protivnom Republika Srbija imala direktnu obavezu otplate kredita, što bi izazvalo dodatno opterećenje budžeta. Postavljam pitanje, da li nas ovde u glavi četiri ili u glavi pet laže Vlada Republike Srbije. Očigledno je da su ova dva stava, odnosno ove dve glave kontradiktorne i ne možete u jednom stavu reći, obezbediće se sredstva za otplatu ovog kredita iz budžeta Republike Srbije, a već u sledećem reći, ne, ovim zakonom se upravo obaveza plaćanja, odnosno otplate ovog kredita prevaljuje na korisnika zajma, odnosno na EPS. Dajte da vidimo već jedanput konkretno, ko će ovaj zajam platiti. Siguran sam, a i to je jedino što je sigurno i sa čime će se sigurno svi složiti, u krajnjoj liniji otplatiće ovaj kredit građani Srbije. Da li će to raditi na malo direktniji način, tako što će sredstva biti obezbeđena i u budžetu Republike Srbije, ili će to raditi na malo indirektniji način, tako što će im biti naplaćena struja, a onda će iz te novčane mase koja bude naplaćena biti otplaćen ovaj kredit, a u krajnjoj liniji nije ni toliko važno. Molim vas da još jedanput dobro razmislite i da ipak usvojite i ove amandmane SRS i odustanete od usvajanja ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović. Izvolite. Imate još četiri minuta.
Efikasnost vašeg rada ste na samom početku sednice pokazali brzim čitanjem amandmana. Međutim, hoću da kažem, ovih 50 miliona dolara, koliko se uzelo kredita za remonte, treba reći da se ovde kaže da su određena sredstva namenjena za poljoprivredu i ekologiju. Gospodo, površinski kopovi u Kostolcu i Kolubari su u pravom haosu i tu se godinama peru pare, uzimaju se sredstva u privatne džepove, a da ta rekultivacija zemljišta uopšte se ne vrši. To možete i sami da se uverite, ko je bio u tim opštinama i na tim teritorijama mogao je da primeti u kakvom haosu stoji to zemljište. Ovde se pominju određena sredstva koja treba da se odvoje za ekologiju, pa treba istaći i navesti i to da se tu izuzetno mala sredstva ulažu za ekologiju, da posebno opština Lazarevac je veoma ugrožena što se tiče ekologije, to i sama statistika o bolestima govori, a što u javnosti ne sme da se saopštava. Jedan od najboljih načina da se uloži u ekologiju, to je toplifikacija tih mesta gde je veliki koeficijent zagađenosti. Znači, tim načinom što će ogroman broj domaćinstava izvršiti toplifikaciju, kako bi bilo centralno snabdevanje grejanjem, a ne individualno. Više od 15 do 20 hiljada domaćinstava sada možemo da zamislimo koliki su to zagađivači. Međutim, na tom planu se ništa ne radi, mada, kažem, postoje veliki uslovi, kako u elektranama, tako i u toplani i gradnji toplana, a što znači velika korist za državu, a naravno i za pojedince, samim tim velike količine uglja bi nam ostale za prodaju, za tržište. Međutim, kada se pomene ugalj, treba istaći i to da ogroman broj, čak čitave kompozicije nestaju i ne znaim se pravac, znači, skretničari okrenu da se ne zna tačno gde odu čitave kompozicije i prodaju se, takoreći, krade se nenormalno ugalj. Takođe, kao što pričamo o krađi električne energije, to je sada već sasvim druga priča. Kada je reč o uglju, gospodo, ugljena mafija dominira u opštini Lazarevac već godinama, a o tome niko ne priča, samo se napomene. Nikakva istraživanja i ispitivanja ne vršite. Uvek se iznose velike količine otkopa uglja i proizvodnje uglja, ali na kraju gde idu pare od tog uglja. Mi od prodaje uglja i od prodaje električne energije možemo da uložimo sva sredstva u našu elektroprivredu i da budemo nosioci elektroprivrede na Balkanu. Baš u tom segmentu elektroprivrede, kada je u pitanju ugalj, izuzetno velika sredstva odlaze u nepoznatom pravcu. Takođe, kada je reč o ekologiji, treba se malo okrenuti hidroelektranama. Uopšte ništa u zadnjih desetak godina niste uložili u hidroelektrane, posebno kada je u pitanju "Đerdap", a znamo da smo tu 1995. godine imali kredit od Grčke. Ne zna se gde su te pare otišle, a ništa nije uloženo u HE "Đerdap". Takođe, imamo velike potencijale na Drini. O tome niko ne priča, jer to ne odgovara ni gasnom lobiju, ne odgovara ni Hamoviću, ni Lazareviću. Prema tome, to su mnoga pitanja koja se postavljaju pred vas, a o tome niko ništa ne priča u poslednje vreme. Poskupljenje električne energije - treba i o tome da razmišljate. Odakle poskupljenje električne energije? Zašto se ne bazirate na proizvodnju električne energije na ugalj? Kao što znamo, u termoelektranama se ne koristi onaj ugalj koji domaćinstvo koristi, nego onaj otpad, ona prašina. U poslednje vreme vi pričate o termoelektranama na gas. To je razlog da se isforsira gasni lobi. U najmanju ruku je 10 puta skuplji kilovat proizveden u termoelektranama na gas nego u termoelektranama na ugalj. To su pitanja o kojima treba da razmišljamo. (Predsedavajući: Vreme.) Takođe, na još jednu prevaru da ukažem, koju vršite putem elektrodistribucije. Ljudi koji dolaze, dužnicima kojima duguju od 3.000 i više, daju jedan papir i kažu - potpišite, ovo vam je ako obećavate da ćete da uplatite vaš dug za dva-tri dana. Ljudi potpišu, a oni taj isti dokument dostave sudu. Prema tome, oni ljude na taj način varaju, da bi potpisali nešto što nema veze sa logikom.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao odgovoran narodni poslanik želim da vas obavestim da će moj stav u vezi sa svim podnetim amandmanima zavisiti od nekoliko pitanja. O tome želim da vas obavestim na vreme, s obzirom da, kako sam obavešten, u petak će biti dan za glasanje. Ja sam narodni poslanik SPS i to što sam ovde dugujem socijalistima Čačka i Moravičkog okruga i nikome više, imenu i reputaciji SPS i moguće nešto svom ugledu. SO Čačak, u toku ove nedelje i u toku narednih nedelja, ima inicijativu da promeni 20 i nekoliko imena ulica u Čačku. Između ostalih, to su ulice pet narodnih heroja, a troje od njih su zaklani, ulice Svetozara Markovića i Filipa Filipovića. Ulicu Filipa Filipovića daće Milanu Stojadinoviću. Milan Stojadinović je bio predsednik Vlade Srbije, prvi je obukao crnu uniformu u Srbiji, zadužio se kod Vermahta i kupio oružje, na svakom sanduku je pisalo "provereno ispravno", ni jedna puška nije opalila, završio je životu Urugvaju, kao što znate. Ne glasam ni za šta dok ne dobijem pismenu garanciju ministra Lončara, koji mora to da verifikuje, da li će se ova sramota dogoditi u Srbiji. Nisam dao reč, kada sam pristupio podršci ovoj vladi, da ću podnositi da fašisti dobijaju imena ulica, trgova itd. u Srbiji. Pošto ste vi, gospodine Prorokoviću ovde najstariji funkcioner DSS u ovom trenutku i pošto je ministar Lončar vaš ministar, molim vas, kao odgovoran čovek, ja sam ozbiljan poslanik, dakle, ako se to ne dogodi, na taj glas ne možete računati ni sada ni ubuduće. U Čačku vlast vrši NS, SPO, DSS. Dogovorite se sa tim u vezi. Mi tamo imamo 13 odbornika, to je najveća odbornička grupa i neću da dozvolim da na taj način to funkcioniše, iz više razloga. To je moj stav, to je moje lično uverenje. Od toga zavisi da li mogu ili ne mogu kao do sada da podržavam ono što vi ovde predlažete. Dajem vam dovoljno vremena da se presaberete, da nas ne bacate u blato, da nas ne ponižavate dok vas podržavamo. Ako to niste u stanju, onda recite o čemu se radi. Nema nikakvih problema, veoma rado ću učiniti ono što sam naumio, zato što nije normalno da se tako nešto događa u godini kad ceo normalan svet slavi 60 godina od pobede nad fašizmom. Milan Stojadinović je bio prvi fašista u Srbiji i najvažniji fašista u Srbiji. Zato vas molim, sve je pitanje vašeg izbora. Svoj stav s tim u vezi sam rekao. Događaju se još neke čudne stvari na nekim odborima. Dakle, moja dužnost je bila da vam to kažem, a na vašoj savesti i na vašoj političkoj proceni je kako će ta stvar da funkcioniše ubuduće. Dakle, ima veze sa amandmanom, jer od toga kako se ove stvari razmotre zavisi kako ću da se ponašam ubuduće. Imate pravo to da znate. Zahvaljujem.
Samo bih zamolio da ne zloupotrebljavate i Poslovnik i moju toleranciju, jer se javljate povodom amandmana, a govorite o temama koje zaista nikakve veze nemaju sa ovim. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, pa gospodin Proroković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moram da reagujem, ne kao pripadnik SRS, već kao neko ko je nastojao da se u bavljenju ovim poslom, a pre svega u onome gde je Srbija bila i ko su bili političari tog doba uoči Drugog svetskog rata, a pripadali su i onome što danas u najvećem delu, kada je u pitanju i državni i nacionalni interes, neguje SRS, da reagujem, iz prostog razloga što građani Srbije, oni koji o tome imaju elementarna znanja, a oni koji nisu nešto znali o tome, mogli su u više navrata, a u izdanju "Velike Srbije", odnosno SRS, da pročitaju ko je bio Milan Stojadinović i kakva je njegova uloga bila kao premijera, uoči Drugog svetskog rata. U jednom od najvećih srpskih bukvara, koji treba da bude uzor za svako dete koje želi nešto da sazna o istoriji svog naroda i svoje države, u pitanju je delo neverovatnog sadržaja i kapitalnog značaja, koje je predsednik SRS objavio uoči odlaska u haški kazamat, a to je knjiga"Ideologija srpskog nacionalizma", na strani 1007, u poglavlju o ulozi Milana Stojadinovića i onome šta je on činio za srpski narod u celini, i sa pozicije svoje struke i kao političar, prof. dr Vojislav Šešelj je, rukovodeći se ne samo onim što je koristio od jednog od najvećih srpskih naučnika Laze M. Kostića, već i obuhvatajući sve ono što su drugi učeni ljudi pisali, a naročito istoričari, u tom poglavlju gotovo sve o Milanu Stojadinoviću sažeto napisao i dao na uvid javnosti, baš kao i SRS, koja je nekoliko godina ranije objavila jednu knjigu koja govori o tom vremenu i o tom srpskom političaru. Dakle, govorim ovo ne kao predstavnik stranke koja neguje i Pašićevske i Stojadinovićeve tradicije u onome što je zaštita države i naroda, već kao predstavnik naroda koji ne može da razume da se na ovakav način, iz jednog ugla ili sa pozicije koju lično ne mogu da razumem, reaguje i na takav način se obraća sa skupštinske govornice, a pri tom to nema nikakve veze sa amandmanom. Čista je zloupotreba i falsifikacija, u istorijskom, u naučnomi u svakom drugom smislu, što ne mogu da dopustim, niti bilo ko od kolega koji ovde, verujem i sa ove druge strane, koji takođe mnogo više o tome znaju i imaju jedan pristupačniji, a pre svega naučno utemeljen stav o tome ko su bili ljudi iz naše novije istorije, u koju se računa i taj period uoči Drugog svetskog rata.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković. Izvolite.
Mislim da predloge o promenama naziva ulica podnosi skupština opštine i njeni organi, tako da je ovo pitanje za Skupštinu opštine Čačak, a manje za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Kada već govorimo o promenama naziva ulica, deo tih stvari bih ostavio istoričarima. Jer, da o Milanu Stojadinoviću raspravljamo u ovoj skupštini, verujte 250 poslanika imalo bi 250 mišljenja. Nažalost, u našoj istoriji se svašta dešavalo, pa sam čak u osnovnoj školi morao da učim da je Slobodan Jovanović izdajnik i zastupnik stranih sila, ne malo ljudi ga je nazivalo i fašistom, a čovek je emigrirao u London, koji nije imao nikakve veze sa fašizmom. Prema tome, više bih voleo da se o ovom pitanju, ipak, raspravlja na predstojećoj sednici Skupštine opštine Čačak, a o istorijskoj ulozi pojedinih političara pred Drugi svetski rat i u toku Drugog svetskog rata ipak bi malo više ostavio prostora istoričarima, pogotovu što se i u nekim zapadnim državama, a i u centru bivšeg Sovjetskog Saveza, konačno otvaraju dokumenti na kojima je stajala ta pedesetogodišnja zabrana čitanja zbog proglašavanja službenom i državnom tajnom, pa će nam verovatno mnogo toga u skorijoj budućnosti biti jasnije. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, treba istaći, kada smo govorili malopre o kontragarancijama za davanje kredita za remonte, da u samom procesu restrukturiranja izvesna sredstva se izdvajaju, a sam proces restrukturiranja je već započet, vi ste izdvojili jedan deo preduzeća iz elektroprivrede. Zatim treba, takođe, "Kolubaru metal" da izdvojite, tu radi tri hiljade radnika, gospodo, treba znati i to da sve delove, koji su vezani za površinske kopove i energetiku, izrađuju, vrše popravke, bageri itd. Samim tim izdvajanjem, znači, mi na neki način možemo reći da se favorizuju neka preduzeća iz inostranstva. Prema tome, smatram da je to jako neprirodno, s obzirom da godinama to preduzeće vrši popravku i izradu delova za površinske kopove, a takođe i za termoelektrane. Hoću da kažem da ste, takođe, izvršili restrukturiranje prenosnog sistema na taj način što ste već prodali elektrosistem, što znači da je tu jedan deo sredstava trebalo da izdvojite za dalje ulaganje u elektroprivredu. Međutim, ta sredstva nigde ne prikazujete. Prenosni sistem, koji se sada radi 70 kilometara do Republike Srpske, pitanje je gde će ta sredstva od naplate usluga prenosnog sistema, gde će te pare da završe, da li će elektroprivreda od toga imati koristi. Takođe tu ima nejasnoća i o tome ništa ne objašnjavate. "Kolubara B", priča se čak, nažalost, 2011. da će da se gradi termoelektrana "Kolubara B". To je ona priča od ranije. Setimo se skoro da je gospodin Velimir Ilić govorio da će krenuti nastavak radova na "Kolubari B", gde ima negde oko 270 miliona evra da se uloži, s tim što bi bili u vrlo kratkom periodu izvoznici električne energije. Međutim, to je samo jedna demagoška priča koja nema veze sa istinom. Posle toga je gospodin Naumov izjavio da to ide tek 2011. godine, što znači da u to vreme neće biti ni ova vaša sadašnja koalicija, niti ova sadašnja vlast. Prema tome, taj vruć krompir se baca u ruke nekim budućim tj. nama - SRS, koji ćemo doći na vlast. Eksproprijacija koju treba da vrši elektroprivreda, znači zemljište koje treba da se otkupi u Kolubari, na tome se ništa ne radi, a zna se dobro da velike količine uglja leže u Vreocima, gde ste vršili nekoliko puta pobune, zastoj, opstrukciju rada i na taj način ste izazvali smanjenu količinu električne energije i uvozili ste kada je vama padalo na pamet. Međutim, ja sam na jednom skupu u Vreocima, bilo je prisutno više od hiljadu ljudi, upozorio i rekao - gospodo, ne, nikako blokada pruge, jer na taj način činite njima uslugu, a vama veliku štetu. Takođe, hoću da kažem da je ova jučerašnja promocija Demokratske stranke predajom medalja odbojkašima isto tako jedna od zloupotreba političkih, da kažem da se sport zloupotrebljava. Trebalo bi razmišljati, naravno, o amaterskom sportu i jednom načinu kako da se odvoje sredstva, kako decu da odvojim od droge, kako i na koji način da pospešimo amaterski sport, a ne samo, kada su veliki sportski događaji, gospoda iz Demokratske stranke dodeljuje medalje i na taj način samo vrše promociju svoje stranke. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je kontradiktornosti u ovoj kontragaranciji, počev od ukupnog obima sredstava i onoga o čemu sam govorila povodom amandmana kolege Mirčića - ko će biti korisnici, pored elektroprivrede, kako je to naznačeno u članu 3, jer se ne poklapa sa obrazloženjem predlagača, a obaveze korisnika kredita su definisane u ovom članu 6. i tu su sada zanimljive stvari za vas i za celokupnu javnost. Sredstva za otplatu kredita, kako ovde stoji, u kontragaranciji, obezbediće, dakle, korisnik elektroprivreda, ako je to samo elektroprivreda, prenosom sredstava na poseban račun kod Vojvođanske banke a.d. Novi Sad. Zašto baš kod Vojvođanske banke? Sada čujem, kolege kažu - državne. Znate, četiri najveće državne banke je jednim potezom pera u jednom danu zbrisao ministar finansija. Sada vi meni kažete, državna banka, a ima ih još nekoliko koje su sa tzv. državnim odnosno društvenim kapitalom i vi ne znate, kao što ni ja ne znam, i vi koji to dobacujete, kako je došao na ideju predlagač ove kontragarancije, da to bude baš tamo i da li je to bilo putem neke javne ponude, ili je to onako, ispod žita, kao što su oni navikli da rade. Nemojte onda nešto za šta niste sigurni, razumem da ste bili u upravnom odboru te banke ili da ste jedan od direktora, ne bih se usudila da se tako gađam sa 50 miliona dolara i da kažem, to je zbog toga. S druge strane, moram da vam kažem da je neverovatno da se ovaj stav 3. člana 6. na ovakav način formuliše, zato što on ne znači ništa, u principu, a i sam nam predlagač to poručuje. Kaže: "Ako po osnovu izdate kontragarancije Republika Srbija izvrši obavezu umesto korisnika kredita, ima pravo na povraćaj glavnice, kamate i pratećih troškova koji nastanu zbog neizvršenja odnosno neblagovremenog izvršenja obaveze, do visine iznosa izmirene obaveze, kao i pravo da od korisnika zajma naplati obračunatu zakonsku kamatu". Mnogo se špekuliše sa ovim šta je obračunska zakonska kamata. Po hiljaditi put vas upozoravam, sa ove govornice, da to jednom moramo u Skupštini da raščistimo i zbog građana, a pre svega zbog njih, koji plaćaju velike globe državi kada je u pitanju neizmirena obaveza po raznim osnovama, i za komunalne usluge. Imamo slučaj kragujevačkog vodovoda, gde su stigli neverovatno astronomski, sa sve kamatom, računi za vodu, koji se sada, doduše, reprogramiraju po nekom dogovoru sa gradskom skupštinom. Imamo mnogo slučajeva kada je u pitanju neblagovremeno plaćanje poreskih obaveza. Ako vi priznajete da postoji van zakonskih okvira i van Zakona o obligacionim odnosima, saveznog bivšeg i zakona koji su doneti 2001. godine, gde je amandmanom SRS jasno rečeno da zakonska kamata, obračunska, mora da bude usklađena sa rastom troškova i zarada. Ako vi u vašoj sredini imate slučaj da se ona obračunava na mnogo veći način, onda je to klasična zloupotreba. Niko se od nadležnih do dana današnjeg nije izjasnio po tom pitanju. To više ne može da bude ona kamata od 0,02% dnevno. Da li se slažete sa tim? Znači, ne može da bude. Mora da bude mnogo manja ili da se usklađuje sa tom eskontnom stopom Narodne banke Srbije, ona je oko 26-27% na godišnjem nivou ili ovaj kombinovani model sa rastom zarada i sa rastom troškova na malo. Onda se postavlja pitanje, nešto je o tome govorio i kolega Šarović, prvo, zašto baš sa Poljacima ovaj sporazum, kakva je to vrsta i kog kvaliteta, što se tiče tehnologije, mašina i opreme, nemamo specifikaciju, tako da i ne znamo šta je zapravo sadržano u tih 50 miliona. I zašto Narodna skupština da prihvati sve ovo, kada će opet od korisnika električne energije ovaj iznos da ide, što će da prihoduje elektroprivreda, pa će kao korisnik ovog zajma, odnosno ovog kredita da ga vraća sukcesivno po ugovoru koji ne znamo kako izgleda, jer ovde su samo opšte norme date. Čemu sve to, kada svake godine Elektroprivreda Srbije od građana po osnovu od 2,16 kilovat snage, a to vam je sada otprilike dva američka dolara, uzme od građana na dva miliona i 200.000 brojila oko 23-24 miliona dolara. Na svim računima za električnu energiju lepo vam piše da je to takozvana angažovana snaga, odnosno da to Elektroprivreda koristi za remont svojih postrojenja. Ako to plaća i onaj koji ima dva i tri brojila, na drugom i trećem nije oslobođen te takozvane angažovane snage, odnosno tih 2,16 kilovata električne energije, odnosno ekvivalent dva dolara, ako to plaćaju građani stalno svakog meseca kada im dođe obračun za električnu energiju, zašto onda ove pare. Gde se onda troši novac i kako ga onda raspoređuju i troše ova dvojica, Hamović i Lazarević, koji imaju monopol što se tiče elektroprivrede i električne energije. Zašto se onda dodatno zadužuje država, kada na svakom računu, na svakom koji vi dobijete imate taj iznos koji je bio početnih 50 i nešto dinara, pre dve tri godine, kada je to krenulo da se štampa i kada je uvedena ta angažovana snaga i sada kada je struja za 500% skuplja u odnosu na 2000. godinu ili je 15% skuplja u odnosu na pre mesec dana, sada vašom odlukom, i ko zna koliko će puta još da poskupi do kraja godine. To građani ne mogu da opravdaju, niti da opravdaju takav postupak bilo kog narodnog poslanika i zbog toga SRS izričito je protiv ovakve vrste i zaduživanja i trošenja kredita sa sumnjivim aranžmanima i sa strukturom u tom kreditnom aranžmanu, koji nam do kraja nije jasan. Da li će tu da participira ekologija, poljoprivreda ili će samo Elektroprivreda da koristi, za koje delove Elektroprivrede će da se vrši? Pa da vam kažem, vi ne znate ni za ovaj novac koji vam se uzima sa računa, odnosno građanima Srbije, za ovih 2,16 kilovata snage, odnosno tih stotinak dinara ili sto i nešto, koliko je to sada, po poslednjim računima za struju, kako cena skače, tako se to povećava, vi ne znate gde se koristi taj iznos, pošto u celoj Srbiji to postoji na svakom računu za električnu energiju, za koju je remont kojih postrojenja. Svako će u svakom delu Srbije gde živi da traži da se to intenzifikuje u njegovom kraju. To samo nije manir srpskih radikala, ali vaš jeste. Kako god je koji od vas, bez obzira da li ste vi u koaliciji ili ste povremeno u svađi, izabran za predsednika opštine ili načelnika okruga u svom okrugu, on traži za sebe. Mi želimo da svi građani Srbije imaju podjednake uslove i da to budu standardi po kojima će oni da koriste i snagu prilikom dobijanja, odnosno primanja električne energije, jer svi plaćaju istu cenu. A vi znate da u mnogim delovima Srbije to nije tako. Da je naročito na seoskim područjima to izraženo, i u centralnoj i južnoj Srbiji ljudi strahuju zbog uređaja i ono malo muke što čuvaju, naročito ovih dana kada su ovi strujni udari i nestašice energije zbog nevremena izraženi, prilikom ponovnog uključenja na mrežu, da im stradaju i kućni aparati i mašine i ono sve što imaju, zato što napon nije svuda isti. A i onaj građanin koji živi negde na nekoj planini u Srbiji, tamo na Kopaoniku ili već ne znam gde, na Zlatiboru, na Zlataru, mora da plati istu angažovanu snagu, kao i onaj što živi u centru nekog grada koji ima mnogo bolji prijem električne energije. Onda da ste vi izašli ili da je predlagač rekao - znate, unapredili smo dovod električne energije u tim i tim krajevima, izvršen je remont postrojenja tu i tu, građani su zadovoljni, videćete kasnije kada krenemo sa ovim kontragarancijama za saobraćaj i puteve da i tu nisu čista posla. Zato što ovaj iznos i ovo obrazloženje ne odgovara stanju stvari na terenu. Ništa se nije promenilo u tom smislu 15 ili 20 godina u nekim krajevima Srbije, koji su potpuno zapostavljeni i kada su u pitanju i putevi i električna energija. Ova dvojica kradu li kradu, 200, 300, 500 miliona uzmu od građana Srbije na ovim nelegalnim poslovima oko struje, a mi da zadužimo državu i narod koji će to da plaća preko plaćanja računa za struju, jer je Elektroprivreda ta koja je korisnik zajma za iznos koji je u najmanju ruku sumnjiv. Mi ćemo da glasamo protiv svih ovih garancija, zato što niko od nas, a mi smo odgovorni ljudi, visokomoralni ljudi i ne možemo da stojimo iza jednog utrošenog dinara, a da ne znamo gde se to troši, ko je trošio na takav način i naročito zbog toga što znamo kako se to troši. I Anketni odbor koji je radio, čiji je predsednik bio gospodin Vučić, mesec dana na ustanovljavanju pljačke, kada je u pitanju elektroprivreda, od strane Hamovića i Lazarevića, i do dana današnjeg izveštaj nije došao pred Narodnu skupštinu, nepobitno je utvrdio da su i ovakvi zajmovi i svi drugi ranije pogrešno korišćeni i da su ta dvojica opljačkali građane Srbije. A dali ste im jedan od najvažnijih sektora u državi, Elektroprivredu, da upravljaju njome i da građani zbog toga ispaštaju, i svakog meseca sve veće poskupljenje, i to je više neizdrživo, i kada je struja u pitanju, a nastavićemo u toku dana dalje i za putarine, pa kada dođu i ovi poreski zakoni, oko poreza jedna prosto neizdrživa situacija za džep bilo kog stanovnika Srbije, a da nije kriminalac i lopov.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Momir Marković Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno smo uspeli da raspravu u ovom parlamentu uvedemo u normalne okvire, jer dva predloga zakona su prošla po sistemu - amandman podneo taj i taj, da li se javlja neko, niko se ne javlja, hvala lepo, prelazimo na sledeći amandman, dok narodni poslanici sedoše, pripremiše, izvadiše iz torbi predloge zakona, izvadismo amandmane, predsedavajući, odnosno predsednik Skupštine je već protrčao preko dva zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, neću da govorim o tome, građani Srbije vrlo dobro znaju da je mafija u elektroprivredi, da je mafija u privatizaciji, da je mafija u zdravstvu, da je mafija svuda pustila korene. Ovim zakonima pokušavate da mnoge kriminalne radnje pokrijete, uvedete u takozvane zakonske okvire. Ja ću o nekim nelogičnostima koje su vezane za ovaj predlog zakona. U razlozima za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, druga glava, drugi stav, kaže - naime, Savezna vlada SRJ zadužila se u iznosu od 50 miliona dolara kod Vlade Republike Poljske u svoje ime, a za račun Srbije, radi finansiranja projekata obnove elektroprivrede itd, na osnovu ugovora, odnosno sporazuma između Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije i Vlade Republike Poljske o davanju kredita ("Službeni list SRJ – Međunarodni ugovori" broj 11/2002). Kada okrenete drugu stranu, okrenete glavu 6, pa kaže: "Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, saglasno članu 157. Poslovnika, proizilaze iz činjenice da je uslov za povlačenje sredstava po ovom kreditu kod Vlade Republike Poljske u iznosu od 50 miliona dolara itd." Dame i gospodo narodni poslanici, vi koji ste pročitali ovo obrazloženje, molim vas da mi objasnite da li se EPS, odnosno Vlada SRJ 2002. godine zadužila, da li je kredit povučen, da lu su kreditne tranše isplaćene, da li je EPS iskoristila ili su razlozi za donošenje po hitnom postupku da bi se povlačila sredstva po ovom kreditu. Ovde se nešto iza brda debelo valja. Sa druge strane, ne valja što se valja. Dakle, zašto oni koji su odlučivali u naše ime, u ime građana Srbije o zaduživanju, zašto nisu raspisali međunarodni tender, zašto baš kod Poljske i zašto baš robni kredit od Poljske. Bilo gde da ste se pojavili sa tenderom, pitanje je samo koliko bi, a pretpostavljam da bi bilo deset ponuda da kreditiraju izgradnju svojim sredstvima, da ugrade svoje proizvode i da im se jednog dana to plati. Ovo o čemu govorim je sasvim normalno u svetu, dakle, da država raspiše tender, da se jave kompanije, da preko svojih državnih ili narodnih banaka, kako se već zovu, obezbede kontragaranciju zajedno sa našim bankama odavde, da će sredstva biti plaćena u skladu sa ugovoroma, ali je sigurno da biste u ovom slučaju za mnogo manje pare mnogo kvalitetniju opremu uvezli i EPS bi dobila nešto što je daleko bolje i kvalitetnije, jer svi znamo da nije neka energetska sila Poljska. Postoje tu sile iz oblasti energetike, proizvodnje, koje daleko nadmašuju kvalitet, a što se tiče cene ovoga što je EPS dobio, mi nemamo odgovor da li je EPS 2002. godine uzela ta sredstva, da li su ta sredstva ugrađena, ili tek treba, a na osnovu ovog zadnjeg razloga, odnosno ugovora, ta sredstva tek treba da se povuku. Dame i gospodo narodni poslanici, sve su prilike iz ovog obrazloženja, iz njega se ne može videti, ali se na osnovu zakona i obrazloženja i prakse koju ste do sada imali, a ja vas molim gospodine predsedavajući, ili ih ućutite, ili im recite da izađu, pašće šank nema ko da ga podupire, mislim na poslanike vladajuće koalicije, da bih mogao da završim svoje izlaganje. Najveći deo ovih sredstava i svih sredstava za koje ćemo davati kontragarancije danas, sutra i u narednom periodu je otišao na konsalting usluge nama, našoj elektroprivredi, koja je bila poznata, pored naftne privrede, pored istraživanja, poznata u svetu po svojim rešenjima. Nama treba Poljaci da daju konsalting usluge, bar za dve trećine ovog kredita, a znate zašto? Zato što će tadašnji predsednik SRJ, ako ga tada nije zabolela noga, dobar deo tih sredstava za konsalting usluge biće mu vraćene zbog dobrih usluga. Dame i gospodo narodni poslanici, totalno čerupanje Srbije počinje sa ovim što je DOS-manlijska vlast počela 2000. godine, radila do 2003. godine, do 2004. godine i sada mi treba da donesemo, da u zakonske okvire spakujemo kriminal i lopovluk koji se u to vreme odvijao. Pozivam sve poslanike da u danu za glasanje glasaju za amandman na član 7. i na sve amandmane koje su podneli poslanici SRS i ovaj predlog zakona odbijemo. Ako je 2002. godine iskorišćena ova tranša, to znači da je energetika Srbije, da je EPS već obezbedila sredstva, povratila sredstva od građana. Pogledajte račune za električnu energiju i videćete da je EPS već uzela pare od vas, a ako nisu uzete i ako već treba kako već piše u ovim razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku, onda nam ovakav zajam ne treba. Zato predlažem da u danu za glasanje, a mislim da će to biti petak, glasate protiv ovakvog predloga zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE ZAJEDNICE ZA IZMIRENjE DOSPELIH A NEPLAĆENIH UGOVORNIH OBAVEZA PREMA EVROPSKOJ INVESTICIONOJ BANCI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Milorad Mirčić, Veroljub Arsić, Gordana Pop-Lazić i Zoran Krasić. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o amandmanima podnetima na Predlog zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Vjerica Radeta. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.)
Vlada Republike Srbije je očigledno imala nameru da podnošenjem ovog seta od 10 kontragarancija, odnosno zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori, da zbuni narodne poslanike i da nam ovo predstavi kao puku formalnost i kao nešto što mora da se uradi. Mi iz SRS ne smatramo ovo formalnošću, a pogotovu što ne mislimo da moraju da se donesu ovi zakoni. U članu 1. Predloga zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske zajednice za izmirenje dospelih, a neplaćenih ugovornih obaveza prema Evropskoj investicionoj banci, kaže se: "Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske zajednice, u delu koji se odnosi na Republiku Srbiju, u iznosu od 223.796.611,37 evra po osnovu Sporazuma o zajmu između Evropske zajednice, kao zajmodavca, SRJ, kao zajmoprimca, i NBJ, kao zastupnika zajmoprimca, koji je potpisan 14. septembra 2001. godine u Beogradu." U obrazloženju amandmana, kojim sam u ime poslaničke grupe SRS predložila da se član 1. briše, stoji da je ovaj predlog zakona najbolji dokaz o kontinuitetu Vlade Vojislava Koštunice sa vladama Zorana Đinđića i Zorana Živkovića. Mnogo je tih primera, ali ovaj zaista jeste pravi, da ne kažem školski primer. Mi srpski radikali smo, opet ponavljam, kada se u tadašnjoj Saveznoj skupštini govorilo o uzimanju ovog zajma, glasali protiv, zato što je mnogo toga nejasnog i nedorečenog u ovom zakonu, kao što je bilo i tada. Jer u obrazloženju zakona pod tačkom - razlozi za donošenje zakona, Vlada kaže da su razlozi za donošenje zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori, po zajmu Evropske zajednice za izmirenje dospelih, a neplaćenih ugovornih obaveza prema Evropskoj investicionoj banci, sadržani u odredbi člana 3. stav 1. Zakona o zaduženju. To je taj zakon koji je donet 2001. godine, a sećate se, to je kada je tadašnja Vlada Republike Srbije i tadašnja skupštinska većina ovde i na saveznom nivou kapom i šakom uzimala sve moguće kredite koji su se stavljali na raspolaganje, pod naravno vrlo nepovoljnim uslovima po građane Srbije. To je bilo ono tzv. demokratsko vreme, kada su narodni poslanici i predstavnici Vlade u to vreme govorili građanima Srbije kako su oni došli, bivši režim je sklonjen u Srbiji, sada će da poteku med i mleko. Od toga je, dame i gospodo, prošlo skoro pet godina, a građani Srbije dobro znaju na koje grane su spali zahvaljujući takvoj politici Vlade Zorana Đinđića, Zorana Živkovića i dans Vlade Vojislava Koštunice. Zaduživanje pod nepovoljnim uslovima, a sa druge strane sredstva koja se zadužuju nisu ulagana u proizvodnju, svaki dan sve više ljudi ostaje bez posla i danas pet godina posle tzv. demokratskih promena, posle ozloglašene petooktobarske revolucije, dan-danas građani svakodnevno ostaju bez posla i dan-danas ministri izlaze i obaveštavaju građane kako je to nešto najnormalnije, koliko će hiljada u ovom ili onom segmentu građana ostati bez posla. Penzije se smanjuju, govori se penzionerima da neće dobijati penzije i u zaista izuzetno teškim uslovima za svakog građanina Srbije mi danas ovde govorimo o novim zaduživanjima, o velikim parama. Ja sam govorila u načelnoj raspravi koliko je to miliona evra, već sam zaboravila, ali je sigurno mnogo veliki iznos. Onda dalje u obrazloženju zakona kaže se da zajmoprimci po finansijskim ugovorima sklopljenim sa Evropskom investicionom bankom u Republici Srbiji su Javno preduzeće "Elektroprivreda Srbije", Javno preduzeće "Železnica Beograd" i Republička direkcija za puteve. Dame i gospodo, u okviru ovih spojenih tačaka dnevnog reda, ovog paketa kontragarancija, imamo pojedinačne zakona gde se desetinama i stotinama miliona evra zadužuje, kontragarantuje Republika Srbija za zaduženja "Elektroprivrede", ŽTP i Republičkoj direkciji za puteve. Šta sada znači ovo? Iz čega je ovo izvučeno, ako već imamo posebne zakone i posebne kredite koje su ova preduzeća uzela i gde su te pare? Te pare su potrošene. Gde su? Od ova tri preduzeća ko je koliko dobio od ukupno 223 miliona evra? Za šta je ko utrošio te pare, kolika je kamata za ovaj kredit? Nijedan relevantan podatak nemamo da bismo kao ozbiljni ljudi i kao ozbiljni narodni poslanici mogli da kažemo da ima osnova da se glasa za ovaj zakon. Zaista je neprihvatljivo i neverovatno da niko od vas iz vladajuće većine, vi ste ti koji ćete glasati za ove zakone, vi ste ti koji ćete građane Srbije dovesti u dužničku krizu svojim glasanjem, i neverovatno mi je da nikome od vas ne padne na pamet da traži da ovde dođe ministar finansija i da objasni narodnim poslanicima, da objasni javnosti Srbije koliko je sredstava koje od ova tri preduzeća dobilo i za šta su ta sredstva uložena, kolika je kamata plaćena. Pa kada bismo imali te elemente, onda bismo mogli da kažemo i onda biste recimo imali opravdanje možda, bilo bi vam jasno zbog čega glasate, ali verujem da niko od vas ne zna za šta u stvari glasa. Ako slučajno zna, volela bih da neko izađe i da nam tačno kaže, a ne da pročita ovo zaista nesuvislo obrazloženje Vlade Republike Srbije, nego da nam po elementima razloži. Nije malo 223 miliona evra. Bilo bi zaista dobro i neophodno da tačno znamo gde su otišla ta sredstva. Na kraju ovog obrazloženja imamo jednu neistinu, gde nas Vlada obaveštava o razlozima za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, pa kaže da je izdavanje kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori neophodno doneti, ali po hitnom postupku, kako bi JP "Elektroprivreda Srbije", JŽTP Beograd i Republička direkcija za puteve, kao korisnici zajma, što pre počeli da koriste sredstva po ovom zajmu. Koga ova vlada obmanjuje? Ova sredstva su uzeta 2001. godine, potrošena odavno, a Vlada nam kaže da treba zakon po hitnom postupku da bi sredstva mogla da se troše. Ako je slučajno istina da nisu potrošena, a naravno nije istina, zašto nam onda ne rekoše gde su bila ta sredstva, šta se radilo sa njima,ko ih je obrtao. Možda neko jeste za račun nekog dobrog posla za Srbiju i za građane Srbije. Naravno da nije. Da jeste pohvalio bi se ministar ovde takvim podatkom. Sredstva su dodeljena, sredstva su potrošena, mi ne znamo ko ih je potrošio, mi ne znamo ko je koliko od ova tri javna preduzeća tih sredstava dobio, a od nas se traži da pritisnemo ovaj taster, da kažemo da smo za donošenje ovakvog zakona. Mi srpski radikali nećemo glasati i ne možemo glasati za ovakav zakon, zato što mi uvek građanima Srbije želimo da kažemo jasno i otvoreno za šta glasamo, i ako mislimo da je to opravdano, onda to i obrazložimo, kao što danas obrazlažemo naš stav da ne treba glasati ni za ovaj zakon o davanju kontragarancija, ni za bilo koji od ovih zakona o davanju kontragarancija. Jer ovo je bukvalno podmetanje Vlade Republike Srbije Narodnoj skupštini, sa nedovoljno podataka, sa nedovoljno argumenata, bez prisustva ovde predstavnika Vlade, koji bi možda mogao da odgovori na ova pitanja, samo ne znam šta će odgovarati na ova i slična pitanja ako ga zaista predsednik parlamenta jednog dana, u skladu sa Poslovnikom, pozove u ovaj parlament.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, bivša dosovska vlast sa ministrom finansija Božidarom Đelićem je išla u takvo zaduživanje i povećavala ukupan iznos kojim je građanin Srbije po raznim osnovama zadužen, u čemu mu je svesrdno pomagao tadašnji potpredsednik Vlade Miroljub Labus, da mi danas imamo ukupnu zaduženost naše zemlje oko 14 milijardi evra, a ne 9, kao što je to pre neki dan saopštio ministar finansija. Nama uopšte ta dužnička kriza ne preti, mi se u njoj jednostavno nalazimo, i građani koji sa teškom mukom obezbeđuju sredstva da preživljavaju iz meseca u mesec, i znaju kako su skupi bankarski krediti, sa zebnjom prate kakva je situacija u našoj privredi, šta im sve nedostaje od elementarnih stvari za normalnu egzistenciju i pod velikim pritiskom su zbog činjenice da je to jedna priprema, ne daj bože, za argentinski scenario. Ali, ako se ovako nastavi sa zaduživanjem, a da se ne pokreće privreda i da ljudi nemaju od čega da žive i da rade, neće biti dobro. Mi zato želimo da vam kažemo da ovaj način i ovo ratifikovanje potrošenih para od prethodne DOS-ovske vlasti, a vi ste skloni takođe tome da se ponovo zadužujete i da uzimate raznorazne kredite, nije dobro ni za jedinicu lokalne samouprave, a kamoli za Republiku Srbiju, jer su u pitanju veliki iznosi. Diskutabilno je da li se po ovim razdelima za sva tri korisnika iznosi slažu, a jedan poslanik je izrazio sumnju da to nije tako. Nisam stigla sada da saberem i da vidim da li taj iznos odgovara korisnicima kredita. Želim vašu pažnju da usmerim na način na koji su ta sredstva trošena i na ukupan iznos sredstava za zaduživanje kod Evropske investicione banke za raznorazne projekte koje je Srbija potpisala, ne samo na ovih 223 miliona, a ne znam kome je palo na pamet od predlagača da to zaokruži na 225. Računa, šta je to milion i dvesta, trista hiljada, to nije ništa, ili dva miliona, zaokružićemo to ovako odokativno. U 2003. godini nastavljeno je sa tim tzv. projektima kod Evropske investicione banke i imam egzaktan podatak koji kaže da je to zaduženje dostiglo 426 miliona evra ukupno do kraja 2003. godine. Samo u 2003. godini 162 miliona i po izveštaju koji ćemo verovatno da dobijemo sledeće godine, a videćemo koliko ste se vi, kao nova vlast, u 2004, odnosno u 2005. godini zadužili. Ako se ovako nastavi, ako se svake godine u proseku država zadužuje kod Evropske investicione banke za otprilike 180, 160, a nekada i više, a ranije je to bilo i po 300, evo 225 miliona, samo kod te jedne banke za 10 godina, a pet godina je već prošlo od tzv. promena u našoj zemlji, zadužili smo se za pola milijarde evra, znači, za 10 godina za milijardu evra. Kada pogledate, to bi moralo da bude tako očigledno i da se vidi da je uloženo milijardu evra u raznorazne projekte. Ne, i dalje je država u stagnaciji i dalje se ništa ne dešava na poboljšanju životnog standarda stanovništva, pa i zaposlenih u ovim preduzećima, jer kada pogledate kako je haotično stanje u Jugoslovenskoj železnici, kao i u Direkciji za puteve, kada su bile koncesije, govorili smo o raznoraznim zloupotrebama i o lošim projektima i procenama od koncesija. A drugi, veoma stručni, ljudi iz Republičke direkcije su nam dali jasnu projekciju koliko bi država samo na osnovu putarina mogla da zaradi. Uostalom, to je sada vama, kako vi to volite da kažete, transparentno, jer je putarina od Beograda do Niša, koliko, više od 1.000 dinara, 700 ili 800 dinara najmanje, jer je do Batočine nekih 400 dinara, a za teretna vozila, pa vi izračunajte koliko je to. Dakle, kroz sopstvene prihode država mnogo više dobije nego što su ovi krediti za koje nam je nejasno ko ih je i kako plasirao. Bivši predsednik upravnog odbora, a sada ministar, Radomir Naumov, kritikujući onda kao neka navodno opozicionirana opozicija, ali nije baš, kao predstavnik DSS, takve poteze DOS-ovske vlasti, rekao je da u EPS ne stiže taj toliki obim obrtnih sredstava koji je navodno ovde ugovorom naznačen, i kod onog prethodnog i kod ovog koji se tiče ove Evropske investicione banke. To nije dobar način i dobar put, zato što građani Srbije od toga nemaju direktnu korist, a u najvećoj meri imaju samo štetu, zato što sa druge strane kada pristignu te tranše za vraćanje kredita i kada EPS, pre svega sa ovom dvojicom kriminalaca, vidi da treba da vraća određeni iznos kredita, poveća cenu električne energije i ovaj novi strujni šok, odnosno udar govori u prilog tome. Kod razloga za donošenje zakona nije jasno kako je neko mogao da napiše da se ova sredstva upotrebljavaju za modernizaciju EPS, a što utiče pozitivno na neprekidnu snabdevenost električnom energijom i otklanjanje mogućnosti za pojavu havarijskih kvarova, koji kao rezultat mogu imati isključenja, kada nijedan iznos sredstava ne može nikada i do kraja da tako upodobi elektroenergetski sistem neke zemlje. Mislite da u Americi posle onih uragana ili nekih drugih vremenskih nepogoda ne nestane električna energija. Kod nas je takođe država, kao što je prekjuče Kragujevac, pa nekoliko dana pre toga Leskovac i Prokuplje, pogođena elementarnim nepogodama, i što se poljoprivrede tiče i elektroenergetskog potencijala. Nisam još dobila informaciju, naselje Pivara u Kragujevcu, odnosno Filip Kljajić koji je ostao bez struje, u nekim delovima je stizala sukcesivno, ali znam pouzdano da juče u tom delu grada nije bilo električne energije. To nije dovoljan razlog i opravdanje da bi se uzela sredstva, a naročito kada se ima u vidu, a to sam vam malopre rekla kroz mnogobrojne primere, da u seoskim sredinama napon električne energije nije zadovoljavajući i da ljudi tamo muku muče sa to malo mašina i opreme što imaju. U kom god šumadijskom selu da se pojavite, bilo kom drugom kraju u Srbiji, isto će vam seljaci reći, da im je slab napon i da moraju da vode računa, a naročito prilikom nestajanja struje. Uređaji u gradu Kragujevcu stradaju. Ženi je stradao televizor u stanu zbog toga što je zaboravila da ga isključi prilikom nestajanja električne energije. To je jedan najnoviji primer, najsvežiji, ko će to njoj da nadoknadi. Niko. Koliko kućnih aparata je stradalo sada ovih dana i u Kragujevcu i u drugim krajevima, gde je bilo neverovatnih nepogoda i gde je ceo grad bio isključen sa mreže, nije bilo električne energije. Neki ljudi nisu bili kod kuće, nisu imali mogućnost da to kontrolišu. Znači, nikada u tom smislu ne može da se spreči havarija, a što kod stanovništva, što generalno, da biste vi rekli, e, trebaju nam pare zbog toga. A ovde nije naznačeno gde je izvršena ta rekonstrukcija mreže, gde je učinjen taj pomak. Jednostavno, samo je navedeno toliko para treba, i u onoj prethodnoj i ovde su sada objedinjeni i Direkcija za puteve, i železnica, to je 225 miliona, a da građani ne znaju gde su ta sredstva utrošena. Opet sve preko njihovih džepova, jer im računi stižu sve veći i veći, kamata na to ide. Oni ovo sve moraju da vrate kroz utrošak, kroz visoke cene, kroz račune koje nemaju više od čega da plate.
Zahvaljujem se. Da li se još neko po ovom amandmanu javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanikVeroljub Arsić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Pre nego što pređem na ovaj amandman koji se odnosi na član 4. pod naslovom - Otplata zajma, moram da upozorim javnost u Republici Srbiji da je krajem 2001. godine u Saveznoj skupštini ratifikovan jedan veliki broj sporazuma koji je zaključen, a počev od onog prvog sa vladom Švajcarske, pa kasnije praktično čitav set sporazuma koji je zaključen sa Evropskom investicionom bankom, a koji su se ticali i makroekonomske stabilnosti i navodno pomoći, odnosno davanja zajma za našu infrastrukturu i neke druge potrebe. To su sve bili zajmovi koje je, moram da kažem, prihvatio Miroljub Labus, jer je on bio na čelu pregovaračkog tima. Da podsetim, to je ona j period kada Miroljub Labus nije dozvoljavao nikome da se meša u ekonomske poslove Savezne vlade. On je vodio ekonomsku politiku DOS-a, bio je neprikosnoven. Naravno, saučesnik je bio, sa druge strane ili preko puta, Mlađan Dinkić, koji je držao Narodnu banku Jugoslavije, u to vreme. Šta je karakteristično za te sporazume koji su zaključeni? Imali ste prilike vrlo često da čujete kako su to sporazumi sa najpovoljnijim uslovima, sa dugim periodima počeka pre nego što krene otplata prve rate itd. To su sve zajmovi koji se mogu tumačiti kao - dajemo vam zajam, ali vam ujedno i zavrćemo ruke. To su zajmovi po sistemu štapa i onog povrća. Sistem je tako karakterističan i poznat, jer se dešavao, verovali ili ne, u proteklih 15 godina, na teritoriji bivše Jugoslavije, a pogotovo je on korišćen kada je u pitanju ona teritorija gde žive Srbi. Moram da vas podsetim da su svi ti zajmovi imali svoje anekse. To su identični aneksi. Tu je, u zavisnosti od zajma, bilo propisano između 10 i 12 uslova koje mora da ispuni SRJ. Samo da vas podsetim, uslov je bio da se cena lekova podigne na evropski nivo, da se usklađivanje penzija vrši uprosečenom stopom, pola da zavisi od rasta cena na malo, pola od rasta troškova života. Tu su bili i uslovi koji su se najdirektnije ticali naše odbrambene moći, vojske i policije. Tu je uslov bio bezuslovna saradnja sa Haškim tribunalom. Tu je bio uslov i progon političkih neistomišljenika, progon predstavnika vlasti koja je skinuta 5. oktobra 2000. godine. Po tom osnovu su krenule one brojne krivične prijave, one optužnice i oni optužni predlozi. Javnost se seća, to je onaj period kada je prvo u novinama gospodin Anđelković, pošto je on prisutan, mogao da pročita da je nešto loše uradio, a da krivična prijava dođe kasnije ili možda čak ni danas ne dođe. To se pravdalo time da mora da se prinese neka žrtva, kako bi se obezbedio kredit, obezbedio zajam. Sve je bilo žrtva, samo da se obezbedi zajam, jer bez tih sredstava nema razvoja, nema krpljenja rupa. Tu su krenuli razni krediti, po raznim osnovama, za razne namene, a kako je vreme odmicalo, mi smo postali svedoci, i kada je u pitanju elektroprivreda, i kada je u pitanju putna privreda, i kada je u pitanju makroekonomska stabilnost, pa još kada je u pitanju onaj sporazum o sukcesiji, pa kada je u pitanju i regulisanje spoljnog duga prema Londonskom i Pariskom klubu. Videli smo da nikakve koristi od tih zajmova nema. Ima jedna korist: 25-35% ostaje kod zajmodavca, zato što to on usmerava ka konsalting uslugama, odnosno primorava nas da koristimo usluge odabrane firme iz inostranstva ili iz naše zemlje, gde se tako lepo operu te pare, a država zadužuje i zadužuje. U različitim igrama oko ovoga, sada se vraćam na ono što je propisano članom 4. ovog predloga zakona, sa zakašnjenjem, posle nekoliko godina dolazi ovaj zakon kojim Srbija daje kontragaranciju, jer državna zajednica formalno-pravno i ne može biti neki značajan garant, pošto ne raspolaže imovinom. Kontragarancija je duplo obezbeđenje. U članu 4. se, u okviru ove kontragarancije, kaže: "Otplata zajma vrši se po nalogu zajmoprimca, preko evro računa zajmodavca kod banke u Luksemburgu, broj računa, ili preko drugog računa koji zajmodavac bude dao zajmoprimcu i zastupniku putem pismenog obaveštenja najmanje šest radnih dana pre relevantnog datuma dospeća." Mislim da su polugodišnji rokovi otplate ovog zajma. Vidite i sami, taj princip ovde važi, ali ako ste primetili član 4. ili član 5. kod drugih sličnih zakona o kontragaranciji, onda ste mogli da vidite da su različite banke u opticaju, gde se nalaze računi, preko kojih se vode ova sredstva. Puno puta se tu nalaze i domaće banke, ali i neke strane banke. Znači, nema jedinstvenog sistema u pregovorima između Evropske investicione banke i onih predstavnika koji su u ime, u ono vreme SRJ, pregovarali. Naravno, mi sumnjamo da je ovo čist posao, jer nemamo ni informacije, nemamo ni saznanja da li su ova sredstva namenski potrošena, da li se namenski koriste, u kom smislu se sredstva koriste, preko kojih nosilaca poslova, da se možda i u tom delu sredstva našeg zajma, koji opterećuje celu Republiku Srbiju, na neki način izvlače, odlaze prema inostranstvu ili odlaze prema ovoj odabranoj grupi koja je jedina sposobna da finansijski posluje sa institucijama, državnim i paradržavnim, ali eminentno institucijama koje su pod kontrolom Labusa i Dinkića. Ovi zakoni su jedan klasičan primer gde se politička procena, samovolja nekoliko ljudi, kao pojedinaca, promoviše u državnu politiku. Radi vašeg saznanja, moram da vam kažem da je 2001. i 2002. godine bilo oštrih sukoba u tada jedinstvenom DOS-u, što je jedna grupacija koja nije politička stranka, koja je osnovana po nalogu MMF-a, finansirana ovde do negde kraja 2002. godine, kada su i oni videli da više nema potrebe da se to finansira, već su im dali nalog da naprave svoju stranku. Tada su krenuli da prave svoju stranku, ali u tom celokupnom periodu je bio očigledan sukob između ekonomske elite, političara koji se bave ekonomijom ifinansijama i, ako mogu da kažem, ovog dela vlasti tzv. opšte politike, opredmećene u Vladi Republike Srbije. Taj sukob je latentan bio, uvek je bio prisutan. Malo je javnost imala prilike da čuje o tom sukobu. Međutim, tu je došlo do svojevrsne podele posla. Vlada i ono što je pod kontrolom Vlade, verovatno su to ta javna preduzeća koja su, u krajnjem slučaju, krajnji korisnici ovih kredita, bili su u jednoj igri sa Vladom, a ovaj drugi deo - pregovaranje, konsalting usluge, upućivanje, otvaranje računa itd. taj deo je bio pod kontrolom G17 plus. Pozivam vas da razmislite, bez obzira što će to nekome delovati možda malo i besmisleno, da kod jednog zakona o kontragaranciji verovatno i postoji obaveza da se da kontragarancija, a mene samo zaprepašćuje da se kontragarancija daje sa ovolikim zakašnjenjem. Garancijai kontragarancija se daju onog momenta kada se zaključi sporazum, kao sredstvo obezbeđenja potraživanja zajmodavca. Sa velikim zakašnjenjem se ide sa ovim kontragarancijama. Verovatno kontragarancija u početku i nije bila tražena, ali zbog političke nestabilnosti i ovih odnosa između predsednika Republike Crne Gore i predsednika Vlade Crne Gore i ostatka sveta, jer oni su takav planetarni program, i te političke nestabilnosti, zajmodavci traže ta posebna obezbeđenja, to je novo sredstvo obezbeđenja koje im garantuje održivost tog potraživanja na jedan dug vremenski period, tim pre što su ovi sporazumi skopčani i sa nekim periodom, čini mi se oko pet godina od početka korišćenja, da tek posle pet godina ide otplata prve rate. Znači, nekima će delovati, šta to radikali prigovaraju, kada to mora navodno. Ne mora. Ako već mora, onda dajte da se svaki dinar, svako sredstvo namenski utroši, da od toga ima neke koristi, neke beneficije za građane. Jer, ljudi ne mogu da shvate, tolika je pomoć došla za elektroprivredu, toliki remonti, tolike stvari, a cena električne energije se kod nas formira nezavisno od ekonomskih kriterijuma i troškovnog principa u zemlji, nezavisno od socijalnog pogleda, nego po nalogu. A taj nalog je bio i decembra 2001. godine kada se usvajao ovaj zakon kojim je ratifikovan ovaj sporazum, gde je rečeno da cena električne energije za stanovništvo mora sukcesivno da raste dok dostigne cenu koja je prihvatljiva i primenjiva u Evropi. Kakve koristi kao država i kao narod imamo od tih zajmova? Valjda, ako su ti zajmovi da se nešto rekonstruiše, a elektroprivreda je opšte dobro svih građana, a imajući u vidu kakav je socijalni položaj građana, zašto bi mi morali da pratimo cenu koja je u Evropi? Zašto bi morali da pratimo? Valjda je neka korist postignuta na taj način što su došla sredstva za remont i za nove investicije u elektroprivredi. Kako je to moguće, došle pare, a nama skuplja struja? O čemu se radi? Podsećam vas samo na 2000. i 2001. godinu, u to vreme bio je ministar industrije i energetike u Srbiji Goran Novaković, zatim, Kori Udovički, koja je rekla - ko ne može da plati struju neka proda stan koji je maltene besplatno otkupio, pa neka nađe jeftiniji stan, a sa onom razlikom, da ima spremljene pare, da otplaćuje struju. Gde je tu korist građanima Republike Srbije? Gde je korist od ovog zaduživanja? Nema koristi, samo postoje nameti, samo su još skuplje i za građane teže obaveze koje imaju na bazi blagostanja koje je podelio Dinkić, Labus i kompanija, koja je dobila ekskluzivno pravo da pregovara. Mi ne znamo da li su izboksovali najbolje uslove za našu državu. Evo, kako se to klupče odmotava, kako kojeg dana dolazi neki zakon o kontragaranciji, mi vidimo da je to bilo nepovoljno, da nije bilo u interesu građana. Što se tiče namenskog korišćenja sredstava, mi možemo svakodnevno da pravimo poneki anketni odbor i da samo konstatujemo brojne nepravilnosti u trošenju tih sredstava. Zato predlažemo da se ovaj amandman usvoji, da bismo Vladi skrenuli pažnju na opasnost dužničke krize koja će za godinu - godinu i po da zavlada, jer naša privreda ne radi, naša privreda se guši. Gde je onda novostvorena vrednost? Novostvorena vrednost nije u zajmovima. Novostvorena vrednost je u radu, robama, uslugama, u bruto društvenom proizvodu koji treba da raste. Kako naš bruto društveni proizvod da raste kada stagnira industrijska proizvodnja, kada stagniraju sve privredne aktivnosti. Želimo da vam skrenemo pažnju - i vama koji odlučujete o ovome i javnosti Srbije - na sve pogubne posledice ove politike koja se vodi od 25. januara 2001. godine do danas.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 5. amandman je podneo poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada raspravljamo o kontragarancijama za kredite i zajmove koje je već neko uzeo. Uzeo i zadužio Republiku Srbiju. Tačka dnevnog reda se zove "Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske zajednice za izmirenje dospelih a neplaćenih ugovornih obaveza prema Evropskoj investicionih banci". Zajmoprimac - 14. septembra 2001. godine u Beogradu je potpisao taj ugovor, zadužio Republiku Srbiju sa, može se reći, prilično velikim sredstvima. Sada vas pitam, jer ste u to vreme još uvek bili jedna kompaktna koalicija, gde su donacije? Kad god sam u to vreme uključio televizor, otvorio novine, slušao radio, Evropska unija rekonstruiše privredu Srbije, međunarodna zajednica nam pomaže, Evropska unija daje sredstva, mi radimo, biće nam bolje, ne moramo više da živimo u strahu od bombardovanja, ne moramo više da živimo u strahu od sankcija, imaćemo bele šengen vize; u stvari, neće ni biti viza, tako ste pričali; tako je tada bilo. Pričali ste da se elektroprivreda modernizuje od donacija, da je to razlog da podignete cenu struje, jer donator od vas traži da taj novac ne ulaže uludo, kako ste tada tvrdili, nego da prilagodite cenu struje ekonomskoj ceni, da to nije socijalna kategorija, da morate da naterate građane da plaćaju tu struju, da morate da im pretite, ukoliko ne plate struju – da prodaju stanove, pa da plate struju. Tako ste to pričali dok ste bili u Vladi Zorana Đinđića. Čak i ovi poslanici koji su sada ovde opozicija isto tako su pričali. Sada ovde imamo jednu zanimljivu stvar, da od donacija nema ništa i da je došlo vreme da se donacije plate, odnosno vrate. Od šest milijardi dolara, kojima ste mahali da biste došli na vlast, nema ništa. Od donacija za električnu energiju i rekonstrukciju elektroenergetskog sistema nema ništa. Imamo sada dugove, imamo cenu struje koju građani teško plaćaju, koja je nedavno poskupela. Sada vas pitam - gde su te priče koje traju već tri, četiri, a evo i peta godina? Pričali ste u to vreme da će za godinu dana svako moći da kupi auto, za pet godina stan ili kuću. Moći će neko, ali ne običan, prosečan građanin. Valjda se predizborna obećanja odnose na prosečnog građanina. On treba da je najzastupljeniji u biračkom telu - i jeste najzastupljeniji, samo je sada sve siromašniji i siromašniji. Zadužili ste Elektroprivredu Srbije sa 2.483.107 evra duga. Podigli ste cenu struje, a da vas podsetim da ste sprečili tačan izveštaj anketnog odbora u vezi malverzacija energentima, pa i strujom. Neko je od tog posla strpao prilično dobar novac u džep. Neke su pretpostavke - oko pola milijarde evra. Koliko je od tih 2.483.107 evra završilo kod društva zvanog Vuk Hamović i Vojin Lazarević? Da li su oni sa tim novcem uvozili struju i skupo je prodavali građanima Srbije? Da li su od građana Srbije tim novcem jeftino kupovali struju i izvozili je van zemlje? Korist od toga građani nisu imali. Imali su oni koji su je izvozili - Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Zamislite se za koga ćete sada da zadužite Srbiju. Ako su toliko moćni, ako su toliko pokrali para, a jesu, pa dva i po miliona evra za to društvo nije ništa. U to vreme, dok su dobro i tesno sarađivali sa vama, a verujem i sada, toliko su zarađivali za jedno pre podne, ako im dobro krene. Loše su zarađivali i sve lošije živeli, zbog tog društva kome ste vi to omogućavali da im radi, građani Srbije. Oni su vas birali. Zamislite se kada budete pritiskali dugme kojim glasate, osim ako opet ne bude glasova iz Bodruma ili iz Soluna. Zadužujete građane Srbije sa još 185.584.881 evra. To duguje Republička direkcija za puteve. Ugovor je potpisan 14. septembra 2001. godine u Beogradu za rekonstrukciju puteva, otprilike tačno u dan, mašine "Difens", odnosno "Difens rouda" počele su rekonstrukciju autoputa kod požarevačke petlje. Ko je radio rekonstrukciju? Ko je vlasnik Difensa? Ko je profitirao iz tog posla? Vlasnik je Ljubiša Buha, zvani Čume. Kupio je mašine da nam popravlja puteve našim parama, zadužio građane Republike Srbije, odradio nekih 70, 80 kilometara autoputa u oba pravca, mislim 40 u jednom. Da li to stvarno toliko košta, koliko mi sada da zadužimo građane Srbije? Šta je sa tim mašinama? Posvađali se mafijaši oko podele plena, pa odletelo u vazduh. Ko će sada to da plati? Opet građani Srbije. Posao je ugovoren posle za Republičku direkciju za puteve, ne znamo, te izveštaje krijete ko zmija noge. Samo je bitno da ćemo par stotina miliona evra, eto, tek onako da zadužimo građane Srbije. A ko su ljudi koji su trošili novac? Saradnici bivše vlasti od 5. oktobra sa kojima vi malo hoćete, malo nećete. Više hoćete, nego nećete, ali to su njihovi saradnici. Sada su zaštićeni svedoci. Sada treba da pričaju ko se s kim družio, ko je šta radio, ali ne daj bože da neko spomene da je tadašnja vlast stajala iza svih tih poslova. Je l' i zato i pod vama sada imaju status zaštićenog svedoka? Da li je tačno da naslednici Difensa, odnosno Difens rouda, druga pravna lica gde je osnivač isti ili neko je za ta lica osnovao ta pravna lica, počinje polako da kupuju u postupku privatizacije sva preduzeća koja se bave izgradnjom i rekonstrukcijom puteva. Je l' i to kupuju sa ovih 185 miliona 544 hiljade evra? Za koga kupuju? Kupuju za sebe. Čijim parama? Parama građana Srbije. Zašto sada 2005. godine Skupština Republike Srbije raspravlja o ovim kontragarancijama? Zašto to nismo radili ranije? Zašto to nije bilo na dnevnom redu ranije? Zašto to bar neko nije probao u Sablji da progura? Nataša Mićić je bila sklona tome. Tada je bio ukinut TV prenos, pa je moglo da prođe. Sada je došlo vreme da se plaća, zato se sada vodi rasprava, zato Republika Srbija treba da da garanciju, zato Narodna skupština treba da da saglasnost, to vas muči. Inače se ovo nikada ne bi našlo na dnevnom redu. Sada, dame i gospodo poslanici, iz vladajuće većine, dobro se zamislite kako ćete da glasate u danu za glasanje. Ove pare treba da vrate Vuk Hamović, Vojin Lazarević i Ljubiša Buha-Čume, da ne bi kupovao naša preduzeća za naše pare, za pare građana Srbije. Vodite o tome računa.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 22. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA HITNE SANACIJE SAOBRAĆAJA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Nedeljković, Milan Veselinović, Milan Stevović, Miljko Četrović, Radiša Ilić, Zoran Antić i Darko Glišić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, ovih deset predloga zakona o davanju kontragarancija nisu se slučajno našli na dnevnom redu, kako je prvobitno bilo predloženo među 45 tačaka dnevnog reda. Verovatno se obilnim dnevnim redom želelo da prođu malo primećeno i od narodnih poslanika, a i od javnosti Srbije ove tačke o zaduženjima koja su već učinjena na teret države i naroda od 2001. godine pa do današnjeg dana. Ta zaduženja treba preuzeti i zadužiti državu i narod sa ovim zakonima o kontragarancijama koje raspravljamo danas u pojedinostima. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje projekta hitne sanacije saobraćaja ima ukupno sedam članova. Ovaj zakon, odnosno ugovor o finansiranju između SRJ i Evropske investicione bankepotpisan je još 13. decembra 2001. godine, i to u Beogradu, za finansiranje projekta hitne sanacije saobraćaja. To je bilo 13. decembra 2001. godine i zato je usledila ratifikacija tog ugovora ili sporazuma u Skupštini SRJ, i do današnjeg dana ili do predlaganja ovog predloga zakona o davanju kontragarancije nije početo korišćenje ovog zajma, a on ukupno iznosu po ugovoru 66 miliona evra. Taj zajam kod Evropske investicione banke, 50 miliona evra za Srbiju, a 16 miliona evra za Crnu Goru. Međutim, usled rasturanja SRJ koje su učinili čelnici DOS-a, aktuelne tadašnje Vlade Republike Srbije i Crne Gore, Evropska investiciona banka verovatno nije htela da pusti u korišćenje ovaj kredit, dok se ne da kontragarancija države Srbije, odnosno Crne Gore za te iznose koji će se koristiti, jer zajednica Srbije i Crne Gore nema svoju imovinu i ne može garantovati za vraćanje ovog zajma. Ako je zajam ili kredit bio u decembru 2001. godine po nekom projektu za hitnu sanaciju saobraćaja, šta on sada znači posle četiri i više godine. S druge strane, rekao sam da u ovih 10 tačaka o Predlogu zakona o kontragaranciji ima pet ili šest koji se odnose na saobraćaj. Ovde se radi o hitnoj sanaciji saobraćaja, sledeći Predlog zakona je za finansiranje i obnovu puteva u Republici Srbiji, pa sledeći predlog zakona je za finansiranje projekta evropskih puteva Srbija i Crna Gora itd. Kada se pogleda obrazloženje, razlozi za donošenje ovog zakona, između ostalog je navedeno da ovaj ugovor je zaključen u cilju realizacije prioritetnih investicija u saobraćajnoj infrastrukturi Republike Srbije i Republike Crne Gore. Prioriteti ili ovaj projekat nema više nikakvog značaja za protekle četiri godine, jer u analizi efekata ovog zakona stoji sledeće - da je dobijanjem ovog zajma omogućeno finansiranje, sanacija i rekonstrukcija puteva, popravka mostova, izgradnja novih objekata na graničnim prelazima, kao i sanacija glavne infrastrukture Aerodroma, uključujući i površine za vazdušni i drumski saobraćaj. Kada sve ovo analiziramo i sagledamo, ovih 50 miliona evra će se sada po usvajanju ovog zakona o kontragaranciji moći uzeti, da li će se usmeriti za određene namene i prema ovom projektu koji je urađen 2001. godine. Sa druge strane, šta je sve ovde nabrojano? Koji projekti postoje i kako će upotrebiti ova sredstva. Osnovno što se postavlja pitanje, da li postoje neke obaveze prema državi Srbiji za ovo vreme od 2001. godine do današnjeg dana, za nekorišćenje ovog kredita i za neispunjenje uslova za korišćenje kredita, jer nijedna banka, pa ni Evropska investiciona banka neće odvojiti određena sredstva, pa iako ste korisnik, ako ne ispunite uslove, a da nema nikakvih obaveza za ta sredstva koja su opredeljena za određenu namenu. Kroz zaduženje i ovih 50 miliona evra, i davanje na korišćenje Direkciji kao direktnom korisniku i aerodromu Beograd, kao javnom preduzeću, a znamo i svesni smo situacije, kao i građani Srbije, kako je poslovalo Javno preduzeće aerodrom Beograd, koje su se sve afere događale i pitanje je šta se danas događa i tom javnom preduzeću, da li će i ovih 50 miliona evra biti upotrebljeno za opremanje luksuznih salona na aerodromu Beograd, da li će Direkcija za puteve da to upotrebi za hitnu sanaciju saobraćaja. Jer taj projekat sigurno sada ne važi i ne postoji, imajući u vidu da se – od dolaska demokratskog bloka na vlast, od januara 2004. godine, od preuzimanja i ovog dela u okviru Ministarstva za kapitalne investicije od Nove Srbije, odnosno od Velje Ilića – ogromna sredstva troše svakog dana širom Srbije. Pošto nema ovde ni ministra finansija, ni ministra za kapitalne investicije, da li Direkcija za puteve ima bilo kakav program i plan rada, da li je imala za prethodne godine i da li ima za ovu godinu, i da li druga sredstva iz budžeta, iz naplate drumarine i mnogi krediti koji su do sada iskorišćeni za Direkciju za puteve, da li se koriste po nekom programu i planu i za rekonstrukciju magistralnih puteva po Srbiji. Građani Srbije su svedoci da gde god se Velja Ilić pojavi, on se razbacuje milionima dinara, pa kaže, nemate put u ovom selu, nemate, ja ću vam obezbediti, pet miliona dobijate sutra. Vi nemate put, dobićete sutra deset miliona, ja ću vam pomoći da rešite pitanje obilaznice u Novom Pazaru, kada je bio sa Sulejmanom. Kada je došao do Kraljeva i do Veselog spusta, rekao je, sutra počinjemo sa zaobilaznicom oko Kraljeva. Ali, je verovatno to rekao u onom stanju kada je bio na onom splavu, pa je spasavao onu finu damu, kako je rekao, pa ga je ona hlada i mutna voda Ibra malo ohladila, ili nije bio svestan toga šta govori. Nema obilaznice ni u Kraljevu ni u Novom Pazaru i nema tih miliona koje svakodnevno obećava širom Srbije. Moraće pred građanima Srbije, pred onima koji izdvajaju za budžet Republike Srbije i iz tih sredstava se koristi za kapitalne investicije, a pogotovu za sredstva koja se koriste uzimanjem kredita, i to kredita ne znamo po kojim uslovima, jer i ovi svi predlozi zakona o kontragarancijama su samo dati u nekoliko članova, a mi nemamo kao narodni poslanici ni ugovore o tim kreditima, niti uslove za korišćenje tih kredita, niti obaveze koje država, u krajnjem slučaju, preuzima za uredno vraćanje tih kredita. Ako su korisnici tih kredita Direkcija za puteve i Javno preduzeće Aerodrom Beograd, ako se radi konkretno o ovom kreditu za 50 miliona evra, ukoliko Direkcija za puteve ne bude uredno vraćala te obaveze, ta sredstva će se morati obezbeđivati i isplaćivati na račun banke, kako je navedeno u članu 4, u ratama i tranšama sa svim obavezama kako dospevaju. Kada smo videli prethodni zakon o kontragaranciji za zajam koji je već iskorišćen od 225 miliona, a ne znamo uopšte za šta je on iskorišćen, i najveći je deo bio za puteve, poslanici SRS sumnjaju u namensko korišćenje ovih sredstava, 50 miliona evra, jer sigurno da ne postoji nikakav projekat o sanaciji saobraćaja i da će se ta sredstva upotrebiti po nalogu Velimira Ilića, koji će direktno davati direktoru Direkcije za puteve Srbije i reći će, danas prenosim toliko sredstava tu, danas otvaramo 200 m da rekonstruišemo, sutra rekonstruišemo tu, i da nema nikakve mogućnosti da se izvrši kontrola ni upotrebljenih sredstava ni izvedenih radova na putevima Srbije. Svesno se to radi i smišljeno, da se započne na stotine mesta i da niko ne može da kontroliše ni koliko je tu radova bilo, koliko je asfalta utrošeno i koliko će se sredstava upotrebiti i isplatiti. Kao dokaz toga, kroz privatizaciju preduzeća za puteve koje su do sada učinjene širom Srbije, sa drugim privatnicima koji su ušli u rekonstrukciju i izgradnju puteva po Srbiji, samo je dodatna mogućnost zloupotrebe i sredstava iz budžeta, i sredstava iz kredita koji su do sada korišćeni i koji će se koristiti. Poslanička grupa SRS nije bez razloga uložila amandmane i na predlog ovog zakona, i nadamo se da neće proći svi članovi od 1. do 7, za koje predlažemo da se brišu, imajući u vidu da nemamo nikakve pokazatelje, niti odlučne činjenice da bi glasali za ovakav predlog zakona. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvinite, gospodine Krasiću, imao sam upozorenje onih koji prate, malopre smo prešli Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke za izmirenje dospelih a neplaćenih ugovornih obaveza prema Evropskoj investicionoj banci. Prema tome, 21. tačku smo prošli, a sada smo na 22.
Dobro je što ste citirali šta je bilo na dnevnom redu, jer sada postoji razlika. Prethodna tačka je izmirivanje dospelih obaveza, što znači da su sredstva zajma već potrošena, a ova tačka se potpuno drugačije zove: o davanju kontragarancije Evropskoj investicionoj banci za finansiranje projekata hitne sanacije saobraćaja. Mislim da je možda sada potrebno da bude prisutan neko iz Vlade i da nam objasni o čemu se ovde zapravo radi. Ako pogledate razloge za donošenje zakona po hitnom postupku, onda ćete jasno da utvrdite da je tu napisano – hitan postupak proizilazi iz činjenice da je uslov za povlačenje sredstava po ovom zajmu kod Evropske investicione banke, u iznosu od 50 miliona evra, izdavanje kontragarancije Republike Srbije. To znači da su ta sredstva na nekom računu i čim dođe kontragarancija, onda Republika Srbija preko ovih svojih institucija može da povlači ta sredstva i da koristi za ove namene za koje je i ugovoreno. Međutim,naša javnost ima potpuno drugo saznanje. Od 66 miliona, na koji iznos je zaključen ugovor o zajmu, 50 se odnosi na Republiku Srbiju, a 16 na Republiku Crnu Goru. Ovo što je namenjeno po tom zajmu Republici Srbiji odnosi se na poslove koje bi trebalo da uradi Republička direkcija za puteve i na poslove koje treba da uradi Javno preduzeće Aerodrom "Beograd". Predlagač je u obrazloženju tačno naveo o kojim poslovima je reč. Dobijanjem zajma omogućeno je finansiranje, sanacija i rekonstrukcija puteva, stabilizacija klizišta, popravka mostova, izgradnja novih objekata na graničnim prelazima, kao i sanacija glavne infrastrukture aerodroma. Glavna infrastruktura aerodroma, to potenciram, uključujući i objekte i površine za vazdušni i drumski saobraćaj. Ako se pogleda namena ovog kredita, za koje poslove je to namenjeno, šta treba da se uradi sa tim parama, onda se sa pravom postavlja pitanje pošto je rekonstrukcija aerodroma završena 2003. ili 2004. godine. Sećam se da je bila čak afera oko cene fikusa i oko onog specijalnog salona, gde su potrošena velika sredstva. Na čelu te operacije je bila jedna gospođa ministar, poznata po tome što je njen svekar ubedljivo najstariji disk džokej u Srbiji. Naravno, nije ona samo to radila, radila je i druge stvari, ali neko iz Vlade treba da nam objasni da li su ta sredstva povučena, da li su bila u nekoj funkciji. Izražavam sumnju da će ta sredstva tek da dođu, jer prosto ono što smo imali prilike da čujemo u medijima prilikom rekonstrukcije aerodroma, prilikom rekonstrukcije puteva u režiji ministarka, Čume i ostali, ova sredstva su bila izvor, ovim sredstvima je vršena rekonstrukcija. Ovde u razlozima za hitan postupak, naravno, hitan postupak posle dve i po godine od usvajanja Zakona o zaduženju, čudi me da je tek sada hitan postupak za kontragaranciju, valjda ako nam je pre dve i po godine bilo hitno potrebno da obezbedimo sredstva za sanaciju, onda je trebalo po logici stvari odmah da se da kontragarancija da bi se što pre sredstva povukla. Izražavam sumnju, mislim da su ova sredstva itekako potrošena, a da kontragarancija Republike Srbije je naknadni uslov zbog političke nestabilnosti i previranja koja se dešavaju kod nas. Samo da vas podsetim, u novinama je objavljeno da su ta sredstva namenjena za sređivanje nekih deonica autoputa prema Kumanovu i to u susret Olimpijadi koja je bila prošle godine u Grčkoj, pa je i to promašaj. Hoću da kažem da je jedna garnitura ljudi, koja je ščepala ovaj posao da radi, prevarila inostranstvo, a nas zadužila. Znači, i one tamo su prevarili, jer verovatno rekonstrukcija aerodromske zgrade ne bi ni u Parizu, ni u Londonu iznosila toliko, ako se pogledaju cene piksle, zlatne kašičice, fikusa itd. Samo da vas podsetim, na kraju one vlade na čijem čelu je bio Zoran Živković, on je tražio njeno razrešenje. Prvo je u javnosti bilo - podnesite ostavku, a na kraju je zvanično podnet predlog da se ona razreši dužnosti ministra za saobraćaj i veze. Zato mislim da je danas bilo nužno da ovde bude predstavnik Vlade, da nam prvo objasni to, da li ova sredstva tek dolaze ili su ta sredstva potrošena. Ako ta sredstva tek treba da dođu, onda ni za živu glavu niko nema pravo da digne ruku i da glasa za kontragaranciju, jer znamo kako se troše ta sredstva. Jači smo, imamo neko iskustvo, i na bazi ovakvih i sličnih kredita 2001. godine pravljene su strateške pozicije na našem tržištu, tako da su narkodileri, preprodavci, odmah se prešaltovali i otišli u uzorne proizvođače asfalta, vlasnike mašina, jedinih mašina u zemlji koje mogu da rade neki posao. I, naravno, Direkcija za puteve, Javno preduzeće "Beograd put" ili neko dugo, to su samo obične transmisije preko kojih navodno sve ide, ali se zna gde završava. Sećate se onih tendera nameštenih, tako je barem u javnosti bilo priče, pa su se iz Direkcije pravdali ko je bio najpovoljniji, zašto je bio najpovoljniji i ovi krediti su vezani kombinacijom nekoliko pobrkanih osećanja. Onaj ko daje računa i na neku korist. To su neke usluge, obrade zahteva, kredit, otvaranje računa i tu kaplje njima. Ovde država iskazuje potrebu, ovo realizuje preko svog glavnog preduzeća i to je ta veza sa članom 2. ovog predloga zakona, koja definiše obim tih sredstava, pošto je zajam 50 miliona i kontragarancija se daje za pokrivanje tog zajma, ali sigurno i za kamate i ostale troškove koji prate ovo. Ako se uzmu ostali uslovi korišćenja ovog kredita, on u krajnjem ne može nikako da se svede na 50 miliona evra, nego daleko veći iznos, jer ide kamata, idu troškovi i ako se zakasni sa plaćanjem, znate i sami kako se to zaračunava ili se aktivira kontragarancija, gde se sredstva obezbeđuju u budžetu. Što se tiče ovog dela zajma, znači ceo paket je 66 miliona, a 50 miliona je namenjeno za Srbiju, autoputevi i aerodrom. Odmah ste videli kakvo se interesovanje pojavilo, a sada imamo novu grupaciju ljudi koji su zainteresovani za puteve, koji nikada nisu bili u putnoj privredi, oni sada otkupljuju jedno po jedno preduzeće za održavanje puteva, jer očigledno to je ta neka strateška pozicija i verovatno će još biti potrebno investicija u našu infrastrukturu. Znate i sami, svaka investicija u infrastrukturu povlači i neke druge privredne grane, pa pošto tog zdravog novca, normalnog novca u platnom prometu nema, onda dolazi do svojevrsnog pregrupisavanja, tako da oni koji su nekada radili mleko sada pokazuju veliko interesovanje za mašine koje sređuju auto-puteve, da bi se opet preko Zakona o javnim nabavkama, a to je zakon o nameštenim nabavkama, dvojica-trojica u bilo kom postupku izdvojili, pa onda aneksima znate kako to ide. Sada je centralno pitanje zašto građani Srbije treba da plaćaju besomučno bogaćanje odabrane grupe pojedinaca. Te normalne pare, zdrave pare, nalaze se na tačno određenim mestima. Vi u Srbiji imate pet lokacija po privrednim granama, po sedištu gde se nalaze firme, banke itd. Tu pristup imaju samo odabrani. Ovo je dobar izgovor, jer retko možete nekog u Srbiji da ubedite da nije potrebna rekonstrukcija puteva, svi znaju da je potrebna rekonstrukcija puteva, godinama su izostale investicije u putevima, jednostavno nije bilo sredstava, nije bilo reproduktivne sposobnosti naše Direkcije za puteve, pa čak ni za ono tekuće održavanje, a kamoli za nešto novo. Pripremaju se, znate i sami, dve koncesije, takođe vezane za ove glavne puteve. Nama je već naknada za korišćenje puteva na nivou evropske cene, pođite Beograd-Niš i videćete koliko ćete dati samo za putarinu, ali nam plate nisu evropske, standard nam nije evropski. Ne možemo da plaćamo, ne možemo da izdržimo. Ne može običan građanin to da izdrži, neizvestan mu posao. Samo još nekoliko interesantnih stvari; formalno-pravno ovaj kredit plaćaće Republička direkcija za puteve i JP aerodrom Beograd. Sada ne ulazim da li je to baš pravi naziv, verovatno jeste, a onda se postavlja pitanje, a šta radimo mi sa tim delovima naše strukture privredne kojima je namenjen ovaj zakon. Šta je to urađeno sa Aerodromom, šta je to urađeno sa našim autoputevima, ne samo u kakvom su stanju, nego kakvo je opredeljenje države prema tim nesumnjivo opštim dobrima za sve građane Republike Srbije. Onda prvo slika Aerodrom-JAT čini neko jedinstvo, a u JAT-u do pre dva-tri meseca bilo je svega i svačega, pa su nam dolazili stranci da popravljaju avione, produbljivao se taj haos. Putna privreda; nema mosta oko koga mogu da se dogovore da li treba rekonstrukcija ili treba sanacija ili treba nešto da se radi; da li treba da bude u istoj ravni, da li treba dva metra niže ili dva metra više, paralelni most koji ide pored Beške. A samo sam vas podsetio za Bešku, a ne želim da otvorim temu, obzirom da smo predložili formiranje anketnog odbora, nažalost, zbog stručnih pitanja, iako Skupština nije stručni organ, jednostavno da bi se razuverili neki koji uporno odbijaju nešto, i onda smo morali da uzmemo naučnu studiju ljudi koji su to kontrolisali i videli i ukazali na sve probleme koji postoje na tom objektu. Zašto to kod nas tako ide? Dokle to može kod nas tako da ide? Jedni se zadužuju, drugi distribuiraju, treći formalno-pravno koriste, četvrti zgrću pare, svi plaćamo, Direkcija treba da isplati. Šta će biti ako se ugrozi poslovanje, Direkcija jednostavno ne može da naplati, izostanu očekivani prihodi, onda se aktivira kontragarancija. Tu se nalazi odgovor na pitanje, zašto se u ovoj zemlji nepotrebno drže toliko visoke devizne rezerve. Devizne rezerve u ovoj zemlji nisu u funkciji stabilnosti naše valute. Stabilnost dinara i kurs može da se očuva sa daleko manjom količinom deviza koje bi se našle u rezervama NBS. Ovolike devizne rezerve su pre svega u funkciji garancije stranim zajmodavcima da će njihovi krediti pod svim uslovima biti vraćeni, pa čak i pod uslovom da u Srbiji građani umiru na ulicama, njihova potraživanja su obezbeđena, postoje velike devizne rezerve, a tu bi morao guverner NBS da nam kaže gde čuva devizne rezerve Republike Srbije.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Jedno obaveštenje, nastavak 28. sednice Odbora za kulturu i informisanje održaće se u sredu, 13. jula 2005. godine, sa početkom u 12,00 časova, u sali na Drugom spratu. Na član 3. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo kako odmičemo sa dnevnim redom, vidimo da ste sve više i više zaduživali Republiku dok ste bili DOS, sve više i više. Raspravljali smo o nekih 185 miliona evra Republičkoj direkciji za puteve i za neki ugovor koji je bio potpisan 14. septembra 2001. godine. Evo sada i novog ugovora. Tri meseca kasnije, 13. decembra 2001. godine, zadužili se opet građane Republike Srbije sa 50 miliona evra, sa obrazloženjem da je potrebno finansiranje projekta hitne sanacije saobraćaja u Republici Srbiji. Hajde da pogledamo kog saobraćaja. Kaže se da su korisnici ovog kredita u članu 3. na koji se odnosi ovaj amandman, Republička direkcija za puteve i JP Aerodrom "Beograd". I jedno i drugo javna preduzeća, a osnivač i vlasnik Republika Srbija, podigli su neki kredit i potrošili. Samo ne piše ovde, kao u prethodnom predlogu zakona, koliko je uzeo Aerodrom, a koliko je uzela Republička direkcija. Rekli smo da je Republička direkcija već zadužila 185 miliona evra građane Srbije, a pare je uzela mafija. Nešto su malo odradili, mašine su odletele u vazduh, puj pike više ne važi, ali građani to treba da plate. Sada smo došli na nove dugove, navodne donacije u to vreme. Tada se uključi televizor, radi se rekonstrukcija autoputa sredstvima EU, a to je donacija građanima Republike Srbije, radi se rekonstrukcija Aerodroma "Beograd", a to je donacija EU, međunarodne zajednice. Mi smo do sada, čini mi se, jedine donacije imali 1999. godine, strašno velika donacija, a ta donacija je NATO koštala negde oko 35 milijardi dolara, pa preradite u evre, a nama je nanela direktnu, indirektnu štetu stotinak milijardi dolara. Sada se od tih istih zadužujemo da bismo popravljali ono što su oni uništavali. Rekonstrukcija Aerodroma "Beograd"; za 50 miliona evra mogli ste da napravite ceo aerodrom. Možda ne kontrolu letenja gde imate, ali to je pod Saveznom upravom kontrole letenja, tako da je to manje bitno, ali za 50 miliona evra ste mogli da napravite ceo aerodrom, sa aerodromskom pistom, prilaznim terminalima, zgradom za domaći saobraćaj, zgradom za međunarodni saobraćaj itd. Šta ste radili sa tih 50 miliona evra? Ulagani su u nekakve VIP salone, kupovani su fikusi, kupovane su kašičice od 600, 700 dinara, a fikusi od 60, 70 hiljada, kopije slika za 300-320 hiljada evra. Da li smo za to zadužili građane Republike Srbije? Bilo je tu priče oko toga kako ćete vi da isterate to na čistac, kako će da se sazna ko je za to odgovoran, kako će krivci da budu kažnjeni, ko je odgovoran? Ko je kažnjen? Ko je okrivljen, a da kažemo osumnjičen po vama? Hapsili ste nekog bivšeg ministra, koji je bio u Upravnom odboru Aerodroma "Beograd", a sada se svi zaklanjaju iza odluka kolektivnog organa, a upravni odbor je kolektivni organ, pa ne možemo da gonimo kolektivni organ. Ko je to pripremao? Ko je to organizovao? Ko je sprovodio odluke mimo zakona? Ko je postavljao te upravne odbore? Ko je vršio pritisak i ko je delio pare? Tu su već krivična dela i to ne može da se pokrije imunitetom nad kolektivnim organom. Postavlja se pitanje ko to treba da vrati. Onaj ko je pokrao. Slažete se svi sa mnom da tako treba da bude, bar za ovom govornicom. Sada vas pitam zašto mi dajemo kontragarancije. Za neke pare koje je neko pokrao, građani Srbije treba to da plate. Kaže se da korisnici zajma vraćaju ove obaveze, a ukoliko oni ne mogu aktivira se kontragarancija, koju sada vi, dame i gospodo poslanici, treba da izglasate i da se ta sredstva vrate iz budžeta Republike Srbije. Obavezu je preuzela SRJ. Beogradskim sporazumom ubili ste saveznu državu, ukinuli joj izvorne prihode finansiranja, kao što su akcize i carine. To su preuzele republike članice državne zajednice, s tim da sada imamo, navodno, jedinstveno tržište, a dve carinske stope, dve carinske politike, a jedinstveno tržište je samo na teritoriji Republike Srbije. Vidite da u Crnog Gori Srbija više nema tržište. Čak falsifikuju i izveštaje o mineralnim vodama. Vlada Republike Crne Gore ne želi da Srbija koristi njeno tržište, ali zato su izuzetno raspoloženi da ovde plasiraju banane, ananas, limun, narandžu, grožđe, doduše, ne njihovo, iz Španije je, ali nema veze, zarađuju i oni neku kintu. Na čiju štetu? Na štetu građana Srbije, na štetu domaćih poljoprivrednih proizvođača. Sada pričamo o tome kako su nas oni zadužili nečim. Pa, ko je zaduživao neka vraća. Bilo je priče za olimpijadu, još 2001. godine, da ćemo uspeti da napravimo autoput do grčke granice, ako treba, da ćemo čak i Makedoncima da pravimo put. Ta priča je trajala 2001. godine, dobrim delom 2002. godine. Već početkom 2003. godine, pre "Sablje", odjednom je splasnula. Pričalo se da su sredstva odobrena od strane grčke Vlade. Verujem da jesu, da je ta donacija bila odobrena od strane grčke Vlade, ali nikada nije dospela ovde. Sada vas pitam zašto? Ili, da možda sam potražim odgovor, da jednostavno ljudi nisu hteli da vam daju novac, zato što će mafija da ga potroši i da posao neće da bude završen. Pravdali ste se da je grčka administracija na odmoru. Ko će još u to da poveruje? Administracija jedne države je na godišnjem odmoru i vama ne može da bude prosleđena donacija! Obećavali ste previše, premalo ste uradili. I ova nova vlada, u stvari, ovakvim kontragarancijama samo hoće da zadrži stare prijatelje, jer kad opet zapadne u neku finansijsku krizu, treba opet da zaduži građane Republike Srbije. Finansijskih kriza će biti, zato što je broj radnika koji rade sve manji i manji, zato što je uvoz sve veći i veći, zato što politikom kakvu ova vlada vodi, a nastavlja kontinuitet prethodne, jednostavno, ne radi u interesu građana, radi u interesu nekih kojima treba srpsko tržište, u najbolju ruku, prosta srpska radna snaga, čisto da ne poumiremo od gladi. Zaduživaće nas ova vlada i oni će davati novac da, eto, nahranimo narod, da imaju parče hleba, da ne budu gladni. Mislim da građani Srbije zaslužuju mnogo više od toga i zaslužuju mnogo bolju vladu, nego što ste sada vi. Izbori se približavaju, možda budu već i na jesen. Siguran sam da će sad građani Srbije glasati za onu vladu koja će mnogo bolje i mnogo više da radi u njihovom interesu i da će u toj vladi sigurno da bude SRS.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li se neko javlja za reč? Da, poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Verovatno Zakonodavni odbor ulazi u suštinu člana 4. pa bez njega ovaj zakon ne bi mogao da ima svoje dejstvo. Član 4. koji ima naslov - Način povlačenja sredstava zajma, a glasi: "Sredstva zajma povlače se po zahtevu korisnika zajma, preko Ministarstva finansija, na specijalni račun – (sa nekim slovima) "EIB T. R. P. Loan F. R. Y. (Srbija)", koji će biti otvoren na ime Republike Srbije kod NBS". Kao što smo već videli, u članu 1. ovaj zajam je za hitnu sanaciju saobraćaja, odnosno ugovor je zaključen još 13. decembra 2001. godine, u članu 3. su korisnici ovog zajma Republička direkcija za puteve i JP "Aerodrom" Beograd, u članu 4. se jasno vidi da korisnici zajma ne treba da ispune nikakve usluge da bi povlačili sredstva zajma u iznosu od 50 miliona evra. Sa druge strane,iz nekoliko članova ovog zakona se ne vidi koliko koji korisnik zajma može povući sredstava. To jasno dokazuje da nema nikakvog projekta hitne sanacije saobraćaja i da će sredstva povlačiti Direkcija za puteve i JP "Aerodrom" Beograd, kako to bude odlučio ministar Velja Ilić, direktor Direkcije Jocić i direktor JP "Aerodrom" Beograd. Neshvatljivo je da se na ovaj način može odrediti povlačenje sredstava, pogotovo od zajma. Jocić je direktor Direkcije, koji radi po nalogu Velje Ilića i potpisuje samo naloge za puštanje sredstava, kako to Velja opredeli. To će biti slučaj i sa ovih 50 miliona evra. Postavlja se ovde jedna dilema - da li su ova sredstva već iskorišćena i da li je ovo neko pokriće, kao i za prethodni predlog zakona o kontragaranciji. Nemamo ovde ministra finansija da ga pitamo da li se mogu bilo koja sredstva povlačiti bez neke dokumentacije, koja treba da bude podloga i osnov za povlačenje sredstava. Izgleda da može kad su u pitanju krediti, zaduženja države Srbije, jer ovi koji su došli 2000. godine na vlast, i danas su na vlasti, i sa svim ovim zaduženjima, na stotine miliona evra unazad nekoliko godina, sa otpisom duga u Parizu i Londonu. Oni su ne samo olakšali problem duga državi i narodu, naprotiv, iz dana u dan su država i narod sve zaduženiji. U 2007. godini, kada dođu na red otplate od preko milijardu evra, mi ćemo, kao država i narod, pasti u dužničku docnju, a posle toga u dužničko ropstvo. Kao narodni poslanici, poslanici SRS su isticali i tražili da Vlada Republike Srbije podnese izveštaj o svom radu za 2004. godinu, odnosno izvršenje budžeta za 2004. godinu, u kome bi stajao i izveštaj o radu Ministarstva za kapitalne investicije, a deo u tom izveštaju bi morao biti i izveštaj o radu Direkcije za puteve i izveštaj o radu JP "Aerodrom" Beograd. Nažalost, već smo na polovini jula i mi nemamo izveštaj o izvršenju budžeta Republike Srbije za 2004. godinu, a zato ćemo imati rebalans budžeta za narednu sednicu i dalje planiranje i trošenje sredstava u 2005. godini. Šta je ovde još bitno reći kada je u pitanju ovo zaduženje i korišćenje ovih 50 miliona evra od strane Republičke direkcije za puteve i JP Aerodrom "Beograd". Vlada Republike Srbije je ušla u program restrukturiranja republičkih javnih preduzeća. Prema tome, i Direkcije za puteve i JP Aerodrom "Beograd". Cilj restrukturiranja republičkih javnih preduzeća je njihova privatizacija i diktat koji treba da se sprovede po zahtevu MMF-a i Svetske banke, da republička javna preduzeća, kao i sva javna preduzeća u državi, moraju biti privatizovana. Da li je restrukturiranje i priprema tendera i za Republičku direkciju za puteve i za JP Aerodrom "Beograd" zaduženje što više i korišćenje sredstava nenamenski, bez polaganja računa, a da sutradan na raspisanim tenderima ta preduzeća budu privatizovana, a obaveze po iskorišćenim kreditima ostanu na državi i narodu. Očigledan i jasan je primer Železara Smederevo, gde su stotine miliona ostale kao obaveza za kredite koji su iskorišćeni za Železaru Smederevo unazad za deceniju i više, ostale kao obaveza države i naroda, a Železara Smederevo je prodata za 21 milion dolara, ne samo železara, nego i luka, carinska zona. Sada smo bili svedoci hvale kako Železara uspešno radi. Normalno da uspešno radi kada su sve obaveze sa Železare skinute i ostavljene državi i narodu. Da li će ovo biti isto situacija da, pored mnogih kredita, koje su Direkcija za puteve i JP Aerodrom "Beograd" do sada iskoristili, ostati kao obaveza države i naroda, a da se kroz restrukturiranje i tendersku prodaju pojave neki kupci iz Zapadne Evrope koji su već registrovali svoje firme i koji će kupiti Direkciju za puteve i JP Aerodrom "Beograd". Još jedno pitanje, vezano za Direkciju za puteve. Ovde je bila na dnevnom redu rasprava o Zakonu o koncesijama na autoputevima Srbije. Mi kao poslanička grupa SRS argumentovano i sa činjenicama smo kroz diskusiju, iznoseći prevashodno u javnost Srbije, dokazali da koncesije na izgrađenim autoputevima Srbije su pljačka i otimačina ogromnog dela novca koji će se naplaćivati kroz putarinu za naredne godine od strane koncesionara koji su već pripremljeni u Zapadnoj Evropi, koji su se registrovali i koji će se pojaviti na tenderu za koncesije, da naplaćuju koncesije na izgrađenom autoputu od Novog Sada do Niša i na delu već izgrađenog autoputa od Novog Sada do Subotice. Steći će ti novi Hamovići i Lazarevići i mnogi drugi, koji registruju svoje firme u Zapadnoj Evropi, milijarde evra na naplati putarine, a Direkcija za puteve je već podigla cenu odnosno naknadu putarine za 60% pre nekoliko dana, pripremljeno je da putarine budu izjednačene sa putarinama u Evropi, odnosno putarine za domaća i strana vozila, da bi ovi koji su se već organizovali, uz pomoć Ministarstva za kapitalne investicije Vlade Republike Srbije na tim tenderima za davanje koncesija, budu ti koncesionari, za narednih 20, pa se čak pominje period od 30 godina, opljačkaju građane Srbije i državu Srbiju za nekoliko milijardi evra. Stoga, ovaj amandman na član 4. traži brisanje člana 4, jer nema nikakvih uslova za povlačenje sredstava, niti dokaza o nameni tih sredstava, za šta treba da se iskoriste, iz kredita koje će preuzeti država i narod. Hvala.
Hvala vama, gospodine Četroviću. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, izvolite.
U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje projekata hitne sanacije saobraćaja. Ovaj član 5, kao i ostali u ovom predlogu zakona, treba da se briše, kao što bi trebalo i povući ovakav predlog zakona, jer je ministar finansija izgleda vremeplovom došao u budućnost, pa umesto 2002. godine, on traži garancije 2005. godine za nešto što je već uveliko potrošeno. Trošilo se 2002. godine, 2003. Neki su uveliko od ovih sredstava obnavljali trake autoputa, neki su, kao na primer korisnik ovog zajma JP Aerodrom "Beograd", kupovali fikuse od 40.000, kašičice za kafu od 600 dinara, skupocene slike, šolje, itd. Lepo, uzmeš kredit za luksuz, država plaća pronevere rukovodstva JP Aerodrom "Beograd", a radnici štrajkuju, počev od pilota pa do aviomehaničara. Novi modeli aviona već lete nebom, ali stranih kompanija, dok su se pare od zajma kod nas trošile na piksle, saksije i kineske vaze. Kao što je u obrazloženju rečeno povodom amandmana koji sam podneo, ovde veoma jasno može da se sagleda povezanost sadašnje Vlade Vojislava Koštunice sa prethodnom DOS-ovskom vladom. Ministar finansija svesrdno pokriva ono što se događalo još 2002. i 2003. godine, a po pitanju trošenja ovih sredstava. Nemamo nikakve informacije za šta su te pare potrošene, da li ima nekog pozitivnog efekta za povraćaj novca odnosno dobiti? Ali, ako se ima u vidu da je i tada Mlađan Dinkić, kao guverner Narodne banke Jugoslavije, gospodario tokovima novca, ako je čuvena ministarka za saobraćaj u bivšoj Vladi demokrata, Marija Rašeta-Vukosavljević, poznata pod dizanju namenskih kredita za članove uže porodice, bila zadužena za trošenje tog novca, onda nije ni čudo što su na svetlo dana isplivale afere oko JP Aerodrom "Beograd". Da li je neko odgovarao za afere u pomenutom JP? Da li je utvrđena ukupna šteta nastala bezumnim rasipanjem novca za običan enterijer? Eto vam kontinuiteta između bivše i sadašnje DOS-ovske vlade. U ovom slučaju, radi se o 50 miliona evra, ali s obzirom da pred sobom imamo 10 predloga zakona za davanje kontragarancija sa zakašnjenjem, radi se o sumi od oko 700 miliona evra. Ovo vam je isto kao kada bi neko došao u opštinu da izvadi izvod iz matične knjige rođenih za nekoga ko je umro još pre tri godine. Građani nema šta da očekuju od ove vlade. Opet su na sceni isti akteri koji Srbiju lagano guraju u blato i iz toga će se teško podići. Zašto se ovim kontragarancijama nije bavila bivša skupština, ostaje otvoreno pitanje za predstavnike onih stranaka koji su tada činili nakalamljenu DOS-ovsku većinu? Sada može Dinkić, kao ministar finansija, da iskoči opet iz svog vremeplova i da kaže - podnosim predlog zakona o davanju kontragarancija za zajam koji će biti potrošen za već izgrađeni "Đerdap I". SRS smatra da ovakvim načinom Vlada Republike Srbije dokazuje koliko je neozbiljna i koliko ne vodi računa o sredstvima građana Srbije. Pokupili su sav novac od građana silom zakona, hvale se punim budžetom, ali zato su džepovi građana Srbije prazni i zato su građani Srbije gladni. Radikali nikada neće glasati za ovakve predloge zakona, kojima su velika sredstva dobijena zajmom otišla u nelegalne tokove, iskorišćene za nenamensko trošenje i plaćanje izvođača radova sa nameštenih tendera. Oni koji glasaju za ovaj predlog zakona, koji ne podrže amandmane SRS, na najdirektniji način pokazuju građanima Srbije da odobravaju rasipničko ponašanje u JP Aerodrom, a samim tim pokazuju i svoj odnos prema onima kojima se svakodnevno uzima da bi se zadovoljio lični hir ministra finansija. Zato pozivam poslanike da u danu za glasanje podrže amandman na član 5. ovog predloga zakona, da ne postanu saučesnici onih koji su kupovali fikuse za 40.000 dinara.
Još neko? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Ponovo protestujem što nema predstavnika Vlade kada se razmatra i ovaj predlog zakona. Da je kojim slučajem predstavnik Vlade ovde, ubedio bih ga da se usvoji ovaj amandman. Amandman se odnosi na član 5. ovog predloga zakona, pa član 5. glasi: "Otplata zajma vrši se po nalogu zajmoprimca, preko NBS, u evrima". Kako ovo može da bude u Zakonu o kontragaranciji? Ovo je materija koja je regulisana sporazumom o zaduženju. U tom sporazumu tačno je propisano koja je obaveza zajmoprimca. Propisano je kako on vraća zajam, u kojim rokovima, u kojim tranšama, kako povlači, kako vraća zajam, koja je kamata, koji period. Zašto ova odredba u zakonu o kontragaranciji? Ovo je u direktnoj suprotnosti sa onim što je pravilo ponašanja i pravilo rada u ovoj oblasti i u sukobu je sa onim što smo prošle nedelje pričali povodom zakona o javnom dugu. Kako je moguće da mi zakonom o kontragaranciji propisujemo gde dajemo sredstvo obezbeđenja? U običnom poslovnom odnosu neki posao zavisi od toga da li je zajmoprimac obezbedio garanciju neke banke. To je običan pravni posao. Ovaj zakon je samo put kojim se daje jedna garancija, dupla garancija, kontragarancija kojom Republika Srbija garantuje svojom imovinom da će zajam biti vraćen. Kako u tako jednom papiru, u jednom takvom zakonu može da stoji ova odredba, koja ulazi u nešto što je pitanje odnosa poverioca i dužnika, a Republika Srbija je eventualni dužnik ukoliko se aktivira kontragarancija? Neko je smatrao da ako podnese predlog zakona o kontragaranciji i tu stavi samo dva-tri člana, da je to nedovoljno, pa onda natrpa još nekoliko članova, nije bitno šta piše u članovima. Mi smo, naravno, podnosili amandmane i mahinalno je tamo neko u Vladi sedeo i zauzimao neko mišljenje, amandman se ne prihvata, amandman se ne prihvata, isto obrazloženje itd, a sada nam je potreban predstavnik Vlade da nam kaže zašto odredba člana 5. mora da stoji u Zakonu o kontragaranciji. I kod garancije i kod kontragarancije, kada se pravi jedan specifičan odnos po osnovu sredstva obezbeđenja plaćanja, kontragarancija je sredstvo obezbeđenja plaćanja, u tom odnosu se propisuju uslovi pod kojima se daje kontragarancija. Nije moguće da mi dajemo kontragaranciju pod uslovom da otplatu zajma vrši zajmoprimac preko NBS. To je već sadržano u osnovnom ugovoru na osnovu koga je i došlo do zaduženja. Slično je i sa sledećim članom. Pogledajte, kaže - sredstvo za otplatu zajma obezbediće korisnici zajma. Kakve to veze ima sa zakonom o kontragaranciji? Ako je zakonom o kontragaranciji trebalo da se reguliše odnos između Republike Srbije kao kontragaranta i krajnjeg korisnika sredstava zajma, onda nema mesta ovoj odredbi u ovom zakonu. Ali, taj odnos je definisan i drugim zakonima koje smo imali prilike da raspravljamo u ovoj skupštini, većina ih je izglasala, a ja ću samo kao asocijaciju da dam primer Rudarsko-topioničarskog basena Bor, gde je država preuzela obavezu i po tom osnovu po drugi put stekla svojinu nad RTB Borom. Potpuno identična situacija i zašto se opterećujemo sa nekim odredbama koje apsolutno u pravnom životu ništa ne znače. Ovde se ubacuje da se jednostavno prikrije i zamagli ta suština i verovatno ćemo do kraja rasprave povodom ovih nekoliko tačaka koje čine neko jedinstvo napokon dobiti odgovor da li je ovaj zajam potrošen ili tek treba da se uzme, jer po slovu zakona, odnosno poglavlje 6. obrazloženja - razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, ovde je navedeno da je pre dve godine zaključen ugovor, sad je hitno da se da kontragarancija da bi se koristila sredstva. Ali, ono što znamo u javnosti, ta sredstva su već potrošena i na bazi tih potrošenih sredstava čitav niz afera je drmao Srbiju od 2002. godine do danas. I autoput, i onaj salon na aerodromu, sa onim ikebanama i onim fikusima itd. Zašto se onda u Predlog zakona nešto ubacuje što nije materija? Kako je ovo moglo da prođe u Sekretarijatu za zakonodavstvo Republike Srbije? Ovo nije materija ovog zakona. Ako ste se dvoumili oko prethodnih amandmana, ovde nikako nećete da pogrešite ukoliko usvojite ovaj amandman, jer amandmanom se izbacuje iz Predloga zakona nešto čemu nije ni mesto da bude u ovom zakonu.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Nataša Jovanović. Koristim priliku da pozdravim naše ljude iz Australije koji prisustvuju na balkonu. Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Antić je podneo amandman na član koji definiše obaveze korisnika zajma i kao što je rekao jedan od zaista najvećih pravnih stručnjaka u zakonodavnoj oblasti u Srbiji, gospodin Zoran Krasić, ne da nije mesto ovom članu ovde, nego je ovo potpuno besmisleno i za nas koji nismo pravnici. Ako pogledamo i pročitamo svako ko je bilo kada potpisao neki ugovor sa nekom finansijskom institucijom videće da ovo definiše odnos između korisnika zajma i banke koja je zajmodavac. Besmisleno je uopšte što vi prihvatate da raspravljate i da verifikujete kontragaranciju koja je ne samo u medijskom smislu, nego po džepu građana Srbije potresla Srbiju, odnosno na ovaj način će još više. Jer ako znate, a o tome je govorio kolega Krasić malopre, da je jedan fikus koštao 40.000 dinara, koje su kupovali uz aminovanje Rašete, oni koji su rukovodili projektom rekonstrukcije Aerodroma Beograd, pozlaćeni poslužavnici od 70.000 i jedno takvo beskrupulozno ponašanje i izjave koje su sledile posle toga, onda je nemoralno da verifikujete, odnosno da odobrite da ova kontragarancija bude usvojena u Narodnoj skupštini Republike Srbije, naročito zbog toga što ste odmah po preuzimanju vlasti zaboravili na tu ne aferu, nego očigledno pljačku. Nikada nijeniti pokrenuta mogućnost da se anketni odbor bavi tim pitanjem, niste želeli da podržite, niti ste zatražili od ministra finansija, sada Mlađana Dinkića, da dostavi izveštaj, odnosno Narodnoj skupštini, nijedna od stranaka u vlasti to nije uradila, zato što vas to jednostavno ne zanima više. Bilo je po onoj narodnoj "tresla se gora, rodio se miš" i šta se sada dešava dalje, ništa. Neko je strpao milione dolara u svoje džepove. Zar vi ne mislite da dalje treba da se radi na sanaciji, ali u pravom smislu reči i obnovi puteva u Srbiji, da neće da dođe neka normalna vlast. Hoće, radikali će preuzeti vlast u zemlji i svaki dinar, i svaki cent, bilo koje strane valute koja se bude potrošila, biće predočen javnosti. Nemoguće je da nam pričate kako ste vi nasledili ove uslovno rečeno dugove, ali zaista to je novac koji su DOS-ovski vlastodršci, pre svega ovi iz DS, trošili kako im se prohtelo, i da kažete da je nešto urađeno i podržavate te njihove projekte od tada; ne znate, nemate ni specifikaciju tih troškova i da nije pokrenuta cela ona afera kada biste saznali da je fikus koštao 40.000 dinara i da se neko tako obogatio i trošio pare građana. Sada smo suočeni sa situacijom da je 2005. godine putna mreža i deo puta, odnosno ako hoćete i jedan i drugi pravac, i ovaj od Beograda prema Nišu i obratno, u nekoj fazi rekonstrukcije posle onih poslova koje ste davali Čumetovom "Difens roudu", njegovoj ženi i svom tom kriminalnom klanu, to su činili prethodnici iz DS-a, a vi ćutali i nastavili dalje da se ponašate isto i da ne govorite o tome. I sada imate situaciju da se usred sezone, kada kroz našu zemlju kao tranzitnu masa turista prolazi, vrši rekonstrukcija dela puta kod Velike Plane, gde to ima. I da nema euro dizela na pumpama, a hoćete da inkasirate neki novac i kažete, evo u dva ili tri meseca koliko treba da traje ta turistička sezona, država može da zaradi neki novac. Čude se ovi ljudi koji su servis u pravom smislu reči sa jedne i druge strane autoputa, jer ne mogu ovima koji prolaze kroz Srbiju, koji su u tranzitu, a kreću u neke druge destinacije, oni sami da objasne da u državi ništa ne funkcioniše normalno. Ne funkcioniše, sigurno, kada na pumpama nema dizela i kada se rekonstrukcija puta, posle onih silnih Čumetovih rekonstrukcija, odnosno krađe para i otimačine, sada ponovo radi na istim deonicama. Besmisleno je da ćutite i da ne kažete jednu jedinu reč, a ministar nije ovde, da ne reagujete na amandmane poslanika SRS, a znate, sada se obraćam vama koji ste u ovoj vladajućoj koaliciji, da je istina sve ovo što smo mi govorili celo jutro i što vam govorimo danima, kada su u pitanju ove kontragarancije. Za opljačkane pare ili utrošene na sumnjivi način, u neke od navedenih projekata, vi hoćete da pritisnete zeleno dugme u danu za glasanje, a odredili ste da to bude petak, žuri vam se sa rebalansom budžeta i tog dana ćete da dođete, nakupite se, evo pojedinih koji ulaze i izlaze, dođu samo kada je glasanje ili prođu da završe neki svoj posao. I tako, ukupno 800 miliona evra za sve kontragarancije. Da li je to vama normalno? Normalno da nije. Ako vi kažete da je to normalno, a nemate izveštaj ko je, gde i kako od vaših prethodnika trošio pare, kada znate da je tolika pljačka bila na Beogradskom aerodromu, izvolite, glasajte za to, ali građani onda znaju sa kim imaju posla, sa vama koji vršite vlast u Srbiji, a mi ovako nećemo da se zadužujemo, niti bismo ikada pristali na neviđeno. Tu su bande, lopovi, kriminalci, da dajemo ovolike pare u ruke da godinama navodno izvode neke projekte, a za par dana ili za mesec dana da milione strpaju u svoje džepove. To vi vrlo dobro znate da se desilo, a ako vama vaša savest nalaže da glasate za to, izvolite, glasajte, a mi ćemo odlučno biti protiv toga i do kraja ćemo da vam iznosimo sve podatke, jer znamo da su izvršene zloupotrebe kada su u pitanju ovakvi milionski iznosi u evrima i dolarima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, ne bi bilo ništa sporno oko člana 7. Predloga zakona. Kaže se - ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Znači, u danu za glasanje, pošto je ovo predlog Vlade Republike Srbije, verujem da će skupštinska većina, koja je u službi Vlade Republike Srbije, da izglasa ovaj predlog zakona i da taj predlog postane zakon. Posledica je da će građani Republike Srbije morati da vrate 50 miliona evra na ime nekog zaduženja. Postavio bih vam jedno pitanje, znamo ko je ovde korisnik. Kaže se – Aerodrom Beograd, Javno preduzeće, i Republička direkcija za puteve. Ovo obrazloženje koje je dato sa ustavnim osnovama, razlozima za donošenje, objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinih rešenja, analiza efekata zakona, razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, zašto jednostavno ne postavite pitanje, vi koji podržavate tu vladajuću većinu, gde je novac potrošen? Prošle su četiri godine od kada je novac potrošen, neko ga je potrošio. Za šta je potrošio taj novac? Što to pitanje ne postavite? Mislim da imate pravo vi to da znate, glasaćete da građani Srbije to vrate, imate pravo da znate, jer ćete sutra da izađete na ulicu i pitaće vas neko od onih koji su glasali za vas, zašto ste ga zadužili sa 50 miliona evra? Hoće da zna gde je taj novac utrošen, hoće da zna ko ga je trošio, ko je ostvario profit, da li je stvarno namenski ili je u pitanju klasična zloupotreba? To su pitanja kojatreba da postavite Vladi Republike Srbije. Ako Vlada Republike Srbije to ne zna, a ne verujem da ne zna i siguran sam da je novac potrošen nenamenski, ili da svaka usluga i svaka roba nije ovim novcem plaćena u skladu sa zakonom plaćanja, samo bih da vas podsetim onda, da u trenutku zaduženja i trošenja ovog novca nismo imali ni Zakon o javnim nabavkama. Stvarno se postavlja pitanje zašto je neko toliko žurio da u jednom izuzetno kratkom vremenskom periodu, a to je bilo tri ili četiri meseca, zaduži Republiku Srbiju sa nekoliko stotina milijardi evra, koji je efekat tog zaduženja. Efekta nema. Slažem se da je infrastruktura bitna za funkcionisanje u privredi, društva u celini, ali uzeli ste neko zaduženje, da u nekoj fabrici koja će biti privatizovana izvršite reorganizaciju, restrukturiranje, osvajanje novih programa, pronalaženje tržišta, da li ste koristili privredne delegacije kada ste trčkarali po svetu i molili za neki cent ili dolar donacija, a dobijali samo ugovore po kojima treba da postupate. Postavljam pitanje, šta je sa deviznim i zlatnim rezervama SFRJ i mirazom Kraljevine Srbije 1919. godine? Šta je sa tim rezervama, gde su one potrošene, kome su one date, kako ste secesiju pretvorili u sukcesiju, kako ste nastavili da zadužujete Srbiju brže i više nego što je to radio diktator Broz. Mislili smo da je on najgori po pitanju zaduženja. Vidimo da je Vlada pokojnog premijera bila gora, a da ova vlada ne zaostaje puno, jer ona samo treba da završi započet posao prethodne vlade i mislim da bi predsednik Republike Srbije, kada izglasate ove garancije, trebalo da da izvinjenje građanima Srbije, jer su ga oni birali.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 23. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE OBNOVE PUTEVA U REPUBLICI SRBIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Momir Marković, Nemanja Šarović, Dragoljub Stamenković, Zlatan Jovanović, Paja Momčilov, Petar Jojić i Aleksandar Đorđević. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je čudan odnos Vlade Republike Srbije prema narodnim poslanicima, a rekla bih i prema građanima Srbije. Vlada se ponaša kao da smo mi ovde sve same neznalice, vređa inteligenciju narodnih poslanika i građana Srbije kojekakvim predlozima, o kojima ovde raspravljamo i koje će poslanici skupštinske većine na kraju i da usvoje. Šta je predviđeno članom 1. zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje obnove puteva u Republici Srbiji? Predviđeno je da Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke, u visini od 95 miliona evra, po osnovu Finansijskog ugovora između SRJ i Evropske investicione banke, zaključenog 16. jula 2002. godine u Beogradu, za finansiranje obnove puteva u Republici Srbiji. Ovde je jedino jasno da se radi o još jednom zaduženju u visini od 95 miliona evra i jasno je da je ovaj ugovor zaključen još 16. jula 2002. godine. To je još jedan od dokaza kako ova sadašnja vlada uredno sledi prethodne dve vlade, Živkovićevu i Đinđićevu, i to ih sledi na način da pokušava preko Narodne skupštine, odnosno preko većine u Narodnoj skupštini, da izmiruje dugove tih vlada. To su sredstva koja su dobijena kreditom, koja su davnih dana sasvim izvesno potrošena, iako ovde u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku stojida razlozi proizilaze iz činjenice da je uslov za povlačenje sredstava po ovom zajmu kod Evropske investicione banke u iznosu od 95 miliona evra izdavanje kontragarancije Republike Srbije kako bi Republička direkcija za puteve kao korisnik zajma što pre počela da koristi sredstva po ovom zajmu. Mi u SRS verujemo i ubeđeni smo da su ova sredstva poodavno potrošena, još u vreme kada su se kao radili i izvodili neki radovi na putevima po Beogradu i Srbiji. Takođe verujemo da je deo tih sredstava sadašnji ministar za kapitalne investicije Velimir Ilić delio u izbornoj kampanji za lokalne izbore po opštinama gde je njegova stranka vršila vlast i tamo se tim sredstvima ponešto začačkalo da bi se nešto bolje prošlo na tim lokalnim izborima. Naravno, Narodna skupština o tome pojma nema. Umesto da takve ozbiljne stvari objašnjava Velja Ilić ili da objašnjava kako izdaje koncesije na već izgrađene puteve, on zabavlja naciju objašnjavajući kako je valjda pijan upao u neki potok, pa ga neka žena izvukla iz vode i spasla mu život, tako da umesto ozbiljnim stvarima da se bavimo, da se Vlada bavi, da ovde imamo predstavnike Vlade koji će da nam odgovore na ovakva pitanja, mi ovde imamo suvoparne predloge sa još suvoparnijim obrazloženjem koje zaista ništa ne znači. Šta znači da su razlozi za donošenje ovog zakona sadržani u odredbi člana 4. stav 1. Zakona o zaduženju, kojim je propisano da će radi izmirenja obaveza po finansijskom ugovoru između SRJ i Evropske investicione banke za zajam u visini od 95 miliona evra, za finansiranje obnove puteva u Republici Srbiji, Republika Srbija dati SRJ kontragarancije za obezbeđenje sredstava za izmirenje obaveza itd. Dakle, nemamo nijedan valjan razlog, nijedno konkretno i pravo objašnjenje i obrazloženje Vlade Srbije zašto moramo da dajemo kontragarancije, zašto to moramo da radimo po hitnom postupku, gde su sredstva o kojima se govori, 95 miliona evra su velika sredstva, i ne može Narodna skupština samo da izigrava glasačku mašinu i da glasa da se zadužimo za još toliko sredstava. Moramo da znamo šta se zaista sa tim sredstvima desilo, pod kojim uslovima je taj kredit preuzet, ko je već potrošio ta sredstva, a potrošena su i vi to dobro znate. Ovde je interesantno obrazloženje, u ovom delu gde se govori o analizi efekata zakona, kaže - istovremeno, rešenja predviđena u Predlogu ovog zakona imaju efekat i u pogledu zaštite Evropske investicione banke, kao zajmodavca, s obzirom na to da Republika Srbija, shodno odredbama Predloga zakona, preuzima obavezu da izmiri obaveze Srbije i Crne Gore u visini od 95 miliona evra, po osnovu finansijskog ugovora. Dakle, suština je da vi hoćete da zaštitite Evropsku banku. Ašta je bilo sa ovim sredstvima, ko ih je potrošio, ko ih je uzeo, šta će građani Srbije, kako će da vraćaju ova sredstva, od čega će da vraćaju? Da li se neko od vas pita kako građani žive? Da li znate kolike su stvarne plate, kolike su stvarne penzije, koliko je stvarno zaposlenih u Srbiji? Da li znate koliko je stvarno plaćana malina ove godine? Da li uopšte imate pojma kako se živi u Republici Srbiji? Pitajte građane, ionako ne sedite ovde, izađite malo, prošetajte, pitajte narod kako živi, pitajte narod da li imate podršku tog naroda da glasate za još jedan kredit od 95 miliona evra, potrošenih u vreme izgradnje puteva u vreme Zorana Đinđića, kasnije Zorana Živkovića, a danas Vojislava Koštunice.
Da li još neko želi reč? (Ne) Istovremeno vas obaveštavam da ćemo danas malo produžiti posle 18,00 časova, do završetka rasprave u pojedinostima tačke koja bude na dnevnom redu, po članu 85. stav 5. Poslovnika. Na član 2. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo na prvi pogled deluje da su svi ovi zakoni slični i onda se postavlja pitanje, zašto se jednim sporazumom Srbija preko SRJ nije zadužila za ukupan iznos koliko je to potrebno i da se to završi. Vidite, u tome se nalazi smisao ove operacije nekontrolisanog zaduživanja Republike Srbije. Malopre smo imali tačku dnevnog reda gde je takođe bilo ovo sve isto, kontragarancija itd, ali je dodatak bio, kaže, za projekat hitne sanacije saobraćaja, a ova tačka dnevnog reda i sve ono ide kontragarancija, ali se sada kaže, za projekat obnove puteva u Republici Srbiji. Sada logički da se malo razmisli. Ako je ovo hitna sanacija, to je moralo da ima neki prioritet, pa ako je ugovor sklopljen početkom 2002. godine, verovatno i kontragarancija i sve je to moralo da se završi u toku te godine, jer je hitno potrebno da se sređuju putevi. Ovaj projekat obnove puteva u Republici Srbiji mogao je da dođe, recimo, kasnije, pa evo i danas. Mi imamo na dnevnom redu i hitnu sanaciju i imamo obnovu. Sada zaključujem da je hitna sanacija popunjavanje rupa, a obnova je proširenje puta za pola metra, ne, rupe su sanirane po hitnoj sanaciji, a hitna sanacija je popunjavanje rupa, a obnova je da se proširi put za pola metra ili 20 santimetara. Vidite kako to deluje malo besmisleno i poprilično smešno, a u suštini tragikomično, kao da se jedna očigledno neuspela operacija prikriva cepkanjem na neke različite zakone, pa još i kontragarancijama koje Republika Srbija daje po obrazloženju SRJ, a po tekstu zakona državnoj zajednici. Samo da se vratimo na ovo što je obnova puteva, a to je nešto kapitalno, a ovo hitna intervencija nije kapitalno, to je neko tekuće odrađivanje. Ova obnova, to je nešto kapitalno. U članu 2. se propisuje koje su obaveze Republike Srbije i tu se navodi, između ostalog, kontragarancija daje se Srbiji i Crnoj Gori na ime obaveza iz zakona, naravno o zaduženju, a zakon je bila forma u kojoj se ratifikovao jedan sporazum. I kaže dalje, u iznosu do 95 miliona evra za finansiranje projekta obnove puteva u Republici Srbiji i Zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između SRJ i Evropske investicione banke za zajam u visini od 95 miliona evra za finansiranje obnove puteva u Republici Srbiji. Ovde je navedeno "Službeni list SRJ", broj 42/02, a ovde je poseban list, Međunarodni ugovori 9/02, a verovatno se termini uklapaju i nije to neki veliki problem. Kao što se vidi, 95 miliona je obaveza Republike po osnovu kontragarancije. Šta treba za 95 miliona da se obnovi. Tu je sada vrlo značajno, u obrazloženju se navodi da će to biti otprilike 864 kilometra primarnih, tranzitnih puteva i autoputeva u Srbiji i to će imati pozitivan efekat u smislu angažovanja većeg broja privrednih subjekata. Znači, Čume je zagarantovan. To je privredni subjekt koji se angažuje povodom ovih stvari. Ne znamo da li su ta sredstva već iskorišćena, pa kontragarancija dolazi post festum, ili je kontragarancija esecijalni uslov da krene realizacija, a što možda na nekom računu i postoje ta sredstva ne znači da je odobrena isplata, ukoliko je uslov da se dostavi ovaj papir u vidu ovog zakona. Daleko je to sve od javnosti, to mora da se kaže. Dakle, 95 miliona i malopre smo imali onih 50 miliona, a doduše onih 50 miliona bilo je nešto malo i za Aerodrom, a to je verovatno već potrošeno, po nekoj logici stvari to je negde oko 120 do 150 miliona evra za obnovu. To bi bio neki zajednički naziv i za jedan i drugi zajam. Bilo bi saniranje postojećih puteva u Republici Srbiji. Verovatno se iz tih sredstava nešto i sređuje, ovo na autoputu Beograd - Niš. Ono što smo imali prilike pre nekoliko meseci da čujemo, jednu pohvalu, da je u valjevskom kraju sve sređeno sa putevima i još tako nekim regionima, verovatno je to iz ovih sredstava. Postavlja se pitanje, zašto mi sada dajemo tu kontragaranciju. A da je nešto brzo, brzopleto, pokazuje i poglavlje jedan, poglavlje obrazloženja; kaže, ustavni osnov za donošenje zakona, za sve zakone je potreban ustavni osnov, ovde je pronađen u članu 72. stav 2. tač. 1. i 4. Ustava, a to je jedna široka formulacija i može da se upotrebi. Onda se ide dalje i kaže se, osnov za ovaj zakon se nalazi u članu 4. stav 1. Zakona o zaduženju SRJ kod Evropske investicione banke za projekat obnove puteva u Republici Srbiji, "Službeni list SRJ" 42/02. To je opet neko prevario Mlađana Dinkića. Između savezne države i Republike, ili da budem precizniji, prema ovoj novoj terminologiji između državne zajednice, kao neke neformalne unije ili neke neformalne asocijacije, a republike su države članice, odnos nije zasnovan na ustavnom principu da na bazi saveznog zakona se stiče neki pravni osnov da se republičkim zakonom nešto reguliše. Na potpuno obrnutom sistemu, a to je podeljena nadležnost, tačno se zna za šta je nadležna savezna država, tačno se zna za šta su nadležne republičke članice. Propis savezne države više ne može biti osnov za republički propis. U onoj SRJ bilo je samo 10 tačaka gde je postojala podeljena nadležnost između SRJ i republika. To su tačno one oblasti koje su Ustavom SRJ propisane, gde SRJ uređuje osnove, pa je rečeno PIO, osnove radnih odnosa, obligacioni odnosi su bili na saveznom nivou itd. Taj sistem je napušten, napušten onog momenta kada je usvojena Ustavna povelja. Znači, propis, odnosno zakon usvojen u Skupštini Srbije i Crne Gore više ne može biti osnov za donošenje nekog propisa u Republici Srbiji, a pogotovo zakona u Narodnoj skupštini. Ako se ide dalje, pa se analizira počev od svake reči, pa do zapete, pa nastavimo dalje da analiziramo, onda vidimo da je neko naterao Narodnu skupštinu da ovde sedi, mada nema magle, ali da je klima maglovita, da pričamo o nečemu, a vidite i sami, niko od predlagača nije došao da brani svoje zakone. Niko od predstavnika većine u Narodnoj skupštini koji podržava Vladu ne izlazi da brani zakon. Zar to nije simptomatično, zar to ne ukazuje da je ovo sve završeno, da je verovatno dosta toga potrošeno u zavisnosti od toga kada koja tranša se pusti. Malo-malo pa imate prilike da čujete, odobrena nam je neka tranša nekog zajma, svojevrsne hvalospeve, a vidite i sami ovih dana je postala sušta informacija iz ove oblasti. Podsetio bih vas, kada god su Dinkićevi zakoni na dnevnom redu, dok Narodna skupština razmatra te predloge, on tog istog dana promoviše neku drugu temu koja je mnogo aktuelnija. Sada je zbog ovih pomešanih kartica i datuma oko obeležavanja nekih datuma izostala ta aktivnost i vidite, čim se krene u razumnu raspravu o tome kako nas ova vlada zadužuje, koliko nas zadužuje, kojim sredstvima, na čemu nas zadužuje, zašto se daje kontragarancija, ko traži kontragaranciju, ko koristi sredstva zajma, kako se koriste sredstva zajma, kako će da se vraća zajam, nailazite na pitanja bez odgovora. Morala bi većina da se zamisli nad ovim činjenicama, jer ovo niko ne osporava.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 3. amandman je podneo Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, na ovoj sednici imamo 10 tačaka dnevnog reda koje su posvećene kontragarancijama. Znači, radi se o 10 zajmova, 10 kredita čija je ukupna vrednost, ako sam dobro razumeo moje prethodnike, preko 800 miliona evra. Ovo je samo deo kredita koje su ova i prethodne vlade uzele u poslednje četiri i po godine. Od 2001. godine, kada je DOS došao na vlast, imali smo ovde sijaset ovakvih predloga, verovatno nekih 50-tak kontragarancija, koje je Republika Srbija trebalo da da SRJ ili kasnije Srbiji i Crnoj Gori za raznorazne kredite. Vrlo kratko ću da se osvrnem i na prethodne tačke, gde se govorilo o kontragrancijama EPS-a. Moram da kažem da smo pre par meseci, kada smo govorili o strategiji razvoja energetike u Republici Srbiji, govorili ovde o problemima u tom sektoru, govorili o potrebi da se nešto preduzme u sektoru energetike, kako bi se EPS, kao najveće javno preduzeće, doveo u stanje da može normalno funkcionisati, a da se ne traži stalno povećanje cene struje, da se kroz cenu struje nadomesti gubitak koje EPS ima. Tada sam rekao da u tom momentu, a sada je to verovatno još više, EPS potražuje od potrošača oko 36 milijardi dinara ili, da prevedem na ono što je prihvatljivije vama, to je oko pola milijarde evra. Umesto da tu finansijsku disciplinu pooštri, da prikupi ta sredstva od potrošača, EPSide na povećanje cene struje kako bi nadomestio te gubitke. Moram da kažem da je odavno cena struje u Srbiji prevazišla onih pet američkih centi, koje su bile neka misaona imenica rukovodstva EPS-a u nekom prethodnom periodu. To je ta evropska cena struje i ona je odavno u Srbiji dostignuta i prevaziđena. No, da se vratimo na ovaj zakon. Znači, radi se o zakonu o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje i obnovu puteva u Republici Srbiji. Radi se o zajmu od 95 miliona evra, koji je ugovoren pre tri godine - 16. jula 2002. godine. Tada su ta sredstva tražena da bi se obnovila putna mreža u Srbiji. Sredstva su namenjena, kako to stoji u ovom predlogu, za obnovu tzv. primarnih tranzitnih puteva i autoputeva. Po obrazloženju koje ovde stoji, radi se o obnovi 864 kilometra puta. To znači da je neko tačno proračunao i predvideo šta treba uraditi i na osnovu te kalkulacije utvrdio i potreban iznos sredstava. Ono što je nejasno iz zakonskog teksta jeste da li su ova sredstva već iskorišćena, već upotrebljena, ili nisu. Iz obrazloženja se zaključuje da nisu upotrebljena. Naime, u obrazloženju stoji, kada se govori o razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku, darazlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku proizlaze iz činjenice da je uslov za povlačenje sredstva po ovom zajmu kod Evropske investicione banke u iznosu od 75 miliona evra i izdavanje kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori, kako bi Republička direkcija za puteve, kao korisnik zajma, što pre počela da koristi sredstva po ovom zajmu. To znači da ova sredstva nisu iskorišćena, mada postoji sumnja da su ova sredstva već odavno upotrebljena. Voleo bih da je ovde predstavnik predlagača i da nam objasni o čemu se ovde radi, da li su sredstva iskorišćena ili nisu. Ako jesu, trebalo je reći da su iskorišćena u te i te svrhe, obnovljeni su ti i ti putevi, ti pravci itd. Ovako nam ostaje sve ovo nejasno. Ako pogledamo ovu kilometražu, 864 kilometra autoputeva i tzv. primarnih tranzitnih puteva u Srbiji da se obnove sa ovim sredstvima, onda bismo mi imali kompletno izgrađen autoput Beograd-Subotica, imali bismo kompletnu obnovljenu Ibarsku magistralu i verovatno još neke putne pravce. Ako se pogleda šta je urađeno na tim putnim pravcima do sada, vidi se da je Ibarska magistrala u dosta lošem stanju, da ne kažem katastrofalnom. Znači, do Rudnika je i nešto urađeno, a od Rudnika do Milanovca je situacija katastrofalna. Od Čačka je situacija takođe loša. To znači da ništa nije konkretno ili puno urađeno na tom putnom pravcu. Sa autoputem Beograd-Niš situacija je slična. I on je u dosta lošem stanju. Mi ovde imamo tri zakonska predloga za kontragarancije koje se odnose na puteve u Srbiji. Ta tri predloga koja danas razmatramo povlače preko 250 miliona evra za putnu mrežu u Srbiji, a mi smo pre nekih mesec dana ovde usvojili Zakon o koncesijama za autoput Beograd-Požega. Nešto nije jasno bar meni ovde, a verovatno i većini poslanika, a radi se o velikim sredstvima. Ovih 250 miliona je skoro polovina onih sredstava koja su predviđena koncesijama za izgradnju potpuno novog autoputa Beograd-Požega i za izgradnju jedne trake puta Subotica-Novi Sad. Radi se o velikim sredstvima i nije nam jasno gde su utrošena i na koji način. Ako smo već dali koncesije, šta će nam sada ova sredstva, ako već nisu povučena. Šta je sa sopstvenim prihodima Republičke direkcije za puteve? Gde su ti prihodi od naplate putarine? Ta putarina je pre nekoliko dana poskupela višestruko. Sada imamo "evropski nivo" tih cena. Najavljuje se da će sledeće godine biti još veće te cene. Šta je sa sredstvima koja se izdvajaju iz budžeta, odnosno iz cene derivata, energenata koje koristimo u Srbiji? Ta sredstva su namenska za obnovu i izgradnju putne infrastrukture. Šta je sa tim sredstvima? Mnogo je ovde nejasnih pitanja. Iz tih razloga smo podneli ovakve amandmane, da se ovo ne prihvati ili da nam bar predlagač objasni detaljno da li su sredstva utrošena, za šta su trošena, koji su to putni pravci obnovljeni, koliko je to koštalo. Ili, ako nisu utrošena - hoćemo da obnovimo te i te putne pravce i to košta toliko, ali ne da imamo samo danas tri zakona kojima povlačimo 250 miliona, imamo koncesije koje smo dali za neke pravce koji se ovde pominju, što nema logike. Iz tih razloga, još jedanput ponavljam, mi smo podneli amandmane da se sve ovo briše, odnosno da se ne usvoji u Narodnoj skupštini.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, mi sada vodimo jednu stvarno apsurdnu raspravu koja polako prerasta u grotesku. Ovde nemamo predlagača koji bi obrazložio predloge ove zakonske izmene, nemamo čak ni pomoćno tehničko osoblje koje bi saslušalo narodne poslanike, koji bi ispred Vlade bar registrovali ono što mi ovde pričamo. Obrazloženje zakonskog predloga koje imamo pred sobom je krajnje neadekvatno, mogao bih čak da kažem, na neki način, ovakvo obrazloženje vređa dostojanstvo ovog parlamenta i ove skupštine zbog niza logičkih grešaka koje se nalaze u ovom vrlo kratkom i malom dokumentu. Pokušaću ukratko da ukažem na njih. Vidite, mi ovde pričamo, ovo je u stvari priča za naše građane, da sada mi, ova skupština, ovaj skupštinski saziv, treba da donese zakon kojim će se dati kontragarancije za nešto što je potpisano sa Međunarodnom investicionom bankom, 16. jula 2002. godine. Neko će se sada pitati kako sada da mi potpisujemo u ovom trenutku i zbog čega da potpisujemo u ovom trenutku ovakve obaveze? Obaveze su da se garantuje vraćanje kredita od 95 miliona evra, koje je SRJ zaključila sa Evropskom investicionom bankom. Ko je to nas zadužio? Zadužila je Vlada gospodina Zorana Đinđića, a u stvari glavnu ulogu je tu igrao gospodin Đelić. Sada, verovatno mi procenjujemo tako, ugovor je potpisan, pošto ovde nema u obrazloženju šta se događalo sa ovim sredstvima do sada, pretpostavljamo da su sredstva stizala, da su trošena, i da je došlo vreme da ih treba otplaćivati, a da garancije nisu date. Možda, ovo što kažem nije tačno. Možda je tačno nešto drugo. Ali, iz predloženog obrazloženja se ne da videti da li ovo što kažem nije tačno. Naime, ako čovek pogleda obrazloženje koje nam je dato, lepo piše: "U širem smislu reči, efekat ovog predloga zakona proizilazi iz činjenice da je uslov za povlačenje sredstava po ovom zajmu kod Evropske investicione banke (šta je uslov) izdavanje kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori, kako bi Republička direkcija počela da koristi sredstva." Znači, ako ovo slušamo pažljivo, sredstva nisu vučena. Tako ovde piše. Da li je to tačno? Pošto nema objašnjenja, onda čovek mora da krene na sajtove na internetu da traži dokumentaciju, mi živimo u XXI veku, mi smo krenuli u Evropu, hoćemo demokratiju, a jedan od bitnih uslova je transparentnost, kako ste stalno govorili. Da vidimo šta se sada tu može nazreti, na sajtovima Evropske agencije za rekonstrukciju, koja nama kaže da je ona nama opredelila - za pomoć Srbiji, negde oko milijardu evra za period od 2000. godine do sada. Lepo, ako odete na njihov sajt, onda se za 2002. godinu, o kojoj sada pričamo, može videti da je konačno 15. marta odobren u institucijama Evropske unije program pomoći, i on je dat u dva strateška dokumenta Evropske komisije, dokument o državnoj strategiji SRJ i višegodišnjeg indikativnog plana iz 2002. godine. Taj program nama dodeljuje 179 miliona evra koji će se utrošiti na prioritete: izgradnja državne uprave i sistema institucija, ekonomske reforme, rekonstrukciju oživljavanja privrede, društveni razvoj i građansko društvo, naravno, nevladine organizacije i nezavisni mediji tu imaju i te kako lep kolač koji su dobili. Sada se kaže, po prvi put: "Agencija će pružiti pomoć u sektoru javnog saobraćaja Srbije. Veliki deo budžeta, 41 milion evra će biti uložen na glavni projekat - rekonstrukciju mosta "Sloboda" preko Dunava kod Novog Sada". Ne može čovek da vidi da li je to bespovratno davanje sredstava, da li je to zaduživanje kod Evropske investicione banke ili Banke za razvoj i rekonstrukciju. Ovako nemušto možete na tom sajtu naći kod Evropske agencije za rekonstrukciju. Da čovek ne bude lenj, znamo da postoji i sajt Ministarstva za kapitalne investicije i da tamo postoji odeljak koji priča o saobraćaju. Vi lepo možete videti, znači, ni govora, ni reči kod Evropske agencije za razvoj nema o ovim sredstvima, sa ovom namenom. Možda je to negde skriveno, pa ne mogu da nađem, možda nije za gledanje, možda nije za transparentnost, pa se ne može naći. Kada odete na sajt našeg Ministarstva za saobraćaj onda naiđete na jednu stavku, koja kaže: "Rehabilitacija puteva u Srbiji". Kaže – da su sredstva opredeljena i, gle, Evropska investiciona banka, onda Evropska banka za rekonstrukciju i razvoj, u obrazloženju kaže - 650 do 700 kilometara rehabilitacije puteva će se uraditi. U ovom našem obrazloženju ovde kaže da će, zahvaljujući ovih 95 miliona evra, biti 860 kilometara puteva rehabilitovano. Tu je 150 kilometara, hajde da se upitamo, to bi opet tražilo neki odgovor. Što je najinteresantnije, ovde se vidi da su po LOT-ovima, i LOT-ova je 12, vidi se gde su pare opredeljivane iz našeg budžeta za ove namene na osnovu ovog kredita, vidite da je ukupna suma 5.452 miliona. To je podatak. Malo računice, meni uvek zamere, kada neko dođe da me ispravlja, ali dobro ipak izračunam, to je, daj bože, 60 i nešto miliona evra. Čak još jedan lep podatak se da videti iz ovog sajta - šta je neugovoreno. Neugovoreno je - Evropska banka i Investiciona banka - 500 miliona dinara, govorim u dinarima, i ostalo je od Evropske banke za rekonstrukciju i razvoj 150 miliona. Znači, 600 miliona dinara je neopredeljeno. Kada čovek sve ovo vidi, ovo je, u najmanju ruku, skandalozno. Ovako podatke davati na državnom zvaničnom sajtu, a suprotne podatke davati nama narodnim poslanicima u jednoj uopštenoj, hermetičkoj, nejasnoj formi, mislim da nije u redu. Lično očekujem da i sam predsednik Skupštine zaštiti nas narodne poslanike od neistina koje kruže ovim zvaničnim sajtovima, kako Evropske agencije za rekonstrukciju, tako našeg ministarstva, a onda i predlagača koji nam daje ovakve predloge. Zbog toga, mi srpski radikali smo i kazali da ovo sve treba brisati. Takođe se zalažem da se član 5. briše, kao i svi ostali u ovom zakonu. Mislim da sam dao dovoljno argumenata zbog čega. Pametnom je dovoljno. Ako se dogodi suprotno, što je sasvim moguće, da ćete većinom izglasati i ovako nešto, onda je to jasan dokaz da se pravi direktan baj-pas između malverzacija ili sumnjivih radnji, pošto ovde nema suprotnog da nas ubedi, znači, postoji sumnja da su rađene sumnjive radnje sa prethodno zaključenim ugovorima i kreditima između prethodne vlade i ove sadašnje. Hvala.
Hvala vama, gospodine Momčilov. Poslušaću vas i uputiću pismo ministarstvu sa nalogom da se, gde god se izražavaju sume u dinarima, a odnose se na prethodne godine, jer ste dali primere gde uopšte nije jasno gde se i na šta odnosi, da pored toga mora da bude naznačen kurs, da bismo imali jasan podatak o tome o kojoj količini novca je reč. Inače bismo imali osećaj više nego kontradiktornih podataka, a naravno, onda je svaka sumnja dozvoljena, vi ste potpuno u pravu, jer čovek onda ne može da se snađe ni na jedan način. Mnogo vam hvala na ovome. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo je primer ovog predloga zakona suština celog Predloga zakona, da je Vlada Republike Srbije samo nastavila, Vlada DSS i Vojislava Koštunice, pre svega, onu praksu i kontinuitet prethodne dve vlade, pre svega tu mislim na Vladu DS Zorana Đinđića, tako i na Zorana Živkovića. Na osnovu člana 6. Predloga ovog zakona može se videti priroda ovog predloga zakona o davanju kontragarancije itd. SRS po ovom pitanju i po ovom predlogu zakona ima sasvim jasan stav. Član 6. treba brisati. Smatramo da je, pre svega, u ovom obrazloženju Predloga zakona o davanju kontragarancije i u razlozima za donošenje zakona, kao i u ovoj analizi efekata zakona, dato objašnjenje koje nema nikakvo utemeljenje, u jednoj ozbiljnoj državi, društvu, a pre svega, treba da postoji, ako smo i jesmo tranzitna zemlja. Pre svega smo morali da vodimo računa o tome da imamo jasnu nacionalnu strategiju u obnovi i razvoju magistralnih puteva. Vlada Republike Srbije je i na ovom primeru Predloga zakona pokazala da nije imala nikakav jasan program kada je u pitanju ova oblast, a važna je pre svega iz tog razloga što su u pitanju javni radovi, zaduženja države. Naravno, u svemu ovome može da se kaže, kada govorimo o javnim putevima, o obnovi puteva, magistralnim putevima, vidi se da Vlada nije imala nikakav program, a takođe nikakvu nacionalnu strategiju. Imajući sve to u vidu, ne možete ovde da branite ovakav jedan predlog i sve ovakve predloge koje podnosite, kao što će to biti i za sledeću tačku, koja je u vezi davanja kontragarancije. Sve je povezano jedno sa drugim i radi se o negde oko 255 miliona evra zaduženja za koje treba Vlada Republike Srbije da da kontragaranciju. Ovde u ovom članu 6. pominje se u prvom stavu da će sredstva za otplatu zajma obezbediti korisnik zajma. Taj korisnik zajma je pre svega u ovom slučaju Republička direkcija za puteve i onda u slučaju da ona to ne bude u stanju da uradi, onda će se to odbijati na način koji je predviđen na osnovu onih stavki koje su predviđene iz budžeta Republike Srbije. Ovaj predlog zakona, gde govori da je finansijski ugovor potpisan 16. jula 2002. godine, Vlada je potpuno preuzela na sebe obavezu. Naravno, u ovom predlogu nije jasno da li su te pare potrošene ili nisu, a ono što mi znamo to je da je postojala fizibiliti studija, kako za obnovu puteva u Srbiji, tako i za obnovu železničke infrastrukture, jedna fizibiliti studija Evropske unije. Kada smo rekli ovde za ovom govornicom ministru koga ovde nema, nema nijednog ministra i predstavnika Vlade, a tu pre svega mislim na ministra za kapitalne investicije, gospodina Ilića, da ova vlada nema nikakav program i nema nacionalnu strategiju kada su u pitanju putevi, takođe i železnička infrastruktura, on se na to samo nasmejao. Nije govorio o nekoj demagogiji itd. Ovde se u ovom razlogu za donošenje zakona govori o 864 kilometra primarnih tranzitnih puteva i autoputeva. Kada govorimo o tome i u ovom članu 6. jasno se vidi kakva je priroda ovog predloga zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje obnove puteva u Republici Srbiji. Prethodna vlada DS, kao što sam rekao na početku izlaganja po ovom pitanju, nije uradila ništa i to je ono što pokazuje prirodu te vlade, koja je zbog toga i na kraju krajeva morala da padne, i građani Srbije su glasali za sasvim nešto drugo. Ali, koja bi nastavila put i kontinuitet Vlade Zorana Đinđića i Zorana Živković, a to je Vlada Vojislava Koštunice i DSS, sa svojim koalicionim partnerima, ukazuje da isto to radi što je radila i prethodna Vlada. Znači, građani Srbije danas loše žive. Cilj nam je da građani Srbije žive bolje. Vi ste imali prilike, imali ste šansu na primeru ovih predloga zakona koje donosite u ovoj Narodnoj skupštini, tako što vaša poslanička većina i ne učestvuje mnogo u radu te Narodne skupštine. To se može pokazati na primeru Poslovnika o radu Narodne skupštine koji ste doneli na prethodnoj sednici, gde ste omogućili da praktično u ovoj sali ne mora da bude nijedan poslanik vladajuće koalicije, to mnogo govori i o Vladi Vojislava Koštunice, DSS, G17 plus, SPO i svim ostalim strankama koje podržavaju ovu vladu.
Poslovnik se odnosi na sve poslanike. Izvolite, narodni poslanik Dušan Proroković, replika, pominjanje DSS-a, zamenik šefa poslaničke grupe.
Da li je Vlada kontinuiteta ili diskontinuiteta, pokazuju rezultati i tek će pokazati. Sve je u Srbiji i u politici uporedivo, ali bože zdravlja možete to i danas da uporedite, moći ćete i pred neke naredne izbore da vidite šta je i koliko u Srbiji urađeno. Ali, izađite pa mi recite za šta jeste. Kada smo govorilio koncesijama, vi ste protiv koncesija. Sada kada govorimo o kontragarancijama za kreditiranje infrastrukture u Srbiji, vi ste i protiv kredita. Za šta ste? Za radne akcije? Nemojte tako. Građanima Srbije neće biti bolje dok se ne budu otvorila nova radna mesta. Nova radna mesta otvaraju novi investitori, novih investitora nema dok se ne napravi nova infrastruktura. Mi moramo biti svesni gde smo, koliki nam je budžet, kakvo nam je stanje u državi i videti da nemamo dovoljno sredstava da budžetski pokrivamo izgradnju infrastrukture. To možemo raditi jedino putem koncesione politike ili putem uzimanja kredita. Ako imate primedbi na samu tehnologiju izvođenja radova, raspisivanje tendera itd, napadajte to. Ja apsolutno i DSS nemamo nikakvih problema sa tim. Neka svako u ovoj državi radi svoj posao, ali nemojte da napadate metodologiju rada, jer alternativa osim ove dve stvari ne postoji, osim radnih akcija, a radne akcije su bile 1951, ne možemo ih organizovati 2005.
Pogrešno ste protumačeni, gospodine Đorđeviću. Na osnovu člana 101. stav 1. i 3. dajem vam pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Proroković je upravo rekao šta je suština Vlade Republike Srbije i kako se Vlada Republike Srbije ponaša prema građanima Srbije. Suština je da niste imali nikakvu nacionalnu strategiju kada su u pitanju bili oni osnovni zakonski projekti koje je trebalo Vlada da predloži i kada ste ih formirali da donesete i predložite Narodnoj skupštini. Pre svega se radi o jednoj strategiji koju niste imali, niste imali program. Jedan od ministara u vašoj vladi, neću ga imenovati, rekao je za ovom govornicom da nisu imali praktično nikakav problem. Da li je on iz vaše političke opcije ili nije, to nije bitno, on je sa vama u koaliciji. Vi snosite najveću odgovornost, jer ste vi stranka koja vodi tu vladu. Vaš predsednik stranke je predsednik Vlade Republike Srbije Vojislav Koštunica. Znači, DSS je ta koja je najodgovornija zbog toga što građani loše žive. Nemojte da pričate ovde o radnim akcijama, radi se o tome da ste morali da imate i jasne zakonske predloge i da su građani Srbije od vas očekivali da te predloge iznesete odmah kada ste preuzeli da vodite ovu državu. Ako vodite državu, onda treba da imate određenu odgovornost za građane. GrađaniSrbije loše žive. Suština je da ste vi najodgovorniji. Najodgovornija je DSS. To je suština. Vaša priča o tome, mi iz SRS imali smo jasan program kada su u pitanju putevi i raspisivanje javnih radova. Vi možete da izađete za ovu govornicu i da kažete sve ono što mislite, ali vaši argumenti ne stoje, građani Srbije loše žive. Najodgovornija je DSS, koja je morala da promeni politiku koju je vodila prethodna Vlada Zorana Đinđića i Zorana Živkovića i DS. Sa ovim ste pokazali da ste potpuno isti kao što je to bila prethodna Vlada DS.
Izvolite, replika. Ovo je bilo po Poslovniku, član 101. Izvolite, gospodine Prorokoviću.
Ne volim previše da ulazim u replike, probaću da ovo bude poslednji put da se javljam povodom ove teme. Jednostavno, veći deo onoga što sam razumeo i što ste pričali ne stoji. Državni dug je državni dug. Ako se zaduživala Vlada Zorana Đinđića, Zorana Živkovića, potpuno je svejedno, zadužila se Republika Srbija. Ja ću vas podsetiti, i vi kada ste bili u vlasti, zadužila se ta vlada prema Narodnoj Republici Kini. Šta sada treba da kažemo, baš nas briga, to je neki drugi režim, neka druga vlast, nećemo Kini vraćati dugove. Mi moramo državno, odgovorno da se ponašamo, a kako su ti novci potrošeni, da li je tu bilo kriminala, korupcije, neka istražuje tužilaštvo, ali država mora na sebe da preuzima dug i da svoje obaveze izmiruje. Što se tiče koncesija i kredita, potpuno je normalno da za profitabilne pravce možete da dajete koncesije, a za neprofitabilne pravce niko neće želeti da bude koncesionar. Onda morate da uzimate kredite, a nisu država samo profitabilni pravci, nije državna strategija da se razvija samo koridor 10, šta ćemo sa ostatkom Srbije? Rekao sam već, nemamo dovoljno novca u budžetu, moramo da uzimamo kredite, ovo su kontragarancije za kredite koji su ranije uzeti i država bi bila maksimalno neodgovorno kada Narodna skupština ovo ne bi usvojila, a slažem se, mi možemo da govorimo o političkoj opravdanosti uzimanja tih kredita. Još nešto, moramo da se vodimo logikom stranih investitora. Mi imamo države u okruženju koje imaju mnogo bolju infrastrukturu nego Srbija. Znate, jednom stranom investitoru potpuno je svejedno da li će svoju proizvodnju bazirati u Osijeku ili Somboru. Nama i Hrvatima nije svejedno. Meni je stalo da to bude u Somboru, zato moramo i našom legislativom i razvojem infrastrukture prestizati države u okruženju, i omogućiti da se putem investicija otvaraju nova radna mesta i da se u Srbiji lakše živi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo Aleksandar Đorđević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini, da se taj član briše. Imajući u vidu baš upravo ono što sam govorio kada sam izlazio i za član 6, ovaj predlog zakona je najbolji dokaz kontinuiteta Vlade Vojislava Koštunice sa vladama Zorana Đinđića i Zorana Živkovića DS-a. Suština ovog predloga zakona i ono što će SRS uvek zastupati, to su interesi građana Srbije. Interesi građana Srbije su pre svega da građani Srbije imaju precizno, jasno uređene zakone i priča pojedinih poslanika vladajuće koalicije koji brane predlog zakona koji nisu precizni, koji nemaju jasnu koncepciju, govori samo o tome da ova vlada Vojislava Koštunice i DSS-a, sa svojim koalicionim partnerima, nema jasnu strategiju kako zemlju, odnosno državu Srbiju da izvede iz ekonomske krize i socijalne bede u kojoj se građani Srbije danas nalaze. Znači, još jedno zaduženje koje je potpisala prethodna vlada 16. jula 2002. godine, gde se radi o obnovi puteva, i to 864 km u Srbiji, kako primarnih, tako i onih drugih, imaćemo prilike da govorimo i o sledećem predlogu u sledećoj tački dnevnog reda, jer se na isti način donosi predlog zakona kao što je gospodin Krasić rekao za ovom govornicom, na jedan način samo da se Narodnoj skupštini nešto predloži. Nije važno što nema preciznosti, što je doneto zbrda- zdola i pokazuje se da jasna strategija jedne vlade treba da bude takva da građani Srbije vide da žive bolje, a ne samo da pričate praznu priču kada izađete za ovu govornicu.
Hvala, gospodine Đorđeviću, ovo je bilo sjajno obrazloženje zašto se briše član koji reguliše kada zakon stupa na snagu. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Zahvaljujem se predstavniku Ministarstvu finansija koji je sve vreme prisutan. Dajem pauzu do 15,30 časova. [[Posle pauze – 15,35]] Dame i gospodo, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Prelazimo na 24. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA EVROPSKIH PUTEVA B - SRBIJA I CRNA GORA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Momir Marković, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Petar Jojić, Veroljub Arsić, Dragoljub Stamenković, Božidar Koprivica i Zlatan Jovanović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da smo u prepodnevnom delu rasprave o onim drugim zakonima o davanju kontragarancije sasvim dovoljno rekli o enormnom zaduživanju Republike Srbije i zajednice Srbija i Crna Gora, nepotrebnom zaduživanju, i o tome da se krediti uzimaju, a da se pri tome bukvalno ne vodi računa, znajući da je ova vlada listopadna i da će već na jesen, u poznu jesen najdalje, morati da dođe do prevremenih parlamentarnih izbora i samim tim do promene vlasti. Imali smo pre 15 dana u ovoj istoj sali Predlog zakona o davanju koncesija, pokušali da građanima Srbije, ne vama iz vladajuće koalicije, jer vama stvarno ne treba govoriti, siguran sam da ćete svi izglasati taj zakon, kao što ćete izglasati i ovaj predlog zakona, ovo sve pre svega zbog građana Srbije, i tada smo rekli da se gotovi putevi daju pod koncesiju na 30 godina, da će 630 miliona evra neko na taj način da stavi u džep. Danas nam dolazi na dnevni red zaduženje kod Evropske investicione banke za finansiranje projekata evropskih puteva itd. Evropski putevi su pre svega koridor 10, koridor prema Požegi takođe, o kojem smo već raspravljali da se daje u koncesiju. Dame i gospodo narodni poslanici, samo od naplate putarine, ako bi se putarina uvela u normalne tokove, svi putevi bi se mogli izgraditi. Zahtevam, kao narodni poslanik, da se Narodnoj skupštini dostavi podatak koliko je samo u ovoj godini neuparenih vozila na auto-putu Beograd-Niš i na auto-put Novi Sad-Beograd, pa da se vidi koliko je vozila ušlo, a nije izašlo, odnosno izašlo a nije platilo. Doći ćete do neverovatnih cifara. Mi poslanici SRS smo došli do dela cifara, a uskoro ćemo za ovom govornicom prezentirati da vidite koliko je pokradeno samo od putarine Beograd-Niš ili Horgoš-Beograd. Nemojte više zaduživati Republiku Srbiju. Podneo sam amandman na član 1. gde se kaže - Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke, u iznosu od 120 miliona evra, po osnovu ugovora o finansiranju između Srbije i Crne Gore i Evropske investicione banke. Radi se o 120 miliona evra predviđenih za izgradnju mosta kod Beške i za dogradnju autoputa Beograd - Novi Sad, odnosno Beška - Novi Sad. Ako već dajemo pod koncesiju izgrađen autoput, da li ćemo sada i ovo što ćemo kreditom izgraditi, most i autoput od Beške do Novog Sada, dati pod koncesiju nekome. Doduše, ministar Velja Ilić reče, jednom istrča pa reče, da se otprilike koncesionar zna. Ne zna se. Hoću da građani Srbije znaju ko je taj koncesionar i smatram da u danu za glasanje treba usvojiti ovaj amandman i član 1. zakona brisati.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović.. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, da su srpski radikali bili u pravu kada su osporavali davanje koncesije na određene deonice koje su usvojene vašom poslaničkom većinom pre mesec dana u Narodnoj skupštini govori i ovaj dnevni red, zapravo ova kontragarancija kojom treba da se opravdaju sredstva dobijena još ranije za izgradnju, zamislite molim vas kako to zvuči, evropskih puteva Srbije i Crne Gore. Valjda zato što je ovo Evropska investiciona banka za finansiranje puteva, pa se kaže evropski put. Ako još separatistički režim iz Crne Gore svoj evropski put vidi od Beograda do Novog Sada na ovoj trasi E-75 i još treba da me u to ubedite. Mislim da zaista nema mesta ovakvom obrazloženju. To je, pre svega, vrhunac cinizma, a sa druge strane sami sebe potirete sa argumentacijom koju su neki od vas iznosili kod davanja koncesije na predlog Velimira Ilića, odnosno Vlade Republike Srbije, takođe za deonicu do Horgoša, ali odnosi se na celu trasu od Beograda do Novog Sada. Žao mi je što u ovom trenutku kolega Dišić nije ovde, ali neki od vas su sa nepoverenjem gledali, a naročito je tome bio sklon ministar Ilić, kada je kolega govorio o užasnom stanju u kome se nalazi most na Beški, o pukotinama i o činjenici da ništa do sada nije urađeno da se izvrši potpuna sanacija tog mosta. A posao koji je vezan za ovu kontragaranciju, za evropski put kriminala, usko je vezan za Ljubišu Buhu Čumeta, odnosno za njegovu firmu ili njegove žene, svejedno, "Difens roud", koja je dobila pod patronatom tada Demokratske stranke, Zorana Živkovića i ministra Marije Rašete Vukosavljević ovaj posao u ovolikim milionskim iznosima. Opet se vraćamo na onu priču od jutros. Možda je nekima od vas zbog toga neprijatno, ali nije dovoljno da vi to kažete samo ili da ne možete da pogledate u nas dok mi govorimo da je taj novac potrošen na kriminalan način. Tome se jednostavno suprotstavite tako što nećete za to da glasate, zato što je odobravanje ovolikih sredstava post festum legalizacija kriminala. Vi sami dobro znate, i u slučaju Aerodroma "Beograd" i u slučaju ove deonice koja je rađena, ove trase od Beograda do Novog Sada, ne da je bilo zloupotrebe, nego pljačke koju je sprovodio ondašnji režim i vama ostavio u nasleđe da vi sada to verifikujete. Kada bismo krenuli, odnosno to jedino srpski radikali rade, i u ovoj i u skupštini državne zajednice, da gledamo kako je i ovo rukovodstvo u Crnoj Gori koristilo taj novac, opet ćemo da dođemo do sumnjivih poslova, do izvođača i podizvođača, i do kvaliteta asfalta koji se pravi. Jutros sam vam rekla na primeru ove deonice do Velike Plane, pa i ovog dela ispred, koji je rađen prošle godine, kod požarevačke petlje, da je već sada u očajnom stanju. Talasast je put, mala kiša padne, a da ne govorim o većim vremenskim nepogodama, i eto takvo je stanje autoputa, a ista vam je situacija i sa onim što je urađeno prema Novom Sadu. Ne možemo za ovo da glasamo zbog toga što je to zaista u institucionalnom smislu od strane zakonodavne vlasti, to što ćete vi da uradite, legalizovanje jedne pljačke koja se desila. Taj put koji su ondašnji vlastodršci izabrali, a koji vi sada slepo sledite i koji je učinjen, taj predugovor napravljen za vreme njihove vladavine, a onda zaključen ugovor dva meseca pošto je Koštunica izabran za premijera, dakle, 17. maja 2004. godine, i preuzete obaveze Republike Srbije, i način na koji će zajam da se koristi, jeste nešto što vi treba pomno da pratite, vi koji ste poslanici. A podržavate i takvu vladu, i premijera, i Velimira Ilića, koji je koncentrisao četiri ministarstva, kao da je to njegova dedovina, u svojim rukama i radi šta god hoće. Kada dođe u Skupštinu i neko kao da mu stavi prst u oko, kada ga pitamo gde su potrošene pare i na koji način se asfaltiraju putevi, odgovor je takav da on uvek izađe na vrata i ništa dalje od toga. Ili onako u svom stilu i maniru, bahato kvalifikuje političke neistomišljenike, a zaista se postavlja osnovno i ključno pitanje: gde su te pare i kako se troše? Kod svih ovih kontragarancija do kraja, kada budemo razgovarali o tome, sve je kao pod indigom pisano, i za jednu, i drugu, i treću i tako redom do osme, koliko ih ima, osam-devet, Republika Srbija preuzima na sebe odgovornost, odnosno daje garanciju za ovaj novac koji će da troše korisnici zajma, a mi, kao poslanici, ne znamo na koji način. Ili su u jednom delu to već uradili, kao što je slučaj sa onim kontragarancijama potpisanim još 2001. godine, po dolasku dosmanlija na vlast. Odlučno ovome moramo da se suprotstavimo, zato što je studija koju su uradili stručnjaci iz Republičke direkcije za puteve, jasno i nedvosmisleno pokazala da se pravilnim korišćenjem novca od putarine, a koju ste u međuvremenu toliko povećali da je u najmanju ruku duplirana za putničko vozilo od Beograda do Novog Sada, a to je sada 180 dinara, a rekla sam vam da je do Niša gotovo 1.000 dinara, do Batočine skoro 500 dinara. Dakle, od tog novca, racionalno upotrebljenog, ako bi bila odgovorna vlast, kao što će biti radikalska, koja može da usmeri taj novac tamo gde je najpotrebniji, više bi se investiralo i više bi se sredstava prikupilo nego od svih koncesija, nemam trenutno taj podatak ovde, dali smo vam i za onu Požešku primer, i za ovu do Horgoša, nego što je to ukupan iznos od koncesija i ovih zajmova koje ste uzeli. Računali ste tada, a mislim na sve vas, jer takvu politiku ekonomsku istu vodite kao što su vodili Đelić i ona cela klika dosovaca oko njega, daju nam i šakom i kapom, i to se vama čini, hajde da uzmemo. Kako će ta sredstva da se troše, ko će da ih vrati i na koji način, to vas ne zanima. Ovo su skupi zajmovi, skupi krediti, koji nisu na pravilan i racionalan način investirani u putnu strukturu u našoj zemlji. Ove pompezne rečenice i ovi nazivi, molim vas, evropski put Srbije i Crne Gore, kao da mi nismo već toliko vekova u Evropi, ne znače ništa, zato što su to obični politički pamfleti, a novac je veliki, a koriste ga ljudi koji ne mogu pošteno, onako kao što to rade dobri domaćini, da raspolažu sa tim novcem. Mi im ništa ne verujemo, odnosno i vama koji podržavate takve koji se bave javnim finansijama i u čije ruke dolazi ovaj novac. Zato nećemo glasati ni za ovu ni za sve naredne kontragarancije koje su u ovom setu na dnevnom redu.
Zahvaljujem se gospođici Jovanović. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Posle predloga zakona o kontragaranciji koji se tiče onog hitnog saniranja ulica i puteva, pa posle onog drugog zakona koji se tiče projekta obnove puteva u Republici Srbiji, onaj prvi je 50 miliona evra, a obuhvata i JAT i Republičku direkciju za puteve Republike Srbije, projekat obnove 95 miliona obuhvata Direkciju za puteve Republike Srbije, na red je došao ovaj treći Predlog zakona, takođe zakon o davanju kontragarancije finansiranja Projekta evropskih puteva B – Srbija i Crna Gora, a iznos je 120 miliona evra. Kod prethodna dva zakona korisnik zajma je bila Direkcija za puteve Republike Srbije i Aerodrom "Beograd", odnosno preduzeće koje upravlja Aerodromom "Beograd". Za razliku od ova prethodna dva predloga zakona, u ovom zakonu korisnik zajma, a to upravo reguliše član 3. predloga zakona stav 1. korisnik zajma iz člana 1. ovog zakona je Republika Srbija, izvođač radova je Republička direkcija za puteve. Sada pogledajte besmisao Mlađana Dinkića - Republika Srbija daje kontragaranciju Srbiji i Crnoj Gori po sporazumu i po zakonu o zaduženju, a gde je korisnik Republika Srbija. Znači, nije javno preduzeće, nije lokalna samouprava, nije u pitanju autonomna pokrajina, ne, nego Republika se zadužuje preko Srbije i Crne Gore i ona sama sebi daje kontragaranciju. Mislim da je ovako nešto nemoguće, jer korisnik zajma je Republika Srbija, a onaj ko daje kontragaranciju treba da garantuje za korisnika zajma, a kako će on da budi supsidijarni dužnik kada je i primarni dužnik. Vi pišete potpuno novu teoriju, pišete nebulozne propise. Od rimskog pravaovo ne postoji. Evo, pitajte advokate ovde da li je neko od njih video ovo. Kako može dužnik da daje kontragaranciju za sebe? Valjda garanciju i kontragaranciju daje treća osoba, treće lice koje garantuje svojom imovinom da će dužnik da ispuni obavezu. Ne, kod vas je dužnik i ujedno ko izdaje garanciju. Tako nešto može samo u ovim mislima da se stvori, gde ljudi imaju potrebu da se zaduže po svaku cenu i onda ne biraju sredstvo, već pokušavaju na sve moguće načine, sve papir trpi i to može da se završi na način kako je to neko planirao. Sada moram da vas podsetim na dnevni red u petak, kad je bio Zakon o javnom dugu, vaš predlog člana 25. stav 1: "Republika daje kontragaranciju državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, pod uslovima i na način utvrđen zakonom kojim je propisano davanje kontragarancije. Regresno pravo iz člana 22. ovog zakona, koje Republika ima prema dužniku, Republika ima i prema korisniku kredita za koji je dala kontragaranciju državnoj zajednici Srbija i Crna Gora". U članu 3. kažete da je korisnik kredita Republika Srbija i davalac kontragarancije Republika Srbija. Kako će ona regresno pravo iz člana 22. Zakona o javnom dugu da ostvari? Da li vi u Ministarstvu finansija razgovarate od sektora do sektora? Stičem utisak da vi ne komunicirate. Ko vam ovo piše? Na istoj sednici, na vanrednom zasedanju Narodne skupštine, imamo 20 tačaka dnevnog reda. Od toga ste sa ove govornice mogli da čujete da najmanje sedam zakona ne komuniciraju, oni su u koliziji, ne poklapaju se nikako, ni pojmovi, ni princip, ništa se ne poklapa. Ali, kad zagrmite sa TV - istrčali eksperti. U kojoj zemlji ovo može? Kažite mi, po pravilima bankarskog poslovanja, koja banka ovo primenjuje? Ako se nekoj banci traži garancija za ono što se ona zadužila, ona traži korespondentsku banku koja će da garantuje za njene obaveze. Ovde ne. To ste napisali. Nema šta da se tumači. Napisano je u članu 3: "Korisnik zajma iz člana 1. ovog zakona Republika Srbija. Izvođač radova je Republička direkcija za puteve". Kakve veze ima izvođač radova sa kontragarancijom? Ili je možda posle ovog zamešateljstva: 1) popunjavamo rupe, 2) širimo ulice, 3) pošto je najveći iznos, hajde sada da izmislimo još nešto. Ne može da prođe. Poslanici SRS moraju da ukažu na ovu nelogičnost i da sa puno razloga kažemo da sumnjamo da se iza ovih stvari krije nešto, a to narodni poslanici ne smeju da podrže, jer vi priznajete sve, jer kod vas nema skrivanja. Vi ste izmislili potpuno nov institut. To je pravno-tehnički i pravno-logički nemoguće. Ubacili ste ga u ovaj predlog zakona zato što mislite da sve može sa 131 karticom da prođe. Proći će sa 131 karticom sve, ali ostaće bolno zaduženje Republike Srbije. Verovatno, pošto ne postoji mogućnost da se to vrati u onim rokovima kako je zakonom o zaduženju predviđeno i kako je zakonom o ratifikaciji ugovora o zaduženju predviđeno, onda opet ulazimo u jedan začarani krug reprogramiranja dugova, s tim što se glavnica usporava, u nekim rokovima se uz glavnicu pripisuje kamata, pa kamata na kamatu. Sudeći prema stanju naših finansija, sudeći prema privrednim tokovima u našoj zemlji,vrlo vešt matematičar je onaj ko zna kamatni račun, može da vam kaže na koliko će ovaj dug da naraste za nekoliko godina i koja će obaveza da bude Republike Srbije. Zašto obaveza Republike Srbije? Zato što je i bez ovog zakona moguće da realizujete ovaj ugovor i da ostvarite ove iznose. U suštini, mi treba da promenimo način komunikacije kad je u pitanju zaduživanje prema inostranstvu. Mi treba ovde da raspravljamo o nacrtu jednog takvog sporazuma, pa ukoliko damo saglasnost na nacrt sporazuma, da idete dalje, a ne ovako - vi zaključite, pa nas stavite pred svršen čin. I ovi ljudi iz većine, koji možda ne bi glasali kada vide šta je pozadina, praktično su primorani da glasaju za, zato što je ugovor zaključen i već je završen posao. E, moramo logiku pregovaranja sa inostranstvom da promenimo. Znači, platformu za pregovore povodom zaduženja, molim vas, u Skupštinu. Ako u Skupštini ta platforma prođe, onda zaključujte sporazume, predlažite posle ratifikaciju. Ovako da nas stavite pred svršen čin, to ne bi smela Narodna skupština da dozvoli. U tom smislu, predlažem predsedniku Narodne skupštine da, u komunikaciji sa predsednicima poslaničkih grupa i Vladom, otvori ovu temu na principijelan način, da Narodna skupština ne dolazi u situaciju da je svršen čin, da većina mora da glasa, iako ne želi da glasa, zato što je neko već zaključio, pa ako bi bilo post festum dovođenje u pitanje tog sporazuma, onda bi to bila dodatna bruka za državu. Ovako da se Vlada obaveže da nacrt sporazuma, platformu za pregovore iznese pred Narodnu skupštinu iako ovde dobije većinu, neka se ide sa pregovorima. Ako se ne dobije većina, nema zaključenja ugovora.Molim vas da ovu inicijativu uvrstite zvanično u ove pregovore.
Da li se o ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se ne prihvati. Da li se neko javlja za reč? Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Kada sam jutros govorila o prvom zakonu kontragarancija, zamolila sam kolege poslanike da ne pokušaju da poslanike SRS predstave kao poslanike i poslaničku grupu koja je protiv razvoja, protiv gradnje puteva, protiv rekonstrukcije elektroenergetskog sistema itd. Naravno, mi nismo protiv svega toga, ali smo protiv muljanja i protiv podmetanja predloga Narodnoj skupštini od strane Republičke vlade. Dakle, i pored tog upozorenja, pred kraj prepodnevnog rada se čulo kako mi nemamo ideju šta bismo mi i na koji način bismo mi rešavali ove probleme. Naravno da je uzimanje povoljnih kredita za prave poslove nešto što je prihvatljivo. Koncesije su takođe prihvatljive, ali koncesije i krediti istovremeno, za isti posao, to je neprihvatljivo. Neprihvatljivo je da mi kao Skupština odobravamo da mi budemo garant korisniku koncesije za neki kredit koji je Vlada, valjda, u njegovo ime uzela. Tako bar, tumačeći ovaj predlog zakona, ispada. Protiv smo muvanja i muljanja i zato tražimo, što je kolega Paja Momčilov već danas u jednom delu rekao, da predstavnik Vlade objasni ovom parlamentu i javnosti Srbije, da li je, kako Vlada kaže, za rehabilitaciju puteva od Evropske investicione banke i Evropske banke za razvoj uzeto ukupno 5.452 miliona dinara kredita, to je, prevedeno u evre, 68 miliona evra. Govorili smo malopre o zakonu koji ćete vi da usvojite, za iste poslove predviđa kredit od 95 miliona evra, pa očekujemo da nam neko objasni gde se izgubilo 27 miliona evra razlike. Iz tih i takvih razloga mi srpski radikali smo protiv ovakvih vladinih predloga i iz tih i takvih razloga pokušavamo i vas, kolege, da ubedimo da ne glasate za nešto zbog čega ćete morati da se kajete jednoga dana, a i da javnost Srbije obavestimo koliko sve to para na ime dugova uzima republička Vlada. To je u prilog činjenici da ne treba da poskupljuje putarina, gorivo, struja. Jer, ako pare na ime svega toga uzimate od Evropske banke, ako se zadužujete, samo Vlada zna pod kakvim uslovima, onda nema potrebe da, s druge strane, na još jedan način ulazite građanima u džep, jer i ovo što ste se zadužili, što se zadužuje Vlada, to vraćaju građani Srbije. Znači, pored toga još imamo i poskupljenja i to sve u oblastima za koje dajemo kontragarancije za već uzete i potrošene kredite. Amandman na član 4, koji je podneo kolega Petar Jojić, predlaže da se ovaj član briše. To je, naravno, principijelan stav SRS prema ovom zakonu o davanju kontragarancije Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje projekta evropskih puteva B - Srbija i Crna Gora. Ovaj član 4. kaže da se sredstva zajma povlače po zahtevu izvođača radova kojeg zastupa zajmoprimac preko Ministarstva finansija itd. Dakle, trebalo bi neko da nam kaže, pre svega, da objasni vama koji ćete za ovo da glasate - ko su i ko je izvođač radova, da odgovori na pitanje da li su to korisnici koncesija? Da li mi na ovaj način glasamo, odnosno vi koji ćete da glasate, da se 120 miliona evra po ovom ugovoru uzme na ime kredita za koji garantuje Republika Srbija, a koji će koristiti korisnici koncesija. Jer, ako se neka deonica puta, izgradnja puta da pod koncesiju, što je svakako dobar put i dobar način, onda je logično da se očekuje da se od koncesija stvara neki nov kapital, a ne da se troše nepostojeća sredstva Republike Srbije; nepostojeća, jer moraju da se uzmu putem kredita. Ostaje nejasno ko plaća, kolika se kamata plaća na ovaj kredit i ko je plaća? Da li je plaća izvođač radova ili Republika Srbija, odnosno građani Republike Srbije? Mnogo toga je i u ovom predlogu zakona nejasno, mnogo toga je zakukuljeno i zamumuljeno da, eventualno, ne bi bilo primećeno šta je suština. Pretpostavljam, kada je Vlada dala ovakve predloge zakona, sa ovako nemuštim obrazloženjima, da se nije očekivalo da će poslanici da posvete toliko pažnje ovim zakonima. Verovatno se mislilo da će se to shvatiti kao jedna grupa, paket, kako je rekao Dinkić, zakona, koji imaju sličan naslov, pa se onda neće obratiti dovoljno pažnje na svaki od ovih predloga zakona pojedinačno. Vidite, mi srpski radikali smo svaki od ovih predloga zakona detaljno proučili i na svaki vam iznosimo primedbe. Svaki zakon ima drugačiju grupu primedbi. Suština je da ne mogu da se donose ovakvi zakoni i preporučujemo vama, koji planirate da glasate za ovo, da ne glasate za ovakve zakone, da Narodna skupština Republike Srbije nema obavezu da štiti Vladu u delu u kome je Vlada već uradila neke poslove bez pitanja Skupštine Srbije. Prvo treba da pitaju, a onda da urade nešto, ako dobiju pozitivan signal od ovog parlamenta. Dakle, i član 4. i ostali članovi ovog predloga zakona, prema stavu poslaničke grupe SRS, treba da se brišu, odnosno da se ovaj zakon ne izglasa u danu za glasanje.
Hvala, gospođo Radeta. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 5. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponovo se vidi kontinuitet Vlade i DOS-a i ove nove vlade novog DOS-a. Znači, dajemo kontragarancije, korisnik je Republika Srbija, izvođač radova je Republička direkcija za puteve; vrednost zaduženja - 120 miliona evra. Možda ovo ne bi bilo nešto čudno da se tih 120 miliona evra neće utrošiti na radove u Republici Srbiji na putnom pravcu E-75 Beograd-Novi Sad. Republika Srbija se obavezuje da će svake godine obezbeđivati, po osnovu ugovora o finansiranju, koji je ratifikovan Zakonom o ratifikaciji ugovora o finansiranju itd. i kaže: sredstva će se upotrebiti za obnovu postojeće kolovozne trake i postojećeg mosta preko Dunava kod Beške i izgradnju druge kolovozne trake i drugog mosta kod Beške, koje treba da izvede Republička direkcija za puteve. Pitam poslanike, koji će da glasaju za Predlog zakona, zar niste pre mesec dana glasali za koncesiju da se taj putni pravac da u koncesiju, baš taj? Nijedan drugi, nego baš deo puta Beograd-Novi Sad. Išlo je to u nekom paketu, tri deonice su bile u pitanju. Jedna od te tri deonice je ovaj deo puta, iako smo sa ove govornice upozoravali da je to čista pljačka, da je to čista prevara građana Srbije, da je kredit uzet, da ga Republika Srbija vraća, da su radovi poodmakli, da je zemljište na kome će da se nalazi druga kolovozna traka već otkupljeno, da su već urađeni određeni zemljani radovi, da je sve to u završnici, postavljali pitanje zašto ćemo nekome dati izgrađen autoput u koncesiju? Onda smo vam pokazivali tabele, koje je radila baš Republička direkcija za puteve. Znači, republički organ, nismo ih mi pisali, nismo ih mi izmišljali, jer se kaže daova deonica obezbeđuje čist neto prihod Republičkoj direkciji, koja gazduje tim putem, 20 miliona evra godišnje. Znači, vrednost kredita sam put će da otplati za pet godina. Vi ste to dali u koncesiju. Ko će sada da vraća koncesiju? Ko će sada da vraća kredit? Da li Republička direkcija, da li korisnik koncesije, da li Republika Srbija? Kada kažem - Republička direkcija i Republika Srbija, ne vidim neku razliku, jer je osnivač i vlasnik Republičke direkcije za puteve Republika Srbija. Ako ona to plaća iz svojih izvornih prihoda, onda ćemo mi iz budžeta morati da nadoknadimo neke druge investicije koje će imati Republička direkcija za puteve, ako uopšte u ovoj državi bude bilo kakvih investicija. Pričali ste, i ministar za kapitalne investicije, da su koncesije dobre. Slažem se da koncesije mogu da budu dobre, ali u ovom slučaju samo za korisnika koncesija. Za Republiku Srbiju i za njene građane - ne. Jer, koncesija ima neki smisao, neku svrhu, ukoliko korisnik koncesije donese svoj kapital u državu, sa svojim novcem ili kreditima koje će on da podiže, izgrađuje putnu infrastrukturu. Nemam ništa protiv da eksploatiše takvu koju je on napravio, ali mi smo gospodinu korisniku koncesije napravili sve, i autoput i mostove. Ako nismo, zadužili smo se za to. Napraviće neko, jer taj dug mora da se negde realizuje. Rekli smo - e, sada kad smo ti sve napravili, sad ti budi pametan, pa zarađuj pare. Ne treba mnogo da budeš pametan. Treba da se postavi pitanje zašto je ta deonica morala da u koncesije, zašto smo se odrekli tih prihoda 20 miliona evra godišnje koje taj putni pravac donosi Republici Srbiji. Zato kada sam spomenuo ovde sa ove govornice i zapitao se kolika je provizija za davanje tih koncesija, neko je skočio. Izvinite, molim vas, sada kada vidim ovaj predlog zakona o kontragarancijama, onda vidim da sam bio u pravu što sam pitao kolika je provizija ministra ili nekog drugog koji je učestvovao u ovome ili su to zajedno radili. Bilo kako bilo. Znači, samo jednu stvar, treba ovde ovlašćeni predstavnik predlagača da nam objasni ko će da vraća ovaj kredit, jer u obrazloženju Predloga o koncesijama pisalo je da ono što je Republika Srbija do sada vratila, to se više ne računa, a ostatak duga vratiće korisnik koncesije. Što mi onda dajemo kontragarancije? Kome dajemo kontragarancije? Šta ako korisnik koncesije ne vrati? Onda će morati Republička direkcija. Ukoliko ona ne vrati, onda će morati to da se vrati iz budžeta Republike Srbije. Zašto mi sada raspravljamo o tome? Taj autoput više nije naš. Nekome ste ga dali. Kome ste ga dali? To ćemo tek da vidimo. Već je bilo priče za one ranije kontragarancije. Čini mi se da će novac za koncesije biti iz tih ranijih kontragarancija, iz septembra, decembra 2001. i aprila 2002. godine, kada je Difens zauzeo autoput Beograd-Niš i kada je olakšao budžet, odnosno zadužio građane Srbije za nekih par stotina, ako ne i čitavih 300 miliona evra. Izgleda da će sa tim novcem da bude plaćena koncesija, ali i taj novac moraće da vrate opet građani Srbije. I ovih 120 miliona opet će morati da vrate građani Srbije. Nemojte da izlazite za ovu govornicu i da optužujete SRS kako je ona protiv razvoja infrastrukture u Republici Srbiji. Mi smo protiv načina na koji to radite. Zadužujete Republiku, zadužujete građane, a onda date posao nekom drugom ko će samo da upisuje recke koliko će stotina miliona evra da zaradi. Te koncesije koje ste dali nekome će da obezbede profit od milijardu evra za narednih 20 godina. To je rezultat vaše vlasti i protiv toga se bori SRS, ne protiv infrastrukture, nego načina kako dolazimo do nje, ko eksploatiše, a ko plaća.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo Dragoljub Stamenković. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem što gospodin Ilić kao direktno zainteresovan ministar za usvajanje ovog zakona nije tu. On je verovatno sad negde pored Ibra, čeka da neka dama upadne u Ibar, pa da je izvadi, da učini bogougodno delo, ali smatram da je ministar finansija morao da bude ovde da nam ove nedoumice razjasni. Morao je da brani ovaj predlog zakona. Nije korektno od strane Ministarstva finansija da se preko ovih zakona ovako prođe i uz svo uvažavanje dame koja je iz Ministarstva finansija, ali za ovakve zakone, za zakone koji se tiču zaduženja do guše Republike Srbije, normalno je da očekujemo da ministar finansija sedi ovde, osim ako ne komponuje neku pesmu, pa sad ne može. Dame i gospodo narodni poslanici, maločas smo govorili o ovom zajmu od 120 miliona evra. Narodni poslanik Arsić je vrlo studiozno obrazlagao zašto ne treba. Ekspertski tim SRS iz oblasti građevinarstva, iz oblasti putne privrede, jasno je stavio do znanja, odnosno dao poslanicima i mi smo jasno stavili do znanja koliko će se odliti sredstava pri ondašnjoj ceni putarine, bez ovog povećanja cene koja je dupla, u džep koncesionara. A koliko će se para odliti sada, juče sam putovao ovom relacijom Beograd-Novi Sad, 170 dinara po putničkom vozilu, a čekao sam 10 minuta pri tri otvorene rampe. Stranci plaćaju 10 evra. Vidite kolike se pare, kolike će pare koncesionar uzeti sutradan kada mu napravimo još ovaj deo puta od Beške do Novog Sada, i kada mu napravimo most, i kada mu kažemo – izvolite gospodine, napravite kasu, odnosno spremite džakove i odnosite ta sredstva. Član 6. na koji je podneo amandman narodni poslanik Dragoljub Stamenković, ne verujem da bi on mnogo konciznije, mnogo lakše i brže obrazložio ovaj amandman i ubedio vas da glasate za ovaj amandman, ali ja ću pokušati. Član 6. kaže - sredstva za otplatu zajma obezbeđuje korisnik zajma. Korisnik ovog zajma je Republika Srbije, jer se Republika Srbija zadužuje u ime, odnosno za račun Direkcije za puteve, ili gde će se već to smestiti, ali Republika Srbija se zadužuje za ovaj zajam. Pre 10 dana smo o ovom zajmu raspravljali. "Korisnik zajma je dužan da sredstva za otplatu zajma obezbeđuje prema planu otplate za svaku povučenu tranšu, u iznosu u koji uključuje glavnicu, obračunatu kamatu i prateće troškove." Normalno, ali Republiku Srbiju zadužujete. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da stvarno neko iz Vlade povuče ove nebulozne predloge zakona, da ne maltretira ni vas, ni nas, ni građane Srbije koji ovo gledaju, jer nema smisla da za svaki predlog zakona izlazimo za ovu govornicu i da otkrivamo afere. Nema predloga zakona iza koga se ne krije afera. Pitanje je samo koliko se sredstava kroz ovaj predlog ili onaj prethodni, ili onaj prethodni, ili onaj pre 10 dana, odliva iz džepova građana. Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da u danu za glasanje ovaj amandman usvojite i da ovaj zakon, koji inače ničemu ne služi osim da nas zaduži do guše, da zaduži decu naše dece, skinemo sa dnevnog reda.
Narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, najveći problem ovog predloga zakona sadržan je u članu 6. i članu 3. Prvo, po osnovu ovoga predloga zakona vidi se da onome ko je predložio zakon nije jasno ko je korisnik zajma. U članu 3. kaže da je korisnik zajma Republika Srbija, ali u obrazloženju pojedinačnih, odnosno objašnjenju osnovni pravnih instituta kaže se: "U odredbi člana 3. Predloga zakona uređuje se pitanje korisnika zajma, a koji je u ovom slučaju Republika Srbija, odnosno izvođač radova." Na osnovu toga, kako je primetio narodni poslanik gospodin Krasić, vrlo je teško davati garanciju sam sebi, ali je problem u članu 6. sledeći - korisnik zajma dužan je da sredstva za otplatu zajma obezbeđuje prema planu otplate za svaku povučenu tranšu, u iznosu koji uključuje glavnicu, obračunatu kamatu i prateće troškove. U sledećem članu se kaže da otplatu zajma u stvari treba da vrši izvođač radova iz sopstvenih prihoda. Šta će se desiti? Desiće se da će zajam od 120 miliona evra, koji će služiti za izgradnju mostova i traka na navedenom delu puta od Beograda do Novog Sada, potrošiti Republička direkcija za izgradnju na izvođenje građevinskih radova, a da će na kraju ta deonica po onom zakonu koji je već usvojen o davanju garancija biti izdata nekom drugom, ako već nije. Taj neko drugi će da naplaćuje putarinu, Republička direkcija neće moći ništa, ali će sredstva povući i postaće dužnik na osnovu nečega što ne može kasnije naplaćivati. Desiće se da od nekih drugih poslova koje bude radila i ostvarivala prihode moraće da daje Republici Srbiji, kao garantu sredstva za otplaćivanje i vraćanje kamate, a to će odvesti Republičku direkciju za izgradnju u propast. Prvo, ne sumnjam da će ministar finansija ili neko posle na osnovu ovog zakona naterati nekoga u Direkciji, ko je u ovom slučaju izvođač radova, da prihvati ovakve uslove. On će možda naterati direktora ili nekoga ko bude hteo da prihvati po ovim uslovima da bude izvođač radova i da završene radove preda nekom koncesionaru, ali će nestati Republička direkcija za puteve. Neće moći davraća ovaj kredit koji će povući u visni od 120 miliona evra. Desiće se da će građani Srbije morati da vrate ovaj kredit. Zbog toga je i članom 6. i članom 7. nejasno regulisano ko će u stvari vraćati zajam. Ukoliko ne bude mogla da vrati Republička direkcija, ona neće moći, jer neće naplaćivati prihode, vratiće Republika Srbija. Da ste samo na početku 3. člana znali ko je stvarni korisnik zajma, onda ne bismo došli do ovih problema, a možda i mi ne bi tražili da se svi ovi članovi brišu, jer da je neko drugo vreme i da građani žive dobro, da je socijalna, politička i druga privredna situacija u Srbiji dobra, ovakvi zakoni sami po sebi bi se podrazumevali, ne bi izazvali ovoliko bure u Skupštini i logično je da Republika Srbija daje garancije za određene zajmove. Ali, obzirom da se sredstva po ovim zajmovima uglavnom troše nenamenski ili da se na ovaj način zadužuju građani Srbije koji neće ubirati prihode od onoga što se izgradi ovim zajmom, zato mi tražimo da se ovo briše, jer nemamo poverenje u one koji će raspolagati ovim novcem, ni kako ćega utrošiti, niti će država Srbijaod toga imati koristi, jer su već rekli pre mene neki poslanici da je ta deonica već izdata pod koncesiju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta evropskih puteva B – Srbija i Crna Gora i predložio sam da se taj član 7. briše. Smatram da bi trebalo brisati član 7. ovog novog zakona koji se odnosi na obaveze izvođača radova. Izvođač radova je Republička direkcija za puteve i postavlja se pitanje zašto bi Republika Srbija davala kontragarancije za deonice puteva koji su već po odluci Vlade predmet koncesija. Umesto da se davanjem koncesija dođe do novog kapitala, aktuelna vlast traži od ove skupštine da mi garantujemo za sve korisnike koncesija. SRS je protiv ovog zakona, kojim je potrebno da država Srbija obezbedi kontragaranciju u iznosu od 120 miliona evra za kredite i zajmove koje je uzimala DOS-vska vlast, pa zato i nenamenski trošila novac građana Srbije. Predlažem da ovaj moj amandman usvojite.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, na primeru člana 7. Predloga zakona može se videti sva priroda zakona koji je predložila Vlada Skupštini. Mi poslanici SRS smo protiv ovakvog predloga zakona zato što je ovde potpuno naopako donet...
Izvinite, molim vas, omogućite poslaniku, budite ljubazni, molim vas. Vratiću vam vreme, molim vas, dozvolite poslaniku da se obrati.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo na ovom primeru člana 7. može se videti kakav je ovaj predlog zakona o davanju kontragaranciji Republici Srbiji po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta puteva B – Srbija i Crna Gora. Konkretno, odnosi se na deonicu puta od Beograda do Novog Sada ili kako se to može nazvati put E - 75. Radi se o 120 miliona evra zajma na koji je Vlada Republike Srbije reagovala ovakvim Predlogom zakona. SRS, naravno, ima jasan program po pitanju zaduživanja i mi nismo protiv toga da se zakoni donose, ali da budu jasni i precizni. Kada govorimo o javnim putevima, prvo je redosled postavljen naopako, jer nije donet zakon o javnim putevima. Trebalo je doneti zakon o javnim putevima, koji bi precizirao nacionalnu strategiju obnove i razvoja putne i železničke mreže, a onda zakon o koncesijama. Kao što je naš poslanik, gospodin Zoran Krasić, jasno rekao, trebalo je doneti nacrt sporazuma o zaduživanju i redosled poteza Vlade Republike Srbije, ovde, naravno da nije dobar. Ako govorimo o ovom predlogu zakona, on se vidi na primeru člana 7, koji kaže: "Radi otplate zajma izvođač radova dužan je da korisniku zajma obezbeđuje sredstava iz sopstvenih prihoda, u iznosu i po dinamici utvrđenoj u članu 6. stava 2. ovog zakona, uplatom dinarske protivvrednosti dospelih deviznih obaveza po obračunu NBS i obaveštenju Ministarstva finansija." Stav 2. kaže sledeće: "Ako po osnovu izdate kontragarancije Republika Srbija izvrši obavezu umesto izvođača radova, ima pravo na povraćaj glavnice, kamate i pratećih troškova koji nastanu zbog neizvršenja, odnosno neblagovremenog izvršenja obaveze, do visine iznosa izmirene obaveze, kao i pravo da od izvođača radova naplati obračunatu zakonsku kamatu." Stav 3. kaže sledeće: "Pravo na povraćaj sredstava iz stava 2. ovog člana Republika Srbija ostvariće tako što će izvođaču radova umanjiti sredstva od utvrđenih budžetskih aproprijacija i subvencija ili, ako izvođač radova nije korisnik budžetskih sredstava Republike Srbije, inicirati naplatu sa računa izvođača radova, na osnovu ovlašćenja dobijenog od izvođača radova ili drugih instrumenata obezbeđenja, u skladu sa propisima kojima se uređuje platni promet." Znači, ovde su stvari postavljene naopako i ovaj predlog od strane Vlade Republike Srbije govori o prirodi rada Vlade. Ako govorimo šta je interes Republike Srbije, kako to treba da se radii šta to Republika Srbija mora da uradi, da bi građani Srbije živeli bolje, to je pre svega, ako donosimo zakon u ovoj Narodnoj skupštini, onda moraju jasno da preciziraju onu oblast na koju se odnosi predlog zakona. A ako radimo ovako kao što radi Vlada Republike Srbije stalno, to je već postala praksa, Narodnoj skupštini predlaže neka zakonska rešenja koja parcijalno rešavaju ili nadomešćuju prethodnu vladu DS-a, o kojoj smo pričali po prethodnoj tački dnevnog reda, samo govori o prirodi kako je ova vlada rešila i na koji način da radi. Znači, ovaj predlog zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije, kada je u pitanju ovo zaduženje, nije dobar predlog zakona, i SRS je protiv toga imajući u vidu, pre svega, strategiju o obnovi i razvoju putne mreže u Srbiji, kao tranzitne zemlje. Vlada je morala da ima jasan program. Ona ga, naravno, nije imala i zato mi ovde u Skupštini Srbije imamo ovaj problem i zato nam predlažete ovakve neprecizne, nejasne i neprimenjive zakone.
Hvala vam, gospodine Đorđeviću. U pravu ste, Zakon o javnim putevima je u proceduri, čeka već nekoliko meseci i moraćemo što pre da ga usvojimo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je treći predlog iz seta predloženih zakona o zajmu za sanaciju, obnovu i izgradnju puteva u Srbiji. Već sam rekao da je ukupna vrednost ova tri predložena zakona oko 250 miliona evra, što je impozantna suma za našu putnu privredu. Ono što je u ovom predlogu različito od prethodna dva jeste što je on malo konkretniji, malo korektniji od prethodna dva, u smislu što je precizniji. Ovde je precizirano za šta će se koristiti ova sredstva, jasno je rečeno da su sredstva namenjena za izgradnju deonice pute E-75 Beograd-Novi Sad, i to obnovu postojeće kolovozne trake i postojećeg mosta preko Dunava kod Beške i izgradnju druge kolovozne trake i drugog mosta kod Beške, što treba da izvede Republička direkcija za puteve. To je ono što je dobro, što je zakon konkretan, što je precizirano jasno kakva je namena ovih sredstava. Međutim, ostaje nejasno, kao što je nejasno u prethodnim predlozima, da li su ova sredstva već dobijena i utrošena ili nisu. Svi znaju da je ova deonica autoputa do Beške izgrađena. Znači, do Beške postoji kompletan autoput, a to je ono što se ovde pominje, odnosno za šta su ova sredstva namenjena. Nije izgrađen drugi most kod Beške i ostaje pitanje da li su sredstva već dobijena, utrošena, izgrađena druga deonica autoputa, ostao još drugi most kod Beške da se uradi i time bi ta sredstva bila utrošena. Ako je to tako, onda je problem zašto mi sada ovde razmatramo, dajemo kontragarancije na nešto što je već utrošeno. Ako to nije tako, ako ta sredstva nisu povučena, nisu realizovana, onda ostaje pitanje za šta će se utrošiti, ako smo mi već iz naših sopstvenih sredstava taj posao uradili. Kakva je onda sudbina ovih sredstava i za šta će se ona iskoristiti. Nažalost, ovde se pojavljuju neke odredbe koje su suvišne u jednom ovakvom zakonu i jedna od njih je u članu 3, zatim u članu 7, a odnosi se na izvođača radova. Ovo je zakon o davanju kontragarancija i on treba da se odnosi samo na to da uređuje odnos između Republike Srbije, koja daje kontragarancije, i onoga ko je preuzeo, odnosno potpisao taj ugovor. Međutim, u ovom predlogu se uređuju odnosi između Republike Srbije, kao korisnika, i Direkcije za puteve, kao izvođača radova. To je suvišno u ovom zakonu i ovim zakonom se ti odnosi ne mogu uređivati. Oni se mogu uređivati posebnim aktima, ugovorima između države Srbije i Direkcije za puteve. Takođe, mislim da je pogrešno što je ovde Republička direkcija navedena kao izvođač radova. Direkcija ne može biti izvođač, može biti investitor, a ona će naći već na neki način, preko tendera, izvođače kojih u Srbiji ima i koji će te radove izvoditi. Sve što je nejasno u predloženim zakonima, što se provlači kroz sve i što su poslanici SRS već govorili ovde jeste čemu sve ovo, odnosno zašto se ovolika sredstva uzimaju putem zajmova i kredita, ako smo već te poslove nekome tamo dali putem koncesija. Zakon o koncesijama je usvojen i tim zakonom predviđeno je da se daje koncesija za izgradnju ovog putnog pravca, a mi sada ovde govorimo o zajmu za izgradnju tog putnog pravca. Znači, mi ćemo nešto izgraditi, kompletno isfinansirati, preuzeti jednu veliku obavezu da taj kredit vraćamo u narednim godinama, a onda ćemo sve to lepo nekome pokloniti sa strane da ubira sredstva od putarine i da to eksploatiše. Ako se setite da je taj Zakon o koncesijama usvojen pre mesec ili dva dana i da je tamo utvrđeno da se koncesija daje na 20 godina, verovatno je onaj ko je napravio zakon napravio jasnu kalkulaciju, pa je rekao da će koncesionar imati ekonomski efekat da bi pri postojećoj ceni putarine, koja je važila u tom momentu, 20 godina eksploatiše te puteve (evo, gospodin Marković kaže 32 godine), da bi nadomestio sredstva koja će uložiti za izgradnju novih puteva. Onda ostaje nejasno zašto se sada podiže toliko cena putarine. Najavljeno je da će sledeće godine biti izjednačena za strane i domaće automobile, znači biće višestruko povećana i onda postaje jasno svima da će koncesionar, za koga se verovatno zna ko će biti, ostvariti ogroman profit u ovom poslu, jer ćemo mi našim propisima doneti taj profit višestrukim povećanjem tih naknada za korišćenje autoputeva. To je ono što je ovde nama nejasno ili bolje rečeno sumnjivo. Znači, jednostavno nemamo poverenja, na osnovu svega što ste ovde predložili, da ćete iskrenim namerama ući u ovaj posao, oko ovih zajmova i oko koncesija, i iz tih razloga predložili smo amandmane da se ovi zakoni ne usvoje i apelujemo na skupštinsku većinu da ne prihvati ove zakone kako su predloženi.
Da li još neko želi reč o amandmanu da se član 8. briše? Član 8. naravno glasi da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ne, hvala. Pošto smo završili pretres predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 25. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (BUDUĆA MODERNIZACIJA I UNAPREĐENjE SISTEMA ZA UPRAVLjANjE VAZDUŠNIM SAOBRAĆAJEM) (pojedinosti) Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 26. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (PROGRAM REKONSTRUKCIJE OPŠTINSKE INFRASTRUKTURE OPŠTINE SUBOTICA) (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Nataša Jovanović, Veroljub Arsić i Vjerica Radeta. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Odmah na početku želim da otklonim eventualne dileme povodom ovog amandmana i moguće insinuacije i kriva tumačenja zašto je SRS podnela ovaj amandman. Pri sagledavanju ovih argumenata koje budem iznosio povodom amandmana na član 1. ovog predloga zakona, molim vas da izbegnete svaki lokalistički pristup ili neku teritorijalnu podelu ili uticaj nekog lokaliteta. Amandmane smo podneli iz principijelnih razloga, da ukažemo Vladi Republike Srbije da ona u suštini nema koncept, a to pogotovo neki dugoročni koncept na koji način, u kom smislu i zbog kojih potreba država, a kada kažem država mislim uopšte na sve subjekte na teritoriji Republike Srbije, mogu da se neposredno zadužuju i samim tim da se stvara obaveza za Republiku da donosi ovakve zakone kojima daje kontragaranciju. Krenuću redom, u članu 1. govori se i navodi se šta je sadržina kontragarancije: "Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore, kao garanta, po Sporazumu o zajmu između opštine Subotica, kao zajmoprimca, i Evropske banke za obnovu i razvoj, kao zajmodavca,u visini od devet miliona evra zaključenom 17. decembra 2004. godine." Na sličan način može da se desi da nam se obrati veliki broj opština na teritoriji Republike Srbije, sa gotovo identičnim zahtevima, gde ukazuju da su im potrebna sredstva za poboljšanje, a zašto ne reći za poboljšanje života, i da se prosto krene sa licitacijom tih iznosa, i verovatno po veličini mesta, ako je za Suboticu devet miliona, proporcionalno za veće opštine sigurno su ti iznosi veći. Postavlja se pitanje, dokle to može da ide, dokle to lokalna samouprava može da se zaduži? Vašu pažnju vraćam na Predlog zakona o javnom dugu, gde smo takođe izneli principijelnu primedbu da država nema projekciju koliko bi to lokalna samouprava mogla da se zaduži u inostranstvu ili uopšte na finansijskom tržištu, i da Republika Srbija preuzme obaveze po osnovu kredita koje koriste jedinice lokalnog samoupravljanja. Samo ću navesti šta je napisano da su potrebe, a kaže se ovako – program ima za cilj realizaciju projekata za regulisanje otpadnih voda opštine Subotica, čija se vrednost procenjuje na najviše 14,35 miliona evra, s tim da će zajam Evropske banke za obnovu i razvoj pokriti troškove od devet miliona evra. Na gotovo identičan način mogu da se obrate sve opštine na teritoriji AP Vojvodina, a pogotovo one opštine koje se neposredno graniče, odnosno kroz teritoriju opština prolazi i teče reka Dunav. Postoji problem sa otpadnim vodama, postoji problem sa površinskim vodama, na različite načine to opštine rešavaju i različiti iznosi su u pitanju, a da ne pominjem problem Vrbasa, koji već godinama ima problem sa kanalom Dunav-Tisa-Dunav. Ako bih krenuo ovom logikom, gotovo svaku opštinu u Republici Srbiji mogao bih da pomenem. Zato što nema jasne vizije dokle Srbija može da preuzima kontragarancije, odnosno obaveze i da po tom osnovu izdaje kontragarancije, do kog iznosa može lokalna samouprava da se zadužuje, mi ne možemo jedan ovakav predlog zakona da podržimo, već zahtevamo, ako Vlada smatra da na ovaj način treba da se obezbede dopunska sredstva, da se izradi strategija. Strategija u smislu ukupnih potreba, strategija u smislu dinamike. Ove godine idu dve opštine, a sledeće dve opštine, pa da Republika ima svoj plan koliko ona sebe može da optereti zbog kredita koji primaju lokalne samouprave. Verovatno su krediti potrebni za razvoj, za sređivanje infrastrukture ili ovo što je verovatno čisto ekološki projekat. Zato sam na početku rekao, nedostatak te jedne opšte strategije nas je primorao da otvorimo pitanje, bez ikakve namere da vezujemo čisto za lokalitet naše prigovore. Ne, kao što vidite, mi ne prigovaramo kada je u pitanju ovaj lokalitet i kada je u pitanju Subotica, nego samo insistiramo da se principijelno otvori to pitanje. Kada se to principijelno pitanje otvori, kada se nađu parametri, uslovi, razlozi, zašto, kako, pod kojim uslovima, onda molim vas da se krene sa ovim projektima i da se završavaju neki poslovi. Samo bih vam skrenuo pažnju – u periodu od 1997. godine takođe je postojala druga varijanta pomoći. Ali, tada su bili, sećate se vi iz vlasti, tzv. nezavisni gradovi, gde je koalicija "Zajedno" osvojila vlast, pa su pravili svoje posebne mreže, pa je onda Niš direktno preko nemačke ambasade i nekih poslovnih banaka završavao, i nikakav uslov nije bio potreban da država daje neku garanciju ili kontragaranciju. Zašto? Zato što država nije imala ni platni promet sa inostranstvom, bile su sankcije, bila je blokada, ali ta pomoć je dolazila raznim kanalima, a sami znate da je ta pomoć poprilično zloupotrebljena, pod firmom pomoći sve je i svašta prolazilo. Očigledno država mora da ima svoju strategiju. Još jedanput navodim, amandman je podnet iz čisto principijelnih razloga, da se otvori tema, kako država da se zadužuje za potrebe lokalne samouprave, koliko da se zadužuje, pod kojim uslovima i kakva dinamika tih zaduženja treba da bude, vodeći računa o makroekonomskoj stabilnosti i platno-bilansnim pozicijama države, a verovatno, čak možda i sigurno, o mogućnostima lokalne samouprave da samostalno servisira obaveze koje je preuzela za neke namene koje su čisto lokalnog karaktera.
Hvala, gospodine Krasiću. Još neko o istom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je pre mesec dana Evropska banka za obnovu i razvoj održala jednu vrstu seminara, nazovite kako hoćete skup sa predsednicima opština i gradova iz Srbije, i na tom skupu je govorila predsednik jedne od najvećih beogradskih opština, gospođa Gordana Pop-Lazić, oni su jasno stavili do znanja da žele da lokalnim samoupravama odobre kredite za oblast ekologije, a na šta se odnosi i ovaj od devet miliona evra za opštinu Subotica, i za programe koji bi ublažili katastrofalnu situaciju što se tiče socijalne ugroženosti, bede i siromaštva u opštinama, u kojima nema jasnih pravaca i strategije kako taj problem da se reši. Za razliku od svih ovih tzv. demokratskih predsednika opština, i ovog što je predsedavao i onih koji su govorili, učestvovali su na tom skupu i govorili i Mlađan Dinkić i Boris Tadić, a jedino je gospođa Pop-Lazić izašla sa nečim što je konkretno. Kada tražite pare, pogotovo neke milionske iznose, morate da znate gde ih plasirate, koliko je to isplativo i kojoj kategoriji konkretno pomažete. Naime, opština Zemun je krajem decembra 2004. godine, uoči usvajanja budžeta za 2005. godinu, jasno definisala strategiju socijalnog razvoja, odnosno uklanjanja bede i nemaštine, kroz nekih pet pravaca koje je sebi zacrtala. Naravno, ona se osvrnula na neštošto je uzrok da se gotovo sve lokalne samouprave, Srbija, SRJ i naša privreda nađu u toj situaciji. Niko od prisutnih učesnika na skupu, kojije organizovala Evropska banka za obnovu i razvoj, nije želeo da se osvrne na to šta su uzroci koji su doveli do takvih posledica. To su nezabeležene sankcije prema našoj zemlji i našem narodu, nemogućnost da se postigne minimalni održivi razvoj, a kamoli da se investira u nekom većem obimu, a zatim i bombardovanje od strane NATO pakta 1999. godine. Naravno, od strane mnogih tzv. demokratskih lidera i liderčića odavno je zaboravljena ratna šteta, koju više niko ne potražuje, a naročito aktuelni predsednik Republike. Tu se govorilo o već dostignutim razvojima tih projekata, o čemu je reč kada je u pitanju ova kontragarancija za Suboticu. Daću vam jedan podatak koji mi je upravo predsednik opštine Zemun dala, a tiče se izgradnje jedne najjednostavnije vodovodne mreže, tehnički i tehnološki po našim standardima koja, otprilike, za pet kilometara košta 28 miliona dinara. To je jedan potez koji će sad u Ugrinovcima da se radi, ali ko zna koliko je još takvih naselja kojima je to potrebno. Za grad Beograd, za sve beogradske opštine, Nenad Bogdanović, gradonačelnik Beograda je predvideo izgradnju u 2005. godini samo 16 kilometara vodovodne mreže. Kanalizacija, to je takav luksuz za gradonačelnika Beograda. Da ne govorim o činjenici da u gradu u kome živim 22 naselja nema vodovod i kanalizaciju. Koliko god da su se vlasti smenjivale od 1996. do 2000, pa posle te i sada od dolaska i gospodina Stevanovića i koalicije koju on predvodi, nema strateških pravaca, kao što je opština Zemun odredila: da jednu trećinu od ukupne kilometraže celog grada Beograda izgradi na području samo Ugrinovaca. Sada se postavlja pitanje zašto su oni odlučili da ovoliki iznos daju, i to direktno lokalnoj samoupravi, i zašto Evropska banka za obnovu i razvoj, o tome je takođe bilo reči na tom skupu, više želi i radije sarađuje sa jedinicama lokalne samouprave nego sa Republikom, sa "Srbijavodama", sa "Vojvodinavodama". Znate, po onom DOS-ovskomOmnibus zakonom kakve su sve ingerencije dobile i "Vojvodinavode" i sva ta javna preduzeća čiji je osnivač Autonomna pokrajina. Oni imaju jedno obrazloženje koje ne mora uvek da bude pravilo, a naročito neće biti u opštini Subotica. Kažu da im je lakše da te novčane tokove odobrenih kredita za ove konkretne projekte kontrolišu i da sarađuju sa jedinicom lokalne samouprave. I mi u Kragujevcu, naročito ovi u Subotici, imamo gorko iskustvo, kao i u drugim gradovima gde su odobreni ti krediti, odnosno zajmovi za korišćenje tih sredstava. Nikada, ni za prethodnu kontragaranciju koju je dobila opština Subotica za vreme DOS-ovske vlasti i za druge gradove u Srbiji, odbornici tih skupština opština nisu dobili izveštaj, uz završni račun budžeta, kako su sredstva trošena, ni kada su donacije u pitanju. To je slučaj u Kragujevcu, konkretno, za one tri godine DOS-ovske vladavine, i sa kreditima i sa donacijama, nikada nismo dobili izveštaj o tome ko je, kako, gde ulagao, jer to uopšte nije bilo očigledno, u smislu da su ljudi dobili vodovod, da su dobili kanalizaciju. Evo, ovde je slučaj sa Suboticom takav da Republika Srbija, kao puki garant onoga na šta će Subotičani, odnosno vlastodršci, ovi iz Kasine koalicije, da troše pare i kako će da posluju, a vi sami dobro znate da je javnost, ne uzdrmana, nego toliko dobro upoznata i to sa ove skupštinske govornice, od strane srpskih radikala, sa svim Kasinim mahinacijama, za vreme dok je bio predsednik opštine Subotica, pa pokrovitelj sledećem predsedniku, kada je bio potpredsednik Vlade. Evo, isti su akteri, samo je drugo ime i prezime predsednika opštine, ali je takođe iz Kasine stranke, sa devet miliona evra poverenih para za ovaj projekat. Njihov cilj je da se ekološki zaštiti tok Dunava. Verovatno im je to bio osnovni motiv kada su odobrili jedan ovakav projekat. Zaista je, zbog problematičnosti tih ljudi koji vrše vlast u opštini Subotica i zbog toga što je Jožef Kasa konkretno svojoj kćerki gotovo dao na poklon 18 hektara zemlje na raznorazne načine, društvene, državne i privatne svojine, u onoj aferi koja je dobro poznata javnosti, teško shvatljivo što vi opet tim istim ljudima, iz iste koalicije, dajete mogućnost da na takav način raspolažu ogromnim sredstvima. Sada, kao što je rekao gospodin Krasić, kada bi se svaka opština iz Srbije pojavila sa ovakvim projektom, jer svaka veća opština, pa i manja, nema veze, u ekološkom smislu svaka ima velike probleme, od deponija, preko otpadnih voda, preko nepostojanja vodovoda i kanalizacije u ogromnom broju naselja, kao što je to slučaj u Kragujevcu, kada bi svaka izašla sa ovim ili sličnim elaboratima i ušla u ovoliko zaduživanje, postavlja se pitanje gde je tome kraj i koliko to breme odgovornosti, odnosno garancije Republike Srbije, ovako prezaduženazemlja i njeni građani mogu da preuzmu na sebe. Onda ne biste morali mesec dana ništa da radite, već samo da odobravate kontragarancije, ako bi se tim putem krenulo. Predsednici opština koji su iz redova SRS vode računa, pre svega, da koliko-toliko ublaže štetu koju su prethodnici naneli. Evo, imate slučaj u opštini Grocka - ogromne rupe u budžetu, nenormalno trošenje para od strane prethodnika iz DS. Naš predsednik već danima samo pokušava i uspeo je za nekoliko dana da spasi koliko-toliko budžet opštine Grocka, i tako minimalan. Što se tiče ostalih predsednika, uz sve projekte i uz strategiju koja je definisana da se reše svi ti problemi koji su u ingerenciji lokalne samouprave, nikome ne pada na pamet da srlja ovako kao što je to uradila vlast u Subotici, kroz uzimanje ovolikih iznosa sredstava ljudima koji veoma loše rade i vrše posao upravljanja tom opštinom. Zato je nemoguće da se na ovakav način poslanici određuju prema problemima koji su, pre svega, u isključivoj nadležnosti, po Zakonu o lokalnoj samoupravi, jedinice lokalne samouprave. Problema je mnogo, ali ti problemi su uzrokovani, pre svega, veoma lošom vladavinom DOS-ovskih garnitura, skupljenih na raznorazne načine, opštinskih vlastodržaca u organima lokalne samouprave u periodu od 2000. do 2003. godine. Ista priča se ponavlja tamo gde je taj skraćeni DOS u koaliciji ili ima neke priveske uz sebe. Ono što mi možemo pouzdano da vam kažemo, u opštinama i u gradovima gde su radikali preuzeli vršenje vlasti u jedinicama lokalne samouprave, uz sagledavanje velikih problema i velikih dugova i uz racionalno korišćenje svakog dinara, osećaju se pomaci i to građani vide iz dana u dan. Nema godinu dana otkako su završeni izbori za lokalnu samoupravu, konstituisani lokalni organi vlasti, ali u opštinama i gradovima gde smo mi preuzeli vođenje, vidi se da su pomaci očigledni, da nema lopovluka, korupcije, krađe. To je dovoljan signal i putokaz građanima kako da se opredele prilikom vanrednih parlamentarnih izbora, kojih će svakako u Srbiji biti, kao i zbog činjenice da smo dobri domaćini, da oprezno razmatramo sve mogućnosti i nismo skloni nikakvom zaduživanju, da glasaju za predstavnike SRS.
Hvala vam, gospođice Jovanović. Da li još neko želi o amandmanu, kojim se predlaže da se briše član 2, koji govori o tome kako se zove zajam? (Ne.) Hvala. Na član 3. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Hvala lepo, gospodine predsedavajući. Pitam se hoćete li vi da obrazlažete moj amandman, odnosno da objasnite poslanicima o čemu se radi ili ćete to da ostavite meni?
Gospodine Arsiću, dao sam vam reč, izvolite, nisam pominjao vaš amandman.
Osvrnuo sam se na član 2. kako ste komentarisali, pa zbog toga.
Gospodine Arsiću, vratiću vam vreme. Moja obaveza je da povremeno podsetim o kom je amandmanu reč. Budite ljubazni, izvolite, govorite o amandmanu na član 3.
Dame i gospodo narodni poslanici, do sada smo imali priliku da se neka država, koju ste nekim sporazumima ubili, zadužuje, pa dajemo kontragarancije takvoj državi, pa smo onda napravili neku novu, koja nikada nije zaživela, ali je zadužila Republiku Srbiju - državna zajednica, pa smo onda davali kontragarancije javnim preduzećima, kao što je Republička direkcija za puteve, pa Aerodrom "Beograd", Elektroprivreda, Naftna industrija Srbije. Sada je došlo na red da dajemo kontragarancije opštinama. U principu, SRS nema ništa protiv toga da se opštine snalaze na tržištu i da konkurišu kod određenih evropskih institucija, da obezbede sredstva za razvoj lokalne infrastrukture. Međutim, problem je u tome što postoje opštine koje mogu to da urade, koje imaju novca, sredstava i opštine koje, nažalost, nemaju ni osnovne tekovine civilizacije, a nisu male. Osnovne tekovine civilizacije su valjda vodovod i kanalizacija, još od rimskog doba to postoji u nekim gradovima, a imate gradova u Srbiji gde toga uopšte nema ili ga ima vrlo malo. Postavlja se pitanje: šta Vlada Republike Srbije radi po tom pitanju? Šta radi nadležno Ministarstvo za lokalnu samoupravu? Da li ono ima neki ozbiljan plan i program ili strategiju kako da pomogne tim opštinama? Ili ćemo prepustiti opštinama da se same snalaze i da obezbeđuju sredstva, a mi ćemo, kao Skupština, da samo dajemo kontragarancije. Nisu u pitanju samo vodovod i kanalizacija. Mislim da u Srbiji u tri ili četiri opštine postoji rešeno pitanje deponija, koje odgovaraju standardima i propisima Evropske unije, a upitanju je zaštita životne sredine. Kako Vlada Republike Srbije reaguje na taj problem i koliko je spremna da učestvuje u rešavanju tog problema, kao i nadležno ministarstvo. Kakva je u stvari državna strategija za razvoj lokalne infrastrukture? Mislim da čak u budžetu Republike Srbije imamo agenciju za razvoj lokalne infrastrukture. Da li je ta agencija možda ovo predložila Vladi Republike Srbije da Vlada Republike Srbije sa jednim ovakvim predlogom izađe pred narodne poslanike u Skupštini Srbije? Da li ovo što ste napisali kao Predlog zakona u praksi može da se ostvari. Tako se u članu 3. kaže: "Sredstva za otplatu zajma iz člana 1. ovog zakona (reč je o devet miliona evra) obezbediće opština Subotica (u daljem tekstu: zajmoprimac)". U stavu 2: "Zajmoprimac je dužan da sredstva za otplatu zajma obezbeđuje prema planu otplate za sva povučena sredstva, u iznosu koji uključuje dospelu glavnicu, obračunatu kamatu na povučena sredstva, troškove za nepovučena sredstva i ostale troškove". U stavu 3: "Zajmoprimac će obezbeđivati sredstva za otplatu zajma iz sopstvenih prihoda, uplatom dospelih obaveza na račun otvoren isključivo za namenu otplate zajma kod Narodne banke Srbije". Ovo je bila tehnika kako je zamišljeno da se sredstva vraćaju. Međutim, mi ovde kod zajmoprimca ne znamo koje je on garancije dao Vladi Republike Srbije da bismo mi njemu dali kontragaranciju. Iz kojih se izvora finansira lokalna samouprava? Finansira se iz poreza na dohodak građana - 40%, ima svoje lokalne takse, ima izvorne prihode, kao što su: naknade za korišćenje gradskog građevinskog zemljišta, naknade za parking, naknade za komunalne usluge, znači, za vodovod, kanalizaciju, odnošenje smeća, itd. Sve to može da se okarakteriše kao vid javnog prihoda i kao takav može da se nađe ili u budžetu lokalne samouprave ili u finansijskom planu javnog preduzeća koje posluje u okviru te lokalne samouprave. U stavu 4. se kaže: "Ako po osnovu izdate kontragarancije Republika Srbija izvrši obavezu umesto zajmoprimca, ima pravo na povraćaj glavnice, kamate i pratećih troškova koji nastanu zbog neizvršenja, odnosno neblagovremenog izvršenja obaveze, do visine iznosa izmirene obaveze, kao i pravo da od zajmoprimca naplati obračunatu zakonsku kamatu". Tu smo sada već u jednom problemu. Taj problem se tiče samog budžeta jedne lokalne samouprave. Ako Republika Srbija aktivira neke garancije, koje za sada ne znamo da li postoje, ali u stavu 5. Predloga zakona kaže se: "Pravo na povraćaj sredstava iz stava 4. ovog člana Republika Srbija ostvariće tako što će zajmoprimcu obustaviti pravo učešća u porezima koje mu ustupa Republika, odnosno transferima utvrđenim posebnim zakonom, ili tako što će inicirati naplatu sa računa zajmoprimca, na osnovu ovlašćenja dobijenog od zajmoprimca ili drugih instrumenata obezbeđenja, u skladu sa propisima kojima se uređuje platni promet". Tu sada nastaje problem. Kada pokušate ovo da naplatite, dame i gospodo narodni poslanici, naići ćete na političke probleme. Naići ćete na ozbiljne političke probleme, jer će neko da vas optuži da blokirate račun SO Subotica na međunacionalnoj osnovi. Spremni su na sve. Pokazali su nam Kasa i klika koja stoji iza njega, podržana od strane Demokratske stranke, da su spremni na sve. Dalje, čak i ako vam to uspe, ko će najviše time da bude oštećen? Pa, građani Subotice. Da li će moći ta lokalna vlast da funkcioniše? Neće. Hoće li moći da izvršava one osnovne obaveze koje ima ili ćemo uskoro da imamo ovde neki predlog zakona kako ćemo da otplatimo dug, pa ćemo onda da finansirao SO Subotica u sledećih deset godina. Nemam ništa protiv da se to desi, ali ne iz drugog puta. Uzmite mogućnost da skupština opštine neće moći da izmiri te obaveze i kako ćete, da to ne osete građani, da naplatite to iz budžeta Republike Srbije, za budžet Republike Srbije. Ovde se kaže da su sredstva predviđena u budžetu Republike Srbije za 2005. godinu i obezbeđivaće se do kraja otplate zajma. Znači li to da će Republika Srbija već unapred da otplaćuje tih devet miliona evra. Ako Republika Srbija na računu svog budžeta drži novac koji je preko potreban za funkcionisanje drugih republičkih organa, samo zbog toga što je dala garanciju, sada se postavlja pitanje šta ima od toga Republika Srbija. Da li ima neku kamatu, da li ima neku korist? Nema ništa. Jednostavno, dali smo garanciju i devet miliona evra stoji u budžetu Republike Srbije možda pet ili deset godina, dok se ovaj dug ne otplati. Verovatno u budžetskoj rezervi ili na neki drugi budžetski konto. Imaćemo novac koji ne možemo da upotrebimo. Ili ćemo stalno da vršimo rebalans, da usklađujemo, da peglamo, da presipamo iz šupljeg u prazno, samo zato što Vlada Republike Srbije nema ozbiljan program i ozbiljnu strategiju kako će da reguliše i pomogne lokalnim samoupravama da one osnovne civilizacijske tekovine imaju u svojim opštinama. To su vodovod i kanalizacija. Bilo je toga još i u vreme starog Rima.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, čuli ste od kolega iz poslaničke grupe SRS primedbe i argumente u korist našeg stava da Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (Program rekonstrukcije opštinske infrastrukture opštine Subotica) ne treba u ovoj formi da se donosi u ovom parlamentu. Primedbe koje su iznele kolege su principijelnog karaktera. Dakle, nemamo ništa protiv toga što se određena sredstva iz kredita usmeravaju na opštinu Subotica. Primedbe su bile te vrste da je potrebno da se država na drugačiji način brine o lokalnim samoupravama, kroz drugačiju decentralizaciju. O tome smo govorili i kada se govorilo o Zakonu o javnim nabavkama. Uopšte, kada se govori o zaduživanju lokalnih samouprava. Naravno da nemam nameru da ponavljam ono što je već ovde rečeno. U ime poslaničke grupe podnela sam amandman na član 4, a član 4. govori o tome da ovaj zakon treba da stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Naravno, kada bismo mi mislili da ovaj zakon, uz određene amandmane, može da se uredi i upodobi da bude prihvatljiv i primenljiv, onda bi, svakako, i ovaj član u zakonu morao da postoji. Ali, pošto smo se mi srpski radikali već izjasnili i izneli svoj principijelan stav da ovo nije dobro rešenje, da su ovakva zaduživanja bez ikakve sistematske kontrole i nekakvih prethodnih programa itd. neprihvatljiva, onda je, naravno, neprihvatljivo postojanje bilo kojeg od ovih članova. A kako nismo mogli u načelnoj raspravi da objasnimo ministru finansija, kao predstavniku Vlade, da se ovo povuče, onda smo morali ovako, i jedini način na koji smo mogli da izrazimo svoj stav bio je taj da za svaki od predloženih članova predložimo da se briše. Naravno, uz odgovarajuće obrazloženje. Kada bi se prihvatili naši amandmani, kada bi se ova prethodna tri člana brisala, onda bi bilo normalno da se briše i ovaj član 4, i u tom smislu je i amandman koji sam podnela na član 4. Predloga ovog zakona.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem Pretres predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 27. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA UPRAVLjANjA ELEKTROENERGETSKIM SISTEMOM (pojedinosti) Primili ste izveštaj Odbora za finansije, sa ispravkom, kao i izveštaje Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 28. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RESTRUKTURIRANjU DUGA PO NFA I TDFA IZDAVANjEM OBVEZNICA REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Arsić, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Momir Marković, Nataša Jovanović, Zlatan Jovanović, Sulejman Spaho, Nemanja Šarović, Milorad Mirčić, Milovan Radovanović i Paja Momčilov. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, sada smo došli do starih dugova i red bi bio da priznate da od donacija i otpisa dugova, ukoliko DOS pobedi na izborima u 2000. godini, a pobedio je, nema ništa. Otpisan je neki dug, to je činjenica, ali zašto je otpisan taj dug, ima više razloga. Jedan deo duga je otpisan zato što i nema pravni osnov da bude naplaćivan, jer se odnosi na period dok je SRJ bila u stanju embarga. Čak i da je htela i da je mogla da servisira svoje obaveze prema svojim poveriocima, nije bila u mogućnosti zbog tih ekonomskih sankcija koje su tada bile uvedene. Drugi deo duga je bio otpisan zato što su ipak postojala neka devizna sredstva kod raznih međunarodnih institucija, zlatne rezerve kod raznih međunarodnih institucija, i jednostavno je moralo da se traži ili prebijanje tih dugova ili da svaka strana istraje u svojim zahtevima, pa gde se pronađu. Međutim, sada se postavlja drugo pitanje. Odmah po 5. oktobru i dolasku DOS-a na vlast, nešto što se radilo godinama, gde su najbolji finansijski stručnjaci, mogu da kažem i svetski, učestvovali u tome, a to je raspodela imovine Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, raspodela zlatnih i deviznih rezervi te iste Jugoslavije, koja se raspala početkom devedesetih godina, i u tome nisu uspeli da pronađu pravi model i ključ kako će to da urade. Pojavila se jedna ekspertska ekipa, na čelu sa Miroljubom Labusom i Mlađanom Dinkićem, i podelila imovinu SFRJ. Podelila je tako što je umesto secesije, koja u međunarodnom pravu postoji kao vid nasilnog otcepljenja ka državnosti, stvorila sukcesiju. Znači da su te države, odnosno republike članice imale pravo da se nasilnim putem otcepe i stvore svoje nezavisne države. Mi sada imamo, osim ovog problema ovde, pritužbe za ratnu odštetu tih istih republika. Tolika je valjda želja bila da se dočepa neko tih zlatnih rezervi, pa čak i vajni stručnjak i ekspert Miroljub Labus je rekao, nemamo mi zlatnih rezervi koje je Kraljevina Srbija unela, jer nigde ne možemo da pronađemo poluge sa tim zlatnim žigom Kraljevine Srbije. Nikada nisu ni postojale te poluge sa takvim žigom. Postojao je kvalitet zlata, koliko je karata, koliko je teško, takvi žigovi postoje i to bi vajni ekspert, vajni potpredsednik Vlade Republike Srbije, trebalo da zna. Bilo kako bilo, zbog njegove podele i načina podele zlatnih rezervi, i deviznih, sada imamo tužbe za ratnu odštetu i sada moramo mi da se pravdamo. Toliko ste žurili u Evropsku uniju, toliko ste žurili da steknete neka prava koja i dan-danas tražimo, a jedino pravo koje ste dobili je da budete tuženi za ratnu štetu. Da je neko ozbiljnije i dugoročnije mislio, da smo istrajali na tome da je to bila secesija, ne bi imali pravni osnov. Sada treba da emitujemo obveznice Republike Srbije u vrednosti od milijardu i 80 miliona dinara. Dakle, da bismo tako čvrstu ekonomsku politiku, tako sigurno priznate reforme bankarskog sistema, evo čitav dan raspravljamo o kontragarancijama koje dajemo nekome za nečiji račun, zadužujemo građane Srbije, a sada umesto kontragarancija, sada ćemo i hartije od vrednosti da emitujemo na to tržište, da bismo platili dugove. Dakle, dugove koje možda zbog ratne štete koje je pretrpela Srbija i SRJ 1999. godine niste ni morali da platite. Sada ste sve to potpisali, priznali, više nazad nema i sada se samo suočavate pred građanima Srbije sa političkom odgovornošću za ono što ste radili u proteklih pet godina. To je početak suočavanja, jer kraj će biti na izborima, dame i gospodo narodni poslanici. Ono što najviše iznenađuje jesu kamate koje se daju, pa se kaže da je kamata na godišnjem nivou, reč je o kamati u stranoj valuti, znači, čvrstoj valuti, dakle, 3,75% do 1. novembra 2009. godine. Koliku vaše poslovne banke, tipa Nacionalne štedionice, Komercijalne banke ili Delta banke, daju kamatu na oročene depozite? Dakle, to je 1 - 2% i normalno je da im se isplati da kupuju ove hartije od vrednosti, jer biće dobri 2%. Budžeti novih lokalnih samouprava su baš u tim bankama, jer imaju takvu razgranatu mrežu koju su nasledili od banaka, onih 29 koje su ubijene u reformisanju bankarskog sektora. Znači, opet ćemo mi našim novcem za nečiji račun da plaćamo obveznice, znači, građani Srbije. Kako vreme odmiče, kaže se, 6,75% od 1. novembra 2009. godine do konačnog dospeća obveznica, skoro 7%. Baš bih voleo da vidim banku na Zapadu koja će da plasira kredit koji je pet ili više godina po ovoj kamatnoj stopi. Do pet godina, to vam je 5,65% preračunata stopa, dakle, negde oko 7% na godišnjem nivou. Na 20 godina je mnogo niža. Ko će opet da kupi te obveznice? Opet Nacionalna štedionica, opet Komercijalna banka, opet Delta banka, sve će oni da kupe. Kada ne budete mogli ili ne bude neko mogao da vraća dugove koje ste sada napravili, kupiće ih Srbija, a čijim novcem - novcem građana Srbije. To radite, dame i gospodo poslanici, i takav je slučaj kada Narodna skupština Republike Srbije radi u interesu Vlade, i odgovara Vladi i podređena je Vladi, umesto da bude obrnuto.
Na član 2. amandman je podnela Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan u nizu predloga zakona kojim se polako priznaju od strane Vlade Republike Srbije obmane kojima su bili obasipani građani Srbije u onoj izbornoj kampanji 2000. godine. Tada su obećavane donacije, povoljni krediti, otpisi dugova, samo je trebalo da se DOS dovede na vlast, da se skine onaj bivši, kako su ga nazivali, režim, i sve će u Srbiji biti potaman. Sve se to desilo i prošlo je skoro pet godina od tada i mi danas ceo dan raspravljamo o tome koliko smo dužni, kome koliko treba da vratimo, naravno, ne znamo ni pod kojim uslovima, jer ovo što nam se nudi od strane Vlade je sve nešto prikriveno i sakriveno. Danas govorimo o Predlogu zakona o restrukturiranju duga po novom finansijskom sporazumu od 20. septembra 1988. godine i depozita po sporazumu o trgovinskoj i depozitnoj olakšici od 20. septembra 1988. godine. U ime poslaničke grupe SRS predložila sam da se član 2. ovog zakona briše, a taj član kaže da glavnica duga Republike Srbije u smislu člana 1. ovog zakona iznosi do milijardu i 80 miliona američkih dolara, što predstavlja umanjeni iznos za oko 62% ukupnih neizmirenih obaveza prema Londonskom klubu poverilaca. Iznos duga iz stava 1. ovog člana biće restrukturiran na 20 godina, sa periodom početa od pet godina, izdavanjem dugoročnih obveznica Republike Srbije na inostranom finansijskom tržištu. Predložila sam brisanje ovog člana zato što sam imala utisak da je ovaj član nekakva greška, s obzirom da svi znamo i čuli smo za priče predstavnika Vlade Republike Srbije, sada ove i one prethodne, kako su nam otpisani ugovori Pariskog i Londonskog kluba poverilaca. Svi se sećate kada je Miroljub Labus sekao neku tortu, pevao partizanske pesme, igrao kozaračko kolo, jer se vraća u Srbiju bez ikakvih dugova u odnosu na poverioce Pariskog i Londonskog kluba. Očigledno da nas je tada obmanuo još jednom sadašnji potpredsednik republičke Vlade i da u stvari sve to nije bilo tačno, da je istina da mi i dalje imamo obaveze i prema Pariskom i prema Londonskom klubu. Onda u obrazloženju Predloga ovog zakona, kaže, razlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku proizilaze iz činjenice da je donošenje ovog zakona uslov za restrukturiranje duga Republike Srbije izdavanjem obveznica, te je shodno navedenom neophodno da se zakon donese po hitnom postupku. Onda, zamislite, "kako bi se izbegle štetne posledice do kojih bi došlo ukoliko se obveznice ne izdaju u što kraćem roku, imajući u vidu da je datum izdavanja obveznica predviđen Zakonom o ratifikaciji bio 1. oktobar 2004. godine, a da prvo plaćanje kamate dospeva 1. maja 2005. godine." Dakle, očigledno je da su neke štetne posledice već nastupile i da to da li ćemo zakon doneti po hitnom postupku, da li će stupiti na snagu prvog dana ili osmog dana od dana donošenja nema velikog uticaja, ali nam niko nije ovde objasnio, ako su već nastupile te posledice, ko je odgovoran za nastupanje tih posledica. Ako smo bili u obavezi, kako stoji u ovom zakonu i u ovom obrazloženju, zašto to nije bilo na ovoj skupštini ranije, šta se čekalo i šta će biti sa periodom u međuvremenu. Zato je potpuno nepotrebno da se krši Ustav i da se kaže da se Predlogom zakona predviđa da ovaj zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja. Kaže - s obzirom na to da je neophodno da se obveznice izdaju u što kraćem roku u cilju restrukturiranja duga Republike Srbije izdavanjem obveznica i poštovanja roka za prvo plaćanje kamate. Dakle, niti je poštovan taj rok za prvo plaćanje kamate, niti nešto znači da li će to biti u skladu, odnosno da liće zakon stupiti na snagu u skladu sa članom 120. Ustava ili će to biti suprotno tom članu, kako je predloženo u ovomzakonu. Vlada pokušava, i ceo dan govorimo na isti način, jer na isti način Vlada pokušava da nas dovede u zabludu, da predloži nešto nedovoljno obrazloženo, bez predstavnika Vlade ovde da nam, eventualno, odgovori na neka pitanja. I onda se očekuje da narodni poslanici pritisnu ovaj taster koji kaže da su poslanici za neki predlog Vlade, a šta to u stvari znači za građane Srbije, za Republiku Srbiju, to očigledno one koji će glasati za ovaj zakon nije briga. Nas srpske radikale jeste i mi zato nećemo glasati za ovaj zakon. Zato predlažemo amandmane i predlažem da se ovaj amandman na član 2. usvoji, kao i ostali amandmani koje su podneliposlanici poslaničke grupe SRS.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Podsećam vas da govorimo o amandmanima na Predlog zakona o restrukturiranju duga prema Londonskom klubu kojim treba da se smanji dug.
Pogrešno ste interpretirali, predsedniče. Ne smanjuje se.
Oprostite, gospodine Krasiću, nisam interpretirao, samo sam obavestio da je zahvaljujući ovoj skupštini i njenoj ratifikaciji dug smanjen, a sada govorimo o obveznicama da bi počele otplate preostalog duga, koji je inače napravljen u periodu 1988-1990. Ovo je samo informacija. Gospođa Radeta je takođe ukazala na tačne datume, na šta se odnosi, a sada izvolite vaš amandman na član 3.. Izvinite što sam dao pojašnjenje.
Radi javnosti, ovo je zakon kojim se ponovo restruktuira dug. Suštinski nema razlike između ovog propisa i onog koji je u Saveznoj skupštini ondašnje Jugoslavije usvojen 1988. godine. Ne znam, valjda je Milka Planinc bila predsednik Vlade i tada jedošlo do sličnog zakona kojim je restruktuiran dug, odnosnoposle godinu i po dana pregovora, ako me pamćenje ne vara, mislim da je čak pregovore vodio profesor Oskar Kovač, zato što je to isto u tom trenutku bilo ono – sablja ispod vrata ako se to ne uradi, država ulazi u dužničku krizu itd. Ako sam pogrešio sa imenima, izvinjavam se profesoru. Znam da je on predvodio tada delegacijukoja je pregovarala i znam da je ta delegacija izuzetno dobro pregovarala. Ovaj zakon ima svoju dužu i kraću istoriju ili hronologiju činjenica koje ukazuju na vreme jedne politike, kako se bivša SFRJ zaduživala u inostranstvu, za šta su odobravani krediti, pa bih rekao čak da je te 1988. godine, kada je bilo razgovora o restrukturiranju ovog duga, koji je iz prethodnih godina, to su oni krediti koji su praktično od 1971. godine krenuli prema bivšoj SFRJ, a već su bili najavljeni 1965. godine, kada treba nešto učiniti sa standardom stanovništva. To su oni krediti koji su imali kao pokriće neke investicione zahvate, pa su se zvali Morava 2, imali su svoje mikro šifre kojima bi se opravdalo zašto se država zadužuje, zato što na bankarskom tržištu nema dovoljno sredstava, a ona ne želi da gubi u razvoju. Ovi sa zapada su voleli jednostavno da daju kredite, jer preko tih kredita stvara se ne samo ekonomska, nego i politička zavisnost. Možda u tom trenutku nije bila toliko politička koliko ekonomska, ali ovi događaji koji su kasnije usledili pokazuju sve više političku zavisnost od međunarodnih finansijskih institucija. Radi javnosti moram da napomenem da u periodu od 1991, 1992. pa praktično sve do 5. oktobra 2000. godine bivša SFRJ i ona SRJ uvek je u budžetu iskazivala tu stavku ukoliko se radi o njenoj obavezi, a ukoliko su u pitanju banke, onda su to banke iskazivali u svojim bilansima. Međutim, nikada nije moglo da dođe do realizacije i otplate zbog blokade spoljnog zida sankcija, prekida finansijskih tokova, znate i sami šta se u međuvremenu desilo. Bitno je da je već 2000. godine formirana jedna grupa eksperata, koja je trebalo da uradi jedan program, odnosnoda na papir stavi predlog kako da se izvrši sukcesija. Neću se vraćati na to, ona je vrlo nepovoljna po teritoriju Srbije i Crne Gore, ovo što danas obuhvata. Kasnije se pristupilo pregovorima sa međunarodnim finansijskim institucijama. Mislim da su prvo krenuli pregovori sa Svetskom bankom i MMF, jer takva je praksa, tu se ustanove principi, a onda po sistemu karata to ide na druge finansijske institucije i u okviru toga su ova dva kluba, Londonski i Pariski klub, prema kojimasmo imali neizmirene obaveze, rekao bih državne obaveze, pa bez obzira što su nekada kao zajmoprimci vođene paradržavne institucije, poput banaka, nekih privrednih kolektiva itd, ali to je uvek bilo državno zbog onog odnosa, postojanja društvene svojine i činjenice da je gotovo 100% sredstava za proizvodnju bilo državno vlasništvo, ili društveno, to je sasvim svejedno. Kao rezultat tih pregovora, koje su opet eksperti vodili, došli smo do značajnog procenta otpisa. Moram da kažem da se tu pretežno otpisalo nešto što je nenaplativo, što realno nije naplativo i protestujem i sada, kao što sam na neki način protestovao i 2001. i 2002. godine u Saveznoj skupštini, ali preko nekih drugih poslanika, što mi nismo iskoristili naše pregovaračke pozicije prilikom ovih razgovora. Samo da vas podsetim, brzopleto je SRJ primljena za novog člana Ujedinjenih nacija, na bazi jednog nelegitimnog i nezakonitog pisma kojim je Vojislav Koštunica kao predsednik SRJ 5. novembra tražio prijem kao nove države, jer mu je navodno neko iz Saveta bezbednosti rekao - u Americi će januara biti velikih problema oko predsedničkih izbora, pa se onda odlaže prijem za neku novu sednicu Generalne skupštine, to može da potraje, a vama je vrlo važno da budete članica Ujedinjenih nacija, kako bi imali pristup međunarodnim monetarnim institucijama. Tada se zaboravilo na onu odluku o suspenziji članstva SRJ u Organizaciji ujedinjenih nacija i to se kasnije ispostavilo zbog principa kontinuiteta, jer smo bili jedan od osnivača Organizacije ujedinjenih nacija. Mi smo te 2001. godine imali dobru pregovaračku poziciju, ako smo se držali činjenica, ako smo se držali istine, ako smo se držali međunarodnog prava i ako smo se držali pravde. Zašto? Prva je stvar što je bivša SFRJ brutalno razbijena spoljnim faktorom i nasilnom secesijom bivših republika. Drugi faktor, koji je takođe izuzet po međunarodnom pravu u prilog našeg prostora, jeste činjenica da smo u mnogim međunarodnim organizacijama takođe osnivači i da smo po tom osnovu povlačili neka vrlo značajna prava ne samo u organima. Doduše nekada smo bili članovi organa, ali kasnije smo imali svoje zastupnike, pa bez obzira na sankcije i blokadu, naši interesi su koliko-toliko tamo bili prisutni. Sledeći vrlo važan argument jeste nenaplativost ovih potraživanja, usled rasturanja bivše države i činjenice da pregovori oko sukcesije, rešavanja imovinsko-pravnih odnosa na relaciji država-država, nisu završeni, a sastavni deo tog posla bi moralo da bude i rešavanje prava pojedinaca u odnosu na štetu koju je pričinila novoosnovana država na teritoriji bivše Jugoslavije. Znači, ni taj argument naša pregovaračka delegacija nije znala da iskoristi, već je jednostavno izbacila akademika Kostu Mihajlovića, koji je bio tvrdi pregovarač koji je zastupao maksimalno naše interese. Ušli su neki novi pregovarači, neki novi eksperti, neki novi stručnjaci, kojima je stalo po svaku cenu da se dobije papir o članstvu, a onda se kreće u neke pregovore. Sledeći argument koji je izbačen nepotrebno iz naših ruku, a to je naknada štete po osnovu zločina protiv mira i agresije koju je NATO pakt izvršio na teritoriju SRJ. Neću da licitiram koliki je iznos te naknade štete, svakako je to argument koji pojačava pregovaračku poziciju naše strane. Taj argument gotovo da novi eksperti nisu ni koristili, nisu imali prilike ni da pogledaju da je to neki argument. Sledeći, koji je vrlo loš po nas bio, to su obećanja tokom septembra, avgusta 2000. godine, kada su pretendenti na vlast obećavali, dovoljno je samo da padne on, dolazi 6,5 milijardi, eno ih na ulici i čekaju preko granice samo da uđu, med i mleko ima da poteku itd. Znači, upozoravam one koji smatraju da je taj veliki otpis od 62, skoro 63% prema Londonskom i Pariskom klubu nešto epohalno, da to ništa nije epohalno, iz prostog razloga što sve države kada uđu u sistem pregovora sa čitavim sistemom međunarodnih finansijskih organizacija, onda se tu trajno neguju ti tanani odnosi uzajamnog potraživanja, dugovanja i otpisa i to je sastavni deo jednog paketa. Nažalost, mnogi su zakukurikali ovde da treba hitno sarađivati sa Haškim tribunalom itd, a onda je došao taj zahtev koji je pritiskao i pritiskao. U Saveznoj skupštini, prilikom ratifikacije sporazuma o sukcesiji i onog sporazuma kojim se reguliše otpis duga prema međunarodnim finansijskim organizacijama, slavodobitnički je slavljeno i rečeno je, sve prihvatamo, dobro je, neka ide i u zatvor, neka dokazuje svoju nevinost, svi mogući argumenti su iskorišćeni da bi se oslabila naša pregovaračka pozicija. Kao rezultat te oslabljene pregovaračke pozicije imali smo, čini mi se to je bilo prošle godine, donet je zakon o ratifikaciji memoranduma o razumevanju i restrukturiranju duga, pa sada idu ove skraćenice koje bi otprilike trebalo da znače ono što je u nazivu ovog zakona. On je objavljen u "Službenom glasniku RS" broj 84/04 i sada se postavlja centralno pitanje, zašto po tom zakonu nisu izdate obveznice. Šta je to što je promenilo stav Vlade Republike Srbije, te ona sada mora nama da podnosi ponovo Predlog zakona o restrukturiranju duga po finansijskim sporazumima, pa se sada još pozivamo na 1988. godinu. Šta se to desilo u međuvremenu? Da li je možda neko zaboravio da treba da se izdaju obveznice? Da li je možda bio problem sa Zakonom o hartijama od vrednosti? Da li je možda to bio problem, zbog čega se kasnilo i da mi danas donosimo praktično drugi zakon kojim potvrđujemo ono što je urađeno krajem 2004. godine. Naravno neko može da skoči i da kaže, nije to potvrđivanje, a ja kažem da je to potvrđivanje i da se ovaj zakon ne razlikuje u svojoj suštini od onoga koji je donet 2004. godine i onog koji je donet 1988. godine. Moram radi javnosti da kažem da se u članu 3, na koji se odnosi amandman, navodi da će Republika Srbija da izda obveznice, naravno državne obveznice, u nominalnoj vrednosti do iznosa od milijardu i 80 miliona dolara, sa dospećem od 1. maja 2010. do 1. novembra 2024. godine, da će ukupan iznos glavnice duga po izdatim obveznicama biti isplaćen u 30 jednakih polugodišnjih rata. Data je ta dinamika kako dospevaju, 3,33% je taj polugodišnji procenat u odnosu na glavnicu, i na kraju člana 3. se navodi da se obveznice izdaju u valuti američki dolar, sa pojedinačnom nominalnom vrednošću od minimum 50 hiljada dolara, i one se izdaju u tzv. nematerijalnom obliku, samo se evidentiraju. Očigledno su namenjene bankama i drugim finansijskim organizacijama, koje mogu biti kupci na tržištu ovih obveznica koji po tom osnovu računaju na neke beneficije. Moram da vas podsetim da smo u toku prošle nedelje razmatrali Predlog zakona o javnom dugu. Takva situacija koja se sada ovim zakonom predlaže nije predviđena u zakonu o javnom dugu. Prosto ona ne postoji kao sredstvo kojim se reguliše dug izdavanjem obveznica. Zakonom se ponovo vrši restrukturiranje, odnosno odlaganje ispunjenja obaveza, s tim što se ovo odlaganje pokriva hartijama od vrednosti i da sada ne ispadne kako država ništa nije uradila, jer očigledno je neko u pregovorima dobio petogodišnji grejs period i da ne mora da isplaćuje ove obaveze, kako su dogovorene prema onom zakonu o ratifikaciji sa kraja prošle godine. Ovaj zakon kojim se ponovo restrukturira dug u svakom članu ima instalisanu nepravilnost. Ovde se govori da je Republika dužna to i to da uradi, a u međuvremenu se radi na ovom zakonu gde je tačno propisano u kom postupku i ko donosi odluku o emitovanju državnih hartija od vrednosti, tzv. dužničkih hartija od vrednosti, gde država garantuje isplatu. Dalje ima sijaset odredbi oko kojih neću da trošim vreme poslanicima koji su obradili ovaj predlog zakona, ali ono što želim da zapamtite na kraju, da mi u roku od praktično sedam meseci dva puta donosimo suštinski gotovo isti zakon. U članu 4. postoji nešto što se zove retroaktivnost, jer se obveznice izdaju sa datumom po onom prethodnom zakonu, a mislim da je to 1. oktobar 2004. godine. Tako nešto ne bi bilo dozvoljeno, bez obzira što možda postoji sporno pitanje da li je u pitanju retroaktivnost.
Hvala, gospodine Krasiću. Još neka poslanička grupa o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 4. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela poslanikNataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanikZlatan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo, samo kratko, prvo, imam primedbu na izveštaj Zakonodavnog odbora. Naime, Zakonodavni odbor je, razmatrajući amandmane koji su podneti na ovaj predlog zakona, podneo izveštaj Skupštini da Odbor smatra da su pravno mogući amandmani poslanika Milorada Mirčića i Milovana Radovanovića, a Odbor predlaže da Narodna skupština odbije sve ostale amandmane. Mislim da Zakonodavni odbor ne može da predloži da se amandman odbije, on mora da kaže da amandman nije u skladu sa zakonom ili da jeste u skladu sa zakonom, ali ne da se odbije. Skupština, ako je amandman u skladu sa zakonom, može da o njemu raspravlja i da u danu za glasanje amandman usvoji ili da ga ne usvoji, ali Zakonodavni odbor nema mandat da odbija amandmane koje su podneli narodni poslanici. Što se tiče samog zakona, već je rečeno dosta o ovom zakonu. Ovim zakonom se dug koji postoji prema Londonskom klubu, faktički, zamenjuje obveznicima Republike Srbije i taj dug se prolongira na 20 godina, odnosno do 2024. godine. Ono što ovde nije jasno, odnosno što nije prihvatljivo, jeste šta se čekalo od prošle godine, nepunih godinu dana, zašto ovaj zakon nije ušao u proceduru pre godinu dana i zašto se sada obveznice izdaju sa datumom od 1.1.2004. godine, a mi smo već prešli polovinu 2005. godine? Sve ovo je nejasno i mnogo je politike u ovome, mnogo političkih poena je na osnovu ovoga prikupljeno, odnosno želelo se prikupiti, jer je, navodno, pre nekoliko godina Đelić izašao ovde sa pričom kako je on uspeo da otpiše 60% duga prema Pariskom klubu, pa zatim je došao, čini mi se, Dinkić sa trijumfom da je uspeo da otpiše 62-63% prema Londonskom klubu. Pitanje je koliko su ti dugovi bili stvarni, koliko je tu bilo onih dugova koji se nisu mogli naplatiti, koji nisu ni postojali. Ono što je takođe sporno, jeste zašto vlasti od 2001. godine ne pominju odštetu koju Republika Srbija mora da traži od zemalja članica NATO pakta za bombardovanje Republike Srbije, odnosno državne zajednice Srbija i Crna Gora ili bivše SRJ. Ta šteta je stvarna, ona je evidentirana, procenjena je i ona se mora tražiti. Ne smemo, radi naših potomaka, nikome oprostiti to što je učinjeno. Znači, Republika Srbija ne može da amnestira nikoga od odgovornosti, ne radi nekih političkih poena sadašnje elite koja vlada Srbijom, već radi potomaka, radi naše dece, da se ono što je učinjeno ne zaboravi i ne oprosti. Mi mnogo više potražujemo od Zapada koji nas je 1999. godine materijalno razorio, nego što su ovi naši dugovi koje imamo iz vremena bivše SFRJ prema tim zapadnim zemljama, odnosno finansijskim institucijama. Prema tome, mi ovo nećemo prihvatiti, ne možemoprihvatiti, ali napominjem još jednom, ne možemo ni zaboraviti, ni oprostiti onima koji su 1999. godine besomučno 78 dana bombardovali Srbiju. Moramo to tražiti. Ova vlast, s obzirom da prethodna to nije učinila, mora malo odlučnije da se oglasi po tom pitanju i da u ovoj skupštini možda usvoji jedan zajednički stav, oko kogamoramo imati konsenzus. Da se ta naša potraživanja prema Zapadu, odnosno prema NATO paktu ili članicama NATO pakta jasno zatraže od njih i da to bude predmet nekih naših pregovora i razgovora sa njima u budućem periodu, da bismo u nekom doglednom vremenu te dugove mogli i da naplatimo.
Još o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Gospodine Jovanoviću, vi ste u pravu: ili je pravno moguće ili nije pravno moguće. Ne mogu da shvatim da i u podsetniku ovako piše. Amandman može da se odbaci, ali onda ne bi bio razmatran, a ne može da se odbije. Dakle, Zakonodavni odbor samo smatra da amandman nije pravno moguć. Jedino tako možemo da tumačimo. Da li neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije pravno moguć. Da li neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandmanpravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Napraviću osvrt i povodom članova 7, 8, 9. i 10, pošto to čini jednu celinu, da ne izlazimo stalno i ne trošimo ovo vreme. Član 9. kaže: "Sva pravna pitanja u vezi sa obveznicama rešavaće se u skladu sa engleskim zakonodavstvom". Kako je to englesko zakonodavstvo postalo sastavni deo našeg zakonodavstva meni nije jasno. Ovo je prvi član u kome neko poziva tuđe zakonodavstvo,i ne samo da ga poziva, nego kaže da ono važi kod nas, na koje odnose - na odnose između onoga ko je emitovao hartije od vrednosti, u pitanju su obveznice, i onih koji su imaoci tih hartija od vrednosti. Ako neko misli da je ovo moguće kod nas, izražavam nezadovoljstvo što je Sekretarijat za zakonodavstvo ovo propustio, da li je prećutao, da li nije video, ali ovo je pravno nemoguće. Kako mi možemo da se pozivamo na englesko zakonodavstvo kad ono nije sastavni deo našeg zakonodavstva? Ovako ne sme da bude zapisano u jednom zakonu. Član 9. ne sme nikako da stupi na snagu. Ne znam šta ste radili kad ste pisali ovaj tekst zakona. Zar neko može da zamisli da se u engleskom parlamentu donese neki zakon i u tom zakonu postoji jedan član i kaže: po pitanju hartija od vrednosti koje emituje engleska vlada i imaoca tih hartija od vrednosti, primenjivaće se srpski zakon o tržištu hartija od vrednosti. Nemoguće je, ljudi. Pogledajte koje omalovažavanje i devalviranje ovog ustavno-pravnog sistema mi doživljavamo ovde. Ako je neko imao nameru da štiti prava stranaca, koji mogu da učestvuju na tržištu i da kupuju hartije od vrednosti po ovom zakonu, to nije sporno, ali propis koji se primenjuje mora da bude izvorno naš. Ne može naša država, koja će da emituje hartije od vrednosti, i strana banka ili strana firma koja je došla u portfelj tih obveznica, ne mogu oni odnose da regulišu engleskim zakonodavstvom, jer se postavlja pitanje – šta ako francuska firma hoće da kupi, zašto bi se na nju primenjivalo englesko zakonodavstvo? Ko je taj ko sme da kaže da u Srbiji ne važi srpsko zakonodavstvo? Ovo je skandal koji se nikada nije desio u Republici Srbiji. To budite sigurni. Ovako nešto se u Srbiji nikada nije desilo. Pozivam poslanike, ako već Vlada ne vidi ovu glupost, izvinjavam se što upotrebljavam tu reč, molim narodne poslanike da imaju u vidu amandmane SRS, a pogotovo amandman poslanika Milorada Mirčića, koji se tiče člana 9. ovog predloga zakona. Pošto sam već ovde, da završimo i sa članom 10. koji kaže: "Sredstva za izvršavanje obaveza Republike Srbije, u smislu ovog zakona, obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije". Što to nisu napisali u budžetu Kraljevine Engleske? Kad se pozivaju na njihovo zakonodavstvo, što ne prevale obaveze na njihov budžet? Kažete da ne može. Ne može, ali vidite koliko je besmisleno to što se radi. Naravno da obaveza ostaje Republici Srbiji, ali mi nismo dobili odgovore na mnoga pitanja tokom današnjeg zasedanja, povodom mnogih zakona o kontragarancijama. Kod ovog zakona, izvinite, molim vas, videli ste da se ovde radi o ordinarnim glupostima, da neko promoviše u Srbiji englesko zakonodavstvo. Da je rekao – međunarodne ugovore, međunarodne standarde, međunarodna pravila itd, pa donekle da se shvati zbog onog tumačenja one vaše ustavne povelje, gde su međunarodni standardi i međunarodno pravo sastavni deo unutrašnjeg pravnog poretka. Ali englesko zakonodavstvo, koje se zasniva na presedanima, koje je u direktnoj suprotnosti sa kontinentalnim pravom, sa načinom razmišljanja, sa shvatanjem načela zakonitosti, molim vas, ovo je kriminal što je urađeno.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 10. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Hvala lepo. Bliži se rasprava kraju, opet kažem, ovo je danas jedna čudna i apsurdna rasprava koju vodimo. Nema ovde dijaloga, slušate monolog jedne stranke, kojojse spočitava opet da vodi raspravu radi rasprave i radi sticanja političkih poena, čistom zamenom teze da smo mi protiv donošenja zakona. Mi uporno govorimo i pokušavamo činjenicama da to dokažemo da smo samo protiv donošenja falš zakona, da smo protiv muljanja sa tim zakonima i da smo protiv manipulacije svake vrste. Da pređem odmah na ovaj zakon. Ako gledate Bilten "Tanjuga" od 26. jula 2004. godine, sada je 2005. godina, imate vest: Usvojen Zakon o ratifikaciji sporazuma sa Londonskim klubom. To je ono što je moj prethodni kolega Krasić rekao - mi smo usvojili Zakon o ratifikaciji, Memorandum o razumevanju, o restrukturiranju duga po NFA i TDFA između Republike Srbije i Međunarodnog koordinacionog komiteta. Da vas podsetim, to što smo usvojili, u prvom članu lepo stoji kako smo preuzeli obaveze da plaćamo i crnogorski dug. To je ono što se i dalje ne menja. Mi smo dobili otpis dugova, kako se ovde navodi, za 62%, ali smo uzeli na sebe obavezu da plaćamo ovaj dug. Član 11. je vrlo kratak i pročitaću ga: "Ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". U obrazloženju našeg predlagača lepo stoji ovako, Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, pa kaže: "Neophodno je da se zakon donese po hitnom postupku, kako bi se izbegle štetne posledice (znači, one ne postoje) do kojih bi došlo ukoliko se obveznice ne izdaju u što kraćem roku, imajući u vidu da je datum izdavanja obveznica predviđen Zakonom o ratifikaciji bio 1. oktobar 2004. godine, a da prvo plaćanje kamate dospeva 1. maja 2005. godine". Znači, 1. oktobar je prošao. Nije ništa urađeno. Znači, otplata kamata je počela 1. maja 2005. godine, a mi se nalazimo u julu mesecu, to je faktičko stanje. Dalje - Razlozi za stupanje na snagu zakona pre osmog dana od dana objavljivanja, kaže "da se obveznice izdaju u što kraćem roku u cilju restrukturiranja duga Republike Srbije izdavanjem obveznica i poštovanja roka za prvo plaćanje kamate". Zamislite "poštovanje roka" u julu, a rok je bio u maju. Šta je ovo? Predsedniče, zaštitite nas od ovih nebuloza i ovog ludila, da se spreči prekršaj rokova. Pitam se, ima li nekih posledica što neko nije bio, recimo, ažuran. Hajde da kažemo da je sve to dobro, sa tim potpisivanjem ovog zakona i usvajanjem, ali ima li nekih posledica? Ako uđete samo u taj memorandum, koji smo potpisali, a potpisao ga je gospodin Dinkić i izvesna osoba, meni nije znana, Kej Kristenson, evo šta kaže - datum izdavanja, predviđeni datum je 1. oktobar 2004. godine, kao što piše kod nas ovde u obrazloženju. Ali, ne može biti kasniji od 31. decembra 2004. godine. Kamata se obračunava počev od predviđenog datuma izdavanja. Gospodo, kamata teče. Mi plaćamo, a sredstva stoje tamo gde stoje. Dalje, kaže ovako - konačno dospeće 1. novembra 2024. godine. Da ne ulazim u glavnicu, postoji tu jedna klauzula koja, kada se prevede sa engleskog, kaže dobrovoljno plaćanje unapred, good will payment se zove ta stavka, i kaže – isplaćuje se iznos od 40 miliona USA dolara. Kaže ovako, datum plaćanja - ovaj iznos plativ je na datum zaključenja restrukturiranja duga. Ali, ako datum zaključenja ne bude 31. oktobar 2004. godine, Srbija će na taj datum deponovati iznos koji treba da bude plaćen unapred na poseban namenski račun, bez prava refundiranja. Gospodo, pitanje je ovde ko je odgovoran zbog ovog kašnjenja i ovolikog? Šta je to objektivno bilo? Ko je odgovoran da nas zamajava, ukoliko ne donesemo hitno ovakav zakon, da ćemo sprečiti nastanak loših posledica koje su već, očigledno, stupile na snagu. Nemojte nas lagati, nemojte nas potcenjivati. Kada sam prethodni put izašao, gospodine predsedniče, lepo sam vas molio, gde je 28 miliona evra koje prikazuje na svom sajtu Ministarstvo saobraćaja, gde je uložilo u rekonstrukciju naših puteva? Vi govorite o kreditu samo jedne banke, gde se govori o 95 miliona evra. Ne govorim da meni treba neko da računa, dovoljno sam pismen da sračunam sam koliko evro predstavlja dinara i obrnuto. Moje pitanje je bilo kako se dozvoljava da stručne službe puste ovakve dokumente, koji su očito ispod svakog nivoa i koji se ne mogu braniti, i verovatno ovde zbog toga nema nikoga da ih brani. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Momčilov. Još jednom, ovo što je detaljno istaknuto, tako je svakog dana, već su nastupile štetne posledice. Zbilja sam pokušao da zaštitim i da po zahtevu, u roku stavim na dnevni red, a to mogu samo kada je redovno zasedanje. Ali, verovatno ste zaboravili svi vi, tokom aprila i maja izlazilo je po 50 poslanika i govorilo o jednom amandmanu, onda se raspravljalo o jednom tehničkom poljoprivrednom zakonu 18 radnih dana. Nažalost, nije bilo moguće staviti na dnevni red. Ali, zahvaljujući svima nama, sada imamo Poslovnik po kome je moguće ubrzano raditi. Time se smanjuju štetne posledice po građane Srbije. Hvala vam mnogo na ovim detaljnim upozorenjima. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Sutra u 10,00 nastavljamo pretres u pojedinostima 29. tačke dnevnog reda, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Hvala mnogo.