Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, prvo moram da pohvalim Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, jer je među onim ministarstvima koja najbrže izrađuje nove zakonske predloge, odnosno nacrte. Već u ovom sazivu smo imali nekoliko predloga zakona koji su izrađeni u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Znamo i to da je u pripremi još nekoliko zakonskih predloga, npr. nacrti zakona o državnoj izbornoj komisiji, o lokalnim izborima, o jedinstvenom biračkom spisku, i to je za pohvalu. Dobro je i to što će Srbija dobiti, posle skoro 20 godina, novi zakon o političkim strankama i SVM smatra da je ovaj Predlog zakona o političkim strankama u osnovi dobar. Kao što znate, gospodine ministre, SVM nije podneo nijedan amandman na ovaj predlog zakona i, kao što vidite, možete izraditi predlog zakona na koji nećemo imati amandmane. Do sada ste samo jedan takav predlog uputili u skupštinsku proceduru u prošlom sazivu – to je bio zakon o glavnom gradu. Na taj zakon nismo imali amandman jer nismo preterano zainteresovani za tu zakonsku materiju, a zakon o političkim strankama je drugi takav predlog zakona na koji SVM nije podneo nijedan amandman jer smatramo da su predložena rešenja dobra. Dobro je i to što smo već usvojili Zakon o matičnim knjigama u ovom sazivu Narodne skupštine, ali imam jedno pitanje za gospodina ministra odmah na početku, pre nego što pređem na Predlog zakona o političkim strankama. To pitanje je vezano za Nacrt zakona o udruženjima koji je povučen 17. decembra 2008. godine. Sećate se da sam kritikovao to rešenje, kritikovao sam to što je povučen iz skupštinske procedure taj predlog zakona, jer smatramo da Srbije treba da ima novi zakon, treba da ima moderna rešenja u vezi sa udruženjima građana. Imam pitanje za vas – kada će Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu izraditi noveliran predlog zakona, odnosno nacrt zakona o udruženjima i kada će Narodna skupština biti u mogućnosti da započne raspravu, ne samo da započne, nego i da završi raspravu o zakonu o udruženjima i da glasa o tom predlogu zakona. Civilni sektor već godinama čeka da se novi zakon o udruženjima usvoji u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hteo bih da se vratim na osnovni predmet današnjeg dnevnog reda, na Predlog zakona o političkim strankama. Kao što znamo, važeća zakonska rešenja su šarolika, nehomogena i anahrona. Nije ni čudo, ako znamo da su sada važeći zakoni koji regulišu osnivanje i delovanje političkih stranaka doneti 1990. godine. To su Zakon o političkim organizacijama i Zakon o udruživanju građana u udruženja, društvene organizacije i političke organizacije koje se osnivaju za teritoriju SFRJ. Već se iz naziva ovih, sada važećih, zakona može zaključiti da su rešenja iz ovih propisa anahrona i da Srbija treba da ima nov, moderan zakon o političkim strankama. Oba zakona koja su sada važeća i koja regulišu rad političkih stranaka i osnivanje partija ne samo da su anahrona, nego sadrže i rešenja koja su suprotna važećem Ustavu i to je dodatni razlog zbog kojeg treba usvojiti novi zakon o političkim strankama. Kao najpovoljnije, najbolje i najnaprednije rešenje iz ovog predloga zakona mogu navesti ono rešenje koje reguliše stranke nacionalnih manjina. Kao prvo, za osnivanje stranaka nacionalnih manjina potreban je drastično manji broj potpisa, a s druge strane, imena političkih stranaka nacionalnih manjina mogu se upisati i na jeziku određene nacionalne zajednice koju želi da zastupa određena politička stranka. To rešenje nije postojalo u važećim zakonima koji regulišu osnivanje, delovanje i rad političkih stranaka i ovo rešenje je svakako za pohvalu. Predloženo rešenje u vezi sa strankama nacionalnih manjina je u skladu sa jednim od osnovnih ustavnih načela kojim država jemči posebnu zaštitu nacionalnim manjinama radi ostvarivanja potrebne ravnopravnosti i očuvanja njihovog identiteta, a takođe omogućava sprovođenje dobre prakse za učešće nacionalnih manjina u političkom životu, a to načelo je predviđeno rezolucijom Parlamentarne skupštine SE iz 2007. godine. Kada se govori o potrebnom broju potpisa za osnivanje novih političkih stranaka, a među njima političkih stranaka nacionalnih manjina, treba reći i to da mi u načelnoj raspravi govorimo o brojci od 500 za stranke nacionalnih manjina i pet hiljada za ostale stranke. Ujedno znamo da su podneti amandmani (i stranke iz opozicije su podnele amandman, a i neke stranke koje čine vladajuću većinu) da se potreban broj potpisa poveća na 10.000 i na 1.000 u odnosu na stranke nacionalnih manjina. Bezobzira na to što govorimo o drugim brojkama, 500 i 5.000, znamo da će u usvojenom zakonu pisati da će za stranke nacionalnih manjina trebati 1.000 potpisa, a za ostale stranke 10.000. U jučerašnjoj raspravi su kolege formulisale dilemu, u vezi sa strankama nacionalnih manjina, da li treba ostaviti rešenja od 500 ili to treba povećati na 1.000. U ime SVM mogu da kažem da je za nas prihvatljivo da ta brojka bude 1.000 potpisa, jer smatramo da za brojčano veće nacionalne zajednice, za one nacionalne manjine koje imaju osnovane političke stranke i koje učestvuju u političkom životu to ne bi trebalo da predstavlja problem. Savez vojvođanskih Mađara je na prethodnim izborima sakupio uvek više od 10.000 potpisa, pa ne bi trebalo da bude problem sada sakupiti 1.000 potpisa za osnivanje političke stranke, odnosno za ponovni upis u registar SVM. To isto rešenje bi trebalo da odgovara i ostalim strankama vojvođanskih Mađara, kojih trenutno ima pet. Smatramo da one stranke vojvođanskih Mađara koje ne mogu sakupiti 1.000 potpisa za preregistraciju nemaju šta da traže u političkom životu Republike Srbije. Isto tako znamo da postoje brojčano manje nacionalne zajednice, koje trenutno možda nemaju političke organizacije, nemaju političke stranke. Možda bi za njih trebalo ostaviti ovu mogućnost da mogu formirati stranku sa 500 potpisa, ali ne znam da li je to sada pravno moguće izvesti, jer nije podnet amandman kojim se na drugi način regulišu stranke nacionalnih manjina koje su brojčano manje. Mi smo spremni da podržimo one amandmane koje ciljaju na povećanje broja potpisa za stranke nacionalnih manjina na 1.000 jer smatramo da politička scena treba da bude ozbiljnija, da jednostavno nije normalno da država Srbija ima više od 570 stranaka. Zbog toga treba ovaj cenzus povećati. Isto tako, ozbiljnost političke scene Republike Srbije ne zavisi isključivo od broja političkih stranaka, ali će i ovo rešenje, nadamo se, doneti ukrupnjavanje političke scene i ozbiljnost političke scene u Republici Srbiji. U tom cilju je i rešenje iz Predloga zakona da će stranke biti dužne da istekom svake osme godine od dana upisa u registar podnesu prijave za obnovu upisa u registar. Biće izuzete one stranke koje će u međuvremenu osvojiti mandate u Narodnoj skupštini ili u Skupštini AP Vojvodine, i to je rešenje koje smatramo dobrim i logičnim. Kada se govori o transparentnosti, o javnosti rada političkih stranaka, mislimo da je prihvatljivo rešenje da će stranke biti u obavezi da učine javno dostupnim, putem interneta, osnivački akt, imena osnivača, ime zastupnika političke stranke, program, statut i druge opšte akte političke partije, ako ih donose. Ministar Marković sigurno zna da je imao ozbiljne probleme prethodnih godina zbog toga što statuti određenih političkih stranaka nisu bili dostupni. Ne samo da nisu bili dostupni za javnost, nego nisu bili dostupni ni za čelnike određenih političkih stranaka. To je proizvelo mnogo problema u političkom životu Republike Srbije i to je proizvelo mnogo problema za Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kolege su u toku jučerašnje rasprave formulisale stav da je možda zabrinjavajuće to što će i imena osnivača biti dostupna na internetu. Jednostavno, nisu svi osnivači političkih stranaka političari. Za mene, naravno, nije problem ako eventualno budem među osnivačima SVM, među tim ljudima koji će potpisati taj zahtev da se ponovo upiše naša stranka u registar, ali će među osnivačima određenih stranaka možda biti i ljudi koji nisu političari, za koje će možda predstavljati problem što će figurirati na internetu u svojstvu osnivača određene političke stranke. Isto tako, gospodine ministre, siguran sam da znate da ima mnogo političkih stranaka koje nemaju svoje internet prezentacije, a ovim predlogom zakona vi jednostavno obavezujete sve političke stranke da imaju internet sajt, da imaju internet prezentacije. To za nas nije problem, ali može predstavljati problem za manje političke stranke. Zbog toga bi, eventualno, trebalo razmišljati i o ovom rešenju. Još ću o jednoj temi govoriti, o jednom rešenju iz Predloga zakona, a to je razlikovanje političkih stranaka. U sada važećem zakonu nema ovakvog rešenja kakvo je predviđeno Predlogom zakona u vezi sa razlikovanjem političkih stranaka. Zbog toga su određene stranke pod određenim imenima osnovane i upisane u registar, što možda nije trebalo dozvoliti, ali, jednostavno, Ministarstvo nije imalo pravnog osnova da odbije upis određenih stranaka u registar. Tu, naime, mislim na rešenje koje sada predviđa Predlog zakona – da naziv političke stranke ne može biti identičan nazivu druge političke stranke, što se podrazumeva i što je prirodno; to je normalno, ali prema novom zakonu, naziv političke stranke neće moći biti da izaziva zabunu u javnosti. Sada u registru političkih stranaka u Ministarstvu postoje stranke koje su upisane, a čiji naziv može da izazove zabunu u javnosti. U vezi sa tim formulisaću jedno pitanje za gospodina ministra, na koje očekujem odgovor odmah posle mog izlaganja, posle mog obraćanja. Kako će Ministarstvo postupiti... Znam, naravno, da će Ministarstvo doneti podzakonske akte koji će precizirati određena rešenja iz zakona, posle usvajanja ovog zakona, a pre početka primene zakona o političkim strankama, ali sigurno ministar ima stav i o ovom pitanju. Kako će Ministarstvo postupiti ukoliko posle stupanja na snagu ovog zakona i posle početka primene ovog zakona neko zakuca na vrata Ministarstva i zatraži upis u registar političke stranke ZES? Jer, takve stranke nema u registru, takvo pravno lice ne postoji, ali postoji jedna koalicija koja je učestvovala i na ovim izborima i na prethodnim izborima, koja je učestvovala i na parlamentarnim izborima i na izborima za predsednika Republike. Šta će biti ako neko zatraži formiranje stranke ZES? Naravno, ovo pitanje ne postavljam slučajno. Vi ste upisali u registar jednu političku stranku čiji naziv je istovetan nazivu jedne izborne liste koja je učestvovala i na parlamentarnim izborima, i na pokrajinskim izborima, i na lokalnim izborima i na izborima za predsednika Republike. Vi ste tu stranku, naravno, upisali u registar i ispravno ste postupili, pošto prema važećem zakonu niste mogli da odbijete upis te političke stranke uregistar. Ako smatramo ozbiljnim ovu odredbu i ako smatramo da naziv političke stranke ne treba da bude takav da može izazvati zabunu u javnosti, onda mislim da ćete na osnovu ovog zakona imati osnova da odbijete zahtev za preregistraciju političke stranke koja ima naziv koji je istovetan nazivu jedne izborne koalicije koja je učestvovala na ovim izborima. Savez vojvođanskih Mađara će podržati Predlog zakona o političkim strankama, a od gospodina ministra očekujem odgovor na ovo pitanje koje sam malopre postavio i na pitanje zašto još nije vraćen u skupštinsku proceduru Predlog zakona o udruženjima i kada možemo očekivati raspravu u Narodnoj skupštini o Predlogu zakona o udruženjima?
Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Pastor, na vašem izlaganju. Što se tiče zakona o udruženjima, mislim da će u roku od sedam dana ili najduže dve nedelje taj zakon ponovo biti na Vladi. Imamo usaglašavanje sa Ministarstvom finansija oko jedne odredbe koja se tiče imovine, odnosno povraćaja, restitucije imovine za ona udruženja koja su postojala pre nego što je došlo do nacionalizacije i njihove preregistracije u društvene organizacije. Dakle, postoji jedan mali spor i taj spor ćemo vrlo brzo rešiti i zakon će se naći u proceduri. Iskoristićemo priliku i da uradimo par izmena u zakonu. Deo izmena se odnosi na vaše amandmane koje ste podneli kada je prošli put bio u proceduri, a razmišljamo i o tome da samu registraciju prepustimo Agenciji za privredne registre. Još uvek proveravamo da li Agencija ima kapacitet da preuzme registraciju, s obzirom na to da je to dosta složen postupak i odlučuje se o pravima i obavezama ljudi koji osnivaju udruženja. Što se tiče imena i interneta, ako u ovoj državi političke stranke neće koristiti internet, onda, stvarno, ko će ga koristiti? Dakle, mi želimo da motivišemo primenu savremenih informacionih tehnologija i zato smo od političkih stranaka tražili da koriste veb sajtove i da istaknu svoja opšta akta. Što se tiče imena, i dalje mislim, kao i juče, da je to samo lično ime i prezime, nema tu ličnih podataka o prebivalištu, matičnom broju itd. To su podaci koji su inače dostupni javnosti. Mislim da nije sporno, mi ipak želimo glasove građana, da oni znaju ko smo mi. Osnivač je osnivač, nije to bilo ko. Osnivač je onaj koji pokazuje izrazit stepen volje da osnuje jednu stranku sa takvom političkom idejom, tako da se nadam da to ipak neće biti sporno u praksi. Vaše pitanje je odlično, vezano za stranke, odnosno imena koja izazivaju zabunu. Nema nikakve dileme da kada bi neko osnovao stranku Za evropsku Srbiju, izazvao bi potpunu zabunu u biračkom telu, jer bi se na biračkim mestima pojavljivao kao stranka Za evropsku Srbiju. Znam za slučaj o kome govorite, da je izvršena registracija mađarske koalicije. To svakako više neće moći da se desi, a ukoliko mi grešimo kao Ministarstvo, nezadovoljna strana će imati pravo da pokrene upravni spor, pa će se onda to rešiti, po današnjim rešenjima, na Vrhovnom sudu, a po rešenjima koje će stupiti na snagu 2010. godine, na Upravnom sudu. U krajnjem slučaju, sud je ipak taj koji će dati konačnu odluku. Što se tiče Ministarstva, kao ministar, kao lice ovlašćeno da odluči o tome, neću dozvoljavati upise koji, po mom dubokom uverenju, izazivaju zabunu, a ovo je jedan od tih, svakako. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo potpredsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega moram da izrazim zadovoljstvo što se zakon o političkim strankama našao na ovoj sednici, na ovoj skupštinskoj sesiji gde raspravljamo o veoma važnim zakonima. Kao što raspravljamo i odlučujemo o zakonima o zaštiti životne sredine i uređujemo tu oblast, neophodno je da uredimo sve segmente društva, koji su do sada bili uređeni prevaziđenim i anahronim zakonskim rešenjima. Usvajanjem ovog zakona, da li u integralnom obliku, kako je to predložila Vlada, ili inkorporiranjem pojedinih amandmana, što ćemo u daljem toku rasprave utvrditi, mi ćemo eliminisati dva paradoksa koja postoje u našem ustavno-pravnom i normativnom sistemu. Prvi paradoks je da imamo dva propisa: jedan je objavljen u „Službenom glasniku SRS“ iz 1990. godine, a drugi propis je objavljen u „Službenom listu SFRJ“. Za društvo u tranziciji period od 19 ili 20 godina nisu dve decenije, to je jedan eon, jer se stvari u sociološkom smislu, političkom, u menjanju kulturoloških modela, menjaju dnevno, mesečno, a period od 20 godina, moramo priznati i konstatovati, jeste period koji predstavlja pluskvamperfekat i zato je neophodno da ovu veoma važnu oblast uredimo novim propisom. Čuli smo predloge u jučerašnjoj raspravi, da je možda bilo potrebno ovim zakonom regulisati pitanje finansiranja političkih stranka, neke aspekte izbornog sistema. To bi značilo neku vrstu kodifikacije ovog dela zakonodavstva, gde bismo inkorporirali i političke stranke, i finansiranje stranaka i pitanje izbora. Koliko je meni poznato, u komparativnom pravu ne postoji kodifikovan sistem. Smatram da je ovakvo rešenje jednog krovnog zakona, koji se tiče političkih stranaka, dobro i pozitivno. Političke stranke, njihov nastanak i razvoj neodvojivi su od predstavničke demokratije; neodvojivi su od biračkog prava građana i izbora predstavnika tih građana posredstvom tog prava. Moram da kažem, sa jednog šireg sociološkog aspekta, da se dijalog između predstavnika građana i samih građana ne može ograničiti na momenat glasanja, na momenat samog izbora. U međuvremenu, građani nastoje da utiču na tok javnih poslova, da taj uticaj efikasno ostvare. Oni se okupljaju u različite grupe i organizacije, od kojih su neke i političke stranke. Pravo na organizovanje u političke stranke spada u ustavni korpus ljudskih prava, koji je sadržan i u relevantnim dokumentima UN i ostalih supranacionalnih organizacija. Tako su političke stranke element demokratskog modela društva, počev od 17. veka, kada se pojavljuju embrioni političkih stranaka, kao što se, primera radi, u Engleskoj demokratiji u 17. veku pojavljuju torijevci i vigovci, iz kojih kasnije nastaju konzervativci i liberalna stranka; u Francuskoj buržoaskoj revoluciji to su žirondinci i jakobinci; u SAD, u vreme američke revolucije, federalisti i antifederalisti. Dakle, to je period kada političke stranke počinju da kreiraju društvene odnose, a u današnjem smislu reči, 19. vek je period kada se političke stranke profilišu kao oblici udruživanja ljudi, udruživanja građana, sa namerom da kreiraju društvene odnose. Živimo u svetu u kojem egzistiraju politički sistemi gde su upravo stranke one organizacije koje kreiraju društvene odnose. Građani putem izbora biraju ne samo svoje predstavnike u parlamentu, oni posredno biraju i vladu, kao izvršnu vlast, preko svojih narodnih predstavnika. Nažalost, ili na sreću, ne postoji alternativa ovom sistemu, ne postoji do sada profilisan bolji politički i kulturološki model upravljanja društvenim procesima nego što su to političke stranke. Tako je, maltene, u svim zemljama. Podsetiću, dame i gospodo narodni poslanici, na izvesnu tipologiju stranačkih sistema koji postoje u savremenom svetu. Postoje tzv. jednostranački sistemi, koji su uglavnom relikt prošlosti. Imali smo ih u nacističkoj Nemačkoj pre i tokom Drugog svetskog rata, fašističkoj Italiji pre i tokom Drugog svetskog rata, i na istočnoj hemisferi danas postoji nekoliko država sa monopolom jedne stranke. Postoje tzv. dvostranački sistemi, kao što su politički sistemi SAD, gde imamo Demokratsku i Republikansku stranku. Možemo u tu tipologiju svrstati i politički sistem Velike Britanije, gde egzistiraju konzervativci i laburisti. Interesantan je tzv. model dve i po stranke, kakav je, recimo, u Saveznoj Republici Nemačkoj, gde imamo dve jake političke stranke: Socijaldemokratsku i Demohrišćansku, i onda jezičak na vagi prilikom formiranja parlamentarne većine, odnosno formiranja vlade, bude neka manja stranka, kao što je to u bliskoj prošlosti bila stranka zelenih. Politička stranka, da ne ulazim sada u analizu pojedinih članova ovog zakona, ali sublimirano da kažem, jeste organizacija ljudi koja obuhvata ljude sa istom političkom ideologijom, sa ciljem potpunog ili delimičnog vršenja javnih poslova demokratskim putem, i to na osnovu izbora. Ovo su tri konstitutivna elementa u definiciji političke stranke koji distanciraju i razlikuju političku stranku od drugih oblika udruživanja građana: od društvenih organizacija koje ne učestvuju na izborima, od interesnih grupa i od političkih pokreta. Donošenje ovog zakona je neophodno, rekao sam, zbog anahronih zakonskih rešenja kakva imamo sada, zatim, radi doslednog materijalizovanja ustavne norme koja govori o slobodi političkog, sindikalnog i svakog drugog udruživanja, sadržane u članu 55. našeg Ustava i, s druge strane, potrebno je da eliminišemo jedan sistem koji je proistekao upravo iz ovih anahronih rešenja. Mi smo valjda jedina država sa ovolikim, rekordnim brojem registrovanih političkih stranaka – njih je oko 600. To je jedan, hajde da kažemo, poluvirtuelni sistem postojanja političkih stranaka, tako da ideja demokratije, ideja udruživanja građana počinje da gubi svoj smisao. Ovakva zakonska rešenja kakva smo imali do sada predstavljaju, u stvari, antitezu takvoj jednoj ideji. Predlagač je u obrazloženju ovog zakona naveo da smo imali liberalna rešenja u pogledu uslova za osnivanje stranke, ali ja bih ih pre nazvao kvaziliberalnim rešenjima. Dakle, lakše je organizovati političku stranku... Prema dosadašnjim rešenjima, skupi se sto ljudi, smisle neki program i kažu - mi smo politička stranka; egzistiraju u političkom životu sa pretenzijom da učestvuju na izborima i da preko svojih predstavnika vrše javne funkcije, odnosno da osvoje vlast. Neophodno je uvođenje reda u ovu oblast i neophodno je usklađivanje sa nekim zakonima koje smo usvojili. Primera radi, Zakon o Ustavnom sudu sadrži odredbu po kojoj o zabrani rada političke stranke odlučuje Ustavni sud, a ne Vrhovni sud, kako je to bilo po sadašnjim rešenjima. Još samo nekoliko rečenica. Funkcija političkih stranaka nije samo političko oblikovanje volje građana demokratskim putem kroz učešće na izborima. Moram da kažem da je funkcija političkih stranaka i obaveštavanje birača, jedan interakcijski odnos između političke stranke i građana, odnosno birača koji su se opredelili za tu političku opciju. Političke stranke nisu same sebi cilj, to moramo da naglasimo. Političke stranke su jedan alat, oruđe za stvaranje i funkcionisanje demokratije. Nasuprot uvreženom mišljenju velikog broja naših građana da stranke razjedinjuju društvo, da razbijaju monolitnost, jedinstvo, moram da kažem da je upravo suprotno – stranke ne razjedinjuju, one ujedinjuju građane. Ne postoji nijedna zajednica, nijedno društvo koje je monolitno. Ono je zbir njegovih građana, a svaki građanin ima svoje težnje, latentne težnje, namere. Upravo te težnje tih građana se sublimiraju udruživanjem, između ostalog, i u političke stranke. Dakle, kao što je rekao profesor Lukić, naš eminentni pravni stručnjak, stranke ne razjedinjuju, one ujedinjuju. Sinonim za stranku je i reč "partija", koja se koristi kolokvijalno. Reč partija etimološki potiče od reči "partikulare" i znači jedan deo i jedan segment društva. Zato svaka stranka okuplja određeni broj ljudi i njihove ideje sublimira u svoj program i svoju ideologiju. Značaj političkih stranaka jeste da one omogućavaju iskazivanje građanske suverenosti. Suverenost pripada građanima, a nikako političkim strankama. Političke stranke omogućavaju i izražavaju i svetovnu legitimnost državne vlasti. Kroz svoj program, odnosno kroz svoju ideologiju, ideologizujući društvo, stranke određuju pravac kretanja društva i tako kanališu društvenu energiju. Moramo reći još da u društvu koje je veoma politizovano moramo imati u vidu da uvek možemo upasti u dve zamke, i nikako ne smemo upasti u te dve zamke. Prva je da princip vladavine prava bude zamenjen principom vladavine partija, političkih stranaka, partokratije, i o tome mi, kao predstavnici građana, uvek moramo voditi računa. Druga vrsta zamke koja postoji kod političkih stranaka jeste da politička stranka kroz svoj rad upadne u demagogiju. To, takođe, ne smemo dozvoliti. Umesto demagogije – odgovorna društvena politika. Ovim ću završiti svoje izlaganje, kolege iz mog poslaničkog kluba će analizirati i više govoriti o pojedinim odredbama ovog zakona, samo ću se osvrnuti na jednu od odredaba. Čuli smo određene primedbe u odnosu na transparentnost koja se tiče osnivanja političke stranke i internet prezentacija političke stranke. Živimo u društvu modernih tehnologija, danas i mesne zajednice imaju svoje internet stranice. Ne vidim razlog i ne vidim opravdanje za to da neko ko pretenduje da vodi javne poslove nema internet prezentaciju. Takođe, ne vidim nijedan razlog za strah bilo kog građanina zbog toga što će se naći na internet prezentaciji kao osnivač jedne političke stranke. Ako gradimo Srbiju kao slobodno i otvoreno društvo, moramo promovisati ideju slobode od svakog straha. Zajedno sa svojim kolegama pozdravljam ovaj zakon. U raspravi o amandmanima videćemo da li su bolja rešenja, koja se tiču broja osnivača, da li je to pet hiljada ili deset hiljada, u zavisnosti od argumentacije koju poslanici budu u tim amandmanima budu izneli. Zahvaljujem se na pažnji.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: Poslanička grupa PUPS, Poslanička grupa LDP, Poslanička grupa SPS-JS, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa G17 plus, Poslanička grupa SRS i Poslanička grupa ZES. Prelazimo na deo rasprave po prijavama za reč, a po redosledu narodnih poslanika, u načelnom pretresu o Predlogu zakona o političkim strankama. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Đuro Perić, a posle njega narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o ulozi političkih stranaka u demokratskom oblikovanju političke volje građana i slobodi udruživanja, bilo je sasvim logično i neophodno da se donese ovakav zakon o političkim strankama. Ne samo da je dosadašnji Zakon o političkim organizacijama donet davno i u svojoj biti je prevaziđen i anahron, nego je u mnogo čemu suprotan važećem Ustavu Republike Srbije. Vrlo je bitno objašnjenje koje je gospodin ministar juče dao – da se u ovom zakonu nije rešavalo, a ni predlagalo, pitanje finansiranja stranaka i da će biti donet poseban zakon o finansiranju stranaka, novi zakon, kao i izborni zakoni, koji će na određeni način pravno zaokružiti celinu i omogućiti da imamo mnogo bolja rešenja nego što smo do sada imali. Činjenica da je do sada samo sto punoletnih građana moglo da osnuje političku organizaciju, odnosno stranku, svakako je direktno uticala na to što je do sada bilo registrovano preko 600 stranaka. Trenutno ih je oko 570. Razni su povodi zašto je to tako bilo. Svakako da je razlog bio i to što je na lak način mogla da se osnuje bilo kakva stranka. Ima tu i vrlo interesantnih naziva i vrlo nejasnih povoda za stvaranje takvih stranaka, znamo da se u praksi svašta dešavalo. Zbog toga mislimo da je realan predlog u zakonu da političku stranku može osnovati 500 punoletnih i poslovno sposobnih državljana Republike Srbije. Svakako, ako bi bilo 10.000, to bi uticalo na radikalnije smanjenje broja političkih stranaka, mada se na neki način na političkoj sceni i sada uglavnom pojavljivalo dvadesetak stranaka – na prošlim parlamentarnim izborima imali smo svega 21 listu koja je bila podneta. U članu 21. Predloga zakona preuzete su odredbe iz člana 55. stav 5. Ustava u kojima se navodi ko ne može biti član političke stranke, s tim što je još dodato da to ne mogu biti ni druga lica čija je funkcija po zakonu nespojiva sa članstvom u političkoj stranci. Mislimo da, što se tiče drugih lica, u praksi nije baš potpuno jasno ko to sve ne bi mogao da bude član političke stranke, jer je pitanje šta se smatra sukobom interesa. Mnogi od ovih iz drugog dela navedenog u zakonu, sem ovoga što je navedeno u Ustavu, formalno jesu van stranaka, ali su faktički u strankama. Prema tome, kada se radi o ovim pitanjima, morali bismo da budemo nešto precizniji. Što se tiče odredbe iz člana 30. po kojoj je politička stranka dužna da istekom svake osme godine od dana upisa u registar podnese prijavu za obnovu upisa u registar, PUPS je mišljenja da ne bi trebalo komplikovati proceduru oko izjava članova stranke i overe njihovih potpisa, jer je to, sa jedne strane, veliki trošak, ali i stranka koja nema pet (ili ako bude deset) hiljada članova ili simpatizera teško da može opstati na političkoj sceni. Mislimo da je dobro što se ovim predlogom zakona reguliše na određen način da politička stranka može imati simbole vizuelnog identiteta, koje većina parlamentarnih stranaka faktički i sada već ima, s tim što bi ti simboli, po našem mišljenju, morali da budu adekvatni drugim simbolima koji su u skladu sa Ustavom i zakonom. Na kraju, pošto će ovaj zakon predstavljati uređivanje jedne izuzetno važne oblasti u političkom sistemu zemlje, Poslanička grupa PUPS će glasati za ovaj zakon, koji bi se, istina, morao još malo popraviti, kako je gospodin ministar već i obećao u svojim dosadašnjim izlaganjima. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovani građani Srbije, napokon imamo pred sobom zakon o političkim strankama i zaista je pohvalno što je gospodin ministar uspeo da se izbori da ovo bude jedna tačka dnevnog reda, a ne objedinjena sa mnogima, kao što smo imali slučaj kod veoma važnih zakona o ekologiji, o kojima smo onako ukratko raspravljali, umesto da smo se vrlo razložno bavili svakim od njih pojedinačno. Gospodinu ministru bih sugerisala jednu stvar, a to je da se zakoni, pogotovo ovi koji se tiču političkog organizovanja građana, donose za sebe, kada budem jednog dana u opoziciji. To je staro pravilo koje u politici uvek treba poštovati. Međutim, nije ovaj zakon baš tako donet. Naravno, poštujemo ono što jesu povodi da se zakon donese i govoriću nešto o stvarnim motivima i razlozima da se ovaj zakon donese. Gospodin ministar je juče rekao da se do sada uglavnom sve rukovodilo regulativom iz 1990. godine, kada se prvi put na ovim prostorima uredilo, naravno, u posleratnoj istoriji, organizovanje višepartijskog sistema. Ti zakoni su svakako, praksa je to potvrdila, već prevaziđeni u mnogo čemu i naravno da svaka zakonska regulativa tek u praksi pokaže u čemu je manjkava i čime se može popraviti. Međutim, mi na političkoj sceni Srbije u ovom trenutku imamo preko 600 registrovanih političkih stranaka, istinski organizovanih imamo možda dvadesetak. Izbori i izborni ciklus pokazuju ko politički na nekom prostoru znači, da li on postoji ili ne, tako da sama registracija političkih stranaka ni do sada nije na političkoj sceni Srbije pravila nikakvu kakofoniju, nije zaista ometala mogućnost ozbiljnog i odgovornog političkog organizovanja građana Srbije. Pre svega, Ustavom je garantovano pravo građana Srbije da se politički organizuju. Ministar je juče rekao dve stvari, od kojih smatram da je ponešto neprihvatljivo. Prvo, pozdravljam to što je rekao da želi da napravi red. To pomalo liči na to da je do sada vladala neka politička džungla u registrovanju političkih stranaka, a da će se sada to svesti na jedan "šumarak" koji će biti prilično kultivisan. Red je svakako potreban, ali mi do sada na izborima zaista nismo imali neko vidljivo ometanje političke scene i pojavu političkih stranaka u tom broju da je to izazivalo bilo kakvu zabunu kod građana. Kada biste izašli na ulicu i upitali građane da vam nabroje političke stranke u Srbiji, tačno se zna desetak imena političkih stranaka koje svaki građanin zna, prepoznaje i za koje će se verovatno u nekom narednom periodu izjašnjavati, ili se neće izjašnjavati, kritikovaće njihov rad, podržavati ga ili osporavati. Ono što je po meni neprihvatljivo, čak i pomalo uvredljivo, to je da je gospodin ministar juče rekao da se ovim zakonom pokušava dobiti jedna ozbiljnost političkog organizovanja. Prvo, u Srbiji je ozbiljnost u političkom životu uvek bila prisutna. To ni do sada građanima Srbije nikada nije moglo da se ospori, pogotovo po važnim političkim pitanjima. Možda smo ponekad bili naivni, možda su nas ponekad prevarili, ali ozbiljno se u ovoj državi uvek razmišljalo. Dakle, ozbiljnost u političkom životu, u političkom opredeljivanju građana nikada nije bila sporna. Građani će dati svoju podršku, registrovaće se, preregistrovaće se političke stranke i tada ćemo imati nešto što mislim da jeste cilj sadašnje vlasti, to zaista zameram, a to je tačan uvid u personalno opredeljenje svakog građanina Srbije. Zameram, zaista, da na sajtu svake stranke budu imena osnivača te stranke, jer ulaskom u sajt svake stranke mi ćemo moći, bilo ko će moći da vidi ko je javno podržao koju političku opciju, a to je pravo u koje ne smemo da zadiremo. Pre svega, to će biti predmet mnogih zloupotreba. Zar ne mislite da će se na nekim konkursima pojaviti zaista kompetentni kandidati a onda će neko jednim pritiskom na dugme proveriti njihovo opredeljenje i reći – znate, vi jeste kompetentni, ali imate nešto zbog čega ste za nas neprihvatljivi. To je ono što je manjkavost ovog zakona. Kao politička stranka Nova Srbija je podnela značajan broj amandmana, i zahvaljujem što je veliki broj naših amandmana usvojen, što pokazuje da smo ozbiljno, temeljno i odgovorno radili na ovom zakonu. Jedni smo od onih koji su zagovarali povećanje broja overenih potpisa. Pre svega, to jeste poruka i našim biračima i građanima Srbije da se jednog takvog testa, jedne takve provere kao politička stranka ne bojimo, što smo do sada u više izbornih ciklusa i pokazali, i na predsedničkim izborima, i na republičkim izborima, dakle, tom zadatku možemo da odgovorimo. Smatramo da ćemo time bitno doprineti tome da se političke stranke kvalitativno drugačije determinišu na našoj svakodnevnoj političkoj sceni. Nemamo ništa protiv toga, kao što nismo ni do sada imali, da političku stranku registruje svako ko to želi. Do sada je zaista bilo 600 i nešto političkih stranaka, 580 imena niko u ovoj zemlji nikada nije čuo. Šta bismo mi uopšte imali protiv toga da neko registruje političku stranku ljubitelja harmonike ili zviždača za autobusima, pa da se pojavi na izborima? Ako dobije 200.000 građana koji ga podržavaju, onda je to predmet zaista ozbiljnog interesovanja. Ono što jeste manjkavost u ovom zakonu, koji ide samostalno i zaista će ministar imati priliku da čuje mnogo značajnih rasprava, mnoge stvari koje će mu pomoći, pošto je on resorni ministar koji sprovodi ovaj zakon, jeste to da paralelno sa ovim zakonom nije donet zakon o finansiranju političkih stranaka. To je zakon koji će ključno uticati i na primenu ovog zakona i to je zakon koji nas istinski interesuje. Nova Srbija će vrlo odgovorno pratiti celokupnu raspravu o ovom zakonu, pratićemo amandmane koji su prihvaćeni i još jednom zahvaljujem što ste prihvatili naše amandmane, koji su bili konstruktivni. U odnosu na to koliko će zakon biti popravljen tim prihvaćenim amandmanima, opredelićemo se na kraju da li ćemo ga podržati ili ne. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić, posle nje narodni poslanik Mile Ilić.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, u svojoj diskusiji sam htela da istaknem da niste uspeli da obrazložite zašto je ovaj zakon potreban. Zaista je čudno, kada imamo DS na vlasti, da donosite jedan restriktivan zakon koji zadire u pravo na političko organizovanje, i to restriktivniji zakon nego što su zakoni koje su imali Slobodan Milošević i kralj Milan Obrenović. Zašto donosimo restriktivniji zakon, kada je prvi zakon koji je doneo Slobodan Milošević odličan? Nikakav problem nemamo sa tim. Naveli ste da vam je problem što imamo šarolikost i raznolikost u Srbiji. Čoveče, zadirete u osnovno pravo građana na udruživanje! Šta vas se tiče? Što imamo više raznolikosti u udruživanju, valjda je to veći pluralizam. Nikakvog prava nemate da se u to mešate. Prema tome, zaista je velika bruka. Demokratska stranka je, izgleda, imala neke druge namere, kada bude donosila izborni zakon da uvede nove restrikcije, kada je reč o osnovnom pravu građana na udruživanje. Šta kaže stari zakon? Stari zakon kaže da je dovoljno da se udruži sto ljudi, naročito ljudi na lokalu; prema ovom zakonu je to potpuno onemogućeno, političko delovanje u lokalnoj zajednici. To je osnova nekakvog udruživanja. Ja treba da registrujem ubuduće 5.000 potpisa da bih se u svojoj opštini, Pančevu, Paliluli, Smederevu, udružila sa sto građana da zastupam čistu reku ili čist vazduh i da se za to borim na svojoj opštini. To sada, po vama, više neće biti moguće. To je, čini mi se, već istakao gospodin Ružić, da je neverovatno da na lokalnom nivou ljudi više neće moći slobodno da se udružuju i da zastupaju neke svoje lokalne interese, a da ne prođu vašu restriktivnu proceduru, koja je u potpunosti ugrozila pravo na udruživanje. Koji problem vi rešavate? Da li se kaže različitost i raznolikost? Šta vama smetaju te stranke? Da li vam smeta tih 500 stranaka? Da li vam traže neka državna sredstava? Čiji interes tu branite, izuzev neki administrativni interes? Da vam ja kažem, gospodine ministre, najbolje da ono crno stavite na rukave. Jer, o tome da li stranka postoji odlučuju birači, a ne administracija. Imamo pravo da se udružimo, a da li ćemo imati uspeha, koliko će biti stvarna stranka, o tome će da odluče birači. Hajde što ste doneli ovakav restriktivan zakon, pokazujete, znači, koliko ste čak i arogantni, kako se država meša u sve i svašta, vi tražite od stranaka koje su se faktički udružile i koje postoje 20 godina (recimo, kao vaša DS, ljudi su se udružili pre 20 godina, registrovali su se), vi sad tražite, trla baba lan, kao da mi nemamo druga posla u ovoj krizi, da trčimo, da skupljamo i registrujemo 5.000 potpisa i da plaćamo 50.000 svaki potpis. Da li je to neka budžetska aktivnost koju hoćete ovde da nam nametnete? Nema nikakve potrebe da stranke koje postoje 20 godina trče da se ponovo registruju, kada su one već registrovane. Ako vam je bio cilj da nešto od tog registra raščistite, za to su postojali vrlo laki metodi, ako ste hteli da vidite da li neko udruženje stvarno postoji ili ne postoji, a ja mislim da se to vas uopšte ne tiče. Drugo, uveli ste nekakve veoma nerazumljive restrikcije za udruživanje građana. Recimo, moj kolega je postavio pitanje člana 4, gde vi kažete – narušavanje celokupne teritorije Republike Srbije. Niste odgovorili na pitanje šta to znači. Da li jedna parlamentarna stranka kao što je Srpska radikalna stranka, koja zastupa ujedinjenje i veliku Srbiju, i to uopšte ne krije, ujedinjenje sa Republikom Srpskom i nepostojećom Republikom Srpskom Krajinom, narušava taj teritorijalni integritet? Hoćete li to da zabranjujete? Kada se širi, onda je dobro. Kada se smanjuje, onda nije dobro. Shvatite, svi ciljevi gde se ne upotrebljavaju nasilna sredstva su dozvoljeni i imam prava da ih zastupam. Onog momenta kada bi radikalna stranka ili bilo koja druga stranka upotrebila nasilna sredstva, onda možete tako nešto da zabranite, a druge političke ciljeve... Moram da vas podsetim, Rugova je bio registrovan za vreme Slobodana Miloševića. Niko mu nije sporio. Po Ustavu, Kosovo nije bilo republika. Ima pravo da zastupa da Kosovo bude republika, ako ne koristi... i tako se on razlikovao, i druge stranke u to vreme su zastupale nenasilno određene političke ciljeve. Slobodan Milošević nije zabranjivao Albancima da zastupaju cilj - Kosovo republika. Vi pravite ovde nekakve nerazumljive restrikcije, koje možda jesu restrikcije za vas kao državnog činovnika, ali meni kao slobodnom građaninu i članu jedne stranke ne možete zabraniti nikakve ciljeve, niti da nam te ciljeve propisujete. Niste odgovorili na to pitanje, pa ste ponovo uveli to da stranke mogu da se zabranjuju po tom istom osnovu, iz čega vidim da tek sada pripremate teren za nove restrikcije koje planira, izgleda, DS i ova vladajuća većina, da sa izbornim zakonom, sa nekakvim nebulozama, uvodite dalje restrikcije u naš politički život. Zakon je potpuno nepotreban. Je l' vi nemate druga, pametnija posla u krizi da radite, nego da preslišavate koliko ima političkih stranaka u Srbiji? Mislim da se to vas uopšte ne tiče. Mislim da ste napravili neopravdano, tim načinom razmišljanja, da su stranke neke organizacije koje upravljaju životom i smrću. Sami ste u zakonu zabranili direktno vršenje vlasti od strane političkih stranaka. Naravno, već je istaknuto da to nije u skladu sa Ustavom i da je to, praktično, omogućeno strankama. O čemu je reč? Gospodine Markoviću, rekla sam vam da ako je ovoliko država zainteresovana da reguliše rad političkih stranaka, ako se mešate u sve i svašta, pa kažete da stranka mora da se drži Ustava, zakona i programa... Šta se vas tiče da li se drži političkog programa? Da li to interesuje zakon, vaše ministarstvo? Da li treba da nadzirete da li se ja držim političkog programa? Verujte, o tome odlučuju birači. Vas se to ne tiče. Vi samo morate da kažete da je to slobodno i da date nekoliko stavki, kako je do sada bilo, da zakon bude kratak i omogući svakome da se udružuje. Ovo što vi pokušavate da unapred ograničite političko organizovanje, pa da onda izbornim zakonom još više likvidirate stranke u Srbiji jeste nešto o čemu treba da razmišljamo. Samo ću vam ilustrovati i pokazaću vam da ste dužni, kao ministar, da branite samo javne interese građane u svakoj sferi, pa i u ovoj sferi. Na šta mislim? Od onog momenta kada je država uvela da određenim strankama omogući finansiranje, vi regulišete tamo gde nemamo nijedan problem. Nikakve probleme ne pravi 500-600 stranaka, ali tamo gde jeste problem vi nećete da regulišete, tamo gde je finansiranje stranaka, tamo gde su političke stranke postale omrznute u narodu, a to je zbog političke korupcije. Kada je reč o finansiranju stranaka, ništa niste uradili, nego rešavate tamo gde nikakvog problema nema. Rekli ste da manjina ima pravo da se organizuje. Šta imate vi da kažete da li će da radi ovo ili ono, da li će da zastupa svoje manjinske interese? To se vas ne tiče. Kažete da je rad stranke javan. Da li svaki put kada se drži sastanak organa stranke ne može da se zatvori za javnost, za novinare, nego na svakom sastanku stranke moraju da prisustvuju? Možda hoćemo da razvijamo neku kampanjsku strategiju, neku taktiku, i nećemo da bude prisutna javnost. To morate da ostavite kao našu slobodu. Da li sam pristupačna, vas se takođe ne tiče, zato što ću ja biti kažnjena. O tome odlučuju birači, a ne administracija. Malopre sam zaboravila da vam kažem ono što je za mene veoma važno, a to je – kada smo pre godinu i po dana ovde raspravljali tri sata o tome da li je predsednik političke stranke javna funkcija, vi ste rekli da nije, da je to tajna, da je to privatna funkcija, pa ste dozvolili da predsednik Republike ima i drugu javnu funkciju, a sada kažete da je to strašno važno. Sve od reči do reči propisujete, a onda dozvoljavate upravo tu mogućnost, da on ima ovu drugu javnu funkciju, jer očigledno je da je, po onome kako ste vi propisali, to super javno i super važno. Da se vratim na ono pitanje. Vi treba da brinete da li država možda daje pare iz budžeta nekom udruženju, nekoj stranci koja stvarno ne postoji. Nećete tu da uvedete red, nego omogućavate šlepovanje stranaka, pa one stranke koje ne postoje kažu da imaju mandat. Znači, preko šlepovanja može da se plaća. Nijedna stranka koja je u koaliciji, ako nema njenog imena, ako je izašla pod tuđim imenom, nema prava na ta sredstva, ali vi to šlepovanje i dalje omogućavate na štetu građana, da se takve stranke plaćaju iz budžeta, što se vidi u onom članu o preregistraciji. Niste vodili računa o interesima građana i šta se plaća iz budžeta, jer zaista nema nikakvog smisla da stranka čije ime nije bilo u koaliciji, koja se šlepovala da uđe, posle toga može da se izdvoji i traži pare iz budžeta. Taj problem niste rešili, nego ste, naprotiv, to održali. Zašto vam to treba, ja ne znam. Samo ću da pokažem građanima kako vi to radite. Prvo ste uveli nekakav nadzor. U građevinskom preduzeću padaju sa onih skela, nemaju nikakvu inspekciju, nema inspekcije rada, a vi ste uveli inspekciju za stranke. Šta vi tražite? Vi ste nadzorni organ stranaka. Jeste li vi sad šef svih stranaka? Šta vi uopšte hoćete? To što vi radite je potpuno apsurdno. Onda ste uzeli kaznene poene, pa ste kazali – ako vama ne prijavimo da smo osnovali teritorijalnu organizaciju, na primer, u gradu Smederevu, ili raspustili... Odmah moramo vas da obaveštavamo. Da li ste vi kršteni, jeste li vi uopšte normalni? Zašto bih ja vas obaveštavala gde imam teritorijalnu organizaciju, a gde nemam? Da li ste vi shvatili da ste zadrli najdrastičnije u osnovno građansko pravo na organizovanje? Kažete – stari je zakon. Vi ste nov, ali glup i apsurdan zakon. Miloševićev zakon... prvi put u životu branim Miloševića, sto puta bolji zakon je doneo nego ovaj vaš. Zašto traćimo ovo vreme građana? Da bi doneli nov zakon. Pa, u Engleskoj su sve stari zakoni. Kakve veze ima što je to doneto 1990. godine? To nema ni 20 godina. Ako se ne menja svakih pet godina, vi se uznemirite, pa brže-bolje da donosimo novi zakon. Mogli ste taj registar da raščistite time što bi od tih stranaka tražili da ponovo daju, ako hoće da zadrže registraciju, da plate 500 evra (ko hoće da plati, nek vam plati), ali ne da tražite od stranke u parlamentu da ide i skuplja potpise, da kažnjavate stranku novčano ako ne stavi ta imena na sajt. Kakav je to bezobrazluk, da ja vama podmećem svakoga da špijunira te ljude ko je u kojoj stranci, da imate sve njegove podatke?! Ovo je neviđena represija. Molim vas da ovakav idiotski zakon, koji ste nam dali, povučete. Nijedan normalan čovek koji se zalaže za demokratiju ne bi gubio vreme da zadire u političko pravo na organizovanje ovako kako ste vi zadrli. Molim vas da nas više ne terate da vam dajemo nove primere o inspekcijama, o novčanim kaznama, o tome da ste vi za nas zaduženi. Izvršna vlast ne može biti za nas i za građanska prava zadužena; vi treba da budete onaj ko treba da služi narodu i da štiti sredstva građana, a ne da kontrolišete stranke na ovakav brutalan način. Da li je moguće da vi propisujete i kako će da izgleda prijava? Sad svima nama koji postojimo godinama, udružili smo se, kažete kako ćemo mi to da izgledamo. Sada treba da menjamo, LDP piše latinicom, vi nam propisali kako ćemo tu da izgledamo. Da li shvatate da ste ovim zakonom potpuno zadrli u osnovno pravo građana? Mi nismo dali amandmane, jer bismo morali na svaki član da damo amandman, zato što je ceo zakon potpuno nepotreban. Nema nikakvog razloga da vi, gospodine ministre, pravite red kada je u pitanju sloboda političkog udruživanja. Hvala.
Reč ima ministar Milan Marković, izvolite.
Meni je bilo zadovoljstvo da vas slušam. Nesumnjivo imate izuzetnu energiju i to pokazujete svih ovih godina i ja vam na tome čestitam, ali moram vam reći da niste u pravu. Nažalost, niste u pravu baš ni u čemu što ste rekli, osim možda ono, kako sam shvatio, da ja i nisam mnogo pametan. Idemo redom, po Ustavu su zabranjena tajna udruženja, rad stranaka je javan. Kad se kaže da je rad stranaka javan, to znači da javnost mora biti obaveštena o onome što stranke rade, na način kako to stranke propišu svojim internim aktima. To ne znači da će neko da vam uđe na predsedništvo stranke, ali pošto kažete da je Miloševićev zakon bio dobar, reći ću vam da je u Miloševićevom zakonu u članu 3. pisalo – rad političke organizacije je javan. To je standard. Prema tome, nadam se da sam tu primedbu uklonio. Kažete – zašto ovaj zakon. Ne mogu da se složim sa vama da je kod nas sve u redu. Baš mislim da kod nas nije sve u redu kada su u pitanju politički život, političke stranke i izborni procesi. Ne možemo da krenemo u unapređenje našeg života, političkih procesa, izbornih procesa, ukoliko ne krenemo od početka, a to je da uradimo registar političkih stranaka. Ako sutra kažemo da nema potrebe više maltretirati građane i trošiti ogroman novac i maltretirati pravosuđe skupljanjem 10.000 overenih potpisa za izbornu kampanju, moramo pre toga znati ko ima pravo na tu izbornu kampanju. Ako kažemo – ima pravo ko god se registruje po ovom zakonu, onda će imati još 650 lista na nekim izborima i praktično ćemo ceo naš izborni proces potpuno devalvirati i napraviti od njega cirkus. Prema tome, prvo moramo videti ko realno postoji u našem političkom životu, pa kad vidimo da li je to zaista dvadesetak političkih stranaka... Jer, nama se pojavljuje 20 političkih stranaka na izborima. Znate zašto? Zato što je visok cenzus skupljenih potpisa. Da nema tog cenzusa skupljenih potpisa, znam da bi od zadnjih deset registrovanih, svih deset bile na izborima, ljudi su puni elana. Ako vi mislite da je u redu da imamo listu sa 600 i nešto političkih stranaka, pa njih 600 i nešto da pošalju svoje posmatrače u inostranstvo, pa njima da platimo posmatrače u zemlji, pa za njih 600 i nešto da formiramo biračke odbore, verujte da ne može. Ne znam da li ste učestvovali u izborima. Moramo od nečega krenuti. To od čega krećemo je registar političkih stranaka, koji mora da se uredi. Kada govorimo o redu, mislimo da uredimo registar političkih stranaka, da vidimo ko je realno politički subjekt. Da bi neko stekao status takvog političkog subjekta, da aktivno učestvuje i da na demokratski način oblikuje političku volju građana, on mora da bude registrovan od političke stranke, a da bi bio registrovan mora da preskoči određeni cenzus. Predvideli smo da je taj cenzus 5.000 overenih potpisa, a videćemo šta će biti sa amandmanom koji se odnosi na 10.000 potpisa. Zato je potreban ovaj zakon. Pored toga, ovaj zakon je potreban jer definiše niz drugih stvari o kojima su ovde kolege govorile, kao što je pitanje imena, zabune koje izazivaju različita imena, kao što je pitanje preregistracije, kao što je pitanje zastupnika stranke, kao što je niz drugih pitanja, pitanje odlučivanja o zabrani stranke itd. Govorite o slobodi političkog udruživanja. Sloboda političkog udruživanja u svakoj zemlji, pa i u našoj zemlji, podržana je određenim organičenjima. Nije isto političko udruživanje i udruživanje građana. Sloboda udruživanja je nešto drugo i pripremili smo zakon koji predviđa apsolutnu slobodu udruživanja. Kada su u pitanju bilo fizička, bilo pravna lica, tri su dovoljna da naprave udruženje. Štaviše, to udruženje ne moraju ni da registruju. To su ovi o kojima vi govorite, da li će da štiti čistu reku, čist vazduh i tome slično na lokalu, formira udruženje građana, neka štiti šta hoće, to mogu da budu i jogi letači, ko hoće, neka formira udruženje građana. To su udruženja građana i tu je potpuna sloboda predložena novim Predlogom zakona o udruženjima, koji ste vi kao politička stranka podržali, pa smo morali da ga povučemo zbog budžeta. Zatim, kažete kako je to bilo dobro u Miloševićevom zakonu – sto ljudi formira stranku. Ko vam garantuje da niste osnivač dve ili tri stranke? Ko garantuje bilo kome u ovom parlamentu da nije osnivač neke stranke, a da to ni ne zna? Naravno da me je briga. U pitanju je zaštita osnovnih prava i sloboda građana, moje ustavno pravo. Nema niko pravo da upiše moje ime na neki spisak, izvuče iz biračkog spiska i preda i registruje političku stranku. Znači, u Miloševićevom zakonu čak ne postoji ni sistem provere, niti se traži da potpisi budu overeni. U ovom zakonu se traži da potpisi budu overeni, tako da ne znam zašto vam se toliko sviđa zakon iz 1990. godine. Vi kažete, zašto mi tražimo da stranka mora da se drži programa. Zato što se na osnovu programa stranke odlučuje o tome da li će njena registracija biti prihvaćena ili neće. Ako je program neke stranke negovanje nacionalsocijalističke ideologije ili fašističke ideologije, mi ga nećemo prihvatiti. Ako neko u svom programu napiše da je za demokratsko, liberalno društvo, slobodu itd., a onda se ne pridržava tog programa, nego počne da se zalaže za ukidanje demokratskog sistema, mi kažemo – on mora da se pridržava, jer da je to odmah rekao, on ne bi bio ni registrovan. Ne razumem kako vi mislite da... Nemojte dobacivati, zato mora da bude program. Kažete, zašto tražimo da se prijavi promena teritorijalne organizacije. Zato što značajan broj stranaka svoje organe bira po određenim procedurama. Pretpostavljam da i vi imate neku proceduru u vašoj stranci kako birate organe. U našim strankama dolazi do toga da se stranke podele i da onda dođu u Ministarstvo dva čoveka i jedan kaže - upišite mene kao lice ovlašćeno za zastupanje, a ovaj drugi - upišite mene. To mora da reši Ministarstvo. Vidite, da ne verujete, nešto i radi Ministarstvo. Onda mora da reši Ministarstvo. Da bi Ministarstvo rešavalo takve probleme, u dosadašnjoj praksi se pokazalo da jedna od ključnih stvari jeste da organizacija stranke bude redovno ažurirana i predstavljena. Dakle, da li imamo 180 opštinskih odbra ili imamo 24? Da li je na skupštini pobedio onaj ko je imao 35 opštinskih odbora kao većinu ili onaj ko je imao 65 kao većinu? To je nešto sa čime se mi susrećemo skoro svaki dan, i za stranke i za udruženja građana. Prenosim koje probleme u praksi imamo prilikom rešavanja sporova unutar političkih stranaka ili unutar udruženja građana koje je pobedilo na nekim izborima. Zašto je sada ovo važno? Zato što lice ovlašćeno za zastupanje stranke najčešće poseduje ostavke tamo gde su predate ostavke, raspolaže novcem itd. Znate, nije stranka bilo kakvo udruženje. Ne može tek tako da se dođe sa nekim pečatom, gurne se Ministarstvu i kaže - upišite mene, Milana Markovića, da sam zastupnik Demokratske stranke; ili, recimo, Čedomira Jovanovića, nije moguće ni da on bude zastupnik Demokratske stranke. Da li mislite da je to moguće? Naravno da nije. Prema tome, Ministarstvo sprovodi određeni dokazni postupak pro et contra i na osnovu toga donosi odluku, a na osnovu te odluke, po toj odluci posle neko može da se žali Vrhovnom sudu i da rešava u upravnom sporu šta i kako dalje. Kažete, zašto mi nismo rekli - dajte 500 evra, pa ko da 500 evra, za njega računamo da je registrovana politička stranka. Zaista, kada dođete na vlast, tako ne funkcioniše država, tako ne može da funkcioniše država. Ne može da se kaže - sada vi platite taksu 500 evra pa ste registrovani. To je prosto nemoguće, žao mi je. Što se tiče toga šta je javna funkcija, mi smo raspravljali o tome šta je javna funkcija. Moje obrazloženje tada bilo je vezano za javnopravna ovlašćenja. I dalje smatram da je javni funkcioner onaj ko ima određena javna ovlašćenja i držim se toga. Mislim da je to potpuno tačno i ne vidim tu nikakav problem. Prema tome, i dalje mislim da predsednik političke partije nema javnopravna ovlašćenja u tom smislu, u kom bi to bio sukob interesa sa vršenjem javnih funkcija. Zaista se divim tome što nakon toliko godina kritikovanja Miloševićevog zakona o političkim partijama, koji smo svi kritikovali govoreći da je napravio od političke scene Srbije to što je napravio, vi sada nakon 20 godina kažete da je to bio jedan sjajan zakon i da ga ne treba menjati. Prosto imamo različit stav. Mislim da ga treba menjati na onaj način kako smo predložili. Što se tiče primedbe gospođe Đerić, ne mislim da treba sada praviti famu zbog toga što će imena osnivača biti na sajtu. Imena osnivača su prisutna u registrima. To su javni registri i svako ima pravo uvida u njih. Nema država neki specijalan... Mi smo i do sada, i vi kao poslanici, i ja kao ministar i svaki građanin koji prolazi ovde, mogli da vidimo ko su osnivači bilo koje stranke. Mi se, u principu, svi ponosimo svojim osnivačima, tu nema nikakve dileme. Pitanje osnivača je pitanje tradicije. Verujem da će ljudi želeti u svojoj stranci da budu osnivači stranke, da baš oni budu ti koji će biti upisani za sva vremena da su prilikom registracije bili osnivači stranke. Nemojte da plašimo bilo koga time. Nema to veze sa tim da država ima uvid. Što kaže gospođa Vesna Pešić, država hoće da ima neki nadzor i uvid, to nema veze. Država i ovako i onako ima uvid, kao i svaki građanin, u to ko je osnivač neke stranke. Članstvo u stranci je nešto drugo, to su interni akti, i to ne mora da bude javno. Niko ne mora da kaže da li je član neke stranke ili nije, ali osnivač stranke je nešto sasvim drugo i tu nema nikakve dileme. Većina ovih stvari postoji u pozitivnim propisima. Nema ovde ništa sporno. Stvari koje je gospođa Pešić sada kritikovala su pređene Zakonom o udruženjima, recimo. Tada nije smetalo u Zakonu o udruženjima, a sada u ovom zakonu smeta. Mislim da je ovo čisto politički stav. Mislim da je potpuna zabluda da je političko organizovanje apsolutno slobodno, ono nije apsolutno slobodno ni u jednoj državi na svetu, svuda podleže određenim ograničenjima. Udruživanje građana je apsolutno slobodno. Na kraju, pravo je države da zabrani političke stranke. Pravo je države da zabrani udruženje građana. To pravo proizilazi iz dva međunarodna dokumenta koja smo mi ratifikovali: jedan je Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda a drugi dokument je Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, gde se kaže da ostvarivanje udruživanja može biti predmet ograničenja predviđenih zakonom, koja su potrebna u demokratskom društvu u interesu nacionalne bezbednosti, javne bezbednosti, javnog reda i radi zaštite javnog zdravlja i morala i prava i sloboda drugih lica. To je međunarodni standard na koji se mi kao država pozivamo, to smo ratifikovali, to je sada pozitivan propis kod nas. Jeste. Gospođa Pešić kaže da nije. U redu, u Africi verovatno nije, ali govorim vam šta je u Evropi. Ne razumem uopšte, ustanete i pričate 20 minuta, apsolutno niste pogodili nijednu temu vezanu za ovaj zakon. Prema tome, stvarno nemam nameru više da vam odgovaram. Ako vi imate problem u vezi s tim ko naplaćuje koliko od države mesečno, da li je problem u Socijaldemokratskoj uniji i LDP ili nije problem, vi to rešite interno, ali nemojte napadati mene, niti ovaj predlog zakona na način na koji ste ga napadali. U krajnjem slučaju, to možete da radite, ali nećete dobiti odgovor. Treba da se zna šta je istina. Ako imate problem, rešite ga među sobom. Ja, istina, imam problem jer ne vidim šta država i poreski obveznici finansiraju mesečno sa 973.000, kada je u pitanju Socijaldemokratska unija. Videćemo posle preregistracije, možda gospodin Korać i pokaže da on zaista ima političku stranku, pa znamo zašto finansiramo milion dinara mesečno. Hvala vam.
Pravo na repliku tražili su Čedomir Jovanović, Vesna Pešić i Zlata Đerić. Kao predstavnik poslaničke grupe, ili vi želite prvo? Molim vas samo još jedanput da pritisnete prijavu da bih mogla da vam dam reč. Izvolite.
Gospodine ministre, moram da kažem da hoću da vam se izvinim ako je moj ton bio možda malo prenaglašen zato što sam zaista zapanjena, a mogli ste da vidite i da sam bila veoma uzbuđena zato što nisam mogla da verujem šta i zašto se ovo radi. Sada vam postavljam jedno pitanje – ko je osnivač Demokratske stranke? Ta stranka je osnovana. Da li su osnivači, na primer, Zoran Đinđić, Vladimir Gligorov, Vojislav Koštunica? To je istorijski fakt. Da li vi sada tražite neke nove osnivače već udruženih stranaka? Probala sam da vam objasnim da vi ne razumete šta je pravo na političko udruživanje građana. To je faktička stvar, oni su se već udružili, Demokratska stranka. Vi nemate prava da od njih tražite novi osnivački akt. Zašto novih pet hiljada ljudi, kad se stranka već udružila? Rekla sam vam, ukoliko imate sumnju da neka udruženja ne postoje, vi ste mogli nekako da raščistite taj registar ako vas toliko nervira, mada taj registar nikakve probleme vama ne pravi. Znači, vi pravite novo osnivanje postojećih stranaka i negirate naše dosadašnje udruživanje, da smo mi udruženi građani koji se bore za određene političke ciljeve. Vi ste ovim zakonom to poništili. Novih pet hiljada osnivača. Mi smo već osnivači svojih stranaka. Zašto vi to sada negirate? Prvo, ne vidim zašto ste izmislili problem gde problema nema. Samo da vam objasnim nešto, nije došlo do osnovnog prava na udruživanje građana zato što postoji džudo organizacija, zato što postoje sportske organizacije, golubari, ribolovci, ovi ili oni. Do toga je došlo da bi prestali unutrašnji ratovi u društvu, zato što se postavilo pitanje različitih uverenja. Znači, različita uverenja su osnova političkog pluralizma, a ne, što kažete, udruženje građana, ribolovaca ili nekih drugih. Ne, upravo političke partije, političke organizacije. Zato je u modernom društvu došlo do toga da se to prizna. Vi sada to negirate i svodite u nekakvu posebnu atmosferu i poseban domen. Znači, dovoljno je: političke organizacije. Iz ovoga što ste rekli vidimo da ne možemo više da se organizujemo politički na lokalnom nivou, da ste vi to potpuno ukinuli, da vi nećete dozvoliti više grupe građana, što smo od početka 1990. godine imali, da se građani ad hok udružuju, registruju i izlaze na izbore. Nešto je akutno, udružili su se i izlaze na izbore. Vi sada to zabranjujete. Vi ćete njima da zabranite da izlaze na izbore. Znači, ukazala sam da nema potrebe da tamo gde nije bilo nikakvog tehničkog problema... Vi sada pričate kako neko dolazi na vaša vrata. Niko ne dolazi na vaša vrata. Ako imate neki problem, što ne radite malo? Radite nešto. Zašto se sada ovde žalite? Da li to vi svakog dana nemate druga posla, nego rešavate stranačka pitanja? (Predsedavajuća: Tri minuta. Narodna poslanice, vreme za repliku je iskorišćeno.) Samo da kažem da još uvek niste odgovorili na ono ustavno pitanje – osnov za ukidanje stranke, za onu nejasnu formulaciju oko teritorijalnog integriteta i celokupnosti teritorije. Već treći put to pitanje postavljamo i vi niste odgovorili. Znači, izvinjavam se zbog tona, ali mislim da su drugi poslanici razumeli moje argumente i da neće glasati za ovakav zakon.
Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Gospođo Pešić, drugi poslanici su mogli samo da razumeju da vi uopšte ne pravite razliku između grupe građana i političke stranke. Ne znam više čemu dalja diskusija. Posle 20 godina bavljenja politikom vi ne razlikujete grupu građana i političku stranku? Kaže gospodin Jovanović: "40 godina", ali 20 godina u višestranačkom sistemu i ne razlikujete grupu građana i političku stranku! Sada hoćete da ovde diskutujemo i da oduzimamo vreme svima, a vi ne znate elementarne stvari. Ne mogu sada objašnjavati šta je grupa građana, a šta je politička stranka. Što se tiče pitanja ustavne odredbe, zabranjeno je nasilno. Ako se ne varam, još 2003. ili 2004. godine sam branio upravo vašu stranku, objašnjavajući da je u pitanju nasilno (kada su neki ljudi napadali vašu stranku zbog vaših političkih stavova) rušenje ustavnog poretka, narušavanje teritorijalnog integriteta itd. To vam je ustavna odredba. Nisam odgovorio, jer sam prosto mislio da ste to slučajno postavili kao pitanje. Ne mogu da verujem da vam to nije jasno. Sad sam vam odgovorio. Ako je moralo i to da vam se odgovori, onda više neću, uzdržaću se od daljeg odgovaranja.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović je tražio repliku.
Tražio sam, gospođo Čomić, repliku zbog toga što vi niste bili spremni da objasnite ministru kako on može da razgovara sa poslanicima u Skupštini. Način na koji se ministar obraća poslanicima koji kritikuju njegov zakon je poražavajući. Zapravo, u jednom takvom odnosu prema Skupštini leži odgovor na suštinsko pitanje: zašto se donosi ovako besmislen zakon? U ovom trenutku mi raspravljamo o zakonu o političkim strankama bez ikakve potrebe, bez ikakvog razloga, bez ikakvog objašnjenja zašto se to čini, osim ukoliko objašnjenje nije to što ministar mora da nam pokaže kako nešto radi. Taj ministar nam je pre godinu i po dana predložio zakon koji je napravio haos na nivou lokalne samouprave. Sada već piše novi zakon. Niko tako nije razgovarao sa poslanicima, pri čemu, naravno, postoji veliko opravdanje za revolt poslanika zbog načina na koji smo suočeni sa ovim zakonom. Pun je besmislica. Ministarstvu treba neko da prijavljuje odnos prema lokalnim odborima u Srbiji zbog toga što kod ministra dolaze ljudi sa dva pečata. Stranke koje postoje 20 godina treba da brišu svoje osnivače da bi na internetu izbacile imena novih osnivača. Zašto na internetu moraju da izbace imena novih osnivača? Ministar nam ovde objašnjava kako je javnopravna funkcija drugačija od funkcije predsednika stranke. Predsednik njegove stranke saslušava ministra. Kada ga pitaju - na osnovu kog prava ti to radiš, on kaže - ne kao predsednik države, nego kao predsednik stranke. Hajde da vidimo koji je osnov za raspravu u ovom trenutku o ovom zakonu. Sva pitanja koja su postavljena apsolutno su racionalna, razumna. Zašto komplikujemo život? Nama je potrebna sloboda, pre svega sloboda u političkom delovanju. To što postoji 500-600 partija ne može se smatrati kao opravdanje za donošenje ovakvog zakona. Tražite finansijski izveštaj od stranke, do 15. aprila moraju da ga podnesu, a stranke koje to ne urade moraju da budu brisane iz registra i neke nove mogu da budu osnovane. Na šta liči to poigravanje sa Socijaldemokratskom unijom? Zašto to niste precizirali, nego od svakoga u ovoj zemlji pomalo pravite kriminalca da biste mogli da vadite iz fioke onda kada vam to odgovara? Da li SDU ičim krši zakone u ovoj zemlji? To što je na listi LDP ničim ne čini manje važnom tu stranku od bilo koje stranke koja je bila sa vama u koaliciji. Izvadićete iz svojih polumafijaških novina jednu vest i onda tri dana time šokirate javnost. Nećemo da glasamo za ovakav zakon, između ostalog i zbog toga što ovaj zakon govori o karakteru trenutne vlasti, koja bi da podredi sebi i svojoj nesposobnosti sve ono što je od nje drugačije. Očekujem od drugih članica vladajuće koalicije da razmisle o ovome. Postoje neki principi koje moramo da čuvamo. Od 1990. godine stranke u ovoj zemlji se slobodno organizuju. To je jedan od retkih zakona koji nije osporen. Vi ste osporili RIK. U ovoj zemlji je sporno da li je danas sreda ili ne, da li smo pred podnevom ili pred ponoći, ali se u ovoj zemlji poštuju izborni rezultati zahvaljujući, pre svega, radu Republičke izborne komisije. Vi ćete sada da nam izvadite devet ili 11 eksperata koje će Srbija prihvatiti i poštovati njihovu konačnu volju. To nije tačno. Unosite haos u sistem, i to u onom segmentima u kojima njega do sada nije bilo, i bez ikakvog razloga i obrazloženja. Duga je rasprava, moći ćemo o ovome da razgovaramo.
Narodni poslaniče, ukoliko želite da govorite o povredi procedure od strane predsedavajućeg, onda imate mogućnost da tražite reč na osnovu člana 100. Poslovnika. To je onda druga vrsta procedure. Pravo na repliku ste dobili na osnovu direktnog pominjanja u izlaganju ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu Milana Markovića. Ukoliko ministar koji je prisutan u sali ili bilo koji drugi ministar prekrši bilo koju drugu poslovničku odredbu, biće upozoren, pa opomenut, kao i bilo koji narodni poslanik. Razmena replika između ministra i poslanika do sada ide u okviru poštovanja svih odredaba Poslovnika koje se odnose na međusobno uvažavanje i ponašanje i poslanika i ministara koji učestvuju u radu sednice, a vi ste slobodni da istaknete povredu Poslovnika samo u slučaju da smatrate da je predsedavajući povredio proceduru. Ministar Milan Marković ima reč. Izvolite.
Nikada se ne bih obratio na način koji bi vas uvredio. Branio sam 16 ili 17 zakona i u ovoj skupštini me nikada niko nije uvredio, izuzev gospođe Vesne Pešić. Nije ovo prvi put. Tako je bilo i kada sam bio ministar u prošlom sazivu. Znači, to da niko normalan ne bi radio ovo što radim, da je ovo idiotski što radim, to smete vi da kažete. Vi mislite da ste nešto iznad ostalih, a vama ne može ništa da se kaže. Ne može da vam se kaže da niste pročitali zakon. Sada ne smem da vam kažem da vi očigledno ne znate materiju. Ne smem da kažem gospođi Vesni Pešić da ne razlikuje udruživanje građana od političkog udruživanja i da ne razlikuje grupu građana od političke stranke. Vređam gospođu Pešić zato što kažem da ona to ne zna, a ona sama kaže da ona to ne zna. Vi kažete da ćemo mi da prebrišemo neke osnivače i da upišemo nove, a ja vam kažem da nećemo, jer ima rok od šest meseci da se preregistruje, a preregistruje se izjavama članova. To piše u zakonu. Nećemo mi da brišemo osnivače, pa da upisujemo nove. U preregistraciji nisu osnivači, nego su članovi. Niste čitali zakon, ali važno je da tako jako govorite protiv ovog zakona. Kažem vam, ako imate neki drugi problem, vi ga rešavajte sami. To sam rekao zbog toga što je Vesna Pešić rekla da mi kao država ne možemo da uredimo ko prima novac iz budžeta. Kaže, neko ide na nečijoj listi, pa se onda izdvoji, pa prima novac iz budžeta. Po izveštaju koji imam, znam da je, recimo, SDU gospodina Žarka Koraća išla sa vama, a da prima novac iz budžeta samostalno. Gospođa Pešić traži od mene da to rešim. Ne mogu to da rešim. Ne govorim ništa, gospodine Jovanoviću, što niste inicirali vi iz vašeg poslaničkog kluba. Nijednu uvredu nisam izneo, nego trpim uvrede na svoj račun i od mene se traži da rešavam nešto što ne mogu da rešim. Prema tome, ako u dva mandata branim 16 zakona i nikada me niko ne uvredi, izuzev poslanika LDP, gospodina Andrića, koji sada dobacuje, i gospođe Vesne Pešić, koja me direktno vređa, znači, nikad sem iz vaše poslaničke grupe, mogu jedino da zaključim da vi imate neki lični problem sa mnom i ništa više.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da ne krše odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Da je ministar izrekao laž u svom izlaganju, ja bih ga opomenula. To da li će ministar u svom izlaganju da kaže imena svih predsednika stranaka koji primaju, a na osnovu zakona, iznos, to je slobodan izbor ministra, ili će da kaže jedno ili dva ili tri imena. Molim vas da ministru ne dobacujete da laže; ukoliko se usudi da to učini, biće opomenut i kažnjen. Ne može lagati u Narodnoj skupštini. Narodna poslanica Zlata Đerić ima pravo na repliku.
Zadržaću se samo na ovoj opasci ministra …
Izvinite, narodna poslanice, narodni poslanik Čedomir Jovanović je tražio povredu Poslovnika. Dobićete pravo na repliku nakon što narodni poslanik Čedomir Jovanović iskoristi pravo na repliku na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Gospođo Čomić, javio sam se za repliku upravo zbog toga što vi niste opomenuli svog stranačkog kolegu ministra Markovića da krši pravila normalnog rada ovde u Skupštini. To što poslanici kritikujući zakon koji je on potpisao pojedine norme tog zakona kvalifikuju na način na koji je to učinila poslanica LDP Vesna Pešić ničim ne daje pravo ministru Markoviću da na jedan nekulturan način reaguje. Ovde su postavljena vrlo korektna i jasna pitanja. Osnovno, zašto se donosi ovaj zakon i šta je njegov cilj i šta je smisao u svemu tome. Poslanica Pešić je navela anomalije koje opstaju i ostaju u vazduhu i danas. Mi dve godine tražimo da se zakonom reguliše oblast finansiranja stranaka i to se ne čini, da bi onda ministar ovde mogao da upire prstom u poslanika LDP, predsednika stranke koja je sa nama u koaliciji, i u vremenu krize od njega pravi čoveka koji je odgovoran, valjda, za opštu nemaštinu. Zašto to do sada zakonom nije bilo regulisano, zašto se ovim zakonom to ne reguliše? Propisuje se na kom jeziku mora da bude ime stranke. Šta ako nije? Na kom pismu? Zašto mora da bude na ćiriličnom pismu? Zakon je prepun besmislica i kada se o tim besmislicama otvoreno govori onda ta pitanja zahtevaju odgovore, a ne lične kvalifikacije i uvrede, pogotovo ne onih ljudi koji su obezbedili, između ostalog, ministru Markoviću danas da može slobodno da radi svoj posao.
Narodni poslaniče, dužni ste da navedete koji je član Poslovnika povređen tokom sednice, neposredno. (Čedomir Jovanović: Član 100.) Mogu da vas obavestim da neme povrede Poslovnika. Diskusija i razmena argumenata između narodne poslanice Vesne Pešić i ministra Milana Markovića je bila u okviru poštovanja poslovničkih odredaba, onoliko živahna koliko u jednom parlamentu i treba da bude. Kao što nije razlog za opomenu i upozorenje kada narodna poslanica pita ministra da li je kršten i da li je normalan, tako nije razlog za upozorenje i za opomenu kada ministar odgovori da se iz argumentacije narodnog poslanika vidi neznanje ili da nije pročitan zakon. To su bile razmene između narodne poslanice Vesne Pešić i ministra, nakon čega je narodna poslanica dostojanstveno i poštujući odredbe kazala da se izvinjava ako je išta u prethodnom izlaganju uvredilo ministra. Ukoliko iko od učesnika na sednici pređe granicu tolerancije ili jasno prekrši odredbe, biće upozoren i opomenut. Neće biti sprečavana razumna i s vremena na vreme duhovita i živahna rasprava između narodnih poslanika i ministra, ko god ministar bio. Sve vas molim da vodimo računa o rečima koje izgovaramo u sali Narodne skupštine zato što smo to obavezni po Poslovniku Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Zaista imam samo suštinsku primedbu na javnost podataka osnivača, da na taj način budu istaknuti na sajtu stranke. Pre svega, ministar je rekao jednu stvar, oni jesu svi registrovani i svako je mogao dolaskom u Ministarstvo i uvidom u registar da vidi ko su osnivači. Da, samo to je jedna radnja koju ljudi retko praktikuju. Priznaćete da niste imali takvih slučajeva mnogo, možda sporadično, vrlo retko. Ali, ulazak na sajt je danas nešto što jeste pozitivna mogućnost svakog elektronski pismenog građanina Srbije (hvala bogu da ih imamo mnogo), mogući izvor mnogih zloupotreba u ličnom životu ljudi koji žele da budu osnivači i ne žele da se aktivnije na neki način bave politikom i da utiču, kako smo juče to rekli, javno na tuđe živote. Oni žele da jasno i javno izraze svoj politički stav, ali do određene mere moraju biti zaštićeni. I do sada smo imali proveru, overene potpise i proverene, kada se predaju liste, svi oni koji podrže određenu političku listu, svi koji podrže određenog kandidata za predsednika Republike takođe su mogli da daju samo jednom podršku. To do sada nije bilo sporno, ali nije ostavljalo prostor van Republičke izborne komisije da se ta imena na drugi način... osim ako baš neko ne bude jako zaintrigiran, pa dođe u Ministarstvo lokalne samouprave i tu proveri pojedinačno neki slučaj. Samo zbog toga ostajemo pri suštinskoj primedbi da je ovo svakako svojevrstan presedan i nedopustiva mogućnost zloupotrebe građana Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Žarko Korać. Pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja. Izvolite.
Pomenuta je moja stranka, i to ne prvi put, juče bez naziva, a danas sa punim nazivom, uzeću stenogram. Nemam nikakav lični problem sa ministrom, a pretpostavljam da kolege poslanice i poslanici znaju da ja ne vređam nikog, nisam čovek koji se tako ponaša. Voleo bih da znam zašto se ovde izjavljuje, a daću stenogram ministru, pošto izgleda ne zna šta je rekao, da su odnosi u grupi u kojoj se nalazim nejasni i neuređeni, što se može kvalifikovati kao jedna potpuno netačna tvrdnja, sasvim su uređeni. Primećujem da je jedan dnevni list, koji je inače vrlo specifičan, to isto danas upotrebio i rekao da moja stranka nešto uzima od naroda, iako sve račune polaže finansijskim inspekcijama i u svakom trenutku te finansijske institucije mogu da uđu u stranku i da vide da li se zakonito ili nezakonito troše sredstva. Uzgred, lično ne ostvarujem nikakve finansijske dobiti u stranci. Hteo sam da kažem sledeće, odgovarajući na predlog ovog zakona. Dugo smo čekali da steknemo pravo na slobodu političkog organizovanja. Postoje dva pravila koja se moraju izbalansirati, kao kod većine zakona i većine pravila. Prvo je sloboda političkog organizovanja, koja ima presedan u pluralističkom društvu da bi ljudi mogli da se slobodno organizuju, svoje političke interese brane, a drugo je da se nekakav red uvede. Ovde je potpuno pomereno klatno na stranu restriktivnog. Mi smo u situaciji da ljudi... Obratite pažnju, ne radi se o nama, radi se o političkoj budućnosti Srbije. Neka grupa ljudi koja želi da počne stranku koje još nema, neki mladi ljudi, nije važno da li su mladi, moraju da imaju novac da 5.000 potpisa overe. Zašto ih ograničavati? Još jedna stvar, kada uzimate iskustva iz regiona, u Crnoj Gori je postupljeno drugačije, izvinjavam se, koliko znam, tih 5.000 potpisa je valjda u Finskoj, u Sloveniji je 300; ako bismo pomnožili veličinu Slovenije sa Srbijom, onda bi u Srbiji bilo 1000. Slovenci, Crnogorci imaju mnogo manje zahteva sa potpisima, kada govorimo o regionu. U Crnoj Gori je uređeno tako da se sve stranke koje su u parlamentu (oni su uzeli po opštinama, u Srbiji ima mnogo više opština, u našem slučaju bi to verovatno bila pokrajina) automatski registruju jer su već prošle izborni ciklus. I to je moglo da se uradi. Ovde se veoma restriktivno išlo i ovde se onemogućava... Ne nama, stranke koje vidite ovde će verovatno skupiti te potpise, one dugo postoje. Radi se o ljudima koji žele da se bave politikom. Kako će oni da skupe novce da overe 5.000 potpisa u opštini? Posebno što je kolega Ružić, evo njega da citiram, iz SPS-a juče pokazao da stranka može da deluje na lokalnom nivou i da 5.000 potpisa može da bude ukupan broj birača u nekom regionu Srbije na lokalnom nivou. To je jedna anomalija koja je već ugrađena. Još jedanput vas molim, koleginice i kolege poslanici, da dobro razmislite da li smo sada ovako oštrim ograničavanjem prava ljudi da se politički organizuju izneverili duh demokratije i pluralizma. Zato mi ovako reagujemo, jer ovaj zakon je mnogo važniji nego što izgleda u ovom trenutku. Hvala.
Pravo na repliku i povreda Poslovnika, narodni poslanik Ivan Andrić, izvolite.
Javio sam se zato što sam pomenut, naravno. I dalje tvrdim da je reč o zloupotrebi od strane ministra, a sada ću pokušati da objasnim i kako, i na šta će ličiti ti koji će u ime tog ministarstva nama da pregledaju programe. Tako će onaj ko kritikuje zakon biti danas na naslovnoj strani mafijaških novina "Pres" i njegova slika će se, kao poternica, svuda naći, a oni koji isto to rade, a članovi su vladajuće koalicije i ćute, o njima će i ministar ćutati. Zato sam burno reagovao i zato sam se drao sa svog mesta, iako na to nemam pravo, i provocirao vas da mi izreknete opomenu. To nije urađeno jedanput. Ministar je to u roku od nekoliko minuta uradio tri puta, jasno optužujući gospodina Koraća verovatno kao glavnog krivca za krizu i za propast društva koja nam se dešava. Namera je jasna i mi postavljamo pitanje razloga donošenja ovog zakona, iz vrlo jasne namere. Dakle, ministar je na izvestan način slep i poslušan u ostvarivanju ideje Borisa Tadića, po kojoj u Srbiji moraju postojati dve stranke, pa kada to nije moguće na izborima, onda ćemo prvo promeniti zakon o strankama, pa zakon o izborima, pa zakon o republičkoj komisiji i možete odmah da donesete zakon po kojem postoje stranke Tadića i Vučića. Nema potrebe da o bilo čemu razgovaramo. Da li je to krajnji cilj? Sve što radite ide u tom pravcu. Možda je za zemlju i bolje da bude manje stranaka, ali o tome će odlučiti građani. U zemljama koje imaju dve stranke o tome nisu odlučivale vladajuće stranke, nego je to rezultat decenijskog razvoja ili stotina godina demokratije. Ne može se to donositi restriktivnim zakonima. Naravno, još jedanput upozoravam, gospođo predsedavajuća, stvarno mislim da je reč o zloupotrebi. Ukoliko postoji nešto što je prof. Korać radio protivno zakonu, onda to treba da se rešava na način kako se rešava, ali gospodin Žarko Korać funkcioniše po zakonu koji je predložio ovaj ministar, u Skupštini u kojoj većinu ima većina koja je izabrala ovog ministra i, na kraju, koristi istu stvar koju koristi bar još deset stranaka iz koalicije gospodina ministra. Označavanje Žarka Koraća kao krivca je progon, a ministar na to nema pravo i to je kršenje Poslovnika.
Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Ne znam šta je jutros osvanulo u novinama i u kojim, nisam zaista pogledao jutros novine, ali reći ću nešto. Nema nikakve dileme da nema zloupotreba u tome što neka politička partija dobija ono što joj po zakonu pripada, niti bilo ko ovde govori o toj vrsti zloupotreba, niti sam rekao da postoji zloupotreba. Rekao sam da postoji nelogičnost u našem političkom sistemu. Vašu poslaničku grupu ili neku drugu ne bih pominjao da gospođa Vesna Pešić nije rekla da to treba mi da rešimo. Uzeo sam rešenje o preraspodeli sredstava iz budžeta i shvatio da postoji nekoliko grupa, nije ništa sporno, ima 20 stranaka koje primaju novac iz budžeta, a 20 lista nije ušlo u ovaj parlament, ušlo je mnogo manje lista u parlament. Dakle, nije gospodin Korać, tu su i druge partije, DHSS, pa ne znam dalje po koalicijama. Ne znam ko je bio na listi, a ko nije. Daleko od toga da gospodin Korać… Da vam kažem nešto, bez obzira na sve reći ću to i sada, sve što je gospodin Korać radio u prethodnih 20 godina, otkako postoji višestranački sistem u Srbiji, kao i gospođa Pešić, duboko cenim i mislim da većina ljudi koji su imali ideju razvoja demokratskog društva u Srbiji misle kao ja. Samo sam reagovao na nešto što se ponavlja od strane gospođe Pešić više puta. Čak ne mogu reći ni da sam ljut, niti da imam pravo da sam ljut, suviše poštujem gospođu Pešić da bih bio posebno ljut. Ali, morate razumeti da je neko radio na ovome. Radio sam ja na ovome, radili smo mesecima, imali smo javnu raspravu i učestvovalo je više od 20 partija u javnoj raspravi, učestvovalo je stotine ljudi u javnoj raspravi, radili smo na tome i nije u redu da kažete da li sam kršten, da li sam normalan, da li je ovo idiotski itd. Shvatite, neko je radio na ovome, neko se trudio, neko je znanje uložio. Diplomirani sam pravnik, advokat. Specijalizirao sam bezbednost. Donekle imam osnovu da se bavim ovim, možda više nego neko drugi. Bio sam predsednik opštine, bio sam odbornik, bio sam poslanik, bio sam potpredsednik Skupštine, znam o čemu pričam. Učestvovao sam u svim izborima, od onoga koji lepi plakate, ubacuje letke u sandučiće, radi na biračkom mestu. Znam o čemu pričam. A vi tako kritikujete moj rad, sa takvim kvalifikacijama, a pri tom se ispostavi da ne razlikujete grupu građana i političku stranku i još mi zamerate zašto vam odgovaram na to. Što se tiče jedne stvari koju je rekao gospodin Jovanović, koji se javlja za reč, tako da mu sada tu ništa ne pomažem, niti odmažem, Zakon o lokalnim izborima je ocenjen verovatno kao najbolji koji smo imali do sada i ne mogu da shvatim zašto pred javnošću iznosite takvu neistinu da je izazvao haos u lokalnim samoupravama. Ovaj zakon je izdržao cepanje stranke koja ima preko 1000 odbornika u Republici, 620 odbornika je bilo sporno. Znate li šta bi se desilo po prošlom zakonu, kada država nije imala, kada zakon nije poznavao nijedan instrument da reši takvu situaciju? Pa, mi bismo imali haos, tuču, ko zna šta bi se dešavalo širom Srbije. Ovaj zakon je predvideo jasne instrumente, prebacio odlučivanje na sudske organe, na pravosudne organe, umesto na upravne, na izvršnu vlast. Napravili smo savršen zakon za naše vreme. Manjkavost našeg zakona je naš izborni sistem, a kada budemo razgovarali o izbornom sistemu videćemo kako koja stranka posmatra svoj odnos prema građanima. Promenu predlažem jer je sada vladajuća koalicija takva da pristaje na promenu izbornog sistema, a promena izbornog sistema koju sada predlažem kao unapređenje našeg sistema lokalne samouprave jeste da građani odluče o tome ko će biti njihov odbornik, a ne da političke partije odluče o tome. Građani glasaju, a političke stranke biraju. Mislite li da je to fer? Naravno da nije. Siguran sam da ćete i vi dobro razmisliti o ovom predlogu zakona. Bio sam i kod vas, razgovarao sam o tome i očekujem da ćete podržati ovu ključnu, revolucionarnu promenu u političkom sistemu kod nas, da građanima damo pravo da izaberu. Oni treba da izaberu imenom i prezimenom čoveka koji ih zastupa u parlamentu. Nismo mi ti koji smo pametniji od njih, pa ćemo mi u njihovo ime da biramo ljude. Zato sada menjamo zakon, gospodine Jovanoviću. Ponavljam, zakon koji je donela Skupština u prošlom sazivu je, verujte, jedini zakon do sada koji bi izdržao ono što se nama desilo na terenu, a to je 620 spornih mandata u jedinicama lokalne samouprave. Taj zakon je izdržao. Imamo nekoliko uvedenih privremenih organa, što nije ništa sporno, u ostalima se rešava bez uvođenja privremenih organa i nemamo zaista nikakav problem. Imamo svega 5% sudskih odluka koje malo odstupaju od onoga što je bio duh zakona, pa su zbog toga na kraju uvođeni privremeni organi jer je došlo do blokade rada. U svakom slučaju, izvinjavam se gospođi Pešić, a posebno gospodinu Koraću, ukoliko sam na bilo koji način naneo štetu. Ponavljam, sve što prima partija, svaka u ovom parlamentu, utvrđeno je zakonom. To važi i za partiju gospodina Koraća, i za moju stranku, i za DHSS, i za druge stranke, G 17 plus, SPO, DS, svi po zakonu rade, nije to ništa sporno. Reći ću vam još nešto, po ovom zakonu status političke stranke će moći da ima, bez obnavljanja upisa, samo onaj ko je parlamentarni status osvojio na osnovu koalicionog sporazuma. Ne na osnovu toga što je neko na nečijoj listi prošao, nego na osnovu koalicionog sporazuma. Idemo napred. Ovaj zakon je osnova za to da promenimo naš politički sistem. Pitate zašto je potreban ovaj zakon. Pa, ovaj zakon je potreban zbog toga što na osnovu ovog zakona sutra možemo promeniti izborni sistem, možemo lišiti stranke potrebe da skupljaju 10.000 famoznih potpisa pred svake izbore. Setite se kakav smo cirkus tu imali, pa se ispostavilo da je na nekim izborima lider jedne stranke podržao kandidata za gradonačelnika druge stranke. Zar ste zaboravili kakav cirkus imamo u političkom sistemu? Pominjana je Republička izborna komisija. Gospodin Jovanović kaže da je to sjajno, a ja kažem da Republička izborna komisija nije dobra. Ona ne odgovara standardima demokratskog društva ni u jednom pogledu. Podsetiću vas da je ta ista Republička izborna komisija odložila inauguraciju predsednika Republike na krajnje nezakonit način zato što je jedan jedini građanin glasao sa ličnom kartom koja je istekla. To je bilo potpuno nezakonito, jer to ne menja rezultat izbora, apsolutno vređanje volje građana. Odložena je za 14 dana inauguracija predsednika. Gospodine Jovanoviću, da li čekamo situaciju kada će ta ista Republička izborna komisija da odloži nečiju inauguraciju za šest meseci po istom osnovu, tako što će poslati neko 20 svojih i organizovati da glasaju sa isteklom ličnom kartom? Da li je dobra Republička izborna komisija kojoj veruju građani u procentu manjem od 5%? Nije to dobra Republička izborna komisija. Ta Republička izborna komisija zavisi od naše volje – ako se mi dobro dogovorimo, sve je dobro. Vidite, gospodine Jovanoviću, tada se nismo ništa dogovorili pa nije bilo dobro. Zato treba da je promenimo, treba da bude profesionalno telo, treba da bude nezavisno, da radi isključivo na osnovu zakona i Ustava, a ne na osnovu instrukcija političkih partija. To je telo koje sprovodi najvažniji proces u jednom demokratskom društvu. To je telo koje sprovodi … (Ivan Andrić, sa mesta: Sonja Liht.) Nemojte sada pominjati takva imena. Znači, o tome se radi. Nije moja ideja tek tako, bez veze, nije topla voda izmišljena, to postoji u drugim državama širom sveta i mi treba da budemo kao i te države, bar kada je u pitanju politički sistem. Građani nemaju poverenja u naš politički sistem. Građani nemaju poverenja u naše politički partije. Nedavno smo imali izbore. Grupa građana je dobila 18 ili 16%, nije bitno, da li vam to nešto govori?Da li vam to nešto govori, da li vam nešto govori činjenica da je izlaznost građanstva na izbore 40%? Koji su to pojedinci, koje političke partije, uopšte, koliko naš politički sistem uliva poverenje građanima? Imamo legalitet. Da li ste sigurni da svi imamo legitimitet? Imate vi kao lider partije. Imaju lideri partija legitimitet. Šta je sa nama ostalima? Građanima smo ponudili lidere, a onda smo se svi provukli na listama. Treba da se promeni izborni sistem. Treba da se promeni naš politički sistem. Treba da se promeni sistem političkih stranaka. Treba da se promeni Zakon o finansiranju političkih stranaka. To su razlozi, gospodine Jovanoviću, zbog čega radimo ovo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, svašta je videla ova skupština za 80 godina koliko postoji. Mislim da će ovo što ste vi izgovorili ipak pronaći neko mesto u istoriji. Moram vas podsetiti da smo 2000. godine na izborima osvojili 176 mandata, a da je formiranje Vlade, konstitutivna sednica parlamenta čekala ponavljanje izbora na nekoliko biračkih mesta upravo zbog toga što smo poštovali zakon. Poštovali smo zakon, gospodine Markoviću, i 2000. godine, pa i 2008. godine, kada je zbog nezakonitog glasanja na jednom biračkom mestu glasanje ponovljeno. Ta činjenica ide u prilog RIK-u i ide u prilog pobedniku tih izbora, predsedniku Republike gospodinu Tadiću, jer je to dokaz poštovanja zakona u ovoj zemlji, u kojoj se zakon vrlo malo poštovao. Govorite o pravu građana da konačno mogu da izaberu svog predstavnika. U kojim uslovima i u kakvoj atmosferi? U Srbiji, u kojoj su mediji pod apsolutnom kontrolom režima; u Srbiji, u kojoj je nemoguće normalno političko delovanje; u Srbiji, u kojoj vi kao ministar, između ostalog, nadležan za rešavanje problema koji prate politički život zemlje, niste nijednom održali konsultacije sa strankama, porazgovarali, videli šta oni misle o potrebi reforme političkog sistema zemlje, nego ste pred nas izašli sa zakonom o političkim strankama i sa napisanim zakonom o lokalnim izborima, isti vi koji ste sa zakonom izlazili pre godinu i po dana. Pa, taj zakon ste napisali iz jednog jedinog razloga – ne da biste zaštitili Srbiju od podela u nekoj stranci, ukoliko do tih podela dođe, nego da biste podigli cenzus na lokalnoj samoupravi i tako prisilili čitav niz stranaka da vam se pokoravaju i da na vašoj listi izlaze na izbore, jer drugačije ne bi mogle da pređu cenzus. To je jedini razlog za promenu tog izbornog zakona, podizanje cenzusa sa 3% na 5%. Liberalno-demokratsku partiju je izmena tog zakona u izbornoj godini, bez ikakvih prethodnih dogovora, koštala prisustva u 80 lokalnih samouprava Srbije, jer smo se na izborima u maju mesecu nalazili između 4,8 i 5% na 80 izbornih lista u opštinama Srbije. U kakvoj atmosferi se sprovode izbori u ovoj zemlji? Pričate da građanin ima pravo da bira svog predstavnika. Niste to predložili u budućim izmenama Zakona o lokalnoj samoupravi, nego će građani da biraju predstavnike stranaka, a stranke će da odluče ko će na kraju ući u parlament. Izvinite, 1990. godine smo imali takav izborni zakon i birani su poslanici za Skupštinu Srbije na većinskim izborima, i do 2000. godine smo imali izborni zakon po kojem su birani lokalni odbornici na većinskim izborima. Ne možete, gospodine Markoviću sa 25 ili 30% podrške da uzmete svu vlast u zemlji. To nije dobro. Ne zato što nije dobro da jedna politička stranka ima vlast, nego što ste u poslednjih šest meseci napravili haos od te vlasti. Došli ste nam sa zakonom na 12 strana, na kojem ste vredno radili mesecima. Možda i jeste. Gde je statut Vojvodine? Biće do leta, to je poslednja priča. Nas brine takav odnos. Pogledajte koliko je haosa proizveo sam Ustav. Radili ste na zakonu mesecima... (Predsedavajuća: Tri minuta, narodni poslaniče.) O Ustavu se duže glasalo, nego što se o njemu razgovaralo. To je vaša vlast.
Narodni poslanik Miroslav Markićević želi da iskoristi svoja četiri minuta, koja je ostavio na raspolaganju, kao predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, poslanici Nove Srbije, razmatrajući zakon o političkim strankama, žele da skrenu pažnju, odnosno ja u ime njih, u ime poslaničkog kluba, na jednu pojavu za koju mislim da je veoma važna za javnost rada na političkoj sceni Srbije, koja do sada uopšte nije pomenuta. To su tzv. nevladine organizacije, koje osnivaju političke stranke. Pitam gospodina ministra da li on misli da je to bilo važno za građane da znaju. Svaka čast nevladinim organizacijama, mnoge od njih se bave humanitarnim radom, što Nova Srbija izuzetno poštuje, ali mislim da kroz taj humanitarni rad ne bi trebalo da stiču političke poene. Zbog toga bi javnost, a i vi kao resorno ministarstvo morali da građanima odgovorite na neka pitanja. Recimo, na sajtu vašeg ministarstva postoji prikaz brisanih organizacija, odnosno političkih stranaka. Postoji, odnosno postojala je politička organizacija "Naša Srbija". Lice ovlašćeno da zastupa i predstavlja ovu stranku je Dragan Đilas. Organizacija je brisana iz registra, dobro slušajte datum, građani i kolege poslanici, 25. januara 2007. godine. Da li je to isti Dragan Đilas koji je bio direktor Narodne kancelarije predsednika Republike? Da li je on istovremeno bio lider jedne registrovane političke stranke u ovoj državi, u državnim organima? Da li ta politička organizacija "Naša Srbija" ima veze sa nevladinom organizacijom "Naša Srbija", koja, čini mi se, ima neke kampove na Zlatiboru ili ne znam gde, gde su mnoge poznate ličnosti i sportisti dolazili da promovišu ideje da se pomažu deca bez roditelja, što mi poštujemo, samo bismo voleli da znamo, čini mi se da je to za javnost bitno, da li se tu radi o dvostrukom predstavljanju jednog čoveka. Da li je "Naša Srbija"nevladina organizacija ili politička stranka? Trebalo je, pre svega DS, da kažete građanima da je direktor Narodne kancelarije... Ne znam da li to još funkcioniše, trenutno to nije aktuelno. Jedno vreme je bilo vrlo aktuelno u medijima, pravile su se narodne kancelarije u mnogim gradovima u Srbiji, a mi koji se profesionalno bavimo politikom znamo da su to bile ispostave Demokratske stranke. Gospodine ministre imam pitanje: da li dve organizacije sa istim imenom mogu da budu registrovane, nevladina organizacija i politička stranka? Politička stranka "Naša Srbija" je brisana iz registra 25. januara 2007. godine i njen zastupnik, odnosno predstavnik je gospodin Dragan Đilas – da li je to Dragan Đilas, koji je bio direktor Narodne kancelarije i sadašnji gradonačelnik Beograda? Šta vi uopšte mislite o ovome? Mislim da je obmanjivana javnost u Srbiji; neko ko se predstavljao kao nevladina organizacija je, u stvari, politička stranka. Da li bi to trebalo sankcionisati nekim podzakonskim aktom u okviru zakona o političkim strankama, da se to reguliše, narodski rečeno, da se ne poturaju u narodu kukavičja jaja preko nekih nevladinih organizacija? Mogu o tome mnogo da pričam. Mogu da pričam i o nevladinim organizacijama koje je Demokratska stranka osnovala radi blaćenja političkih protivnika. Te nevladine organizacije su trajale kao ... život im je trajao kao život leptira kupusara, nekoliko dana. Ako bude potrebno, pričaću i o tome. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Vreme na raspolaganju za predsednika poslaničke grupe je osam minuta.
Hvala. Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ovoj bespotrebnoj raspravi moramo pokušati da pronađemo, između ostalog, neki smisao, jer od besmislenog zakona bilo bi gore jedino pristajanje na besmisleni zakon. Dakle, postoje neki amandmani koji su napisani i mislim da bi bilo dobro da se tim amandmanima ozbiljno posvetimo i da na takav način pokušamo da korigujemo Predlog zakona o političkim strankama. Važno je istaći potrebu za reformisanjem našeg političkog sistema, između ostalog, i za boljim uređenjem zakona o političkim strankama, s obzirom na to da tu očigledno postoje neki problemi. Ali, način na koji ste vi, gospodine Markoviću, to pokušali da uradite doveo nas je u poziciju iz koje ne možemo drugačije da ocenimo vašu inicijativu, osim da je smatramo štetnom. Reći ćemo vam šta je ključna zamerka ovom zakonu. To je ugrožavanje slobode i nametanje kriterijuma koji i u mnogo razvijenijim demokratijama, poput onih koje vi navodite, proizvode mnoge probleme, pa zbog toga nisu pravilo nekog političkog rada u čitavoj Evropi. Gospodine Markoviću, kada se govori o političkim strankama u zemlji, onda građani, o kojima mi razgovaramo, razmišljaju o finansiranju stranaka, odnosno načinu na koji se povezuju stranke i biznis u Srbiji, razmišljaju o privilegijama stranaka. Kada se govori o političkim strankama u Srbiji, ovde, između ostalog, stranke razgovaraju i o liderstvu i pravu pojedinca da kontroliše čitavu stranku. Ovim zakonom to nije tretirano. Zakon o političkim strankama praktično definiše samo proceduru formiranja stranke, utvrđuje osnove na kojima će stranka raditi i definiše proceduru gašenja stranke. Zašto mi sada raspravljamo o ovom zakonu, a ne o svim zakonima koji su neophodni i koji bi morali pratiti ovu raspravu kako bismo mogli da kažemo da smo reformisali politički sistem? U prethodnom obraćanju parlamentu govorili ste o liderima stranaka kao o vladarima stranaka koji gaze volju građana, svojih birača, namećući neka interna pravila i pretpostavljajući ih pravilima koja proizilaze iz poštovanja javnog interesa. Iz kog prava proizilazi takva sloboda lidera stranke, između ostalog, da smeni ili postavi poslanike i odbornike? Ko je to pravo dao lideru i da li mi koji smo se suprotstavili tom pravu koje ste vi dali (ne mislim vi lično, ali vaša stranka i vi kao vlast) danas imamo kredibilitet da pred vama kažemo da morate ozbiljnije da razmislite o ovom zakonu, jer je očigledno da smo u prošlosti bili u pravu? Ne može se na ovakav način reformisati politički život zemlje. Na ovakav način on se samo hermetizuje, udaljavaju se oni koji su politici potrebni, a to su generacije nekih novih ljudi, sa svežim idejama. Politički sistem se konzervira i stranke se guraju jedna drugoj u zagrljaj ili, što je još gore od svega toga, stranke se guraju u kršenje zakona, a vlast će, shodno svojim potrebama, procenjivati da li na tako nešto treba da reaguje ili ne. Zbog toga mi ne možemo da pristanemo na nešto ovako. Politički život u zemlji se zakonima reguliše još od 19. veka. Kada se analizira liberalna vrednost u ovome što vi nama danas predlažete kao zakon i u zakonu iz 1990. godine, te "mračne" SFRJ, onda ćete videti da je tamo bilo mnogo više slobode nego što mi nudimo danas građanima. Da li je potreban red? Jeste. Da li ste u pravu kada kažete da ima previše partija? Da, u pravu ste. To je, između ostalog, bilo svesno negovano, odnos u kojem je proizvođen haos, da bi se nanosila šteta onima koji se ozbiljno bave politikom. Ali, postoje drugi načini da se ti koji su zloupotrebili političku slobodu kazne, a da se ne ugrozi politička sloboda onih koji je neće zloupotrebiti. O tome treba da razmišljamo. Dovoljno je tražiti od stranaka koje su registrovane finansijski izveštaj, dovoljno je videti da li one učestvuju u političkom životu zemlje tj. da li se kandiduju na izborima, lokalnim, pokrajinskim, republičkim, predsedničkim. Ako se ne ispuni nekoliko jednostavnih kriterijuma, te stranke će prestati da postoje, shodno činjenici da ne učestvuju u političkom životu zemlje, ali se neće zatvoriti vrata onima koji će se možda sutra priključiti nama u političkom životu. To treba da razumete i u kritikama koje iznosimo treba da pronađete neki benefit za sebe, a ne obrazloženje za podelu na vlast i opoziciju. Ni predstavnici vaše vladajuće koalicije nisu zadovoljni ovim rešenjem. Da li će oni za njega glasati zbog toga što nemaju drugog izbora ili zbog toga što će sa vama napraviti interne dogovore koji će njih izuzeti iz primene ovog zakona, mi u to ne želimo da ulazimo. Teško nam je da razumemo kako će npr. LSDV, koja ima svoj logo 20 godina, sada taj logo menjati. Ne razumem zašto bi Liberalno-demokratska partija, koja svoj logo ima gotovo četiri godine, to morala da uradi. Ne razumemo gde je smisao u jednoj takvoj odredbi, osim ako nije cilj da se napravi problem tamo gde problema nema, jer vi ne kažete šta će se desiti ukoliko se to ne učini. Hoćete li zabraniti parlamentarnoj stranci da se registruje, ako ona insistira na svom stranačkom obeležju, ukoliko koristi latinicu? Kakvu zemlju onda pravimo? Hoćemo li učiniti još nešto što je gore od toga, vama podnositi, u skladu sa zakonom, svoje akte, a onda taj zakon kršiti na svakom drugom koraku? To je besmisleno. Da se vratimo na nekoliko ključnih pitanja u ovom zakonu. To je potreba da se na internet stranici objave imena osnivača političke stranke. To u slučaju Liberalno-demokratske partije nije nikakav problem, ali nas interesuje u kojoj meri je država sposobna da zaštiti svaku vrstu integriteta ljudi koji na takav način iznose svoje političke stavove i zastupaju političko opredeljenje. To vas pitam zbog toga što je 100 odbora LDP-a u prethodnih godinu dana napadnuto i uništeno. Predsedništvo naše stranke je zapaljeno. Za to niko nije odgovarao. Kako očekujete od nas da vam predstavimo naše osnivače, sa imenima, adresama, da ugrozimo i njih i njihove porodice i zašto je tako nešto neophodno u ovom trenutku? Dužan sam to da vam kažem zbog toga što moramo da poštujemo zakon, pa ćemo izaći sa tih pet hiljada, a onda ćemo morati da razmišljamo da li će neko na njihova vrata da stavi bombu, kao što je stavio na vrata sudije u Knjaževcu. Kome tako nešto ide u prilog? Ne možemo da se složimo sa vašom konstatacijom da smo mi zapravo podržali zakon o udruženjima građana u kojem su definisani neki kriterijumi koji su suprotni onome što mi danas zagovaramo, jer tako nešto nije tačno. Mi i danas želimo zakon o udruženju građana, a njega nema, ne zbog toga što smo morali da počnemo raspravu o budžetu, jer je ta rasprava završena pre gotovo četiri meseca, nego zbog toga što vlast ne želi da zakonom uredi oblast civilnog sektora, da bi svaki akter tog segmenta našeg javnog života bio kriminalizovan i izložen sumnji – kako se finansira, koji su ciljevi njegovog rada, od koga prima naloge. To je ono o čemu govorimo kada kritikujemo vašu inicijativu. Postoji lista prioriteta i vi ste tu listu zanemarili, a na prvo mesto ste stavili zakon za kojim ne postoji nikakva jasna potreba i koji proizvodi mnogo problema, ugrožava građanske slobode, pre svega osnovnu slobodu na nesmetano političko delovanje, tako što podiže lestvicu, pooštrava kriterijume i na takav način onemogućava građanima da se slobodno bave politikom. Prekršili ste Ustav, koji ste nam prethodno nametnuli. Hvala vam, gospodine potpredsedniče, što ste mi dopustili da završim rečenicu.
Hvala i vama. Gospodin ministar, izvolite.
Vrlo kratko, u pravnom saobraćaju i upisu u registar mora da se koristi ćiriličko pismo. Niko neće nikoga terati da menja; ako G17 plus, LDP, LSV ili bilo ko ima, imaće kao i do sada, to nije ništa sporno. U pravnom saobraćaju i upisu u registar se koristi ćiriličko pismo, a za stranke nacionalnih manjina jezik i pismo te nacionalne manjine.
Izvolite.
Htela sam samo još jednom da kažem gospodinu ministru da smo ono pitanje raščistili. Zaista nisam mislila na vas, nego sam stavljala primedbe i moja intencija je bila da poslanici shvate, kada sam koristila termin "grupa građana", da je bolje u onom prvom zakonu, kada se kaže – političke organizacije. Recimo, prva politička organizacija u kojoj sam ja bila je bio čuveni UJDI i mi smo se i registrovali i učestvovali na izborima. Postoji opasnost da time što izdvajate političke stranke... Imali smo i političke organizacije i to je najširi pojam, pod tom firmom mogu da budu stranke i razni oblici udruživanja i to ne treba da bude nešto što treba da zabrinjava državu. Istakla sam da je preterano ovakvo mešanje države u osnovno pravo subjektivnog građanina na političko udruživanje, jer to je sloboda, političko udruživanje, svi drugi oblici manje-više nikom ne smetaju, niti izazivaju bilo kakve sukobe. Ako me niste tu razumeli, mislim da sam bila dovoljno jasna i da sam pokazala da je ovaj zakon preterano restriktivan. Malopre je pomenuto ime, što je rekao Čedomir Jovanović, vidite, treba da se plati novčana kazna kada kažem demokrate, zato što se kaže da mogu da upotrebljavam ime samo kako je napisano u registru. Kada kažem radikali, evo, novčana kazna. Čekajte, da li to piše u zakonu ili ne piše? Vi ste mi rekli da nisam pročitala zakon. Veoma dobro sam ga pročitala. Znači, zašto se toliko mešate u to? Mi kažemo – demokrata. Evo, novčana kazna jer sam ih tako nazvala, a u registru piše Demokratska stranka. Šta je vama? Zato sam se ja tako čudila. Zašto vas to toliko uzbuđuje? Mogu da vam postavim pitanje povodom ovog člana 30 – obnova upisa u registar. Vi ste rekli da se tu pominje nekakav koalicioni ugovor, međutim, molim vas da pogledate, da ne zadržavam Skupštinu i da ne oduzimam vreme, apsolutno, gospodine Markoviću, ne pominje se nikakav koalicioni sporazum, nikakav koalicioni ugovor, niti se uopšte pitanje koalicije političkih stranaka ovde razlaže. Politička koalicija može da bude takva kada se pominju imena onih koji su na onom listiću gde se pominje ime svake stranke, recimo koalicija SPS - PUPS - JS, to je jedan način. Drugi je način kada se stranka ne pojavljuje, međutim, ovde to nije precizirano. Nikakav ugovor se ovde ne pominje kako bi se to pitanje raščistilo, nego je, naprotiv, ostalo nejasno. Da je to pitanje ostalo nejasno vidi se iz poslednjeg stava člana 30. gde vi kažete: "Ministarstvo utvrđuje činjenice i podatke iz stava 5. ovog člana po službenoj dužnosti." (Predsedavajući: Vreme, gospođo Pešić, molim vas završite.) Znači, vi ćete po službenoj dužnosti posle da odlučujete ko je dobio mandat, a ko nije dobio mandat, zato što nije razjašnjeno pitanje političkih koalicija. Ja sam na to u brzini, jer mi ide vreme, skrenula pažnju. Vi ste posle toga pominjali neke političke ugovore, a uopšte u ovom članu ne piše kada oslobađate registracije stranke koje su u parlamentu.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik SRS gospođica Marina Raguš.
Gospodine Novakoviću, hvala. Zbog režimske kampanje koja se vodi protiv poslanika ovog prestižnog doma moram da kažem, izvinjavam se što sedim, ali naprosto, tehničke mogućnosti su takve da se glas najbolje čuje dok poslanik sedi i govori sa mesta. Da, to jeste istina. Pričala sam sa tehničkom službom, gospodine Novakoviću, imam tehničkog iskustva, osmogodišnje, nije zanemarljivo. Radijus mikrofona je prepoznatljiv, zato su mikrofoni za govornicom, kao što vidite, mnogo veći nego ovi za mesto, a i Poslovnikom nije predviđeno da li se stoji ili sedi dok se izlaže. Dok se to ne definiše, pretpostavljam da će parlament i javnost u Srbiji uvažiti ove argumente. Takođe, postoji i druga mogućnost – da se priča za govornicom. Recimo, ja kolege poslanike koji govore iz nižih redova ne čujem ili čujem svaku drugu ili treću reč. Da to jeste tačno potvrdio je čovek koji je odgovoran za tehniku, koji je sedeo iza mene. Nadam se da će se taj problem uskoro rešiti. Znam da ljudi iz tehnike svakoga dana rade predano posle 18 časova do nekih kasnih večernjih i noćnih sati, ali to jeste ogroman problem, gospodine Novakoviću, i, vama za informaciju, jedina tačna i precizna informacija kada je tehnika u Skupštini u pitanju. Ono što mi je takođe drago, to moram da kažem sada, jeste da je definitivno javnosti u Srbiji potpuno jasno da režim Borisa Tadića kreira političku scenu sa dve partije, Demokratskom strankom i partijom tzv. naprednjaka. Gospodine ministre, moram da vam kažem da je vaše ponašanje potpuno neprihvatljivo i neprimereno. Imala sam utisak kao da se nalazim na beogradskim ulicama, u određenim beogradskim krajevima, a ne u skupštinskom domu. Dakle, način na koji se obraćate poslanicima je zaista neprimeren. Mislim da vi niste tu da ulazite u polemiku sa poslanicima, već da odgovarate na pitanja, ma kakva ona bila, što ne opravdava nikoga od nas da prekoračuje granice domaćeg vaspitanja. Gospodine ministre, vi nas niste ni juče, niti danas, niti ćete nas uveriti da ćete uvesti rad u državu Srbiju. Čak i domaće vaspitanje nalaže da makar pogledate govornika koji vam se obraća, ja se vama lično obraćam. Taj stepen ignorisanja je dovoljan dokaz za srpsku javnost kakav je odnos srpske vlasti prema SRS. Vi ste juče zapravo sebi lično oduzeli pravo da dalje pričate o ovom zakonu zato što ste prekrojili izbornu volju građana, niste mi odgovorili na pitanje na kojim parlamentarnim izborima je učestvovala SNS. Kada sam o tome govorila vi ste se, kao i sada, smejali i podsmešljivo odnosili prema tome. Dakle, zaista mi je drago što se srpska javnost svakodnevno uverava u državni projekat koji se trudi da SRS izbriše, faktički, iz postojanja političkih stranaka u državi Srbiji. Dakle, o tome više skoro da i ne treba da pričam. Takođe mi je drago da vidim tolerantan način vođenja sednice Narodne skupštine – dozvoljavate poslanicima da dobacuju govornicima, lupaju o klupe. Zbog "živahnog stila" o kojem je govorila gospođa Čomić pre izvesnog vremena poslanici SRS su bili izbačeni iz ovog parlamenta. Mi ćemo uspeti da dokažemo proceduralno koje su greške napravljene pri izricanju najtežih kazni. Ovo što kamere sada beleže u delu gde bi trebalo da sede poslanici SRS je definitivno slika i prilika demokratije i stepena demokratičnosti u srpskom društvu. Volela bih, gospodine ministre, da mi odgovorite na pitanje koje postavljam u ime nekih 1.200.000 glasova i 78 mandata koje je SRS osvojila na majskim parlamentarnim izborima (a mi smo u srpskom parlamentu a ne u nekom lokalnom) – kada je SNS, na kojim parlamentarnim izborima učestvovala? Kako to da vi sami prozivate poslanice SNS i time prekrajate volju građana izraženu maja 2008. godine? Znam da ovo verovatno izaziva alergijsku reakciju kod vas, ali tu ste, morate da istrpite svako moje pitanje i da na civilizovan način pružite što kvalifikovaniji odgovor. Moram priznati da ste dobrim delom derogirali svoje znanje juče. Ono što me takođe interesuje jeste – šta je nadležno ministarstvo do sada radilo kada je u pitanju reč o proveri spiskova osnivača? Govorili ste, ukoliko sam dobro zabeležila, da se spisak osnivača u elektronskoj formi treba naći na internetu, ne bi li se tako smanjile zloupotrebe u smislu da čovek i ne znajući može da bude na spisku osnivača više političkih stranaka. Mene interesuje šta je resorno ministarstvo uradilo do sada i da li elektronska forma na internetu jedino to omogućava, zato što mi se čini da je takođe deo nadzora upravo da do takvih zloupotreba ne dođe. Ono što je takođe meni bilo vrlo prepoznatljivo jeste upravo to što ste, uslovno rečeno, govorili o izlaznosti na izborima, o potrebi da se uvede red u politički život u državi Srbiji. Pokušaću u toku današnjeg dana, a posebno u toku rasprave o pojedinostima, da vam kažem da vi niste u stanju to da uradite, zato što se u režimu gospodina Tadića dešava ono što se nije desilo u Miloševićevo vreme, a to je da se definitivno prekrojila izborna volja građana. Pokušavate da donosite zakone koji bi trebalo da urede politički život i da se poštuje slobodno i demokratski izražena volja građana na izborima, a vi ste dali sve argumente i razloge da SRS i srpska javnost ne veruju u to. To vam je i odgovor na onaj vaš poluargument zašto je izlaznost građana u Srbiji mala, zašto pobeđuje grupa građana. Građani ne veruju vama, izvršnoj vlasti, Demokratskoj stranci, zato što se ono što građani izraze na izborima prekraja kasnije političkim odlukama u parlamentu. Konačno ste pogledali i ovu stranu. Hvala vam. Naravno, nadam se da ću dobiti odgovore na sva ova pitanja, koja sam vam postavila i juče, ali pretpostavljam da zbog završetka zasedanja niste bili u situaciji da odgovorite. Hvala još jednom.
Reč ima ministar Marković. Izvolite.
Gospođo Raguš, nemojte pogrešno da me razumete, ali kao što vidite, ovde su veliki ekrani. Mislim da me razumete. U krajnjem slučaju, juče ste govorili i nisam primetio. Videli ste da nije bilo nikakvog ignorisanja, pa nema ni sada, naravno. Jedan deo vaših pitanja potpuno razumem, ali nisam nadležan da odgovaram na njih. Pitanje spora u vezi sa mandatima između SRS i SNS je u nadležnosti drugih organa, svakako ne u nadležnosti izvršne vlasti, niti sme da bude u nadležnosti izvršne vlasti. Što se tiče koalicije, mi smo stavili u zakonu da ne podležu preregistraciji oni koji samostalno ostvare učešće, ili u koaliciji sa drugim strankama. Koalicija će se definisati i definiše se izbornim zakonima, a mislim čak i nekim uputstvima RIK-a, ne mogu da budem siguran, ali će se sigurno definisati novim zakonom o izboru narodnih poslanika. Svakako, definisanju koalicije nije mesto u ovom zakonu. Što se tiče termina „politička stranka“, ovaj zakon o političkim strankama je u skladu sa odredbom Ustava koja definiše baš političke stranke kao aktere i implicira donošenje ovakvog zakona. Što se tiče zloupotreba, nije predlog da se stavi na sajt... Želim da kažem, ukoliko većina poslaničkih stranaka misli da ne treba, postoji jedan amandman gospodina Čolakovića koji se da usvojiti i mislim da tu neće biti problema. Razgovaraćemo još na Odboru. Nije to da se spreče zloupotrebe. Zloupotrebe će se sprečiti overenim potpisima. Daleko bolje bi bilo da imamo na internetu ta imena, ne zbog zloupotreba, nego zbog te prijemčivosti i bliskosti građana i političkih partija. Znači, postoje razne preporuke ljudi koji su kroz sve ovo prošli pre nas, znači, uporedna iskustva. I oni su imali i imaju ponekad krize legitimiteta aktera političkog života. Jedna od tih preporuka se upravo odnosi na ovo da pokušamo što šire da otvorimo vrata političkih stranaka građanima, da građani imaju što više uvida u sve ono što čini političku stranku. Moje mišljenje je i dalje da tu treba da stoji ime i prezime, bez daljih podataka. Ali, ako toliko spora to izaziva kod nas, predlažem da sa predsednicima političkih stranaka porazgovaramo. U krajnjem slučaju, da se usvojiti taj amandman gospodina Čolakovića i rešiti pitanje imena i prezimena na veb sajtu. Opet kažem, ne verujem da će nekome biti ugrožena bezbednost zato što je osnivač političke stranke. U to sam skoro siguran. Niti verujem da se na bilo koji način mi dovodimo, kao ljudi koji se bave politikom, u neki neravnopravan položaj. Mi se bavimo javnim poslom, mi i želimo da ljudi znaju ko smo mi. Ne pišemo mi tamo našu adresu, krvnu grupu, matični broj, pišemo samo ime i prezime. I dalje mislim da to treba da stoji, ali, u krajnjem slučaju, poslanici će odlučiti o amandmanima i razgovaraćemo na Odboru za lokalnu samoupravu. Što se tiče te dileme da li mi ovde želimo da uvedemo dvostranački sistem ili nešto slično, to zaista nije tačno, niti je ovo način uvođenja dvostranačkog sistema. Političkih stranaka trenutno ima previše u Srbiji. Političke stranke treba da budu organizovane i da nose sa sobom neki potencijal. Nije u redu da neko ko ima manje od jednog promila pobornika njegove političke ideje ima status političke stranke i na osnovu tog statusa sutra se kandiduje na izborima bez ikakvih kvalifikatornih kriterijuma. Zamislite izbore gde bismo svakome dali da se kandiduje i da imamo, recimo, 200 ili 300 predsedničkih kandidata! Niti je uopšte politički život i predstavništvo u parlamentu srazmera, statistički pregled raznih mišljenja u građanstvu. To uopšte nije tačno. Politički izbori su utakmica gde pobeđuje najveća i najjača politička ideja. Jer, da je suprotno tačno, onda bi se postavilo pitanje kakav bi to parlament bio, treba da imamo osam miliona ljudi u parlamentu; trebalo bi da sami zakoni imaju procenat od ovih, od onih, od nekih trećih, a znamo da se zakoni donose većinom prisutnih. Mislim da je to dobro poznata stvar, o tome su pisali mnogi, pre svega Slobodan Jovanović. Dakle, nije politička utakmica, politička trka i političko predstavništvo srazmerno predstavništvu ideja. Prosto, to je utakmica između ideja, između onih koji preuzimaju na sebe odgovornost da svoje ideje posle realizuju u javnosti. Zbog toga ona treba da bude otvorena, treba da bude potpuno jasna i precizna, možda malo i rigorozna, jer onda kada se dobije rezultat svakog političkog ciklusa, taj rezultat mora da bude takav da ideja koja je pobedila može da se sprovede.
Na povredu Poslovnika ukazuje gospodin Radojko Obradović. Izvolite.
Reklamiram povredu člana 93. Poslovnika, koji reguliše način na koji se daje reč. Ministar Marković je bio naš kolega ovde dugo godina i više puta je reklamirao istu ovu odredbu. Gospodine ministre, vi ne morate da se javite posle svakog govornika. To nije vaša obaveza da se javljate posle svakog od narodnih poslanika, pa izvolite, primenjujte Poslovnik. Hvala.
Hvala vama. Primili smo k znanju ovo dobronamerno upozorenje i u pravu ste. Gospođica Marina Raguš ima pravo na repliku.
Ovo je još jedna slika toga da bi tehnički sistem trebalo da se unapredi i radujem se unapred tome. Dakle, naravno da gospodin ministar ne mora da se javlja posle svakog govornika i da odgovara na dileme i eventualna pitanja koja se pred njega iznose, demokratične procedure i interaktivnog odnosa radi, ali očekujem da ćete mi konačno odgovoriti na dva pitanja koja vam redovno postavljam. Očigledno da se, to je moj osnov za repliku, vi i ja ne razumemo. Vi ste i te kako vlasni, ne da govorite o mandatima, naravno da to nije vaša nadležnost, koji su ovde sporni od kraja 2008. godine, ali ste i te kako vlasni da govorite o političkim strankama, političkoj atmosferi i situaciji u ovom parlamentu, samim tim što ste i te kako prekršili nešto što jeste izborna volja građana i time uvredili skoro 1.200.000 građana koji su glasali za SRS - dr Vojislav Šešelj na majskim izborima 2008. godine. Detaljnim obrazlaganjem kasnije, u smislu legitimiteta koji se ostvaruje jedino na izborima, gospodine ministre, vi ste celokupnoj srpskoj javnosti i meni delimično, premda ne toliko precizno i jasno, jer vrlo verovatno to i nećete moći, dali odgovor. Ono što me takođe interesuje, u skladu sa svim ovim što ste pričali malopre, a promaklo mi je da to postavim kao pitanje, očekujem da ćete mi odgovoriti na ovo pitanje, jeste – koja komisija, ko će to da određuje da li stranka zastupa politiku koja divergira u odnosu na predloženi program koji je usvojen kada je formirana politička stranka? Da li mi to polako ali sigurno ulazimo u period ideoloških komisija? Ono što mi možemo da izrazimo kao sumnju, jer jeste iskustvo SRS svih ovih godina, posebno sa kraja 2008. i ove 2009. godine, ali nimalo različito u odnosu na, recimo, 2000. ili 2003. godinu, jeste da će biti zloupotreba pri interpretaciji da li politička stranka propagira, uslovno rečeno, politiku koja može moralno da vređa nekog od nosilaca vlasti, tako da bih volela da mi odgovorite na pitanje – ko su ljudi koji će odlučivati i vršiti nadzor na ovakav način?
Dajem reč gospodinu Miletu Iliću.
Poštovani gospodine potpredsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, mislim da nije potrebno posebno govoriti o značaju političkih partija u političkom sistemu našeg društva, jer je on svima jasan i razumljiv i to se potencira u jučerašnjoj i današnjoj raspravi posebno. Međutim, za pitanje političke organizovanosti građana su pored političara zainteresovani i pravni teoretičari, odnosno naučni radnici, zakonodavac i građani. Mislim da svi imaju dobre namere i jasne ciljeve. Teoretičari žele da se utvrdi što bolji koncept, zakonodavac da pravno uredi ovu oblast poštujući Ustav i proklamovana prava građana i savremena iskustva u tom smislu, a građani žele da preko političkih partija što efikasnije ostvaruju svoja prava u institucijama sistema, odnosno kroz organe vlasti, iako, čini mi se, postoji podatak da je svega 3% građana organizovano kroz političke stranke. Svi ovi subjekti se na političkom prostoru Srbije bave političkim partijama veoma dugo. Godine 1881, kao što se zna, formirane su prve autentične političke stranke u Srbiji, a evo, sada, posle 120 godina, ima ih 570. Imamo velikog iskustva u ovom respektabilnom periodu, koje je potrebno analizirati prilikom donošenja ovog zakona. Posle toliko vremena, uveren sam da danas donosimo jedan moderan zakon o političkim strankama. Ne bih govorio o političkim motivima za donošenje tog zakona. Zadržao bih se na koncepcijskim i pravnim razlozima zašto se danas donosi zakon o političkim strankama, jer je u malopređašnjim diskusijama bilo reči o tome. Ovom prilikom ću samo sedam takvih razloga izneti. Prvo, raniji zakon je donet 1990. godine. Bio sam i tada narodni poslanik u ovoj skupštini i sećam se kada je donet taj Zakon o političkim organizacijama u Srbiji. Zadovoljstvo mi je što smo ovde imali priliku da čujemo da je taj zakon izdržao proveru političke prakse i da postoje i u njemu dobra rešenja. Zahvaljujući njemu je došlo do razvoja višestranačkog sistema u Srbiji i do formiranja ovoliko političkih stranaka. Taj zakon je u ovom trenutku na određeni način prevaziđen, jer su se promenile političke prilike, društveni uslovi, političke okolnosti u kojima je taj zakon realizovan. I sociolozi, i politikolozi i svi drugi znaju da novi društveni odnosi moraju da se urede novim pravnim normama. Naravno, došlo je do velikih promena u društvenim odnosima i evo novog zakona o političkim strankama. Drugo, po nekim pitanjima je u pogledu političke organizacije društva primenjivan raniji savezni zakon o društvenim organizacijama i udruženjima građana. Imali smo u pravnom sistemu Srbije jedan svojevrstan pravni nonsens da se na pravne odnose u jednoj državi primenjuje zakon nepostojeće države. To je verovatno bio naš specijalitet. Naravno, to je takođe jedan od bitnih razloga zašto se donosi novi zakon. Pod tri, donet je novi Ustav Republike Srbije. Potrebno je postojeću regulativu u svim oblastima, pa i u ovoj oblasti, uskladiti i urediti poštujući te ustavne norme i ustavne principe. To je sasvim razumljivo i normalno. Četvrto, tokom ovih 18-19 godina donošeni su neki posebni propisi koji na drugačiji način uređuju pitanja koja tangiraju i poziciju političkih stranaka, tako da je potrebno u tom smislu izvršiti određene promene u zakonu i usaglasiti to sa novim zakonskim rešenjem. Peto, neki odnosi, kao što se moglo čuti, uopšte nisu mogli biti regulisani, pa postoji obaveza i potreba da se te pravne praznine u ovoj oblasti urede novim zakonom. Šesto, potrebno je izvršiti harmonizaciju našeg nacionalnog zakonodavstva sa evropskim principima i standardima iz ove oblasti, što se kroz ovaj zakon čini. Sedmo, na kraju, u ovom periodu je došlo do dalje demokratizacije društvenih odnosa i jačanja pozicije građana u našem društvu, pa je tu realnost trebalo izraziti kroz novi zakon o političkim organizacijama. Može se, naravno, govoriti o drugim razlozima, može se govoriti o političkim motivima, ali ja sam se Zadržao sam se na koncepcijskim i pravnim razlozima. Mislim da je veoma dobro što Skupština Srbije ima na dnevnom redu zakon o političkim strankama. Ako smo utvrdili potrebu da se na jedan drugačiji način utvrdi i organizuje politički život u Srbiji, uvaži pozicija građana, onda bih sa nekoliko argumenata, i to sa nekoliko ključnih argumenata, govorio o tome zašto je ovo dobar i moderan zakon, naravno, uvažavajući pri tom da se o detaljima može razgovarati i da se u vezi s nekim pravno-tehničkim formulacijama može reagovati, o čemu je i ministar govorio. Prvo, po mom mišljenju, zakon nije restriktivan, nije rigidan, on ne sputava, niti ograničava nijedno od utvrđenih prava građana, niti bilo koje pravo iz ranijeg ustava. Mislim da daje najšire mogućnosti za političko organizovanje građana u skladu sa njihovim političkim ciljevima i političkim motivima. Drugo, mislim da zakon napušta lošu praksu atomizacije našeg društvenog i političkog prostora, gde je bilo moguće da sto građana obrazuje jednu političku stranku. Tada se smatralo da to predstavlja dokaz najvišeg nivoa, vrhunac demokratskih prava, vrhunac demokratije ako se dopusti mogućnost da najmanji broj građana može da organizuje političku stranku. Naprotiv, mislim da danas možemo govoriti o tome da je dokaz političke i demokratske zrelosti jednog društva upravo povećanje ovog broja ljudi koji mogu da organizuju političku stranku. Lično sam veoma blizak ideji da to bude 10.000 građana. Mislim da bismo tu atomizaciju političike scene Srbije relativizirali i na takav način ulazimo u fazu da se možemo okarakterisati kao demokratsko društvo koje dostiže te najviše demokratske standarde u ovom smislu. Treće, u zakonu se daje, po mom mišljenju, korektna definicija političke stranke. Ona jeste ustavna, ali ona jeste i teorijski opravdana, a postoje čak 94 različite definicije političkih stranaka. Ko se ovim pitanjima bavi, on je to mogao da vidi. Ovo je definicija koja je na nivou ustavnog načela. Mislim da način na koji se definiše politička stranka u Predlogu ovog zakona upravo treba da omogući ostvarivanje političkih ciljeva građana. To je oblikovanje političke volje i to je učešće na izborima. Političke stranke, ako hoćemo da budemo iskreni, postoje da bi izašle na izbore i da bi ostvarile izborne rezultate. U međuvremenu je politički život kroz različite druge forme, a ne samo kroz političke stranke. Četvrto, ograničenja za rad ili za zabranu rada političke stranke su skoro identična po ranijem ustavu, ili su možda potpuno identična. Svode se samo na tri slučaja. Mislim da je to normalno. Moram da podsetim šta je to: prvo, delovanje političke stranke ne može biti usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka (to se podrazumeva) i narušavanje teritorijalne celovitosti jednog društva i jedne države. To je cilj. Ovo je jedan osnovni element postojanja jedne države - da se sačuva teritorijalna sveukupnost. Drugo, ne smeju se kršiti zajamčena ljudska i manjinska prava. Naravno, i to se podrazumeva. Treće, ne sme se izazivati i podsticati nacionalna, verska i rasna mržnja. To je sasvim razumljivo. Van toga nema nikakvih ograničenja, niti bilo kojih zabrana. Peto, u zakonu se daje normativno-pravni okvir za organizovanje jedne političke stranke: osnivačka skupština, osnivački akt, statut, program, izjave onih koji formiraju stranku. Normalno je da se na zakonskoj osnovi da mogućnost organizovanja jedne političke stranke. Ovde se ne ulazi u to kakav će biti statut, program, osnivački akt, kojim će se pitanjima baviti politička stranka. Ovo su normalni elementi organizacije bilo kog sistema, bio on mali ili veliki. Dakle, politička stranka, ako pretenduje da bude politička stranka, mora da ima sve ovo. Ako govorimo da i udruženja građana i društvene organizacije koje se dobrovoljno obrazuju, sa mnogo manje građana, treba da imaju sve ovo, zašto to ne bi imala politička stranka i zašto to ne bi bilo na jedan uniforman način sagledano. Šesto, političke stranke se po ovom zakonu obrazuju isključivo na teritorijalnoj osnovi. Oni koji se sećaju kada je devedesetih godina razgovarano o formiranju političkih stranaka znaju da je bilo ideja o formiranju političkih partija i na proizvoljnom principu, što bi imalo velikih negativnih posledica. Dakle, ovo je primereno rešenje, normalno i logično. Može se razgovarati unutar toga o ovim detaljima o kojima je bilo govora, ali osnovni princip mora da bude taj. Sedmo, registracija političkih stranaka je na principu prijave, a ne odobrenja, ne određenih drugih ograničenja, da neko dopusti ili ne. Prijava, ukoliko nema reakcije, ćutanje administracije, stranka je formirana; dakle, najliberalniji uslovi za formiranje jedne političke stranke. Može se govoriti o nekim drugim detaljima, čak se može razgovarati i o krupnijim pitanjima. Lično bih zamolio ministra da veoma dobro prouči predlog koji je, čini mi se, dao sinoć gospodin Šami. To sam video na televiziji, jer nisam bio ovde zbog obaveza na fakultetu. Meni je ta ideja bliska, da registrovane političke stranke ne treba za bilo koje izbore, od lokalnih do predsedničkih, da ponovo prikupljaju potpise radi podrške svojim kandidatima. Bez obzira na to što to dolazi iz opozicione stranke, mislim da veoma ozbiljno treba razmisliti o tome. Mislim da taj pristup treba prihvatiti. Naravno, može se govoriti, kao što sam rekao, i o nekim drugim pojašnjenjima, poboljšanjima ovoga zakona, ali zbog ovih koncepcijskih, pravnih razloga i određenih rešenja koja su definisana na način kako je to u ovom predlogu zakona, želim da istaknem da će poslanička grupa SPS-JS podržati ovaj zakon i glasati za njega. Bilo bi još bolje da se ugrade i neki elementi nekih amandmana, da on bude još bolji. Imam utisak da ministar sa velikim respektom prilazi analizi svih tih amandmana.
Reč ima gospodin Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, kolega potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, izuzetno važan zakon je na dnevnom redu Skupštine. Juče je govorio naš ovlašćeni predstavnik i postavili smo pitanje zašto ne raspravljamo celovito o ovoj materiji, zašto u paketu ne raspravljamo o zakonu o izborima, zakonu o finansiranju političkih stranaka i zakonu o političkim strankama, jer jedino tako možemo da celovito raspravljamo o materiji ove izuzetno važne oblasti. Danas smo od vas čuli dosta detalja. Očigledno je da su i jedan i drugi zakon u nekoj fazi u vašem ministarstvu, ali tek kada znamo sva rešenja i sve pojedinačne detalje možemo da se izjasnimo o tome. Koji su to osnovni razlozi za donošenje ovog važnog zakona? Naveli ste da je to, pre svega, stabilizacija političke scene, koja će se ostvariti kroz smanjenje broja političkih stranaka. Mi nismo ni znali koliko je sve stranaka ušlo u parlament dok nam niste rekli da imate evidenciju da 20 stranaka dobija sredstva iz budžeta. Koliko stranaka realno postoji na terenu, a funkcionišu van ovog parlamenta? Najverovatnije je da će se u tih šest meseci, kada bude usvojen ovaj zakon, od ovih 600 stranaka, koliko kažete da postoje u registru, registrovati svega možda pet posto, najverovatnije 570 neće više postojati. Odbor za finansije, koji je do uspostavljanja i do usvajanja zakona o agenciji kontrolisao finansiranje, nije mogao da stupi u kontakt sa najvećim brojem, skoro sa dve trećine tih stranaka, što znači da one realno nisu ni postojale na terenu. Na koji način može da se reguliše stanje na političkoj sceni ako iz registra izbrišemo stranke koje inače ne postoje? Da li stranke uređuju politički život kroz razne registre u kojima su formalno evidentirane ili su to stranke koje imaju uporište na terenu? Kažete, opet to ne znamo iz zakona jer nismo imali priliku da vidimo kakve su ideje za zakon o finansiranju stranaka, nismo videli kakve su to ideje vezane za zakon o izborima, ali kažete da će se neka rešenja usvojiti kada se dođe do optimalnog broja stranaka. To sam našao u vašoj izjavi na sajtu Vlade. Koliki je to optimalan broj stranaka? Ko će da odredi taj optimalan broj stranaka, da li neko nezavisno telo, da li neka agencija? Jedan od kolega je kao primer stabilnog političkog sistema naveo Veliku Britaniju. Rečeno je da je to dvopartijski sistem. Da li vi znate koliko stranaka učestvuje na izborima u Velikoj Britaniji? Da li vi znate koliko je stanaka registrovano u Velikoj Britaniji? Rekord je napravljen krajem devedesetih godina, 157 stranaka je učestvovalo na jednim izborima u Velikoj Britaniji. Tu su bile razne stranke. Recimo, dve stranke su bile vrlo ambiciozne na tim izborima, nažalost, nisu napravile rezultat. Jedna stranka se zvala "Stranka ljubitelja roštilja", a druga se zvala "Partija zdravog razuma protiv političkih partija". Pa, kada se uzima kao primer sistem Velike Britanije, onda treba razmatrati i neke od ovih stvari. Toliko o uređenim sistemima i uređenim demokratijama. Dalje, rekli ste nam da sistem u lokalu nije dovoljno dobar zato što partije raspolažu tim mandatima. To treba da rade građani. Osnovno je pitanje koga onda zastupa narodni poslanik, da li narodni poslanik zastupa svoju partiju ili zastupa građane koji su ga izabrali i na koji način ovaj i ovi zakoni strateški daju odgovor, da li uopšte razmatraju jedno takvo pitanje? Da li onda partija može da zastupa interese svih građana ili zastupa određene grupe koje su tu stranku birale? Na koji način materija ovog zakona reguliše uopšte jedno ovakvo pitanje? Suštinski, na osnovu ovoga što ste upravo rekli, da li je onda interes države da jačaju stranke, jer jačanje stranaka znači slabljenje parlamenta i parlamentarnog sistema? Jedino to može da se izvede kao zaključak iz jedne ovakve teze. Očigledno je da ovaj zakon, umesto da daje odgovore, u stvari rađa mnogo novih pitanja, bez jasnih odgovora. Bilo je dosta reči o brojnim detaljima vezanim za ovaj zakon. O tome će moje kolege govoriti u nastavku ove rasprave u načelu i u raspravi o pojedinostima. Nekoliko kolega je govorilo, a i vi ste se dotakli ideje o evidentiranju teritorijalnih jedinica. To je neobavezujuća forma, stranke su samo dužne da vam dostave evidenciju svojih teritorijalnih organizacionih jedinica. Ne vidim da tu nešto može da bude sporno. Naša stranka, DSS, ima organizacione jedinice u svim opštinama i mi ćemo vam to dostaviti, ali postoje dva instituta, postoji institut evidencije i postoji institut saglasnosti. Evidencija i to što će ubuduće raditi vaše ministarstvo sigurno će zahtevati neke nove poslove i neke nove zaposlene koji će te stvari raditi. Šta mi realno sa tim možemo da radimo? Navešću vam jedan primer. Vlada Republike Srbije daje saglasnost na programe svih javnih preduzeća. Saglasnost je mnogo ozbiljnija forma nego što je evidencija. Saglasnost podrazumeva da se detaljno prouči materijal, da se za to, na kraju krajeva, glasa na sednici Vlade. Programi javnih preduzeća dobijaju saglasnost na sednici Vlade. Ti programi imaju osnovnu politiku, projekcije prihoda, rashoda i svega ostalog. Zaštoje onda problem da Vlada ne može da utvrdi kolike su plate direktora javnih preduzeća ako je Vlada davala saglasnost na te programe? Meni to nije jasno. Ako Vlada ne može, na osnovu programa na koji je dala saglasnost, da utvrdi kolike su plate direktora javnih preduzeća i naknade upravnih odbora, šta će onda Vlada ili šta će Ministarstvo uraditi sa evidencijom koja je mnogo labavija forma od saglasnosti? Složićete se da tu ima dosta prostora za razmišljanje. Predložili smo nekoliko izuzetno važnih amandmana. Očekujemo da se u toku nastavka ove rasprave o njima izjasnite. Kažem još jednom, da podvučem, potpuno je jasno da ovakav pojedinačni zakon, izvučen iz seta zakona koji reguliše čitavu materiju, narodnim poslanicima koji treba za to da glasaju ne može da stvori jasnu sliku o izuzetno važnoj oblasti. Vi verovatno tu sliku imate, ali mi to nismo videli i sve dok zakon ne bude usvojen narodni poslanici ne mogu tu sliku da imaju, a zakon koji samo rađa pitanja a ne daje odgovor sigurno neće rešiti probleme koji postoje.
Hvala, gospodine Obradoviću. Reč ima narodni poslanik gospodin Simo Vuković.
Uvaženi potpredsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da se pridružim prethodnicima u mišljenju da je možda trebalo ovaj zakon da stavimo u raspravu zajedno sa zakonima koji regulišu finanisiranje političkih partija i izbore. Zakon o političkim strankama je jedan od suštinskih zakonskih projekata za funkcionisanje demokratskog, višestranačkog sistema. Ustav Republike Srbije je garantovao ulogu političkih stranaka u demokratskom oblikovanju volje građana, koji su nosioci suverenosti. Ovim zakonom se bliže određuje, takođe, Ustavom zagarantovan okvir slobode udruživanja građana, kao i odgovarajuća ograničenja koja štite slobodu i prava drugih građana. Jedan od razloga za prethodnu žučnu raspravu o smislu ovog zakona jeste verovatno istorijski i današnji kontekst u kome funkcionišu političke partije, odnosno parlamentarizam u Srbiji. Kada pogledamo unazad, naravno bez ambicije za preslišavanjem iz istorije, ali kada saberemo periode u kojima su političke stranke i uopšte parlamentarizam u Srbiji funkcionisali slobodno, taj period, uz sve napore, nije duži od 40 godina, što čini svega petinu moderne srpske državnosti. Čak je i predlagač naveo u objašnjenju samog zakona da su prve stranke nastale još 1881. godine. Međutim, vrlo brzo nakon toga, još u vreme kralja Milana, došlo je do gušenja političkih sloboda, tako da ni u tom periodu, sve do 1903, ne možemo govoriti o nekom pravnom okviru za funkcionisanje političkih stranaka. Naravno, period između dva rata više su obeležili Obznana, Zakon o zaštiti države i Šestojanuarska diktatura, nego neki politički život, koji se probudio 1936. godine kada smo imali prve slobodne i demokratske izbore. O periodu posle 1945. godine, mislim da ovde ima dosta savremenika tog perioda, suvišno je govoriti. Imali smo jednopartijski sistem, gde je u svesti građana praktično izgrađeno negativno mišljenje o višepartijskom sistemu. Kada govorimo o današnjem ili bližem istorijskom kontekstu u kome se nalazimo, on je dat ustavnim rešenjima koja su došla 1990. godine i koja su propisala pluralistički demokratski sistem. Međutim, njega prati permanentna inflacija vrednosti samog višestranačkog sistema, pa i samih stranaka, u svesti građana. Pored okolnosti koje je diktirao autoritarni režim iz devedesetih, ovome je doprineo i nejasan, konfuzan pravni okvir za osnivanje i delovanje političkih stranaka. Utoliko sam više iznenađen današnjom afirmacijom zakona iz 1990. godine, s obzirom na to da dobar deo nas koji sedimo ovde ima prilično negativno iskustvo sa zakonskim rešenjem koje je bilo na republičkom nivou, koje potiče iz SFRJ, gde ste se često susretali sa ćutanjem administracije i nemogućnošću da registrujete svoju političku partiju. Pri tome je korišćen dualizam koji je postojao, a to je savezni zakon koji je regulisao udruživanje građana u udruženja i tu je najveći broj političkih stranaka i nevladinih organizacija registrovan na tom nivou. Taj zakonski dualizam koji je postojao produžio se i posle 2000. godine, pa i posle donošenja novog Ustava 2006. godine. Time smo došli u poziciju da, pored neusklađenosti pomenutih zakonskih propisa sa izmenjenim srodnim zakonima iz oblasti političkog udruživanja, budemo i van okvira odgovarajućih akata Saveta Evrope, kao opšteprihvaćene vrednosti evropskih demokratskih država.Danas smo došli u poziciju, i to je više puta na ovom plenarnom zasedanju rečeno, da imamo 600 registrovanih političkih stranaka; imamo dve službene evidencije o političkim organizacijama koje vodi isti registracioni organ, kao i paradoksalnu situaciju gdezapravo ne znamo nadležnost državnih organa u tzv. nadzoru političkih stranaka. Ovakav ambijent nam je doneo i različite oblike stranačkog udruživanja, često trivijalno nazvane "kombi", "kafanske" stranke, ali veliki broj stranaka koje se danas nalaze u registru (to je, čini mi se, neko od prethodnika pomenuo) bio je devedesetih godina osnovan od strane različitih službi bezbednosti. O tome nam svedoče, možemo da ih ocenimo i kao montipajtonovske, nazivi ovih organizacija, kao što su: "Seljačka veterinarska stranka", politička partija "Nijedan od ponuđenih odgovora", "Kosovska objektivna stranka", "Narodna računarska stranka Srbije" i slično. Naravno da je takvo stanje dela političkog sistema doprinelo tome da se poljulja poverenje građana u demokratski, višestranački sistem. Interes svih nas, predstavnika političkih stranaka i građana u ovom visokom domu, jeste uvođenje jasnog i modernog pravnog okvira, utemeljenog na isprobanim vrednostima evropskih demokratija koje su, nažalost, pre nas usvojile ovakav zakonski okvir. U danu za glasanje G17 plus će glasati za usvajanje ovakvog zakona i želim da istaknem niz dobrih rešenja i da dam nekoliko dobrih sugestija predlagaču. Pre svega, dobro je što je definisan pojam političke stranke i elementi koji je čine, kao i pojam političke stranke, odnosno stranke nacionalnih manjina. Ono što je najviše zaokupilo pažnju jeste povećanje tzv. cenzusa sa 100 na 5.000, što je uglavnom u skladu sa nekim komparativnim rešenjima u nekim evropskim zemljama. Zanimljivo je da zemlje iz okruženja, kao što su Republika Hrvatska i Republika Crna Gora, koje su ostavile cenzus na 200, odnosno 100 punoletnih građana za osnivače, takođe imaju, srazmerno broju birača i stanovnika, veliki broj stranaka. U Hrvatskoj je to u ovom momentu 102, a u Crnoj Gori 99. Takođe, važno je istaći uvođenje procedure overe potpisa, čime se podiže stepen pouzdanosti i istinitosti prilikom osnivanja stranke i njene registracije. Ono na šta bismo želeli da skrenemo pažnju predlagaču, ministru Markoviću, nije prisutan ovde, jeste da se još jednom razmisli o tome da li treba objavljivati lične podatke osnivača stranke, zbog zaštite privatnosti i integriteta građana koji žele da učestvuju u procesu osnivanja stranaka. Vodilo se, takođe, računa o tome da se napravi suštinska, pozitivna diskriminacija što se tiče političkih stranaka nacionalnih manjina. Smatramo da je 500 osnivača prikladno i demografiji nacionalnih manjina u Srbiji i dosadašnjem rasporedu političkih snaga. Krajnji efekat ovog instituta trebalo bi da bude neophodno uvođenja reda u evidenciji i registraciji političkih stranaka i, što se čini još važnijim, otvorenost u procesu same registracije i vođenja evidencije o političkim strankama. Neophodna otvorenost osnovnih podataka o stranci koju propisuje ovaj predlog zakona omogućiće bolji uvid javnosti i nadležnih organa u eventualno nepridržavanje akta prilikom političkog delovanja, posebno u pravcu Ustavom garantovanih prava i sloboda građana. Ažuriranju evidencije i tačnosti podataka u registru svakako će doprineti i obaveza pravovremenog prijavljivanja svih relevantnih činjenica vezanih za predstavljanje, odnosno zastupanje stranke i samo njeno delovanje. Vođenje evidencije, kao i njena sadržina, koju propisuje ovaj zakonski predlog, veoma su važni zbog uvida prilikom utvrđivanja eventualne nespojivosti određenih državnih funkcija i članstva u stranci, koji mogu biti predmet, što je često do sada bilo u praksi, pravnog i političkog spora. Veoma dobro rešenje je obratna zaštita političke stranke u registrovanju od tzv. ćutanja administracije, ukoliko nadležni organ ne donese rešenje o upisu u registar u zakonom propisanom roku. To je ranije, kao što sam istakao, bio čest slučaj prilikom pokušaja registracije kod republičkog nadležnog ministarstva. Posebno želim da istaknem uvođenje pojma i rešenja obnove upisa u registar političkih stranaka, jer od prvih višestranačkih izbora do danas postoji velika razlika u broju stranaka koje izlaze na izbore u odnosu na broj registrovanih stranaka. S obzirom na to da bi jedan od principa delovanja političkih stranaka trebalo da bude učestvovanje, to podvlačim, na demokratskim i slobodnim izborima, postavlja se pitanje smisla i svrhe delovanja ovakvih pravnih lica u samom pravnom saobraćaju. Uz to, ne postoje odgovarajući pravni mehanizmi za proveru istinskog delovanja i postojanja stranke. Smatram da će obnova registracije biti dobar periodični filter za sve političke subjekte. Na kraju želim da istaknem da su Predlogom zakona jasno definisani uslovi za prestanak i zabranu rada političke stranke. Na taj način se izgrađuje siguran mehanizam za zaštitu od eventualnih paušalnih tumačenja nadležnog organa u ovakvim sporovima. Konačno, i Ustavni sud je jasno definisan kao organ koji je nadležan za zabranu rada političkih stranaka. U želji da doprinese jačanju poverenja građana u demokratske institucije i aktere višestranačkog parlamentarnog sistema, G 17 plus će glasati za ovakav zakonski predlog. Moram reći da nemamo bojazni od toga da se ovde radi o uskraćivanju prava građana ili političkih sloboda. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Vukoviću. Dajem reč Milanu Stanimiroviću.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani gospodine predsedavajući, pred nama je Predlog zakona o političkim strankama. Od uvođenja višestranačkog sistema u Srbiji, narodna izreka "Dva Srbina, tri partije" doživela je svoju punu afirmaciju. Viševekovni zajednički život sa Srbima nije prošao bez posledica ni za predstavnike nacionalnih zajednica, pa smo za posledicu dobili da danas u registru Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu imamo 442 organizacije i 133 u nekadašnjem saveznom registru, što znači da je trenutno upisano u registar 575 političkih organizacija. Da ova situacija nije osobenost samo političke scene u Srbiji svedoče i slični podaci o inflaciji političkih partija u zemljama nekadašnjeg istočnog bloka, ali i činjenica da je, recimo, u Španiji nakon vladavine Franka takođe bilo osnovano preko 500 političkih partija. U ovom visokom domu pominjan je primer Velike Britanije kao primer slobode, iako tamo postoje dve velike političke stranke koje se bore naizmenično za smenu na vlasti, da je tamo učestvovao veliki broj stranaka. Istine radi, treba reći da su se u kolevci demokratije, u Velikoj Britaniji, krajem 17. veka pojavili torijevci i vigovci. To je ona priča o engleskoj travi, neko kaže: uradio sam sve što rade u Engleskoj sa njihovom travom, a nije takva kao njihova. Da, ali oni to rade tri veka. Oni su osnivali višestranački sistem sa torijevcima i vigovcima krajem 17. veka, a mi smo obnovili krajem 20. veka višestranački sistem u Srbiji. Političke partije su se od tada najopštije definisale kao dobrovoljne, relativno trajne političke organizacije, čiji je cilj preuzimanje i vršenje državne vlasti ili bar učešće u njoj, ili stalan uticaj na nju radi ostvarivanja interesa u okviru jedne ideološke koncepcije o opštoj državnoj politici i zajedničkim interesima društva. Mada je etimološki koren reči partija od latinske reči pars, partis, što znači - deo, kada imamo u vidu da su dva konstitutivna dela svake političke organizacije određeni program i određena organizaciona struktura, svakom laiku je jasno da ma koliko jedno društvo bilo podeljeno, jedna srednje velika, viša mala, nego srednje velika evropska država, kao što je Srbija, teško da može artikulisati na ozbiljan način oko 500 partikularnih interesa oličenih u političkim partijama i iskazanih u 500 programa i 500 organizacionih struktura. Po onoj narodnoj "Videla žaba da se konji potkivaju, pa i ona digla nogu", na taj način su mnoge političke stranke u Srbiji i formirane u prošlosti. U Predlogu zakona o političkim strankama u članu 2. definiše se pojam političke stranke: "Politička stranka u smislu ovog zakona je organizacija građana slobodno i dobrovoljno udruženih osnovana radi ostvarivanja političkih ciljeva demokratskim oblikovanjem političke volje građana i učešća na izborima." Odmah nakon ovog člana, u članu 3. se definiše pojam političke stranke nacionalne manjine: "Politička stranka nacionalne manjine u smislu ovog zakona je politička stranka čije je osnovno delovanje usmereno na predstavljanje i zastupanje interesa jedne nacionalne manjine i zaštitu i unapređenje prava pripadnika te nacionalne manjine, u skladu sa međunarodnim standardima, uređeno osnivačkim aktom, programom i statutom političke stranke." Demokratska stranka je od uvođenja višestranačkog sistema podržavala ideje o prirodnom pragu i neophodnosti ravnomerne zastupljenosti svih nacionalnih manjina u ovom visokom domu, kao i potrebi formiranja i postojanja nacionalnih saveta, tako da su prvi nacionalni saveti formirani još 2002. godine, za vreme Vlade Zorana Đinđića. Međutim, moje duboko demokratsko uverenje je da su pripadnici nacionalnih manjina ili nacionalnih zajednica, kao predstavnici političkih stranaka koje ne pripadaju strankama nacionalnih manjina, u ne manjoj meri takođe predstavnici i zastupnici interesa svojih nacionalnih zajednica. Osnov njihovog legitimiteta i legaliteta čine, pre svega, glasovi koje su dobili u svojim sredinama ne odričući se svoje nacionalne pripadnosti, ali u prvi plan stavljajući svoje socijaldemokratsko, liberalno, konzervativno ili slično političko opredeljenje, stavljajući građansko opredeljenje i građansko društvo kao ideal. Kao što ne priznajem ekskluzivitet odbrane srpskih nacionalnih i državnih interesa nijednoj od stranaka u kojoj su Srbi u velikoj većini, smatram da se ekskluzivitet predstavljanja i zastupanja interesa jedne nacionalne manjine i briga o zaštiti i unapređenju prava pripadnika te nacionalne manjine ne može odnositi samo na stranke nacionalnih zajednica, već ima i onih koji su se za to pravo izborili glasovima svojih sunarodnika na izborima. Svi smo mi pripadnici neke nacionalne zajednice po rođenju, a politički angažman je naš lični izbor. Bez obzira na svoju građansku provinijenciju, Demokratska stranka će se uvek zalagati za prava nacionalnih zajednica na kulturu, obrazovanje, informisanje, službenu upotrebu maternjeg jezika i pravo na političku i svaku drugu zastupljenost, uključujući i odbranu prava da interese svojih nacionalnih zajednica zastupaju i kroz članstvo u političkim strankama koje nemaju nacionalni predznak. Osnovni ciljevi zakona da se zamene dva prevaziđena zakona, Zakon o političkim organizacijama Socijalističke Republike Srbije iz 1990. godine, kao republički propis, i savezni zakon iz iste godine koji tretira istu materiju, kao ispravljanje stanja u registru koje ne odgovara stvarnom stanju, Predlogom zakona o političkim strankama biće sigurno na nov, bolji i kvalitetniji način regulisani. Ono što bi trebalo da usledi, što je možda kamen spoticanja, jer je ovo neki preduslov za to, jeste donošenje jednog novog zakona o finansiranju političkih stranaka koji bi na bolji i kvalitetniji način od postojećeg učinio polje finansiranja stranaka transparentnijim, učinio kontrolu budžetskih sredstava efektivnijom, omogućio efikasniju borbu protiv korupcije i sprečio neformalne centre ekonomske moći u Srbiji da preko novca, finansirajući političke stranke, utiču na kreiranje političkog života u Srbiji. Možda je najava ovog zakona kod nekih izazvala dodatnu nervozu. Posebno se nadam što skorijoj primeni zakona o izboru odbornika kako bismo omogućili da svoje predstavnike u lokalnim samoupravama zaista biraju građani, a ne oligarhije političkih stranaka, i nadam se da će to biti putokaz i za izbor narodnih poslanika. Što se tiče čl. 8. i 9. zakona, po kojima stranku može osnovati 5.000 punoletnih i poslovno sposobnih državljana Republike Srbije, a stranku nacionalne manjine 500 građana, iz prethodnih diskusija sam video da postoji sklonost ka prihvatanju amandmana da se ovaj broj poveća na 10.000, odnosno na 1.000 za predstavnike stranaka nacionalnih zajednica. Ovaj amandman smatram prihvatljivim, mada lično mislim da je ovaj broj trebalo povećati na nivo prirodnog praga, oko 15.000 građana, a za stranke nacionalnih manjina 10% od prirodnog praga za jedno poslaničko mesto, što iznosi oko 1.500 potpisa osnivača. Status političkog subjekta na ovaj način bi bio potpuno relevantan. U pretpolitičkom društvu kakvo Srbija još uvek jeste, u kojoj zbog nedostatka konsenzusa tranzicija postaje trajno trpno stanje, politika se, nažalost, mnogim građanima ogadila kao delatnost. Neka zalaganja koja smo čuli danas, da treba omogućiti formiranje stranaka ljubitelja leptira ili svirača frule, sigurno neće doprineti ozbiljnosti političke scene u Srbiji. Treba li podsetiti da su neke "stranke" skupljale 10.000 potpisa za svoje predsedničke kandidate, na izborima dobijale 6.000-7.000 glasova, zatim se na parlamentarnim izborima "prikopčale na venu" neke veće stranke ili koalicije i tako crple budžetska sredstva, a da svi znamo kakav je njihov stvarni kapacitet, i da je veliki broj stranaka u ukupnoj masi glasova, ne prešavši cenzus, svoje glasove takođe poklanjao, po Dontovom sistemu, onima koji su uzeli najveći procenat. Što se tiče reakcije na situaciju kada se neka politička stranka ne pridržava sopstvenog programa, mislim da su se eventualne kaznene mere mogle odnositi samo na eventualno delovanje protiv Ustava i zakona ove zemlje, a da će za ostale programske zadatke, ciljeve i njihovo eventualno izneveravanje svaka stranka pre svega odgovarati pred svojim članstvom i biračima. Slušajući neke današnje diskusije počinjem da sumnjam u ovu izreku da su najveći revolucionari u mladosti najveći konzervativci u starosti, jer mi njihovo zalaganje za potpunu deregulaciju pre liči na anarhizam. Stabilnost političke scene umnogome uslovljava mogućnost stvaranja jake i stabilne Srbije. Smatram da je ovaj zakon korak napred ka uspostavljanju ove stabilnosti. Mnogo je strasti bilo u osporavanju ovog zakona, a strast je loš saveznik u politici, ako se ne radi o strasti za opšte dobro, odgovornosti i razboritosti, kao vrhovnim političkim principima. Sloboda nije anarhija, a anarhija stvara nered koji je idealan za sve kojima je interes očuvanje postojećeg stanja. Zakon o političkim strankama uvodi red u ovu oblast i omogućava da političke stranke u očima javnosti dobiju ozbiljnost koja im po položaju, ugledu, uticaju u javnom životu i sleduje. Zato će poslanici DS u okviru poslaničke grupe ZES podržati ovaj zakon o političkim strankama.
Hvala. Reč ima dr Žarko Korać. Preostalo vreme poslaničke grupe LDP je jedan minut.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsedniče. Poštovani narodni poslanici, mnogo je krupnih reči palo ovde i o odgovornosti, i o anarhiji, o demokratiji. Bilo bi najbolje da pogledate Ustav ove države i videćete da je jedno od garantovanih, osnovnih prava – pravo na političko organizovanje. Vi danas ozbiljno ograničavate to pravo. Čak i to što vam je rekao poslanik Obradović, koji je naveo da u samoj Engleskoj imate stranke koje ovde ismevate, jeste cena koja se plaća u demokratiji. To je cena da bi ljudi mogli slobodno politički da se organizuju. Nema onoga ko to ljudima može da zabrani. Biće ovaj zakon usvojen, to je meni jasno. Garantujem da će biti zamenjen jednoga dana i neće ljudi lepo misliti o tome kada je nastao kartel velikih stranaka da spreče ljude da se politički organizuju. Ako želite nešto o političkoj teoriji, postoji reč kartel političkih stranaka koje ne vole konkurenciju. Vi ovde sprečavate ljude koji žele da se bave politikom, da osnuju političku stranku, da to učine. Vi ste stavili vrlo jake i visoke kriterijume, i novčane i organizacione, koje u suštini većina zemalja nema. Još jedanput vas upozoravam da je to loše. Završavam, pošto nemam mnogo vremena, navešću vam primer koji će vam verovatno biti zanimljiv. Ustavni sud Nemačke je pre osam ili devet godina, može neko da nađe, doneo odluku da sve stranke koje imaju 1% na izborima dobijaju pomoć iz budžeta, čak i ako nisu ušle u parlament. Znate li zašto? Zato što idu logikom koju mi branimo, da je tu nukleus neke buduće stranke, političke ideje kojoj država treba da pomogne radi dobrobiti demokratije i pluralizma. U Sloveniji je, inače, taj procenat pola posto. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Znači, ne morate ni ući u parlament, a određena sredstva dobijate da biste stimulisali jednu političku ideju. Vi danas radite nešto suprotno, vi zapravo stvarate jednu ogromnu prepreku ljudima željnim političkog angažovanja. Zato su naše reakcije ovakve, jer danas donosite jedan zakon, ne tvrdim da neki u ovoj sali to žele, koji udara na temelj krhke demokratije u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Preostalo vreme poslaničke grupe SPS - JS je pet minuta i 20 sekundi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, donošenje zakona o političkim strankama je samo drugi korak, veliki korak, u uređivanju slobode političkog organizovanja u Srbiji. Prvi korak je bio 1990. godine, kada je uvedeno višestranačje. Bez obzira na sve primedbe koje postoje, uvek je to najveći korak. Socijalistička partija Srbije je tada vršila vlast. Drago mi je što sada, kao pripadnik Socijalističke partije Srbije, učestvujem i u ovom drugom koraku, donošenju zakona o političkim strankama, koji ima za cilj da otkloni sve one nedostatke koji su se pojavili u međuvremenu. Prvi važan detalj kod zakona o političkim strankama jeste da je razgraničeno političko organizovanje od organizovanja udruženja i društvene organizacije. To je bio jedan od razloga za donošenje ovog zakona. To se vidi iz teksta zakona, gde se definiše pojam političke stranke kroz tri osnovna elementa: slobodu političkog udruživanja, oblikovanje izborne volje i učešće na izborima. Mi smatramo da je to logično i normalno. Radi se o udruživanju s ciljem da se vodi država, vrši vlast, vodi narod i mislimo da je to dobro. Imajući u vidu kratko vreme kojim raspolaže naša poslanička grupa, a da je kolega Mile Ilić veoma detaljno govorio o ovom zakonu, zadržaću se na njemu samo posmatrajući zakon iz jednog ugla, a to je osnivanje, obnova upisa u registar i preregistrovanje, da tako kažem. Kada je u pitanju osnivanje političke stranke, ovde je dat predlog da je za to potrebno 5.000 overenih potpisa. Socijalistička partija Srbije nije ulagala amandmane na ovaj zakon, ali spremna je da podrži, to smatra prihvatljivim, da se ta cifra poveća na 10.000. Želimo da sugerišemo da vlast, Ministarstvo razmisli o sledećem – nije problem da se kroz overu potpisa utvrdi da li je stvarno neko potpisnik, problem su velika sredstva koja se za to troše. Dakle, na Vladi je da nađe način kako da to, ako ne može da bude besplatno, budu samo minimalni troškovi. Drugo što želim da istaknem jeste da je svaka stranka posle osam godina, dakle najmanje dva izborna ciklusa, ako nema nijedan mandat u Skupštini Srbije, odnosno skupštini pokrajine, dužna da obnovi upis. Smatramo da je to logično i dobro. Da je to rešenje postojalo u dosadašnjem zakonodavstvu, sigurno danas ne bi bilo 570 stranaka. Treće, postavljam pitanje i tražim da gospodin ministar još jednom razmotri deo zakona u prelaznim i završnim odredbama koji govori o preregistraciji stranaka. Ako smo usvojili princip da za obnovu upisa na svakih osam godina treba ponoviti ceo postupak, pa smo rekli – osim ako stranka ima najmanje jedan mandat, mislim da taj princip može da važi i za postojeće stranke, koje imaju obavezu da se u roku od šest meseci prilagode ovom novom zakonu. Za to imam mnogo argumenata, to su stranke koje takođe imaju bar jedan mandat u prethodnom ciklusu. Dakle, imali bismo isti princip kao kada je u pitanju obnova upisa. Doduše, kada se traži da se postojeća stranka preregistruje ne traži se 5.000 osnivača, nego 5.000 članova, ali to se svodi na isto. Samo jedan primer, pa ću završiti. Radi se o strankama koje su učestvovale na velikom broju izbora, prikupljale na desetine hiljada potpisa. Samo ću vas podsetiti na poslednje lokalne izbore, na primer, u Beogradu, 800 i nekoliko odbornika u skupštinama opština i 110 u Skupštini grada, to je 1000, po 30 overenih potpisa, to je 30.000 overenih potpisa koje je jedna stranka prikupila. To puno košta, ali je stranka prošla kroz te provere i imala je podršku za tako nešto. Naravno, mi ćemo podržati ovaj zakon, ali tražimo da se još jednom sagleda potreba da li stranke koje imaju mandate treba sve ovo da ponove, kao što radi stranka koja se osniva.
Reč ima prof. dr Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ovo je zakon koji treba, zajedno sa drugim zakonima, da uredi jednu važnu oblast, a to je oblast političkog sistema Srbije. Politički sistem Srbije, računajući tu i njegov parlamentarizam i Vladu, nije uređena oblast i on deluje poprilično nestabilno poslednjih godina, pa i od samog uvođenja političkog pluralizma, od 1990. godine. Uređenje života stranaka je tu odlučujuća stvar. Moj prethodnik iz stranke gospodin Obradović je izneo glavnu primedbu stranke, a sada ću je samo ponoviti, da su pored ovog zakona morali da se pojave i zakon o finansiranju stranaka i zakon o izborima, koji se uvek donosi nekako u izbornoj godini, pa da onda imamo uređen ovaj aspekt političkog sistema, kako bismo s njime nadalje išli i pokušavali da konsolidujemo ovu situaciju u zemlji. To je, po mom mišljenju, važnije nego na brzinu usvajati razne prepisane zakone koji treba da doprinesu našim navodnim brzim evropskim integracijama. Ništa ne može bolje jednoj takvoj stvari pomoći, nego stabilan sistem u zemlji, pre svega politički, pravni i ekonomski, razume se, ali od tog skeleta političkog sistema zavise i drugi sistemi. Učešće stranaka u njemu je gotovo odlučujuće. Prosto je zanimljivo, kao fenomen, da je Srbija delovala u okviru svog političkog pluralizma oslanjajući se na jedan zakon koji je donet 1990. godine, dakle Zakon o političkim organizacijama. Taj zakon nije ni pominjao stranke, ne slučajno, zato što su u to vreme (a zakon je donesen maja ili juna 1990. godine) još uvek reči "politička stranka", ili "politički pluralizam" baziran na političkim strankama, bile tabu tema za vladajuću stranku, dakle za Socijalističku partiju Srbije. Mislim da ona još uvek nije bila Socijalistička partija Srbije, već Savez komunista Srbije, mislim da je koji mesec kasnije postala Socijalistička partija Srbije. Dakle, po tom zakonu, koji je na neki način dopustio slobodno političko organizovanje, a sa druge strane nije hteo da ga definiše kao stranačko organizovanje, mi živimo do današnjeg dana, 2009. godine. Nije ni čudo da je na osnovu tog zakona napravljen toliko veliki broj stranaka. Meni se čini da su tada vladajuće strukture u Srbiji, kad su već morale da dopuste politički pluralizam, htele da ga degradiraju i da od pluralizma naprave jedan hiperpluralizam, u čemu su uspele i koji traje do današnjeg dana. Znači, kad postoji 100, 200 ili 300 stranaka, da ne govorim o većem broju, a mi danas imamo veći broj stranaka, onda onaj ko drži poluge vlasti u svojim rukama može bolje da manipuliše, pa i tim strankama. Vi se dobro sećate da su stranke nicale kao pečurke i da su ih osnivale razne, jako opskurne, organizacije i tajne službe u ovoj zemlji. Mi još uvek baštinimo tu situaciju i još uvek baštinimo taj zakon. Dobro je da ga danas menjamo, iako to ne činimo na pravi način, ne u paketu, kako bi valjalo da se ova situacija u potpunosti stabilizuje. I posle oktobra 2000. godine mi imamo jedan hiperpluralizam. Prva DOS-ova vlada je imala 18 stranaka, što je krajnje neprirodno. Dakle, jedan pokret je bio na vlasti. Posle je na nekim izborima došlo do smanjivanja broja stranaka u vlasti, da bi se opet podigao na nekih 10-15 stranaka. Ne znam da li danas neko može da izbroji broj stranaka koje čine vladajuću koaliciju. Sve je to posledica ovakvog sistema i on može da počne da se stabilizuje i preko zakona o političkim strankama, ali, kao što smo i sami utvrdili, to nije dovoljno. Dakle, što se samog zakona tiče, Demokratska stranka Srbije je podnela veliki broj amandmana i mi ćemo imati prilike da o njima posebno govorimo. Ovog puta ću se zadržati samo na par opštih stvari koje reguliše nekoliko amandmana. Dakle, ne govorim strogo o tim članovima, nego o fenomenu koji ti članovi regulišu. Najpre, sama definicija političke stranke nije uopšte jasna. Ima tu nečeg čudnog, kao i 1990. godine, kada je pravljen onaj Zakon o političkim organizacijama, pa se nije htelo reći "stranke" nego "političke organizacije", pa se onda namerno napravila ta situacija da razna udruženja, razne grupacije sa 100 potpisa mogu da naprave stranku. Sada se stranke ne definišu na, tako da kažem, specifičan način. Ne ističe se u toj definiciji šta je ono najbitnije za političke stranke. Ima nekoliko odredaba ili nekoliko parametara prema kojima se stranka određuje u ovom zakonu, pa se kaže da su dve ili tri stvari tu bitne: da stranka učestvuje u oblikovanju volje građana i da to čini preko izbora. Obe te stvari nisu najspecifičnije za postojanje i delovanje političke stranke. Za političke stranke je najvažnije da one svoje ciljeve ostvaruju ili delovanjem u vlasti, naravno, posredstvom organa vlasti, ili delovanjem u opoziciji. To su dve osnovne stvari i ne znam zašto ta definicija jasno ne kaže da su političke stranke organizacije koje su dobrovoljno udružene, na bazi slobodnog udruživanja, političkog udruživanja, kojima je cilj da učestvuju u vlasti posredstvom državnih organa vlasti ili, pak, da svoje ciljeve ostvaruju delujući u opoziciji. To je jedna stvar koja bi morala da se pojasni, da bi sam pojam ovog zakona bi potpuno jasan, kao što je to potrebno. Druga stvar je već sledeći član koji govori o političkim strankama nacionalnih manjina. On uvodi jednu kategoriju novog tipa političke stranke. Znači, govori se da su to stranke koje štite svoje manjinske interese na bazi, još se kaže, međunarodnih standarda. Kao prvo, političke stranke nacionalnih manjina su takođe političke stranke i na njih treba da se odnose odredbe koje se odnose na sve političke stranke, a da se samo istakne, u okviru tih opštih odredaba, ono što je za njih specifično. Kao drugo, to bi trebalo da stoji u stavu 2. istog člana u kome se definišu političke stranke. Zašto postoji poseban član za političke stranke nacionalnih manjina? Nema nikakve potrebe za tim. Time se kaže ono što sam na početku rekao i što je najveća primedba – deluje kao da je to neka posebna vrsta političkih stranaka, što ne bi smelo da bude. Razume se, kada već o tome govorim, političke stranke nacionalnih manjina treba da štite svoje nacionalne interese u okviru Srbije kao države, ali ne samo na bazi međunarodnih standarda zaštite, kako to piše u ovom zakonu, već i na bazi naših ustavnih i zakonskih odredaba. Treba da imate u vidu da imamo vrlo uzoran Zakon o zaštiti nacionalnih manjina, donet još 2002. ili 2003. godine. Srbija ga je preuzela iz nekadašnje SRJ, ali je najviše na tome činila i nemamo zašto da se toga stidimo i da to ne istaknemo u ovom stavu. To su dve ozbiljne primedbe opšteg karaktera, koje nisu samo zagrižene teoretske primedbe, već se tiču onoga što određuje političke stranke. Najzad, da sa tim i zaključim, prošlo je sto godina otkako su prve ozbiljne knjige o političkim strankama napisane, početkom 20. veka; dve knjige, sa gotovo istovetnim nazivom "Sociologija političkih stranaka", izašle su 1906. i 1909. godine, dakle knjige Mihelsa i Ostrogorskog. Već odatle je sasvim jasno da su političke stranke političke organizacije kojima je cilj da osvoje vlast. Do današnjeg dana je to standardna definicija koja se u udžbeniku nigde ne menja i ne treba da se bojimo da će se onda ugroziti ovaj ispravan stav u članu 4. da politička stranka ne može neposredno vršiti vlast. Razume se da ne može neposredno vršiti vlast, ona je vrši preko državnih organa i prema tome se zadovoljava jedan uslov iz te definicije. To je jedna opšta primedba. Kada je reč o većem broju konkretnih primedaba na odredbe, DSS ih ima i zavisi od diskusije i od kvantiteta prihvatanja da li će stranka prihvatiti ovaj zakon. Kažem, velika je primedba stranke što on nije donet u paketu, kako bismo ovaj aspekt stabilizacije sistema mogli da rešimo na jednoj skupštinskoj raspravi, usvajajući tri komplementarna zakona o regulaciji političkih stranaka i izbora.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović.
Gospodine potpredsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da govorim o Predlogu zakona o političkim strankama. Iako postoje stavovi da ovaj zakon nije sistemski i reformski, smatram da on u sebi svakako sadrži i ove karakteristike, jer uvodi red u politički život u Srbiji i uređuje oblast društvenog života čiji smo svi mi deo. Postojeći zakoni koji regulišu oblast organizovanja građana, udruženja i sam rad političkih stranaka, koji su doneti pre više od 15 godina, prevaziđeni su ne samo vremenski nego i po svojim rešenjima i odredbama i njihova sadržina sama po sebi nameće potrebu njihovog menjanja i usklađivanja sa novim Ustavom Srbije, što sve zajedno za posledicu ima neminovnost donošenja novog zakona koji će sistemski urediti ovu oblast. S druge strane, ne manje važno, sa stanovišta evropskih integracija neophodno je da ovu oblast harmonizujemo sa postojećim međunarodnim standardima. Kada analiziramo sam predlog zakona koji je pred nama, osvrnula bih se na nekoliko stvari. Već u osnovnim odredbama, pored definicije pojma političke stranke, definisan je pojam političke stranke nacionalne manjine, što smatram posebno važnim jer su odredbe u daljem tekstu Predloga zakona koje regulišu pravila vezana za stranke nacionalnih manjina zapravo mere pozitivne diskriminacije, koje jesu u skladu sa međunarodnim standardima. Najznačajnije novine i ono o čemu se u javnosti najviše raspravljalo jesu zakonska rešenja vezana za osnivanje stranaka. U ovom trenutku u Srbiji se, kao što su moje kolege tokom jučerašnje pa i današnje diskusije navele, aktivno vodi preko 570 političkih organizacija. Ukoliko pogledamo analizu svih izbora održanih u prethodnih petnaestak godina, više je nego jasno da je broj stranaka koje učestvuju u izbornim procesima, a posebno onih koje kasnije participiraju u obavljanju poslova vlasti, nekoliko puta manji od broja registrovanih političkih stranaka, što za posledicu ima apsolutnu sumnju i obesmišljavanje kako značaja tako i ozbiljnosti i suštine političkog organizovanja i delovanja. Umesto do sada predviđenih 100 potpisa punoletnih građana, predviđeno je da stranku može osnovati najmanje 5.000, odnosno stranku nacionalne manjine najmanje 500 punoletnih i poslovno sposobnih državljana Srbije, što jeste u skladu sa ustavnim načelom kojim država jemči posebnu zaštitu nacionalnih manjina. Pored toga, precizno su definisani dalji koraci u procesu registrovanja i osnivanja same stranke, počev od osnivačke skupštine i usvajanjaneophodnih akata, izbora lica ovlašćenog da zastupa stranku, overenih izjava osnivača o osnivanju stranke, čime se dodatno otklanja mogućnost zloupotreba, pa do upisa u registar koji vodi Ministarstvo i sticanja svojstva pravnog lica. U cilju uspostavljanja potpune odgovornosti i transparentnosti samog rada propisano je da je stranka dužna da učini javno dostupnim, preko interneta, kako osnivački akt, imena osnivača, ime zastupnika, tako i statut, program i druge opšte akte, ukoliko ih donosi. U tom smislu bih dodala da ne mogu u potpunosti da razumem suštinski razloge koji su vezani za izraženu bojazan oko dostupnosti javnosti podataka o osnivačima samih stranaka. U Predlogu zakona su posebno definisane odredbe koje uređuju pitanje naziva političke stranke. Iako postoji široka sloboda u pogledu određivanja imena, propisana su neophodna ograničenja, što smatramo važnim, jer načelo pravne sigurnosti nalaže da nije dozvoljeno postojanje identičnih naziva ili naziva koji mogu izazvati zabunu javnosti, što je zbog velikog broja trenutno registrovanih stranaka nešto što predstavlja problem građanima. Na kraju pregleda najznačajnijih novina osvrnula bih se samo na jednu od, po meni, najznačajnijih, a to je obnova upisa stranke u registar. Jedan od uzroka trenutnog stanja u Srbiji o kome sam na početku govorila, a to je neverovatna nesrazmera u broju registrovanih i aktivnih stranaka, svakako je nepostojanje zakonskih mehanizama koji će utvrditi da li registrovana stranka zaista i deluje. Iz tog razloga, smatram možda i ključnim upravo odredbe koje regulišu pitanje obnove upisa, koje nalažu strankama da istekom svake osme godine od dana upisa u registar podnesu prijavu za obnovu, uz koju prilažu overu potpisa članova najmanje u broju koji je inicijalno potreban za upis, uz izuzetak od obaveze podnošenja prijave koji se odnosi na situaciju kada kandidati stranke, odnosno stranka dobije najmanje jedan mandat na izborima za narodne, odnosno poslanike u skupštini AP. Upravo je obaveza podnošenja prijave za obnovu upisa, odnosno nepoštovanje ove obaveze, prvi put uvršćena kao poseban osnov za brisanje stranke iz registra. Obnova upisa stranke u registar, pored toga što uvodi red i uspostavlja pravila, a red i poštovanje procedure jesu karakteristike demokratije, aktivnim strankama pruža neophodnu legitimnost i, što je najvažnije, uspostavlja poljuljano poverenje građana u politički sistem. Zbog svega navedenog, poslanici DS i liste ZES će glasati za ovaj zakon. Hvala na pažnji.
Hvala vama. Reč ima narodna poslanica gospođa Milica Radović. Preostalo vreme Poslaničke grupe DSS je devet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS podržava ideju o donošenju novog zakona o političkim strankama. Sada važeći Zakon o političkim strankama donet je 1990. godine i pisan je u jednom potpuno drugačijem političkom i društveno-ekonomskom uređenju. On je po mnogo čemu zastareo i, u krajnjem slučaju, nije usklađen sa Ustavom iz 2006. godine. To je jedan od osnovnih razloga zbog čega je neophodna njegova promena. Važeći Zakon o političkim strankama je imao jasnu nameru da izigra, da obesmisli višestranački sistem, jer faktički ne predviđa nikakav formalni uslov za osnivanje stranaka. Svako od nas može da pozove svoje prijatelje, komšije, da skupi 100 potpisa i da osnuje političku stranku. To je sve rezultiralo time da danas u političkom životu, na političkoj sceni Srbije postoji oko 600 političkih stranaka, od kojih je možda 10 - 20 politički aktivno, a za ostale niko nikad nije ničuo. Smatram da se na ovaj način nepotrebno unosi nered na političkoj sceni i dobro je što se ovaj zakon donosi. Mi kao stranka imamo zamerke i smatramo da konkretno stranke nisu i ne bi trebalo da budu u obavezi da prijavljuju svaku promenu koja se odnosi na teritorijalnu organizaciju i promene u samim opštinskim odborima. Opštinski odbori nisu pravna lica. Smatram da stranku treba osloboditi takve obaveze. S druge strane, smatramo da je dobro što se podiže broj osnivača političkih stranaka sa 100, koji još uvek važi. Mi smo podneli amandman kojim tražimo da se ovaj uslov još zaoštri. Tražimo da se taj broj osnivača podigne na 10.000. Mislimo da ćemo na taj način doći do jednog realnog broja postojećih političkih stranaka, koji na neki način odgovara broju politički aktivnih stranaka na političkoj sceni. S druge strane, mi smo ovim amandmanom, pod pretpostavkom da bude usvojen, predvideli još jednu mogućnost, a to je da one stranke koje već ispune jedan takav opšti uslov, sakupljajući 10.000 potpisa za samo osnivanje, budu oslobođene kasnije obaveze prikupljanja potpisa za parlamentarne i za predsedničke izbore. Smatramo da se radi o nepotrebnom gubitku, kako vremena tako i novca, i da je ovaj uslov sam za sebe dovoljno oštar. Ovaj amandman, u krajnjem slučaju, vrlo je smislen i treba ga prihvatiti. To bi dodatno uvelo red u višestranački sistem. Znali bismo tačno koliko političkih stranaka postoji. Što je najvažnije, sprečile bi se zloupotrebe koje bi eventualno mogle da postoje u toku izbornih procesa. Znamo da se određen broj političkih stranaka kandiduje samo iz razloga da bi na taj način mogli da finansiraju svoje predizborne kampanje. Reći ću da je iz prethodnog budžeta oko pet miliona evra bilo namenjeno za finansiranje predizbornih kampanja, a milion evra bilo je raspoređeno na sve stranke podjednako, za sve one koje su bile kandidovane. Četiri miliona evra je bilo raspoređeno na stranke srazmerno broju osvojenih mandata. Ako govorimo jezikom brojki, to znači da je svaka stranka, bez obzira na to da li je osvojila jedan glas ili 25% glasova, dobila iz budžeta više od 40.000 evra. Morate da priznate da ovo nije mali iznos i da mnoge stranke upravo u ovome vide motiv za svoje kandidovanje. Da bi bilo još jasnije o čemu govorim: na prošlim izborima smo imali 14 stranaka, od kojih više od polovine uopšte nisu prešle cenzus, a od tih 14 stranaka 12 je dobilo manje glasova od broja potpisa koje su morale da prikupe da bi se uopšte kandidovale. Podržavam ideju mojih prethodnika koji su govorili da bi bilo mnogo bolje da se o ovom zakonu raspravlja u okviru seta zakona koji bi kompletno regulisao ovu materiju, a pri tome se mislilo na zakon o finansiranju političkih stranaka. Demokratska stranka Srbije je podnela osam amandmana na ovaj predlog zakona. Apelujem na predstavnika Ministarstva da ih uzme vrlo ozbiljno u razmatranje, jer njihov cilj jeste bio da se poboljša kvalitet ovog teksta zakona. Odnos Ministarstva prema našim amandmanima će, u krajnjem slučaju, opredeliti naš odnos prema tekstu Predloga zakona. Hvala.
Hvala, gospođo Radović. Reč ima narodni poslanik gospodin Petar Petrović.
Gospodine potpredsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo iz Ministarstva, pošto nema gospodina ministra, u ime Jedinstvene Srbije i poslaničkog kluba SPS i JS mogu da kažem da ćemo mi podržati ovaj predlog zakona u načelu. Siguran sam da ćemo, ukoliko se prihvati neki od amandmana koji su za nas prihvatljivi, podržati i zakon u celini. Mislim da je bilo krajnje vreme da se uozbilji politička scena Srbije i u tom cilju je doprinos Ministarstva što je izašlo sa ovim Predlogom zakona o političkim strankama. Jer, začuđujuće je da u Srbiji, koja ima nešto više od 6,5 miliona glasača, ima preko 600 registrovanih političkih stranaka. Postoje mnoge političke stranke koje od svog osnivanja nikada nisu izašle ne samo na republičke izbore, nego čak ni na lokalne izbore, tamo gde žive predsednici tih partija. Mislimo da je u Predlogu zakona dobra polazna osnova da se za registraciju političke stranke priloži 5.000 potpisa, ali mi iz poslaničkog kluba SPS-JS smatramo da ukoliko je za jednu političku stranku potrebno 10.000 overenih potpisa da bi izašla na parlamentarne izbore u Republici Srbiji, onda najmanje što politička organizacija, politička stranka treba da uradi da bi bila registrovana jeste da mora da ima 10.000 potpisa, odnosno 10.000 osnivača te stranke. U tom cilju, s obzirom na to da znam da ima amandmana kojima se predlaže da bude 10.000 potpisa za osnivanje političke stranke, mi ćemo podržati takav amandman jer mislimo da je to potpuno opravdano. Takođe, trebalo bi podići i broj potpisa potrebnih za osnivanje političke stranke nacionalnih manjina. Mislimo da je broj od 500 potpisa mali i da bi to trebalo podići najmanje na 1.000 potpisa. Mislim da za nacionalnu manjinu koja želi da ima svoju političku stranku neće biti problem da sakupi 1.000 potpisa kako bi mogla da registruje stranku. Ono što pomalo smeta u ovom zakonu, mislim da će to moći kroz ovu javnu raspravu, kroz amandmane da se popravi, jeste da se svih pet hiljada, odnosno deset hiljada overenih potpisa, sa imenima i prezimenima ljudi koji podržavaju osnivanje stranke, sa njihovim adresama, sa njihovim matičnim brojem, mora naći na internetu, staviti na javni uvid, odnosno da mora javno da bude objavljeno na sajtu političke organizacije. Smatram da to nije dobro, jer ako već postoje potpisi overeni od Ministarstva za lokalnu samoupravu, to je dovoljno da ne dođe do raznoraznih zloupotreba, ne u smislu kao što je ovde rečeno – da može doći do napada i nekih drugih neželjenih situacija u odnosu na ljude koji svoje ime, prezime i potpis stave kao podršku osnivanju jedne političke organizacije, odnosno političke stranke, nego to može da prouzrokuje druge zloupotrebe od strane raznoraznih organizacija, iz raznoraznih razloga. Koriste ta imena i prezimena, adrese ljudi koji su podržali neku stranku, a imaju ih na uvid, i onda im šalju raznorazne ponude, počev od turističkih, pa do svakakvih drugih. Kada neko ima nečiju adresu, sa matičnim brojem, to može da prouzrokuje raznorazne zloupotrebe. Mislim da to ne bi trebalo, barem je to stav Jedinstvene Srbije, da bude dostupno svakom građaninu u Republici Srbiji, ako je to već prisutno u Ministarstvu za lokalnu samoupravu, gde postoji kontrola toga da li je neko svojim potpisom podržao osnivanje političke stranke. Mislim da bi Ministarstvo trebalo još jednom da razmotri ove primedbe i da izađe u susret mnogim primedbama i sugestijama koje su se čule iz dosadašnje rasprave, tako da ovo ipak ne bude dostupno svakom građaninu Republike Srbije, ne zbog tajnosti, nego zbog zaštite onih ljudi koji su podržali osnivanje neke stranke, kao i njihovih porodica. Ima nas raznih. Mi živimo u Srbiji i neko ko ima drugačije mišljenje ili drugačiji politički stav, možda ima drugačiji odnos prema nekome, da li je to njegov radnik, njegov drug, prijatelj itd., ako može da pročita i da dođe do njegove adrese, da je on osnivač neke političke organizacije, koja po njemu ne zaslužuje neki respekt i tako dalje ... Mislim da treba sačuvati na neki način koliko-toliko privatnost onih koji su podržali osnivanje jedne političke stranke i političke organizacije, imajući u vidu trenutak u kome živimo, situaciju u Srbiji u kojoj se nalazimo i sve ono što sledi iza toga. Mi smo, bez obzira na to koliko se kunemo u sve to, ipak još na početku razvijanja demokratije i demokratskih odnosa. Takođe, nama iz Jedinstvene Srbije i poslaničkog kluba SPS - JS pomalo bode oči to što se svako osnivanje teritorijalne organizacije, prevedeno, opštinskog odbora, mora prijaviti Ministarstvu za lokalnu samoupravu. Mislim da je to suvišno. Ako je politička partija osnovana, ako je podržana sa 5.000, ili 10.000 potpisa, kako mi predlažemo, treba dati slobodu toj političkoj stranci da se teritorijalno organizuje onako kako je ona utvrdila svojim opštim aktima koji su doneti na osnivačkoj skupštini ili nekom drugom organu te političke organizacije. Smatram da to treba izbeći, jer je to, gospodine ministre, suvišno. Što se tiče obnove upisa, mislim da je dobro rešenje da one političke stranke koje su stekle pravo da imaju poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije ne moraju da se ponovo upisuju, odnosno da obnavljaju upis uz prikupljanje potpisa građana koji podržavaju tu političku organizaciju. Ovde su se čuli mnogo komentari, naročito od strane pripadnika nekih političkih organizacija koje su nekada na političkom nebu Srbije značile nešto, a danas ne znače ništa, pa se udružuju sa svim i svakim da bi opstale na političkoj sceni Srbije i sada, jednostavno, ne žele da prihvate ovakvo regulisanje političke scene Srbije. Mislim da te njihove kritike nisu opravdane, mislim da su proizvod straha za neku njihovu budućnost, gde će se naći. Sve one političke stranke koje u ovom trenutku predstavljaju neku relevantnu političku snagu u Srbiji ne boje se, i da sutra treba da skupe i 15.000 i 20.000 potpisa da registruju svoju političku organizaciju, odnosno da obnove postojanje svoje političke stranke. U svakom slučaju, Jedinstvena Srbija je i ranije tražila da se uozbilji politička scena i da oni koji godinama ne izlaze na izbore, i lokalne, a kamoli parlamentarne, nestanu iz registra upisanih političkih stranaka, da ne predstavljaju samo nešto što je na papiru, a u životu ne postoji. S druge strane, valjda je svima nama koji smo kraće ili duže u politici jasno da između grupa građana koje imaju pravo da učestvuju na izborima, bilo lokalnim, bilo republičkim, i političkih stranaka postoji razlika. Svaka grupa građana koja sutradan može da skupi 10.000 potpisa može da učestvuje na republičkim izborima i da ima svoje kandidate, da ima svoje predstavnike u ovom domu, ali za to ipak treba nešto drugo a ne samo 10.000 potpisa. Takođe, i na lokalnom nivou grupe građana mogu da učestvuju i da ostvaruju svoje političke ili neke druge ciljeve. Da zaključim, gospodine ministre, što se tiče Jedinstvene Srbije i poslaničkog kluba SPS-JS, mi ćemo podržati, kao što sam rekao, u načelu ovaj predlog zakona, ali vas molim da još jednom razmotrite amandmane koji idu ka tome da se podigne cenzus za osnivanje političke stranke i da to bude isto onoliko koliko je potrebno da stranka posle osnivanja može da učestvuje na parlamentarnim izborima u Republici Srbiji, a to je, kao što je poznato, 10.000 glasova. Mislim da je neophodno i da podignete cenzus kada su u pitanju nacionalne manjine, da uozbiljimo političku scenu Srbije, i da nacionalne manjine mogu da osnivaju svoje političke organizacije, ali sa 1.000 potpisa.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mihailo Purić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo republički poslanici, zakon o političkim strankama koji će usvojiti Skupština Srbije je i te kako važan za političku scenu u Srbiji. Ustavni osnov za donošenje zakona o političkim strankama sadržan je u članu 97. Ustava Republike Srbije, gde se kaže da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje ostvarivanje i zaštitu sloboda i prava građana, kao i u članu 55. Ustava, gde se garantuje sloboda političkog, sindikalnog i svakog drugog udruživanja koje nije u suprotnosti sa zakonom. Želim, pre svega, da ukažem na to da je Zakon o političkim organizacijama donet još 1990. godine. Veliki broj kolega poslanika je o tome govorio, ali mislim da je značajno da naglasimo da je to doneto još kao republički propis, a Zakon o udruživanju građana u udruženja, društvene organizacije i političke organizacije donet je iste godine, ali na saveznom nivou. Ako pođemo od toga da ovi zakoni potiču iz perioda u kome je našu državu karakterisalo drugačije političko i ekonomsko uređenje i činjenice da su navedeni zakoni doneti pre 19 godina, jasno je da je potrebno doneti novi zakon o političkim strankama. Ako pođemo od informacija koje imamo u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu da u Srbiji trenutno ima 555 političkih organizacija, 442 u registru Ministarstva za državnu upravu, a 133 u saveznom registru, tako veliki broj političkih organizacija upisanih u registre u odnosu na broj političkih organizacija koje su aktivne u političkom životu kroz izbore u Srbiji svakako kod građana dovodi do sumnje u značenje i suštinu političkog višestranačja i slobode udruživanja. S pravom možemo reći da je osnovni cilj zakona o političkim strankama da se politička scena u Srbiji uozbilji i jasno definišu pravila rada političkih stranaka. To će doprineti da svi oni koji žele da se bave politikom preuzmu veću odgovornost i rizik za ovaj posao. Zakonom o političkim strankama se jasno definiše pojam političke stranke, što ima za cilj da se, u stvari, udruženje građana razgraniči od drugih načina i oblika udruživanja građana, u meri u kojoj to zahteva specifičnost ovog oblika udruživanja. Zakonom o političkim strankama određuje se predmet zakonskog uređenja, prema kome se ovim zakonom uređuje osnivanje i pravni položaj političkih stranaka i upis i brisanje iz registra, prestanak rada političkih stranaka, kao i druga pitanja koja su značajna za rad političkih stranaka. Ovim zakonom se definiše da je politička stranka organizacija građana dobrovoljno udruženih radi ostvarivanja političkih ciljeva demokratskim putem i učešćem na izborima. Tačnije, definišu se tri osnovna elementa koja definišu političke stranke, a to su: slobodno i dobrovoljno udruživanje građana, oblikovanje političke volje i učešće političkih stranaka na izborima. Ipak, zakon, kada govorimo o slobodnom i dobrovoljnom udruživanju građana, u skladu sa članom 55. stav 5. Ustava, propisuje jedno ograničenje koje se odnosi na članstvo u političkoj stranci, a prema kome sudije Ustavnog suda, sudije i javni tužioci, Zaštitnik građana, pripadnici policije, pripadnici vojske, kao i druga lica čija je funkcija u skladu sa zakonom nespojiva sa članstvom u političkoj stranci, ne mogu biti članovi političkih stranaka. Što se tiče načina organizovanja političke stranke, zadržan je opšteprihvaćeni princip ili koncept u uporednom pravu da se političke stranke organizuju i deluju isključivo na teritorijalnom principu. Ovim zakonom je predviđeno da politička stranka počinje sa radom sticanjem statusa pravnog lica, a to pravo stiče danom upisa u registar političkih stranaka. Ovim zakonom su određena i načela rada političkih stranaka, a to su, pre svega, načelo javnosti i načelo zakonitosti u radu. Zakonom o političkim strankama određuju se značajne novine u ovom delu koji se tiče osnivanja i umesto dosadašnjih 100, zakon predviđa da političku stranku može da osnuje najmanje 5.000 punoletnih građana, iako smo čuli i druge predloge. Mislim da tim predlozima koje su drugi poslanici iznosili treba izaći u susret, da 10.000 poslovno sposobnih i punoletnih državljana mogu da daju podršku za osnivanje političkih stranaka. Zakon predviđa još jedno pravilo – da se politička stranka osniva na osnivačkoj skupštini donošenjem osnivačkog akta, programa, statuta i izborom lica ovlašćenog za zastupanje političke stranke. Zakon predviđa da će nastavak rada biti moguć samo za one stranke koje u roku od šest meseci od početka primene novog zakona usklade svoj statut i druge opšte akte sa zakonom i podnesu prijave za upis u registar političkih stranaka. Ovo je sve obuhvaćeno Predlogom zakona u članu 45. Ubeđen sam da će usvajanjem zakona o političkim strankama biti uveden red i veća odgovornost za sve one koji žele da osnuju političku stranku. Veoma je značajna i obaveza pri registraciji stranaka, prema kojoj je politička stranka dužna da istekom svake osme godine od dana upisa u registar podnese prijavu za obnovu upisa u registar sa propisanim overenim potpisima koji su potrebni za osnivanje političke stranke. Usvajanjem zakona o političkim strankama stvara se mogućnost za jeftiniji i efikasniji izborni proces, kao i bolju kontrolu rada i poslovanja političkih organizacija. Definitivno, ovaj zakon će uozbiljiti političku scenu i smanjiti broj političkih stranaka. Zato će poslanici iz Demokratske stranke u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala, gospodine Puriću. Na osnovu člana 85. određujem pauzu jedan sat i počinjemo u 15.00 časova. Na listi prijavljenih govornika prvi je narodni poslanik gospodin Jovan Palalić. [[Posle pauze – 15.00]] Dobar dan, počinjemo popodnevni deo zasedanja. Kao što sam pre podne rekao, prvi govornik je gospodin Jovan Palalić, narodni poslanik DSS. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nesumnjivo je da Predlog zakona koji je pred nama uređuje jednu važnu oblast, koja sasvim sigurno utiče na ukupan politički, rekao bih i društveni, život. Dobro je što je ministar Marković danas ovde prisutan i pažljivo sluša diskusije, prvenstveno poslanika opozicionih stranaka. Koristim ovu priliku da uputim jednu kritiku, s obzirom na to da je ministar Marković zadužen za resor lokalne samouprave, zbog toga što pre neki dan nije bio na Odboru za lokalnu samoupravu gde je trebalo da se raspravlja o jednoj i te kako važnoj temi, koja u ovom trenutku tišti sve lokalne samouprave u Srbiji, a to su mere Vlade Republike Srbije, prvenstveno one koje se odnose na smanjenje transfernih sredstava, koje će i te kako da pogode veliki broj lokalnih samouprava i sasvim sigurno onemogućiće ne samo ozbiljne investicije, nego, faktički, i finansiranje osnovnih nadležnosti lokalnih samouprava. Naravno, ne govorim to slučajno. Činjenica je da su vlasti koje su konstituisane na lokalnim samoupravama faktički izabrane od strane građana, ali po kandidovanju od strane političkih stranaka. Onda imamo jednu vrlo čudnu situaciju da su sve lokalne samouprave u Srbiji osudile ove mere Vlade Republike Srbije, i lokalne samouprave u kojima vrše vlast predstavnici vladajuće većine i one u kojima vrše vlast predstavnici opozicionih stranaka. Sa druge strane, imamo Vladu Republike Srbije, koju iste te stranke čine, a koje nemaju sluha za probleme lokalnih samouprava. Samim tim, to više zbunjuje građane koji su glasali na lokalnom nivou, a podsećam vas da su bili zajedno lokalni i parlamentarni izbori. Koristim priliku da ukažem ministru Markoviću da je situacija, kada je u pitanju finansiranje lokalne samouprave, izuzetno teška i dramatična. Apelujem da kao resorni ministar u Vladi Republike Srbije pokrene postupak da se ova mera koja se odnosi na smanjenje transfernih sredstava za 2009. godinu, u iznosu od 15 milijardi, što je kap u moru ukupnog budžetskog deficita koji Vlada pokušava da reši, ukine. U svakom slučaju, političke stranke, o kojima danas razgovaramo, imaju izuzetno važnu ulogu u društvenom i političkom životu, pogotovo u modernim demokratijama. Nesumnjivo je da je veliki broj teorija i pogleda na ulogu političkih stranaka postojao u prethodnom periodu i manje-više mogu se podeliti na dve grupe, koje potpuno različito vide ulogu političkih stranaka, njihovu funkciju, njihov značaj, njihovu stvarnu suštinu. Rekao bih da se upravo u toj podeli uloge političkih stranaka ogleda i ono što je realan politički život, pa i kod nas u Srbiji. Jedna grupa teoretičara je govorila da su političke stranke isključivo društva za osvajanje i eksploataciju vlasti. U toj grupi teoretičara bio je i teoretičar Mihels, koji je govorio da su političke stranke organizacije u kojima vlada gvozdeni zakon oligarhije i takav gvozdeni zakon oligarhije prenosi se i na samo funkcionisanje vlasti u kojoj učestvuju te političke stranke. Želim da ukažem na atmosferu koja je trenutno u Srbiji, bar kada je u pitanju odnos vladajućih stranaka koje vrše vlast prema opoziciji i ulozi opozicionih stranaka u kreiranju kritičnog javnog mišljenja, ulozi političkih stranaka da artikulišu one interese građana koji nisu našli zadovoljenje u politici Vlade kroz različite mere uticaja na javni život, medije, na funkcionisanje institucija, što i te kako ignorišu. Imam utisak da upravo ta politika i taj pogledna političke stranke preovlađuje unutar vladajuće koalicije, unutar vladajućih stranaka, da su stranke isključivo društva za osvajanje i eksploataciju vlasti. To nije dobro jer kod građana stvara lošu sliku o političkim strankama, stvara sliku da političke stranke ne mogu da rešavaju nagomilane probleme. U toj situaciji stvara se jedna politička apatija i odlazak građana u apstinenciju od političkog života, u krajnjoj meri i učešća na izborima. Sasvim sigurno, takva atmosfera, uz odsustvo želje za dijalogom od strane vladajućih stranaka sa opozicijom koja iznosi kritičke stavove (konkretno, u ovom slučaju o merama Vlade koje se odnose na rešavanje ekonomske krize, ali i o državnoj politici Vlade) govori o tome da želja da se vlada, da se eksploatiše vlast, u strahu od konkurencije, jeste nešto što sada dominira. Što se tiče predloženog zakona, DSS ima nekoliko primedaba, na koje želimo da ukažemo gospodinu ministru Markoviću. Naravno, od razumevanja za te primedbe kroz diskusiju u pojedinostima zavisiće, u krajnjoj liniji, i nekakav zvaničan stav DSS-a o ovom zakonu. Prva načelna primedba koju su izneli predstavnici DSS u prepodnevnoj raspravi jeste činjenica da ovaj zakon ne obuhvata oblast finansiranja političkih stranaka, što izaziva najviše polemike u javnosti. Sasvim sigurno, kod raznih stručnjaka, eksperata, pa i samih građana, ta vrsta nedefinisane pozicije finansiranja političkih stranaka stvara sliku o strankama kao društvima za osvajanje i eksploataciju vlasti, društvima koja su koruptivna, koja su podložna korupciji. Sasvim sigurno, ne stvara dobru sliku. Ključne primedbe kada je u pitanju ovaj zakon odnose se na preširoka ovlašćenja Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, kada je u pitanju ova oblast. Pomenuću član 17. koji se odnosi na organizacione jedinice po teritorijalnom principu i koji to pitanje reguliše. Zaista je potpuno nejasno zašto je potrebno da ministarstvo nadležno za državnu upravu i lokalnu samoupravu ima evidenciju o promenama unutar teritorijalne organizacije lokalnih samouprava. Mislim da su izmene statuta, koje stranka može da učini u smislu drugačije pozicije svog teritorijalnog organizovanja, koje bi se dostavile u nadležno ministarstvo tj. registar, sasvim dovoljne, bez opterećivanja političkih stranaka. Potpuno je nejasno iz kojih razloga, šta taj podatak znači Ministarstvu. Kada je u pitanju eventualna promena u teritorijalnoj organizaciji, u nekom opštinskom odboru, u gradskom odboru, od toga nikakvu korist, niti ikakav praktičan značaj samo ministarstvo i sam registar ne mogu da imaju. Smatram da ovaj deo treba rešiti tako što će se prihvatiti amandman poslaničke grupe DSS. Uvek smo govorili da političku scenu treba uozbiljiti, upravo iz ovih razloga o kojima sam govorio u uvodu, kako građani percipiraju političke stranke kao ozbiljne političke subjekte koji artikulišu interese, koji stvaraju kritičku javnost, koji usmeravaju politički život. Uozbiljiće se tako što će se samo osnivanje i registracija političkih stranaka definisati podrškom većeg broja građana. Mi smo u tom smislu uložili amandman da je za osnivanje i registraciju političkih stranaka potrebno 10.000 overenih potpisa građana. Naravno, smatramo, o tome je diskutovano u prepodnevnoj raspravi, da nije dobro da se javno na taj način na koji je Ministarstvo... Pokušavamo da shvatimo, kada je u pitanju teritorijalna organizacija i kada je u pitanju objavljivanje na sajtu osnivača stranke, šta je racio, šta je motiv Ministarstva da ima te podatke, osim ako ne želi da se bavi podacima ljudi koji su osnivači pojedinih opozicionih stranaka i aktivno učestvuju na nekom nivou političkog života, od lokalne samouprave, mesnih odbora, i da se eventualno vrše pritisci na te ljude. Ja drugačije ne mogu da razumem ovaj motiv. Pitanje koje je takođe interesantno jeste – zašto je Ministarstvo uzelo na sebe ovoliko veliku nadležnost kada je u pitanju nadzor? Smatram da ova vrsta nadzora podseća na neka ranija vremena u kojima se gušila sloboda političkog organizovanja i mislim da taj deo nije potreban u članu 40. U svakom slučaju, DSS smatra da je potrebno donošenje ovog zakona, ali ćemo konačan sud doneti kada se bude odvijala rasprava o pojedinostima. Hvala.
Hvala. Ministar.
Zahvaljujem. Mislim da su se u ovoj raspravi grupisale tri krupne primedbe. Jednu primedbu je prosto nemoguće otkloniti, a to je da zajedno sa ovim zakonom idu i neki drugi zakoni. Nadam se da ćete imati razumevanja za to, pre svega imajući u vidu da neki od tih zakona koji se pominju nisu u delokrugu rada našeg ministarstva. Time ne sporim da ste u pravu kada kažete da bi bilo dobro da što pre imamo taj set zakona i potrudiću se, u onom domenu u kom je to iz moje nadležnosti, da se što pre pojavim pred narodnim poslanicima sa tim drugim zakonima. Podsećam vas da su pojedini zakoni već u javnoj raspravi i pozivam vas na učešće u tome, a dobićete i pismeno formalno obaveštenje o svemu tome. Prvo pitanje je pitanje cenzusa za osnivanje političke stranke. Predvideli smo 500 za stranke nacionalnih manjina, 5.000 za ostale stranke. Odavno, barem koliko se ja sećam, nije bilo toliko konsenzusa od strane vlasti i opozicije, praktično svih poslaničkih grupa, izuzev LDP, da se jedna ovakva ideja sprovede u delo, da se ide sa povećanjem cenzusa. Predložili smo 5.000, a praktično sve poslaničke grupe su tražile 10.000, i mislim da je to prva primedba. Želim da kažem da je Ministarstvo, da sam ja kao ministar potpuno otvoren da o tome razgovaramo, da još jednom razmislimo o tom amandmanu i o toj primedbi. Druga primedba su imena na sajtu. Žao mi je što taj naš predlog izaziva ovoliko zabune. Koliko mi je poznato, postoji amandman u tom pravcu i mislim da i tu drugu primedbu možemo još jednom da razmotrimo i da donesemo odluku koja bi zadovoljila većinu poslanika u Narodnoj skupštini. Treća primedba odnosi se na član 17. i na pitanje teritorijalne organizacije. Razlog što se to našlo u tekstu jesu neki sporovi koji su se dešavali u praksi. Podsetiću vas na spor koji se svojevremeno vodio oko Socijalističke partije Srbije i oko toga koje je lice ovlašćeno za zastupanje; mislim da je to dobro poznato iz ranijih vremena, kada je bilo – gospodin Branislav Ivković ili gospodin Ivica Dačić. Međutim, ukoliko to izaziva tolike dileme, a u nadi da će naša politička scena generalno biti mirnija u budućnosti, spreman sam da razgovaramo i o toj trećoj primedbi. Mislim da su ovo tri primedbe koje su se do sad pojavljivale. Drago mi je što se ne spori ono suštinsko u ovom zakonu i mogu sad da vam kažem da se nadam da ćemo postići dosta širok konsenzus u vezi sa ove tri primedbe i da ćete onda biti u prilici da bez ikakvih ograda date podršku ovom zakonu, kao i druge poslaničke grupe koje su iznosile jednu od ove tri primedbe.
Reč ima narodna poslanica Maja Laušević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o političkim strankama. Predmet zakonskog uređenja ovog zakona jeste osnivanje i pravni položaj političkih stranaka, upis i brisanje iz registra, prestanak političkih stranaka i druga pitanja koja su značajna za rad političkih stranaka. Pravni život političkih stranaka počinje dobijanjem statusa pravnog lica. Status pravnog lica stiče se danom upisa u registar političkih stranaka. U prilog tome da je neophodan pravni okvir u ovoj oblasti govori činjenica da imamo zapravo dva registra u koje se upisuju političke stranke, i to je neodrživo stanje, tako da smatram da je ovaj predlog izuzetno dobar. Umesto, kao do sada, 100 punoletnih građana potrebnih za osnivanje političke organizacije, predlaže se da političku stranku može osnovati 5.000 punoletnih i poslovno sposobnih građana. Naročito bih se osvrnula na dva člana Predloga zakona, koja bih istakla kao izuzetno dobra i kompatibilna sa pravnim poretkom i pozitivnim zakonodavstvom naše zemlje. Radi se o članu 19. Predloga zakona o političkim strankama koji je kompatibilan sa osnivanjem privrednih društava. On decidirano kaže da naziv političke stranke ne može biti identičan nazivu druge političke organizacije koja je upisana ili uredno prijavljena za upis u registar, odnosno koja je brisana iz registra, pod uslovom da od dana brisanja iz registra nije proteklo više od četiri godine, odnosno takav da izaziva zabunu u javnosti ili povređuje moralna osećanja građana, što jeste intencija zakonodavca. Drugo rešenje koje smatram da je veoma dobro jeste postupak upisa u registar političkih stranaka. Naročito bih se osvrnula na član 26. Predloga zakona koji kaže da je Ministarstvo dužno da donese rešenje o upisu političke stranke u registar u roku od 30 dana od dana predaje uredne prijave za upis. Rešenje koje donese ministar jeste konačno i protiv njega se može voditi upravni spor. To rešenje jeste kompatibilno, zapravo, sa Zakonom o opštem upravnom postupku, i na dva načina se stiče zaštita: kao ćutanje administracije, a s druge strane se može pokrenuti upravni spor. Ono što mislim da je najvažnije, i što je dobro, istaknuto je u članu 26. stav 4 – ako Ministarstvo u roku od 30 dana, iz stava 1, ne donese rešenje o upisu političke stranke u registar, odnosno ne odbaci prijavu (što je decidno normirano Predlogom zakona) za upis političke stranke u registar, smatra se da je politička stranka upisana u registar narednog dana od dana isteka ovog roka. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospođica Nataša Vučković.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, očigledno je da rasprava koju vodimo o ovom zakonu interesuje najveći broj poslaničkih grupa, jer ovo jeste suštinsko pitanje za funkcionisanje i političkih partija i demokratije u Srbiji. Postavilo se pitanje da li je donošenje ovog zakona potrebno i da li možda nemamo neka preča posla u ovim trenucima krize. Rekla bih da funkcionisanje demokratije uvek jeste jedno od ključnih pitanja za svaku zemlju i činjenica je da jedan zakon pripremamo duže vreme da bismo o njemu mogli da raspravljamo u parlamentu. Ovaj zakon je potrebno doneti iz razloga što političke stranke funkcionišu na osnovu dva stara zakona, jednog republičkog i jednog saveznog. Oni koriste staru terminologiju, dolaze iz jednog starog režima i sigurno je da je potrebno da novi zakon uskladimo kako sa novim Ustavom, tako i sa konvencijama koje smo u međuvremenu ratifikovali. Postavilo se pitanje da li se ovim zakonom stvara jedna restrikcija na planu slobode političkog udruživanja. Naravno da je to pitanje koje zavisi od stava svake političke stranke o tome koji je potrebni broj osnivača kojim se takvo pravo neće ograničiti. Sigurno je da je određen broj osnivača potreban. Koliki će on biti, ne možemo licitirati da li je to 100, 1.000, 5.000, 10.000, vidimo da su i poslaničke grupe iz opozicije podnele amandman da se taj broj osnivača poveća na 10.000. Meni je žao što poslanička grupa LDP nije podnela amandmane. Pažljivo sam slušala njihovu diskusiju danas, sigurno je da bi neke od njihovih primedaba bile usvojene. Čini mi se da je jednu od primedaba koja se tiče mogućnosti registracije lokalne stranke, dakle, stranke na lokalnom principu, bilo moguće na neki način ugraditi u ovaj zakon i žao mi je što u tom smislu neki predlog sa njihove strane nije potekao. U svakom slučaju, donošenje zakona o političkim strankama je uvek prilika, pored razmatranja samih konkretnih rešenja koje zakon predviđa, da razmotrimo na koji način funkcioniše pluralizamu našoj zemlji i da li smo kao građani i kao predstavnici građana zadovoljni njegovim funkcionisanjem. Postoje dve odredbe u ovom predlogu zakona za koje mi se čini da ih je ključno razmotriti da bismo videli na koji način se one reflektuju, odnosno projektuju u nekoj našoj političkoj i društvenoj stvarnosti. Jedno je pitanje šta je politička stranka, da je to organizacija koja oblikuje političku volju, s jedne strane, a s druge strane, da politička stranka ne može sebi potčiniti vlast, niti je neposredno vršiti. Kako se te dve odredbe projektuju u našoj stvarnosti, kako ih doživljavaju naši građani? Kod nas postoji jedan ostatak autoritarne kulture ili, bolje rečeno, autoritarne tradicije koja ide za tim, koja stvara jednu atmosferu da svako zlo u ovoj zemlji potiče od političkih partija, od pluralizma, jednom rečju - od demokratije. To je nešto što kod građana stvara osećanje da je zapravo svaki vid političkog angažmana nešto što je negativno, nešto što ne donosi nikakvu korist, nešto što stvara apatiju i potpunu nezainteresovanost. Ovo je vrlo važno pitanje kada govorimo o pravu na političko udruživanje, jer inače bi svaka rasprava o tom pravu na političko udruživanje bila potpuno artificijelna ukoliko, s druge strane, kao političari i kao narodni predstavnici ne vodimo računa o tome da li na pravi način uspevamo da animiramo građane na učešće u javnom životu, na učešće u političkim debatama, u procesu donošenja odluka, jer to je ono po čemu se meri uspešnost svakog pluralističkog društva. U tom smislu, mislim da moramo mnogo više kao političke stranke i kao političari pojedinci da radimo na tome. Demokratska stranka, u svakom slučaju, imajući u vidu svoju tradiciju i iskustvo koje je prošla kroz dugi opozicioni period, nema nikakvu nameru da ide za restrikcijom prava na slobodu političkog udruživanja jer želi da pronađe najbolja rešenja. Možda bi nam u ovoj raspravi bilo dobrodošlo da smo imali neka komparativna rešenja, da vidimo kako je isto pitanje regulisano u nekim drugim zemljama oko nas, ali, u svakom slučaju, verujem da ćemo i kroz raspravu o amandmanima uspeti da dođemo do najboljih rešenja. Jedna druga odredba koja je takođe podstakla debatu jeste pitanje da politička stranka ne može potčiniti sebi vlast, odnosno da je ne može neposredno vršiti. Naravno, to je pitanje vrlo opšte i ono se razume kao takvo da politička stranka učestvuje na izborima, i samim tim učestvuje u vršenju vlasti, ali kada razgovarate sa građanima vi ćete videti da veliki broj građana zapravo smatra da političke stranke u našoj zemlji imaju neosnovano vrlo veliki uticaj, mnogo veći nego što bi po njihovom osećanju to bilo potrebno. Da li je to osnovano ili nije osnovano, zavisi od slučaja do slučaja, ali je činjenica da postoji jedna, rekla bih, vaga između toga kako deluju političke stranke i samih institucija. Dakle, mi imamo situaciju da zbog slabosti naših institucija ponekad političke stranke deluju, kao oni koji učestvuju u formiranju same vlasti, sa mnogo više uticaja nego što bi to možda trebalo da bude. Dakle, razvoj institucija je, to je ono što hoću da kažem, nešto što će sigurno napraviti tu ravnotežu u periodu koji je pred nama. Za to je potrebno vreme, potrebno je vreme da bi se stvorila jedna kultura svake institucije. Vidimo koliko nam je napora potrebno da u parlamentu napravimo neke rezove koji bi doveli do boljeg funkcionisanja i više demokratske i efikasne procedure. Dakle, još jednom želim da istaknem da se ovim zakonom ni na koji način ne dovodi u pitanje restrikcija prava na političko odlučivanje, uvodi se, rekli bismo, red u jednu oblast i usaglašavanje sa postojećim zakonima. U tom smislu smatram da je donošenje ovog zakona potrebno. Hvala vam na pažnji.
Hvala vama. Reč ima gospođa Daniela Lovrin-Gavrilović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da kažem da će Poslanička grupa ZES podržati ovaj zakon, pre svega zato što je zakon dobar. U toku prepodnevne rasprave imali smo dijalog između gospodina ministra i Poslaničke grupe LDP, gde je praktično ministar jasnim argumentima otklonio svaku sumnju u dobru nameru za donošenje ovog zakona. Kada govorimo o razlozima zbog čega treba doneti novi zakon, činjenica je da ovu materiju, dakle materiju nastanka i delovanja političkih stranaka, regulišu propisi koji su nastali 1990. godine, dakle pre skoro 20 godina, i da takvi propisi nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije, te je stoga neophodno doneti nov zakon i uvesti red u politički život. Osvrnuću se na dve najznačajnije primedbe koje su iznete u današnjoj raspravi. One se odnose na preregistraciju političkih stranaka i na to da li treba imena osnivača da stoje na internetu, dakle, da li građani treba da budu upoznati preko interneta sa tim ko su osnivači određenih političkih stranaka. Smatram da je preregistracija veoma dobra iz prostog razloga što se na svakih osam godina utvrđuje da li neke političke stranke zaista imaju podršku određenog broja građana i da li one mogu i treba da nastave sa svojim političkim delovanjem, jer, zapravo, smisao političke organizacije jeste da se učestvuje u političkom životu jedne zemlje i da se utiče na kreiranje političke svesti građana Srbije. Stoga ne vidim da postoji bilo kakav problem da se na svakih osam godina preispita da li određene političke organizacije, političke stranke ispunjavaju zakonske uslove za svoje političko delovanje. S druge strane, smatram da je veoma važno da građani znaju ko su osnivači političkih stranaka, dakle, ko su ljudi koji na izborima traže glas, traže od građana da podrže njihovu politiku i na taj način određuju, praktično, život građana Srbije. Na početku sam rekla da je zakon dobar. Rekla sam da će DS podržati ovaj zakon, ali želim da istaknem još jednu činjenicu, čini mi se da se moje kolege nisu osvrnule na to, a to je da ovaj zakon ukazuje, odnosno kaže ko ne može biti član političke stranke, što takođe smatram da je veoma važno – to su nosioci pravosudnih funkcija, to su pripadnici vojske i policije, dakle, to su one delatnosti, odnosno nosioci onih funkcija koji zapravo i ne treba da uzimaju na taj način učešće u političkom životu. Dakle, još jednom, smatram da je zakon dobar i zato će Demokratska stranka podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč dajem potpredsednici Narodne skupštine, narodnoj poslanici Gordani Čomić, uz napomenu da je preostalo vreme 58 minuta za poslaničku grupu Demokratske stranke.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, stanje u vezi sa organizovanjem, registracijom i radom političkih stranaka u Srbiji možda najslikovitije, malo karikaturalno, opisuje jedan razgovor koji sam imala sa predstavnicima evropskih političkih stranaka, čija je reakcija na našu informaciju da u Srbiji postoji preko 500 registrovanih stranaka bila – pobogu, kako ste im svima našli različita imena? To je prvi paradoks koji vidite vrlo jasno tek kada razgovarate sa nekim ko decenijama ili vekovima živi u prostoru političkih i ekonomskih sloboda. Drugi paradoks vezan za rad političkih stranaka u Srbiji jeste da su svi birači svih naših stranaka stariji od vremena postojanja naših stranaka, opet sa malo cinizma – imamo maloletne političke stranke sa punoletnim biračima. U društvu u kojem postoji tradicija ekonomskih i političkih sloboda nije problem organizovati stranku koja postoji dve-tri godine, zato što ona uleće u milje u kome inače postoji kultura dijaloga i kultura organizovanja i poštovanja pravila i reda, i svest o tome šta je opšti interes u kojem političke stranke učestvuju kao društveni akteri. Ako imate mahom maloletne stranke, onda imate problem sa kontekstom, o kojem morate da vodite računa, dakle, na koji način ćemo sa tako malo iskustva, sa tako malo znanja, nažalost, i sa premalo veština, a ne želeći da poštujemo red u organizovanju, uspeti da definišemo opšti interes. Razlog za postojanje stranaka uopšte leži upravo u tome što ljudi, ljudska bića, ljudska društva nemaju sposobnost spontanog definisanja i organizovanja opšteg interesa. To ljudi jednostavno nemaju, za razliku od mrava, pčela ili drugih koji žive u zajednicama, koji evolutivno imaju svest o tome šta je opšti interes. Ljudi nemaju. Kod ljudi opšti interes neko treba da definiše, neko treba da kaže šta je to što nam je svima cilj da se desi u našoj maloj lokalnoj zajednici i široj društvenoj zajednici. Daću vam najjednostavniji dokaz da je ta teorija ispravna, dokaz koji nam je svima poznat, a to je zagađivanje i uništavanje životne sredine tokom 20. veka. Dakle, koliko glup moraš da budeš da uništiš, da zagadiš vodu, vazduh i zemlju, resurse koji ti omogućavaju da živiš? Nakon što smo videli da smo štetu napravili, počeli smo da razgovaramo o regulativi kojom ćemo štetu popraviti i kojom ćemo nadalje životnu sredinu štititi. To je treći paradoks koji je vezan za političke stranke kod nas, koji nedovoljno jasno sopstvenim biračima, najširoj javnosti i stručnoj javnosti pokazuje da umemo da definišemo opšti interes. Četvrti paradoks je kontekst u kojem donosimo zakon kojim želimo preregistraciju, želimo uvođenje reda u sferu političkih stranaka. Zašto je paradoks? Zato što je kod nas moderno, "in", ako hoćeš o sebi da kažeš nešto pozitivno, da kažeš "nisam član nijedne političke stranke". Ako to radiš javljajući se u radio i televiziju, onda obično i pozdraviš sve u studiju. Nije normalno da se pozitivnim definiše da nisam član nijedne političke stranke. Pogotovo nije normalno da postoji rašireno javno mnjenje u kojem je popularno gaditi se političkih stranaka ili sa prezirom govoriti o ljudima koji žele da se organizuju u političke stranke jer žele da nauče kako se definiše opšti interes i žele da to rade u uređenom sistemu. Problem sa percepcijom o nama koji želimo da se aktivno uključimo u političke stranke jeste što imamo negativnu percepciju i što se uglavnom za nas smatra da smo koruptivni, da smo lopovi, da smo svi isti, vucibatine, hohštapleri i sve ostalo što se vezuje za bilo koga ko želi da bude organizovan u političke stranke. Pri tom, zato je to paradoks, svi ti koji o politički organizovanim ljudima govore negativno nemaju nikog drugog sem nas – da definišemo opšti interes, da se takmičimo na političkom tržištu za pravo da učestvujemo na javnim poslovima u institucijama gde bi mogao da se kroz dijalog ostvari opšti interes. Žrtve tog negativnog stava, negativnih predrasuda o političkim strankama kao takvimjesu institucije, ova naša institucija u kojoj sedimo, o kojoj mahom većina ljudi koji žive u Srbiji misli sve najgore. Odgovornost za to snosimo mi koji smo u instituciji, zato što nedovoljno jasno ljudi koji nas gledaju vide da brinemo o njihovim brigama, njihovim problemima i da želimo da rešimo njihove probleme, nego vide nas koji se češće bavimo jedni drugima i činjenicom da nećemo da se uspostavi red, a da tražimo od drugih da taj red bude uspostavljen. Izjednačavanje regulative i stvarnosti u Srbiji je šansa ovog tehničkog zakona. Manje-više, on ima tehničku normu, tehničke odredbe kojim treba da učini mogućim da bude reda u registrovanju političkih stranaka, da bude reda u tome ko je osnivač, da bude reda u tome ko i na koji način program stranke nudi i pri registraciji i u izbornim kampanjama. Sve to zajedno ne može nas da natera da se ponašamo dolično i da stičemo znanja i iskustva da bismo zaista opravdali postojanje političkih stranaka, a to je da na političkom tržištu, u političkoj utakmici, ne kroz sukobe i kroz potpuno izostajanje dijaloga, nego kroz dijalog, na način primeren onima na koje želimo da ličimo u EU, definišemo opšti interes. Potpuno ubeđena u sposobnost i volju svih onih u Srbiji koji žele da rade u političkim strankama i potpuno ubeđena da ćemo i ovaj zakon menjati, želim da dam podršku ministru koji je uneo ovaj zakon i da zaista podsetim da je Ministarstvo finansija u obavezi da unese još jedan zakon u Narodnu skupštinu, zakon o finansiranju političkih stranaka, da bi bilo sve jasno – ko je u političkim strankama, zašto, na koji način donosi odluke i ko nas i koliko plaća. Hvala.
Pre nego što dam reč gospodinu Konstantinu Samofalovu, samo da se izvinim zbog lapsusa, poslanička grupa je "Za evropsku Srbiju". Reč ima gospodin Konstantin Samofalov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedavajući, ovim zakonom o političkim strankama, čiji je predlagač Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, menjaju se dva postojeća zakona koja su usvojena još u vreme SFRJ, Zakon o političkim organizacijama i Zakon o udruživanju građana u udruženja, političke i društvene organizacije, koja su u mnogo čemu zaista prevaziđena. S obzirom na činjenicu koja je više puta ovde pomenuta, da danas u Srbiji ima oko 600 političkih stranaka i da se postavlja pitanje njihove ozbiljnosti i političke scene uopšte, smatram da je zaista bilo krajnje vreme da dobijemo jedan moderan zakon. Ovim zakonom uređuju se najpre načela organizovanja političkih stranaka, dakle načela javnosti i zakonitosti u radu, zatim, način organizovanja na teritorijalnom principu, predviđa se i mogućnost ograničenja slobode udruživanja, i to, pre svega, ukoliko su aktivnosti političkih stranaka usmerene na nasilno rušenje ustavnog poretka, zatim, na izazivanje rasne, nacionalne, verske mržnje, razdora, netrpeljivosti. Posebno je značajno udruživanje u šire političke saveze u zemlji i inostranstvu. Podsetiću da je Demokratska stranka na neki način probila led po ovom pitanju prijemom u Socijalističku internacionalu, jednu veliku ideološku organizaciju koja okuplja oko 160 organizacija iz čitavog sveta, a na principima solidarnosti, slobode, ravnopravnosti, socijalno pravednijeg društva itd. Prema tome, ovim zakonom se stabilizuje politička scena u Srbiji. Nadam se da ćemo na taj način dobiti kudikamo ozbiljniju političku scenu. Ono što je takođe nekoliko puta pomenuto kao glavna novina jeste izmena broja osnivača – umesto 100 neoverenih potpisa, što je dovelo do hiperprodukcije političkih partija, sada će biti potrebno 5.000 overenih potpisa poslovno sposobnih i punoletnih građana Republike Srbije, čija će imena biti dostupna javnosti na internet prezentacijama ovih političkih stranaka. Takođe, predviđa se i osnivanje političkih stranaka nacionalnih manjina sa 500 potpisa, zatim, mogućnost upisa u registar stranaka manjinskih zajednica ne samo na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu, nego i na jeziku nacionalne manjine. Ove odredbe smatram izuzetno pozitivnim, zbog toga što Srbija na ovaj način potvrđuje da je država koja brine o svim svojim građanima, posebno o predstavnicima nacionalnih manjina. U poslednje vreme se u Srbiji dosta govorilo o tome da idemo ka nekakvom sistemu koji postoji u razvijenim evropskim i svetskim demokratijama, gde postoji tri, četiri, pet dominantnih partija. Ne bih predviđao koliko ćemo stranaka imati u našem parlamentu nakon sledećih izbora, ali svakako, nakon usvajanja ovog zakona, njihov broj će se smanjiti i na taj način ćemo početi jedan proces apsolutnog uvođenja reda. Takođe, imaćemo i lakšu kontrolu finansijskog poslovanja političkih stranaka, ali ćemo i smanjiti troškove za državu i građane, jer smo imali situaciju da političke stranke kandiduju liste, skupe 10.000 potpisa za kandidovanje, a onda ne dobiju ni toliko glasova. Pitanje je gde su zaista išla sredstva iz budžeta Republike Srbije. Na kraju, uzimajući u obzir činjenicu da su prve političke stranke u Srbiji nastale 1881, a podsetiću da je Demokratska stranka jedna od najstarijih, osnovana je između dva svetska rata, smatram da je neophodno da se ovo pitanje konačno uredi. U tom smislu, pozivam i predstavnike ostalih stranaka da podrže ovaj zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik DSS dr Zoran Šami.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, pažljivo sam slušao izlaganja juče i danas. Moram da priznam da sam danas nešto manje srećan nego juče. Naravno, prirodno je pravo gospodina ministra da brani zakon, ali nekako sam suviše sumnjičav kada se to radi previše gorljivo. Naime, višak strasti po pravilu znači manjak argumenata. Možda sa malo manje strasti možemo da pričamo o ovom zakonu. Nisam se zato javio, želeo bih samo da podsetim na dve stvari. Jedno je činjenica da ovo nije baš... ne slažem se sa gospođom Čomić da je ovo tehnički zakon, naprotiv. On se, doduše, formalno donosi kao i svi drugi zakoni, ali spada u kategoriju zakona koje valja doneti sa što većim konsenzusom. Takav će biti i zakon o finansiranju političkih stranaka, takav će biti, eventualno, i neki noviji izborni zakon. U zemljama krhke demokratije (nažalost, bojim se da mi još uvek tragamo za demokratijom i da tu moramo raditi još dosta vremena) ovakve vrste zakona valja donositi sa što širim konsenzusom. Može se, naravno, zakon izglasati sa 128 glasova skupštinske većine. Izglasavali smo već takve zakone, manje ili više važne. Ovde je bitno da se postigne što veći konsenzus. Svako iole mudar će ovo da razume. Drugo, video sam da su razne političke stranke predlagale da umesto 5.000 potpisa bude 10.000 potpisa. I moja stranka je to predložila, ali moja stranka to nije predložila nezavisno od drugih rešenja. Nama je ideja bila sledeća: 10.000 potpisa, a onda imamo otvorena vrata za sve izbore, od predsedničkih, parlamentarnih, pokrajinskih, lokalnih. Dakle, stranka koja je registrovana sa 10.000 potpisa mora da dobije otvorena vrata i ne mora da skuplja svaki put, za svake lokalne izbore ispočetka potpise. To je bila naša ideja. Ako nema tog rešenja, onda ne treba ni 5.000, neka bude 500. Tačno je da su tu potrebne određene izmene izbornog zakona u tom pravcu. Ako u ovom zakonu damo instruktivnu normu da je pravo političke stranke da učestvuje na izborima ako je registrovana, bez ikakvih dodatnih uslova, onda će ta instruktivna norma morati da natera onog ko bude jednog dana donosio izborni zakon, to neće morati da bude ova vladajuća većina, može neka druga, da mora onda takvu formulaciju da donese i unese i u takav zakon. Naravno, ovom prilikom neću dalje ulaziti u obrazlaganje naših amandmana, kao ni u diskusiju o amandmanima drugih poslaničkih grupa. Iz diskusije sam shvatio da tu ima krajnje suvislih amandmana. Molim vladajuću većinu, molim Vladu da vrlo ozbiljno razmotri amandmane poslanika i da, tako da kažem, ne bude uskogruda u odbijanju ili prihvatanju tih amandmana. Zahvaljujem.
Hvala vama. Za reč se javio ministar gospodin Milan Marković.
Gospodine Šami, možete biti sigurni da uskogrudi nećemo biti, nismo bili ni za jedan zakon koji smo ovde branili, a branili smo ih kao Ministarstvo, mislim, 16 ili 18 za ova dva mandata, što dok smo bili zajedno, što i sada kada smo razdvojeni, kada nismo koalicija. Jedna od ideja koje će pratiti reformu našeg izbornog sistema, pored same promene izbornog sistema, jeste uvođenje novih instituta i novih mogućnosti. Jedna od novih mogućnosti, koja svakako treba da bude, jeste ta da lišimo i državu, i građane i stranke nepotrebnih troškova prilikom kandidovanja. Zakoni koji regulišu izbor narodnih poslanika i odbornika su zakoni koji utvrđuju koja je to kvalifikacija da biste učestvovali u izbornom procesu. Što se tiče ovoga što vi predlažete, a sa čim se 100% slažem, 1000% se slažem, u krajnjem slučaju o tome sam govorio još pre godinu dana na prvom okruglom stolu po ovim pitanjima, tome je mesto u izbornim zakonima, gospodine Šami. Nema nikakvog smisla praviti kvalifikatorni uslov za osnivanje stranke ako neće biti oslobođenja od kvalifikatornog uslova za učestvovanje na izborima. Tu ste potpuno u pravu. Nemojte sumnjati u to da će u izbornim zakonima registrovane političke stranke biti oslobođene kvalifikatornih uslova. Budite sigurni da je to tako. Žao mi je što ne želite da prihvatite da ja ne mogu da prihvatim da u ovom zakonu bude norma koja po svojim obeležjima treba da bude sadržana u izbornim zakonima, u kojima se govori koji su uslovi za kandidovanje. Dakle, u izbornom zakonu, bilo kom, kokretno će stajati – da bi lista bila proglašena itd. potrebno je da je svojim potpisom podržalo toliko i toliko birača, a onda drugi stav – ukoliko je lista registrovane političke stranke, po ovom zakonu ona će biti proglašena ukoliko ispunjava ovaj drugi uslov, ali nema potrebe za skupljanjem određenog broja potpisa. Dakle, budite sigurni, to je jedan ratio legis, istina na neki način i ovog zakona, koji će se reflektovati u drugim zakonima. Što se tiče ostalih amandmana, rekao sam, tri su primedbe, a nijedna od ovih primedaba nije suštinska, što je meni veoma drago, jer očigledno smo pogodili pravu stvar sa idejom. Spreman sam da sednemo na Odboru za pravosuđe i upravu i da razgovaramo; te tri primedbe, odnosno četiri obuhvataju skoro sve amandmane koje ste vi podneli, sve amandmane koje je podnela SNS i sve amandmane koje je podnela Nova Srbija. Ukoliko nema političkih prepreka, a nadam se da ih neće biti, prepreke što se tiče sadržine ovog zakona neće postojati da i vi podržite ovaj zakon. Hvala.
Hvala ministru. (Zoran Šami: Replika.) Nemate pravo na repliku, ministar nije narodni poslanik, iako smo ga dugo viđaliu ovim klupama. (Zoran Šami: Imam još 30 sekundi svog vremena.) To može. Izvolite, gospodin Šami, 30 sekundi preostalo vreme.
Dovoljno će mi biti 30 sekundi. Skratiću pozdrave. Ipak, DSS ostaje pri svom predlogu. Sve je to lepo, jednog dana ćemo doneti izborni zakon, ali kao pravo političke stranke to mora da se nađe i u ovom zakonu. Ne znam ko će donositi sledeći zakon, ko će tada biti skupštinska većina, ko će biti ministar itd.; to uopšte, na kraju krajeva, nije ni važno. U ovom zakonu mora da stoji pravo političke stranke koje je stekla time što je politička stranka. Takva norma, da li u onom tekstu koji je predlagala Demokratska stranka Srbije ili eventualno nekom malo drugačijem tekstu, mora da stoji u ovom zakonu. Zahvaljujem.
Hvala vama. Povredu Poslovnika reklamira gospođica Marina Raguš. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, osnov za moje javljanje je član 100. Nadam se da neće ući u moje vreme i da ćete mi računati ovih desetak sekundi. Dakle, kaže se – narodni poslanik ima pravo da ukaže na povredu u postupanju predsednika ili predsedavajućeg, ukoliko smatra da ono nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi. Tokom prepodnevnog dela zasedanja... Inače, mi se redovno dovodimo u zabludu slobodnim sudijskim uverenjima, odnosno vrlo šarolikim i širokim tumačenjima odredaba ovog poslovnika. Mi smo od predsednika Skupštine imali prilike ovih dana da čujemo da poslanici ne mogu replikom da odgovaraju na izlaganja ministara koji su prisutni. Dalje, od gospođe Čomić smo tokom prepodneva čuli tumačenje da poslanici i te kako imaju prava da replikom odgovaraju i uđu u interaktivni odnos sa ministrom. Sada od vas čujemo da poslanici i te kako nemaju pravo na repliku. Naprosto, mislim da su svi poslanici zbunjeni tumačenjima Poslovnika. Želeli bismo da to konačno razjasnite. Mislim da je dragoceno da u takav interaktivni odnos uđemo, jer je to na korist građana koji prate ovo redovno zasedanje, a da pri tome ne trošimo vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Hvala.
Hvala vama. Nema povrede Poslovnika, jer ja ću naglas da vam pročitam član 101. koji kaže: "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe...", mislim da nema potrebe dalje da čitam. Dalje kaže – ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. U oba slučaja radi se o obraćanju Skupštini od strane narodnog poslanika. Evidentno je da član Vlade nije narodni poslanik i zbog toga ja na ovaj način tumačim odredbe Poslovnika u vezi sa replikom. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Ako niste zadovoljni mojim objašnjenjem, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o vašem zahtevu.
Nemam drugog načina da vam se obratim, osim ukoliko mi ne date reč.
Izvolite.
Meni zaista nije jasno koji onda stav mi ovde treba da sledimo. Želela bih onda da apsolutno prihvatljivo bude objašnjenje i potpuno jasno da mi kažete – po kojim pravilima se predstavnici Vlade ponašaju u toku redovnog zasedanja Narodne skupštine? Hvala.
Takođe prema odredbama Poslovnika, predstavnici Vlade, u svako doba kada zatraže reč, istovremeno je i dobiju.
Dakle, Poslovnik o radu se odnosi i na predstavnike srpske vlade. To sam htela da čujem. Znači, imamo pravo na repliku.
Nemate pravo na repliku. Poslovnik nisam povredio. Ako niste zadovoljni objašnjenjem koje sam malopre dao, molim vas, recite, pa će se Skupština u danu za glasanje o tome izjasniti.
Ne, nisam zadovoljna, jer mi nije jasno objašnjenje.
Hvala lepo. Dakle, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o vašoj primedbi. Sada dajem reč gospodinu Miroslavu Martiću. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, zakon o političkim strankama je izuzetno važan zakon jer uvodi red, ili bar pokušava da uvede red, na političku scenu Srbije (tačnije u izborni sistem Srbije), na kojoj u dobroj meri vlada haotično stanje, pomalo i zbog broja stranaka koje su u ovom momentu upisane u registar. Sama činjenica da je u registar udruženja, društvenih organizacija i političkih organizacija upisano preko 600 stranaka, tačnije 570, s obzirom na to da je deo stranaka u međuvremenu brisan iz registra, govori o tome da je političku stranku u Srbiji mogao da osnuje svako kome padne na pamet, uz minimalnu podršku građana. Skoro sam siguran da je Srbija prva u Evropi po broju političkih stranaka, a možda i u svetu, da ne pričam o tome da je više od 15 godina prošlo od donošenja poslednjeg zakona. Dakle, pažljivo sam slušao prepodnevnu debatu o pojedinim odredbama ovog zakona i najveći deo polemike bio je usmeren na odredbu o broju građana koji je neophodan da se osnuje politička stranka. Ako bismo pitali građane Srbije da li je to demokratska tekovina da u ovom momentu ima skoro 600 političkih organizacija ili je to cirkus, sasvim sam siguran da bi 99% građana reklo da je to cirkus koji vlada u Srbiji. Ovaj zakon je pravljen po ugledu na evropsko zakonodavstvo i u skladu sa Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, a ograničenja koja predviđa se pre svega odnose na odredbu po kojoj stranke ne mogu da rade na rušenju ustavnog poretka ili teritorijalnog integriteta zemlje. Ovaj zakon, ili dobar deo ovih zakonskih rešenja, pravljen je u skladu sa evropskim zakonodavstvom i zakonima najrazvijenijih evropskih zemalja - Austrije, Nemačke, Mađarske, Rusije, Norveške, Finske, Španije, kao i nekih susednih zemalja, kao što su Rumunija, Bugarska, Makedonija i Republika Srpska. Jedna od najvažnijih odredaba ovog zakona jeste ograničenje koje se odnosi na minimalan broj građana koji mogu da osnuju političku stranku. Ovaj zakon novim rešenjima predviđa da je, umesto dosadašnjih 100 punoletnih građana, neophodno da onaj ko ima nameru da osnuje političku stranku prikupi 5.000 potpisa punoletnih građana, odnosno državljana Srbije. Mislim da je to odredba koja je u ovom momentu prihvatljiva kao rešenje. U prilog tome bih vas podsetio samo da su postojale političke organizacije koje su na pojedinim izborima imale manje glasova nego što su skupile potpisa, ili manje glasova nego što su upisale u registar onih koji su podržali njihovo osnivanje. Uvodi se jedan izuzetak od pravila, a to je da je za osnivanje stranaka nacionalnih manjina potrebno najmanje 500 punoletnih državljana. Ova odredba je u skladu sa jednim od osnovnih ustavnih načela, kojim država garantuje posebnu zaštitu nacionalnih manjina. Ova zakonska rešenja su vrlo važna i sasvim sigurno je da će u dobroj meri uvesti red u izborni sistem Srbije, mada mislim, danas sam čuo ministra Markovića, čuo sam izlaganja pojedinih poslanika, čak i predstavnika nacionalnih manjina, da je ovaj cenzus mogao biti i veći, i ja se pridružujem tom stavu. Žao mi je što ministar Marković nije tu, voleo bih da mi objasni zašto se nije išlo na veći broj potrebnih potpisa za osnivanje stranaka. Ja podržavam da se taj broj za osnivanje stranaka nacionalnih manjina podigne na hiljadu, a za sve ostale na 10.000. Zakon je dalje propisao način i proceduru po kojoj se osniva stranka, odnosno propise koje moraju da ispoštuju, i obavezu da se na osnivačkoj skupštini utvrdi statut i program stranke. Kad je u pitanju naziv stranke, ovaj zakon predviđa veliku slobodu i daje mogućnost da se pored naziva na srpskom u registar može upisati naziv političke stranke na jeziku i pismu nacionalne manjine, ako to statut predviđa. Takođe, zakon sprečava da vizuelni identitet političke stranke koja se osniva bude identičan vizuelnom identitetu već osnovane stranke. Praksa je pokazala da je broj političkih organizacija upisanih u registar znatno veći uodnosu na broj političkih organizacija koje stvarno deluju na političkoj sceni Srbije, kao i da postojeći zakon ne uređuje mehanizme na osnovu kojih se može utvrditi da li politička organizacija učestvuje u političkom životu Srbije. Sem toga, jedna od najznačajnijih odredaba u ovom delu zakona svakako je odredba kojom se uvodi novi institut – obnova upisa u registar posle isteka osam godina od upisa u taj registar. Na kraju, zakon je detaljno razradio uslove koji definišu prestanak rada i zabranu političke stranke. To ne bih više obrazlagao. Izražavam žaljenje zbog toga što ministar Marković nije tu jer je on jedan od retkih ministara koji sve vreme ovde sedi i pažljivo sluša zakone koje predlaže. Time je za mene veće iznenađenje otkuda u prepodnevnom zasedanju toliko oštrih reči i primedaba na ovaj zakon od strane pojedinih poslanika upućenih gospodinu Markoviću. Ovo je dobar zakon. Poslanici Demokratske stranke će ovaj zakon sasvim sigurno podržati.
Reč ima gospodin Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, danas raspravljamo o jednom zakonu vrlo važnom za Republiku Srbiju. Kada raspravljamo o ovom zakonu možda je red da se prisetimo kako su izgledali počeci višestranačkog života i pluralizma u Srbiji. Nekada je u Srbiji bilo jako teško i opasno baviti se politikom, a obnova višestranačkog života i političkog pluralizma u Srbiji takođe je nosila određene rizike. Veoma sam ponosan i zadovoljan što su ovde u sali i profesor Mićunović, ali i gospođa Pešić, i svi oni ljudi koji su doprineli obnavljanju višestranačkog života. Međutim, u Srbiji je nekada obnavljanje političkog pluralizma značilo i šansu za začetke političkog egzibicionizma. Setimo se samo, kada zakon nije na adekvatan način uređivao delatnost i delovanje političkih stranaka, ko se sve i na koji način kandidovao na izborima u Srbiji. Da li pamti neko od vas Nikolu Šećeroskog i onu čuvenu rečenicu "ćetke, metle"? Da li pamtite ko je sve i na koji način učestvovao na izborima? Da li su građani Srbije možda zaboravili one stranke koje je formirala bivša Služba državne bezbednosti da bi ugrozila političko delovanje i delovanje političkih stranaka? Da li smo zaista zbog toga sada u situaciji, kada više nema Službe državne bezbednosti, da i one stranke koje je ta služba formirala prestaju da postoje? Naravno, na tržištu političkih ideja građani, birači najbolje određuju ko će i kako preći cenzus i kako će određena politička ponuda biti prihvaćena. Nužno je da na tržištu političkih ideja, kada se stranke kandiduju svojim političkim programima, birači prepoznaju one koji su najbolji, ali da bi to mogli da urade nekada je potrebno i zakonom urediti ovu delatnost. Ne mogu a da se ne setim da su neki ljudi u ovoj državi izbore doživljavali kao konkurs za nezaposlene, a stranku kao strateškog partnera. Ne mogu da se ne setim i onih ljudi koji su promenili sijaset stranaka samo da bi učestvovali na izborima, a konstantno osvajali manji broj glasova nego što je neophodno da skupe potpisa da bi se kandidovali. Ne mogu a da se ne setim, nažalost, ni činjenice da mnogi koji su učestvovali u obnavljanju višestranačkog života danas nisu među nama, ne zato što se ne bave politikom, već zato što su platili strašnu cenu svoje želje za bavljenjem politikom. Setite se da među nama nisu mnogi od onih koji su razvili zastavu Demokratske stranke. Kao pripadnik "Otpora", veoma sam ponosan na pripadnost narodnom pokretu "Otpor", ali moram da vas podsetim da je četiri hiljade ljudi bilo u zatvoru zbog toga što su se borili da se zakon o delovanju političkih stranaka donese u Srbiji. Naši prijatelji iz Srpskog pokreta obnove su platili strašnu cenu zbog želje da se u Srbiji na jedan uređen način ljudi bave politikom, da se donese zakon o delovanju političkih stranaka. Te žrtve nisu male, zavređuju poštovanje, zavređuju sećanje, zavređuju da se danas kada donosimo ovakav zakon setimo svih stradanja svih onih građana u Srbiji koji su platili strašnu cenu u želji da se bave politikom na jedan organizovan način. Naravno, u Srbiji postoji mnogo stranaka koje neki navode i vređaju zbog broja članova, pa smo imali situaciju da imamo i "kombi" i "trotinet" stranke, ali svi ljudi koji pređu cenzus i koji uđu u ovo zdanje zavređuju poštovanje i mogućnost da se na tržištu političkih ideja i u parlamentu bore za ostvarivanje svojih ideja jezikom argumenata i činjenica. Dobro je da zakon, pa i Poslovnik o radu, onemogućava one koji hoće da jezik nagomilane bahatosti i primitivizma nametnu jeziku argumenata i činjenica. Na kraju, moram da podsetim građane da smo danas u prepodnevnoj raspravi imali prilike da čujemo mnogo reči o tome koliko treba ljudi da bi se jedna stranka registrovala, koliko građana treba da potpiše nameru i želju da jednu stranku uvede u politički registar, i da li je to potrebno ili nije potrebno. Znate, kada hoćete da upravljate kolima u Srbiji ta kola morate da registrujete i morate da obavite lekarski pregled. Kada neko hoće da upravlja državom, za sada je potrebno da registruje stranku, a nadam se da će biti obavezan i lekarski pregled za one koji smatraju da je upravljanje državom neozbiljan posao. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Petar Kuntić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Ministarstva, uvaženi narodni poslanici, na dugom putu Republike Srbije ka EU sve su se političke elite u Srbiji, pa i šira javnost u određenom periodu, vrtele upravo oko pitanja novog zakona o političkim strankama. Novi zakon o političkim strankama je dobar za političku scenu zagušenu sa 575 političkih stranaka, nekoliko puta je ovde danas rečeno, od kojih je 133 registrovano u saveznom registru i 442 u Ministarstvu za državnu upravu. Da bih osnažio ovu tvrdnju o zagušenju na političkoj sceni Srbije reći ću da treba imati na umu da velike sile, recimo, Amerika ima dve velike stranke; jednako tako i Belika Britanija; Nemačka ima i centar, a šta ima Srbija, svedoci smo bili do sada. Doduše, trend u pomenutim zemljama traje već stotinu i više godina, dok demokratija u Srbiji tek ulazi u punoletstvo. Kroz politički sistem u Srbiji preslikava se većina društvenih konflikata. U tom smislu i ovdašnja hiperinflacija stranaka, tako tipična i za druge tranzicijske zemlje, mnogo govori o konfuznom komešanju na političkoj sceni Srbije i nezrelosti velikog broja afera koje se pojavljuju u njoj. Mislim na ovih 557 stranaka. Ovde se liderske taštine i lični probici zadovoljavaju osnivanjem političke stranke, pa ne čudi što ih je veći broj sa istim ili sličnim političkim programom. Sa naše strane, ovde u Srbiji dvostranačje se, naizgled, razvija spontano. Već na parlamentarnim izborima 2000. godine, a posebno na ovim prošlogodišnjim izborima, građani su masovno birali između dve opcije i stranaka koje su činile pomenute opcije. Predloženim zakonom o političkim strankama uređuje se osnivanje i pravni položaj političke stranke, upis i brisanje iz registra političkih stranaka, prestanak političkih stranaka i druga pitanja vezana za rad političkih stranaka. Predloženim zakonom jasno je definisana i pozicija političke stranke nacionalne manjine, čije je osnovno delovanje usmereno na predstavljanje i zastupanje interesa jedne nacionalne manjine i zaštitu prava pripadnika te nacionalne manjine u skladu sa međunarodnim standardima, programom i statutom političke stranke. Političku stranku, kao što je rečeno, može osnovati najmanje 5.000 punoletnih državljana Republike Srbije, a političku stranku nacionalne manjine može osnovati najmanje 500 punoletnih državljana Republike Srbije. To je puno manje od onog predloga koji je postojao kao radni materijal, gde je u početku bilo tri hiljade overenih potpisa za stranku nacionalne manjine. Politička stranka je dužna da istekom svake osme godine od dana upisa u registar podnese prijavu za upis u registar. Izuzetno, politička stranka ne podnosi prijavu za obnovu upisa u registar ako su kandidati koje je ona predložila samostalno ili u koaliciji političkih stranaka učešćem na izborima za narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, odnosno u skupštini autonomne pokrajine dobili najmanje jedan mandat. U roku od 60 dana od stupanja na snagu ovog zakona ministar donosi propise za izvršenje ovog zakona. Političke organizacije upisane u registar političkih organizacija prema Zakonu o političkim organizacijama i Zakonu o udruživanju građana u udruženja nastavljaju sa radom ako u roku od šest meseci podnesu prijavu za upis političke stranke u registar političkih organizacija. Konačno, prema predloženom zakonu predviđene su i novčane kazne od 5.000 do 50.000 za lice koje deluje u ime stranke koja nije registrovana, a kaznom od 50.000 do 500.000 kazniće se stranka ako ne objavi stranačka akta, ne upotrebljava pravi naziv stranke i ne prijavi na vreme promenu podataka koje upisuje u registar. Sve u svemu, ovaj zakon donosi nešto novo na političku scenu Srbije i koalicija Za evropsku Srbiju će glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, kao poslednji prijavljeni govornik Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju. Na raspolaganju imate 30 minuta. Molim da pritisnete prijavu da bih mogla u elektronskom sistemu da vam dam reč.
Gospođo predsedavajuća, kolege i koleginice narodni poslanici, već 20 godina imamo višepartijski sistem. Bilo je donošenja raznih zakona ili pokušaja da se oni donesu, ali neću pogrešiti ako podelim sa vama mišljenje da još uvek nemamo dobro uređen partijski život u ovoj državi. Zato je donošenje ovog zakona izuzetno važno, bez obzira na neke njegove nedostatke o kojima ću govoriti. Skoro pola veka smo živeli u jednom paradoksu, u političkom paradoksu. Postojala je jedna partija koja je ispunjavala ceo politički prostor. Latinska reč "pars" označava deo, a sada je taj deo bio celina. To nije prvi put da se poigravamo sa teorijom skupova pa da mešamo deo i celinu. Međutim, ono što je bilo bitno jeste da je upravo taj politički deficit koji je svodio sav politički život na jednu partiju bio ukinut i, kako bi stari Herodot rekao, demokratija je upravo činjenje da se onemogući samovlada. Naravno, to je sada iza nas 20 godina. Naš ministar koji donosi ove zakone nekada ima običaj, to je bilo još povodom jednog drugog zakona, da se malo ponese našom velikom demokratskom tradicijom i vrlo uspešnim partijskim životom u Srbiji. Ako me niko neće napasti, kao što mi se desilo prošli put, doveo bih malo u sumnju tu tradiciju uređenog partijskog i demokratskog života u srpskoj tradiciji. Ali, neka bude da je bilo dobro, u svakom slučaju, moramo težiti ka boljem uređenju partijskog života. U ovom zakonu meni su zasmetala prva dva-tri člana, jer se na jedan način definiše politička stranka, a odmah iza toga politička stranka nacionalne manjine. Ispada da su to dve vrste stranaka i da je to zakon ne o jedinstvenom pojmu, nego o dva pojma. Ono što je tu, na neki način, gore jeste određivanje zadataka kada se želi da se to bliže obradi, pa se kaže za političku stranku da se ona bavi organizovanjem građana, to je udruženje građana koji oblikuju političku volju, izlaze na izbore, bore se za glasove itd. Ispada da ove stranke nacionalnih manjina rade nešto sasvim drugo, upravo mnogo suženije. Nekako su degradirane kao politički subjekti. One se bave zastupanjem svojih nacionalnih manjina, zastupanjem interesa tih manjina i uglavnom je tako definisan njihov sadržaj. Mislim da je to loše. Loše je u celini po zakon, ali mislim da je loše i za same nacionalne manjine. Mislim da su ovde pobrkane dve stvari. To što se htelo da se pozitivnom diskriminacijom omogući nacionalnim manjinama jedan ravnopravanpolitički život time što je smanjen cenzus, to je manji broj potrebnih da bi se obrazovala stranka, to su tehnička pitanja, u skladu sa pozitivnom diskriminacijom, ali nisu programska. Mislim da su te dve stvari potpuno pomešane, jedna želja da se sprovede pozitivna diskriminacija, a sa druge strane, to je dovelo do pogrešnog definisanja. To ima određene posledice. Šta je sa pripadnicima nacionalnih manjina koji su članovi drugih stranaka i da li oni time što ulaze u druge stranke koje imaju opšti građanski interes prestaju da budu sastavni deo ili da se brinu o svojim sunarodnicima i svojoj nacionalnoj manjini? To može da izazove vrlo neprijatna kolebanja i sumnjičenja u toku izborne kampanje. Zbog toga bih savetovao Vladi ili da to proba sada da uradi ili brzom nekom promenom, ali ta stvar se mora definisati. Politička stranka je politička stranka. Ona mora biti definisana na isti način za sve. Svakigrađanin ima pravo da se upisuje u koju god hoće stranku. To je ključno. Mislim da to moramo ispraviti što pre. Drugo, znam da ćemo imati zakon o finansiranju stranaka, ali budući da se stranke budžetski finansiraju, mislim da je bilo potrebno da uđe u zakon i nije naodmet, kada se govori o političkim strankama, da se kaže da se one finansiraju na dva, tri načina, svojim članarinama, iz budžeta i još nekim dodatnim prihodima. Bilo bi veoma važno da to stoji, jer ako to stoji onda stoji i pravo Skupštine, budžetskih revizora i svih ostalih da kontrolišu političke stranke, da se vide njihovi budžeti, da se vide prihodi i rashodi. Ta transparentnost je neophodna kako bismo izbegli ova sumnjičenja koja su bila toliko karakteristična za naš politički život. Odakle nekome pare? Da li je to poštena stranka ili nije? Mislim da je bilo potrebno staviti da to jeste budžetska, između ostalog i budžetska, ustanova i da iz toga slede i određene obaveze koje one moraju da iskažu. Ista stvar stoji i sa programom i statutom. Jasno je precizirano šta program ne sme da ima – diskriminaciju, govor mržnje, obaranje ustavnog poretka itd. Međutim, da li se programa u nekom konkretnijem smislu pridržavaju stranke? Verovatno ne, ne u bukvalnom smislu, ali to je nešto što se podrazumeva i moguće je elastičnije tumačenje programa. Ali, ne može biti elastičnije tumačenje statuta. Statuti se uglavnom ne poštuju, ni u redovnom održavanju određenih skupština koje stranke moraju da imaju i procedura koje one moraju da poštuju itd. Ono što piše u statutu mora da bude proverljivo i sankcionisano ukoliko se to nije dogodilo, za razliku od programa koji se može obnavljati. Mislim da ovi nedostaci ovog zakona ne čine, na bilo koji način, nepotrebnim ili sumnjivim njegovo donošenje u ovom trenutku. Naprotiv, mislim da je ovaj zakon bio jako potreban, a posle ćemo dorađivati, jer imamo za to prilike svaki put kada se u praksi pokaže da je proizveo i neke negativne posledice. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, dame i gospodo poslanici, ovlašćeni predstavnik po ovoj tački dnevnog reda trebalo je da bude gospodin Zoran Krasić, ali je iz poznatih razloga u nemogućnosti da prisustvuje ovom redovnom zasedanju. Nadam se da ću na dostojan način uspeti da predstavim sve one poslanike SRS koji su, na sebi svojstven način, dali doprinos ovom mom izlaganju. Ono što smo imali prilike da čujemo tokom današnjeg zasedanja, a i jučerašnjeg, jeste politička atmosfera u okviru koje donosimo ovako značajan i važan zakon o političkim strankama, koji bi trebalo da ima za cilj uređenje političkog života u državi Srbiji i niko normalan ne može da se suprotstavi ili protivi jednom takvom cilju. Kada je reč o političkoj sceni Srbije, uređenje može da bude samo svrsishodno delovanje i aktivnost svih nas koji pokušavamo, sa manje ili više uspeha, da se ozbiljno angažujemo u okviru celokupne aktivnosti, sa jednim osnovnim ciljem, a to je unapređenje života građana Srbije. Ni to nije činjenica kojoj može bilo ko da se suprotstavi, makar ne oni koji pokušavaju da budu ozbiljni kada je reč o mandatima koje su građani predali, u smislu ostvarenja što boljeg životnog standarda. To su sve činjenice koje smo mi imali prilike da čujemo od kolega iz vladajuće koalicije i ostalih kolega iz opozicije, koje stoje i koje su na mestu i to možemo samo da pozdravimo. Šarolikost političkih uverenja i ubeđenja koja bi trebalo da ovu zemlju usprave i dovedu u red tradicionalno poštovanih i prepoznatljivih zemalja na političkoj i geografskoj mapi Evrope i sveta trebalo bi da bude cilj svih nas. Naravno da politički život u Srbiji ne može i ne sme da se smatra utakmicom u rodoljublju i patriotizmu jer i jedno i drugo bi trebalo da bude pretpostavka svakog građanina države Srbije. Ono što jeste kišobran i kategorički imperativ za svaku političku stranku trebalo bi da bude ustavom garantovan politički sistem, suverenitet i teritorijalni integritet. To je nešto što je pretpostavka i o čemu se ne raspravlja. U vezi sa tim, sasvim je prirodno da sve one stranke koje svojim radom i svojom aktivnošću deluju protiv ustavom garantovanog sistema i ne treba da deluju dalje. To je činjenica koja stoji, političke korektnosti radi, o kojoj valjda nema potrebe da se raspravlja ili priča. Međutim, ono o čemu ima potrebe da se priča jeste šta se dešava sa slobodno izraženom izbornom voljom na izborima i da li izbori u Srbiji, koja pretenduje da bude demokratski uobličena država po prepoznatljivim i respektabilnim procedurama koje čine demokratiju, omogućavaju očuvanje izborne volje građana. Nećete zameriti, dame i gospodo, ali ja ću tokom ovog izlaganja i te kako da se osvrnem na određene konkretne primere koje su i te kako flagrantno uticali na demokratsku prirodu sistema i režima u Srbiji. Naše političko uverenje jeste da je izborna volja izražena na majskim izborima 2008. godine zaista flagrantno stornirana. Srpska radikalna stranka je na tim izborima osvojila 78 mandata. Desilo se da se određeni broj poslanika izdvojio iz redova SRS i to je prirodno i to je pravo svakog čoveka da u jednom momentu promeni svoje političko ubeđenje i krene nekakvim drugim putem. Ono što je nedopustivo jeste da sa sobom odnese i ono što je bila tradicija i procedura. Na političkoj sceni Srbije je nastala nova politička stranka, zove se Srpska napredna stranka. I, da bude potpuno jasno, SRS ne može da ima apsolutno ništa protiv političkog ubeđenja ljudi koji čine SNS, koji su odlučili da pođu novim putem, odredili svoje programske ciljeve i krenuli da grade svoje politički prepoznatljive aktivnosti. Takođe, SRS može samo da poštuje izborne rezultate koje postiže SNS na lokalnim izborima, i uvek će poštovati. Kao što ste čuli, dame i gospodo, pre nekoliko dana bila sam prva koja je svima čestitala na ostvarenim uspesima na lokalnim izborima u Kovinu. Ovde smo da završimo, i podvučemo crtu, sa određenim problemima za koje mislim da nisu u interesu građana Srbije, ali smo i te kako ovde da razmenimo i ukrstimo političke argumente i političke stavove. Ono protiv čega jeste SRS, to je nepoštovanje procedure i pravila koja čine osnovnu prirodu parlamentarne demokratije. Kako su gospoda ranije iznela da su za parlamentarnu demokratiju u totalitarnom sistemu, kako ga zovete, pale mnoge žrtve, zaista im se treba pokloniti. Kako ste takođe naveli da su mnogi platili previsoku cenu u kontekstu borbe za demokratske vrednosti, takođe treba odati počast, ali ste, dame i gospodo, zaboravili primer predsednika SRS, koji je takođe robijao zbog otpora prema totalitarnom sistemu u mnogim sistemima. Toliko o korektnom političkom dijalogu. Ono što pokušavam sve vreme da demonstriram jeste pokušaj Srpske radikalne stranke da se otvori politički dijalog. O političkoj kulturi, o metodama borbe može da se priča možda na neku drugu temu, ali ukoliko pokušavate da delujete u sistemu koji je dobro kontrolisan, a kada je reč o političkoj propagandi Srpska radikalna stranka, jer je osetila to više puta na svojoj koži, vrlo dobro zna kako izgleda, neki put je potrebno čak i da skandalizujete javnost ne biste li skrenuli pažnju na sebe i tako zaslužili prostor da prenesete političku borbu. Pretpostavljam da ćete se, dame i gospodo, takođe složiti sa sledećom činjenicom – nikada se nije desilo da SRS ruši postojeće institucije svojim delovanjem, ma kakve one bile, ma ko sprovodio vlast. Možda sa više strasti, možda sa više temperamenta, možda sa više mašte ili živahnosti, kako to gospođa Čomić kaže, pokušavamo da predstavimo svoje argumente, ali smo prepoznatljivi po tome što poštujemo institucije i što se trudimo da poštujemo pravila. Međutim, na srpskoj političkoj sceni se desio tektonski poremećaj i ono što je Srpska radikalna stranka na svojoj koži osetila jeste nepoštovanje procedure, nepoštovanje dogovora i nemogućnost pronalaženja političke volje da se određeni problemi reše. Dakle, ukoliko se desi da ostavke na poslaničke mandate nestanu, naravno da će određene institucije pokušati da utvrde o čemu je tu reč, ali jedna stranka u ovom parlamentu je nastala tako što je pokupila ostavke na mandate Srpske radikalne stranke. Time je prekrojena izborna volja koju su građani Srbije izrazili na majskim izborima 2008. godine i odatle potiče sve ovo što se dešava u državi Srbiji. Mi smo pokušali na institucionalan način; naravno da parlament nije mesto gde se utvrđuje ko je uzeo mandate, na koji način su zapravo ostavke na mandate, koje svaki poslanik potpisuje i prilaže svojoj stranci... Dakle, nije parlament mesto na kojem se utvrđuje takva, priznaćete, krivična aktivnost i ja o tome neću da pričam, ali je parlament i te kako mesto na kojem se govori o potpunom prekrajanju izborne volje. Ovaj parlament ne odslikava sliku koja se desila maja 2008. godine. Nije ovo, dame i gospodo, ni prva ni poslednja ovakva situacija u istoriji parlamentarizma u Srbiji. Odnos između Narodne radikalne stranke i Napredne stranke postojao je i u 19. veku. Paralele radi, tada je Austrougarska zapravo napravila određenu grupu ljudi kako bi sprovodila svoje interese na teritoriji Srbije. S obzirom na to da se u obrazloženju zakona i da se ovde pominjao zaista izvanredan politički um, državnik kakav je Nikola Pašić, predsednik nekadašnje Narodne radikalne stranke, podsetiću vas, dame i gospodo, da je i on na problem sa naprednjacima (koji se ponavlja sada) ukazao jednom prilikom u srpskom parlamentu tako što je pročitao pismo upućeno ruskom konzulu. Zašto je to Nikola Pašić uradio? Zato što je san Nikole Pašića bio – oslobođena Srbija, nezavisna Srbija. On je time hteo da skrene pažnju da se u političku scenu Srbije tada mešala Austrougarska. On je hteo da skrene pažnju da politička scena u Srbiji nije nezavisna. Setite se samo istorijskih okolnosti tada, otprilike su slične kao istorijske okolnosti sada. Tada je bila Austrougarska, a sada je jedna sila koja se zove Sjedinjene Američke Države. Mogu da navedem primer gospodina Mantera koji je u jednoj emisiji na televiziji B 92, čini mi se da je bila emisija „U fokusu“, na pitanje novinara da li se mešau političku scenu Srbije odgovorio – da, naravno, i dajem sve od sebe. Razgovara sa svim političkim prvacima, to je nepobitan dokaz. Kada se desilo u SRS, već prepoznatljivo, kada su nestale ostavke na mandate u okviru SRS, izdvojio se klub Napred Srbijo u okviru ovog parlamenta, šef američke i šef britanske misije su pozdravili naprednjake i rekli – to je evropski prihvatljiva desnica. Mi smo, dame i gospodo, pokušavajući da rešimo taj problem tada rekli – nama tema nisu naprednjaci, mi njima želimo svako dobro i želimo im svaki put što više uspeha na izborima, neka na izborima oprobaju svoju snagu i neće imati problem sa nama. Mi smo tada rekli da je na ispitu demokratska vlast. Ostavke koje nisu bile sporne predali smo Administrativnom odboru i očekivali odluku onakvu kakva treba da bude, ali su se problemi gomilali, odluka nije doneta i nama i javnosti u Srbiji je potpuno jasno o kakvom konceptu i kakvom projektu je reč. Na nas srpske radikale su nastavljeni pritisci, uvedena je prinudna uprava u opštinu Zemun, mi smo pokrenuli određene procedure pred nadležnim sudskim institucijama, za koje nedvosmisleno imamo dokaze, o tome smo obavestili javnost, da je bilo pritisaka, da nije bilo mesta prinudnoj upravi, ali šta je tu je, to je činjenica i mi je prihvatamo, čekajući neke nove izbore na kojima će se odmeriti snaga. Ali, šta se dešava? Naravno da se sve to preslikava na političku scenu i na atmosferu u parlamentu Srbije. Svi mediji su bili podrška naprednjacima. Svi mediji su bili protiv SRS. Svi mediji su stali na stranu otimanja mandata, prekrajanja izborne volje građana. To je trebalo da bude srpskoj javnosti dovoljan i jasan primer, i to je naše političko uverenje koje sada pokušavam da odslikam ovim konkretnim primerima, da se zaista ide na uklanjanje SRS sa političke scene Srbije. Iz tog razloga sam pred srpskog ministra u prepodnevnom delu zasedanja, a i tokom jučerašnjeg dana, iznela našu strepnju, složićete se, znam da se većina čestitih kolega slaže da je potpuno opravdana, da ovaj zakon o političkim strankama apsolutno neće moći da se sprovede u delo u cilju, kako je to srpski ministar pokušao da predstavi nama, uvođenja reda u politički život u Srbiji. Da je to tačno i da srpska vlada i izvršna vlast u Srbiji zaista ima nameru da uvede red u državi Srbiji, ne bi ovaj parlament i određeni poslanici opozicije bili satanizovani kroz režimske medije. Mi ne bismo bili kao lica sa poternice u režimskim medijima. Mi bismo bili potpuno ravnopravni politički akteri događaja u Srbiji. Da režim nema strah od povećanja rejtinga SRS, da oni koji kreiraju i koji su uveli protektorat nad Srbijom nemaju problem sa SRS, SRS ne bi doživela udar kakav je doživela krajem prošle godine. Bilo je vrlo prepoznatljivo da je to najjača opoziciona stranka, koja će se suprotstaviti briselskoj i vašingtonskoj administraciji. Bilo je vrlo prepoznatljivo da SRS neće biti za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju zato što se znalo da to jeste, de fakto, priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije. Bilo je vrlo prepoznatljivo... Ja zaista, dame i gospodo, 90% vas ne mogu da krivim, naprosto tu nema snage, mi smo potpuno uvereni da se ništa u korist poštovanja onoga što jeste demokratska priroda parlamentarne demokratije u Srbiji, da se ništa od svega toga neće desiti, ali mora da ostane zapisano. Oni koji budu istraživali srpski parlamentarni život moraju da znaju da je 2008. i 2009. godine, po diktatu američkog i britanskog ambasadora, prekrajana izborna volja građana. Svi koji su učestvovali u tome ostavili su svoj potpis i to je jedino što SRS kao opoziciona stranka može da uradi, da na ovaj način izrazi svoje političko uverenje da ovaj zakon neće uvesti red u politički život u Srbiji. Politički život u Srbiji, mislim da nema nijednog čoveka kome to apsolutno nije jasno, potpuno je kontrolisan. Zaista, kao da imamo dva parlamenta: jedan u kome zaseda opozicija i jedan u kome zaseda pozicija. Ne prođe dan, a da se mi ne satanizujemo. Ne prođe dan, a da, ako postavite određeni problem i pokušate da nađete rešenja, a tiče se urušavanja nacionalnih interesa iz naše političke vizure, ne budete žrtva progona. Ne prođe dan, a da se javnost u Srbiji ne skandalizuje činjenicom da to što će izaći na izbore i glasati apsolutno ne znači, negde u krajnjem zbiru, ništa ili vrlo malo. Tačna je konstatacija koju je izneo gospodin ministar tokom prepodnevnog zasedanja, da je izlaznost na poslednjim izborima manja, da narod gubi poverenje u političke partije. Šta je to što svi zajedno činimo da se to poverenje vrati? Dakle, srpska javnost je svakodnevno, iz dana u dan, u prilici da gleda nešto što se zove potpuna derogacija političkog života u Srbiji, na sledeći način – ukoliko smo mi glasali, dali svoje poverenje određenim akterima da svako iz svoje političke posebnosti pokuša da unapredi život, od toga nema ništa, politička volja se prekraja, čemu onda izbori. Stiče se utisak, zaista, da ovo postaje disciplinska komisija Borisa Tadića i da Srbija polako ali sigurno postaje gulag jedne stranke na vlasti. Evo, možda mi grešimo, možda je sve ovo politička fraza ili, kako bi neki ministri rekli, jeftin politički trik. Dame i gospodo, uverite nas da nije tako. Dajte nam kontraargument. Raspravite o ona dva mandata koja nisu sporna. Na jednoj ostavci izvestan poslanik je dao s namerom, očito je to sad, pogrešne podatke. Ali, dve ostavke nisu sporne. Očekujemo od vas da raspravite, kao što ste do sada raspravljali o tome. Uvek je mandat pripadao, do sada, političkoj stranci. Možda je to pogrešno, ali tako je bilo do sada. Ukoliko odlučite, kao većina, da to bude drugačije, SRS će izraziti svoj stav, ali će poštovati odluku većine, poštovaće ono što kaže vlast u Srbiji. Mi možemo argumentovano da pokušamo, sa manje ili više uspeha, da dokažemo da ono što radite nije najbolji put za Srbiju. To je naše pravo, to je sastavni deo bića opozicije. Mi čak nemamo potrebu, po samoj definiciji opozicionog rada, bilo šta da predlažemo. Krizna su vremena i dajemo sve od sebe, iz petnih žila se trudimo da ponudimo izvesna konkretna rešenja za krizu u kojoj je Srbija. Da dam još jedan primer. Evo, demantujte mene, recite da ne govorim istinu. Dajte jedan konkretan razlog, uverite me da zaista želite da se život u Srbiji vrati u normalu. Poslednji incident koji se desio, to je udaljavanje, dakle najstroža kazna izrečena poslanicima opozicije, zbog koje sam ja ovde sama već nekoliko dana. Ovo je tužna slika za demokratiju. Ne kažem da je bilo preterivanja sa svih mogućih strana, ali onaj ko je doneo odluku da najjača opoziciona politička stranka sedi na način na koji sedi, za leđima vrlo male političke opozicione stranke, morao je da zna i očekivao je reakciju srpskih radikala. Ili, da obrnemo situaciju – kako biste se vi ponašali? Sećam se situacije kada je bila prekrajana izborna volja. Osvojili ste određene glasove na lokalnim izborima. Neko je pokušao to da ukrade. Vi ste, dame i gospodo, izveli narod na ulice, sasvim opravdano, imali ste razloga za to. Neko je krao slobodno izraženu volju naroda na izborima. Kriza je u Srbiji, u Srbiji je recesija, Srbija je prezadužena. Srpska radikalna stranka je doživela vašu sudbinu, kada ste bili opozicija, pa mi nismo izveli narod na ulice. Srpskoj radikalnoj stranci se ne dozvoljava medijski prostor da kaže ono što ja sada govorim, jer je ovo jedini mogući medij koji je preostao. Šta ste vi radili u tim situacijama? Hoćete da vas podsetim? Vi ste imali ANEM, koji je pokrivao 70% teritorije u onom Miloševićevom sistemu. ANEM je, da vas podsetim, Asocijacija nezavisnih elektronskih medija. SRS nema nijedan medij. O sebi čitamo najgnusnije stvari. Šta očekujete, dame i gospodo, da uradimo, da kažemo – svaka vam čast? To ste i hteli, da nam rasturite stranku, uzmete mandate, napravite političku scenu kakva vama odgovara. Dajte da se dogovorimo. Ne trebaju nam izbori, ne treba nam parlament. Kakav je naš otpor? Naš otpor jesu ove majice sa likom predsednika naše stranke, za koga Karla del Ponte, dragi kolega, kaže da je popakovan iz političkih razloga i poslat u Hag, ne kaže SRS. To je naš vid otpora. Smeta li to kome? Rušimo li mi institucije na taj način? Da li smo izveli gladan narod na ulice Srbije? Ne, jer znamo da se sa tim nije igrati u Srbiji, koja dolazi do ivice siromaštva. Šta je drugi vid našeg otpora? To što ćemo, naravno, tražiti da reklamiramo proceduru, a onda rizikovati da nam se kaže, bez reklamiranja povrede Poslovnika, da apsolutno nemamo prava na to i da nema povrede Poslovnika. To su one uzročno-posledične reakcije. Otišlo se predaleko. Naravno, ovo ne govori da su srpski radikali nepogrešivi. Naravno da grešimo i svoje greške plaćamo na izborima. To je jedini način kako treba greške platiti. Da vas podsetimo, nas je narod kaznio 2000. godine. Mi smo tada osvojili oko 323.000 glasova. Narod je bio u pravu, bio je umoran, sankcije, ratovi, nikakva objašnjenja, izolacija. Narod nema potrebu da zna zbog čega je sve to. Narod ima samo jednu potrebu – da živi životom dostojnim čoveka. Ispravna je bila odluka. Bili smo kažnjeni, jer to nismo bili sposobni da priredimo. Evo, devet godina kasnije, ili tri godine kasnije u odnosu na 2000, mi smo premašili cifru od milion glasova, jer se narod uverio da ono što je obećano 5. oktobra nije ostvareno. Sada, devet godina kasnije, vi dolazite u onu situaciju, istorijski, ekonomski, politički, u kakvoj smo mi bili. Ne bih volela da posledice pritisaka međunarodne zajednice budu onakve kakve smo mi imali devedesetih godina pokušavajući da damo sve od sebe i da zaštitimo ono što štite sve te zemlje koje su nas bombardovale, a to je suverenitet i teritorijalni integritet. Sve to sada na stranu. Vi ste preuzeli mehanizme totalitarnog sistema i sprovodite ga nad opozicijom. Naše je uverenje da je konačan rezultat ovoga, posle satanizacije određenog dela opozicije, konačno i zabrana rada SRS. Volela bih da me tokom rasprave u pojedinostima razuverite vašom argumentacijom da to što mi sada izražavamo nije tačno. Evo slike parlamenta danas u Srbiji, pa nama može da znači samo sledeće: da je ovde prekrojena izborna volja, da je sa namerom napravljena užasna medijska satanizacija tako što je neko odlučio da zameni teze, pa se priča o tome da je srpskim radikalima najvažnije gde sede. Naravno da nije, nikom normalnom u državi Srbiji nije, ali je srpskim radikalima najvažnija demokratska priroda režima. Srpskim radikalima je zaista najvažnija parlamentarna demokratija, a u toj parlamentarnoj demokratiji se zna kakav tretman bi trebalo da ima najjača opoziciona stranka. Zbog toga su srpski radikali koristili i koristiće dozvoljena sredstva političke borbe. Udaljeno je 48 radikala u poslednjem pokušaju uvođenja tzv. reda u redovno zasedanje Narodne skupštine tako što je jedan poslanik, mr Aleksandar Martinović, tražio reč po Poslovniku, nije je dobio, a ostali su se solidarisali i svi su izašli napolje. Da vas podsetim, a i srpska javnost mora da zna – o tom problemu, o premeštaju u ovaj prestižni dom, u ovaj spomenik kulture, gde će ko da sedi, niko nikada nije konsultovao SRS. Predstavnici SRS nisu glasali za ovaj raspored na sednici Administrativnog odbora. To je istina. Ono što mediji pišu... Najveći deo ljudi koji se bave novinarstvom jesu čestiti ljudi, ali svi mi koji imamo novinarskog iskustva znamo kako treba i na koji način da se kreira javno mnjenje u Srbiji. Sada vas pitam – da li to zaista raste ogroman strah od SRS, čim je represija prema SRS toliko jaka? Čemu represija u jednom demokratskom društvu? Ukoliko mi date kontraargumente da sve ovo o čemu sam pričala nije priroda represivnog aparata, pozdraviću i reći ću da ste potpuno u pravu. Onda ću vam reći: samo nam vratite mandate. Dakle, ne tražimo da radite ono što je posao suda. Neka sudska instanca radi svoj posao. Tražimo da nam vratite nesporne mandate, na osnovu ostavki koje smo uputili Administrativnom odboru. Tu se svaka dilema završava. Tu Srbija polako ali sigurno ulazi u normalan politički dijalog. Da vas podsetim takođe, a to jeste politička atmosfera u kojoj svi živimo, na doprinos u postizanju političkog dogovora – širokogrudo smo ušli u izglasavanje budžeta, postigli smo dogovor koji, dame i gospodo, vi kao partneri u ovom poslu niste poštovali. Dakle, mi zaista iznosimo opravdanu sumnju da, s obzirom na sve ovo što je do sada, u ovih nekoliko meseci, slikalo politički život u Srbiji, koji je opterećen... Niko ko je okrenut unapređenju života i ublažavanju efekata krize u Srbiji ne može da se raduje izborima, koji koštaju. Da ne budem pogrešno shvaćena, SRS će uvek izaći na izbore samostalno. Na prvom mestu zbog toga što želi da oproba sopstvenu snagu, a na drugom mestu zbog toga što želi da sagleda gde to greši, šta je to što treba da ispravi, koju to političku metodologiju treba da primeni. To je sasvim normalna priroda i izbori su tu kao kontrolni mehanizam koji će oprobavati sve nas. Dakle, i da padnemo ispod cenzusa i da osvojimo nekoliko mandata i da sa 78 mandata padnemo na jedan mandat, bože moj, to je normalan politički život. Ako ćemo sa 30% pasti na dva ili pet posto, to je dobar mehanizam za nas. Mi se radujemo tome. U periodu krize naravno da ne možemo. Ako je to već tako, ako novi izbori ne mogu da reše sve ove dileme i ovaj poremećaj u okviru političke scene, dajte da pokušamo to zajedno da rešimo i onda ćete nas razuveriti. Onda ćete nam pokazati da je ovaj predlog zakona ostvarljiv, da će ono što je srpski ministar rekao obrazlažući ovaj predlog zakona zaista biti ostvarljivo i da će cilj zaista biti uvođenje reda u politički život u Srbiji. Dame i gospodo, niko ovde nije anarhista. Valjda smo svi ovde i svako je platio, svaka politička stranka je platila ovde tu cenu i osetila na sebi represiju, da li je bila na vlasti ili u opoziciji, osetila je na sebi šta znači borba za parlamentarnu demokratiju. Valjda je to normalan poriv da svi funkcionišemo u atmosferi uređenog političkog života. Ko će biti uspešniji, više ili manje, neka to odluče građani. Došli smo sada u takvu situaciju da je nama neko ukrao mir iz političkog života. Vrlo svesno manipulišući uveo je haos u politički život. Tako je usitnio političku scenu ne bi li što bolje manipulisao. Dakle, neki ljudi, a neka počne od ove rasprave, trebalo bi da se povedu samo zdravorazumskom logikom i kažu – sada je dosta. Upravo odavde krećemo da razmišljamo kao demokrate, kao ljudi koji hoće na demokratski način poštujući pravila, poštujući proceduru da urede politički život u Srbiji. S tim u vezi, srpskom ministru ne može da se nađe zamerka u obrazloženju, ali može da se izrazi sumnja u sprovođenje. Upravo iz ovih razloga, sasvim sigurno znam, s obzirom na to da sam čula sve vas i vrlo pažljivo slušala, da ste svi okrenuti tim principima, da iz ovih ili onih razloga ne možete jasno da kažete da ono što jeste oslikano konkretnim primerima jeste nešto što ne sme jednoj državi i jednom društvu da se desi. To neću tražiti od vas. Ono što SRS traži, a evo kako se borimo, jeste samo postizanje političkog dogovora. Završiće se ovo redovno zasedanje. Srpski radikali neće remetiti politički život u Srbiji. Ono što treba da ostane jeste ovaj potpis parlamentarne demokratije i mogućnost ili nemogućnost da se nađe i dođe do političkog dogovora. Priznaćete, dame i gospodo, da ono što mi tražimo jeste zaista minimum, minimum demokratske procedure i ništa više od toga. Kada se dese sledeći izbori, za nas će možda biti činjenica... Ne možda, sasvim sigurno, uvek je činjenica ostvareni izborni rezultat. Vaš nekadašnji predsednik, nažalost, ubijeni srpski premijer, jer niko ne zaslužuje takvu kaznu, dolazio je u naše prostorije 2000. godine po izborne rezultate. Predsednik SRS je prvi čestitao svima vama rezultate ostvarene na izborima. Ma koliko se lično trudio političkom akcijom, političkom metodologijom, prepoznatljivom, to je njegov stil, da ne ostvarite vlast, iz tada opravdanih razloga, to je politička borba, izašao je i čestitao. Nikada se nije desilo da je Srpska radikalna stranka bila poznata po nekakvom drukčijem postupku po završetku izbora. Na sledećim izborima želimo svu sreću ovog sveta svima vama, a posebno naprednjacima. Rezultate koje ćete ostvariti mi ćemo samo da pozdravimo, i da čestitamo. To je demokratsko opredeljenje, vi ste izabrali svoj put i to nije ništa sporno. Poznajući lično neke od vas, znam da i te kako znate na koji način sada sedite u parlamentu. Da ste na našem mestu, možda bi sa vaše strane politička akcija bila mnogo dinamičnija i oštrija. To kažem znajući neke od vas. Ono što jeste bitno, to je da srpska javnost bude potpuno uverena zašto SRS svih ovih meseci pokušava da skrene pažnju i da uputi konkretno i jasno političku poruku. Upravo iz ovog razloga. Pokušavajući da na dostojan način predstavim sve moje kolege, ovde sam pokušala, zapravo, da sakupim dovoljno primera koje su pripremili za izlaganje, a, nažalost, nisu bili u prilici da ih vama i srpskoj javnosti predstave. Nadam se da će se to promeniti i da će oni po isteku kazne da se vrate u redovan rad nekog drugog zasedanja i da ćete imati priliku da sve njih (u njihovom prepoznatljivom stilu) slušate i da učestvujemo svi zajedno u radu ne bismo li u periodu kada se očekuje najveći udar krize na srpsku populaciju efekte te krize učinili bezbolnim za građane države Srbije. Mi ćemo u raspravi u pojedinostima pokušati, sa manje ili više uspeha, da ukažemo amandmanima šta mislimo da može da se popravi, gde bi predlagač zakona trebalo da interveniše ne bi li politički život u Srbiji bio mnogo zreliji i komforniji za sve one koji imaju slobodu političkog udruživanja, pa samim tim i ispoljavanja političkih ubeđenja. Dakle, kao što sam rekla, gospodin Zoran Krasić je trebalo da bude ovlašćeni predlagač za ovu temu dnevnog reda. Onim što je on u svom materijalu koji je priložio za ovo redovno zasedanje rekao pozabaviću se u potpunosti u raspravi o pojedinostima. Gospodin Krasić je, između ostalog, mišljenja da je ovaj zakon potreban da bi se zamenilo odsustvo legitimiteta i legaliteta, kako bi se sve političke stranke našle u istoj situaciji, kako ona koja je osnovana 1990. ili 1991. godine, tako i ona koja je osnovana oktobra 2008. godine. Tako bi se verovatno zaboravilo kako je, kao što sam rekla, jedna stranka nastala u ovom parlamentu. U tekstu Predloga zakona, kako gospodin Krasić navodi, sa obrazloženjem, i to je njegovo uverenje, sigurno je tačno napisano samo - 1881. godina. Meni je žao što gospodin Krasić nije tu, on bi zaista to detaljnije i sa mnogo više argumenata, kao čovek ogromnog političkog iskustva, obrazložio vama, gospodine ministre, srpskoj javnosti i kolegama. Trudiću se da na dostojan način pokušam da zamenim gospodina Krasića, mada iskreno mislim da je to nemoguće. Dakle, kako gospodin Krasić vidi pojedina rešenja iz Predloga zakona? On smatra da svakako zaslužuje posebnu pažnju, recimo, član 12. Predloga zakona kojim je uređena sadržina izjave osnivača o osnivanju političke stranke. Mišljenja je da se DS zalaže i da predlaže overu potpisa osnivača od strane suda, a možda se to odnosi na opštinski organ uprave, jer je u pitanju overa jednostrane izjave građana. Bez obzira na to, kako kaže gospodin Krasić, da li je u pitanju sud ili opštinski organ uprave, u pogledu poverenih i uopšte jednostranih izjava imamo veliko iskustvo. Setimo se da je za predsedničke izbore i za izbor narodnih poslanika takođe bilo predviđeno 10.000 sudski overenih izjava građana, pa smo imali situaciju da ni sud nije bio garancija i da su se overavale izjave mrtvih, lica koja ne postoje, a bilo je i maloletnih lica. Dakle, sudska overa u praksi nije pokazala niti dokazala prezumpciju tačnosti. Da su se saopštavali podaci o tome šta je sve bilo neispravno u tim sudski overenim izjavama, lako bi se došlo do procenta najočiglednijih falsifikata. Setimo se da je bilo kandidata sa više od 10.000 sudski overenih potpisa lica koja podržavaju kandidaturu, pa na izborima taj isti kandidat nije dobio, recimo, ni osam hiljada glasova. Dakle, prosto je neverovatno, kako kaže gospodin Krasić, da onaj ko je sudski overenim potpisom podržao nečiju kandidaturu nije našao za shodno da nakon 20 dana glasa za kandidata koga je najzvaničnije podržao, i to punim imenom i prezimenom. Dakle, zaključak je jednostavan – ili je u pitanju falsifikat ili je neko obezbedio potpise za kandidaturu kako bi kandidat smetao na izborima nekoj drugoj opciji, ili je u pitanju neki dobar posao da se navodno zarade neke pare. Gospodin Krasić bi vam ovde mnogo bolje od mene predstavio i svoj stav kada je reč o osnivanju političke stranke, koje se vrši na osnivačkoj skupštini. S obzirom na to da izjave osnivača o osnivanju političke stranke predstavljaju sastavni deo osnivačkog akta, a to su članovi 11. i 12. ovog predloga zakona, onda bi trebalo svi osnivači da budu prisutni u sali od 5.000 mesta, ili u sali sa većim ili manjim kapacitetom, a svakako najmanje u onom broju koji bude definitivno propisan članovima 8. i 9. Predloga zakona. Dakle, ako se osnivački akt donosi na osnivačkoj skupštini, onda svi potpisnici izjava osnivača o osnivanju političke stranke moraju biti prisutni, jer oni imaju legitimno pravo da osnivaju, da diskutuju i da glasaju. To je primer kako jedno pravno-tehničko rešenje ne samo da utiče, nego i dovodi u pitanje samu suštinu slobode političkog udruživanja. Jer, ako nisu u stanju i u mogućnosti da njih 5.000 (ili, ako prihvatite amandman, 10.000), koliko je potrebno, tog dana bude u sali, da ravnopravno učestvuju, odlučuju kao osnivači, onda dovodimo u pitanje samu slobodu političkog udruživanja i samu slobodu ispoljavanja političkog ubeđenja, odnosno čak i demokratsku proceduru. Treba, takođe, da se ima u vidu da sam osnivački akt, kada se donosi, podrazumeva da osnivači moraju da budu saglasni sa programom i statutom. Zato sve što se navodi u članu 10. mora da bude u jedinstvu i da čini celinu. Dakle, rešenje iz člana 11. stav 2. Predloga zakona, odnosno izjave kao deo osnivačkog akta moraju da se odnose i na program i na statut u smislu člana 10. Predloga zakona. To mora jasno da se navede i predlagač je morao da ima u vidu, kada je pravio ovaj predlog zakona, da zakon mora da bude vrlo konkretan, jasan i precizan, tako da ne ostavlja nikakav prostor za slobodno sudijsko tumačenje. Dakle, ne sme da se ostavlja za propisivanje izgleda od strane, recimo, ministra. Znači, prihvatanje programa i statuta mora da se reguliše članom 10. ili 11. Predloga zakona, jer po sadržini pripada radnji donošenja akata iz člana 10. Predloga zakona i minimalnog broja građana kao osnivača. Kako smatra gospodin Krasić, pri postojećim rešenjima iz Predloga zakona, odredba člana 8. je besmislena. Ona je besmislena bez obzira na to da li se predlaže pet ili deset hiljada punoletnih građana kao osnivača, zato što je nemoguće obezbediti tako veliku salu za osnivačku skupštinu stranke, već i zato što se ne zna šta treba da predstavlja cifra o najmanjem broju osnivača jedne političke stranke. Ako je svrha jednog broja osnivača da se dokaže ozbiljnost i odgovornost jedne političke opcije koja nastaje osnivanjem stranke, onda to svakako ne može biti neki minimalan broj osnivača. Dakle, koliko je ozbiljna akcija koja se stvara sa pet hiljada punoletnih birača? Dakle, da se podsetimo, za kandidaturu za predsednika Republike potrebno je najmanje 10.000 potpisa lica koja podržavaju kandidaturu. To je, dakle, minimalan broj za običnu kandidaturu. Politička stranka, kao što ste vi to sa potpunim pravom i vrlo ispravno, gospodine ministre, danas rekli, jeste ozbiljan institut jednog društva samim tim što je u mogućnosti da vrši i sprovodi vlast. Dakle, vi svakoga sa ulice možete kandidovati sa 10.000 potpisa, ali politička stranka, sa ustavnim ulogama koje joj se priznaju, svakako zahteva vrlo veliki stepen ozbiljnosti. Pod određenim uslovom, kako smatra gospodin Krasić, a naročito ako na izborima osvoji veliki broj glasova i naklonost građana, politička stranka dolazi u situaciju da upravlja životima, odnosno da uređuje život u Srbiji. Zato se, kako smatra gospodin Krasić, mora sprečiti situacija da neko, recimo, od bogatih pojedinaca ko poželi da ima svoju stranku može to da uradi sa malim brojem navodnih osnivača. Moguće je da neko od tih bogatih naredi da svi zaposleni u njegovom preduzeću ili preduzećima postanu navodno slobodni i dobrovoljni, a u stvari obavezni po samoj prirodi, osnivači političke stranke. To je uvek normalno i očekivano sa ovako predviđenim brojem osnivača jednog tako ozbiljnog političkog sistema kao što je politička stranka. Doduše, moguća je situacija da taj bogataš bukvalno otkupi političku stranku. U političkom društvu Srbije postoji zaista znatan broj primera uticaja od strane određenih finansijskih centara. Moramo da se prisetimo da je poslednji primer upravo primer o kojem sam malopre govorila. Dakle, neophodno je da se minimalan broj osnivača političke stranke poveća, iz ovog i iz njima sličnih razloga, sa 5.000 na 10.000, a možda i na veći broj. To je zbog toga, gospodine ministre, što ste zbog ozbiljnosti onoga što politička stranka treba da bude vi govorili tokom prepodnevnog zasedanja. Na taj način se ne dovodi u pitanje sloboda političkog udruživanja, već se od političke stranke zahteva neophodni minimum ozbiljnosti i odgovornosti za nastanak jedne političke opcije, alternative i pogleda na preuređenje društva, na kraju, i za samu ozbiljnost možda buduće vlasti. Dakle, sloboda političkog udruživanja, kako navodi gospodin Krasić, mora da ima uticaja na život i na rad na određenoj teritoriji, bez obzira na to da li politička stranka učestvuje u vršenju vlasti. Dakle, samo postojanje političke stranke ima, naravno, određeni stepen ozbiljnosti. Međutim, kada se radi o teritoriji, dovodi se u pitanje na kom delu teritorije će ovaj predlog zakona da se sprovodi. Da li se ovaj predlog zakona odnosi, recimo, i na deo teritorije Kosova i Metohije? Da se vratimo temi Predloga zakona. U članu 13. navedeno je šta mora da sadrži program političke stranke. Gospodin Krasić smatra da je program političke stranke, po prirodi stvari, opšti akt i on bi pored načela, ciljeva i vrednosti morao da sadrži i opis sredstava kojima politička stranka namerava da realizuje i ostvari svoj program. Pored zakonom pretpostavljenog načina da politička stranka namerava svoj program da ostvari učešćem na izborima i, zavisno od rezultata izbora, eventualnim učešćem u vršenju vlasti, opis sredstava kojima politička stranka namerava da deluje mora da bude naveden u programu, jer se iz toga najbolje vidi da li je ona opredeljena za funkcionisanje u demokratskom društvu. To kao uslov ne dozvoljava odrednica o opisu vrednosti za koje se politička stranka zalaže. Nažalost, danas se kod velikog broja političkih stranaka ne može sa sigurnošću utvrditi šta predstavlja njihov program. SRS je mišljenja da o ovome zaista treba prodiskutovati, evo u kom kontekstu: najčešće se dešava da politička aktivnost političke stranke ne odgovara programu političke stranke. Vas kao pravnika, koji je ipak čovek od respekta, pitam – šta u situaciji, evo da projektujemo situaciju na buduće dane, šta se dešava ukoliko stranka odstupi od svog programa, ukoliko taj program bude zaista tek slovo na papiru? Kakve su kazne u tom slučaju, kakve su sankcije u tom slučaju, zato što mi onda imamo neku sasvim drugu političku stranku? Ukoliko imamo u vidu ono što ste obrazlažući ovaj predlog zakona rekli, a to je uvođenje reda u politički život Srbije, na koji način mislite da uvedete red u Srbiju ukoliko političke stranke s jednim razlogom pišu program, a svoju političku aktivnost menjaju od izbora do izbora, dodvoravajući se glasačima i obmanjujući ih na taj način ne bi li što bolje prošle na samim izborima? Ono što je takođe vrlo značajno i gde bi takođe trebalo da čujemo odgovor od gospodina ministra, šta se dešava u situaciji direktnog mešanja u politički život i u formiranje političkih stranaka, ukoliko se sa uspehom dokaže, od strane, recimo, nevladinih organizacija ili predstavnika diplomatskih misija, što mislimo da je za jedno društvo prosto nedopustivo? Šta u tom smislu, kakve su tu sankcije, odnosno kakve se aktivnosti resornog ministarstva pretpostavljaju, a da se opet uvede red u politički život u Srbiji? Iskreno, u dilemi sam koliko je meni još vremena ostalo od vremena predviđenog za poslaničku grupu, jer ne vidim na ekranu, iz evidentnih razloga. (Predsedavajuća: Još 17 minuta od vremena koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS i jedan minut kao ovlašćenom predstavniku. Izvolite.) Onda ću moći da se pozabavim, nadam se da mi nećete zameriti, izlaganjem koje je gospodin Krasić zaista vredno i pedantno pripremio za celokupnu srpsku javnost, vas kolege poslanike i za gospodina ministra. Pored programa političke stranke, skoro da je identična situacija sa statutom političke stranke. On je, svakako, unutrašnji konstitutivni opšti akt koji članstvo, po principu slobode i dobrovoljnosti, prihvata kao obavezujući akt ponašanja i poštovanja, a nemoguće je da kolegijalni organ radi i odlučuje, a da se ne poštuje odluka većine. To se posebno odnosi na političke stranke. Dakle, kod samih političkih stranaka članovi su se dobrovoljno odrekli jednog dela svoje apsolutne slobode da bi se povinovali odluci organa, odnosno odluci većine. To je sasvim normalno i pretpostavljam da sa tim niko nema problem. Danas imamo primere nepoštovanja kolektivnih organa stranke, primere gde se vrlo plastično odupire odluci većine u okviru političke stranke, pa samim tim derogira i sam život političke stranke. Onda se postavlja pitanje kako se tim političkim akterima može verovati na reč u bilo kojoj drugoj opciji. Na primer, ako je cilj uvođenje reda u politički život Srbije, volela bih da čujem kako mislite da se odnosite i prema takvim problemima, a mi svi smo svedoci takvog delovanja poslednjih nekoliko meseci. Imam primedbu, ne zameram previše jer je više nego očigledno da je to skoro i postavka i činjenično stanje, zbog toga što ste danas celu poslaničku grupu kluba Napred Srbijo oslovili kao poslaničku grupu Srpske napredne stranke. Pretpostavljam da je lapsus u pitanju. Znajući vašu profesionalnu reputaciju ne mogu da prihvatim da prihvatate prekrajanje izborne volje. Naprosto, to niste vi. Ako je lapsus, nadam se, političke korektnosti radi, da se to neće ponoviti, jer sa ove strane ne biste nikada doživeli od mene da se na takav način (recimo, da se to vašoj stranci desilo) obraćam bilo kome od vaših poslanika koji su poneli mandate i tako osnovali neku novu stranku. Unapred se zahvaljujem na korektnosti u perspektivi. Dakle, ako statut kao konstitutivni opšti akt uređuje unutrašnju organizaciju političke stranke, kako smatra gospodin Krasić, dakle organe, onda je obavezujući za sve. Svedoci smo najčešće da se statut kao akt koji uređuje samo funkcionisanje stranke i treba da potvrdi samu prirodu stranke, da li na demokratski način donosi i sprovodi odluke... Ako se to ne poštuje, kao što je profesor Mićunović rekao, to je stvar o kojoj bi resorno ministarstvo, koje se inače bavi životom i radom političkih stranaka, trebalo da povede mnogo računa, u smislu nadzora, onda se postavlja pitanje kako možemo takvim političkim akterima da verujemo na reč ukoliko svoje instrumente ne poštuju. Dakle, svako ko se registruje i kome se odobri registracija da može da deluje kao politička stranka, trebalo bi, sasvim je prirodno, da stane pod mikroskop države, jer država mora da ima sve mehanizme da zaštiti Ustavom garantovani sistem. To nije sporno. Mi očekujemo da se to javno kaže i da se javno detektuju svi problemi sa kojima se mi susrećemo. Zašto? Da se ne bi ponovili. Ukoliko svi mi potičemo iz jednog sistema koji je ubijao višestranačje i slobode na najrazličitije moguće načine, onda se, dame i gospodo, svi, bez ikakvih razlika, učimo demokratiji. Možda će tek političke generacije koje dolaze iza nas biti oslobođene onoga što se zove nasleđe jednog sistema, jednopartijskog sistema i tek onda će sa punom slobodom moći da kažu da su spremni za procedure, da mogu da iznesu ono što jesu demokratska načela parlamentarne demokratije. Svi mi ovde, ma koliko se trudili intelektualno, ali nažalost ne i prirodno, ne možemo to da kažemo. Najčešće se dešava da u određenim kriznim situacijama političkog života, kada se sva naša lica i naličja vide, posežemo za metodama i metodologijom totalitarnog sistema. Najlakši način reagovanja na krizu je posezanje za metodama represije, ućutkivanja, gušenja, kontrole. Ali, sve je to razumljivo, s obzirom na to da se učimo demokratiji, s obzirom na to da je tradicija naše parlamentarne demokratije prekinuta na jedan zaista zavidan period i to je ostavilo traga u svima nama. Doprinosa radi, očekujem od resornog ministarstva da detektuje sve te probleme i da javno iznese za primer, krajnje korektno i civilizovano, da se takvi primeri ne bi ponavljali u budućnosti. Gospodin Krasić takođe podseća na član 3. zakona o finansiranju političkih stranaka. Mislim da ćemo se tim pozabaviti, jer vreme polako ali sigurno ističe, u raspravi o pojedinostima, a želela bih zaista da dotaknem sve one primedbe i sugestije koje je kolega Krasić izneo, naprosto da vidite u kom okviru će se kretati izlaganje Poslaničke grupe SRS u raspravi o pojedinostima. Dakle, gospodin Krasić sa pravom smatra da se u članu 16. Predloga zakona preteralo sa obavezama objavljivanja na internetu drugih opštih akata političke stranke, ako ih je donela. Ako tako nešto ne postoji kao obaveza, recimo, za državne organe i za druga pravna lica, onda nije jasno zašto ta obaveza postoji za političke stranke. Ovo posebno izaziva iznenađenje kada se ima u vidu da je povreda člana 16. istovremeno i prekršaj iz člana 41. Predloga zakona. Kao drugi opšti akt mogu da se pojave i programi izbornih aktivnosti, uputstva o izgledu ili zameni članskih karata, i nije jasno zašto bi u slučaju da se to ne objavi na internetu to predstavljalo prekršaj. Mislimo da obaveza u smislu tehnološkog i tehničkog napretka i transparetnosti, za koju se svi zalažemo, jeste dostupnost podataka i informacija svih onih državnih organa i institucija od opšteg i javnog interesa, kako bi građani, kao poreski obveznici, imali potpuno uvid gde se to i na koji način troše njihove pare. Gospodine ministre, složićete se, pozdravljam nameru da ovaj predlog zakona bude prvi koji će napraviti takav pomak, ali nije jasno zašto to nije obaveza za sve one kojima je obaveza da vrlo jasno i transparentno objave određene podatke koji su od interesa za srpsku javnost. Slična je situacija, kako smatra gospodin Krasić, sa odredbom člana 17. Predloga zakona u pogledu stavova 4. i 5. Ovo posebno izaziva čuđenje kada se zna da organizaciona jedinica političke stranke po teritorijalnom principu nije pravno lice, te samim tim ne može ni da bude nosilac nekih prava, obaveza i odgovornosti izvan političke stranke u celini. Do ovako velikog uplitanja Ministarstva u organizaciona pitanja političke stranke verovatno se dolazi iz analogije koja se primenjuje kada su u pitanju privredna društva i njihove organizacione jedinice izvan sedišta koje nemaju status pravnog lica i koje se posebno evidentiraju kod Agencije za privredne registre. Kod privrednih društava, kako smatra gospodin Krasić, ta vrsta evidencije i upisa u odgovarajući registar je neophodna zbog toga što su u pitanju privredne delatnosti, ali delatnost političke stranke nikada ne može biti privredna. Rešenja iz stavova 4. i 5. člana 17. Predloga zakona predstavljaju nedozvoljeno uplitanje državnog organa u slobodu političkog udruživanja, odnosno prevazilaze ustavni osnov i okvir za pojedina rešenja. Dakle, ovo, najblaže rečeno, izaziva čuđenje, jer se po teritorijalnom principu kao organizacione jedinice političke stranke pojavljuju izvršni odbor stranke, okružni odbori, mesni, opštinski, sve do poverenika za užu teritoriju unutar mesnog odbora stranke ili do organizacionog dela po biračkim mestima. U članu 19. stav 1. Predloga zakona uopšte nije jasna formulacija o nazivu političke stranke koji povređuje moralna osećanja građana. Izgleda kao da se društvo vraća na period pre uvođenja višestranačkog sistema kada se sličnim formulacijama štitio ugled i delo druga Tita. S obzirom na predlagača ovog zakona, ne zna se da li će se štititi moralno osećanje u odnosu na Slobodana Miloševića, Zorana Đinđića, Vojislava Šešelja ili nekog drugog. Šta je vrlo važno? Ko je taj ko će odlučiti i protumačiti koja su to moralna osećanja prekršena i ko zaista ima autentično tumačenje u smislu ovog člana Predloga zakona? U članu 21. Predloga zakona rešenje izlazi izvan okvira propisanih članom 55. stav 5. Ustava Republike Srbije. Ovde se istovremeno postavlja pitanje da li je moguće zakonom propisati zabranu sukoba interesa na drugačiji način u odnosu na Ustav, i to kako član 55, tako i član 6. Kada se vršilo nabrajanje, interesantno je da nije naveden poverenik za ravnopravnost, kada je on po Zakonu o zabrani diskriminacije u gotovo identičnom položaju kao i Zaštitnik građana. SRS i ovlašćeni predlagač za ovu tačku dnevnog reda gospodin Krasić smatraju da se nepotrebno unosi zbrka, ali pretpostavljam da ćete kao predstavnik resornog ministarstva tokom rasprave o pojedinostima da nam detaljnije objasnite ili pojasnite ovaj predlog. Članom 6. Ustava Republike Srbije propisano je da ne može da se vrši državna i javna funkcija zbog neke druge funkcije, poslova ili privatnih interesa, a članom 55. Ustava Republike pobrojane su taksativno funkcije koje ne dozvoljavaju da se bude član političke partije. To su dovoljni razlozi zašto smatramo da je ovim članom unesena nepotrebna zbrka u ovaj predlog zakona. Ono što bi zbog javnosti trebalo da se razjasni, a nadam se da govorim u prihvatljivim kategorijama tako da svi ljudi, i bez potrebnog predznanja, mogu da razumeju – članstvo u političkoj stranci nije funkcija, niti posao, niti privatni interes, na koji se odnosi član 6. Ustava Republike Srbije. Članstvo u političkoj stranci ne može da bude sukob interesa, a u slučaju iz člana 55. Ustava Republike Srbije nema sukoba interesa, već postoji ustavna zabrana. Ustav vrlo jasno i decidno navodi u kojim slučajevima dolazi do sukoba interesa. Reči: "kao i druga lica čija je funkcija u skladu sa zakonom nespojiva sa članstvom u političkoj stranci", iz člana 21. stav 3. Predloga zakona, formulisane su kao sukob interesa, a ne kao zabrana i zato im nije mesto u ovom predlogu zakona. To je naše uverenje. Možemo o tome da prodiskutujemo tokom rasprave u pojedinostima. Ustavna zabrana ne sme zakonom da se širi. Osim toga, šalje se loša poruka da je članstvo u političkoj stranci planetarna opasnost za sve druge aktivnosti. S tim u vezi, potpuno se slažem da svi zajedno moramo da poradimo na vrlo ozbiljnom poslu, da se ponosimo (vrlo sam pažljivo slušala izlaganje) time što predstavljamo određene političke stranke, da se uvažavamo u raznolikosti, ali da se trudimo da dođemo do jednog zajedničkog cilja. Ono što mogu sa sigurnošću da vam kažem jeste da će SRS u narednom periodu u tom kontekstu da da ogroman doprinos, jer nema ničeg lepšeg kada vi kao politička stranka delujete i radite u društvu koje je uređeno, koje uvažava raznolikosti i ne trpi nikakvu diskriminaciju, u kojem je politički protivnik politički neistomišljenik, a ne neprijatelj i u kojem političkim neistomišljenicima ne preti progon, zabrana govora, satanizacija, teranje u gulag, do, konačno, onog najužasnijeg i najbrutalnijeg čina kao što je fizička likvidacija. Naša istorija i svetska istorija su prepune tih primera, ali se nadam da ćemo u skorijoj budućnosti da napravimo početne, pionirske korake (kriza je, očigledno svi zaboravljamo u toj krizi da se ponašamo na demokratski način), da ćemo učiniti napor da strpljivo i predano radimo u cilju poboljšanja političke atmosfere i da konačno povratimo poverenje građana u sve nas, da ubedimo građane da je dobro da izlaze na izbore, da jedino na takav način mogu da učestvuju u političkom životu Srbije, da sa ponosom možemo svakom našem građaninu, bez obzira na to za koju je opciju glasao, da pogledamo u lice, da kažemo da ćemo ga saslušati, da živimo životom običnih građana, da ćemo se truditi i dati sve od sebe da dogovorom i dijalogom rešimo makar neka njegova pitanja, ako ne sve, ali da ćemo nastojati da napravimo Srbiju sigurnom kućom za sve nas, bez obzira na to za kojim političkim uverenjima išli. Ne znam tačno koliko mi je ostalo vremena, ali vremena nema više, nažalost. Svima vama se zahvaljujem na pažnji i strpljenju. Zaista bih volela da javnost u Srbiji bude potpuno uverena da ukoliko sa svih strana bude učinjen taj značajan korak (a pažljivo sam vas sve saslušala) da izgradimo tu političku volju i dođemo do političkih dogovora, SRS će dati doprinos da Srbija postane ponosna zemlja građana, bez obzira na političko ubeđenje ili bilo koju drugu osobenost. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na kraju samo mogu da izrazim zadovoljstvo, jer nisam očekivao ovoliku saglasnost, vezano za osnovnu ideju ovog zakona. Drago mi je što su poslanici u većem delu, sem jedne poslaničke grupe, praktično podržali ideju. Ovaj zakon će stvoriti osnove da imamo jedan odgovoran, savremen, efikasan i jeftin politički sistem, političke stranke i izborne procese koji će, pre svega, odgovarati biračima, umesto da odgovaraju političkim strankama. Drago mi je što smo detektovali svega tri ili četiri manje dileme, one nisu suštinskog karaktera i nadam se da ćemo na Odboru za pravosuđe i upravu, kao matičnom odboru, otkloniti tih nekoliko dilema. Još jednom mogu da potvrdim da ćemo ozbiljno porazgovarati o podizanju cenzusa, što bi verovatno bilo primereno našoj kasnijoj ideji da se omogući direktna prohodnost na izbore registrom o političkim strankama. Takođe, još jednom ćemo da razmotrimo pitanje postavljanja imena osnivača na sajt. Razumem razloge protiv, i dalje mislim da su razlozi "za" preovlađujući, ali mislim da to nije tema oko koje treba da se razilazimo, stvar je više tehničkog karaktera. Što se tiče pitanja teritorijalne organizacije iz člana 17. st. 4. i 5, ukoliko većina stranaka misli da je to preveliko zadiranje države u organizaciju političkih stranaka, spreman sam da prihvatim amandman. Mislim da sa ta tri-četiri amandmana možemo reći da ne postoji razlog ni za jednu poslaničku grupu, sem za poslaničku grupu LDP, koja se suštinski protivi donošenju ovakvog zakona, za sve ostale poslaničke grupe, od SRS, do DS, G17 plus, SPS, PUPS i JS, koje čine vladajuću koaliciju, nema razloga da svi zajedno ne podržimo ovakav zakon. Hvala vam još jednom na ovakvoj raspravi, koja je bila pre svega kompetentna i u skladu sa onim što smo želeli da postignemo ovim predlogom zakona. Hvala.
Zahvaljujem i zaključujem načelni pretres. Za danas završavamo rad i nastavljamo rad sutra u 10.00 časova raspravom o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama i Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. Hvala vam.