Poštovani predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, za nekoliko minuta krenut će rasprava o izmjenama Zakona o strukovnom obrazovanju s obzirom da nemam svoj klub evo ja ću malo iskoristiti ovu mogućnost pa ću govoriti unaprijed o toj temi kao jedan mali uvod jer je slobodni govor. Prije 6 godina na Trgu bana Josipa Jelačića se dogodio jedan prosvjed to je bio prosvjed koji smo svi zaboravili, a to je bio prosvjed protiv odnosno za, pardon za reformu Kurikula odnosno ovdi se govori Kurikuluma. I to je interesantno kako evo imamo tu jednu priču koja je prije 6 godina i prije 5 godina pa i prije 4 godine bila jedna od glavnih tema u Hrvatskom saboru, a danas se više nitko ne spominje. Danas će …/nerazumljivo/… ovi zastupnici koji su po prvi put izabrani u Hrvatski sabor nemaju ni pojima što je to ekspertna radna skupina, šta je to Kurikulum kako vi kažete ja ću reći hrvatski Kurikul. A koliko je taj prvi bio osuđen na neuspjeh zapravo govori i samo naziv tog plana i programa nastavnog koji je nazvan jednom riječju koja nije hrvatska kao ni u hrvatskom standardnom jeziku gdje se zapravo latinska riječ koristi kao hrvatska umjesto da se kaže Kurikul kaže se Kurikulum. To je bilo u vrijeme ministra još Šustara, a kasnije je došao Pavo Barišić koji je zbog navodnog nekog delikta prepisivanja nekakve fusnote otišao i njega je zamijenila ministrica Divjak. Ja sam joj prognozirao da će otići u povijest i otišla je. A što je ostalo od nje odnosno poslije nje? Nekakva famozna digitalizacija, s obzirom da evo ja imam djecu u toj školskoj dobi od te digitalizacije nisam čuo ni vidio ništa. Što se tiče informatizacije također ništa. Što se tiče tzv. škole za život, ništa. Dakle, jednostavno sav taj projekt koji je ministrica Divjak vodila i od njega nema ništa. Danas je Bogu hvala tu novi ministar Fuchs i ja se nadam da će i kroz ove izmjene zakona se stvari promijeniti. Ono na što ja želim ovdje još ukazati, a to je stalan pad broja naših školaraca, tako da je u zadnjih 9 godina taj broj pao za skoro 60 tisuća, danas smo negdje na ispod 450 tisuća školaraca, a imali smo prije 9 godina preko 510 tisuća školaraca. I na koncu se možemo zapitati za koga sve to mi radimo kad uskoro i nećemo imati uopće djecu školske dobi ili ćemo ih imati jako malo. Još jednu stvar ovdje moram izgovoriti, a jako je bitna, mi često imamo jednu mantru koja će se vjerojatno i malo kasnije izgovarati za ovom govornicom i iz klupa, nemamo loš obrazovni sustav, imamo dobar obrazovni sustav. Uvijek moramo raditi taj update, uvijek ga trebamo malo modernizirati, upgradeati, ali naš obrazovni sustav je dobar jer ako pogledamo rezultate naših učenika koji ostvaruju bilo gdje u svijetu, na bilo kojim univerzitetima, fakultetima, vidjet ćemo da su to sjajni rezultati, a s druge strane, ako mi imamo loš obrazovni sustav, zašto onda zemlje zapadne Europe sa većim plaćama toliko traže naše kadrove i to je onaj veliki problem na koji sam više puta ukazivao i ukazat ću i sada. Dakle nisam ja protiv članstva u EU, ali moramo tu biti načisto. Mi EU plaćamo članarinu, mi kupujemo proizvode koji dolaze iz EU i još toj EU dajemo najdragocjenije, to su naši ljudi koje smo mi obrazovali. To je tzv. taj brain drain odnosno odljev mozgova i ne dobijamo ništa zauzvrat i mislim da je to nešto o čemu moramo govoriti i čak ću reći da bi trebali od EU tražiti nekakvu satisfakciju, financijsku satisfakciju zbog toga što naši obrazovani ljudi koji su se obrazovali u navodno lošem, ja ću reći dobrom obrazovnom sustavu odlaze graditi neke druge države kao što je npr. Njemačka. Dakle s ovog mjesta ja pozivam predstavnike ministarstva koji će uskoro nastupiti da možda isprave jednu lošu stvar i da ako već ta reforma kurikularna, odnosno taj kurikul još uvijek postoji, pitanje je je l' postoji uopće više, neka ga nazovu kurikul, a ne krivom riječi koja nije sukladno hrvatskom standardnom jeziku, a to je kurikulum.
Sada će govoriti poštovani kolega Bartulica u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče sabora. Poštovani kolegice i kolege, evo na početku bi se nadovezao na ovo izlaganje kolege Bačića, dakle s velikim dijelom ono što je rekao se slažem. Dakle, postoje jasna dvostruka mjerila u javnom prostoru. Što se tiče ljevice mislim da bi mogli dugo govoriti o licemjernom ponašanju i o tome što ista načela ne vrijede za druge kao i za njih. Dakle, oni imaju slobodan prolaz, jedna isprika kao što ste rekli je dovoljna. Međutim, što se tiče temeljnih prava tu svakako stoji da je sloboda govora temeljno pravo međutim nešto još prethodi tome dakle pravo na život, ako nismo živi puno nam ne znače ostala prava i to vrijedi od začeća. Dakle, tu trebali bi isto ljudi biti dosljedni kad govore o ljudskim pravima. Međutim, ja ću malo govoriti o širem kontekstu što se događa u svijetu ali na ovom tragu što ste vi govorili. Dakle, pandemija je mnogo toga razotkrila što stoji ispod površine to izlazi i ljudi mogu jasnije vidjeti kako određene stvari pa i u medijskom prostoru funkcioniraju. Ovih dana je jedna zemlja zapravo suspendirala temeljna prava ljudi, udar ide prema mirnim prosvjednicima koji se bune protiv Covid mjera, ne radi se o Poljskoj ni o Mađarskoj nego o jednoj dalekoj zemlji Kanadi. Dakle, svi imamo, ja sam bio često u toj zemlji iskustvo anglosaksonskih demokracija međutim sad stvari idu nekako u drugom pravcu i to radikalno. Dakle, imamo zapravo uvođenje tiranije do te mjere da mirnim prosvjednicima sa novim ovlastima vlade se mogu zamrznuti bankovne račune i slično. Dakle, njih se tretira na isti način kao pripadnike Al-Kaide. Dakle, to je stanje sad u Kanadi crowdfunding razne mogućnosti da se skupi novac da bi se tim ljudima pomoglo sad će biti direktno pod nadzorom kanadskih vlasti i mogu zaustaviti sve što im se ne sviđa. Evo došli smo do te točke. Dakle, ne radi se to ni u Mađarskoj, ni u Poljskoj koji se stalno demoniziraju kao antidemokratske vlasti to se događa u Kanadi i cijeli svijet može to promatrati što se odvija pred našim očima. Dakle, imamo jako puno primjera dvostrukih mjerila. Ja bi rekao da na neki način društvene mreže i cenzura koja postoji, koja se masovno provodi je isto simptom ovog stanja. Dakle, nisu, nije moguće pročitati razna mišljenja koja su određenim fact-checkerima i drugima koji zapravo predstavljaju internetsku policiju podobna, podobna. I mislim da to treba prestati, dakle da bi ljudi donijeli dobre, da bi ljudi pa i roditelji mogli donijeti isprave odluke moraju imati pristup i pravo na informaciju, objektivnu informaciju. Puno toga što se smatralo dezinformacijom prije 6 mjeseci ili godinu dana danas se smatra da je mainstream mišljenja i čak u skladu sa stvarnošću. Prema tome, situacija i u znanosti se mijenja, a vidimo da određeni ljudi koji zloupotrebljavaju svoje ovlasti svakodnevno na našu štetu teško se prilagođavaju situaciji. Mislim da trebamo realno ovo gledati i prokazati to i zvati to pravim imenom. Dakle, mi smo okruženi zapravo jednom situacijom neslobode, ograničene slobode i u ime demokracije se zapravo smanjuje prostor izražavanja mišljenja i slično, a kad netko vrijeđa sa druge strane, sa ljevice dovoljno je jedna simbolična isprika idemo dalje. Ne treba dati ostavku, gradonačelnik Splita ne treba se udaljiti od svog suradnika nego se spominje da mu treba terapija da malo obuzda svoj temperament i slično. Dakle, Domovinski pokret će i dalje uporno ukazivati na ove pojave i tražit ćemo ista mjerila i načela koja vrijede za sve. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo na drugu raspravu. Kolega Pavliček u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista, izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Ove godine se u našim susjednim državama imaju održati vrlo bitni izbori. Jedni su u BiH gdje se već mjesecima vodi rasprava o promjeni Izbornog zakona, odnosno o tome da se Hrvatima omogući da biraju i da izaberu svoje predstavnike u Predsjedništvu BiH. Drugi izbori koji će se održati, a izuzetno su također bitni za Republiku Hrvatsku su izbori u Republici Srbiji za Narodnu skupštinu, te za predsjednika države. Naime, jučer je raspuštena Narodna skupština Republike Srbije, te su zakazani izbori za 3. travnja. No što će se promijeniti nakon tih izbora što se tiče statusa hrvatske nacionalne manjine u Srbiji? Jedno veliko ništa. Vrlo vjerojatno opet neće imati svog legitimnog predstavnika u Narodnoj skupštini. Naime, položaj Hrvata što se političkog položaja tiče u Republici Srbiji je već godinama na samim marginama društva. Hrvati su još '91. godine imali negdje oko 106000 ljudi koji su živjeli u Republici Srbiji. Danas je taj broj pao na svega 57000. Treba napomenuti da se nekih 17000 građana Srbije izjašnjava kao Bunjevci, jedna umjetno stvorena nacija samo u Republici Srbiji sa ciljem daljnjeg cjepkanja hrvatskog nacionalnog bića. Treba napomenuti da je broj Hrvata u 30 godina pao za 50% u državi gdje nije bilo rata, u državi gdje nije bilo balvan revolucije, u državi gdje nisu Hrvati tražili odcjepljenje ili svoju autonomiju broj Hrvata se drastično smanjio. Na žalost položaj Hrvata se posebice u zadnjih 12 mjeseci dodatno pogoršao. Naime, u središtu i sjedištu djelovanja Bunjevačkih Hrvata u Subotici je prije nekoliko mjeseci umjetno stvoren jezik bunjevački proglašen kao službeni jezik unatoč brojnim prosvjedima i Republike Hrvatske i lokalnih Hrvata, taj jezik je i dalje na snazi. Isto tako, prije nekoliko mjeseci u službenim udžbenicima za osnovnu školu u Republici Srbiji niječe se postojanje hrvatskog jezika kao zasebnog jezika. No, ono što najviše boli Hrvate u Srbiji i Vojvodini je to što nemaju svoju zastupljenost kako na lokalnim, tako na pokrajinskim, te na državnim razinama Republike Srbije. Naime, unatoč sporazumu koji je potpisan 2004. godine između Republike Hrvatske, te ondašnje države Srbije i Crne Gore o zaštiti prava hrvatske nacionalne manjine u Srbiji i Crnoj Gori, te srpske i crnogorske nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj. Malo toga od tog sporazuma je realizirano. Naime, hrvatska strana je ispoštivala velik dio tog sporazuma posebice članak 9. koji kaže da su stranke potpisnice obvezne omogućiti zastupljenost pripadnicima nacionalnih manjina kako na lokalnim, tako na regionalnim, te na državnim razinama što u predstavničkim tijelima, što u izvršnoj vlasti. Mi tako u Republici Hrvatskoj danas imamo tri predstavnika srpske zajednice u Hrvatskom saboru koji se biraju na zasebnoj listi. Imamo potpredsjednika Vlade iz redova srpske zajednice. Imamo 10 dožupana iz redova srpske zajednice zajamčenih. Imamo 40-tak načelnika, dogradonačelnika i gradonačelnika zajamčenih za srpsku zajednicu. Imamo nekoliko stotina vijećnika u općinskim, gradskim vijećima i županijskim skupštinama zajamčenih za srpsku zajednicu. Hajmo malo pogledati što imaju Hrvati u Srbiji? Broj zajamčenih zastupnika u Narodnoj skupštini nula. Broj zajamčenih predstavnika u Vladi Republike Srbije nula. Broj zajamčenih zastupnika u pokrajinskoj Vladi nula. Broj zajamčenih poslanika ili zastupnika u pokrajinskom Parlamentu nula. Broj gradonačelnika nula. Broj zajamčenih dogradonačelnika nula. Broj zajamčenih općinskih i gradskih vijećnika nula. Imamo svega dva vijećnika u dvije općine u Vojvodini gdje su se izborili zahvaljujući koalicijama predizbornim sa ostalim srodnim strankama. Ovo je poraz hrvatske diplomacije, ovo je poraz hrvatske vanjske politike. I krajnje je vrijeme da pokrenemo ofenzivu diplomatsku kako bi Hrvati dobili ista ona prava koja imaju predstavnici srpske zajednice prvenstveno politička prava u Republici Hrvatskoj. Hvala vam lijepa.
Idemo dalje. Sada je na redu Klub zastupnika Socijaldemokrata govorit će poštovani kolega Bernardić, izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, uvažene zastupnice i zastupnici. Prije tri mjeseca na aktualcu u studenom klub Socijaldemokrata je upozorio na dolazak velike inflacije. Na to su upućivali svi trendovi, rast energenata, rast cijena hrane kao i prognoze različitih svjetskih i europskih institucija. Tad je taj problem iz Vlade duboko podcijenjen i samo su odmahivali rukom, a inflacija je danas realnost koja je pogodila sve građane Republike Hrvatske kao i gospodarstvo. Mi iz kluba Socijaldemokrata još prije mjesec dana smo predložili nekoliko interventnih mjera za borbu za očuvanje životnog standarda naših građana. Da se podsjetimo, prvo predložili smo da se zamrznu cijene košarice osnovnih životnih namirnica na razinu dogovorno štićene cijene. Zašto je to puno efikasnija mjera od smanjivanja PDV-a na neke prehrambene artikle? Prvo, zato jer smo već imali smanjenje PDV-a na meso i na povrće na 13%, cijena hrane ne samo da nije pojeftinila ona je poskupila, a ekstra profit su zadržali vlasnici stranih trgovačkih centara. Drugo, je li država sposobna kontrolirati cijene milijuna artikala na policama stranih trgovačkih lanaca? Odgovor je nije. Dakle, država nije to sposobna kontrolirati, nije sposobna gledati tko je smanjio, a tko nije smanjio cijene to je svima jasno jer se ti podaci svakodnevno pojavljuju po svim različitim medijima. Zato mi predlažemo tzv. cjenovni semafor za samo određenu košaricu osnovnih životnih namirnica kako bi država lakše mogla kontrolirati tko je spustio, a tko nije spustio cijene. Ovu mjeru imaju mnoge zemlje u EU, ali i u regiji. Primjerice u Mađarskoj cijena šećera, brašna, suncokretovog ulja, svinjskog buta, pilećih prsa i mlijeka te cijene su zbog poskupljenja zamrznute na razinu na koju su bile u listopadu prošle godine. Druga mjera umjesto smanjenja PDV-a na hranu koju će trgovci iskoristiti za svoj ekstra profit jer hrana neće pojeftiniti to smo već vidjeli predlažemo dizanje neoporezivog dijela dohotka s 3.800 na 5.000 kuna. Ta mjera će omogućiti da svima u Hrvatskoj plaće narastu za gotovo 300 kuna što će omogućiti barem djelomično ublažavanje inflacijskog udara na standard građana. Vrlo jednostavno, vlada umjesto da omogućuje kroz smanjenje PDV-a ekstra profit trgovcima predlažemo da se taj novac usmjeri u povećanje plaća do 300 kuna dizanjem neoporezivog dijela dohotka s 3.800 na 5.000 kuna. Treće, predložili smo i prošli tjedan da se najugroženijim skupinama poput umirovljenika s malim mirovinama, korisnicima socijalne pomoći, nezaposlenima pokriju viši troškovi struje i plina. Predložili smo također i spuštanje PDV-a s 25 na 5% za struju i plin jer nije svejedno jel uplatnica došla na 120 ili 100 kuna, a neke najave iz vlade o smanjivanju PDV-a upravo idu u tom smjeru i to možemo prihvatiti, ali ne možemo niti ćemo prihvatiti da vlada ne poduzima ništa kad je u pitanju iskorištavanje hrvatskih naftnih polja od strane stranih vlasnika, od strane stranih kompanija. Zato još jednom upozoravamo i predlažemo da se redefiniraju koncesije na naftu i plin, da država dijeli profit s korisnikom koncesije u ovom slučaju s Ina Molom i da se profit od tog naglog rasta cijena nafte i plina na stranim tržištima usmjeri dio tog profita kao pomoć pogođenim poduzetnicima zbog energetske krize. Dakle, svima je jasno da je PDV za poduzetnike prolazna stavka, da oni apsolutno nemaju nikakav benefit od smanjenja PDV-a, a na ovaj način bi im mogli pomoći. Podsjetit ću da je 2008. godine cijena barela dostigla vrtoglavih 140 dolara na svjetskom tržištu, cijena benzina je tada bila ispod 10 kuna, danas je cijena barela 90 dolara, cijena benzina je 12 kuna. Što se promijenilo? Samo debele i visoke marže stranih naftnih kompanija koji posluju u Hrvatskoj i to dvije najveće, Mol Ina i Petrol koji zajedno čine 75% tržišta. Po zakonima EU takva koncentracija je zabranjena, ali tko to tolerira, Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja pod direktnom kontrolom Vlade RH koja nažalost po tom pitanju ne poduzima ništa. Dakle, vlada godinama tolerira astronomske marže koje određuju 2 kompanije pogotovo ako se zna da ti strani vlasnici eksploatiraju hrvatski plin i naftu za sitne pare odnosno za kikiriki. Hvala vam.
Hvala lijepa. Kolegice Glasovac hvala vam. Idemo na zadnju, jedanaestu raspravu u ime Kluba zastupnika CENTRA i GLAS-a govorit će kolegica Orešković. Izvolite.
Sve dok je HDZ na vlasti ova naša opljačkana, devastirana i iseljena Hrvatska nema šansu postati zemlja kakva bi trebala biti. Dvije godine je predugo čekati, a i pitanje je što će nam na sljedećim izborima donijeti izborni inženjering kojeg smo već toliko puno puta imali prilike vidjeti. Već neko vrijeme pratim kako se malo po malo, a onda sve više sipa otrov ponavljajući u javnom prostoru kako je oporba slaba, kako nema lidera, kako sve kada bi HDZ na sljedećim izborima i izgubio vlast, onako posprdno se spominje, pa pogledajte dragi ljudi, ima li tko drugi tko bi Hrvatsku mogao voditi bolje od HDZ-a? Smisao puštanja takvih teza je da dodatno obeshrabre, da demotiviraju, da gurnu građane u još dublju apatiju i još veću izbornu apstinenciju jer jedino tako HDZ sebi stvara uvjete da ponovno pobijedi, ali ovog puta sa manje od 16% podrške birača s koliko nas sada drži taocima svojih pokvarenih namjera i loših politika, a evo kako izbjeći tu zamku, evo što nam je činiti. Prije svega, odbacimo tezu da sudbina Hrvatske ovisi isključivo o političkim strankama i prestanimo čekati da se pojavi neki novi politički Mesija ili da nam se po ministarstvima rasporedi neka malo bolja politička elita. Mi ćemo na dobrom putu, ako Hrvatsku počnemo mijenjati izvan sfere političkog djelovanja i to odmah i sada i što više svojih govora iskoristit ću za to da s ove govornice pozivam i potičem sve one koji imaju u svojim rukama moć da poduzmu nešto. Mediji, zviždači, profesionalci u različitim strukama, razni obični građani, svi, ali hrabri ljudi. Među onima kojima ću se posebno obratiti danas su na redu suci. Pozivam ih da se odazovu pismu i upitniku kojeg im je uputio nedavno izabrani predsjednik Vrhovnog suda Radovan Dobronić, a evo zašto. Pa prije svega zato što on provodi ono što je u svom programu i najavio i za što smo dizanjem ruku mi njemu u HS-u dali podršku. S druge strane, Radovan Dobronić je protunapad, lijek, najbolja obrana od političkih nasrtaja HDZ-a i Andreja Plenkovića nad neovisnošću pravosuđa. Sa stabilnom političkom većinom, a dodatno ojačano novom generacijom žetončića, nedavno je HDZ kao politička stranka pravomoćno osuđena za korupciju proveo mini reformu pravosuđa u okviru koje je osmislio da se nad sucima provode sigurnosne periodične provjere od strane Sigurnosno-obavještajne agencije, odnosno SOA-e koja je u rukama HDZ-a. Narušeno povjerenje u pravosuđe dužni su prije svih ostalih popraviti suci i jedino oni to i mogu i stoga dajem punu podršku potezima predsjednika Vrhovnog suda Radovana Dobronića jer je najvažniji dio reforme pravosuđa uspostavljanje integriteta u sudačkim redovima i napokon na čelu sudbene vlasti imamo osobu koja je toga svjesna i nije dovoljno da imamo jednog moralnog suca na vrhu sudbene vlasti, potrebno je uspostaviti poštenje cjeline. A ona pitanja koja se traže ovim upitnikom, trebala bi postati dio svakodnevice, a odgovori bi trebali biti javni i bolje da su u rukama javnosti nego u rukama SOA-e koja će s njima manipulirati, naravno, za potrebe HDZ-a. Ta pitanja nisu protuustavna, ne izlaze izvan okvira ovlasti djelovanja i odgovornosti predsjednika Vrhovnog suda u izvršavanju njegovih zadaća pravilnog upravljanja sudačkom upravom i nadam se da će suci shvatiti odgovornost ovog trenutka i nadam se da će shvatiti svoju ulogu i svoju moć i ako oni to učine, ako počnu mijenjati percepciju pravosuđa, ako između sebe uspostave pravila reda i ako između sebe uspostave kriterije po kojima će se prosuđivati tko može biti jedan od njih, a kome u sudačkim redovima doista nije mjesto, onda ćemo na isti način moći početi čistiti Hrvatsku iznutra i u svim drugim sferama djelovanja. I kada to počnemo činiti, kada se Hrvatska ovako počne mijenjati iznutra, kada moral postane nešto što je bitno, kada ćemo imati transparentnost koja je stvarna, a ne hinjena, do sljedećih izbora, HDZ će otpasti kao kakva osušena bradavica. Nestat će kao virus protiv kojeg se sustav sam izborio iznutra. Hvala.
Prelazimo na 9. Raspravu, u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka govorit će poštovana kolegica Benčić, izvolite.
Zahvaljujem se. Evo, drago mi je kolega Zekanoviću da ste se prisjetili prosvjeda, reći ću vam i kako se zvao, zvao se Hrvatska može bolje, ali nažalost Hrvatska ne može bolje sa ovom istom vlasti koju od tad pa do danas imamo, a, jer naime, od kurikularne reforme ili kako ju god želite zvati ostalo je nažalost samo slovo na papiru jer ova vlast, a ni ona koje je prethodila, zapravo se radi o vlasti kontinuiteta, nije imala ni volje ni hrabrosti transformirati obrazovni sustav koji bi odgovarao potrebama 21. st. Ali, no dobro. Danas ću govoriti o nečem drugo, to je o poreznoj politici ove Vlade i o najnovijim zapravo događanjima i udarima na građane koji imaju paušalni obrt, kao i one građane koji žive u inozemstvu od strane Porezne uprave. Vidjeli ste vi u novinama, dakle da je Porezna uprava krenula u kažnjavanje tzv. paušalaca, to su oni koji imaju paušalne obrte i zarađuju godišnje do maksimalno 300 tisuća kuna. Mnogi od njih zapravo su u nižim rangovima zarade i samo su zaposleni. Porezna dakle, ako te osobe imaju jednog klijenta koji im je uplatio više od 50% prihoda, dakle možete imati i 10 klijenata, ali 1 sudjeluje u više od 50% vaših prihoda, može dakle proglasiti to prikrivenim zapošljavanjem i naplatit vam sve poreze i doprinose koje biste morali platiti da ste zaposleni kod poslodavca, dakle da se radi o nesamostalnom radu. E sad, ovdje na tom primjeru kao i na primjeru ljudi koji su otišli van Hrvatske i ostvarili prihod van Hrvatske vidimo jedan modus operandi ove Vlade koji možemo sažeti u namamim te pa te klepnem. Dakle, paušalci, kako su nastali paušalci. Najveći broj njih tako da im je ista ta Vlada davala poticaje od 50 tisuća kuna za samozapošljavanje, što su ljudi iskoristili, posebno nakon one krize kad su izgubili posao, pokrenuli neki vlastiti posao da se samozaposle, opravdali ta sredstva, dakle posluju, evo, već 5, 6 godina posluju, ne mora država za njih plaćati socijalu, ne mora plaćati za njih doprinose, sami to plaćaju, međutim sada dolazi država i odjednom se sjetila da se zapravo radi o prikrivenom zapošljavanju. Činjenica je, činjenica je da zaista neki paušalci rade kroz taj model, a da bi zapravo mogli biti zaposleni kod nekog kod svojih klijenata, istina. Ali zašto je to uopće državu briga? Zašto uopće država brine da li nečiji prihod dolazi od samostalnog rada ili nesamostalnog rada? Zašto bi ih to bilo briga? Pa briga ju je zato jer ima suludi porezni sustav. Ima porezni sustav u kojem najviše poreza i doprinosa, posebno doprinosa plaćaju radnici koji žive od nesamostalnog rada, dakle zaposleni su kod svog poslodavca. Nešto manje se oporezuje poreza i doprinosa plaćaju oni koji žive od samostalnog rada, dakle bilo da su paušalci, bilo da su obični obrti, bilo da imaju vlastite tvrtke, a gotovo ništa ne plaćaju oni koji žive od kapitala i imovine. To je sistem koji ste vi napravili. Pa onda sada u tom sistemu vi ganjate one koji žive od svog rada, bilo samostalnog ili nesamostalanog, da plate više poreza i više doprinosa da bi oni koji žive od kapitala i imovine mogli, naravno, zarađivati tako na način da od, ako zarade milijun bruto, ostane im 900 tisuća neto jer će platiti 10% poreza na dividendu, a netko tko živi od samostalnog rada u obrtu primjerice će platiti daleko više, a netko tko živi od nesamostalnog rada će platiti za sve njih. To je sistem koji ste napravili. I iz tog razloga se ova Vlada ponaša na način na koji vidim da se ponaša kao i u crtiću o ptici trkačici. Privlači ljude, namami ih u nešto sa 50 000 kuna ili ove koji su otišli van Hrvatske s 200, a onda klepne po glavi i uzme sve ono što je dala i tri puta više. I takvoj poreznoj politici trebamo stati na kraj. Kad smo to predlagali vi ste naravno to odbili. Hvala.
Idemo na treće iznošenje stajališta, a to je Klub zastupnika MOST-a i poštovani kolega Petrov, izvolite.
Kolegice i kolege zastupnici od danas se sve mora raditi po zakonu. Vi znate čija je to izjava bila? To vam je bila izjava Tomislava Ćorića prvi dan kad je došao i postao ministar. Danas se sve mora raditi po zakonu. Danas Hrvatska svjedoči novoj aferi. Ono što USKOK sumnja jest da su investitori za vjetropark nisu zadovoljili sve uvjete, da im je ministarstvo odobrilo projekt, a procijenjena šteta 1,9 milijardi kuna. I ako se ovo potvrdi to će biti jedna od najvećih afera u povijesti Hrvatske. Od danas se sve mora raditi po zakonu. Bivši pomoćnik tog istog ministra koji je rekao ovu epohalnu rečenicu prvi dan svog mandata govori kako bih mogao približiti javnosti da znaju što se događa govori da ga je taj isti ministar zovnuo u sobu, da je od njega vrlo precizno navodi čovjek traži od njega tko radi taj dopis, tko radi taj nacrt mišljenja, da se oslobodi svih drugih poslova tog čovjeka da on lakše može sastaviti taj nacrt mišljenja, da bi volio da to bude pozitivno za investitore, da mu se pošalje elektronički nacrt mišljenja prije nego se pošalje u javnost. Obuhvaćeni u ovoj aferi ministar energetike, njegovi pomoćnici, predsjednik Uprave Hrvatskih šuma, bivši predsjednik ili član Uprave HER-e, pomoćnici, državni tajnici u drugim ministarstvima u poljoprivredi itd. itd. Koliki je glib danas u Hrvatskoj vezano za korupciju ja mislim da vam dovoljno govori broj afera, intenzitet tih afera kroz vrijeme, broj aktera koji se sada nalaze u tim aferama, iznos sa kojim se barata da se oštetio proračun Republike Hrvatske, da su oštetili direktno ljudi u Hrvatskoj. I ono što možete vidjeti to se svakim danom povećava. Broj političkih aktera koji sudjeluju u tim aferama svakim danom je sve veći. Broj ministarstava, broj pravnih osoba. Ja ne znam je li prošao tjedan u zadnjih godinu dana da vladajući nisu uspjeli proizvesti barem jednu aferu. U konačnici ljudi se zasite, dosta im je. Ne žele više slušat o aferama. A to vama bude signal da vi krenete još jače, pa više nije dovoljno maznut milijun ili deset milijuna, sad smo došli na gotovo 2 milijarde kuna. Moje je pitanje samo dokle? Dokle vi mislite da će ljudi u Hrvatskoj trpiti? Jer ovo što se događa iskreno je perverzno, znači postaje perverzno. Dok se ljudi u Hrvatskoj bore kako će spojiti kraj s krajem, financijski u mjesecu jer im se drastično abnormalno povećavaju troškovi života u čemu također vi sudjelujete i indirektno i direktno, direktno preko FINA-e jer nemate apsolutno nikakvog sluha i oni deru nove namete, indirektno jer vas nije briga jer ste trebali puno ranije postupiti po ovim pitanjima i cijeni rasta troškova energenata i svega. U svemu tome vi to koristite kao mogućnost da direktno oštećujete državni proračun i stvarate afere i ništa ne radite po tom pitanju. I onda oprostite kad gledate ljude koji ne znaju kako će spojiti mjesec s mjesecom i ovo što vi proizvodite iz dana u dan to je perverzno, postanite toga svjesni. A ono što je problem isti ovaj ministar, pa nije on samo upleten u aferu, on je i nesposoban. Taj isti čovjek nije znao procijeniti kakvi će biti troškovi energenata, nas je nazivao katastrofičarima. Danas govori ne zna što ga je snašlo i to je razlog zbog čega ćemo pokrenuti opoziv. Hvala.
Deseta rasprava Klub zastupnika SDP-a i poštovana kolegica Sabina Glasovac, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Notorna je činjenica da je inflacija u Hrvatskoj najviša u proteklih 9 godina jednako kao što je notorna i činjenica da za razliku od brojnih europskih zemalja Hrvatska je u poprilično nezavidnom položaju, jer većinu naše potrošačke košarice zapravo čine energija i prehrambeni proizvod, a to je na žalost logično jer znamo da smo zemlja sa ispod prosječnim osobnim dohotkom po stanovniku. Jednako tako notorna je činjenica da bi glavni ciljevi gospodarskih i ekonomskih mjera u vrijeme inflacije trebali biti usmjereni na zaštitu građana od siromaštva posebno umirovljenika i socijalno potrebitih ljudi koji se nalaze na pragu siromaštva, te nadalje smanjenje ovisnosti o uvozu hrane, smanjenje ovisnosti o uvozu energenata i osiguranje dovoljno energenata uz prihvatljivu cijenu za građane i gospodarstvo. Međutim, dok se druge europske države su se već krajem prošle godine počele buditi, odgovarati na izazove inflatornog udara na njihovo stanovništvo naša Vlada u međuvremenu je analizirala, spavala, nereagirala. Ministar Ćorić pak s druge strane, mislim umjesto da se bavio nekim stvarima koje bi trebale olakšati život hrvatskim građanima on se bavio time da je sređivao poslove kako bi im otežao energetsku politiku i na neki način posredno i pojačao ovaj udar. I danas slavodobitno premijer Plenković najavljuje, evo u 10 sati da će predstaviti paket mjera za hrvatske građane i da će taj paket mjera biti sveobuhvatan. A kako može paket mjera biti sveobuhvatan ako ne obuhvaća umirovljenike koji su jedna od najugroženijih društvenih skupina? Kako paket mjera može biti sveobuhvatan ako zanemaruje 700 000 umirovljenika koji primaju mirovine manje od tri tisuće kuna, a ne mali broj njih zapravo prima i manje od onog trenutno definiranog praga siromaštva koji je 2927 kuna. Stoga sa ove govornice još jednom apeliramo na Vladu Republike Hrvatske odmah hitno donese jednu dugoročnu i jednu kratkoročnu mjeru kako bi olakšala život hrvatskim umirovljenicima. Kratkoročna mjera koju predlažemo već dva tjedna je uvođenje inflatornog dodatka za umirovljenike koji bi zapravo bio novčana potpora za ublažavanje posljedice krize izazvane inflacijom na ekonomski položaj umirovljenika. Ovom mjerom obuhvatili bi se svi umirovljenici koji su ostvarili mirovine u RH u sustavu obveznog mirovinskog osiguranja, te koji imaju prebivalište u RH, a čija mirovina iznosi manje od 4000 kuna. Ovom mjerom obuhvatili bismo negdje oko 800 000 umirovljenika, a ukupno potrebna sredstva iznosila bi oko 650 do 700 milijuna kuna. Tih sredstava ima. Jer kad vidimo jedini tko profitira u ovoj inflaciji je država koja ubire veće poreze. Ako su prihodi veći na osnovu baš tih poreza tri do četiri milijarde, onda možemo vratiti jedan dobar dio ljudima koji te poreze plaćaju na ovako skupe namirnice, a jedni od tih najugroženijih su upravo umirovljenici. Ovaj inflatorni dodatak temeljio bi se na 4 kategorije, na način da bi umirovljenici koji primaju mirovinu do 1500 kuna primali iznos novčane potpore u iznosu od 1200 kuna isplatom u šest mjeseci. Oni koji primaju mirovinu od 1500 do 2000 kuna primali bi novčanu potporu, odnosno dodatak od 1000 kuna, oni od 2000 do 3000 kuna dodatak od 600 kuna i oni sa mirovinama od 3000 do 4000 kuna predviđeni dodatak je 400 kuna. Druga dugoročna mjera koju je potrebno u ovom trenutku učiniti je usklađivanje mirovina sa inflacijom. SDP smatra da model usklađivanja mirovina nije održiv iz dva razloga, jer ne omogućava očuvanje kupovne moći umirovljenika u vrijeme inflacije i ne omogućava da bi rast mirovina pratio rast plaća koje su ionako niske. U vrijeme inflacije kada rastu cijene onih proizvoda koje umirovljenici najviše koriste umirovljenici su iznimno ugroženi i s obzirom na to koliko su ti proizvodi zastupljeni u potrošačkoj košarici možemo čak govoriti i o umirovljeničkoj inflaciji. Naš model znači da predlažemo da se u obračunu uzme sto posto vrijednosti povoljnijeg indeksa između indeksa potrošačkih cijena i nominalnog indeksa prosječne bruto plaće svih zaposlenika u Republici Hrvatskoj. Na taj način podstiče se zaštita kupovne moći ili čuva postojeći udjel prosječne mirovine u prosječnoj plaći. Ove mjere potrebno je donijeti hitno. I samo na kraju, za gospodina Ćorića. Prije više od godinu dana tražili smo opoziv Ćorića. HDZ je to odbio. Sada na vidjelo izlazi da je itekako upetljan u aferu vjetroelektrane [[Upadica predsjednik: Hvala vam lijepa.]] I zbog toga je građanima između ostalog i skuplja struja i vrijeme je da se krene.
Idemo na četvrtu raspravu Klub zastupnika HDZ-a poštovani kolega Ante Bačić, izvolite.
Zahvaljujem. Započet ću ovo iznošenje stajališta sa citatom: „Žestoko ćemo se boriti svakom obliku zastrašivanja i napada na novinare, aktiviste i građane bilo kakav pokušaj ograničavanja slobode govora, a u Hrvatskoj im svjedočimo skoro svakodnevno. Smatramo neprihvatljivim pa ćemo raditi na proceduri, odnosno zakonskim izmjenama koje bi omogućile da uopće dođe do ovakvih tužbi.“ Sloboda govora predstavlja kamen temeljac svakog demokratskog društva i prvu liniju obrane svih ostalih sloboda. Osim što vjerujemo da otvorena javna rasprava o bilo kojoj temi nema alternativu povijest nas uči da proganjanje i ušutkavanje neistomišljenika cijelo društvo čini intelektualno i ekonomski siromašnima. Mislim da bi svi potpisali ovakvu izjavu. Ovu izjavu je dala Marijana Puljak, naša kolegica, supruga gradonačelnika grada Splita Ivice Puljka u ime kluba Puljak-Orešković-Mrak Taritaš. I nakon tog i takvoga moraliziranja upravo ista ta kolegica Marijana Puljak, supruga gradonačelnika grada Splita Ivice Puljka prvo ignorira događaj, a zatim javno brani dogradonačelnika grada Splita i svoga političkoga partnera Bojana Ivoševića nakon što je zaprijetio novinarki Slobodne Dalmacije da će joj se, citiram: „napiti krvi“. Upravo taj klub i te moralne vertikale koje valjda imaju poslanje u Hrvatskoj da isprave sve krive društvene anomalije na kojima je nastalo ovo društvo i Republika Hrvatska poput nje i Dalije Orešković smatraju za ovakvu izjavu i za ovakvo ponašanje da nije potrebna nikakva politička sankcija. Predlaže uz to svome kolegi da se ispriča što je on to i napravio, da se sada malo povuče u medijsku šutnju, da malo otiđe na nekakvu radionicu koju ne znamo točno koja je radionica i da malo razmisli o svojim postupcima ono što u vrtiću tete djecu ne pošalju više u kut, nego pošalju malo na razmišljanje. Da slučaj bude groteskniji krvoproliće je obećao čovjek koji na sudu upravo vodi parnicu jer mu je jedan neobično sličan nasilnik svojedobno zaprijetio da će mu iščupati gučak. Ivoševiću može li jadnije? Koliko nisko čeljade mora pasti da bi se s parnice u kojoj brani svoj ugroženi gučak prešaltao na štemerske fantazije u kojima srče krv novinarki, citiram Slobodnu Dalmaciju. Da sumiramo događanja zadnjih tjedan dana u gradu Splitu, možemo doći do jednostavnoga zaključka. Ako netko s ljevice na primjer ide dodijeliti zakup gradske površine i s time oštetiti gradsku tvrtku za nekakvih 50 000 kuna dovoljna je isprika, ako i to. Ako netko s ljevice da otkaz osobi s invaliditetom, prijeti gradskom službeniku da će mu brojati krvna zrnca tj. da će mu secirati obiteljsko stablo čak nikom ništa. Ako netko s ljevice vrijeđa npr. židovski narod relativizira holokaust, veliča Hitlera, dovoljna je samo jedna isprika. Ako netko s ljevice možda prijeti novinarima da će im se napiti krvi uz ispriku dovoljno je još poslati tu osobu na radionicu koja god to bila. Ako netko s ljevice optuži novinsku kuću za reketarenje čak nije potrebna ni sama isprika. Drage kolegice ja bi se volio, ja bi volio da se svi zapitate ovdje od Centra pa na desno da ste išta napravili od ovoga ili da ste izjavili nešto slično, evo kolege se tu slažu mislim da ne bi pričali puno ovdje o vama jer se više ne bi bavili politikom ali nekakvim sankcijama, prekršajnim, kaznenim neću ovdje spominjati vjerujem da bi bili nekoliko godina na sudu. Ali valjda ne vrijede ista pravila za sve po moralnim vertikalama društva, a to su kolegice iz kluba Marijana Puljak, kolegica koja je supruga gradonačelnika grada Splita Ivice Puljka, njezina mentorica kolegica Dalija Orešković. Po njima i po ostalim moralnim vertikalama ovdje se ne radi o nikakvom ni prekršaju, ni kaznena odgovornosti pa čak ovdje takve osobe ne zaslužuju ni nikakvu političku sankciju. Jel problem je ovdje, problem je u Centru, problem je u desnici, u njima problem nije. Zato zanima me na kraju ako se slažete, a vjerujem da se slažete jedna mudra osoba je rekla da ljevica ako, da nema dvostruke standarde vjerojatno ne bi imala nikakve. A ja se ovdje pitam svoga gradonačelnika Ivicu Puljka i njegovu suprugu Marijanu Puljak do kada će od grada Splita raditi grad slučaj. Zahvaljujem.
Idemo na šestu raspravu u ime Kluba zastupnika HSS-a i Radničke fronte govorit će poštovana kolegica Peović. Izvolite.
Svakog dana jedan skandal. U fokusu javnosti je uglavnom i vodstvo HNB-a ali ne i općenita uloga i učinci HNB-a i njihovih politika već neke kao problematične individualne prakse. Usprkos onima koji tvrde u zadnje vrijeme da je došlo do protuzakonitog pogodovanja, protupravnog ili protupravne imovinske koristi je li zapravo došlo do bilo kakvog protuzakonitog pogodovanja kod viceguvernera HNB-a Romana Šubića, je li nešto protuzakonito i u tome da on ima 40 000 kuna plaću, je li nešto protuzakonito u tome da on otkupljuje od lešinarske agencije za naplatu dugova vilu u Zagrebu u iznosu od 230 eura po metru kvadratnom. Sve je po zakonu, sve je po zakonu. Nema zakona koji bi ga spriječio da otkupljuje tu vilu, nema zakona koji bi ga spriječio da ima nižu plaću, koji bi ga natjerao da ima nižu plaću. To je sve, znači po zakonu. Ono što mi ovdje stalno govorimo i upozoravamo to nije korupcija, to je sistemska i legalna korupcija. Sistemska i legalna korupcija u kapitalizmu odnosi se na položaj te Hrvatske narodne banke. Kakva je to Hrvatska narodna banka koja ne uzima u obzir nikakvu demokratsku odluku naroda, niti djeluje u interesu tog naroda i tu bi banku trebalo kolegice i kolege preimenovati u centralnu banku, jer to nije nikakva Hrvatska narodna banka. Ona djeluje potpuno neovisno i stručno kako se to lijepo kaže mimo političke kontrole. Jedini interes te narodne banke je čuvanje monetarne tečajne politike stabilnog tečaja čime zapravo eksternu devalvaciju i upravljanjem tečajem ili možebitno ciljano upravljanje tečajem na način da bi se povećao izvoz i da bi se povećao broj radnih mjesta zamjenjuje tzv. internom devalvacijom, znači smanjivanjem plaća, smanjivanjem radnih mjesta kao jedinom polugom za tu konkurentnost koju mi postižemo na poluperiferiji Europe ili periferiji Europe kako hoćete. Znači HNB se ciljano odriče bilo kakvih razvojnih politika i osigurava uvjete za nesmetan transfer vrijednosti iz europske polu periferije prema centru štiteći strane banke i strane, i domaće i strane velike vjerovnike i to joj je jedini cilj. Deklarativno znači u Zakonu o HNB-u stoji da je njezin cilj održavanje stabilnosti cijena. Inflacija je tu, cijene divljaju, HNB ništa ne radi, niti reagira. Ali čak i da reagira, znači u ovako postavljenom okviru ona ne može utjecati drugačije nego da ograniči kreditnu aktivnost i proizvede opet recesiju, nezaposlenost, smanji inflaciju, odnosno ohladi pregrijanu ekonomiju. I opet bi se inflacija na taj način rješavala povećanjem rezervne armije nezaposlenih, povećanjem pritiska na smanjenje plaća, dakle opet na štetu naroda. Za takve politike, a u korist elita navodno neovisni HNB i njegovi činovnici su izvrsno plaćeni. Kako je moguće da si Vujčić i ekipa iz vodstva mogu isplaćivati plaće i naknade koje debelo nadmašuju sva primanja u javnom sektoru? Kako je moguće, da dakle materijalna prava zaposlenika HNB-a, njih negdje oko osamstotinjak postaju značajno veći od ostatka državnog i javnog sektora zbog čega je HNB naravno jedan od najboljih poslodavaca u javnom sektoru? Pa zato jer je HNB neovisan, zato što je HNB država u državi. Ustavno i zakonski je formalno postavljena u poziciju neovisnosti u odnosu na izabranu političku vlast ne samo po pitanju monetarne tečajne politike koju provodi već i u pitanju autonomnog određivanja plaća. Zato znači viceguverner može imati 40 000 kuna, a ja ću vas podsjetiti da je to viceguverner zadužen ni manje, ni više nego za sanaciju kreditnih institucija. Neki dan je ovdje izglasan Zakon o sanaciji kreditnih institucija. Ovo je čovjek koji bi trebao u slučaju da se treba sanirati kreditne institucije, održavati interes naroda, a ne vjerovnika stranih i to je čovjek koji mislite da će sigurno raditi u korist naroda. Ukratko kad govorimo o Šubićima [[Upadica predsjednik: Hvala.]] trebali bi govoriti o Zrinskima, to je vlastela koja radi u svoju korist.
Poštovane zastupnice, poštovani zastupnici, dobro jutro. Molim vas da zauzmete svoja mjesta kako bismo mogli početi s radom. Prvi danas na redu u ime Kluba zastupnika Za pravednu Hrvatsku govorit će poštovani kolega Milan Vrkljan. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani predsjedniče Sabora. Ja ću govoriti o kolapsu energetskog sustava i postavljaju se dva pitanja, koliko je RH energetski neovisna i da li postoji odgovornost Vlade i Sabora za energetsku politiku RH? Podsjetit ću da je u Izvješću HERA-e od prošle godine na 195. stranici jasno pokazano da je proizvodnja domaće nafte u Hrvatskoj u zadnjih par godina par od 620 tisuća tona na svega 90 tisuća tona, a da je u isto vrijeme od '19. do '20. prerada domaće nafte u našim rafinerijama pala sa 20% na svega 4%. U tom Izvješću HERA-e navodi se da je proizvodnja domaćeg plina od '17. do '20. pala sa 11 tisuća gigavatsati na svega 6,5 tisuća gigavatsati i da je energetski gledano Hrvatska uvezla od '17. 17 tisuća gigavat sati do porasta na 21 tisuću gigavat sati prošle godine. Zbirno gledano, nafta je smanjena prerada u domaćim proizvodnji, domaćim rafinerijama sa 20 na 4%, plin je smanjena proizvodnja sa 11 tisuća gigavatsati na svega 6,5 tisuća gigavatsati, a u isto vrijeme HEP je imao ekstra profit, ekstra dobit od 7 milijardi kuna. Postavlja se pitanje postoji li energetska strategija ove Vlade? Po meni, rekao bih ne. A zašto? Zato što rafinerije Sisak i Rijeka skoro su ugašene, enormno nam je porastao uvoz stranog plina, HEP je ostvario 7 milijardi kuna ekstra profita, a da je taj novac potrošen potpuno netransparentno i da nije uložen u nijedan oblik alternativne energije. U isto vrijeme solarna energija jedino što imamo i čega imamo u izobilju, mi ne koristimo. Posljedica ove krize je enormni porast cijene plina. Podsjetit ću da 2018. g. direktivom EU Hrvatskoj je nametnuto da je Sabor najvažniji i jedini nadležan za kontrolu rada HERA-a, Hrvatske energetske regulatorne agencije, a da to više nije Vlada RH. Postavlja se pitanje što je to Sabor napravio u ovo vrijeme kad je počelo energetska kriza pa bi tu mogao postaviti pitanje kolegi Tušeku kojega ovdje nema, on je predsjednik Odbora za gospodarstvo, tko je odobrio porast cijenu plina, da li je to odobrio Odbor, da li je to HERA odradila sama bez savjetovanja sa Saborom? S druge strane, da li je g. Tušak pozvao Danijela Žimbrokija koji je predsjednik odnosno šef HERA-e i da li je s njim se konzultirao i da li ga je on informirao koji su razlozi za ovakav porast cijene plina? U isto vrijeme, pogoduje se uvozu plina i pogoduje se uvoznim lobijima. Pod također, postoji odgovornost Sabora, ja bih pitao predsjednika Sabora, tko je dozvolio HERA-i da odobri porast cijena plina, jer koliko ja znam, ovdje sam stalno, Sabor to nije odobrio. Da li ste vi, predsjedniče Sabora to osobno dobili bez znanja Sabora? Jesu li .../nerazumljivo/... jeste li vi osobno pozvali Danijela Žimbrokija u Sabor u raspravili s njim koji je razlog za porast ovakve cijene plina jer je Sabor ta regulatorna agencija koja, regulatorni mehanizam koji kontrolira Agenciju? Ja bih rekao da postoji jedna aljkavost i prešutno pogodovanje određenim centrima moći. U vrijeme najveće energetske krize, što radi Sabor? Sabor ne kontrolira HERA-u, što je po zakonu od 2018. obvezan, nema tematske sjednice o problemu energije, ruši se na taj način dignitet Sabora i pogoduje se interesnim skupinama. Također, pogoduje se na taj način uvoznom lobiju i kreira energetska ovisnost RH. U 5 godina ove Vlade i ovoga Sabora nema energetske strategije, šteta koja je nastala gospodarstvu i našim sugrađanima se prelazi 20 milijardi kuna u zadnjih 5 godina. Ja bih rekao da je ovaj model vladanja potrošen, da trebaju nove ideje, nove politike. Što treba raditi Vlada i Sabor? Recimo 7 milijardi kuna koje su bile ekstra profit iz HEP-a trebalo je pretvoriti u nuklearku kakvu sad upravo radi Slovenija, upravo za 7 milijardi kuna ili solarizirati Dalmaciju i smanjiti [[Upadica predsjednik: Hvala lijepa.]] uvoz električne energije za 30%.
Došli smo do kraja sa izlaganjima i krećemo s dnevnim redom. Prvi je na redu, danas prva točka: - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju, prvo čitanje, P.Z. br. 249; Predlagatelj je Vlada na temelju čl. 85. Ustava i čl. 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Molio bih sada predstavnika predlagatelja, poštovanog državnog tajnika Tomislava Paljaka, Paljka ili Paljaka? ... [[Upadica se ne čuje.]] Paljaka da nam da dodatno obrazloženje, ali morat ćete ipak malo sačekati jer imamo zahtjev za stanku. Kolega Pavliček, izvolite.
Poštovani, evo tražimo stanku od 10 minuta u ime Kluba Hrvatskih suverenista kako bi se još jednom konzultirali oko prijedloga ovoga Zakona. Naime, činjenica je da je jedan od gorućih problema našeg obrazovnog sustava neusklađenost obrazovanja sa tržištem rada. To posebice dolazi do izražaja kod obrtničkih i strukovnih zanimanja jer već zadnjih 10-ak godina imamo drastično manji broj upisane djece i polaznika u strukovna zanimanja nego što to zahtijeva tržište rada. S jedne strane ovdje imamo određene pomake u ovom prijedlogu Zakona, odnosno nadopuni, prvenstveno što se tiče poboljšanja praktičnog dijela nastave, međutim postavlja se pitanje što uistinu ova Vlada radi po motiviranju učenika za upis u obrtnička zanimanja. Naime, dok vi dajete ovaj zakonski prijedlog, istovremeno drugo ministarstvo prije nepuna 2 mjeseca na svojim stranicama obavještava hrvatsku javnost da se ukidaju stipendije za obrtnička deficitarna zanimanja, radi se o Ministarstvu gospodarstva. Naime, stipendije koje su se koristile 2019. i 2020. g. uz obrazloženje da su utrošena sredstva iz Operativnog plana te da EU komisija nije još dala zeleno svjetlo za Operativni plan od 2021. i do 2027. g. te je na taj način više od 8,5 tisuća učenika ostalo bez stipendije. Pitanje je hoće li je dobiti ili neće, a dobar dio njih je možda upravo i zbog ovog financijskog stimulansa upisao određena obrtnička odnosno strukovna zanimanja. Smatram da je ovo uistinu žalosno na ovaj način financijski ostaviti kako učenike tako i njihove obitelji.
Stanka je odobrena. Drugi zahtjev kolega Beljak, izvolite.
Hvala lijepa g. predsjedniče, g. državni tajniče. Tražim stanku u trajanju od 10 minuta u ime Kluba saborskih zastupnika HSS-a i RF-a kako bismo još jedanput razmotrili i kako bismo upozorili prije nego što uopće krenemo u ovu raspravu oko ovog zakona na dramatično stanje u strukovnom obrazovanju i obrazovanju općenito u RH. Već unaprijed znamo da će prijedlozi izmjena zakona biti jednostavno kozmetičke prirode, a ono što je Hrvatskoj potrebno, što je hrvatskom prosvjetnom sustavu potrebno to je temeljita izmjena cjelokupnog obrazovanja, a posebno strukovnog obrazovanja. Kao čovjek koji je dugi niz obnašao funkciju čelnog čovjeka jedinice gradske uprave odnosno gradonačelnik grada Samobora došao sam u zadnjih 10-tak godina u poziciju da obrtnici privatnici traže, dakle dolaze ne da bi nekoga zaposlili nego traže da li znate nekoga ko bi radio određen posao. Dakle, kronično nedostaje strukovnih, određenih struka u Hrvatskoj, a ono što je vrijedilo otišlo je tamo gdje na tržištu rada mogu postići ne samo puno bolje plaće nego puno bolji autoritet među ljudima. Naime, u Hrvatskoj se uvriježilo da bit postolar, bit bravar, biti mehaničar, da je to nešto ispod prosječno, da je to nešto što nije svojstveno, dakle nije dobar ugled u društvu tih ljudi i onda se događa da se u strukovne škole, a između ostalog i radio sam 7.g. u srednjoj strukovnoj školi, pa znam upisuju najlošiji učenici iz osnovnih škola, dakle oni koji ne mogu upisati ništa drugo. I na taj način takvom selekcijom kadrova koji se upisuju u strukovne škole dolazimo do jednog koncentričnog kruga sve lošijih i lošijih rezultata u budućnosti i bojim se da će i ovaj prijedlog ići samo u tom smjeru.
Hvala lijepa. Stanka je odobrena. Javlja li se još tko? Ne. Onda ćemo nastaviti sukladno čl. 293.b., pa sada pozivam ponovo državnog tajnika u Ministarstvu znanosti i obrazovanja Tomislava Paljaka da uvodno predstavi prijedlog zakona, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Pred vama jest nacrt Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju. Želja mi je u ovom izlaganju u ime predlagatelja Vlade RH obrazložiti važnost i razloge predloženih izmjena. Strukovno obrazovanje ima važnu ulogu u razvoju gospodarstva u RH, ono je ujedno i tradicionalno opredjeljenje hrvatskih učenika koji završavaju osnovno obrazovanje. Naime, Hrvatska ima jedan od najvećih udjela učenika na srednjoškolskoj razini strukovnoga obrazovanja u Europi, 62,2% iz podataka u 2018.g., dok je prosjek EU 48,4%. Stopa ranog napuštanja obrazovanja u RH 2018.g. iznosilo je nešto manje od 3%, što je među najnižim prosjecima država članica, a prosjek napuštanja obrazovanja na razini EU iznosi visokih 10,6%. Ovi brojevi pokazuju da gotovo svi hrvatski učenici koji su se opredijelili za neki od programa strukovnog obrazovanja ujedno i završavaju te programe. Međutim, recentna istraživanja koje je Ministarstvo znanosti i obrazovanja provelo zajedno s Europskom agencijom za razvoj strukovnog obrazovanja u razdoblju od 2016. do 2018.g. pokazale su određene slabosti sustava. U RH ustrojeno je 300 ustanova za strukovno obrazovanje koje u prosjeku imaju po 400 učenika i provode prosječno 10 različitih programa obrazovanja, što je iznimno zahtjevno u financijskom, kadrovskom i organizacijskom smislu. Zbog kadrovskih zahtjeva i zahtjeva za određenim standardom opremljenosti strukovni su programi skupi, a ustanove za strukovno obrazovanje trebaju značajnu podršku i u prilagodbi i u promjeni ponude programa. Mnogi strukovni programi obrazovanja, a posebice oni trogodišnji zastarjeli su i niske su privlačnosti, stoga već nekoliko godina bilježimo smanjeni interes učenika za upis upravo u te programe. Isto tako ispitivanja poslodavaca pokazala su da učenici nakon završetka srednje škole nemaju dostatne vještine koje su poslodavcima potrebne da bi osigurali održivost poslovanja, kao i da je sve više izražen raskorak između ponude obrazovnog sustava i potražnje na tržištu rada. Rezultati analize stavova poslodavaca o navedenom istraživanju pokazuju kako je samo trećina poslodavaca zadovoljna razinom kompetencija mladih, te da je glavni problem manjak praktičnih znanja potrebnih za obavljanje određenoga posla. A ono što je za sustav strukovnog obrazovanja upravo najvažnije jest prepoznati sadašnju i buduću potražnju za kvalifikacijama koje će biti potrebne za gospodarski razvoj. Ova saznanja istaknula su važnost reforme strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, a posebice u okolnostima sve bržih gospodarskih promjena i prilagodbe radne snage. Potreba reforme naglašena je u programu Vlade RH za razdoblje 2020.-'24., kao i NPOO-om 2021.-2026. u kojima je istaknuto da je mladima potrebno omogućiti učenje, razmišljanje i prilagođavanje stalnim promjenama i novim okolnostima, te da je potrebno riješiti neusklađenost obrazovne ponude s potrebama tržišta rada. Ovim dokumentima istaknuta je važnost daljnje modernizacije sustava i razvoja novih kurikulumskih dokumenata s naglaskom na zelenu i digitalnu tranziciju, kao i poticanje daljnjeg razvoja okvira osiguravanja kvalitete, posebice kvalitete provedbe obrazovnih programa i rada ustanova, te poticanja internacionalizacije obrazovanja i osposobljavanja i međunarodne mobilnosti učenika i nastavnika. Kako bi se procesi naglašeni u strateškim dokumentima mogli nesmetano odvijati nužno je usklađivanje i zakonodavnog okvira stoga ću navesti ključne promjene koje se predlažu ovim izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju. Prva ključna promjena s ciljem podizanja kvalitete učenja i poučavanja u radnom procesu i školskoj ustanovi jest definiranje učenja temeljenog na radu. Osobita pažnja pri izradi novih izmjena i dopuna zakona posvećena je kvaliteti odgojno obrazovnog procesa u školi, ali i kod poslodavca. Dosadašnja praksa pokazala je da nema dovoljne povezanosti između škole i poslodavaca kod kojih učenici provode učenje temeljeno na radu stoga je ključno da se obrazovanje okrene gospodarstvu te da u suradnji s njime prati dinamiku tržišta rada i promjene u tehnološkim procesima. Važno je poslodavcima omogućiti ravnopravno sudjelovanje u kvalitetnoj izgradnji vještina za zanimanja koja će biti poželjna mladim ljudima. Ono što je bitno istaknuti je činjenica da glavni motivacijski pokretač za uključivanje poslodavaca u proces obrazovanja nije kratkoročni profit već osposobljavanje budućih zaposlenika na visokoj razini što se smatra investicijom s dugoročnim …/nerazumljivo/… s obzirom na to da se kroz reformu strukovnog obrazovanja veći naglasak želi dati upravo stjecanju praktičnih vještina u radnom okruženju nameće se potreba jasnijeg definiranja učenja temeljenog na radu ovim zakonom. Učenje temeljeno na radu za razliku od dosadašnje praktične nastave i vježbi koja se većim djelom izvodila u srednjoj školi predstavlja nov pristup učenju koji je fokusiran na praktičnu koristi učenja. Učenjem na radnom mjestu stječe se specifično znanje i vještine potrebne za samostalan, siguran i odgovoran rad te rješavanje stvarnih problema radnoga procesa određenog zanimanja. Također, stječu se i razvijaju socijalne kompetencije, poduzetnički duh, poštovanje standarda u struci i propisana pravila u sklopu određenog radnog mjesta. Obzirom da se od poslodavaca očekuje da su aktivni sudionici u procesu poučavanja njihove ovlasti se ovim izmjenama i dopunama proširuju na način da je jasno utvrđeno tko je nositelj učenja u radnom procesu odnosno to je mentor učeniku kod poslodavca. S ciljem podizanja kvalitete rada mentora s učenikom ove izmjene i dopune zakona uvode obvezu osobama koje su imenovane mentorima kod poslodavca da polože ispit kojim se dokazuje osnovna znanja o poučavanju učenika, a koji se provodi na temelju programa stjecanja osnovnih znanja o poučavanju učenika koji je donijelo Ministarstvo gospodarstva i koji je prilagođen potrebama poslodavaca i učenika. Prijašnjim zakonskim rješenjima bilo je predviđeno da mentori kod poslodavaca imaju položene pedagoške kompetencije sukladno odredbama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi što se u praksi pokazalo kao neodrživo rješenje jer program stjecanja pedagoških kompetencija nije bio prilagođen stjecanju vještina koje su potrebne za poučavanje u radnome procesu. Isto tako, izmjenama zakona mentorima kod poslodavaca omogućit će se nadogradnja stečenih znanja i vještina njihovim trajnim stručnim usavršavanjem i to bez dodatnog troška za poslodavce. Naime, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih u okviru svoje redovite djelatnosti omogućit će stručno usavršavanje kod poslodavaca prema njihovim potrebama vodeći računa da programi usavršavanja omoguće nadogradnju vještina potrebnih za rad s učenicima. Radi kvalitetnije provedbe učenja temeljenog na radu kod poslodavca ovim zakonskim izmjenama i dopunama po prvi put se propisuje i mogućnost stručnog nadzora nad izvođenjem učenja temeljenog na radu kod poslodavca koji provodi povjerenstvo, a koje čine predstavnici ministarstva nadležnog za gospodarstvo, ustanove za strukovno obrazovanje, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, Hrvatske gospodarske komore i Hrvatske obrtničke komore. Druga ključna zakonska promjena odnosi se na uspostavu mehanizama i kriterija za poticanje polaznika za odabir tržišno opravdanih kvalifikacija. Naime, do sada je upisna politika najvećim dijelom zadovoljavala potrebe škole i to najčešće prema postojećim kadrovskim i materijalnim uvjetima. Srednje škole kao i njihovi osnivači u nedovoljnoj su mjeri pratili potrebe gospodarstva na lokalnoj i regionalnoj razini. Iz tog razloga ovim se izmjenama i dopunama zakona uvodi zakonska obveza školama, njihovim osnivačima kao i ostalim dionicima da planiraju upis učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a za obrazovnu upisnu politiku koje se donose u skladu s potrebama poslodavaca. Slijedeći korak u smjeru poticanja interesa učenika za uključivanje u određene programe strukovnog obrazovanja koji su relevantni u odnosu na potrebe tržišta rada je i politika stipendiranja učenika. Mehanizmi stipendiranja provodi se već i sada, a na nacionalnoj razini Ministarstvo gospodarstva vrlo uspješno radi pomake u privlačenju učenika u deficitarna obrtnička zanimanja. Međutim, ovim se zakonskim izmjenama prvi puta žele uvesti jedinstveni kriteriji za dodjelu stipendija učenicima strukovnih programa i to za stjecanje kvalifikacija relevantnih tržištu rada. Iz tog razloga predlaže se da se kriterij za odabir relevantnih i tržišno opravdanih zanimanja utvrđuju uvažavajući potrebe gospodarstva i tržišta rada na nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini. Definiranjem stipendija kroz zakonodavni okvir žele se potaknuti različita tijela državne uprave, jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, ali i poslodavci da aktivno sudjeluju u donošenju odluka o kriterijima za dodjelu poticaja, a važno je naglasiti da je predviđeno da se stipendije mogu osiguravati i iz sredstava državnog proračuna i proračuna osnivača kao i iz sredstava fondova EU, od poslodavaca kao i iz drugih izvora. Treća ključna zakonska promjena odnosi se na poboljšanje sustava osiguravanja kvalitete u strukovnom obrazovanju. Naime, da bi se dobila slika o tome je li strukovno obrazovanje svrhovito odnosno je li u skladu s potrebama učenika, ali i jesu li oni koji provode obrazovni proces zadovoljni moraju se stvarati pretpostavke za kontinuirano poticanje daljnjeg razvoja okvira osiguravanja kvalitete. Dosadašnja provedba postupka samovrednovanja strukovnih škola ukazala je na to da su potrebne određene promjene. U tom cilju predloženo je podrobnije uređivanje provođenja postupka samog vrednovanja strukovnih škola, a u postupak je sada za razliku od dosadašnjih odredbi potrebno uključiti i ravnatelja škole koji postaje predsjednik Povjerenstva za kvalitetu i osoba odgovorna za rad povjerenstva i proces samog vrednovanja ustanove. Sljedeća ključna zakonska promjena odnosi se na unapređenje uvjeta za daljnji razvoj regionalnih centara kompetentnosti. Uvaženi zastupnice i zastupnici želim podsjetiti da su promjenama Zakona o strukovnom obrazovanju do osamnaeste godine utvrđeni uvjeti pod kojima se srednje strukovne škole mogu preoblikovati u regionalne centre kompetentnosti u ciljanim sektorima. Time je prepoznata i jedna od prioritetnih europskih politika slijedom čega su za uspostavu 25 centara u pet strukovnih sektora osigurana ukupna ulaganja od 1,9 milijardi kuna od čega su sredstva u visini od 1,2 milijardi kuna namijenjene razvoju kadrovskih i stručnih kapaciteta, umrežavanje sa dionicima u regiji i izvan nje, modernizaciju i razvoj programa obrazovanja koje će centri provoditi, te nabavu dodatne specijalizirane opreme, a za rekonstrukciju i dogradnju infrastrukture regionalnih centara kompetentnosti osigurano je 756 milijuna kuna. Daljnjim razvojem regionalnih centara kompetentnosti, a u cilju jačeg uključivanja gospodarskog sektora u razvoj toliko potrebnih vještina kvalificirane radne snage predviđeno je uključenje i privatne inicijative u razvoj ECK-ova kao jednog od prihvatljivih partnera što u okviru važećih zakonskih rješenja nije bilo moguće. Odredbama izmjena i dopuna ovog zakona koje se odnose na unapređenje rada regionalnih centara kompetentnosti predviđa se da regionalni centar kompetentnosti može kroz javno privatno partnerstvo osigurati sredstva za osiguravanje radnih strojeva, opreme i ostalih uvjeta za provođenje učenja temeljenog na radu, a sredstva se mogu osigurati iz vlastitih sredstava centra, sredstava osnivača, poslodavaca, te iz drugih izvora. Na taj način uspostavi će se sinergija gospodarstva i obrazovnog sektora od najveće važnosti za promjene gospodarstva u smjeru digitalne i zelene tranzicije, te osigurati dugoročna održivost centara. Sljedeća ključna zakonska promjena odnosi se na osiguranje kvalitete kurikuluma, odnosno kurikula. Meni je isto draža riječ kurikul, ali u svakom slučaju ona je izvedenica tako da možemo govoriti o kurikulu i kurikulumu i njihovu povezanost u/s kvalifikacijskim okvirom. Radi usklađenosti sustava strukovnog obrazovanja sa Zakonom o hrvatskom kvalifikacijskom okviru čije su izmjene donesene u veljači 2021. godine važna je izmjena zakona usmjerena je na obveznu povezanost strukovnog kurikuluma i jednog ili više standarda kvalifikacija, odnosno jednog ili više standarda zanimanja sukladno konceptu hrvatskog kvalifikacijskog okvira kao ključnog alata kojim se povezuju programi strukovnog obrazovanja sa potrebama tržišta rada. Isto tako, zakonske izmjene predviđaju raspoređivanje programa obrazovanja u sektore s pripadajućim zanimanjima na temelju nacionalne klasifikacije zanimanja čime se uvode jasna poveznica između strukovnih sektora, podsektora, programa obrazovanja i obavljanja određenih poslova u različitim zanimanjima. Time će se omogućiti transparentan uvid u vještine stečene završetkom srednje škole, a poslodavci će dobiti relevantnu informaciju o tome koje kvalifikacije, znanja i sposobnosti mogu očekivati od zaposlenika koji je završio srednju školu. Uvažene zastupnice i zastupnici za sustavno i koordinirano odvijanje reformskih procesa strukovnog obrazovanja i osposobljavanja potreban je učinkovit i fleksibilan zakonodavni okvir. Potrebno je iskoristiti sve ono što je u sustavu prepoznato kao dobro, paziti da se ne ugrozi kvaliteta već izgrađenog te da se sa ciljanim ulaganjem u poboljšanje postojećeg sustava postignu najbolji mogući rezultati. Zaključno. Predloženo zakonsko rješenje neophodno je jer će unijeti značajne promjene u sustav strukovnog obrazovanja, te doprinijeti boljoj usklađenosti obrazovnog sustava sa tržištem rada, osiguravanju dovoljnog broja kvalificirane radne snage i njihove brže prilagodbe i uspješnosti na radnom mjestu, a također i boljoj prohodnosti učenika koji nastavljaju obrazovanje za višu razinu kvalifikacije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem državnom tajniku. Ostanite tu, jer imamo 24 replike. Prvi je na redu kolega Mažar, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi državni tajniče. Evo u jednoj riječi ste se i dotaknuli da je Republika Hrvatska u samome europskome vrhu po udjelu učenika u strukovnom obrazovanju, konkretno po EUROSTAT-u smo četvrti. Dobro je da nastavljamo sa donošenjem strateških zakonodavnih okvira. Iz strategije i programa sada izmjene i dopune zakona ali ja bih vas pitao nešto drugo. To smo kratko čuli u vašem izlaganju. Dakle, konkretno radi se vezano za regionalne centre kompetentnosti s obzirom da se to financira iz Europskog socijalnoga fonda ukupna vrijednost je preko 819 milijuna kuna bespovratnih sredstava koje će ići na otprilike čini mi se 19 škola. I ono što je bitno, dakle da će se kroz to financirati i različiti podsektori, dakle od strojarstva, elektrotehnike, računarstva, poljoprivrede, zdravstva. Da li možete konkretno reći u kojoj fazi su ti centri s obzirom da su oni ključni i imaju primarnu ulogu u pružanju, dakle ovih vještina. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Što se tiče regionalnih centara kompetentnosti da točno je, ali tu su u pitanju dva europska fonda. Dakle i ISF i RDF. Ukupna većina i veličina tih sredstava je 1,9 milijardi kuna. 1,2 je čak za strukturne programe i za sadržaj, da tako nazovemo, a ovaj drugi dio je vezan za infrastrukturne zahvate. Što se tiče provedbe ona ovisi od regionalnog centra do regionalnog centra i tu se oni razlikuju u postotku dosadašnje realizacije, nekome to ide brže, neko je tu uspješniji, netko je tu malo manje uspješan, analitika postoji, možemo vam dati, ne mogu vam napamet reći, ali činjenica jest da tih 5 sektorskih osnovnih smjerova u okviru regionalnih centara kompetentnosti radi i ide, u određenom postotku se realizira.
Kolega Beljak, izvolite.
Poštovani g. Baljak, jel, slično prezime tak da neću biti grub prema vama.
P kao Pula, da.
Neću, neću ulaziti u vašu kompetentnost, ali dam se kladiti da iz ovog što ste pročitali kad bi sad pitao na preskokce ne bi znali ponoviti dvije rečenice. No, na stranu to. Konkretno pitanje.
A kolega Beljak, a čemu, zašto sada, zašto idete, zašto idete podcjenjivati državnog tajnika, dat ću vam vrijeme, ali mislim potpuno nepotrebno. Izvolite odgovorite.
Ne razumijem. Možete mi vratit vrijeme molim vas.
Razumijem, državni tajnik je vrlo argumentirano i pristojno govorio, odgovorio je na pitanje, ne razumijem čemu, čemu ići osobno sada na čovjeka bez ikakvog razloga.
Je, nije govorio nego je čitao, nije govorio nego je čitao.
Vratit ću vam vrijeme, sve u redu, evo molim vas da to ne činite jer nema razloga zaista. Ničim, ničim čovjek nije to zaslužio.
Dakle, da je čovjek govorio kao što vi kažete onda ne bi ja to komentirao, čovjek je pročitao, dakle ali okej. Može konkretno pitanje samo?
Izvolite, 10 sekundi imate još na ovo, 40 sekundi još imate, izvolite.
Hvala lijepa g. predsjedniče, vrlo ste ljubazni kad me treba dekoncentrirati, ali dobro, opraštam vam. Bit ću vrlo kratak, dakle konkretno pitanje. Da li ste planirali i dalje ostaviti u sklopu programa, dakle nastavnih predmeta primjerice za zanimanje frizer ili mehatroničar vjeronauk kao obavezni predmet, da se ispravim nije skroz obavezan imate i opće etike, dakle vjeronauk ili etika, ali je obavezan predmet ili ste to mislili maknuti i povećati broj strukovnih predmeta, satnica?
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Razumio sam što ste rekli, nisam, nisam se uvrijedio poštovani zastupniče, ovaj moguće je naravno da sad me isprekokce ispitate nešto ovdje sam čitam, radim paralelno na 10 ovoga različitih sustava i moguće je da ne bih baš sve mogao ponoviti, ali ovo što ste rekli to je stvar kurikuluma odnosno onoga što će tek doći nakon što se uvede standardi zanimanja, pa kvalifikacije, tada dolazi kurikul i naravno tada će se razmotriti jel potreban vjeronauk u strukovnim zanimanjima kao što ste naveli.
Kolega Lerotić, izvolite.
Hvala predsjedniče. Poštovani državni tajniče, evo ja ću vas pitati jedno pitanje koje smo dobili od strane profesora i ravnatelja strukovnih škola koji se u praksi suočavaju s određenim problemima, a pitanje je slijedeće. Kako mislite da će privredni subjekti koji primaju učenike na praksu izdvojiti jednog djelatnika da se bavi isključivo učenikom uz vođenje sve tražene papirologije, te da li doista mislite da će poslodavac biti spreman istog poslati na polaganje dodatnih kvalifikacija i tko će to platiti? Jer poslodavac na taj način gubi ako ne cijelog onda barem jednim dijelom osobu koja ima određenu normu od strane poslodavca i ne može se tako detaljno baviti učenikom ili učenicima, a s druge strane škole bi mogle biti u problemu u svezi pronalaska poslodavca koji će primati učenike na praksu. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. To jest problematika, međutim ovim prijedlogom zakona se ona uvelike smanjuje odnosno taj mentor koji je kod poslodavca više neće morati zadovoljavati ove kriterije koji su do sada bili potrebni i koji su se pokazali neodrživim, čak štoviše ova mogućnost koja omogućuje taj program koji je definiran kroz Ministarstvo gospodarstva je puno prohodniji i puno brži i puno će se brže steći ta, ta osnovna, te osnovne vještine da bi se bilo mentor poslodavca i mislim da će poslodavci biti sada puno motiviraniji da odrede mentora koji će tada moći stručno i normalno voditi svog naučnika odnosno učenika koji mu dolazi na, na učenje temeljeno na radu.
Idemo na 4. repliku, kolegice Bedeković izvolite.
Hvala vam lijepa. Poštovani državni tajniče, istraživanje koje je Ministarstvo znanosti i obrazovanja provelo u suradnji sa Europskom strukovnom agencijom, a i sami ste govorili o njemu, prije svega je pokazalo nažalost da su postojeći modeli strukovnog obrazovanja u Hrvatskoj zastarjeli i da zapravo nisu, ne zadovoljavaju potrebe tržišta rada i da je izražen u Hrvatskoj jako veliki raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada, a posebni naglasak je stavljen na potrebu intenzivnije suradnje između strukovnih škola i poslodavaca pri čemu poslodavci pokazuju izrazito nezadovoljstvo stečenim kompetencijama srednjoškolaca pri čemu je glavni problem nedostatak njihovih praktičnih vještina. E sad, moje pitanje je što konkretno ovaj zakonski prijedlog donosi da bi se ovi problemi i ovi zaista veliki nedostaci umanjili i u konačnici eliminirali u hrvatskom sustavu strukovnog obrazovanja.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Uvažena zastupnice da, upravo nisam slučajno naglašavao ovu razliku u terminologiji koja je dosada podrazumijevala praktičnu nastavu i vježbe, a sada govorimo o učenju temeljenom na radu upravo zato da bi se dosadašnja praksa izvođenja te praktične nastave u školskim ustanovama premjestila tamo gdje je ona puno učinkovitija, a to je kod poslodavaca. Upravo u tom kontekstu idu izmjene ovoga zakona i to je najbrži način da dođemo do implementacije upravo ovoga što želimo postići njime.
Kolega Pavliček, izvolite.
Poštovani državni tajniče, u Hrvatskoj nedostaje pekara, mesara, armirača, bravara, keramičara. Evo trenutno znate li možda koliko u Vukovarsko-srijemskoj županiji odakle ja dolazim ima djece koji pohađaju smjer keramičara? Nula, 150.000 stanovnika, nula djece koji pohađaju smjer keramičara. I jedna od mogućnosti poticaja su upravo stipendije koje je Ministarstvo gospodarstva ukinulo za obrtnička zanimanja uz obrazloženje da nema dovoljno sredstava u europskom proračunu. Mislim da za ovakve stvari mora bit sredstava u državnom proračunu. Zašto niste u svojim proračunskim stavkama osigurali sredstva za stipendije kako bi dalje potaknuli učenike na upisivanje obrtničkih zanimanja.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa pa upravo jest intencija ovog zakona da se definiranjem i po prvi puta se izrijekom u zakonu spominju stipendije iz ovog razloga da bi one mogle biti u okviru, izdavanja u okviru državnog proračuna, ali i područne i regionalne, lokalne samouprave ministarstava ali i fondova EU i ja vjerujem da sada kada će ta zakonska pretpostavka biti ispunjena da će se onda dogoditi da te stipendije budu izdašnije da opet pogađaju ciljane grupe kao što su tu svojedobno tamo oko 2013., 2014. godine uspijevalo sa jedinstvenim modelom obrazovanja kada se preko Ministarstva gospodarstva intenzivnije su se stipendirala obrtnička zanimanja tada je onda u nekom vremenskom periodu za njih interes pao, a sad se ponovo diže. Ovo je nešto što omogućava upravo to da stipendije budu puno izdašnije, da budu veći motiv učenicima da upisuju ta zanimanja.
Kolegice Peović, izvolite.
Hvala. Ne postoji manjak radne snage nego postoje niske plaće. Ono što mnogi upozoravaju još i od samih početaka tih vještinama usmjerenom jel obrazovanju je da se zapravo tu većim dijelom obrazuju znači prodavači, pa me zanima koji je udio prodavača u odnosu na druga zanimanja koji najmanje traže taj tip specifične stručne edukacije. A druga stvar kako možemo uopće govoriti o nekom tržištu rada koji ovdje dominira ovim dokumentom, ako se tu djecu plaća 10% prosječne plaće, prvu godinu do 25% prosječne plaće do 3 godine. Znači ti je opasnost na koju mnogi upozoravaju, a to je da će poslodavci naravno prihvatiti tu radnu snagu koju i ovako nadomještaju jeftinom studentskom radnom snagom i da će im sada taj novi bazen armije nezaposlenih budućih jel biti nekakav oblik nadomjeska, a za bijednu plaću. Prema tome, i moram vam reći za vjeronauk da sam ugodno iznenađena vašim odgovorom [[Upadica: Hvala vam.]] ali morate se konzultirati sa Vatikanskim ugovorima, al drago mi je da mislite na kvalifikacije pri tom.
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Da, hvala lijepa pa da naravno kad govorimo o sadržaju onda razmišljamo o konačnom rezultatu i zato sam na taj način odgovorio. Naravno da postoji čitav niz pretpostavki koji prije toga mora biti ispunjen. Što se tiče udjela prodavača to bih morao pogledati. Ne znam točno koji je. Međutim, ono što ste vi napomenuli kao problem je stvar rakursa, recimo sa rakursa poslodavaca, mnogi nisu čak skloni čak ni u ovakvim uvjetima uzimati učenike na praksu kada ih moraju plaćati iako je činjenica da s obzirom da to raste linearno prva ovisno prva, druga ili treća godina. U trećoj godini mi možemo reći da praktički nemaju učenika nego već imaju kao gotovog radnika i to bi im trebao biti motiv da ih primaju u, u nauk odnosno na učenje temeljeno na radu, tako da evo vjerujem da će se ovim izmjenama otvoriti putevi da to bude bolje i da to bude propulzivnije i kod poslodavaca i kod učenika.
Kolegice Puljak, izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući. Evo, poštovani tajniče važno je, evo slažem se da svakako treba poraditi na kvaliteti praktične nastave koju svakako i treba povećati u strukovnim školama. Ono što se ovim zakonom uvodi su dakle dodatne obveze za tzv. majstore mentore, a postoji bojazan da bi te dodatne obveze mogle otežati zapravo cijeli proces i stvorit ne znam nekakve dodatne obveze pa onda i smanjiti broj onih koji su voljni zapravo primiti, primiti ljude na praksu. I zato zapravo taj proces povećanja kvalitete nekako treba usuglasiti sa tim i poslodavcima itd. Ali jedno pitanje na kraju, dakle postoji li namjera da se ova praksa i ta praktična nastava uvede kao i računa zapravo kao i dodatno radno iskustvo tim polaznicima koje bi ono na kraju nakon završetka škole i dalo i nekakvu prednost na tržištu rada.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa znam na što mislite, to ne mogu u ovom trenutku reći jer to je onda definiranje u stvari školovanja rada i to se onda isprepliće i sa drugim zakonskim propisima i obvezama. A što se tiče mentora do sada je upravo praksa bila da nisu poslodavci imali mentore zato što su mentori morali imati položene pedagoške, stručne pedagoške kompetencije što je puno kompliciraniji proces i teži i neisplatljiviji za poslodavca nego ovaj koji će im biti besplatan i koji će u vrlo kratkom vremenu u nekakvih 40 sati stručnog osposobljavanja omogućiti da taj poslodavac ima mentora koji može voditi učenika kada dođe k njemu učiti temeljem rada.
Kolegice Maksimčuk izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege, obrazovanje je temelj promišljenog razvijanja gospodarstva. Za važnost gospodarstva važno je strateški planirati proces stjecanja znanja, vještina te pripadajuće samostalnosti svih dionika ovog procesa. U vašoj raspravi ste i sami rekli da je svega 1/3 zadovoljna kompetencijom učenika to su pokazale i analize da poslodavci, da su poslodavci izjavili da postoji nedovoljna razina kompetencije mladih nakon završene srednje škole. Naravno da je cilj svima nama imati motiviranog učenika, educiranog nastavnika, modernog mentora, modernog poslodavca, a rezultat toga naravno da bi trebao biti motiviran, vješt, obrazovan mladi djelatnik spreman za tržište rada. Po vašem mišljenju koliko će ovaj zakonski prijedlog unaprijediti i pomoći svemu tom i koliko će ubrzati sve ove procese jer svjesni smo da imamo na tržištu nedostatak radne snage. Hvala lijepa.
Izvolite odgovore.
Uvažena zastupnice ja mislim da, da hoće upravo to jest namjena i težnja ovoga zakona. Želimo što prije i moguće implementirati ono što uočavamo u tom vrlo živom procesu koji zovemo obrazovanjem, a da ono bude odmah prihvatljivo i da se na neki način baci u koštac sa onim što tržište sada zahtjeva. Mislili smo da je ovo bolje nego da smo još uzeli više vremena za cjeloviti dokument odnosno novi zakon koji naravno nije isključen, ali u ovom trenutku mislim da je ovo najbolji put da dođe do implementacije i usuglašavanja ovih dokumenata koje smo već usvojili.
Kolegice Martinčević, izvolite.
Poštovani državni tajniče, ovim izmjenama i dopunama zakona predviđa se i mogućnost da centri regionalnih kompetentnosti kroz javno-privatno partnerstvo osiguraju sredstva za radne strojeve, za opremu i za sve ostalo potrebno za toliko nužno, nužno provođenje kvalitetne prakse koju nažalost sada nemamo. E sad taj model javno-privatnog partnerstva do sada je u Hrvatskoj zaživio jedino u Varaždinskoj županiji i temeljem toga su izgrađene, opremljene i obnovljene 34 škole i sportske dvorane, što je omogućilo jedan nadstandard u Hrvatskoj, dakle da 100% djece upisuje nakon osnovne srednju školu i da gotovo 100% djece pohađa jednosmjensku nastavu, dakle to su vrlo važni modeli. E sad, obzirom da oni nisu do sada bili prepoznati u ostatku Hrvatske kako ćete vi usmjeriti, motivirati i kako ćete zaista potaknuti osnivače, to su dakle prvenstveno županije da počnu koristiti te modele javno-privatnog partnerstva, posebno u kontekstu sada i mogućnosti njihovog povezivanja sa europskim fondovima?
Hvala vam. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Uvažene zastupnice, potpuno ste u pravu. Dakle, na bazi ove dobre implementacije, prve implementacije JPP-a koje, koja se dogodila u Varaždinskoj županiji i koja dovela do ovog nadstandarda je dio koji sada zakon mora prepoznati, što dosada nije bio slučaj, ali ovdje je još važnije što će upravo kroz regionalne centre kompetentnosti biti omogućeno poslodavcima da se uključe i ako se ti programi koje oni podrazumijevaju dobro usuglase sa onima što, što želi javni sektor tada možemo doći u win-win situaciju jer se privatni poduzetnik osim što ulazi u taj proces opremanja naravno i svojih benefita nakon toga, obvezuje održavati sustav, što je jako važno jer nakon što ćemo sada kroz ove europske fondove dobiti sredstva i iscrpiti ovu veliku količinu novca koju imamo to su ogromni i skupi sustavi, skupi strojevi koje će trebati za to strukovno obrazovanje i tu onda bi mogli privatni partneri vidjeti svoju šansu.
Kolegice Pocrnić-Radošević, izvolite.
Hvala predsjedniče. Poštovani državni tajniče, predmetne promjene zakona su nužne i svakako ih je potrebno provoditi što prije, prije svega mislim na, na praćenje stanja na tržištu rada, rada prilikom kreiranja upisnih kvota i obrazovnih programa. Zanima me jeste li u ministarstvu razmatrali i mogućnost koja će se, situaciju koja će se pojaviti da se sve škole, naročito one u manjim sredinama neće bez pomoći ministarstva moći prilagoditi predmetnim zahtjevima i ulaziti u nove sektore i nova zanimanja? Prije svega tu mislim na manje polivalentne škole kao što su recimo sve škole u Ličko-senjskoj županiji, one i trenutno i sada obrazuju suficitarne kadrove i one moraju raditi korjenite promjene i u obrazovnim sektorima i u zanimanjima. Za to trebaju i financijska sredstva i naravno kadrovi, pa vas molim vaše mišljenje o tome.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Uvažena zastupnice, da to je široko pitanje. Naime, mi nemamo problem sa, sa time koliki je postotak strukovnih zanimanja odnosno srednjih škola koja su vezane uz stručna zanimanja jer su one za razliku od Europe kod nas izraženije nego što su recimo to gimnazijski programi. Ovo što vi potencirate kao problematiku jednim dijelom će biti riješeno upravo kroz regionalne centre kompetentnosti jer osim tih 25 centara oni na sebe vežu svoje partnere, a njihovi partneri su opet mahom srednje škole na određenom području koje mogu dati svoj doprinos i koje mogu iz toga crpiti svoje benefite. Tako da u ovom trenutku tih 25 regionalnih centara kompetentnosti u stvari detonira preko 100 različitih obrazovnih subjekata koji sudjeluju u tom procesu od kojih svi mogu imati na kraju koristi i na kraju krajeva prepoznati ovu problematiku koju ste vi ovdje spomenuli.
Kolega Ante Bačić, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovani državni tajniče, ja ću spomenuti jedan dobar primjer, a to je Turističko-ugostiteljska škola u Splitu koja će sada postati ishodišna točka razvoja i edukacija mladih turističkih djelatnika upravo zahvaljujući projektu regionalnog centra kompetentnosti za koju su s Ministarstvom turizma potpisali ugovor vrijedan 74,3 milijuna kuna. Mislim da je to budućnost definitivno strukovnog obrazovanja upravo ovakvim školama, projektima i centrima jer jednostavno na jedino na takav način možemo povezati i struku i same školarce, ali i mentore i poslodavce sutra. Zanima me, ovo je konkretno projekt preko Ministarstva turizma, zanima me Ministarstvo obrazovanja koliko pomaže upravo ovakvim školama i institucijama da se prijave na ovakve projekte, a znamo da oni nemaju sredstva ovih 15 do 20% koje moraju sami financirati? Hvala.
Izvolite odgovor.
Da, hvala lijepa. To je posredno vezano uz ministarstvo, al s obzirom da imam osobnog iskustva oko načina provođenja ovakvih projekata koji su negdje išli lakše, negdje, negdje teže, oni se ipak vežu uz onoga tko je osnivač odnosno to je, to su dakle gradovi i županije koje moraju biti umrežene sa svojim regionalnim centrima odnosno sa svojim stručnjacima u svojim razvojnim agencijama i pretpostavka još jedna je dobra ekipiranost škole, dakle na čelu sa ravnateljem i njegovim timom i kada to sve radi zajedno i koordinirano tada se ostvaruju odnosno u većem postotku ide realizacija ovoga, a nije nam vrijeme baš predugo, 2023.g. je već tu na pragu, tako da razumijem pitanje. A osim posredne uloge, dakle sadržajne i onoga što ministarstvo institucionalno znači u realizaciji se ovo provodi u praksi ovako kako sam rekao, al tako je sad apsolutno.
Kolegice Perić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Poštovani državni tajniče, činjenica je da u Hrvatskoj nedostaje strukovnih zanimanja i da su interesi jako mali. Ovim poboljšicama koje ovdje spominjete i koje ste ugradili u ove izmjene zakona gdje bi se dodatno potenciralo stipendiranje takvih strukovnih zanimanja je svakako dobro. Ono što mene još zanima da li ste razmišljali o tome na koji način potaknuti i poslodavce koji zaista su ti i mentori i oni koji i daju znanja i očekuju na kraju da proizvedu kvalitetnog, kvalitetnog obrtnika ili bilo tome slično, dakle da li i oni imaju određene poboljšice u smislu da ih se stimulira u tom smislu da produciraju takve mlade, sa novim ... [[Govornik se ne razumije.]]
Izvolite odgovor.
Da, hvala uvažena zastupnice. Znam na što ciljate, doduše tu evo, nisam toliko kompetentan jer ovaj dio je intersektorski vezan uglavnom za gospodarstvo i za Ministarstvo gospodarstva, međutim razmišljamo o tome što bi bilo i kako bi se još poslodavce dodatno motiviralo da uzimaju učenike na, učenje temeljeno na radu, da li kroz eventualno porezne olakšice ili neke druge stimulativne mjere u ovom trenutku vam ne mogu reći, ali činjenica jest da osim obrta koji jesu, naravno, najfrekventniji i nekako najpotentniji u tom smislu brzog, brze implementacije, mi imamo posebice evo, na sjeveru Hrvatske velike industrije, značajna radna mjesta, značajne potrebe i vjerojatno postoji, naravno, i kod tih poslodavaca želja da im dođe što više učenika obrazovati se na licu mjesta za pojedina zanimanja.
Kolega Škoro, izvolite.
Hvala lijepa g. predsjedniče. Poštovani državni tajniče. Koliko vidim, vi ste zadovoljni s prijedlogom zakona, ova strana je već zadovoljna, sve je super, malo ćemo nešto promijeniti. Praksa. Evo prakse. Netko će kazati, Hrvoje, ti si sada mentor kad nastupi ovaj zakon na snagu. Hrvoje će malo didaktike i pedagogije, upoznat će se s Janom Komenskim i onda će on biti mentor nekom učeniku, on će biti Jedi Vitez. Tko bira mentora, g. državni tajniče? Tko odlučuje o tome, tko plaća njegovo obrazovanje i što se događa kada se mentor, recimo, razboli pa ne može više obavljati tu praksu o kojoj cijelo vrijeme govorimo? Dakle ja ću u svojoj raspravi i u ime kluba još neke stvari paradoksalne koje sam iščitao iz ovog zakona iznijeti, ali generalno gledano, dakle zanima me tko je ta osoba kojoj mi opet dajemo diskrecijsko pravo da određuje da bude mentor i da li taj mentor, u krajnjoj liniji uz svoj redovni posao, zbog ovoga što će raditi kao mentor dobiva nekakve novčiće? Hvala vam.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Da. Mentora bira poslodavac, a plaća njegovo usavršavanje daljnje plaća se kroz sustav dakle agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Intencija jest da se ne opterećuje financijski ovim stavkama zakona poslodavce i kako će to biti implementirano i kako će to izgledati u praksi, to ćemo naravno, tek vidjeti, ovdje stvaramo okvire, međutim ovo što je dosad bilo je bilo, to hoću reći, to je bilo neodrživo, a mislim da će na ovaj način biti prihvatljivo i poslodavcima jer oni će određivati mentora, tko će biti zadužen za učenike na praksi odnosno učenje temeljeno na radu.
Kolegice Dreven Budinski, izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče. Poštovani državni tajniče. Dobro je da je danas zakon tu pred nama i ono što sam vas već pitala na odboru, znači imamo strukovno dvogodišnje i strukovno trogodišnje, obilazi negdje, polazi 28% učenika koji nemaju, .../nerazumljivo/... nikakvu mogućnost daljnjeg obrazovanja. Znači, ako bi se uvelo četverogodišnje obrazovanje u strukovnom, znači u strukovno obrazovanje, mislim da bi se takvom organizacijom omogućilo dobivanje znanja što znači da učenici i učenice u strukovnim zanimanjima imaju jednaku šansu na tržištu rada, mogućnost daljnjeg obrazovanja i takvim promjenama imaš obrazovni sustav, krenut će u smjeru globalne konkurentnosti i nećemo slušati ovako kao što je rekao kolega Beljak prije, da u strukovna zanimanja idu samo učenici koji se ne mogu nigdje zaposliti, nigdje drugdje upisati ili da, znači prema, mislim da bi se trebalo omogućiti da svi imaju jednaku mogućnost školovanja. Hvala.
Hvala vam. Izvolite odgovor.
Hvala lijepo uvažena zastupnice. Da, razumio sam. Je, to je složenija problematika jer imate s jedne strane najveću motiviranost učenika da idu na ta zanimanja, a između ostalog, jedan dio motiva crpe iz činjenice da će završiti svoju struku za 3 godine. Sustav već sada, doduše omogućava da se ako se u te 3 godine nešto promijeni pa učenik ipak odluči da dalje razvija, recimo svoj akademski potencijal na visokoškolskom, na visokoškolskim ustanovama, da uz neku razliku kompatibilnog programa položi i ide u 4. razred i onda stekne uvjete pristupa državnoj maturi. Hoćemo li u budućnosti naći neki još bolji način upravo ovo što ste rekli, dakle da se ne omogućava trogodišnjacima daljnji razvoj, vidjet ćemo, ali bojim se da kada bismo sada preko koljena, da tako kažem, uveli trogodišnji ili četverogodišnji [[Upadica: Hvala vam.]] da bismo gubili ove koje imamo tak da je to.
Hvala lijepa. Kolega Ostojić, izvolite.
Rekli ste da je prvi postulat zakonu učenje temeljeno na radu. Predlažem da u drugo čitanje stavite učenje temeljeno na znanju i činjenicama, dakle evidence based teaching, a onda na radu. Zašto? Da nam se to desilo, ne bi nam se desilo ova lakrdija sa HNB-om i evo, da smo naučili te dizajnere da je činjenica da nema krađe intelektualnog vlasništva, onda nam se ne bi desilo i da ste imali mentora, kao što vi super predlažete u HNB-u da je to bilo dizajnersko društvo, onda vam se ne bi desila sramota nad sramotama. Ali šta govoriti o sramotama kad imamo sramotu u Saboru. Čitam danas Jutarnji list. Što govoriti kad mi, neki saborski zastupnici uzimaju godine, desetljećima kontinuirano i trajno naknade za odvojeni život, a obitelj živi ovdje. Znači problem je složen, problem je složen, problem treba govoriti, a što se tiče inozemnih kvalifikacija, tu ću govoriti više [[Upadica: Hvala vam.]] o strukovnom obrazovanju naših zdravstvene [[Upadica: Hvala lijepa.]] struke.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Gledajte, to je terminologija, naravno, mogu se složiti u širem kontekstu sa ovime što ste vi rekli, ali mi smo išli temeljeni na radu zato što je ovdje riječ o onome što se nekad znala praksa, ono što se zvala nekakva praktična djelatnost. U principu je podrazumijevala rad, a mi smo sad uveli dakle učenje koje je temeljeno na radu zato jer se odvija u konkretnoj praksi odnosno radnoj aktivnosti.
Kolega Hajduković, izvolite.
Hvala lijepa poštovani g. državni tajniče. Mislim da je dobro da mijenjamo Zakon o strukovnom obrazovanju, prije svega kako bi ga uskladili sa Hrvatskim kvalifikacijskim okvirom i Zakonom o Hrvatskom kvalifikacijskom okviru, no, ja bih se referirao na nešto što se u svom izlaganju rekli, a to je da zakon treba učiniti maksimalno fleksibilnim, odnosno strukovno obrazovanje treba učiniti maksimalno fleksibilnim kako bi moglo odgovoriti, moglo odgovoriti na potrebe tržišta potrebe poslodavaca. Pa me stoga zanima odnosno ono što iščitavam iz zakona je da je zapravo postupak samovrednovanja koji bi se trebao provoditi će ostati postupak koji je čisto obilježen papirologijom, koji producira puno papira, a ne producira željeni rezultat jer željeni rezultat samo, samoprocjene odnosno samo evaluacije je upravo to stalno modificirati programe kako bi bili u doticaju sa tržištem i potrebama tržišta.
Izvolite odgovor.
Da, uvaženi zastupniče, međutim do sada smo imali situaciju u kojoj kad govorimo o samovrednovanju, samovrednovanje institucije zapravo ravnatelj uopće nije bio uključen u samovrednovanje institucije, sad je definirano on mora biti ne samo uključen on mora biti ključna osoba kod samovrednovanja, imati tim i mora biti odgovoran za to. A njega će, njega će nadgledati što se tiče institucija prosvjetna inspekcija, a što se tiče ovoga što se događa kod poslodavaca kada se događa učenje temeljeno na radu, e tu je posebno povjerenstvo u koje su uključene onda različiti sektori, resori od Ministarstva gospodarstva, dakle tu je povjerenstvo, tu je dakle Hrvatska obrtnička komora, Hrvatska gospodarska komora, agencija itd., al to smo propisali sad malo detaljnije jer je to, ukazala se praktična potreba da ipak i to jasnije bude rečeno i prvi puta su dakle u zakonu uvedene i te nekakve sankcionirajuće obveze. Kako će to izgledati u praksi, da li će ovako samo u teoriji ja se nadam da neće.
Kolega Ivanović, izvolite.
Hvala lijepa uvaženi predsjedniče. Uvaženi državni tajniče, prije 40 godina prva norma kad su u pitanju strukovna obrazovanja je bila praksa. Bez prakse nema strukovnog zanimanja, nema učenika koji će naučiti struku ako nije na praksi. Ja mislim da trojni savez škola, poslodavac i učenik mora, mora biti norma. Škola da ima taj pristup i da točno zna po svojem geografskom položaju koje su to industrije blizu vezane za tu školu i upiše ne jedan ili, možda i 2 ili 3 odjeljenja. Poslodavac je taj koji želi sufinancirati čak i sa stipendijama učenike, želi im nabaviti opremu i omogućiti uvjete da se što bolje obrazuju i na kraju taj isti poslodavac tog učenika vjerojatno želi zadržati za sebe, a ne predati ga EU ili nekim tržištima kojima nećemo postići apsolutno ništa.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa, slažem se, ako uspijemo u toj nakani, a upravo ste je dobro detektirali da nakon ovog procesa poslodavac poželi stimulirati ostanak onog, onog učenika kojega je on obrazovao za zanimanje koje njemu treba onda ćemo u bitno smanjiti ovaj odljev radne snage koji imamo danas.
Kolega Brčić, izvolite.
Tajniče, u RH imamo negdje oko 300 ustanova strukovnog obrazovanja uglavnom su to srednje škole i slične institucije i više-manje svi se ovi postupci prakse odvijaju ja bih rekao na 2 kolosijeka to su školski objekti unutar učionica, radionica i suodnos sa poslodavcima. Mene zanima nakon ovog prijedloga zakona, nakon ja bih još rekao intenzivnije suradnje sa poslodavcima hoće li na svim područjima RH biti dovoljan broj licenciranih poslodavaca odnosno mentora i želja je mnogih ravnatelja da se još intenzivnije ulaže u opremanje školskih radionica, učionica prvotno za prve razrede jer se pokazalo da unutar školskog sustava itekako se može uspješno ako su ravnatelji [[Upadica: Hvala.]] menadžerski skloni itekako se mogu [[Upadica: Hvala lijepa.]] procesi kvalitetno raditi.
Izvolite odgovor.
Da, moguće je međutim ovo ste u pravu ako govorimo o prvim godinama, međutim nakon toga je intencija da se ide kod poslodavaca i da se baš tamo na licu mjesta uči ono za što se želi kasnije školovati. Vjerujem da ćemo doprinijeti da poslodavci budu motivirani slati mentore na tu edukaciju koja će im onda omogućavati onda da im evo pod ovim uvjetima kao što ovaj zakon nalaže jednostavno ustupe učenike koji će doći kod njih i da onda oni budu i kompetentni da s njima rade.
Kolega Dretar izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući. Gospodine predsjedniče sabora, poštovani državni tajniče, evo čut ćemo i kasnije u mojem izlaganju ovo stvarno zabrinjavajuće. Ovo su 4 gusto tipkane stranice sa podacima iz strukovnih škola svih hrvatskih županija i zanimanja odnosno smjerova koje u, na početku prošle tj. sada tekuće školske godine nije upisao nitko, pa bih vas htio pitati svjesni smo da nažalost odabir strukovne škole te kasnije strukovnog zanimanja nazovimo to onako zanata kao bi to nazvali narodski u društvu baš i nije osobito kvalitetno percipirano što je sasvim sigurno greška. Imate li u ministarstvu možda podatke recimo o učenicima, o njihovom motiviranosti za odabir strukovne škole, načinu na koji oni percipiraju buduće zanatsko zanimanje to bi me recimo zanimalo. Razmišlja li se možda i da se pokrene neka nacionalna kampanja il koji bi možda mlade ljude osvijestili o tome da je zanat divan, časan i pošten posao.
Izvolite odgovor.
Hvala. Uvaženi zastupniče, naravno da razmišljamo i naravno da ste u pravu kad ste iznijeli ove podatke i naravno da to nije samo strogo problem obrazovanja u Hrvatskoj nego opći društveni problem, motivirati učenike danas, motivirati njihove roditelje da motiviraju svoju djecu za ova zanimanja je složeniji proces. On se odvija naravno na, na dijelovima na terenu preko raznih kampanja. Kao što znate i osnivači rade i škole rade kampanje i pokušavaju privući učenike da se upisuju. Hoćemo li ići prema nacionalnoj kampanji vidjet ćemo kad krene implementacija ovog zakona, ali i to nije, nije loša ideja.
Kolega Šimičević, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani državni tajniče, ona izreka znanje je moć, znači tko ima znanje ima i moć i može raditi što hoće, ali je činjenica da škole nema bez učenika, a isto tako i profesora. Ja ovdje želim pohvaliti i profesori koji se nesebično daju u ovim teškim vremenima, a jasno i da je sasvim drugačije raditi u sustavu odgoja i obrazovanja danas i prije 30 godina. Ono što sam ja vas htio pitati, jeste li možda razmišljali o mreži škola, s obzirom da smo mi država koja ima 14 sektora i 400 zanimanja, a svjedoci smo zapravo da ne možemo upisati sve ono što je na tržištu i da neka zanimanja koja sad djeca upisuju, da zapravo oni nemaju budućnosti. Znači imamo najviše zanimanja u Europi, trebalo bi poraditi na tome da osuvremenimo zanimanja za buduća vremena i tržište rada. Hvala.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa. Razmišljamo, naravno, međutim ovaj proces podrazumijeva nešto drugo, a dodirivali smo se, kad smo govorili o Zakonu o obrazovanju odraslih upravo ove problematike. Naime, sada je u procesu definiranja standarda zanima koje će onda omogućiti standarde kvalifikacija koje će naravno, biti u manjem obuhvatu od zanimanja i kada dođemo do strukture kurikula ili kurikuluma, tada će to još značiti da određena područja koja su obuhvaćena standardom zanimanja budu moguća i bit će moguća u provedbi na više područja koje će smanjiti ovu brojnost programa koje ste rekli, a tada možemo razmišljati o mrežama škola.
Gđa. Antolić Vupora.
Poštovani državni tajniče, dakle kao stručnjak koji dolazite iz Varaždinske županije koja je poznata po nadstandardu u obrazovanju, zaista mi je drago što jako dobro i kvalitetno odgovarate na pitanja i zalažete se za to da taj nadstandard bude prisutan i u ostalim dijelovima Hrvatske, ali moje pitanje i replika se odnosi na udžbenike koji nažalost ne prate i zastarjele programe. Što je sa udžbenika npr. zidara koji zapravo ih uče materijalima koji su bili prisutni u prošlom stoljeću, načinima gradnje, itd., dakle udžbenici su rak rana našeg školskog sustava i što radite po tom pitanju.
Hvala [[Upadica: Hvala lijepa]] Moram vam dat riječ, izvolite odgovor.
Hvala lijepa uvaženi zastupnice. Dragom mi je što ste me ipak vi prepoznali kao nekoga tko barata materijom o kojoj govorimo, a naravno, s obzirom da geografski smo iz istih krajeva, drago mi je što i potencirate i ovdje taj nadstandard koji je tamo postignut i koji naravno želimo mrežasto učiniti i za cijeli prostor RH. Udžbenici su veliki problem ne samo strukovnih zanimanja nego općenito i uskoro će ići i izmjena zakona o udžbenicima zbog specifikuma ovih zanimanja o kojima pričate, naravno da će i tu doći do promjena, o tome ćemo razgovarati i u pravu ste potpuno, oni su zastarjeli, ne valjaju, nisu u skladu sa vremenom i treba ih mijenjati.
Hvala. G. Pavić.
Poštovani državni tajniče, poštovani potpredsjedniče Sabora. Pa evo, stvarno je zadovoljstvo slušati različite saborske zastupnike iz različitih dijelova Hrvatske, Splita, Varaždina, različitih područja koji hvale regionalne centre kompetentnosti. Dakle očito da je pun pogodak, a da nam to treba, vidimo evo, upravo sam pogledao, trenutačno na Zavodu za zapošljavanje oglašeno je 30 221 000 radno nepopunjeno mjesto. Obično je taj broj oko 15 tisuća, sad je preko 30 tisuća, većina radnih mjesta su upravo strukovnih kvalifikacija. Ono što otklonio bi ove kritike za mentorstvo jer to je način na koji i Austrija radi sa dualnim obrazovanjem, bio sam u Siemensu u Beču koji se hvali koliko ima mentora i u biti postoji kompetencija među poslodavcima, to je gurao g. Pavičin koji je sad u ministarstvu, postoji kompetencija da su poslodavci to oni bolji koji imaju što više certificiranih i kvalitetnih mentora. Hvala.
Izvolite odgovor.
Da, hvala lijepa. Da to je, to je i cilj ovoga da dobijemo i tu razinu svijesti i taj način razmišljanja poslodavaca. Doduše, naravno, ne možemo odmah implementirati ovaj dualni sustav kao što ima Austrija, Švicarska, ali nije nemoguće, međutim ja vjerujem da će poslodavci prepoznati svoje mentore upravo u ovom smislu kao što ste rekli i da će potencirati svoje ljude da idu i postaju mentori. Hvala.
Gđa. Radolović.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče. Predloženim zakonskim promjenama po prvi put se uvodi zakonska obaveza za škole, osnivače i resorno ministarstvo planiranje upisa učenika u strukovna zanimanja upravo u skladu sa preporukama za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja HZZ-a. Ja bih vas samo htjela podsjetiti da realni odnosno privatni sektor nema obvezu prijavu potrebe za radnom snagom prema HZZ-u i zapravo u mojim razgovorima s obrtnicima i poduzetnicima oni u većini slučajeva to ne čine. Kako zapravo mi mislite da se onda možemo govoriti o nekakvom pitanju mjerodavnosti, vjerodostojnosti, obuhvatnosti i točnosti takvih preporuka i također, treba voditi računa o tome da zapravo obrtnici i poduzetnici nemaju obvezu, za razliku od javnog sektora niti objavljivati natječaje pri HZZ-u, što često i ne čine.
Odgovor.
Hvala lijepa. Ovo oko objavljivanja, to je širi kontekst, u ovom trenutku vam ne mogu odgovoriti međutim što se tiče intencije da se upravo suradnjom svih tih dionika u tom procesu, a naglašenost sa HZZ-om programi definiraju na bazi kalendarske godine, to do sad nije bio slučaj, nego se čekalo da se nešto pokaže ili ne pokaže dobrim ili lošim pa se tek onda reagiralo, ovdje se treba reagirati odmah i to je ustvari intencija ubrzavanja tog sustava zato što je ovakva situacija trenutno na HZZ-u, ne znači da će tako biti i sutra, a ako nemate zakonski okvir da možete sutra reagirati, onda se može svašta dogoditi. U tom smislu, mi imamo situaciju, istina je da nam evo u najvećem postotku učenici završavaju ono što upišu i čak smo blizu europskog prosjeka kada gledamo jesu li se oni zaposlili kad se gleda postotak ili nisu, jesu vrlo blizu europskom prosjeku, međutim nemamo još podatke jesu li se zaposlili u zanimanjima za koja su se školovali, to je drugo.
Potpredsjednica Glasovac.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče, manje-više sva ministarstva, pa i vaše počelo se držati zakona koji propisuje proceduru donošenja zakona i svakom zakonu koji dođe ovdje pred nas saborske zastupnike prethodi izrada prethodne procjene učinaka propisa kojim se definira ima li potrebe ići u zakon, što se zakonom mijenja, koje će to gospodarske i društvene učinke imati i ima li uopće smisla nakon javnog savjetovanja ići u izmjene tog zakona. Meni nije jasno kako ste se vi baš kod ovog zakona odlučili ići obrnutim putem? Prvo ste u javno savjetovanje stavili sam zakon, a onda naknadno izradu prethodne procjene učinaka propisa. Mislim kada nešto planirate kad idete u dućan onda prvo radite popis, pa onda idete u dućan, ne kupite sve što vam treba, pa onda doma dolazite ovaj vidjeti u kom ste, zašto se to dogodilo kad se to ne događa, evo sad sam provjerila, s gotovo nijednim zakonom kojeg ste donosili i predlagali saboru prethodnih godina?
Hvala.
Zato što želimo biti učinkoviti i zato što želimo djelovati odmah. Ove procedure mogu biti ovakve kakve jesu, one i kod ovog zakona pretpostavljaju usklađivanje sa ovim okvirima odnosno sa, sa ovim dokumentima koje sam spomenuo u uvodu, da li je put obrnut ili je logičan il nije, okej mogu prihvatiti da ovaj da ste tu primijetili neku nelogičnost, međutim evo ono što se nas tiče želimo da nešto što moramo ionako napraviti da napravimo na najbrži mogući način i evo zato smo išli prema tom zakonu na ovaj način na koji smo išli, eto.
Hvala lijepa. Nemate više [[Upadica: Povreda Poslovnika]] Povreda Poslovnika? Da, ali vi nemate više ovaj, slobodni ste.
Aha, slobodan sam. Hvala.
Slobodni ste. Izvolite.
Pa poštovani g. potpredsjedniče čl. 238., ja kao zastupnica imam pravo ukazivati na odstupanja i kršenje zakona i to sam učinila. Ne radi se ovdje o nelogičnosti nego sam ukazala na to da se zapravo odstupilo od jednog zakona koji propisuje proceduru donošenja svih zakona. E sad, ispada da je ovaj zakon rađen po nečijoj narudžbi, pa se naknadno radila procjena i nisam dobila odgovor nego da je to nelogičnost. Nije to nelogičnost nego je to nešto što nije u skladu sa zakonom.
Hvala, al nije predviđeno Poslovnikom, pa vam moram dat opomenu. Istina ili ne istina mislim ja ne ulazim u to. Gđa. Marija Selak Raspudić tražila je stanku, tražit će stanku koliko vidim. Izvolite.
Tražim stanku u ime Kluba Mosta da bi podsjetila zašto ovaj zakonski prijedlog nije dobar i da bih istaknula koji je problem sa strukovnim obrazovanjem u Hrvatskoj. Strukovno obrazovanje je izrazito važno, važno je iz dva razloga. Prvo ako smo u nečemu visoko u Europi to je po udjelu učenika u strukovnom obrazovanju. Tu smo čak četvrti i štoviše od nas se očekuje da se taj broj smanji od 70 na 60% za razliku od svega drugoga gdje trebamo rasti. Međutim, kada govorimo o strukovnom obrazovanju za razliku od nekih drugih tipova obrazovanja koji su češće u fokusu, ovdje prije svega govorimo o praksi. I tu je ključno pitanje što smo dosada učinili da strukovno obrazovanje zaživi. Dobiveno je preko dvije milijarde kuna iz fondova EU za strukovno obrazovanje. Što je od toga potrošeno? Malo je bilo eksperimentalno dualno obrazovanje, pa nije bilo ni dovršenih kurikuluma išla u školu, a nismo nikada čuli epilog toga. Što je s poslodavcima, koliko ste licenciranih poslodavaca osigurali? Jeste li osigurali plaće za samo vrednovanje koje provode nastavnici? To su pitanja koja zanimaju one koji provode strukovno obrazovanje u praksi, a prije svega ako želimo govoriti doista o usklađivanju s tržištem rada onda treba istaknuti da ključni dokument na koji pozivate strukovno obrazovanje u Hrvatskoj navodi da HZZ predviđa kvote, ali samo kvalitativno, uopće nije ustanovljen sustav na temelju kojega bi se svake godine trebale osiguravati kvote koje će se prilagođavat tržištu rada. I u konačnici ovaj zakon nije usklađen sa Zakonom o obrazovanju odraslih i Zakonom o odgoju i obrazovanju čl. 60., što pokazuje da imate manjkav i kontradiktoran prijedlog koji ne može donijeti koristi u praksi.
Hvala lijepa. Naravno, stanka je odobrena, ali nastavljamo s radom… [[Upadica se ne razumije]] molim? Da, da, čekaj samo trenutak, al nastavljamo radom s obzirom na odgovarajućeg članka Poslovnika, g. Škoro također je tražio stanku.
Jesam g. potpredsjedniče i hvala vam lijepa. Tražim stanku u ime Kluba zastupnika Za pravednu Hrvatsku. Naime, nakon ovog rešetanja koje je prošao g. državni tajnik kroz replike koje ste imali i u jednom trenutku mi vas je čak bilo i žao. Međutim, tako je to, nema veze ništa s vama, to ima veze s funkcijom koju obnašate. Ne mogu ne primijetiti i to bi volio sa svojim članovima kluba dodatno proanalizirati i prodiskutirati da ste u nekoliko navrata rekli „vidjet ćemo kada krene primjena ovog zakona“. To ste rekli barem dva puta odgovarajući jednom meni, a potom nekome još od kolega. Ja smatram da smo mi u HS ovdje ne zbog toga da bi eksperimentirali i teoretizirali i da čekamo da vidimo što će biti kada krene primjena nekog zakona. Mi smo ovdje da donosimo kvalitetne zakone i kvalitetna zakonska rješenja temeljem kojih će naši građani bolje i kvalitetnije živjeti, u ovom slučaju u kojem će se bolje i kvalitetnije obrazovati u strukovnim školama. Ja znam da su vladajući navikli da nakon potresa u nekoliko navrata recimo mijenjaju i dopunjuju zakoni i nakon toga se opet ne događa ništa, ne obnavlja se ni jedna kuća. Ovdje govorimo o našoj djeci, govorimo o budućnosti, govorimo o onima koji će živjeti nakon nas i graditi ovu zemlju. Da, naravno da nemam ništa protiv mentora, dapače, ali mi izmišljamo toplu vodu u 21. st., to u Austriji, kao što je rekao kolega Pavić imaju odavno i ja to pozdravljam, samo je pitanje kako se postaje mentor. Mi ćemo dati nekom poslodavcu da odlučuje tko će biti mentor. Po čemu je poslodavac kvalificiran da odlučuje tko će biti mentor, zato što zna svoje radnike pa vjerojatno pretpostavljate da zna tko bi bio najbolji za takvu ulogu, ali niste mi odgovorili na pitanje i mislim da i ovaj Zakon ima puno šupljina, ajmo ga popraviti u ovom procesu, a ne vidjeti kada krene [[Upadica: Hvala.]] primjena.
Hvala lijepa. Također, odobrava se stanka, ali idemo dalje s radom i to sa povredom Poslovnika g. Pavića.
... [[Govornik nije uključen.]] [[Upadica: Nekome je upaljen...]] Evo ga, e hvala. Poštovani, povrijeđen je čl. 238, kolega je uvrijedio državnog tajnika, ja nisam dobio dojam da se on sramotio, dapače, ja sam dobio dojam da su svi zastupnici iz cijelog dijelova Hrvatska pohvalili regionalne centre konkurentnosti, a tko bira mentore u Austriji, ako gledate austrijski model? Poslodavac. Hoćete u Siemens, ja sam bio u Siemensu, Siemens bira po, mentore, država ih financira, postoji sistem [[Upadica: Vrijeme.]] certificiranja koje radi gospodarski ... [[Govornik se ne čuje.]]
Vrijeme g. Pavić i naravno, ovo je bila replika i opomena. Sada pozivam predstavnike odbora, izvjestitelje odbora, ... [[Upadica se ne čuje.]] Još jedno? ... [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite g. Ostojić.
Hvala lijepo. Ako ćemo o povijesnim stečevinama, onda se možemo sjetiti jednog ministra koji se zvao Stipe Šuvar, je li, koji je također, spojio znanje i praksu, ukinuo frajer gimnazije pa smo svi morali ići za strojarske strojeve. Ja mislim da to nije dobro. Ja mislim da to nije dobro, a ovdje ima dobrih stvari, definitivno dobrih, zato naglašavam, državni tajniče, morate staviti na prvo mjesto evidence based teaching, mi to u medicini kažemo bedside teaching, znači spajamo evidence, znanje, sa vještinama. Osobito u fazi kad imamo virtualne škole, svi smo na nekim Zoomovima, to će bit točka br. 2, priznavanje inozemnih kvalifikacija, primjerice, medicinske sestre kad sam bio ministar, bio sam oštro protiv toga da im se priznaje kvalifikacija iz Bihaća, primjerice, da se netko ne naljuti, Banja Luke ili Kragujevca, a nisu vidjeli pacijente. Znači mora biti evidence based i bedside teaching. Iako je maloprije govorio s one strane da postoje trogodišnje, četverogodišnje, postoji i petogodišnje strukovno obrazovanje za zdravstvene radnike, za medicinske sestre. Da li bi se vi dali u ruke medicinskoj sestri koja nije vidla pacijenta, a donosi vam papir da je medicinska sestra i da može davati infuziju? Ja ne bih, zato sam bio protiv. Nakon mene su naravno neki to odobrili. Drugim riječima, moramo okrenuti stvari naopako, maloprije sam spominjao da su u Saboru očito neki desetljećima uzimali stvari koje se ne treba uzeti, ali ovo obrazlagavanje stranke, evo tu je naš stručnjak za jezik, g. prof. Pupovac, dajemo stanku, a ja pričam, dakle nije stanka u izričaju, je li tako, gđo. docent Selak Raspudić, dajemo stanku, profesor, dajemo stanku za 10 minuta, a govorimo 2 minute. Sensu stricto, [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] katastrofa [[Upadica: Hvala g. Ostojić. Odobrava. Odobrava...]] Ajmo od Sabora početi, saborskih zastupnika.
... se stanka i ovaj, ali nastavljamo s radom jer imamo takav članak Poslovnika koji nam to dozvoljava i pitam sada izvjestitelje odbora da li žele uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu, gđa. Natalija Martinčević, Klub zastupnika HSLS-a i Reformista. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovane kolegice i kolege. Uvaženi tajniče sa suradnikom. Evo, prije svega, uvodno bih željela istaknuti važnost, nužnost i hitnost donošenja izmjena i dopuna Zakona o strukovnom obrazovanju, a to je pokazalo i vrlo dobro pripremljeno izlaganje državnog tajnika koji je velik broj replika odmah na početku rasprave. Zbog čega, zbog ozbiljnih problema i ozbiljnih poremećaja koji u našem sustavu strukovnog obrazovanja i naravno, posljedično na našem tržištu rada postoji već duži niz godina. Svima je potpuno jasna i poznata činjenica da su potrebe tržišta rada za kvalificiranim strukovnim radnicima velike, ali da su isto tako nažalost u ozbiljnom nesrazmjeru s onim što naš obrazovni sustav danas producira. Sljedeći problem je svakako sveprisutno nezadovoljstvo poslodavaca sa razinom konkretnih i primjenjivih znanja učenika koji izlaze iz tog našeg obrazovnog sustava i 3. problem je svakako posvemašnja nezainteresiranost učenika sa boljim prosjekom ocjena da te programe uopće upisuju i za to ne trebaju nikakve posebne analize i studije jer svatko od nas tko bi u ovom trenutku trebao stolara, tapetara, vodoinstalatera, keramičara, itd., našao bi se u ozbiljnom problemu jer se danas za obavljanje ovih poslova čeka i nekoliko mjeseci, a i cijene su naravno, zbog nedostatka ponude tih usluga na tržištu često nerealno visoke i tome naravno ozbiljno doprinosi činjenica da jedan ozbiljan dio upravo tih radnika, strukovnih radnika otišao raditi u države EU. Dakle potpuno je jasno da stvari treba mijenjati i zato je važno i dobro da ministarstvo izlazi sa ovim paketom mjera. Ono što se pokazalo nužnim da treba osigurati, a to ove izmjene i dopune zakona predviđaju je, da se prvi puta uvodi zakonska obveza za škole, za osnivače, za ministarstvo, da sukladno preporukama HZZ-a planiraju upis u strukovne programe i to za svaku kalendarsku godinu, dakle da se kontinuirano usklađuju. Za ovo bih čak rekla da je po mom sudu jedna od najvažnijih odredbi jer u najvećem dijelu Hrvatske djeca se masovno upisuju u gimnazijske i ekonomske programe, a nakon toga ne nastavljaju školovanje, a za to kao što brojke jasno pokazuju ne postoji adekvatna potražnja na tržištu rada. Za ona zanimanja za koja potražnja postoji ne upisujemo dovoljno djece i to je jednostavno stvar koja se mora zakonski regulirati i zato je ova odredba zakona evo po mom sudu iznimno važna. Isto tako važno je da se propisuje mogućnost dodjeljivanja stipendija, bilo ih državnog proračuna, bilo iz proračuna lokalne samouprave, sredstava EU, ali i vlastitih sredstava poslodavaca jer financijska potpora učenicima posebno u ovim najdeficitarnijim zanimanjima je nužna. I tu dolazimo do još jedne ključne stvari, a to su poslodavci. Poslodavci su u ovom cijelom procesu iznimno važni jer cijeli ovaj sustav o kojem danas govorimo posebno je važan za poslodavce, dakle to je dvosmjerna cesta. Upravo su oni koji kroz proizvodne procese, kroz svoje proizvodne procese najviše svjesni ovog problema i jedan broj tvrtki se već tu počeo odnosno duži niz godina se snalazi u tom cijelom sustavu. Dakle, prije upisa u srednje škole neke tvrtke u školama predstavljaju svoje poslovanje, predstavljaju svoje prednosti i uvjete i rada, osiguravaju stipendije te garantiraju zapošljavanje u svojim tvrtkama nakon završetka školovanja. E sad to se još i da osmisliti, ali organizirati i financirati to mogu samo velike kompanije, veće kompanije dok svi ostali čekaju što će iz zapasti. I zato je važno da se i ovdje uspostavlja sustav. Poslodavci bi prema ovim zakonskim odredbama trebali i formalno postati partneri obrazovnim institucijama, a tu je i puno prostora i potrebe za suradnjom prije svega za razvojem i unapređenjem kurikuluma za kvalifikacije potrebne na tržištu rada. No, obzirom da znamo kako stvari kod nas funkcioniraju važno je da se predloži odredbe, pretvaraju u pozitivnu praksu govorim sad ovoga državnom tajniku, dakle da ne ostanu popis dobrih želja i dobrih ideja. Poslodavci su tu, oni su zainteresirana strana, a naš obrazovni sustav se treba ozbiljno tome posvetiti i ozbiljno to shvatiti i zato je važna ova odredba koju ste predvidjeli, a to je da se po prvi puta dakle uvodi i stručni nadzor sastavljen od članova ministarstva, od srednjih škola i jako važno od Hrvatske gospodarske komore i Hrvatske obrtničke komore, dakle taj sustav se mora pratiti i nadzirati. Što se tiče poslodavaca, dakle tu isto stvarni nisu, nisu crno bijele i za njih se uvode ozbiljne odredbe. Danas je bilo o tome puno riječi to je sustav mentorstva i obveze i dužnosti mentora u radu s tim učenicima koji sudjeluju u učenju utemeljenom na radu ili da pojednostavnimo dakle da i poslodavcima bude jasno da praksa podrazumijeva konkretan rad na poslovima za koje se učenik školuje, a da ne podrazumijeva odlazak učenika po gablece i kuhanje kave. I na kraju bi se osvrnula na po meni posebno važnu odredbu vezanu uz regionalne centre kompetentnosti odnosno mogućnosti da se kroz javno privatno partnerstvo osiguraju sredstva za osiguranje radnih strojeva, opreme i ostalih uvjeta za provođenje kvalitetne prakse. Kolika je važnost i snaga osnivanja i funkcioniranja centara kompetentnosti i koje mogućnosti oni zapravo daju ako se naravno znaju koristiti kao ozbiljan alat u sustavu obrazovanja obrazložit ću vrlo kratko na primjeru Varaždinske županije jer upravo u Varaždinskoj županiji je o tome već bilo danas od nekoliko zastupnika ovdje riječi gdje je prvi puta uveden europski model dakle javnog privatnog partnerstva čime smo u našoj županiji izgradili, obnovili i opremili 34 škole i sportske dvorane. I time smo postavili jedan nadstandard u Hrvatskoj, a to je činjenica da 100% učenika nakon završene osnovne škole upisuje srednju školu. Prije toga to nije bilo tako, uz besplatni prijevoz koji smo također prvi i jedini u Hrvatskoj u tom trenutku osigurali. Dakle, čak 30% učenika posebno iz ruralnih područja nije nakon osnovne škole upisivalo srednju školu, dakle to nije bilo davno prije nego prije nekakvih 10-ak godina, dakle jedna dramatična situacija. Dakle, evo taj model je to uspio izmijeniti. Taj model je uspio izmijeniti i činjenicu da danas 100% djece, fali nam samo još jedna škola ide u jednosmjensku nastavu u našoj županiji što pomaže dakle u organizaciji i nastave i obiteljskog života ali je omogućilo i ovo o čemu govorimo, a to je osnivanje tih centara kompetentnosti kojih u našoj županiji imamo 11, preko 860 učenika, preko 160 mentora učitelja i naravno je to prepoznala i EU i tako je Varaždinska županija postala europski centar izvrsnosti. Jedan od svega 25 centara izvrsnosti u cijeloj Europi. Dakle, to je jedno priznanje i zapravo jedna pouka da se zaista može i sa lokalne razine, dakle da ne bi bilo nekakve zabune ništa mi tu nismo imamo bolje niti povoljnije dapače u prijašnjim mandatima od Ministarstva znanosti i obrazovanja, ali smo svojim modelima uspjeli stvoriti ovaj nadstandard i on kreće od STEM-a pa evo i do strukovnog obrazovanja. Naime, Srednja strukovna škola u Varaždinu proglašena je najboljom školom u Hrvatskoj i povećala je upis učenika u strukovna zanimanja za čak 50% i u našoj županiji se školuju učenici za neka od zanimanja za koje se ne školuju nigdje u Hrvatskoj. Dakle, ovo navodim kao jedan primjer dobre prakse. Ulaganje u obrazovanje, ulaganje u nadstandard, dinamična i kontinuirana suradnja sa gospodarstvom koja je apsolutno ključ kad govorimo o strukovnom obrazovanju, posebno i sa obrtnicima, to je strašno važno, može dati ozbiljne, ozbiljne, vidljive i mjerljive rezultate. Dakle, zaključno ako se zna što se radi, ako se hoće tada se i može. Ove izmjene i dopune, naravno stranka Reformisti pozdravlja, one su dobar, zaista dobar i važan iskorak u ovom cijelom sustavu. Dobro je tajnik rekao vidjet ćemo. Dakle, uvijek su kad uđe sustav uživo onda vidimo, onda će poslodavci možda reći što treba, onda ćemo vidjeti da li možemo to popraviti jel ovo je dobar temelj i dobar iskorak u odnosu na ono što imamo sada. Naravno da će život sigurno donijeti još neke zahtjeve za još nekakvim nadopunama i poboljšanjima. Dakle, mi ovo podržavamo ali u svakom slučaju tražimo čvrstu obvezu ministarstva da će taj cijeli proces voditi, da će usmjeravati, pomagati i pratiti da li se sve provodi na način na koji je zamišljeno što će se naravno vrlo brzo i u konkretnim i mjerljivim brojevima i vidjeti. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Gospodin Milorad Pupovac govorit će u ime Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, ja bi se htio najprije zahvaliti onim kolegicama i kolegama koji su imali silnu potrebu za stankama jer a htio bih se ispričati britanskom veleposlaniku koji će me morati pričekati zbog toga što sam izašao za ovu govornicu. A izašao sam zato da pozovem kolegu Pavličeka da dođe u dvoranu jer će inače izgubiti raspravu zbog toga što ja neću moći govoriti 10 minuta zapravo ne bih uopće mogao govoriti. Isto tako kolega Bačić je, Bakić je došao na sreću tako da je u jednom trenutku prijetila opasnost da 3 kluba ostanu bez mogućnosti rasprave zbog toga što ja zbog zakazane obaveze moram napustiti ovu dvoranu. Ali što mi možemo oko toga, za određen broj kolega rasprave u ime klubova ne znače ništa, sve se svodi na replike i sve se svodi na povredu Poslovnika i sve se svodi na stanke. Budući da, nadam se da me kolega Pavliček čuo, a ako ne ovdje je kolega Bakić pa će on nastaviti raspravu. Htio bih samo reći ovako, svakako je dobro da se želi napraviti određene promjene u pogledu strukovnog obrazovanja, svakako je dobro da se ova grupiranost na više stupnjeve strukovnog obrazovanja kroz srednje škole u nekom smislu i po kvaliteti, a i po mogućnostima stjecanja vještina promijeni. Ono što vidim kao opasnost i što Klub SDSS-a vidi kao opasnost jeste da imamo manje obrazovanja, a više rada. Znam da postoji potreba u mnogim zanimanjima da ljudi dođu sa više vještina, ali hoćemo li više vještina steći tako da u školama nećemo imati, tako da u školama nećemo imati kabinete u kojima će stjecati vještine i znanje uz one koji to znaju. Dualni model to potpuno predviđa takvu stvar, ali ako je to za specifična zanimanja u redu, ali ako to pređe i na cijeli koncept strukovnog obrazovanja u većoj mjeri to vidim kao opasnost. Opasnost kako ćete omogućiti popraviti sliku cjeloživotnoga obrazovanja ako ćete ljude usmjeriti samo na vještine, a ne i na obrazovanje. Dakle, dobro je da spominje rad, dobro je da se posvećuje radu veće mjesto u obrazovanju, ali ponavljam još jednom postoji opasnost da zanemarimo obrazovanje. Ovdje je više kolega upozoravalo na mentorstvo. U ovom prelaznom razdoblju doista ima ozbiljnih pitanja oko toga. Kako to osigurati s pedagoških standarda, stručnih standarda i kako to osigurati u pogledu punoga poštivanje onoga tko dolazi na stjecanje znanja temeljem rada u, kod poslodavca ili kod neke firme? Stipendije, naknade, povlastice sve je to dobro i sve treba povećavati, ali ja ne bih smanjivao potrebu da škole imaju bolje kabinete jer to se neće nadoknaditi sa ovim. Klub SDSS-a će podržati ovo u, da ide u drugo čitanje, ali ovo su naše brige i naša pitanja u vezi s ovim prijedlogom zakona ukratko. Hvala.
Hvala lijepa. Sada je na redu gospodin Marijan Pavliček iz Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, činjenica je da hrvatski obrazovni sustav ima niz problema, a jedan od najvećih problema je njegova neusklađenost sa tržištem rada. To posebice dolazi do izražaja kod strukovnih, obrtničkih zanimanja jer već godinama smo svjedoci da nemamo dovoljan broj upisane djece odnosno polaznika u obrtnička zanimanja u odnosu na potrebe tržišta rada. Sad ima tu više razloga. Jedan je razlog taj što živimo u tzv. modernom društvu gdje mladi ljudi traže neke pod navodnicima lagane i čiste poslove odnosno uredske poslove pa makar bili i slabije plaćeni. Ja sam godinama radio i u strukovnoj školi i u gimnaziji i trend među mladima je da malo tko od njih želi upisati neko obrtničko zanimanje jer to smatraju nekako ispod razine, s druge pak strane imate i dobrim dijelom i roditeljski odgoj pa često čujemo onu čuvenu rečenicu, sine nemoj se ti patiti ako se već tata patio, upiši neki fakultet pa će se naći neki posao. No, isto tako treba reći da ni sustav kao sustav nije puno doprinio afirmaciji obrtničkih i strukovnih zanimanja. Nama nedostaje danas pekara, mesara, bravara, armirača, stolara, vodoinstalatera, plinoinstalatera svih onih zanimanja koja su prijeko potrebna za normalno funkcioniranje današnjeg društva i kada vam danas dođe jedan vodoinstalater kojeg čete čekati nekoliko mjeseci onda će vam on to papreno naplatiti. I s pravom jer ih jednostavno na tržištu rada nema. No, s druge strane gledamo ovaj naš sustav koji kvazi promovira obrtnička zanimanja i onda imamo situaciju da je 7. prosinca na Internet stranicama Ministarstva gospodarstva i održivog razvoja izašla jedna obavijest koja glasi da se ukidaju stipendije za deficitarna obrtnička zanimanja uz obrazloženje da su utrošena sredstva iz Operativnog programa za razdoblje do 2020. godine, a da Europska komisija za razdoblje od 2021. do 2027. još nije odobrila sredstva. Naime, u tom periodu 2019.-2020. preko 8.700 stipendija je dodijeljeno učenicima koji se obrazuju za deficitarna obrtnička zanimanja u ukupnom iznosu od 162 milijuna kuna. Također je dodijeljeno 940 potpora gospodarskim subjektima koji izvode naukovanje u ukupnom iznosu od preko 69 milijuna kuna. Državni proračun u tom je sudjelovao sa 15%. Za ovakvo nešto, za ovakvu mjeru koja je pokrenuta pa naprasno ukinuta s nadom da će danas sutra biti ponovno pokrenuta i da će ti učenici retroaktivno dobiti te svoje stipendije što je vrlo upitno, novaca je moralo biti u državnom proračunu. Koju sliku šaljemo tim učenicima, koju sliku šaljemo njihovim obiteljima kada naprasno jednu dobru mjeru koja je i uzrokovala povećanje učenika u obrtničkim zanimanjima prekidamo uz obrazloženje da nemamo dovoljno novaca odnosno da ih nema u europskom proračunu da su utrošena, a mi nismo u stanju kao država osigurati 100-tinjak milijuna kuna za slijedeće 2 godine. I to je žalosno. To je žalosno, niz roditelja me je zvalo upravo na ovu temu jer smatraju da nije korektno. Dio djece je upisao upravo ta obrtnička zanimanja i radi ovih stipendija iako nisu nešto bili ekstra zainteresiranih za njih ali i to je jedan ajmo reći dodatni stimulans. U ovom, dopunama ovog zakonskog prijedloga se navodi da se po prvi puta uvodi zakonska obaveza škole, osnivača i resorno ministarstvo planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a. To je lijepo, međutim tko će privoliti te učenike bez obzira na upisne kvote da se isti upišu u tražena zanimanja. Također, spominje se da se po prvi puta spominje institut stipendije u Članku 36a., ali on glasi ovako. Poticanje uključivanja polaznika u kurikulume za stjecanje kvalifikacija relevantnih tržištu rada mogu se, to je bitno, mogu se, ne moraju, osigurati u obliku stipendija iz sredstava državnog proračuna, sredstava fondova EU, proračuna jedinica lokalne i područne itd. samouprave. Što znači da je ovo još jedan članak koji može tu stajati, a ne mora, ne obvezuje nažalost nikoga, nije loše, ali nitko ne snosi odgovornost i svi mogu od lokalne razine pa do državne prati ruke, pa piše mogu se, mogu to na državnoj razini napraviti, možemo mi na lokalnoj, mogu oni na regionalnoj i vrtimo se stalno u krug. Još jedan dosadašnji problem koji se nadam da će riješiti uvođenjem te male mature je što u brojnim četverogodišnjim zanimanjima, gimnazijskim programima, ekonomskim školama i slično posebice u krajevima gdje nema dovoljno učenika vi u biti nemate bodovne pragove. Vi upisujete učenike sa prilično slabijim ocjenama i bodovnim pragom iz čistog jednog razloga jer nemate dovoljno učenika pa da se ne bi ugasili određeni razredi odnosno da ne bi došlo do viška unutar nastavničkog osoblja. A istovremeno imate učenike koji su realno pogodniji sa svojim kompetencijama za obrtnička zanimanja no oni se upisuju u gimnazije, u druge četverogodišnje škole. Izuzev toga imate naravno određene škole koje su već prije uvodile prijemne ispite dodatne, al to je u onim sredinama gdje imate veliku koncentraciju djece. Nažalost imate i sredina na periferiji po Slavoniji gdje toga nemate. Evo, ovdje ima određenih pomaka ali bojim se da će dobar dio toga još ostati mrtvo slovo na papiru i da mi nećemo privoliti učenike na dodatni upis u obrtnička zanimanja izuzev što je stvarno po meni dobro, a to je da se treba poboljšati ta praktična nastava i da se ta kvaliteta treba podići. Evo mi ćemo u ime Kluba Hrvatskih suverenista dati nekoliko amandmana na ovaj prijedlog zakona pa očekujemo da će dio bar prihvatiti kako bi dalje odlučili o glasovanju o istom. Hvala.
Sada je na redu gospodin Damir Bakić koji će govoriti ispred Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvažene kolegice, uvaženi kolege, poštovani predstavnici ministarstva, prije svega reći ću da pozdravljamo intenciju da se ovim zakonom bolje uredi prije svega praktički dio nastave u strukovnim školama te da se unaprijedi uloga i položaj i mentora i poslodavaca kod kojih učenici izvode stručnu praksu ili obavljaju učenje temeljeno na radu tako se sad kaže. Evo sad gdje vidimo probleme. U Članku 5. govori se o povjerenstvu za kvalitetu ono se sad smanjuje sa 7 na 5 članova to je nadomješteno time što će sada ravnatelj dodatno imenovati tim za samovrednovanje sastavljen od 3 člana iz redova nastavnika i stručnih suradnika. Timovi za samovredovanje u školama postoje već dugo međutim najčešće su bili neaktivni i samo figurirali odnosno ispunjavali formu. Nužno je osnažiti njihovu ulogu i od njih tražiti i dobiti stvarni sadržaj. Prije svega to treba biti povjerenstvo, a ne tim jer radi se o vrlo velikom i suštinski odgovornom poslu i tim se ljudima, njihovom radu i njihovoj zadaći treba dati kredit za to jer rad u ovom povjerenstvu treba biti prepoznat ili u normi nastavnika ili nekim drugim načinom stimuliran. Treba razmisliti i o povećanju broja članova ovog povjerenstva možda na 4 kao što je bilo do sada ili eventualno na 5. Drugo, mišljenja smo da bi 2 člana povjerenstva za samovrednovanje npr. koordinator i njegov zamjenik trebali biti članovi povjerenstva za kvalitetu. Povjerenstvo za samovrednovanje time bi imalo svoj glas u povjerenstvu za kvalitetu, a povjerenstvo za kvalitetu imalo bi direktan pristup nalazima i preporukama povjerenstva za samovrednovanje. Konačno u stavku 1. novog Članka 12. imamo kao neku petlju jer kaže se samovrednovanje ustanove prati i vrednuje povjerenstvo za kvalitetu. Sad što znači ovo vrednovanje, samovrednovanje. Nije jesno koja je to instanca. Nije ni zapravo logično da povjerenstvo za kvalitetu prati i implementira nalaze i preporuke tima odnosno povjerenstva za samovredovanje. U Članku 13. intervenira se u Članak 26. temeljnog zakona u kojem se opisuje koji poslodavci mogu provoditi praktičnu nastavu. U stavku 1. kaže se da treba odrediti mentora koji ima odgovarajuću kvalifikaciju i položen ispit kojim se dokazuje posjedovanje osnovnih znanja o poučavanju učenika. E sad u stavku 3. kaže se da se taj ispit kojim se dokazuje osnovno znanje o poučavanju učenika provodi sukladno nadležnostima uređenima posebnim propisima iz područja poduzetništva i obrta i područja obrazovanja. Ovdje bi bilo važno napisati koji su to posebni propisi posebice iz područja poduzetništva i obrta. Poslodavac sad tako se kaže dobiva važnu ulogu i postaje partner. Od apsolutno ključne važnosti je podizanje kvalitete obrazovnog i stručnog kapaciteta poslodavca. Važno ih je educirati, pratiti njihov rad, osmisliti neki sustav olakšica za sudjelovanje u obrazovnom procesu vjerojatno i nagrađivanja za one najuspješnije. Jednako tako potrebno je osmisliti odnosno unaprijediti sustav nagrađivanja mentora. I s druge strane neobično je važno stimulirati, prepoznati i nagraditi najmotiviranije i u tom segmentu najuspješnije učenike. Praktičan rad učenika u strukovnom obrazovanju od temeljne je važnosti nažalost međutim nerijetka je praksa, barem je dosad bila, da se taj praktični rad izvodio samo zadovoljenja forme radi, sasvim rutinski bez istinskog angažmana i poslodavca i mentora, a nerijetko i učenika. Od suštinske je važnosti ovdje uloga kako sam rekao ne tima nego povjerenstva za samovrednovanje i povjerenstva za kvalitetu koji će s marom i interesom pratiti praktičan rad i njegove rezultate te ih objektivno vrednovati. Na tom tragu ću reći i ovo. U dosadašnjem zakonu u Članku 27. stavak 2. glasi, poslodavac polaznika može zadužiti samo onim poslovima koji osiguravaju stjecanje kompetencije u skladu s kurikulumom i ugovorom o provedbi praktične nastave. Mislim da je ovo osobito važno i ovdje istaknuti i inzistirati da se ova odredba striktno poštuje. Inače sad se intervenira i u stavak 1. tog članka gdje se navode dužnosti poslodavca i dodana je nova alineja kojom se kao dužnost nameće sudjelovanje u izradi završnog rada. Sad ne znam koliko je to primjereno, svakako je primjereno poticati no je li baš nužno to nametati kao dužnost osobito kao dužnost za koju ne znamo kojim alatima, kojim instrumentima će se njezino izvršenje nadzirati i kontrolirati. Apropro ta alineja je jezično baš ružna jer zar se baš mora reći da se nešto čini putem mentora. Mentor je čovjek osoba i nije dobro ni za koga reći ni za što da će se neki posao obavljati putem neke osobe. I na kraju još dvije stvari. U obrazloženju se kaže predloženim zakonom po prvi put se uvodi zakonska obaveza za škole, osnivače i resorno ministarstvo planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja. To je upisano i u Članak 9. ovog predloženog zakona. U redu je naravno slušati preporuke HZZ-a, u redu je i pratiti potrebe tržišta. To međutim nije dovoljno. Potrebna je vizija i potrebno je školama ostaviti slobodu da prepoznaju potrebe vremena i da budu brže od HZZ-a jer uostalom ultimativni zahtjev koji se danas stavlja pred obrazovanje je ne da gleda unatrag i pokušava uhvatiti korak sa prethodno uočenom praksom nego da gleda naprijed i da nas osposobljava za fundamentalno nova znanja i alate. Da nas dakle nauči živjeti i djelovati u novom tehnološkom i društvenom krajoliku. S tim u vezi sigurno da je bitan gospodarski razvoj i sigurno da je potrebno pratiti zahtjeve tržišta, ali čini mi se još jednom da i ovdje naginjemo tome da u brizi za profesionalnim perspektivama zaboravimo na širu ulogu obrazovanja i odgoja učenika pa bile škole strukovne ili opće to bi nam trebalo biti zapravo prva briga. Osiguranje uvjeta za punu izgradnju osobe, za izgradnju angažiranih, upućenih, svjesnih, kreativnih i aktivnih građana. Ne smijemo dopustiti da nam ta zapravo primarna zadaća odgoja i obrazovanja ostane ovdje zanemarena i izgubljena u raspravi o stručnoj praksi. A za to je međutim potrebno mnogo više od izmjena ovog ili bilo kojeg obrazovnog zakona. Za to je potrebno obrazovanje istinski razumjeti kao temelju društvenu vrijednost, kao temeljnu društvenu zadaću. A to ne ide pukim proklamacijama. Nužno je vratiti ugled i unaprijediti status ne samo materijalno učiteljskoj profesiji i školi u cjelini. Hvala lijepo.
I vama. Gospođa Katarina Peović zastupat će stavove o ovom prijedlogu zakona Kluba zastupnika HSS-a i Radničke fronte. Izvolite.
Dobar dan. Ovdje je jedna zastupnica možda čak i slučajno ja bih rekla iznijela nešto što neće baš u ovoj raspravi često biti izneseno, rekla je otprilike evo ako ćete imat problema sa obnovom svoje kupaonice i trebaju vam majstori, keramičari i vodoinstalateri nećete ih moći dobiti i to moramo zakonski riješiti, tako je slijedio kraj rečenice, drugim riječima moramo zakonski prisiliti da ljudi ostanu u tim zanimanjima. Ono na što vas želim uputiti nije riječ o tome da je samo obrazovanje unazadilo te stručne kategorije i ta stručna zanimanja već je upravo to famozno tržište rada unazadilo i postavilo u nedostojanstvene uvjete takvu stručnu dakle vještinu. Prema tome, ono što bi se ovdje trebalo upozoriti da ovo famozno usklađivanje s tržištem rada koje u cijelom ovom zakonskom prijedlogu vrvi sve od toga treba prije svega upozoriti da je tržište uvijek sekundarno u odnosu na temeljne znanosti koje postavljaju okvire znači i koje određuju što i kako raditi i na koji način razmišljati o nekim segmentima života, a tržište dolazi zapravo uvijek nakon toga jel i ne, ne obrnuto. Nema deficitarnih zanimanja, nema manjka radnika, nego postoje slabo plaćeni radnici i to je ono što ovdje bojim se neće baš biti dovoljno jasno makar rečeno. Naravno da je dobro da se bolje definira učenje temeljeno na radu i da bi stvarno na praksi trebali raditi neke relevantne stvari, no ne govori se o tržištu i njegovim problemima. Ako je ono znači mjerilo svih stvari, ako je sve puno glorifikacije tržišta kaže se ovdje odabir kvalifikacija relevantno tržištu rada recimo, ali bez procjene samog tog tržišta, naše privrede i industrije koja je propala i više radniku ne može pružiti dostojanstvenu plaću i dostojanstvene radne uvjete. Ja bi vam postavila pitanje koliko je kolegica i kolege vaše djece upisano u strukovnu srednju školu, a ovdje smo govorili da 70% imamo strukovnih zanimanja, a koliko je naše djece u strukovnim srednjim školama. Nemojmo se zavaravati. Gimnazije su nešto što pruža znači neku budućnost, strukovne škole su devalvirale i one nemaju više ono, onaj značaj koje su trebale imati. Kaže se da je izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada, ali se ne kaže da je raskorak posljedica znači slabih plaća i zbilja neljudskih uvjeta rada. Kaže se kako je samo trećina poslodavaca zadovoljna razinom kompetencija mladih te da je glavni problem manjak praktičkih znanja potrebnih za obavljanje određenog posla, no ne govori se koja su to praktička znanja, kako ćemo te ljude obrazovati i najvažnije ne govori se o stanju radništva u nas odnosno da je njihova pozicija puno lošija od ostatka Europe. Zato sam namjerno pitala državnog tajnika koliko je tu u postotku prodavača? Znači prodavači su ono zanimanje koje dominira znači kod nas i bilo bi stvarno, mislim jedan od prioriteta ako radimo tom vještinom obrazovno strukovno obrazovanje da analiziramo za koje struke to radimo u kojem omjeru. Ako je riječ uglavnom o prodavačima oni najmanje traže taj specifično obrazovanje, vještinama usmjereno u odnosu znači kad kažu svi strukovno obrazovanje, svi misle znači na pekare na stolare, na vodoinstalatere itd. jel. Prodavači i deficitarnost tih zanimanja kod nas u turizmu dovode nas u neke probleme i u konceptu samom znači za koje to struke obrazujemo u kojem omjeru jel. Nema radne snage sigurno znači najviše u turizmu i teško je vjerovati da se školovanjem za rad taj problem može riješiti. Također nejasno je kako se kvaliteta tog obrazovanja misli podići čisto tehnički ako je povjerenstvo za kvalitetu ovim izmjenama desetkovano znači umjesto 7 članova sad će imati 5 članova a da tako kažem simptomatično je tko je iz toga Povjerenstva za kvalitetu izašao. To su nastavnici koji su najvažniji u izvođenju nastave. I nejasno je kako se želi unaprijediti kvaliteta, ako se upravo znači struku iz te provjere kvalitete na neki način izdvojilo, marginalizirao znači taj članak 5. Na njega se odnosi ova kritika. Nastavnike se na neki način gurnulo u taj školski tim za samovrednovanje koji je po mojoj procjeni barem ono što gledam iz samih izmjena i dopuna zakona puka operativa koja treba provoditi to samovrednovanje. Struka se osim toga i u savjetovanju pobunila i upozorila da to nije realno. Nešto bih još rekla o praktičnom obrazovanju koje se ovdje zamijenilo izrazom učenje temeljeno na radu, a lijepo je da riječ rad ulazi u naše zakone, ali bojim se da je riječ samo o kozmetičkim izmjenama koje su uglavnom prisutne u toj promjeni članka 24. odnosno članka 11. izmjena i dopuna kojom se definira učenje temeljeno na radu i njegova provedba i kaže se, citiram: „Učenjem temeljenim na radu stječu se specifična znanja i vještine potrebne za samostalan, siguran i odgovoran rad, te rješavanje stvarnih problema radnoga procesa određenog zanimanja.“ Učenje temeljeno na radu je čini mi se ipak samo kozmetička preinaka praktičnog učenja, a opet je temeljeno na onom što mi negdje od devedesetih već pokušavamo implementirati u našem obrazovnom sustavu. O tome nešto i znam jer sam i sama sudjelovala u Institutu za društvena istraživanja u tom procesu, a to je znači tim vještinama usmjereno obrazovanje, u ovom slučaju je to dualno obrazovanje. Ono se izvodi, znači dijelom u obrazovnoj instituciji većim dijelom kod poslodavca i to je obilježje znači načina obrazovanja preuzetog iz zemalja njemačkog govornog područja u koje se volimo ugledati. No takav tip opstaje samo ako ima dovoljan broj poslodavaca, kvalitetnih poslodavaca koji mogu tu stručnu, dakle te stručne učenike iz strukovnih škola preuzeti. Treba nam dovoljan broj obrtnika, znači koji su voljni primati učenike na naukovanje što je posljedica kod nas taj problem i slabog tržišta rada i slabih radnih uvjeta općenito. Znači ako radnik nekog poslodavca u trgovini gdje će biti puno tih strukovnih učenika nema nikakve uvjete i plaću i sad taj trgovac uzima srednjoškolca na neku navodnu izobrazbu mislim da se tu nekakve kvalifikacije teško mogu stjecati i da će se više ići na to da se učenika jednostavno eksploatira, a u principu je to već vidljivo iz postojeće prakse da manjak te radne snage poslodavci preuzimaju zapošljavajući studenti preko studentskog ugovora što im je naravno jeftinije. Ovdje će im biti super jeftinije jer ovdje imamo visinu naknade za učenika tek 10% prosječne plaće u prvoj godini 15%, u drugoj godini 25%, u trećoj godini naukovanja i drago mi je da se državni tajnik sa mnom složio, da ti kad imaš treću godinu već tog studenta, tog učenika, da je on praktički već obrazovani radnik i da je ta naknada od 25% onda ipak malo premala. I sad je na to sve iz članka 27. a ako sam u pravu, ako nisam ispravite me izbačen članak, odnosno stavak prvi koji kaže: „Dužnost poslodavca koji sklapa ugovor su“ to je stavak prvi točka tri „polazniku redovito isplaćivati ugovorenu naknadu.“ Znači mnogi su istraživali i HOK-ovo istraživanje je ukazalo da ne samo da su to niske naknade, nego se te naknade u najvećoj mjeri ne isplaćuju. I sad po svemu sudeći je izbačeno iz zakona to da se učeniku, polazniku redovito treba isplaćivati ugovorenu naknadu. Znači, uistinu možemo reći da postoji opasnost da se eksplicitno pogoduje interesima poslodavaca i da se dobar dio srednjoškolaca pretvori u slabo plaćenu nezaštićenu usko obrazovanu i time slabo mobilnu radnu snagu. Naravno već sada i studenti i učenici popunjavaju te manjkove kod poslodavaca u trgovini, o tome ne treba puno govoriti. Na kraju bih nešto samo rekla o vertikalnoj pokretljivosti. Znači naš obrazovni sustav kako me uvjeravaju bivši kolege je u odnosu na druge sustave, a i … [[Govornica se ne razumije.]] istraživanja to pokazuju boljim prema kriteriju vertikalne pokretljivosti. Znači naši učenici strukovnih škola ipak dolaze do fakulteta u nekim puno razvijenijim i bogatijim zemljama to na žalost nije slučaj, a ta vertikalna pokretljivost je jedan od garancija, znači pravednosti u društvu. To bi trebalo ostaviti. Znači, nikako se strukovno obrazovanje ne smije smanjivati sa 4 na tri godine. Znači ako je netko recimo strojarski tehničar on mora moći upisati strojarstvo. To je osnova pravednog sustava društvenog, znači obrazovnog i mi to moramo zadržati. Kažem jako veliki postotak od 70% strukovnih škola ne bi trebao nas samo radovati. Trebamo postaviti pitanje zašto je to tako i svi mi govore da trebamo produžiti, znači sa 8 na 9 godina ovo osnovno školsko obrazovanje jer smo mi jedini u Europi koji imaju osam godina. Hvala.
Hvala i vama. Gospodin Davor Dretar govorit će u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta, izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani predsjedavajući, uvaženi državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Kratko i jasno. Trajno unapređenje sustava odgoja i obrazovanja, a time i strukovnog obrazovanja od strateške je važnosti kako za razvoj društva, tako i za razvoj gospodarstva, te razumije se i osobni razvoj svih građana Republike Hrvatske. Proći ću samo malo kroz neke uvodne navode koje je poštovani državni tajnik ovdje iznio. U okviru mjere 2.2 ulaganje u obrazovanje, znanost i istraživanje u području intervencija u strukovnom obrazovanju i obrazovanju odraslih predviđene su intervencije kojima je cilj daljnje usklađivanje obrazovnog sustava sa potrebama tržišta rada. Dakle, sa razvojem i unapređenjem novih kurikuluma za kvalifikacije potrebne na tržištu rada uspostavom čvrstog okvira potpore poslodavcima i školama u kojemu poslodavci postaju partneri obrazovnim institucijama, osiguravanjem potpora polaznicima uspostavom sustava stipendiranja za deficitarna zanimanja osobito za polaznike sustava strukovnog obrazovanja u slabije razvijenim sredinama i regijama naše Domovine. Za sustav obrazovanja svakako je najvažnije prepoznati sadašnju i buduću potražnju za kvalifikacijama koje će biti potrebne za gospodarski razvoj. Ne treba biti osobito stručan da se može zaključiti kako se struktura gospodarstva mijenja prema potrebama poslodavaca, a u svrhu jačanja konkurentnosti na globalnom tržištu mijenja se i struktura potrebnih znanja i vještina. Održavanje konkurentnosti moguće je samo ako su takva neophodna znanja i vještine prisutne u obrazovnim ishodima, standardima i kvalifikacijama koje donosi unaprijeđeno strukovno obrazovanje. Isto tako, istraživanja koje je Ministarstvo znanosti i obrazovanja provelo zajedno sa Europskom strukovnom agencijom u razdoblju od 2016. do 2018. ne pokazuju nam ni malo zadovoljavajuće podatke. Postojeći modeli strukovnog obrazovanja ne zadovoljavaju potrebe pojedinaca i tržišta rada, odnosno sve je više izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada. Iz istog smo istraživanja vidjeli da je potrebna intenzivnija i kvalitetnija suradnja između strukovnih škola i poslodavaca uključenih u obrazovanje polaznika, te da jasno odgovornost za sveukupne ishode učenja nije jasna svim uključenim akterima. Na žalost samo trećina poslodavaca zadovoljna je razinom kompetencija mladih. Glavni problem još jedan rezultat istraživanja jest manjak praktičnih znanja potrebnih za obavljanje određenog posla. Osim navedenog nedostatka nadam se da ćemo ovdje uspjeti osigurati i relevantne mehanizme potpore koji će premostiti nedostatne interese polaznika za uključivanje u određene programe strukovnog obrazovanja, a koji su relevantni za potrebe tržišta rada. U ovom zakonu po prvi puta smo vidjeli i uvođenje zakonske obveze za škole osnivače i resorno ministarstvo planiranje upisa učenika u strukovne programe u skladu sa preporukama Hrvatskog zavoda za zapošljavanje i to za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja. Kaže se, navodi se nadalje Hrvatski zavod za zapošljavanje navedene preporuke donosi za svaku kalendarsku godinu i njima se definiraju suficitarni i deficitarni programi obrazovanja na regionalnoj i lokalnoj razini. Kao jedan od način za otklanjanje još uvijek primjetnog raskoraka između potreba tržišta rada i odabira strukovnih programa, po prvi puta ovdje i izrijekom propisuje se mogućnost dodjeljivanja stipendija. One se mogu osiguravati iz sredstava državnog proračuna, sredstava fondova EU, proračuna jedinice lokalne, područne i regionalne samouprave, vlastitih sredstava poslodavaca što će biti dosta teško provedivo, te iz kako ovdje prijedlog zakona navodi drugih izvora. Predviđa se i obvezna povezanost strukturnog kurikuluma i hrvatskog kvalifikacijskog okvira kroz standard zanimanja kao ključni element povezanosti kurikuluma sa potrebama tržišta rada. Sad čisto nekoliko komentara. Ovaj prijedlog zakona, dakle vidjeli smo uvodi i predviđa mnoštvo obaveza i uvjeta za poslodavca samoga. Tu postoji mala bojazan da će određeni broj poslodavaca jednostavno odustati od sklapanja ugovora zato što će im to biti prezahtjevno, prekomplicirano ili ponekad i preskupo. Kako se ovim izmjenama i dopunama želi osigurati učenje temeljeno na radu kod poslodavca i to u većem dijelu strukovnih programa predlažemo da se dodatno razmotre mogućnosti financijskih poticaja poslodavcima za primanje učenika na praksu. Praksa je na žalost i ponekad često odrađena na papiru. Svakako bi trebalo uvesti određen sustav nadzora i kontrole kojim ćemo povremeno moći provjeriti radi li učenik, odnosno učenica na praksi ono za što se obučava ili jednostavno besmisleno provode određeno im vrijeme. Razmislimo možemo li u svrhu prakse opremiti škole i školske radionice i investirati u mentore i jasno zakonski odrediti što je u stvari njihova obveza. Evo primjera ovdje iz Zagrebačke županije. Ovdje nema dovoljno licenciranih poslodavaca, pa bi dakle učenici praksu trebali i morali obavljati u školskim radionicama naravno u slučaju da je škola minimalno ili dovoljno opremljena potrebnim za obavljanje vježbe i praktične nastave. U strukovnim kurikulumima trebalo bi obavezati da učenik ili učenica određeni broj sati godišnje budu na praksi kod poslodavca. Svjesni jesmo da je učenje temeljeno na radu neprocjenjivo u usporedbi sa onim znanjem koje donesemo iz učionice, odnosno laboratorija. Evo jednog zanimljivog primjera iz kurikuluma tehničar za računarstvo na žalost ne predviđa se niti jedan jedini sat učenja temeljenog na radu kod poslodavca. Znamo i sami informatičke se znanosti i prakse mijenjaju iz dana u dan, pa djeca koja nam izlaze iz takvih škola jednostavno kada dođu na neko radno mjesto moraju prolaziti cijeli sustav ponovnog upoznavanja sa zahtjevima i onda to naravno traje neko vrijeme. Nije potrebno govoriti da kvaliteta strukovne spremnosti završenih učenika za preuzimanje odgovornosti na budućem radnom mjestu ponekad nije dovoljna. Svi oni koji su ikada nešto radili u bilo kojem dijelu obrtništva znaju strukovne škole na tržište rada dat ću samo kao primjer šalju kuhare koji ne znaju očistiti ribu, keramičare koji ne znaju zamiješati ljepilo, zidare bilo je evo ovdje spomenuto koji su učili iz prastarih udžbenika određene tehnologije koje se više uopće ne koriste, pa eto na žalost to dovodi i do ovog podatka, ovih zabrinjavajućih podataka iz svih hrvatskih županija moram istaknuti osim Međimurske što je vrlo zanimljivo. Pa evo dajte samo imamo još malo vremena da vam dam neke podatke. Recimo iz Krapinsko-zagorske županije u srednjim školama Bedekovčina i Pregrada za zanimanja tesar, staklar i konobar nula upisanih. Grozan podatak. U Varaždinskoj županiji u Ivancu, Varaždinu, Marčanu, Ludbregu i Maruševcu za zanimanja parketar, dimnjačar, stolar i vrtlar nula upisanih. I sada da vam jednostavno eto ne čitam sve ove brojke, dakle nula je upisanih po cijeloj Hrvatskoj i za autolakirere, mesare, alatničare, krojače, bravare, zidare. Mislim, ovo su vam javno dostupni podaci i svatko iz može skinuti sa Interneta. Očigledno htjeli mi to ili ne nalazimo se u situaciji u kojoj su i djeca, ali i roditelji slabo motivirani da upisuju strukovne škole, a opet realnost nam vrlo jasno govori kad se spustimo na čistu realnost, trenutka kojem nam se pokvari perilica ili po domaći vešmašina, onda je jedan od najbitnijih poziva nekim našim dragim prijateljima sa pitanjem je li jel' znaš nekog dobrog majstora. Na žalost dobrog je majstora sve teže naći, skupi su. Ako i dođu uopće većina ih na žalost radi vani, tu je naravno sistemska greška, tu ne možemo ništa riješiti samo izmjenom ovog zakona, ali neka on i dođe. I eto, moj je prijedlog kako sam poštovanom gospodinu državnom tajniku i rekao, ako se mogu reklamirati Oružane snage i na taj način pokušati motivirati mlade ljude da uđu u vojsku, ako se mogu reklamirati mnogi drugi, zašto se na koncu konca kroz jednu akciju ne bismo oglasili u javnosti roditelje i djecu motivirali i predstavili im zanatske poslove, odnosno strukovne škole kao nešto poželjno. Evo recimo za početak poštovani državni tajniče izvadite neku lovu iz ministarstva pa dajte recimo gospodinu Huljiću nek' prepiše pjesmu, nek' bude sve bi seke ljubile zidare evo recimo. To bi možda moglo polučiti nekakav konkretan učinak. Naravno što se tiče samog prijedloga pričekat ćemo drugo čitanje i onda donijeti odluku. Hvala vam na pozornosti.
Gospođa Marija Selak-Raspudić govorit će u ime Kluba zastupnika MOST-a. Izvolite.
Nama ne nedostaje đaka koji će upisati strukovne škole. Štoviše možda je i iznenađujuće onima koji nisu detaljnije pratili sustav. Jedna od rijetkih stvari u kojima smo u europskom vrhu je upravo po broju onih koji idu u strukovne škole. U tom smislu preporuke su da se smanji broj onih koji idu u strukovne škole sa nekih sedamdesetak posto prema šezdesetak posto u korist općeg obrazovanja. No, nama nedostaje nešto drugo. Nedostaje nam kvalitetna raspodjela unutar strukovnih škola u smislu toga da prepoznamo koja su zanimanja deficitarna i u što trebamo dodatno ulagati i nedostaje nam društveno priznanje struke. To je ona činjenica kojoj svi svjedočimo da je većina majstora koji obavljaju poslove, a nerijetko i preko crnog tržišta što je također posljedica ovog nedovoljnog prepoznavanja struke tek priučena, a manji je broj onih pogotovo kojih si možemo priuštiti koji su dosta obrazovani u smislu toga da su prošli ovo strukovno obrazovanje koje su trebali i da rade unutar svoje struke. Ono što je nama najveći problem kada govorimo o strukovnom obrazovanju je svakako odljev kvalitetnih strukovnih kadrova u inozemstvo. Nije slučajno da su ranija istraživanja kada smo govorili o prekvalificiranju i o stanju na hrvatskom tržištu rada u pogledu strukovnog obrazovanja upravo nam pomagali u tim istraživanjima Veleposlanstvo Republike Švicarske i Veleposlanstvo Njemačke. Postoje oni koji će te naše kadrove znati jako, jako dobro iskoristiti. Međutim, kada govorimo o strukovnom obrazovanju unutar ovog zakonskog prijedloga prije svega potrebno je dati konkretan doprinos ovom zakonskom prijedlogu. Mogli smo nerijetko u posljednje vrijeme, a inače paušalno slušati od oporbe o tome kako nam je potrebna reforma pravosuđa. Pritom se previđa da smo mi korijen te reforme pravosuđa koja se treba dogoditi u hrvatskom društvu da bi ono pravno profunkcioniralo. Mi smo ti koji zakone proizvodimo, mi smo ti koji zakone amenujemo, a ono što se tu događa je da se rijetko osvrćemo na konkretne zakonske prijedloge i svodimo raspravu na opća mjesta zbog čega proizvodimo loše zakone, zbog čega ne možemo ni očekivati učinkovit sustav u praksi. Pa u tom smislu bez obzira što se oporbeni prijedlozi rijetko uzimaju u obzir svi bismo se trebali ponašati kao da smo mi doista zakonodavac i odgovorni za zakone koji će sutra živjeti u praksi. Na tragu navedenoga želim istaknuti sljedeće. Kada uspoređujemo ovaj zakon sa drugim zakonima koji također vrijede za obrazovni sustav vidljive su određene neusklađenosti. Primjerice u ovim zakonskim izmjenama i u javnoj raspravi nema ništa o članku 34. koji se odnosi na polaznike. Ustanove za obrazovanje odraslih provode strukovne kurikulume propisane za redovito obrazovanje. Sada u zakonu, članku 34. stavku 1. koji nije predmet ovih izmjena, trebao bi biti, piše da se status redovitog polaznika stječe upisom u ustanovu koja provodi kurikulum za stjecanje određene kvalifikacije. U raspravi ne piše da se briše taj članak. Onda to znači da Zakon o obrazovanju odraslih nije usklađen sa ovim zakonom, odnosno da je kontradiktoran. Problem je u definiranju statusa redovnog učenika. Članak 60. Zakona o odgoju i obrazovanju i članak 34. Zakona o strukovnom obrazovanju trebaju odrediti tko je redovan učenik. To je jako bitno, jer recimo u Pučkom otvorenom učilištu imamo djecu koja idu u gimnazijski program i redovno je pohađaju, a nemaju status redovnog učenika, jer je Pučko otvoreno učilište za obrazovanje odraslih. Te su odredbe u koliziji, dakle nisu odredbe međusobno usklađene u zakonima koji se odnose na obrazovanje što na žalost nije rijetka praksa kada govorimo čak i o ministarstvu koje bi trebalo biti kruna obrazovnog sustava. To je Ministarstvo znanosti. Nadam se da će se to, ne može se možda unutar ovog čitanja, ali u nekim drugim zakonskim prijedlozima što hitnije uskladiti da bismo imali zakone koji mogu živjeti u praksi. Drugo, ono što smatram osobito važnim, a problematičnim odnosi se na pitanje što mi uopće želimo sa strukovnim obrazovanjem? 2019. donesene su smjernice za izradu mreže školskih ustanova i programa odgoja i obrazovanja, gdje se predviđa racionalizacija broja strukovnih programa i strukovnih škola. Smjernicama se željelo smanjiti broj dostupnih strukovnih programa i škola u odnosu na neke druge programe one općeg obrazovanja, gimnazijske itd. Želimo li mi ići prema povećanju strukovnog obrazovanja, prema njegovoj racionalizaciji i ono pitanje koje još uopće nije otvoreno u raspravi, a trebali bismo o njemu razgovarati kakvo obrazovanje u strukovnim školama želimo i trebamo? Hoćemo li od te djece praviti fah idiote lako iskoristivu radnu snagu bez poznavanja temeljnih elemenata povijesti ili ćemo i njima dati priliku unutar obrazovnog sustava i primjerenih kurikula koji nisu nikada razgrađeni do kraja pogotovo kada smo imali ove eksperimentalne programe da se obrazuju i o nekim stvarima koje bi ih mogle učiniti građanima u ovom političkom smislu, a kasnije omogućiti onima koji se žele prekvalificirati da nastave i visoko školsko obrazovanje. Dakle, što želimo sa strukovnim obrazovanjem? Zatim ono što nam se čini najvažnijim i zbog čega i donosimo ove zakonske izmjene odnosi se na usklađivanje sa tržištem rada. Strukovno obrazovanje prije svega pitanje je tržišta, pitanje je struke i pitanje je prakse. U tom smislu nama bi najkorisnije bilo da umjesto da se bavimo još jednim zakonskim izmjenama koje su kao što sam ranije navela neusklađene sa drugim zakonima unutar istog resora, da konačno provedemo nešto u praksu. 2,25 milijardi kuna je iz europskih fondova bilo osigurano za strukovno obrazovanje. Koliko je potrošeno? Gdje su ti novci iskorišteni? Što ćemo s usklađivanjem s tržištem rada? Koliko licenciranih poduzetnika uopće imamo na raspolaganju? Vidjeli smo primjedbe da ih u Zagrebačkoj županiji nema dovoljno. Ako ih ovdje nema dovoljno kakva je tek situacija u ostatku Hrvatske. Ovdje se navodi da će Hrvatski zavod za zapošljavanje donositi preporuke za svaku kalendarsku godinu i njime definirati što su suficitarni i deficitarni programi obrazovanja na regionalnoj i lokalnoj razini. To možda na prvu zvuči logično. Svake godine mi ćemo se usklađivati sa tržištem rada i onda upisivati prema tome djecu u strukovne škole. Međutim, jasno ako se preporuke mijenjaju svake godine, da kada djeca izađu iz tog sustava, da te preporuke za njih kada su ulazili u sustav ne mogu vrijediti. I onda dolazimo do onoga drugoga, a to je pitanje na koji način će se te preporuke provoditi. I tu imate jednu vrlo zanimljivu odredbu. Dakle, ako pogledate ključni dokument na kojem se bazira u krajnjoj liniji i ova zakonska izmjena, a to je upravo dokument o našem strukovnom obrazovanju koji je napravljen u skladu sa EU 2020. Godine, onda možete pronaći informaciju da se preporuke Hrvatskog zavoda za zapošljavanje prema uredbi Vlade donose hajmo to tako reći projekcijski. Dakle, da bi Hrvatski zavod za zapošljavanje trebao predviđati trendove i na temelju tih trendova pretpostavljam upisivati jer to je jedino logično, ne možete na temelju trenda koji je danas upisati učenike u prvi srednje, a onda kad izađe za tri godine imati novi trend, jer ste svake godine ga mijenjali. O.k. Imat ćemo neke projekcije tržišta rada. Međutim u ovom dokumentu koji sam detaljno pregledala, koji se poziva upravo ovaj zakon govori se o tome da su te preporuke hrvatskog HZZ-a Zavoda za zapošljavanje napravljene kvalitativno i da trebaju biti preciznije. Što znači kvalitativno? Je li to opisno? Više obrtnika manje ne znam tehničara različitih struka? Što bi trebalo biti to kvalitativno ja ne znam, ali ono što je jasno da nije kvantitativno, ono što bismo mi očekivali fali nam 50 krovopokrivača, fali nam 30 vodoinstalatera itd. I očekuje se da one budu preciznije. I sada mi ovdje govorimo o tome kako ćemo konačno stvoriti sustav koji će povezati tržište rada i strukovno obrazovanje, a nismo još razradili kvalitetne preporuke koje će omogućiti nekakvo predstavljanje projekcija tržišta rada na temelju kojih će se uopće kadrovi moći upisivati. To sve možemo pronaći unutar dokumenta na koji se ovaj zakon poziva. Dakle, više prakse, više realnosti, a kada govorimo o zakonskim izmjenama onda njihovo usklađivanje sa svim zakonima koji vrijede za navedeni resor.
Hvala lijepa. Sada će u ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata dijeliti vrijeme gospodin Ostojić i gospodin Hajduković. Izvolite gospodine Ostojić.
… [[Govornik naknadno uključen.]] vjerojatno ćete se složiti da svi ljudi, sve osobe diljem svijeta imaju svoju zlatnu žicu, svi su za nešto talentirani ali obaveza nas roditelja, prijatelja, društva, Sabora je da naravno svoje stanovnike tu zlatnu žicu prepoznamo i da je ne omogućujemo da svoj talent razviju do kraja. Isto tako, sve ima svoj životni vijek. I vi državni tajniče imate životni vijek državnog tajnika ne mislim životnog. Idu izbori, tko zna hoće li potpredsjednik biti on. Zapravo on će vjerojatno biti, ali neki drugi saborski zastupnici vjerojatno neće imati svoje mandate jer nemamo životni vijek. Ovaj Mike, mikrofon će isto nestati [[Upadica Radin: Zahvaljujem se.]] Ali samo znanje nema svoj životni vijek. Što ga više koristite više će vam pomoći, što ga više koristite to ga više imate. I zato ću ponoviti, stavite to znanje na početak, znanje, činjenice, a onda rad. Jer znanje je neuništivo. Da pravilno koristimo znanje ne bi imali antivaksere ili bi ih imali puno manje, ali ga slabo koristimo. Da imamo više integriteta čestitosti ne bi nam se dešavale ove afere koje danas čitam u Jutarnjem listu. Ali ga nemamo! Zato znanje na prvom mjestu. Bile su četiri industrijske revolucije parni stroj, zatim struja, zatim informacijska revolucija '80.-ih godina, sad živimo četvrtoj, a dolazi peta industrijska revolucija. Prije su se industrijske revolucije dešavale svakih 100 godina. Zanimljivo da je prosječan Europljanin koncem 18. stoljeća živio gore i manje nego Europljanin koncem 15. stoljeća. U 300 godina se smanjila kvaliteta, a zahvaljujući znanju, zahvaljujući industrijskim revolucijama mi smo produžili životni vijek. Šta će biti sa četvrtom industrijskom revolucijom teško je reći, ali je činjenica da se taj period smanjuje sve manje i manje. 50 miliona ljudi da bi dobili telefon trebalo je 75 godina, da bi 50 miliona ljudi dobilo radio trebalo je 38 godina, televiziju 14, a Internet 4 godine. Zato, ponovit ću koriste znanje, zato je dobro da ste išli s ovim zakonom neko vam je rekao da niste poštovali proceduru pa trebali ste ići još brže, trebali ste ići žurno čitati, a ne poštovat proceduru, naravno da mora poštovat zakon, ali žurno, žurno, žurno jer nemamo vremena jer kao što je rekao Dretar, pitanje koja će se zanimanja razviti. Ljudi smatraju koji se time bave da će 50% djece koji danas upisuju osnovnu školu neće raditi poslove koji danas postoje. Pa to je strašno. A to je logično. Pogledajte koliko ima, koliko ima novih poslova. Uber vozač nitko nije čuo da će biti uber vozač prije 5 godina, 7 godina. Producent podkasta, bloger ajde navikli smo se, a šta je bloger, bloger koji je na videu. Znači prebrzo se razvijamo. Idite što prije na drugo čitanje jer to je naša obaveza prema ljudima Hrvatima da razviju svoj talent, da razviju svoju zlatnu žicu inače smo propali u našoj misiji. Dakle, svaka industrijska revolucija, sad to ja govorim općenito kolega Hajduković će govoriti o konkretnom zakonu je imala i mijenjala svijet iz korijena. Postoje naravno optimisti koji smatraju da će sve nestati i da će nam biti puno bolje kad roboti preuzmu sve. Roboti su inače riječ češkog porijekla 1920. se prvi put pojavili u terminologiji jer su smatrali da je to pomoćnik čovjeku. Robot je Čeh. A dana mislimo da će robot nas zamijeniti. S druge strane postoje pesimisti koji smatraju da ćemo se mi spojiti s robotom i da ćemo ko zna šta raditi i da će prestati potreba za ljudima. Neće, jer mi imamo znanje. To je ključ. To je ključ ako želimo dobro našoj državi. Ponovit ću staru kinesku, ako želite dobro svom kvartu i državi sadite rižu, ali kad-tad će doći suša, ljudi će gladovati i umrijet će, ako želite dobro baš svojoj državi sadite šljive recimo ili kukuruz 20 godina, ali opet će doći životni vijek te šljive morat će maknuti i baciti. Ali ako želite dobro svojoj državi ulažite u ljude. I ovaj zakon čitam u tome da ulažete u ljude. I zato idite što je moguće prije na žurno čitanje jer nije ovo pitanje samo strukovnog obrazovanja, ovo je naprosto pitanje da što prije postanemo 4 K-a, kompetentni, kvalitetni, konkurentni i sposobni za kompeticije. Inače ćemo završiti državni tajniče u 4 K-a, kriminalu, korupciji, klijentelizmu što vidimo svaki dan i konzervatizmu. Niste svjesni u biti kolika je vaša odgovornost, vas i ministra. Izvolite Domagoj.
Hvala lijepa. Inače ima već 8 K-a [[Upadica: 8]] 8 K-a. Izvolite. I više vjerojatno.
Hvala gospodine potpredsjedniče, evo i mala škola računanja. Kolegice i kolege svakako je dobro raspravljati o ovom zakonu, svakako je dobro da se usklađujemo sa hrvatskim kvalifikacijskim okvirom. Zapravo hrvatski kvalifikacijski okvir kojeg često zaboravljamo nažalost u ovoj dvorani, ali bi trebao postati zapravo barem po meni temelj modernog obrazovanja jer kao što je kolega Ostojić rekao tržište rada se prebrzo mijenja. Jednostavno neke dosadašnje konvencionalne metode doskakanja zahtjevima tržišta više nisu moguće. I puno toga će se morati definirati i kroz neformalno obrazovanje, neformalno stečene znanja i vještine dakle izvan klasičnog sustava obrazovanja. Naravno to ne znači da taj sustav trebamo zanemariti i ostaviti i u tome vidim i nastojanje ovog zakona. No, dozvolite da izrazim samo nekoliko dvojbi oko slijedećeg. Dakle, kada govorimo o vrednovanju, to sam i spomenuo u replici, samovrednovanje bi trebalo po meni dobiti značajniju ulogu jer samovrednovanje dionika samog obrazovanja dakle i učenika i roditelja, poslodavaca onda i škole bi trebalo biti glavni pokazatelj kako određene kurikule ili kurikulume kako god hoćete mijenjati i kako određene, određena obrazovanja odnosno određena zanimanja dalje obrazovati. Druga stvar je što se tiče upisnih kvota, naime HZZ što se tiče sveučilišta već godinama izdaje kvote i preporuke. Da li to sveučilišta uzimaju u obzir u pravilu ne. Dobro tu imamo još i pitanje sveučilišne autonomije, ali bojim se ako ovu regulaciju ponovo prepustimo HZZ-u da će rezultati biti slabiji ili nikakvi. Zašto? Zato što HZZ u pravilu barata samo statistikama to su točni zbrojevi netočnih podataka i ima jako malo doticaja s onime što tržište zapravo treba. Uostalom postoji vam i šala da se još uvijek traži čovjek kojemu je HZZ našao posao, a to bi HZZ trebao biti odnosno trebao bi prilagođavati ljude za tržište rada. Nažalost, kako su neki govornici govorili i prije mene, strukovna obrazovanja u Hrvatskoj nisu popularna među učenicima, ne upisuje se dovoljno učenika i posebno za neka zanimanja. Što to može napraviti i što dovesti, što može dovesti, do kakvih posljedica to može dovesti? Dakle, imali ste britanski slučaj vrlo nedavno nedostatka vozača kad je vojska morala izlaziti odnosno biti angažirana kako bi se neki logistički problemi riješili. To je možda najvidljiviji problem ali Britanija kad već pričamo o njoj vam ima jedan drugi problem, a to je kronični nedostatak krojača. To sad zvuči možda smiješno, ali doslovno u Britaniji ako trebate popraviti komad odječe ne možete naći tko će vam to napraviti. Ne možete, jednostavno nema. Bojim se da nas u Hrvatskoj ukoliko ozbiljno ne shvatimo popularizaciju strukovnog obrazovanja, ukoliko ga ne učinimo maksimalno fleksibilnim u provedbi kako je rekao državni tajnik čeka vrlo slična sudbina. I zbog toga je i odgovornost ovog zakona tim veća, jer uz neko tradicionalno obrazovanje, uz činjenično znanje jako je bitno i ovo znanje stečeno radom, odnosno vještine koje su stečene praksom. Kao i uvijek, namjera zakona je dobra, ali provedba barem sudeći po onome što smo do sada mogli gledati je nešto u što sumnjam, a to su često prakse koje su potpisane, koje su formalno postojeće, a zapravo ih nema. I zbog toga imamo učenika koji izlaze iz sustava obrazovanja, a da n isu stekle potrebne vještine i znanja da bi mogle egzistirati na tržištu rada. Evo rekao je mislim kolega Dretar prije mene nekoliko primjera. Dakle, imate zidare recimo koji uče o nekim materijalima i postupcima koji su već odavno, odavno napušteni. Dakle, osoba koja izlazi iz sustava obrazovanja mora biti osposobljena za nastup na tržištu rada, mora imati one vještine koje poslodavac zahtijeva jer je to u interesu i poslodavca i učenika, odnosno budućeg radnika, a na kraju i gospodarstva u cjelini. Hvala.
Hvala. Gospodin Marin Lerotić govorit će u ime Kluba zastupnika IDS-a.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Drago mi je da danas raspravljamo o ovom zakonu i često puta smo slušali sa ove govornice i sa jedne i sa druge strane u slobodnom govoru koliko je obrazovanje važno, a naročito strukovno. Nebrojeno puta smo i naglašavali koliko je strukovno obrazovanje bitno jer imamo kronični manjak zanimanja kao što su tokari, autoelektričari, instalateri grijanja, klimatizacije, mesari, bravari ali i mnogih drugih zanimanja koja su nam izuzetno bitna. Danas na tržištu rada kad govorim o Istarskoj županiji najveća potreba je za strukovnim zanimanja onim trogodišnjim. Trenutno smo primorani uvoziti radnu snagu za potrebe turizma, ugostiteljstva i građevine. Naročito kada govorimo o turizmu treba spomenuti koliko je ono važno i sa kojim problemima se susreću poslodavci koji praktički čim turistička sezona završi kreću sa pripremama i potragom za radnom snagom jer znamo koliko obitelji turizam prehranjuje, ali isto tako vrlo dobro znamo šta turizam znači za državni proračun. Svake godine na žalost stanje je sve gore, škole ostaju bez učenika što posljedično znači da ostajemo i bez određenih zanimanja što je ne samo loše već i alarmantno. Što se tiče samog sadržaja izmjena i dopuna ovog zakona u strukovnom obrazovanju postavit ćemo si dva ključna pitanja u ovom trenutku stoga neću dužiti. Prva stvar je u okviru mjere 22 ulaganje u obrazovanje, znanost i istraživanje u području intervencije u strukovnom obrazovanju i obrazovanju odraslih predviđene su intervencije kojima je cilj daljnje usklađivanje obrazovnog sustava sa potrebama tržišta rada i osiguravanjem potpora polaznicima uspostavom sustava stipendiranja za deficitarna zanimanja osobito za polaznike sustava strukovnog obrazovanja u slabije razvijenim regijama i regijama Republike Hrvatske. Ono što želim ovdje napomenuti i što smatram da je jako bitno kako postoje gradovi i općine na području Republike Hrvatske koje spadaju u osmu skupinu indeksa razvijenosti jedinica lokalne samouprave i koje se nalaze u prvoj četvrtini iznad prosječno rangiranih jedinica lokalne samouprave, odnosno gradova i općina. Time možemo zaključiti kako učenici s tih područja koji se budu školovali za deficitarna zanimanja neće moći koristiti spomenutu potporu, te smatramo kako bismo umjesto slabije razvijenih regija i sredina, da bi zakonodavac trebao propisati da naglasak bude na učenicima slabijeg imovinskog stanja. Jer ovo nije prvi put da se u Hrvatskoj Istarska županije putem natječaja degradira, ali da to činimo preko djece smatram da je degutantno. I da budem korektan, nije tu riječ samo o Istarskoj županiji već imamo tu i nekih drugih županija i nekih drugih gradova i općina. Drugo pitanje koje želim otvoriti je kako mislite da će privredni subjekti koje prima učenike na praksu izdvojiti jednog djelatnika da se bavi isključivo učenikom uz vođenje sve tražene papirologije, te da li doista mislite da će poslodavac biti spreman istoga poslati na polaganje dodatnih kvalifikacija koje se izmjenama traže. To sam pitao i u replici vama. I tko će platiti tu edukaciju nisam dobio odgovor na to pitanje, ali smatram da bi država mogla pokriti taj dio i poslodavcu omogućiti naknadu troškova da se njegov djelatnik educira. Jer poslodavac na taj način ne gubi, ako ne cijelog, onda barem jednim dijelom osobu koja ima određenu normu zadanu od poslodavca i ne može se tako detaljno baviti učenikom kako izmjene zakona predviđaju. Slažem se, stvar je puno prohodnija, odnosno brža nego što je bila prije. Ali definitivno smatram da nije ovo rješenje i da treba slušati teren kako bi oni dali puno bolje rješenje za koje smatram da se može iznaći. Jer škole će biti u problemima u svezi pronalaska poslodavca koji će primati učenike na praksu. I to je još jedna izmjena koja destimulira strukovno obrazovanje. Što se tiče samog mentorstva kao i dužnosti poslodavca predloženih u člancima 26a., te 27. stavak 1. bitno je reći da zanimanja u strukovnim programima zahtijevaju praktičnu nastavu kod licenciranog obrta što otežava učenicima i školi pronalazak istih. Naime, kako bi dobili licencu pružatelji naukovanja moraju učenicima osigurati uvjete za stjecanje kompetencija u stvarnom radnom okruženju uključujući i mentora sa odgovarajućim kvalifikacijama i pedagoškim kompetencijama. Danas malo poslodavaca želi preuzeti odgovornost za naukovanje učenika, a da pritom od države ne dobiju stimulaciju ili određenu olakšicu. I smatram da se taj problem može riješiti kroz potpore obrtnicima i poslodavcima. Smatram da je trebalo postaviti drukčije kriterije prema kojima bi poslodavac mogao primiti učenike na praktičnu nastavu kao što su godine poslovanja određenog poslodavca, te to ugraditi u zakon kako bi bili oslobođeni polaganja samog ispita. Za kraj ću reći da smatram kako je riječ o samom ušminkavanju koje neće potaknuti mlade da se upišu u strukovne škole, strukovna zanimanja i da svi zajedno sačuvamo određena strukovna zanimanja. Hvala.
Hvala. Replika gospođa Radolović. A pardon, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, povrijeđen je članak 238. Pa htjela bih pohvaliti kolegu Lerotića kako je on to sve stručno argumentirao i kako je rekao da mi u Istarskoj županiji moramo uvoziti radnu snagu. Pohvalila bih ga i na ovo što je upozorio da zapravo nam državna vlast sad koči mogućnost povlačenja sredstava, ali ja ću isto tako apelirati na njega, na njegovu stranku da podsjeti svoga sada nezavisnog župana da kvote za strukovna zanimanja upravo su reducirana u Istarskoj županiji od strane osnivača, a to je u ovom slučaju Istarska županija.
Ja se potpuno slažem sa vama, ali moram vam dati opomenu jer ste povrijedili Poslovnik jer je to bila replika. Naravno, slažem se i sa gospodinom Lerotićem također, sa obadvojicom ali vi ste povrijedili Poslovnik. Potpredsjednica Sabina Glasovac neće povrijediti Poslovnik nego će govoriti u ime Kluba zastupnika SDP-a, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane kolegice i kolege. Kao što je i navedeno u iskazu procjena učinaka propisa koji se morao prethodno provesti prije samog kretanja u izradu prijedloga ovoga zakona ishodi Nacrta zakona o strukturnom obrazovanju doprinijet će smanjenju raskoraka između ponude radne snage i potražnje za vještinama na tržištu rada, povezat će se kvaliteta učenja temeljenog na radu i u radnom procesu i u školskoj ustanovi, uspostavit će se mehanizmi i kriteriji za poticanje polaznika za odabir tržišno opravdanih kvalifikacija i kroz instrumente Hrvatskog kvalifikacijskog okvira osigurat će se kvaliteta ishoda učenja temeljenog na radu. I protiv toga vjerujem nitko u ovoj sabornici nema ništa protiv. Međutim, mi danas raspravljamo o tome hoće li zaista ovako predloženo rješenje ispuniti svoj zadani cilj. Ovdje smo se pozvali na program Vlade od 2020. do 2024. godine, ali i na Nacionalni plan oporavka i otpornosti od 2021. do 2026. godine u mjeru, odnosno u poglavlju 3. Obrazovanje, znanost i istraživanje. Ja samo podsjećam da je ishodište svega ovoga naša Strategija znanosti, obrazovanja i tehnologije usvojena bez glasa protiv u Hrvatskom saboru 2013. godine koja je već tada vrlo jasno trasirala u kom pravcu treba se razvijati sve razine sustava obrazovanja, pa i strukovno obrazovanje. Tako da ovo učenje temeljno na radu nije nikakva novina, ali meni je žao što smo od 2013. do danas izgubili puno i previše dragocjenog vremena. A kada vidim da se kroz ovaj zakon još namjerava izgubiti godinu dana, jer su donošenje četiri ili pet provedbenih, odnosno podzakonskih akata koji proizlaze iz samog zakona. Jedan je rok čini mi se rok donošenja do 90 dana, ostali su do godinu dana, onda sam poprilično tužna. Mislim da treba raditi brzo i tu se slažem sa kolegom Ostojićem, ali pritom treba poštivati zakone i zato sam apostrofirala i u svojoj replici da ste zaobišli zapravo proceduru kako je ona trebala biti i kako je to na kraju krajeva nismo m i tako iz prsta isisali da to tako treba izgledati, nego je to naprosto propisao zakon. Ustavni sud je rušio i mnogo manje podzakonske akte tipa pravilnike ako nisu bili na savjetovanju u određenom vremenu koje je propisano kao nekakav instruktivni rok, a kamoli za ovakve nekakve ozbiljne stvari. No, hajmo na meritum. Podržavam potpuno povezivanje sa HKO-om odnosno izmjene i dopune ovog zakona potrebno je da bi se završio proces usklađivanja sustava strukovnog obrazovanja i osposobljavanja sa izmjenama Zakona o hrvatskom kvalifikacijskom okviru na način da se obvežemo na neki način povezati strukovne kurikulume i hrvatski kvalifikacijski okvir kroz standard zanimanja kao ključni element povezanosti kurikuluma sa potrebama tržišta rada. Podržavamo jednako tako i namjeru da se unaprijedi sustav osiguravanja kvalitete kroz izmjene i dopune ovoga zakona. Jednako tako da se jasnije propišu obveze poslodavaca, ali i mentora koji na neki način spadaju i u obveze poslodavaca kod učenja temeljenog na radu. Jednako tako da se i osigura nekakav kontrolni mehanizam koji nije nadzor u smislu odgojno-obrazovnog nadzora, nego naprosto stručnog nadzora. Jednako tako podržavamo i namjeru da se Hrvatska počne ozbiljno baviti tim upravljanjem ljudskim potencijalima, pa i kroz ozbiljno i sustavno kreiranje upisnih politika. Međutim, nisam sigurna da ćemo to uspjeti na ovakav način. Vi ste propisali da se osnivači koji zapravo donose u konzultaciji sa školama planove upisa za svoje županije obuhvaćajući pritom sve strukovne škole da bi se trebale zapravo konzultirati odnosno uvažavati kroz zakonsku obvezu sada preporuke Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. Ali koje su to sankcije kojima oni podliježu, što ministarstvo može i što će učiniti ukoliko neke to ne budu učinile, jer znamo kod donošenja mreže škole i programa da tu ima nekih problema, da to nije baš samo tako jednostavno. I što je to drugačije u odnosu na dosadašnju recimo odluku, ne odluku o upisu nego recimo u 2021. godini planiranje upisa učenika u prvi razred srednje škole svim osnivačima otišlo je da moraju planirati upise temeljeći se na brojnim propisima između ostalog tu sad naglašavamo važni su za ovaj zakon Članak 22. Zakona o odgoju i obrazovanju, to je ono o čemu sam govorila nije ovaj Zakon o strukovnom jedini koji propisuje način upisa. Članak 20. i 22. Zakona o strukovnom obrazovanju na to sad utječemo. Članak 53. stavak 3. Zakona o obrtu, ali i temeljem odluke o donošenju mreže osnovnih i srednjih škola i programa, temeljem potreba tržišta rada u lokalnoj, na lokalnoj, regionalnoj i nacionalnoj razini, temeljem broja potrebnih slobodnih naučničkih mjesta za izvođenje praktične nastave i vježbi kod JMO-a, temeljem broja slobodnih mjesta za izvođenje učenja temeljenog na radu u gospodarskim subjektima kada govorimo o ovoj drugoj razini ne o vezanim obrtima sukladno preporukama za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja u 2021. godini. I znači sve je to moralo biti obuhvaćeno i prošle godine i tako se trebaju kreirati upisne politike. Međutim, to nitko da oprostite na izrazu nije šljivio 5 posto. Što je to, koje su to sankcije, koji je to put kako ćemo mi utjecati na to da sada osnivači zaista moraju ne samo uvažavati preporuke zavoda za zapošljavanje nego ono što su trebali činiti cijelo vrijeme, planirati upisnu politiku unaprijed u skladu sa razvojnim programima svojih županija, ako hoćete regija u skladu sa gospodarskim subjektima, obrtnicima itd. To je na neki način već se podrazumijevalo. Zanima me samo konkretan odgovor kako mislite, ja to snažno podržavam, ali koji je put ka tome jer sam se i sama našla u situaciji da sam nešto htjela, a to nisam mogla provesti niti sam mogla nekome reći ne vi nećete upisati jedan razred puškara jer naprosto to nama više ne treba. Vi ste rekli dobro uvodno. Sustav strukovnog obrazovanja je skup, preskup, bio bi preskup i za jednu Švicarsku kada svjesno godinama čuvajući mir u zbornicama i radna mjesta u školama postojeća mi svjesno upisujemo u programe učenike za koje znamo da ih šaljemo na zavod za zapošljavanje, s jedne strane. To ne može sebi priuštiti ni jedna Švicarska. A s druge strane i ako su potrebni tržištu rada tu imamo ovaj problem da je naprosto obrazovni sustav i tržište rada ne razgovaraju i ono što mi proizvedemo iako je ružno govoriti o učenicima kao proizvodu, ali, nisam to htjela reći na takav način, ali za što ih mi osposobimo po izlasku iz sustava srednjoškolskog obrazovanja nije ono što, niti čime oni mogu biti zadovoljni na nekom radnom mjestu, niti što poslodavci, poslodavci trebaju. I u tom smislu podržavam namjeru i nakanu da se ide u tom, u tom pravcu jer je ovo zapravo jako skupo, neodrživo i poprilično frustrirajuće za te mlade ljude kada nakon obrazovanja zapravo završe na zavodu za, zavodu za zapošljavanje. Ono što također mislim da treba malo ovaj vidjeti na koji način, pošto dajemo jako puno uvjeta, obaveza poslodavcima, postrožavamo na neki način kriterije što apsolutno podržavam jer nije u redu da ta mjesta gdje učimo na radu ili se naukujemo budu mjesta gdje će se ta djeca zapravo neće ništa naučiti, gdje će ih se tretirati kao jeftinu ili besplatnu pomoćnu radnu snagu, gdje neće biti plaćena za to, gdje će učiti za kuhara, a zapravo će služiti samo da peru one, ono najgore posuđe, ništa neće naučiti o tom, a takvih slučajeva je bilo. Na koji način zaštititi i tu djecu, ali i na koji način potaknuti poslodavce da po ovim uređenim strogim uvjetima gdje se od njih jako puno očekuje da ih dobijemo za sebe i da ih potaknemo. Jesu li to nekakva nova financijska davanja odnosno nagrade, jesu li to porezne olakšice? Treba razmisliti malo o tome. I drugo o čemu treba razmisliti očito ovo, ova orijentacija koju providi HZZ u srednjoškolskom sustavu nije dobra. I treba vidjeti na koji način promovirati, popularizirati strukovna odnosno neke pojedine strukovne programe posebno one deficitarne već kod učenika osnovnih škola kako bismo i njima i njihovim roditeljima objasnili da je to ulaganje u takvu vrstu obrazovanja isplativo jer je bit će traženo i to mladoj osobi će pružiti na neki način životnu, financijsku sigurnost ali i osobnu zadovoljštinu što će moći možda dati svoj doprinos društvu, a sutra se možda i dodatno naravno obrazovati. Evo su nekakve naše sugestije u ime kluba [[Upadica: Hvala.]] iako načelno podržavamo namjeru zakona.
Hvala vam lijepa. Gospodin Miroslav Škoro će govoriti u ime Kluba zastupnika Za pravednu Hrvatsku. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani državni tajnici, dakle na prvom satu govorim o obrazovanju, o strukovnom obrazovanju, na prvom satu ekonomije se djeci kaže da su resursi ograničeni, na prvom satu jel i da se ratovi nikad nisu vodili zbog resursa nego zbog raspodjele. To piše, uzmite bilo koju knjigu, uzmite Samuelson Ekonomija, resursi su ograničeni. I onda mi u ovoj sabornici raspravljajući o ovom zakonu čujemo s ove govornice i to se brani s ove pozicije HDZ-a da ćemo vidjeti kada krene primjena ovog zakona. Pa i vrijeme je resurs poštovani državni tajnici. Vrijeme je ozbiljan resurs. Evo, ja imam ove godine 60 godina ovo mi je 14 Vlada RH. U 30 godine hrvatske samostalnosti mi dakle obrazovali koliko, 7 generacija u strukovnim školama i mi raspravljajući o ovom zakonu kažemo da to nije bilo dobro da smo uvidjeli nekakve probleme u svemu tome. Gospodin Pavić govori i to je jedan od zaključaka ove rasprave da je bio u Austriji, on je bio u Austriji u Siemensu i on je vidio tamo nešto, pa što nije odmah došao pa to primijenio ovdje u Hrvatskoj, bio je i ministar u krajnjem slučaju. Zbog čega smo morali od 2016. do 2018. vršiti istraživanje da bi došli do zaključka, citirat ću: „dakle zajedno sa Europskom strukovnom agencijom“ to piše ovdje tamo kod vašeg obrazloženja, dakle „da postojeći modeli strukovnog obrazovanja ne zadovoljavaju potrebe pojedinca i tržišta rada, odnosno da je sve više izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada“, a između ostaloga piše „da i dionici ne razumiju“. To piše kod vas. Dakle, vrijeme je resurs. Vi ste potrošili dvije i pol godine utvrđujući osnove za promjenu ovoga zakona. To su nepovratne dvije i pol godine i ono što se nameće kao pitanje je dobro to istraživanje nije trebalo možda ni napraviti, mogli ste pitati bilo koju babu na placu rekla bi vam da nam fali mesara, zidara i da naša strukovna škola nije tamo gdje bi trebala biti. Mi smo zemlja u kojoj sve zvoni na uzbunu, mi smo zemlja u crvenom! Mi smo zemlja koja je imala 4 i pol milijuna stanovnika, sad imamo 3 milijuna i 880 tisuća. To sve se dogodilo ovih zadnjih tridesetak godina. Mi smo zemlja koja jednostavno ne prati trendove u svijetu i ne doživljava stvari na način da razmišlja pro futuro i da u ovoj sabornici mi donosimo zakone koji ne trebaju onda tumačenje i da moraju ljudi ići na fakultet dodatno da bi shvatili naš zakon. Neće vrijeme pokazati ništa, mi moramo sad odlučiti kako ćemo to napraviti i poslušati gospodina Pavića i Siemensov model. Ali ako ste već napravili to istraživanje pitanje koje se nameće koliko je novaca potrošeno za ovo istraživanje, možda ste mogli nešto napraviti za strukovne škole. Tko ga je obavio i po nalogu kojeg ministra u krajnjoj liniji jer je počeo 2016. godine? Je li to ministar Mornar pokrenuo, ministar Šuster ili ministar Barišić? To je isto jedan pokazatelj kako se mi odnosimo prema hrvatskom obrazovanju. U jednoj godini tri ministra. Jedina konstanta je tamo gospodin Stipe Mamić koji je bio 2004. do 2011., pa onda ponovno 2016. do danas. A kad ne radi u obrazovanju radi u bankarskom sektoru. To je istina. I mi smo zaključili da je sad važna praksa, mi smo zaključili na temelju tog istraživanja da je nama jako važno obrazovat se na radu. Jako je važna praksa, ali gdje se praksa obavlja ili u kabinetima, a i vi i ja znamo da tih kabineta nema. Mi imamo završene inženjere građevinarstva koji nikad u životu ciglu nisu vidjeli osim na predmetu elementi visoko gradnje kad moraju crtati ne znam armirano betonski nadvoj i onda tamo skuže da je cigla 6x12x24. To je naša istina! I što reče kolega Ostojić jel' bi se dalo onda takvim ljudima u ruke? Ja osobno kao i on ne bi. I sad ćemo mi imenovati mentore, odnosno imenovat će ih poslodavac. O tome sam već razgovarao sa vama, ali ono što mene zanima je recimo kako se u strukovnom obrazovanju u vrijeme covid krize provodila praksa uopće? On-line? Mi smo bili majstori koji su za vrijeme covid krize, sad smo raspravljali na odboru o Izvješću o policiji za 2020. godinu, već 2022. raspravljamo o tome. Mi smo ganjali ljude dronovima, mi smo zabranili promet iz općine u općinu, iz sela u selo. Kako smo provodili strukovno obrazovanje djece? I naravno ovim zakonom dajemo na važnosti HZT-u. Već smo mu dali na važnosti Hrvatski zavod za zapošljavanje određuje i tko može raditi u Hrvatskoj po Zakonu o strancima. Sad će on praviti taj popis deficitarnih zanimanja, pa ćemo po tome onda mi biti obvezni neke stvari raditi. I ono što mi je najveći paradoks kod ovog zakona je dakle da u zemlji u kojoj je sramota bit bravar, frizer, to smo mi, mi smo napravili takav sustav. To je sramota. Nije mi dijete uspjelo. U zemlji super odlikaša od prvog razreda vrtića do danas moj je mali sve 5,0 a onda na državnoj maturi rokne. To smo mi, to je naš obrazovni sustav. Dakle, mi sad uvozimo radnike i HZZ odlučuje o tome iz Nepala, iz Filipina, sve obližnje zemlje i vi tvrdite da je ovaj zakon usklađen, dakle sa famoznim nacionalnim planom oporavka i otpornosti 2021.-2026. Tu su svi novci samo ih nema što reče kolega Pavliček, ima novaca samo ih nema. I poseban naglasak ste stavili na zelenu i digitalnu tranziciju, na zelenu i digitalnu tranziciju. To znači da ćemo mi u strukovnim školama pripremati djecu koja će nas nadživit i koja će vodit ovu zemlju za svijet Interneta, za svije umjetne inteligencije, za svijet informatičara, softveraša, robotike, instalatera i inženjera solarnih postrojenja i vjetroelektrana. To bi tako trebalo biti. I naravno jako puno zdravstvenih radnika. A te zdravstvene radnike smo omalovažili u našoj zemlji. Zašto naše medicinske sestre sa suzama u očima odlaze iz Hrvatske? Pa zbog toga što su ovdje omalovažene. Školuju se 4, 5 godina i imaju mizerne plaće. Tko to molim vas u hrvatskoj Vladi njih razumije? U hrvatskoj Vladi i u ovom Saboru kad se ide van onda se ispuni putni nalog. To su ljudi koji ne ispunjavaju putne naloge gospodo državni ministri. To su ljudi koji sa suzama u očima napuštaju svoju zemlju, a obrazovani su samo ih nitko ne cijeni. I vi govorite o zelenoj digitalnoj tranziciji s jedne strane, a s druge strane nama fali nekih drugih ljudi. I mi 2022. godine idemo rješavati pitanja koja su u stvari pase, kasnimo. Mi smo zemlja u kojoj diplomci, diplomirani profesori politolozi, ekonomisti i pravnici konobare. Mi smo takva zemlja. S druge strane na našim funkcijama su ljudi koji su stranački podobni i tu politiku koju ljudi vide, koja nema veze sa zakonom i strukovnim školama niti bilo čim o čemu raspravljamo ovdje ustvari provodi HDZ, isto tako kad je na vlasti SDP, isto tako što možemo vidjeti i Možemo u Zagrebu. To je osnova cijele priče i to je poruka koju moraju ljudi znat posebice mladi ljudi. Stranačka iskaznica bez obzira na obrazovanje, bez obzira na struku i dobit čete kruh u ruke u protivnom putovnica, ali evo hvala Bogu dio smo EU dovoljno je i osobna iskaznica, Schengenski prostor će biti proširen i put pod noge tamo gdje će cijeniti vašu struku i tamo u krajnjoj liniji gdje eto kao što reče kolega Pavić kojeg sam nekoliko puta apostrofirao i žao mi je što nije ovdje, u Siemensu biti napravljeno ono što se radi već desetljećima, a to je da stariji i sposobni majstor, mentor uči dijete, a nakon toga svi imamo od toga koristi. Hvala.
Gospođa Vesna Bedeković zastupat će stavove Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi državni tajniče, poštovani ravnatelju Agencije za strukovno obrazovanje, poštovane kolegice i kolege, evo danas raspravljamo o Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju i općenito o sustavu odnosno uređivanju i zakonskom reguliranju sustava stručnog obrazovanja u RH pa ću ja podsjetiti da sustav strukovnog obrazovanja u Hrvatskoj obuhvaća ukupno 300 srednjoškolskih ustanova odnosno strukovnih škola koje izvode 281 strukovni program, mislim na programe u redovitom obrazovanju. Jednako tako u redovitom strukovnom obrazovanju imamo ukupno 99.900 učenika u Hrvatskoj od ukupno 144.000 svih učenika u srednjoškolskim programima i imali smo prilike već čuti, a ja ću samo ponoviti da je po ovim brojevima zapravo Hrvatska kad se sve uzmu ove brojke i usporede s brojkama zemalja članica EU, da je Hrvatska 4 po broju, 4 po redu među zemljama EU po broju svojih učenika koji su uključeni u strukovne programe. I naravno podsjetit ću da je kod nas sustav strukovnog obrazovanja i osposobljavanja prvi put reguliran, govorim o samostalnoj Hrvatskoj državi Zakonom o strukovnom obrazovanju koji je Hrvatski sabor donio 2009. godine. Njime je zapravo uređeno strukovno obrazovanje, usavršavanje i osposobljavanje i podsjetit ću da je Zakon o strukovnom osiguranju dosada noveliran ako se ne varam 3, ovo je četvrti, četvrta novela odnosno četvrta izmjena i dakle za očekivati je da će ove intervencije u zakonu doprinijeti uređenju i poboljšanju i osuvremenjivanju sustava strukovnog obrazovanja u Hrvatskoj jer kao što sam i rekla u jednoj replici, a onda sad ću imam doista potrebu to i ponoviti. Dakle, rezultati istraživanja koje Ministarstvo znanosti zajedno sa Europskom strukovnom agencijom provelo od 2016. do 2018. godine pokazali su da, dakle zaista je naš model strukovnog obrazovanja u Hrvatskoj prilično zastario i ono što je bitno ne zadovoljava potrebe niti pojedinaca, niti tržišta rada. Imamo zaista sve izraženiji raskorak između na jednoj strani ponude kvalificiranih radnika, na drugoj strani njihove stvarne potražnje na tržištu rada. Jednako tako imamo snažno izraženu potrebnu intenzivnije i kvalitetnije suradnje između strukovnih škola i poslodavaca koji su i trebaju biti dakle uključeni u obrazovanje polaznika. I ono što je još po meni jako važno što je ovo istraživanje pokazalo je činjenica da odgovornost za sveukupne ishode učenja koje učenici dobivaju odnosno bi trebali dobiti nakon završenog strukovnog obrazovanja nisu do kraja jasna svim uključenim akterima. Dakle, ni školskim ustanovama, misli se na kurikulume koji su zastarjeli, a niti poslodavcima. I između ostalog rezultati dakle istraživanja stavova poslodavaca su pokazali da je samo njih 1/3 zadovoljna razinom stečenih kompetencija učenika nakon završetka strukovnih programa i kao što poslodavci naglašavaju, a mislim da smo toga i svi svjesni da postoji manjak praktičnih znanja potrebnih za obavljanje određenog posla jer nerijetko se, gledamo i svoje privatne živote kad u kuću zovete u današnje vrijeme nekog majstora prvo ga teško dobijete, drugo nerijetko se desi da niste baš zadovoljni obavljenim poslom u smislu stručnosti obavljanja, stručnosti obavljenog posla. I stoga su očekivanja da ovaj zakon odnosno ove izmjene i dopune naš hrvatski sustav strukovnog obrazovanja prije svega osuvremene, fleksibiliziraju i primjere i prilagode vremenu u kom živimo. Naravno da promjene ne idu preko noći i da se tu radi o procesu dakle i iz tog razloga dakle važno je dobro proanalizirati između prvog i drugog čitanja sve odredbe ovog zakona jer ćemo evo neke momente podsjetiti. Dakle, predloženim zakonom se po prvi put uvodi zakonska obveza planiranja učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a. Naravno i dosada je netko je o tome govorio, čini mi se kolegica Glasovac, upisna se politika vodila u suradnji sa HZZ-om međutim ovaj puta u ovom zakonu konkretno i striktno se navodi zakonska obveza, dakle i to ne samo za škole, nego za osnivače nego i resorno ministarstvo. Ono što je bitno naglasiti da se po prvi puta izrijekom u zakon uvodi, odnosno propisuje mogućnost dodjeljivanja stipendija koje se mogu, dakle zakonom i izrijekom se navodi koje se mogu osiguravati iz državnog proračuna, fondova EU, jedinica područne (lokalne) samouprave, sredstava poslodavaca ili iz različitih drugih izvora. Ono što smatram da je izuzetno važno to je reguliranje obvezne povezanosti strukovnog kurikuluma i hrvatskog kvalifikacijskog okvira kroz naravno standard zanimanja i standard kvalifikacije kao dakle ključne elemente koje održavaju povezanost kurikuluma sa potrebama tržišta rada. Ono što mislim i smatram da je jako, jako bitno i tu u Klubu zastupnika Hrvatske demokratske zajednice zaista dijelimo mišljenje to je uvođenje postupka samovrednovanja u ustanove za strukovno obrazovanje i definiranje jasnih odgovornosti u tom postupku što će svakako doprinijeti kvaliteti samih ustanova, odnosno samih strukovnih škola. Nadalje programi strukovni se raspoređuju na sektore u skladu sa pripadajućim zanimanjima na temelju nacionalne klasifikacije zanimanja. To je jednako tako bitno. Naravno regionalni centri kompetentnosti posebno poglavlje, odnosno posebno važan dio zakona kod kojih se predviđa da oni mogu kroz javno privatno partnerstvo osigurati sredstva za primjerice radne strojeve, opremu i neke ostale uvjete za učenje i za svladavanje temeljnih vještina u strukovnim programima. Naravno uvođenje mentora kod poslodavaca, propisivanje njegovih obveza, njegovih dužnosti u radu sa učenicima. Naravno tu iza tih, dakle tako definiranih članaka u zakonu stoji zapravo želja za postizanjem intenzivnije i kvalitetnije suradnje između strukovnih škola i poslodavaca. Jasnije se propisuju i proširuju obveze učenika koji polaze učenje temeljeno na radu kod poslodavaca, a to je izraz učenja temeljenog na radu smo evo koliko sam pratila bilo je dosta rasprave. Stavila sam da bi zapravo učenje temeljeno na radu i učenje temeljno na znanju u našem sustavu strukovnog obrazovanja trebalo biti na ravnomjeran način preraspodijeljeno. O tome ću možda nešto više u pojedinačnoj raspravi. I ono što smatram da je važno propisivanje i mogućnosti stručnog nadzora nad izvođenjem tog učenja temeljenog na radu kod poslodavaca, odnosno na praksi kod poslodavaca što mislim da je jako važno. To do sada nije bio slučaj. I to su samo neke, evo s obzirom na raspoloživo vrijeme, neke od točaka zakona za koje smatramo da su važni i naravno pozdravljamo ih. Naravno da će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice poduprijeti ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o strukovnom obrazovanju u prvom čitanju. Naravno do drugog čitanja će se još neke stvari iskristalizirati. Ono što je dobro podsjetiti da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva jer su ona osigurana već unutar Ministarstva znanosti i obrazovanja unutar sredstava Agencije za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih. I evo sa pripadajućim sumama u državnom proračunu za 2022., 2023. i 2024. godinu tako za 2022. negdje oko 250 milijuna s povećanjem za 2023. 279 itd. sa projekcijama na sljedeće godine, a to neću sad ponavljati jer imate mogućnost to pročitati u materijalima. Zaključno [[Upadica Radin: Vrijeme.]] Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati ovaj prijedlog. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnica CENTRA i GLAS-a zastupat će gospođa Marijana Puljak. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući. Poštovane kolegice i kolege, dakle Zakon o strukovnom obrazovanju u ovom obliku koji se predlaže nosi, dakle neka unapređenja postojećeg zakona. No mislimo da ne ulazi dublje u nekakve suštinske promjene strukovnog obrazovanja. Za povećanje kvalitete strukovnog obrazovanja potrebno je izmijeniti strukturu cijelog sustava. Dakle, Hrvatski sabor je još 2014. godine donio Strategiju obrazovanja, znanosti i tehnologije koja razrađuje prioritete i mjere za unapređenje predškolskog, osnovnoškolskog, srednjoškolskog obrazovanja, visokog obrazovanja, cjeloživotnog učenja i obrazovanja odraslih, te sustava znanosti i tehnologije. Među prioritetima reforme naglašava se fleksibilnost strukovnog obrazovanja kroz izbornost i modularnost, osiguravanje općeg obrazovanja i stjecanje ključnih kompetencija kao temelja za daljnje obrazovanje i cjeloživotno učenje. Također predviđa uvođenje učenja temeljenog na radu u svim programima strukovnog obrazovanja kako bi se učenicima olakšao prelazak iz sustava obrazovanja u svijet rada. Cjelovita kurikularna reforma za rani i predškolski i osnovnoškolski i srednjoškolski odgoj i obrazovanje započelo je kao prva mjera realizacije strategije obrazovanja, znanosti i tehnologije, ali na žalost ona u svojoj punini nije zaživjela. Prema programu razvoja sustava strukovnog obrazovanja i osposobljavanja do 2020. godine navodi se lista prioriteta čije rješenje nije vidljivo u koracima koje predlaže ovaj zakon. Neki od navedenih prioriteta su poboljšanje relevantnosti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u odnosu na tržište rada kroz uspostavljanje racionalne i učinkovite mreže strukovnih škola i programa, te poboljšanje kvalitete strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Treba krenuti od izmjene upisnih politika kroz koje bi povećali atraktivnost strukovnog obrazovanja, te ih prilagodili potrebama tržišta rada. Prema podacima za nastavnu godinu '20.-'21. čak oko 70% naših učenika završnih razreda strukovnih škola upisuje visoka učilišta, što je pokazatelj da strukovno obrazovanje u svojoj primarnoj funkciji stjecanja struke odnosno zanimanja nije dovoljno atraktivno. Potrebno je jasno odrediti pokazatelje praćenja kvalitete strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, te definirati postupke za unaprjeđenje sustava temeljem mjerljivih pokazatelja budući da se trenutačno ne koriste podaci o kvaliteti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja kao temelj za planiranje i odluke iako je postojećim zakonom definirana potreba za jedinstvenom bazom podataka za informacijsko praćenje i upravljanje sustavom kvalitete. Povećanje privlačnosti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja cilj je i europske politike još od početka Kopenhaškog procesa 2002.g.. Izjava iz Gruža navodi kako do 2020.g. europski sustavi strukovnog obrazovanja i osposobljavanja trebaju biti privlačniji, relevantniji, usmjereniji na karijeru, inovativniji, dostupniji i fleksibilniji nego 2010.g.. Također navodi kako je uzimajući u obzir ulogu strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u europskim društvima i gospodarstvima ključno osigurati održivost i izvrsnost strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Izjava u svrhu podizanja privlačnosti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja navodi potrebu različitih aktivnosti koje mogu uključivati javne kampanje, natjecanja učenika i slično. U središtu mjera za podizanje privlačnosti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u RH je podizanje njegovog ugleda, te promoviranje strukovnog obrazovanja i osposobljavanja kao poželjnog odabira karijere. Informiranje i savjetovanje u karijeri potrebno je pojedincima kako bi uspjeli odabrati odgovarajuće obrazovanje i zaposlenje čime će pridonjeti i razvoju zajednice i gospodarstva na lokalnoj i nacionalnoj razini, te kako bi pridonijeli usklađivanju obrazovanja s potrebama tržišta rada. Stoga potrebno je unaprijediti sustav profesionalnog usmjeravanja prije i za vrijeme strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, a osobito u osnovnim školama u kojima će se učenicima omogućiti otkrivanje, da tako kažem, sklonosti pojedinim strukovnim zanimanjima. Također trenutačno ne postoji odgovarajući mehanizam praćenja zapošljivosti učenika srednjih strukovnih škola u struci koji bi dao jasnu sliku potreba za strukovnim obrazovanjem odnosno relevantnosti postojećih programa obrazovanja, te pridonio osiguravanju kvalitete strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Dalje, treba suštinski izmijeniti koncept strukovnih kurikuluma, a o tome smo već govorili, odnosno uvesti znatno veću izbornost, učenici trogodišnjih škola koji pohađaju 5 dana nastavu i subotom praksu nameće se pitanje ako radnik ima pravo na 2 dana odmora zašto to, tjedno, dakle zašto to isto pravo nemaju i učenici. Učenicima trogodišnjih zanimanja trebalo bi smanjiti broj sati nastave u školi i povećati praksu na bar 2-3 dana u tjednu. Iskustvo osoba koje su se školovale u zapadnim europskim državama govore o znatno većoj izbornosti, te orijentiranosti na struku. Npr. u Švicarskoj imate učenike strukovnih škola koji 2 dana tjedno provode u školi, 3 dana kod poslodavca u naukovanju. Po završetku srednje škole tako su pripremljeni za izravno sudjelovanje u poslovnom procesu. U Finskoj imate teorijsku nastavu jedan dan u tjednu, a ostale dane praktičnu nastavu koji se mnogi stručni predmeti pokriju kroz rad. Dakle, za bilo kakve konkretne promjene nužno je povećati broj sati praktične nastave, te smanjiti broj učenika u razredima odnosno povećati broj razreda kako bi se povećala kvaliteta nastavnog procesa. Važno je također poraditi i na kvaliteti praktične nastave. Ovaj zakon pokušava svojim izmjenama učiniti nešto po tom pitanju uvodeći dodatne obveze za majstore mentore. Treba podsjetiti da je ministarstvo još početkom 2016.g. sukladno Zakonu o strukovnom obrazovanju program stjecanja pedagoških kompetencija za strukovne učitelje, suradnike u nastavi i mentore uvela u taj program, međutim zbog ograničenosti zakonskih odredbi navedeni program bio je prezahtjevan za mentore, te njegova provedba bila otežana. Prema tome, iako izmjene ponuđene ovim zakonom vezane uz obveze majstora mentora idu u smjeru povećanja kvalitete praktične nastave postoji bojazan da bi mogle dodatno otežati cijeli proces održavanja stručne prakse. Procedure povećanja kvalitete, za to treba zakonski urediti u dogovoru s poslodavcima kako bi se postigla suglasnost svih dionika ovog procesa. S povećanjem kvalitete praktične nastave trebalo bi također uvesti ono što sam evo i pitala u replici, uvesti dakle da se ona računa kao radno iskustvo prilikom zapošljavanja čime bi se mladim osobama omogućilo da po završetku svog školovanja budu konkurentniji na tržištu rada. U europskom kontekstu vrlo važnu ulogu ima internacionalizacija strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, te poticanje mobilnosti učenika i nastavnika, što je istaknuto brojnim europskim dokumentima. Potrebno je provođenje niza aktivnosti kojima će se pridonijeti jačanju kapaciteta dionika strukovnog obrazovanja i osposobljavanja za međunarodnu suradnju i razvoj projekata, te jačanje svijesti o potrebi internacionalizacije strukovnog obrazovanja. Nužno je osigurati primjerene i primjerenije uvjete za sudjelovanje i provedbu međunarodnih projekata kroz rješavanje i adekvatnog nagrađivanja osoba zaduženih za provedbu projekta u ustanovama za strukovno obrazovanje, te obogatiti javnu ponudu stručnih osposobljavanja i usavršavanja nizom visokokvalitetnih sadržaja neposredno vezanih uz internacionalizaciju i međunarodnu dimenziju. U RH ovo područje potrebno je jače promovirati, te pružiti adekvatniju podršku na razini cijelog sustava. Škole koje su uključene u projekte međunarodne mobilnosti učenika i nastavnika suočene su s teškoćama u organizaciji dužih razdoblja mobilnosti u organizaciji nastave, administraciji dodijeljenih sredstava, te motiviranju nastavnika za uključivanje u projekte. Postoji značajan prostor za jačanje kapaciteta škola, za sudjelovanje u projektima, unaprjeđenje dostupnosti rezultata projekata i podizanje njihove kvalitete, uključivanjem, uključivanje javnog i gospodarskog sektora te bolje umrežavanje potencijalnih prijavitelja. Većim brojem nacionalnih te međunarodnih projekata povećala bi se atraktivnost strukovnog obrazovanja te povezivanjem sa realnim sektorom omogućila učenicima veća zapošljivost i konkurentnost na tržištu rada po završetku obrazovnog procesa. Iz svega ovog, dakle smatramo je li da je Zakon o strukovnom obrazovanju iako ima određeni napredak treba ga zapravo nadopuniti i unaprijediti i jasnije definirati konkretne mjere te hrabrije krenuti u izmjene u svrhu povećavanja atraktivnosti i kvalitete strukovnog obrazovanja te boljom povezanosti sa zahtjevima tržišta rada. Zahvaljujem.
Hvala. Prelazimo na pojedinačne rasprave, pri je gospodin Rae Šimičević. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče. Državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege evo sustav strukovnog obrazovanja i osposobljavanja je izuzetno važan kako bi se mladima omogućilo učenje, razmišljanje, usavršavanje i prilagođavanje stalnim promjenama i novim izazovima te riješio najveći problem, a to je neusklađenost obrazovnih ponuda s tržištem rada. Mi ulaskom u EU zapravo ne možemo utjecati na tržište s obzirom da je ponuda i potražnja takva i svatko ide za onim gdje će mu biti bolje. Činjenica je da je sustav odgoja i obrazovanja u RH takav da daje izvrsne stručnjake i da oni mogu naći svoje mjesto na tržištu rada. Kako Hrvati idu u Europi, Europljani idu u Ameriku, Amerikanci idu u Australiju i tako znači otvorenost tržišta je takvo i jednostavno ono što mi možemo napraviti je ulagati u strukovno obrazovanje što ova vlada i čini u okviru mjera 2020. – 2024. gdje će se osigurati određena sredstva da bi se unaprijedio kurikul za kvalifikacije koje su potrebne na tržištu rada, a isto tako bi se omogućilo pomoći strukovnom obrazovanju na slabije razvijenim područjima u RH. A ja bi dodao da je još i važnije kako pomoći učenicima koji su slabijeg imovinskog stanja. Oni su zasigurno izabrali ono zanimanje koje vole i bilo bi jako loše kad se ti učenici ne bi podržali, a to je dati im stipendiju da mogu ostvariti svoje ciljeve. Nacionalnim planom oporavka i otpornosti 2021.-'26. isto tako su planirane aktivnosti u sustavu strukovnog obrazovanja kojima je cilj bolja povezanost strukovnog obrazovanja i obrazovanja odraslih s tržištem rada kroz daljnje unapređenje sustava tehnologije s razvojem novih kurikula. Ono što je možda ovdje važno naglasiti, a kad je strukovno obrazovanje u pitanju je nužna izrada nove mjere škola s ciljem smanjenja broja sektora i broja zanimanja gdje smo mi zapravo u Europi čini mi se među prvima. U 14 obrazovnih sektora imamo 400 zanimanja, a europske zemlje imaju negdje oko 200 i nešto zanimanja. To svakako se treba promijeniti i učiniti zanimanja atraktivnijim da bi se moglo konkurirati tržištu rada. Mi znamo da nemamo danas na tržištu ni konobara, ni tesara, ni zidara, ni i operatera itd., a u petogodišnjem sustavu nema medicinskih sestara. A što se tiče studija nemamo, nemamo studenata medicine, nastavničkih zanimanja kemije, matematike, fizike, biologije, logopeda, informatike odnosno rehabilitatora. To su, to su stvari koje su jako važne jer mi sad moramo raditi na tome da na bilo koji način motiviramo učenike da dođu u ta zanimanja da bi na kraju moglo opstati tržište. A najvažnije je za sustav strukovnog obrazovanja prepoznati sadašnja i buduća zanima za onim kvalifikacijama koje će biti potrebne za gospodarstvo, a ne samo za gospodarstvo već i za sva područja društvene, društvenih djelatnosti. Donošenjem predloženih izmjena i dopuna zakona ostvaruje se perspektiva koja će omogućiti ključne, ključne promjene koje će, se odnose na jačanje učenja temeljenog na radu s ciljem podizanja kvalitete. Ove izmjene koje su definirane u 25 članaka samo ću spomenuti Članak 5. stavak 3. povjerenstvo za kvalitetu zamišljeno je kao tijelo koje će provoditi unutarnju kontrolu i neovisno o ravnatelju, a ovim prijedlogom ravnatelj se stavlja na čelo povjerenstva. Može li se ovdje govoriti o mogućem sukobu interesa odnosno Članak 13. i 14., po novom 26. i 26a. ovdje se govori o mentoriranju učenika, postavlja se pitanje hoće li poslodavac odvojiti radnika koji će raditi sve te djelatnosti a da neće nitko sudjelovati u tome da mu se da nadoknada [[Upadica: Vrijeme.]] za posao koji radi.
Hvala. Hvala lijepa, imate nekoliko replika, prvu repliku je tražio gospodin Mažar.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi kolega Šimičević, pa evo i sami ste praktički cijeli život u obrazovanju i pratite situaciju ne samo sada nego i prije i prije samostalnosti i neovisnosti, pa me zanima iz vašega jednoga dakle toga aspekta vidimo da se ovdje rade značajni pomaci kako u zakonodavnom okviru, dakle strategija, program, izmjene i dopune zakona, stipendije, privlačenje mladih, vidimo da na neki način je ovdje u prilog išlo i to što je postala deficitarnost tih zanimanja odnosno da se traži sada. Međutim, imamo problem da mladi radi većih plaća odlaze upravo sa znanjem struke u Austriju, u Švicarsku, u Njemačku. Svakako da sigurno i ove izmjene i dopune će doprinjeti da mladi ipak ostanu ovdje, pa možete li reći što vi smatrate s ovim izmjenama i dopunama da će se doprinjeti odnosno što je najbitnije da se napravi?
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem. Pa da, to je da ja imam čarobni štapić to bi bilo dobro, ali je činjenica je da mi imamo škole u Hrvatskoj koje su izuzetno dobre. Spomenut ću školu u Zadru pomorsku koja je opremljena sa modernom tehnologijom i svi oni učenici koji se upišu u pomorsku školu oni nađu svoje mjesto na tržištu rada. Isto tako imamo i druge strukovne škole. Jednostavno treba ulagati i treba dati mogućnost učenicima da ostvare svoje ciljeve. Mi imamo strašno puno učenika koji žele biti zanatlije da tako kažem i koji se osjećaju dobro, međutim da li smo mi sad u ovom trenutku doista, a u stanju platiti s obzirom na tržište rada. Ja bi to sad usporedio sa nogometom. Vi imate otvoreno tržište gdje neko plati nekog igrača toliko, neko plati toliko, onaj koji je slab on to ne može nikad sebi priuštit. Tako nažalost otvorenost tržišta zahtjeva, zahtjeva te stvari.
Hvala, hvala, hvala. Gospodin Luka Brčić, ne pardon, Anita Pocrnić Radošević, ispričavam se.
Hvala potpredsjedniče. Poštovani kolega Šimičević, evo na tragu ovoga što ste sad odgovarali znači imamo dvije osnovne činjenice, a to je da imamo naglašen nedostatak interesa za upis u strukovna zanimanja diljem cijele Hrvatske, a s druge strane imamo poslodavce koji smatraju da iz škola izlaze učenici nedovoljnih kompetencija, a što uključuje uglavnom manjak praktičnih znanja i vještina i tu dolazimo do strukturne nezaposlenosti, znači kad imamo nezaposlenih osoba, ali nisu odgovarajućih zvanja, zanimanja, odgovarajućih kompetencija. Pa svjesni smo svi i naš zakonodavac da je potrebna strukturna reforma sustava obrazovanja, a na tragu toga je i ovaj današnji prijedlog zakona, a sve s ciljem da bi se u konačnici ojačalo gospodarstvo koje i počiva na radnoj snazi. Pa smatrate li vi da ovaj današnji prijedlog zakona vodi u tom smislu i da će se moći ostvariti neki pomaci? Hvala.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem. Svakako da je zakonodavni okvir jako važan i bez toga zapravo ne bi se moglo unaprijediti strukovno obrazovanje. Činjenica, činjenica je da mi imamo manje djece, to treba priznati i isto tako da neke, neka zanimanja koja, za koja se danas djeca školuju da zapravo oni teško da mogu ostvariti svoje ciljeve na tržištu rada. Znači trebalo bi zamijeniti odnosno nuditi nova zanimanja jer čuli smo kako je industrijska revolucija prije bila, kako se danas znanje praktično svakih 5.g. udvostručuje, a u skoroj budućnosti i svaku godinu. Dakle, moramo biti u korak s vremenom, ali isto tako moramo biti korak prije da bismo mogli ponuditi jer ona djeca koja su danas upisala osnovnu školu pitanje da li će biti 10% ovih zanimanja koji su sada na tržištu, a koji bi oni trebali upisati.
Hvala, vrijeme. Gospodin Luka Brčić.
Poštovani potpredsjedniče. Kolega, pa ja bih krenuo kao jednu sugestiju, ujedno i pitanje i zanima me vaš stav na primjeru dobre prakse, a radi se o Zdravstvenoj školi u gradu Splitu. Ta škola je napravljena prije nekih svojih 7-8.g. i možemo zasigurno reći da je ona jedan centar kompetencije, a znamo kako nam je potreban medicinski kadar, medicinske sestre, medicinski tehničari i svojim analizama škola je došla do zaključka da značajan broj učenika dolazi primjerice iz moje cetinske krajine, tako da su oni imali inicijativu, mi kao osnivači, tada sam bio zamjenik župana i resorno ministarstvo smo prihvatili tzv. dislokaciju znači upisa u Sinj u Obrtno tehničku školu koja se nikada nije bavila takvim djelatnostima ijednog razreda i to se pokazalo i za roditelje i za same učenike kao jedno dobro rješenje. Znači zanima me vaše mišljenje i vaš stav o dislokaciji takvih ja bih rekao općih jednih zanimanja na području cijele RH?
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Zahvaljujem. Da, ako se to pokaže dobro u praksi zašto ne, međutim mi bi baš danas s obzirom da sam i govorio o mreži škola doista trebali napravit to, pa da se toj djeci iz Sinja odnosno i cetinske krajine omogući smještaj u domu jer ono osnovna škola, ako nema osnovne škole u selu onda se gasi i selo, a već za srednju školu bi to bilo drugačije s obzirom da mi opet nismo toliko bogata država da bismo u svakom mjestu mogli imati određenu srednju školu i činjenica je da mi trebamo raditi centre izvrsnosti gdje bi djeca išla u te škole. Ima primjera i bilo je i prije da su bile dislocirane škole na otocima, ali su samo bile prve dvije godine, a onda je ostatak se obrazovanja nastavljao u gradu.
Hvala. Gospodin Ante Bačić.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Šimičević, ovdje je bitan naglasak na povećanju praktičnih znanja, kao što ste vi naglasili u svojoj raspravi, na bolju povezanost upravo strukovnog obrazovanja s gospodarstvom, što mislim da je u programu vlade za ovih 2020. do 2024. jel ovdje ne baratamo skroz dobro činjenicama i mislim može nas iz ministarstva ovaj i demantirat ili potvrdit, ne možemo govorit o manju strukovnih zanimanja jer statistički mislim da je njih više nego gimnazijalaca. Ali ovdje je naglasak upravo ovo šta, što zakon i donosi, a to je da trebamo graditi struke koje su potrebnije RH, moramo to raditi ciljano i moramo povezati s gospodarstvom, onda neće biti problema ni sa mentorima ni s ostalim stvarima. Hvala vam.
Odgovor.
Da, stalno se priča da se u gimnazije upisuju svi, svi učenici što nije točno, mi čak u Hrvatskoj imamo manji, manji broj upisa u gimnazijske programe nego u Europi. Dakle, ne radi se o tome. Ovdje se vjerojatno radi o tome da se djeca upisuju u zanimanja koja nemaju neke budućnosti na tržištu rada. E sad, kako, kako stvoriti sva ta zanimanja atraktivnim, da li su oni bitni za poslodavce ili nisu to je isto tako se može, može vidjeti, ali činjenica je da mi danas imamo jako puno ljudi koji su završili neka strukovna zanimanja a rade kao konobari ili konobari su završili pa rade kao ne znam nešto drugo. Tu ima dosta prostora i sigurno da ovo vrijeme koje je ispred nas pa i ovaj zakonodavni okvir bi trebao napraviti pomak i ono što je najvažnije dati, platiti čovjeka za kvalitetan posao koji radi. To je po meni jedini preduvjet [[Upadica: Vrijeme.]] a mi …
Vrijeme. Gospođa Bedeković.
Hvala lijepa. Poštovani kolega u vašem ste, u vašoj pojedinačnoj raspravi ste istaknuli važnost prepoznavanja sadašnjih i budućih zanimanja, koja će biti važna i sada su važna za gospodarstvo. Činjenica je da imamo uz ovih 300 ukupno strukovnih škola u Hrvatskoj i 281 strukovni program. U praksi doista čestu situaciju preklapanje programa koji su nam nerijetko upitne kvalitete. S druge strane imamo dupliciranje istih programa na različitim područjima RH i na taj način zapravo htjeli ili ne htjeli priznati proizvodimo suficitarni kadar. U tom smislu ste govorili o mreži strukovnih škola kao potrebi da se na neki način uvede reda. Imamo sjajnih primjera, vi ste naveli primjer zadarske pomorske škole, ja ću reći primjer u mojoj županiji strukovne škole u Virovitici, sjajne strukovne škole u Pitomači itd. Zanima me što mislite je li nužno [[Upadica: Vrijeme, oprostite.]] osim mreže strukovnih škola uvesti i mrežu programa, strukovnih programa? Hvala.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem kolegice, da pa mi smo svjedoci evo samo uzmimo svako svoju županiju iz koje dolazi pa ćemo biti svjedoci da tamo postoje škole koje imaju ista praktično zanimanja što je to nasljeđe od nekih prošlih vremena, ali činjenica je da bi se i na tom problemu trebalo poraditi. Dakle, mislim da bi tu sad opet bilo i socioloških i drugih problema, ali je činjenica da ovo stanje koje mi sad imamo sa programima u školama da bi zasigurno trebalo napraviti neki iskorak iako u jednoj županiji koja je ne znam prostorno 100-tinjak kilometara da bi se ta zanimanja mogla smjestiti u jednu školu, drugo zanimanje u drugu školu i na takav način možda, možda dobiti na kvaliteti i većoj konkurentnosti.
Hvala. Gospođa Petir.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Šimičeviću, Ministarstvo znanosti i obrazovanja zajedno sa Europskom strukovnom agencijom između 2016. i 2018. provelo jedno istraživanje koje je ustvari pokazalo da postoji ogroman jaz između kvalificirane radne snage koja izlazi iz strukovnih škola i onog što je gospodarskom sektoru u stvari potrebno te da je tu nekako važno u budućem razdoblju uspostaviti tješniju suradnju između poslodavaca i samih strukovnih škola. Također su poslodavci naglasili da je problem i u kompetenciji onih koji izlaze iz strukovnih škola da oni jednostavno nemaju dovoljno znanja i vještina kako bi mogli odgovoriti na potrebne izazove. Mene zanima što možemo napraviti po tom pitanju da te programe praktičnih stjecanja znanja možda dodatno ojačamo i koja su vaša saznanja sa terena da li se poslodavci rado odazivaju na pozive strukovnih škola kako bi pružili adekvatnu praksu učenicima koji [[Upadica: Vrijeme, oprostite.]] tu praksu trebaju proći da bi poslije bili kvalificirani.
Odgovor.
Da, zahvaljujem kolegice, da to je kompleksno pitanje. Činjenica je da nama obrti izumiru i da je sve manje mogućnosti kako ostvariti taj praktični rad. Evo mi smo u klupama malo prije pričali kako je to bilo, ja nisam nostalgičan za nekim vremenima ali kako je to bilo prije. Dakle, prije se išlo 3 dana u školu, 3 dana na praksu i zasigurno svatko onaj tko je išao u strukovnu školu on je ovladao sa tim. Danas su poslodavci izuzetno sretni kad mogu dobiti kvalitetnog učenika koji je voljan dati svoj doprinos u usvajanju novih znanja, vještina da bi mogao sutra biti konkurentan, a samim tim i taj poslodavac će i njega onda zasigurno zadržati za sebe jer je vidio da je to odgovorna osoba, vrijedna i da mu može donijeti nove, nove vrijednosti. Dakle, ima poslodavaca koji žele uzeti učenike, a jasno one učenike koji su vrijedni, koji su radni, kojima je stalo [[Upadica: Vrijeme.]] da ono zanimanje za koje se školuju [[Upadica: Hvala.]] da ovladaju svim tim.
I zadnja replika, potpredsjednica Glasovac.
Kolega Šimičeviću slažem se s dosta, dobrim dijelom vašeg izlaganja i mislim da je ključ zapravo u strukovnom obrazovanju upravo osiguravanje kvalitete jer je to poprilično neujednačeno u RH. Vi i ja imamo sreću da dolazimo iz županije gdje možemo s ponosom, bit ponosni i na pomorsku školu i na pokojnog ravnatelja Svetka Perkovića sa svojim timom i na medicinsku ovaj na gospodina Vidakovića i na strukovnu školu Vice Vlatkovića s gospodinom Tomčićem na čelu jer to su ljudi koji već iako neki 2, dvije od tih škola će imati i službeno će postati centri, regionalni centri kompetentnosti, ali oni to već zapravo jesu. Oni to već žive, oni su konkurenti i mogu biti uzor brojnim europskim školama i mislim da tu i ta leadership i tim čine jako puno. I na koji način možemo koristiti upravo te ljude, ta iskustva i znanja pojedinih škola, implementirati ih na one druge koji malo zaostaju [[Upadica: Vrijeme.]] ili ne znaju kako.
Izvolite odgovor.
Zahvaljujem kolegice, da rekli ste sve, sve znamo je li da su te škole izvrsne i da rade odgovoran društveni posao, ali činjenica je da ste spomenuli ljude koji vode tu školu. Znači nije, nisu svi ravnatelji koji se bave pronevjerama ili ovim ili onim kako se inače u medijima voli prikazati nego da su ravnatelji odgovorni ljudi, vrijedni ljudi koji su prvi u školi i koji svojim entuzijazmom, radom i zalaganjem mogu od škole učiniti sasvim nešto drugo u odnosu na one prosječne škole. I da, činjenica je da je pomorska škola u početku nije bila takva, ali kasnije kad je došao čovjek koji je htio raditi i koji je prepoznao tržište on je ostvario sve ciljeve i meni je isto tako jako, jako žao što našeg prijatelja nema više pa da možemo učiti [[Upadica: Hvala, vrijeme.]] od takvih ljudi. Hvala.
Hvala, nemate više replika, hvala vam. Sada je na redu gospođa Anita Pocrnić Radošević. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Poštovani državni tajnici, kolegice i kolege, danas govorimo o Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju kojim je regulirano strukovno obrazovanje, usavršavanje i osposobljavanje. Ministarstvo znanosti i obrazovanja provelo je istraživanje zajedno sa Europskom strukovnom agencijom koje je ukazalo na sve izraženiji jaz između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada. Dobro je da postoji istraživanje koje to dokazuje, ali navedenih činjenica i značajnog problema neusklađenosti obrazovnog sustava i tržišta rada su svjesni svi oni koji se bave obrazovanjem, zapošljavanje, osobe koje traže posao ali i poslodavci koji traže radnu snagu. Radi se o sustavu čiji problemi se reflektiraju na društvo u cjelini jer u konačnici sustav obrazovanja, u ovom slučaju strukovnog obrazovanja je prva stepenica u razvoju i uopće održavanju gospodarstva naše zemlje, a time i standarda naših građana. Osvrnut ću se na jednu konkretnu promjenu koja se predlaže ovim zakonom budući ih ima više i ne mogu se na sve osvrnuti i ukazati na što resorno ministarstvo svakako treba obratiti pažnju s obzirom na specifične situacije u RH. Znači uvodi se zakonska obveza za škole, osnivače i resorno ministarstvo da planiranje upisa učenika u strukovne programe usklade s preporukama za obrazovnu politiku i politiku stipendiranja HZZ-a. E sad kakve su to preporuke? Znači radi se o dokumentu na koje, kojeg na temelju uredbe Vlade RH iz 2010. godine izrađuju područja i službe i uredi HZZ-a na način da oni provode analizu i prognoziraju potrebe tržišta rada za pojedinim zvanjima te izrađuju preporuke za obrazovnu politiku i politiku stipendiranja. Oni iskazuju samo suficitarnost i deficitarnost zanimanja. Promjene obrazovne politike na temelju preporuka HZZ-a trebale bi umanjiti strukturnu neusklađenost između ponude rada i potražnje za radom što je jedan od glavnih dugoročnih problema u hrvatskom gospodarstvu. To usklađivanje s tržištem rada je osobito značajno u manjim sredinama kako bi postojeće oskudno tržište rada te iste učenike moglo i apsorbirati. Međutim, upravo te male sredine imaju najveći izazov kako bi se prilagodile postojećim zahtjevima. Tako ja ću istaknuti svoju Ličko-senjsku županiju u kojoj se trenutno nalazi 400 učenika 8 razreda koji bi slijedeće godine trebali upisati 1 razred srednje škole što iznosi svega 1% svih učenika u RH. Tih 400 učenika znači 17 razrednih odjeljenja ukoliko bi se držali one preporuke odnosno obveze da razredni odjel čine 24 učenika. Znači to je u županiji koja se prostire na 5.353 km2, imama kontinentalni, primorski i otočni dio. Iz toga proizlazi da bi se još trebalo smanjiti broj razrednih odjela u odnosu na postojeće stanje. Otežavajuća okolnost i prostorna raspršenost pa jedan dio učenika s područja recimo gradova Gospića i Otočca putuje i po 30-40 km. Također moram naglasiti i činjenicu da kronično nedostaje stručnog kadra u školama naročito u manjim sredinama, pa je pitanje kako osigurati da se vrši usklađivanje s preporukama ukoliko škole nisu u mogućnosti osigurati kadrovske uvjete za uvođenje novih programa obrazovanja. Isto tako u manjim sredinama škole su polivalentne što znači da pružaju usluge obrazovanja iz različitih sektora, nisu opremljena kao specijalizirane škole i teško je nadograđivati nove programe i zanimanja u takvim školama. I gotovo sve škole trenutno u Ličko-senjskoj županiji uglavnom obrazuju suficitarna zanimanja. Također, malo je i novih, malo je i licenciranih poslodavaca kod kojih je moguće izvoditi stručnu praksu. Stoga ja se pitam, sigurna sam da ovakvih problema ima diljem Hrvatske, ali sigurna sam da je Ličko-senjska županija po tom pitanju zaista specifična i pitanje je kako će se omogućiti takvim školama da se usklađuju s tržištem rada odnosno da reagiraju na lokalne i regionalne potrebe. Postoji li mogućnost da se takve sredine drugačije tretiraju? Hoće li se za takva područja osigurati dodatna financijska sredstva kako bi škole bile u mogućnosti uvoditi nove programe obrazovanja i pratiti potrebe tržišta rada jer je za ostanak stanovništva u manjim sredinama jedna od najvažnijih stvari osigurati adekvatno obrazovanje koje će osigurati zaposlenje i radnu snagu. Znači ovo više nije samo pitanje obrazovanja i tržišta rada nego i demografsko pitanje. Pitanje opstanka i ostanka stanovništva naročito u ruralnim krajevima. Isto tako, zakon predviđa i unapređenje uvjeta [[Upadica: Oprostite, vrijeme.]] razvoja regionalnih centara kompetentnosti [[Upadica: Vrijeme gospođa Radošević.]] dobro, sad nisam stigla. Hvala.
Imate replike međutim, ostanite. Gospođa Baradić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice Pocrnić Radošević, evo iskoristila bi priliku naglasiti kako je odlukom ministarstva Medicinska škola Ante Kuzmanića u Zadru ujedno i škola koju sam pohađala imenovana uz još 24 strukovne škole regionalnim centrom kompetentnosti u sektoru zdravstva za 5 županija, među kojima je i županija iz koje vi dolazite Ličko-senjska. Evo, ja vjerujem kako će ova ulaganja poboljšati kvalitetu strukovnog obrazovanja, te našim sadašnjim i budućim učenicima pružiti relevantne praktičke vještine u strukovnom obrazovanju kako bi se dakle povećale njihove mogućnosti za ulazak na tržište rada.
Hvala. Odgovor.
Hvala kolegice Baradić. Evo upravo sam krenula govoriti o regionalnim centrima kompetentnosti. Jasno je isto, rekli smo već ima ih u Hrvatskoj više, evo Varaždinska županija ima 12, Ličko-senjska nema nijedan. Tu isto dolazimo do problema jer se ispostavlja da manje sredine i ne mogu biti odnosno nisu trenutno postali regionalni centri kompetentnosti, ali možda bi mogli evo iz ministarstva apelirati na vas da se i manji, manje sredine mogu postati regionalni centri kompetentnosti na način da iz ostalih krajeva se gravitira prema njima. Na taj način bi se osiguralo da djeca iz manjih sredina ne idu okolo, a da s druge strane se i napravi i ta jedna mreža programa po pojedinim dijelovima države kako bi sva djeca mogla dobiti na neki način istu kvalitetu obrazovanja. Jer sve ono što se nalazi u regionalnom centru recimo u Zadru tim učenicima koji su u Gospiću i idu u medicinsku školu nije dostupno jer ako nisu na tom mjestu gdje je regionalni centar šanse za korištenje istog su im smanjene.
Hvala lijepa. Gospodin Bačić.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana kolegice, u vašem izlaganju napomenuli ste upravo pripremu malih sredina na primjeru vaše županije i što sve nedostaje, pa ste spomenuli i samu infrastrukturu, ali i kadar. Moramo u ovoj raspravi naglasiti i novac za NPOO-a za 2021. do '26., može se sada iskoristit upravo za izgradnju novih i modernijih srednjih škola i natječaj mislim da ide brzo, to može u završnom izlaganju državni tajnik nešto napomenuti, a upravo nove moderne srednje škole nešto što Ličko-senjskoj županiji itekako treba. Normalno osnivači se tu trebaju na vrijeme uključiti i vidjeti svoje potrebe gdje imaju sve pripremljeno, gdje mogu uskočiti u sami, u sami natječaj i iskoristiti ta sredstva i izgraditi upravo te nove moderne škole. Tako da evo [[Upadica: Vrijeme, hvala]] i na nama je ovdje posebice jer dolazimo iz svih ovaj krajeva da napomenemo, al normalno je da i na samome ministarstvu da isprezentira na što će se sve moći iskoristiti sredstva.
Sad je vrijeme, hvala. Hvala. Izvolite odgovor, ispričavam se.
Hvala kolega Bačić. Da, dobro ste rekli, sredstava u NPOO-u su predviđena za, za razvoj strukovnog obrazovanja, međutim svakako je potrebno uključiti što više lokalne zajednice jer isto ne vjerujem da ministarstvo može znati koji su naši problemi i rješavati i jednostavno moramo biti svjesni one situacije u kojoj se nalazimo i odrediti prioritete po pojedinim županijama, po pojedinim područjima i na taj način stvarati regionalne centre izvrsnosti. Ako je Ličko-senjska županija se orijentirala na poljoprivredi zašto ne bi bio neki regionalni centar kompetentnosti za poljoprivredu jer imamo na tisuće OPG-ovaca, ali nemamo poljoprivrednu školu. Prema tome, u nekoj budućnosti naravno da će nam faliti kvalificiranih radnika iz tog područja i upravo je sad prilika kad imamo sredstva iz NPOO-a da, da taj cilj i ostvarimo.
Hvala lijepa. Gospodin Brčić.
Hvala g. potpredsjedniče. Cijenjena kolegice, ma ja bih ovdje spomenuo jedan itekako možda ne toliko u velikom obujmu značajan, ali po svojoj važnosti i po jednom socijalnom karakteru itekako važan segment obrazovanja, a znamo da mnoge strukovne škole, barem iz županije iz koje ja dolazim, imaju taj segment obrazovanja, a to je obrazovanje osoba sa smetnjama u razvoju. Nismo imali ovdje prilike čuti baš da se to spominjalo il sam nešto propustio. Ja vjerujem da će ovim izmjenama i dopunama na jednak način biti zastupljeni i ovi članovi našega društva. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor.
Da, kolega Brčić hvala na tom pitanju. Da, zaista nisam primijetila da su se danas kolege puno dotakli teme osoba s poteškoćama koje trebaju posebne, posebne škole za, za svoje obrazovanje. I tu je isto kao i svagdje, što je sredina manja problem je veći jer djeci iz malih ruralnih sredina evo kao što je Ličko-senjska županija srednjoškolsko obrazovanje za djecu s posebnim potrebama uopće ga nema, oni moraju ići negdje dalje i tu je evo ja sam svjesna da se možda i neće otvorit neki posebni razredni odjeli ili nešto, ali svakako treba prilagoditi programe toj djeci. Postoji taj sustav asistenata, ali je to još uvijek mali izbor zanimanja za, za tu djecu u koja se mogu uključiti i često nije čak ni usklađen s njihovim stvarnim potrebama jer pitanje je da li oni to mogu, ono što mogu upisat kod kuće da li mogu poslije koristiti na, na svom radnom mjestu ako ga uopće budu imali, a odlazak od kuće za takvu djecu je svakako i otežan i tu svakako trebamo obratit pažnju na te stvari.
Hvala. Gđa. Dreven Budinski.
Hvala. A poštovana kolegice evo ga spomenuli ste ispitivanja, znači različita su ispitivanja od županije do županije jer su naravno i ovoga razvijenost županija drugačija. Vi dolazite iz Ličko-senjske županije koja stvarno ima i posljedice Domovinskog rata, oštećene škole i gospodarski subjekti raštrkana, pa me evo ga zanima kako je danas u vašoj županiji povezano tržište rada sa gospodarstvenicima i koja grana gospodarstva se razvija u vašoj županiji? Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Hvala kolegice Budinski. Da, što se tiče moje županije stanje na tržištu rada već dugi niz godina se pomalo urušava, mogu to slobodno reći zato što je sve manje i manje stanovnika, sve je manje i manje učenika, poslodavci sve teže pronalaze kvalificiranu radnu snagu. Tako da imamo i taj problem što imamo malo škola koje su raspršene, djeci su poprilično daleko i onda se djeca često odlučuju upisivat ono što im je bliže kućama i vjerujem da bi upravo i tim razvojem novih programa i mreža i uvođenjem novih zanimanja mogli zadržati djecu i osigurati da možda iz okolnih krajeva počnu gravitirati prema Ličko-senjskoj županiji koja je u ovom trenutku i dostupna autoputom tako da nije problem dolaziti od negdje drugdje samo eto treba imati dobru volju i ministarstvo da, da nam odobri uvođenje novih programa koji će biti potrebni na [[Upadica: Hva.a]] tržištu rada.
Gospodin Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice spomenuli ste preporuke HZZ-a vjerojatno to vam je područje blisko, pa koliko se često izrađuju te preporuke i na kojoj razini i kome se oni dostavljaju i koliko često i zapravo čemu ta sva izvještaja služe? Da li oni koriste kasnije onim da se mogu promijeniti određene stvari koje su uočene na tržištu, tržištu rada? Hvala.
Odgovor.
Hvala kolega Šimičević, da spomenula sam u svom izlaganju preporuke zavoda za zapošljavanje. Evo i sama sam ih godinama izrađivala jer sam baš radila na tom radnom mjestu u zavodu za zapošljavanje. One su dosada bile neobaveznog karaktera, međutim ovog trenutka kada su one postale obvezne vjerujem da se i tim preporukama treba drugačije pristupiti. U ovom trenutku zavod ih izrađuje godišnje prema sebi dostupnim podacima i mislim da je to jedina ustanova u državi koja se uopće bavi tako nečim i vjerujem i potrebno je ojačati kapacitete zavoda za zapošljavanje u tom smislu, djelatnike educirati i dati im neke alate kojima će moći odraditi sveobuhvatnu, ali i dugoročne prognoze stanja na tržištu rada jer zaista one se izrađuju sad godine u godinu i zasada je bitno pratiti ono što se ponavlja svake godine. To je zaista ono što je deficitarno, a da bi se mogla raditi dubinska analiza bi.
Gospođa Maksimčuk.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Uvažena kolegice vi ste vašu raspravu povezali ujedno i sa demografskim pitanjem što naravno i ima smisla. Osvrnuli ste se na rasprostranjenost odnosno zemljopisnu udaljenost u vašoj županiji što evo definitivno i ja mogu možda povezati sa udaljenošću u mojoj županiji nekih mjesta jel. I osvrnuli ste se naravno za i na prijevoz učenika. Upravo je zbog ukidanja nekih linija u ruralnim područjima vlada prošle godine krenula u sufinanciranje javnog linijskog prijevoza putnika kao javne usluge. Županije su dužne napraviti novu mrežu. Ja sam sigurna da će one u tome kontaktirati jedinice lokalne i regionalne samouprave odnosno i naše škole jel po broju učenika naravno da bi bilo realno ovaj jedan od kriterija za tu uslugu. Ja sam sigurna da dobrim, dobrim prijevozom putnika odnosno dobrim linijama koje bude jednim dijelom bismo sačuvali i te ruralne krajeve [[Upadica: Vrijeme.]] kao što je to naravno u Slavoniji ali i u vašoj Lici.
Odgovor.
Hvala kolegice Maksimčuk, da dotakla sam se i u tome dijelu jer naročito županije koje su raspršene imaju problem sa prijevozom učenika jer ti učenici često žive i po 30-40 km udaljeno od škole i oni su zakinuti zaista i za dolazak na nastavu, gubo puno više vremena, često ne mogu sudjelovati u izvannastavnim aktivnostima koje su im isto potrebne i upravo zato i ako radimo neku strukturnu reformu obrazovanja to znači, to ne može počivati samo na jednom resoru i sigurno da se i ostali resori kao što je pitanje prometne povezanosti moraju aktivirati i učiniti dostupnim makar te linije subvencioniranjem, uvođenjem nekih bržih, efikasnijih rješenja kojima bi učenici mogli dolaziti na nastavu, ali i na izvannastavne aktivnosti. Nadam se da će jedinice lokalne se prihvatiti toga i pokušati stvoriti što bolje uvjete za sve učenike u cijeloj državi.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić.
Poštovana kolegice drago mi je da ste spomenuli djecu s poteškoćama u razvoju. Oni su doista u nezavidnoj situaciji i potrebno je razvijati društveni senzibilitet i omogućiti njima pogotovo s obzirom da se često upisuju upravo u strukovne škole što lakši upis da ne kažem i poticaj da nastavljaju sa srednjoškolskim obrazovanjem. Međutim kako u tom svjetlu, svjetlu te činjenice o kojoj ste vi govorili unutar svog govora tumačite najnoviji prijedlog izmjena pravilnika u upisu u srednje škole koji je došao od resornog ministarstva, a koji ukida taj jedan mali dodatni bod za djecu sa zdravstvenim teškoćama koji je trebao zapravo osnažiti njihovo upisivanje u srednje škole i prepoznati njihovu zahtjevnu situaciju jer nisu u istoj situaciji ni za stjecanje znanja, ni pokazivanje vještina tokom osnovnoškolskog obrazovanja.
Odgovor.
Hvala kolegice Raspudić, evo u ovom trenutku ne znam o kojem pravilniku govorite, ali jasno mi je iz ovoga što ste rekli da očito ide na, prema smanjivanju prava odnosno mogućnosti na upis djece s posebnim potrebama u strukovna zanimanja to je svakako nešto što se nadam da će se ispraviti ukoliko se vidi da, da djeca se na taj način ne mogu upisivati. A svima bi nam svakako trebalo u cilju da se što više programa i prilagodi djeci sa posebnim potrebama kako bi oni mogli biti aktivni dionici na tržištu rada i živjeti od svog rada u konačnici. To je zaista sad, opet govorim lakše je u Zagrebu ili nekim većim gradovima, a mi u manjim sredinama smo zakinuti i za tu mogućnost da nam se i djeca s posebnim potrebama adekvatno obrazuju, a što je najznačajnije još se i poslije teže i zapošljavaju.
Slijedeća replika, poštovana zastupnica Maja Grba Bujević.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice, Ličko-senjska stvarno, uistinu ima svoje specifičnosti, ono što je iz mog sektora to je zdravstvo, veliki je nedostatak medicinskih sestara i tehničara, mahom sestara jer žene prevladavaju u toj struci. S obzirom da nemate srednju medicinsku školu i s obzirom da vam se djeca školuju po Rijekama, Karlovcima, Zagrebu, Zadru, zato vam i nedostaje taj dio kadra koji treba silno svim zdravstvenim ustanovama. Oni odu u školu i ostanu tamo. Koliko bi značila Srednja medicinska škola u Gospiću za daljnji razvoj zdravstvenog sustava u Ličko-senjskoj županiji?
Odgovor.
Hvala kolegice Grba-Bujević. Da, Ličko-senjska županija je raspršena županija i ima dosta i domova zdravlja, hitnu medicinsku službu, ima i opću bolnicu, ali evo u zadnje 3.g. ima i program za obrazovanje srednjih, srednjoškolski program za obrazovanje medicinskih sestara. To je program koji se ne provodi kontinuirano, provodio se prije par godina dvije generacije, onda kad dođe do zasićenja program se prekine i sad evo čini mi se treću godinu taj program traje, ali tu se isto javlja problem što je možda, naročito sad u pandemiji zauzetost predavača i svega ostalog, ali evo donekle se snalaze i taj program ide dalje i nadam se da ćemo uspjeti imati dovoljno medicinskih sestara za svoje potrebe. To je kadar koji zaista teško za očekivat da će doć odnekud drugdje raditi kad im se svagdje nudi mogućnost za posao.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Kolegice Pocrnić Radošević, jako dobro ste rekli između ostalog da za opstanak stanovništva u manjim sredinama je iznimno važno osigurati srednjoškolsko obrazovanje. Naime, evo iz iskustva grada Vodica mi nažalost iako smo grad i neko neće reći da smo manja sredina, imamo gotovo 10.000 stanovnika i još uvijek nemamo srednju školu. S obzirom da sam bila gradonačelnica Vodica znam koliko truda i napora sam dala jer imali smo visokoškolsku ustanovu i žalosno je da prije možeš doći do visokoškolske ustanove nego do srednjoškolske, naravno osnovnu školu imamo. Bili smo spremni osigurati i financijske i financijsku pomoć dati, osigurali smo prostor, međutim srednju školu nismo mogli dobiti. Susjedni grad ima sve one programe koji su neophodni za naše područje, dobiti novi razred rijetko koja škola i ravnatelj se odriče tog programa. Dobiti više različitih [[Upadica: Vrijeme]] programa isto je gotovo nemoguće.
Odgovor.
Pa evo hvala kolegice, malo ste istakli situaciju u vašem kraju i vjerujem da to nije jedino tamo, ali mislim da nam u tom slučaju kad se mi između par lokalnih jedinica treba odlučiti koja će gdje da bi tu možda i ministarstvo moglo dati neke čvršće smjernice u kojem smjeru razvijati pojedini grad, općinu, županiju ili slično i da na taj način stvaramo tu, te i centre kompetentnosti i obrazovne programe koji bi se grupirali na jednom mjestu. Evo recimo mi sad u Gospiću bi želili, smatramo da nam treba geodetskih tehničara, građevinskih tehničara i sad ovisimo o dobroj volji ministarstva da li će se to moći i otvoriti, ali zašto ne bi djeca iz okolnih krajeva, pa i Vodica došla u Gospić se, se školovati na neki način, ali da imamo te kvalitetne škole koje će, koje će biti dostupne svima.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Sanja Radolović.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice, vi ste lijepo spomenuli da su demografska kretanja u vašoj županiji napravile rezultat kakav imate danas, mali broj učenika koji pohađaju zapravo strukovno obrazovanje i osposobljavanje. Iako se možemo pohvaliti udiom učenika koji je najviši u EU znači gotovo 70% koji pohađaju srednjoškolsko obrazovanje i osposobljavanje činjenica je da su demografska kretanja napravila svoje, da su najviše pogođeni time upravo ti programi naukovanja i da se broj učenika u posljednjih 6.g. koji to pohađaju zapravo prepolovio. Ja vas pitam kako komentirate onda činjenicu da je vaša stranka jednom populističkom mjerom htjela preokrenuti ta demografska kretanja i da ste ponudili 200.000 kuna osobi koja se vrati u našu zemlju i da je u mjesec dana taj rezultat polučio jednom osobom koja je iskazala interes?
Pardon, hvala kolegice. Evo krenuli ste od demografskog pitanja i da zaista pitanje obrazovanja je demografsko pitanje i pitanje opstanka. Neki krajevi su tim pogođeni više, neki manje, mi još vučemo i te, to što nam se dogodilo u Domovinskom ratu, osipanje stanovništva, kadra i svega ostaloga, ali vjerujem evo da ćemo, da ćemo ovakvih predmetnim zakonskim izmjenama i zajedničkom suradnjom svih JLS i ministarstva uspjeti nešto napraviti po tom pitanju. A što se tiče demografskih mjera koje je vlada predložila zaista mjera je, mjera je tu na raspolaganju je, ako je neko zainteresiran koristit će je, a ako je ne vjerojatno će se modificirati na neki drugi način, znači nije se nikom uzelo da bi se nekom dalo. Prema tome, ako ne bude, ako ne bude prihvatljiva onda će se vjerojatno modificirat na neki način.
Vrijeme. Slijedeća pojedinačna rasprava poštovana zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče HS, uvaženi predstavnici Ministarstva znanosti i obrazovanja i Agencije za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, poštovane kolegice i kolege. Evo ga, dakle rasprava o ovom prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o strukovnom obrazovanju je ujedno i prigoda da se i potreba naravno da se raspravi stanje u sustavu strukovnog obrazovanja i da se evo i kroz sve ove rasprave ukaže na neke kritične točke sustava koji kao što sam rekla obuhvaća 300 ukupno ustanova odnosno strukovnih srednjih škola, gotovo 100.000 učenika, gotovo negdje oko 5.500 nastavnika u sustavu i 281-om programu. Već je bilo spomenuto nekoliko puta da su istraživanja pokazala, ali i ne moramo čak previše pratiti istraživanja dovoljno je da samo budemo malo realni i da pratimo situaciju da možemo konstatirati da je naš sustav strukovnog obrazovanja onakav kakvim ga trenutno vidimo i imamo prije svega neusklađen s tržište rada. Drugo, prilično zastario, mislim na zastarjele programe odnosno kurikulume strukovne, da nam je sustav nefleksibilan i da nam je neatraktivan i u značajnom mjeri podcijenjen u društvu u smislu što onda dakle za posljedicu ima slabu motivaciju naših učenika za upis strukovnih programa. E sad, kad su u pitanju strukovni programi odnosno kurikulumi, kad je u pitanju upisivanje strukovnih programa, pa onda i završavanje iako dakle vratit ću se na podatak da Hrvatska je što se tiče toga u okviru EU na dosta dobrom mjestu, 4. je među članicama zemljama EU sa brojem učenika upisanih u strukovna obrazovanja, međutim u strukovne programe, međutim smatram da ipak treba posebno naglasiti nekoliko trendova. Prvi trend koji primjećujemo u Hrvatskoj, a da bi nešto postalo trend mora se ponavljati određeno, određeno vrijeme, a to se događa i to vidimo na dijelu, to je kronični manjak tradicionalnih strukovnih zanimanja kao što su ne znam tesari, vodoinstalateri, automehaničari i limari itd., zidari jel. Na drugoj strani imamo jedan trend koji nam donosi ovo postmoderno vrijeme u kojemu živimo vrijeme 4. industrijske revolucije, pa i 5. industrijske koja nam je pred vratima odnosno na pragu, ono što se događa je činjenica da mnoga od budućih zanimanja još uvijek nisu kreirana odnosno mi danas, a pogotovo naši sadašnji učenici je li, koji uključuju se u formalno, formalni odgoj i obrazovanje od nižih razreda osnovne škole sada trenutkom upisa još uvijek ne znaju koja će biti, koja će zanimanja biti tražena kada oni završe svoje obrazovanje. To su dva trenda koja pred nas postavljaju pitanje kako zapravo oblikovati strukovne kurikulume da oni funkcioniraju u sadašnjosti i bliskoj budućnosti zato što živimo u doista jednom postmodernom svijetu u kojemu se promijene događaju ne slučajnom brzinom, tržište rada je turbulentno, podložno je diskontinuitetu i tu sad je pitanje zapravo upisne politike i pitanje kakva bi ona trebala biti da zadovolji tržište rada. Zakonom smo vidjeli imamo propisanu obvezu suradnje sa Zavodom za zapošljavanje pri kreiranju upisne politike. Međutim, mi od zavoda možemo dobiti informaciju sada, pa onda ako uzmemo u realnost činjenicu za određeno zanimanje koje nam preporuči zavod u smislu upisne politike trebamo najmanje 3.g. da ju proizvedemo je li u programu nakon 3.g. obrazovanja. E sad je pitanje je li ono što vrijedi sada, hoće li vrijediti za te 3.g. s obzirom na turbulentnost tržišta i na brzinu promjena koje nam se događaju u današnje vrijeme. I što se tiče možda je važno reći povezanosti s tržištem i gospodarstvom, jako je bitno shvatiti da živimo u vremenu prijelaza iz tzv. plavih u bijele ovratnike odnosno prijelaza iz manualnih radnika u radnike znanja odnosno intelektualne radnike i to je činjenica koju ćemo morati prilagoditi … [[Govornik se ne razumije]]
Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Marija Selak Raspudić.
Evo budući da sam već prethodno postavila pitanje, a kolegica nije bila sigurna o kakvim se izmjenama radi, vjerujem da ćete vi znati. Zanima me s obzirom da razgovaramo o strukovnom obrazovanju, a da se ono uvelike tiče jedne vrlo ranjive društvene skupine, a to su osobe odnosno djeca sa zdravstvenim poteškoćama, kako vi u svjetlu te činjenice komentirate predložene izmjene Pravilnika o upisima u srednju školu u kojima se taj jedan mali bod ukida, a ranije se dodjeljivao za zdravstvene poteškoće, čime se priznavao poseban status djeci sa zdravstvenim poteškoćama i olakšavao im se upis u srednje škole. Najnoviji prijedlog pravilnika ukida taj bod za zdravstvene poteškoće. Budući da se to tiče često baš djece koja upisuju i strukovne škole zanima me kako to komentirate.
Hvala vam lijepa kolegice na postavljenom pitanju. Zaista nisam evo bila u prigodi vidjeti taj pravilnik, nisam znala da se on mijenja. Kad ste postavili pitanje ili replicirali nekome od kolegica učinilo mi se da ste govorili o pravilniku koji se primjenjuje na učenike s posebnim potrebama, ako se ne varam, tako ste se izrazili, tako da ili ste govorili o učenicima sa zdravstvenim teškoćama, ne mogu reći, tako da mi je prvo palo na pamet da bi trebalo jasno razlučiti kategorije učenika s posebnim potrebama jer tu svrstavamo dvije vrste, dvije kategorije učenika. Djeca s posebnim potrebama su i djeca s teškoćama u razvoju, ali i darovita djeca, pa sam u prvom mahu pomislila da se radi o tom pravilniku. Što se tiče ovog pravilnika upisa, koji regulira upis djece sa zdravstvenim teškoćama da bi ga mogla komentirati moram ga najprije pročitati i vidjeti, zaista ga nisam pročitala do sada. Tako da oprostite, al ne mogu vam govoriti o nečemu što nisam imala.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Marijana Petir.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolegice Bedeković, već duži niz godina u Hrvatskoj se planira graditi majstorska škola koja bi onda omogućila brzu aktivaciju mladih na tržištu rada jer znamo da je za zapošljavanja, ali i za otvaranje obrta važno položiti i majstorski ispit. Također bi se na taj način unaprijedilo i moderniziralo obrazovanje za obrtnička zanimanja koja su svakako ključan pokretač razvoja gospodarstva. Prema zadnjim informacijama koje ja imam plan je da se takva škola gradi u Sisku, što bi u bitnome doprinjelo revitalizaciji cijelog tog prostora koji je i u posljednje vrijeme još jednom teško stradao nakon Domovinskog rata i to u potresu, ali isto tako vjerujem da bi takva jedna škola u jednoj ako možemo reći ruralnoj sredini bitno doprinijela ne samo revitalizaciji već i zapošljavanju mladih ljudi i njihovim kvalifikacijama za obrtnička zanimanja, pa me zanima vaš stav o tome.
Hvala vam lijepo poštovana kolegica na postavljenom pitanju. Svakako pozdravljam ovu inicijativu i pozdravljam otvaranje ove majstorske škole. Naime, znademo svi kad su u pitanju majstorska zanimanja da je zapravo majstorski ispit kruna i završetak školovanja i nakon, njegovim polaganjem zapravo osoba dobiva zeleno svjetlo da uđe u svijet struke za koju se preko, u okviru strukovnog zanimanja i strukovnog programa obrazovala. Svakako otvaranje jednog takvom centra u Sisku za koji znademo s kakvim se problemima i poteškoćama suočava nakon potresa otvara dakle dodatne benefite ne samo za sredinu u kojoj se otvara, nego i za kandidate koji će u tom dakle jednom majstorskoj školi ili u tom jednom centru polagati svoje majstorske ispite u smislu i standardiziranosti postupka samog ispita, a onda i znači benefita za samu sredinu. Na kraju krajeva mogućnost ostanka u toj sredini ili otvaranja dakle novih obrta ili novih [[Upadica: Vrijeme.]] gospodarskih subjekata.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Katarina Nemet.
Zahvaljujem. Poštovana kolegice molim vas da komentirate jedan nonsens, a to je konkretno, Srednja strukovna škola Eugen Kumičić pošalje zahtjev Ministarstvu znanosti za otvaranjem novih odjela, automehatroničar i vodoinstalater. Ministarstvo znanosti uredno taj zahtjev odbije, a s druge strane imamo Ministarstvo gospodarstva koje stipendira baš takva zanimanja. Pa kako je to moguće, možete mi molim vas komentirati.
Odgovor.
Hvala lijepa poštovana kolegice, naravno da ja nisam upoznata sa konkretnim slučajem. Ovdje se vjerojatno radi o otvaranju novih strukovnih programa, dakle osuvremenjivanju strukovnih kurikuluma za dotična zanimanja koja ste vi naveli. Ne mogu ulaziti u konkretan odgovor ministarstva jer opet kažem ne znam trenutni, trenutni slučaj. Ono što znam i da ministarstvo sigurno vodi prije svega računa o potrebi usklađivanja svih zanimanja pa tako i strukovnih zanimanja na razini dakle srednje škole sa Hrvatskim kvalifikacijskim okvirom koji se dovodi u vezi sa izlaznim, izlaznim kompetencijama, standardom kvalifikacije i standardom zanimanja. Ukoliko je takva procedura zadovoljena i jedan takav, jedno takvo zanimanje uneseno u registar HKO-a ja onda ne vidim problem. Dakle, pitanje je jesu li ovi uvjeti svi ispunjeni pa je u tom smislu i odgovor Ministarstva znanosti i obrazovanja.
Slijedeća replika, poštovani zastupnik Rade Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana kolegice iz dostupnih podataka mi znamo da upisujemo više učenika u srednje strukovne škole nego u EU, dakle nije problem pomanjkanja upisanih učenika nego je možda problem atraktivnih zanimanja koje traži tržište rada. E da li, ja vas molim da komentirate možda strategiju obrazovanja i na koji način bi mi mogli riješiti ove probleme da školujemo ljude za zanimanja koja dolaze, a ne za zanimanja koja odlaze. Dakle i kroz strategiju obrazovanja, a jasno i kroz mrežu škola taj bi se problem zasigurno mogao riješiti. Hvala.
Hvala vam lijepa poštovani kolega na ovom pitanju. Ovo je jako dakle važno pitanje trebalo bi mi puno više vremena od minute da odgovorim, ali možemo kasnije nastaviti razgovor o tome. Svakako da što se tiče atraktivnosti programa koja je povezana sa osuvremenjivanjem strukovnih kurikuluma u značajnoj mjeri utječe na osnaženu upisnu politiku, atraktivnost programa i želju za upisivanjem ovih programa od strane naših učenika. Ovu kompleksnu problematiku je jako važno rasvijetliti i u strateškim dokumentima i jako važno upravo strateškim dokumentima obrazložiti, objasniti i dati način na koji će se atraktivnost strukovnih programa ponuditi našim učenicima i kao posljedicu ćemo onda imati povećan broj [[Upadica: Vrijeme.]] strukovnih programa i njihovu suvremenost i prilagođenost tržištu rada.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Anita Pocrnić Radošević.
Hvala potpredsjedniče. Poštovana kolegice, nastavit ću ono o čemu sam govorila i u svojoj raspravi, a to je da u ovom trenutku jedini način da djeca iz manjih sredina i s malim izborom zanimanja upišu željeno zanimanje i tržištu rada potrebno zanimanje je da odlaze u druge gradove. I naravno to poskupljuje, poskupljuje cijenu obrazovanja za roditelje, smještaj, prijevoz i sve ostalo i tu trebamo staviti naglasak na stipendiranje. Ovim prijedlogom zakona se izrijekom propisuje stipendiranje iz različitih izvora iz EU i sredstava jedinica lokalne, regionalne samouprave ali i iz privatnih poslodavaca. Vjerujem da će upravo tim fleksibilnijim načinom stipendiranja i izdašnijim stipendiranjem djeci ipak biti omogućeno bar u nekoj, nekoj prvoj fazi da odlaze u druge gradove i da bar tako mogu upisati željeno i potrebno zanimanje.
Dakle, već sam rekla u raspravi u ime našega kluba da se ovim zakonom, ovim prijedlogom izmjena i dopuna po prvi puta zakonom regulira područje i pitanje i izrijekom pitanje stipendija u sustavu strukovnog obrazovanja. Što to znači? Stipendije do sada nisu bile obvezujuće. Ovdje se znači zakonom regulira i time se otvara dakle mogućnost vođenja računa o ravnomjernoj raspodjeli stipendija iz različitih izvora bilo da se radi o državnom proračunu, bilo da se radi o fondovima EU, bilo da se radi o sredstvima lokalne, područne i regionalne samouprave ili ono što je jako bitno sredstvima poslodavaca. Upravo na taj način se pruža mogućnost učenicima iz svih sredina upisivanje željenih programa, dakle strukovnih na temelju kojih će oni moći pronaći mjesto u budućem svijetu rada i na tržištu rada.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Poštovana kolegice Bedeković, dakle nešto oko čega se možemo svi složiti je važnost strukovnog obrazovanja, nešto oko čega se možemo svi složiti zapravo da imamo tu problem i da taj problem nije kratkoročan nego je dugoročan. Ovaj zakon daje neke opcije i neke varijante. Ja moram priznati da me uvijek muči kad se mi puno više bavimo formom nego se bavimo sadržajem. Dakle, točno znamo u ovom trenutku što nama fali na tržištu i znamo u kojem smjeru će se Hrvatska razvijat. Nije bilo nijednog govornika koji ovdje nije spomenuo zidare, ne znam tesare, armirače, u krajnjoj liniji keramičare, sve ona nekakva zanimanja koja su relativno jednostavna. Sad ono što bi trebao biti cilj kako poboljšati i ono što mene muči je ova odredba čl. 26. odnosno izmijenjen čl. 26. odnosno 26.a., mentorstvo i uvođenje za mentora koji je još jedan dodatan ispit koji on mora da bi uopće bio mentor proći, dal nam to treba?
Vrijeme, odgovor. Odgovor izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice hvala vam na pitanju, ovo je važno pitanje, pitanje treba li nam ili ne treba. Reći ću vam situaciju, a imam iskustva jer sam radila u strukovnoj školi, doduše prije dosta godina, ali čini mi se da se situacija nije, nije puno promijenila do dana današnjega gdje vi učeniku dodjeljujete nekoga tko će ga pratiti na praktičnoj nastavi, s jedne strane ustanova dodjeljuje profesora koji je voditelj stručne prakse, a s druge strane poslodavac mu tamo daje nekoga tko pazi na njega. Najčešće se to svodi na formu, poslodavac tamo ne pazi na njega, a ovdje na ovoj strani imate ispunjen dnevnik stručne prakse koji stoji negdje naslagan na stolu da se to na kraju sve kompletno pregleda i da se forma privede kraju. U tom smislu smatram da je važno zakonom regulirati i pitanje mentorstva. Zašto? Upravo zato da bismo zakonom regulirali situaciju da se kod poslodavca netko zaista tim učenikom koji je na praksi ozbiljno bavi, kratko vrijeme.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice, rekli ste da zanimanja koja nam ne dostaju su tesari i vodoinstalateri i zidari itd.. Nažalost, na listi zanimanja koja nam nedostaju su čak 43. Samo u turizmu koji nosi hrvatski BDP nam nedostaje oko 20.000 radnika unatoč tome što Ministarstvo turizma ulaže znatne napore, što ima jako dobru suradnju sa poslodavcima. Naime, poslodavci su se u 100%-tnom većem broju odazvali njihovom pozivu za stipendiranje učenika u ugostiteljstvu i turizmu. Stipendije su porasle od 1.200 na 2.000 kuna, tako se koristi oko 500 stipendista. I dalje imamo veliki problem sa radnom snagom i uvjerena sam da upravo ovakvim pristupom možemo dobiti i veći broj radnika u turizmu koji nam nedostaje, a i kvalitetnijom radnom snagom.
Hvala vam lijepa. Poštovana kolegice da, doista evo čine se napori da se strukovna zanimanja populariziraju, poražavajuća je činjenica da imamo ukupno 43 vrste strukovnih zanimanja koja su nam u ovom trenutku deficitarna i nema ih. Na jednoj strani činimo sve da motiviramo učenike da upišu ta strukovna zanimanja, poslodavci na drugoj strani čine svoje da ih kroz stipendiranje privuku i kroz stipendiranje na neki način i regrutiraju u svoj sustav, a ja bih rekla da bismo do kraja uspjeli u tome i da bismo ih smjestili na tržište rada po meni ključni moment je njihov budući osobni dohodak odnosno plaća kod poslodavca koji traži njihovo, njihovo specifično strukovno zanimanje. Imamo nažalost činjenicu da nam dosta mladih nezadovoljno postojećim plaćama u struci za koju završe srednjoškolsko obrazovanje dakle odlazi i traži svoju sreću dalje.
Vrijeme. Posljednja replika poštovana zastupnica Sanja Radolović.
Zahvaljujem još jednom poštovani potpredsjedniče. Drago mi je šta je kolegica prije mene upravo spomenula politiku stipendiranja i ono što se, što stoji u izmjenama zakona piše, kao jedan od načina za otklanjanje još primjetnog raskoraka između potreba tržišta rada i odabira strukovnih programa po prvi put se izrijekom propisuje mogućnost dodjeljivanja stipendija. Međutim, meni su se obratili ogorčeni roditelji i ogorčeni učenici i rekli su mi kako ove godine nakon niza godina nisu raspisani javni pozivi za stipendije učenika koji se obrazuju za deficitarna zanimanja iako su prošle školske godine najnormalnije dobivali 1.500 kuna mjesečno, pa se zapravo s pravom postavlja pitanje o kakvim stipendijama se radi, o nepostojećim, imaginarnim stipendijama? Ja bi molila ako mi možete odgovoriti i komentirat da li imate kakva saznanja o ovom slučaju da nisu zapravo raspisana, raspisane stipendije za deficitarna zanimanja?
Odgovor.
Hvala vam lijepa kolegice na postavljenom pitanju. Čini mi se da to nije prvi put postavljeno pitanje, netko je već slično pitanje postavio. Ja zaista nemam informacije znači o tome, eventualno se može postaviti pitanje resornom dakle ministarstvu koje bi dakle o tome trebalo dobiti informacije i voditi računa, pa onda informirati sve nas saborske zastupnike. Ja zaista ne mogu govoriti o nečemu o čemu informaciju nemam. Hvala vam lijepa.
Slijedi pojedinačna rasprava poštovanog zastupnika Gorana Ivanovića.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče HS, uvaženi državni tajniče sa suradnikom. Puno je bilo danas govora ovdje o nečem što mislim da je bitna tema, dapače to je nešto što će bitno odrediti kako će Hrvatska i tržište i hrvatsko tržište rada izgledati u nekom vremenu ispred, ispred nas, ali prije nego što o ovome nešto kažem dozvolite da potrošim jedno 25-30 sekundi na ono što je vlada danas donijela kao paket mjera za pomoć svim hrvatskim građanima. Dosta smo toga slušali ovdje u Hrvatskom saboru kako vlada apsolutno ništa ne čini. Danas se pokazalo da je ovo vlada koja razumije u kojem se trenutku Hrvatska nalazi ne samo globalno nego općenito i svaka čast na tome. A sada ćemo malo progovoriti i o ovome što sam i na početku rekao da je vrlo, vrlo bitna tema, problema je tu puno. Ja vjerujem da ljudi koji su radili na izradi ovog zakona su puno toga uočili i sad to na određeni način želimo promijeniti što apsolutno pozdravljam. Rekao sam u uvodu kad je državni tajnik obrazlagao u ime predlagatelja da je vrlo bitno uspostaviti taj partnerski odnos, škola, poslodavac, učenik. To je nešto što je vrlo bitno. I ona druga stvar za koju ja smatram da je, da je vrlo bitna, ne možemo sve strukovne škole promatrati jednako odnosno u geografskom smislu ih ne možemo promatrati, a ni u gospodarskom smislu ih ne možemo promatrati jednako. Zašto? Zato što pojedina mikro područja gdje se nalaze pojedine strukovne škole imaju sasvim drugačije gospodarske djelatnosti koje se odvijaju na tom, na tom prostoru i to je vrlo bitno. Ja ću istaknuti primjer Srednje škole Valpovo. Srednja škola Valpovo je prije 20-ak godina imala 1.100 učenika taj broj je sada pao na 500 učenika. Znači to je već prvi problem koji apsolutno imamo i s druge strane, valpovačka srednja škola se nalazila na području gdje je djelovao kombinat Belišće sa 7.000 zaposlenih i kombinat Valpovo koji je imao negdje preko 5.000 zaposlenih radnika i tu su potrebe za takvim djelatnostima bile apsolutno potrebne i mi smo nekada upisivali po 2 ili 3 čak i 4 razreda strojobravara, tokara, svega onoga što je trebalo toj industriji. Sada je privreda nešto drugačije formirana, ali i sada poslodavci konkretno u Belišću postoji firma koja se Harburg-Freudenbereger koja se bavi izradom presa za izradu automobilskih guma i ona je sama kupila CNC stroj koji je dodijelila školi u Valpovo da učenici se dodatno još kad imaju vremena mogu educirati i obučavati na tom stroju. Što se tiče praktične nastave ona je za strukovno zanimanje ja bi rekao presudna. Nema bez prakse nikada nećeš postati niti keramičar, niti tesar, niti, niti zidar, niti bilo što drugo i dobar mentor. To je također isto vrlo bitno. Stari dobri majstori su nekada bili upravo mentori tim učenicima i to se pokazalo jako dobro. Prije 40-ak godina imali smo sustav srednje škole na slijedeći način da je prve dvije godine srednjeg obrazovanja bilo opće srednje obrazovanje, a tek se nakon 2 godine odlučivali što ćeš ti u svom životu biti u sklopu tog, te 2 godine je također bio jedan dan određen za stručnu praksu koja se obavljala odnosno učeničku praksu koja se obavljala u nekima od gospodarskih subjekata. I tu pojedini učenici ustvari shvatili da je upravo to njihov budući poziv i tu su se opredijelili da budu ne znam tokari, strojobravari ili bilo što drugo. U svakom slučaju brže, više, jače, bolje. To je ključ uspjeha svake države koja razmišlja o svojoj budućnosti. Ni jedan zakon nije uklesan u kamen da ga se ne bi moglo promijeniti stoga ova promjena zakona sigurno ide u prilog tome da mladim osobama da mogućnost da se školuju za ova zanimanja. I na kraju, da se ne zavaravamo bez dobre plaće neće biti niti tokara, niti strojara, niti bravara, niti krovopokrivača, bilo čega drugog. Prema tome taj partnerski odnos poslodavca, škole i učenika je vrlo, vrlo, vrlo bitan.
Replika poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić.
Premda to nije tema ove rasprave koliko je vladi stalo do mjera i situacije s energetskom krizom najbolje je pokazala na raspravama koje su se vodile u Europskom vijeću u listopadu kada je naš premijer rekao da ga ta tema de facto ne zanima da je nam plin samo prijelazna faza prema održivim izvorima energije pa je i očekivano da se ovako kasno reagiralo jer smo valjda do neki dan razmišljali samo o održivim izvorima energije. Vas ću pitati evo budući da je sad ispalo da provodim anketu po Klubu HDZ-a, da li itko čita pravilnike koji se odnose na srednjoškolsko obrazovanje ili barem novine i dnevni tisak, barem naslove ako ne čitate pravilnike, kako vi komentirate činjenicu da je ukinut taj jedan dodatni bod za djecu sa zdravstvenim teškoćama s obzirom na specifičnost njihovog statusa. I molim vas nemojte mi reći da niste ni vi vidjeli jer onda ću se doista zabrinuti za praćenje [[Upadica: Vrijeme.]] obrazovnih procesa onih koji u ime kluba HDZ-a govore o tim [[Upadica: Vrijeme.]] istim procesima.
Odgovor.
Jedino o čemu sam razmišljao dok sam dolazio ovdje za govornicu, a znao sam da vam je ostala još jedna replika da će pitanje koje ste uputili ove moje dvije kolegice biti upućeno i mene. Ja ću reći da ne znam, nisam pročitao, ali ako se to dogodilo onda smatram da je to nepravedno i da to, da to nije dobro, a sada ne možemo stvarno svi znati sve i ne bi htio komentirati nešto što nisam, nisam pročitao i evo šteta što niste repliku potrošili prije mene, ali evo tako je ispalo.
Slijedi replika poštovane zastupnice Marijane Petir.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Ivanoviću udio poljoprivrednika u visokom strukovnom obrazovanju u Hrvatskoj i dalje je za 52% ispod prosjeka EU premda smo po broju mladih poljoprivrednika bolji od prosjeka EU i dalje oko 40% poljoprivrednika starije od 65 godina. Znamo da savjetodavnu službu treba kapacitirati ako želimo postići prijenos znanja i vještina jer danas jedan savjetodavac dolazi na 585 poljoprivrednih gospodarstava. Pa u tom smislu me zanima što možemo napraviti i na koji način pristupiti mladima da ih zainteresiramo da se snažnije uključe u poljoprivredu, ali isto tako da to komuniciramo na način da je važno stjecati nova znanja i vještine kako bi ta poljoprivredna proizvodnja bila uspješnija.
Odgovor.
Tako je, nema uspjeha bez, bez znanja. Možda je poljoprivreda jedan od školskih primjera kako u ovom trenutku zaostajemo upravo za tim, za tim znanjem i koliko će nam bit teško se prilagoditi onome što novi izazovi u poljoprivredi nose sa sobom i tu nema govora. Ja mislim da je unaprjeđivač upravo ovo, moramo mijenjati zakone, moramo mijenjati okvire, moramo poticati ono što nam fali, što nam treba, bez čega ne možemo napredovati i ostvarivati ciljeve koje, koje smo si zadali, biti puno fleksibilniji, biti puno operativniji, ne čekati da prođe 5 ili 10.g. da mijenjamo nešto. I netko je ovdje spomenuo, moramo slušati što nam govore srednje škole. Ne može se dogoditi da srednja škola ima prostora za određena deficitarna zanimanja, a da čeka onda od ministarstva 2., 3. ili 5.g. da se to dogodi. To se ne smije događati, to mora biti puno, puno, puno brže.
Slijedi replika poštovane zastupnice Nadice Dreven Budinski.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, evo ga, sve smo ovo danas vidjeli, imamo 300 strukovnih škola, imamo 139 programa na razini trogodišnjeg, imamo 104 programa na razini trogodišnjeg obrazovanja. Vidli smo da treba biti veća ovoga suradnja između gospodarstva i naravno obrazovanja. Ja dolazim iz županije koja mogu reći da je stvarno iz Varaždinske županije koja mogu reći da je stvarno što se tiče obrazovanja prva u Hrvatskoj i uvijek sad imamo manjak naših đaka, imamo manjak zaposlenih baš u strukovnim. Zbog čega? Zbog toga jer je problem plaća, mislim da imamo zanimanja gdje su možda potplaćeni i zato nam mladi na neki način odlaze van. Mislim da bi trebalo više biti … [[Govornik se ne razumije]] između tržišta rada i gospodarstvenika i sa obrazovanjem baš što se tiče strukovnog… [[Govornik se ne čuje]]
Vrijeme, odgovor.
Hvala vam lijepo na ovom pitanju. Probleme često nije teško detektirati i oni su stvarno vidljivi. Ovdje je danas bilo dosta riječi o tome, a i vi ste to sada spomenuli, to su centri kompetentnosti. Centri kompetencija su vrlo bitni, oni su rasadnici u biti onoga što se na nekom mikro ili makro području može događati, ne treba zaobići ni regionalne i lokalne samouprave i one su vrlo bitne. Regionalne samouprave itekako kroz svoje budžete sufinanciraju deficitarna zanimanja na području svojih županija. To je dobro, čak i sad i pojedini poslodavci žele dodjeljivati stipendije učenicima koji će na kraju moći i raditi kod tog poslodavca kad završe svoje obrazovanje. Ovakvi primjeri kao što je primjer Varaždinske županije moraju bit ogledni primjer za sve. E sad, da li svima treba sve, o tome se da razgovarati, ali bez izvrsnosti nema, nema napretka.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepo. Poštovani kolega, referirat ću se na onaj dio vaše pojedinačne rasprave u kojoj ste govorili o partnerskom odnosu između škole, učenika i poslodavca. Ja ću se prikloniti vašoj tezi i zapravo reći da ja to doživljavam kao svojevrsni trokut škola, učenik, poslodavac koji zapravo ima povratnu, stalnu povratnu vezu i rezultira na kraju sigurnim radnim mjestom i dobrom plaćom. Dakle, vi ste spomenuli primjer vaše županije i grada Valpova i srednjih škola kod vas, a ja ću spomenut primjer moje županije i povezanosti dakle između gospodarstva i strukovnih škola. Svi dobro znaju za Drvnu industriju TVIN u Virovitici i Rapid Virovitica gdje se zapošljavaju i zapošljavali su se drvni tehničari, metalski radnici, tokari, strojobravari i dobru suradnju između Tehničke škole Virovitica, strukovne i Industrijsko obrtničke škole Virovitica koja je u neka vremena rezultirala sigurnim radnim mjestom i dobrom plaćom.
Vrijeme, odgovor.
Hvala lijepo. Tako je, ova sprega škola, poslodavac odnosno gospodarstva i učenika je vrlo bitna. Ona nije samo gospodarska mjera, ona je u biti i demografska i demografska mjera. To treba uzeti kao neku polazišnu točku na način da ćemo tu ostvariti i bolji kontakt i sa poslodavcima odnosno učenik će tu već biti u jednoj određenoj prednosti da će si moći garantirati taj ostanak ovdje u Hrvatskoj, u Hrvatskoj na svojem prostoru naravno ako materijalna primanja budu adekvatna onome što on očekuje od svog znanja i mislim da smo tu na dobrom putu. Treba raditi puno i na promociji i na edukaciji. To je nešto bez čega se danas ne može, danas su možda neka druga zanimanja puno atraktivnija iako kad se pogledaju europski prosijeci Hrvatska je u vrhu EU jel tako po broju učenika koja završe strukovne škole. No nažalost, budimo iskreni jedan dobar dio njih završi na nekim stranim tržištima i onda Hrvatska ima ovo što ima da joj fali … [[Govornik se ne razumije]]
Vrijeme. Posljednja replika poštovana zastupnica Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Pa kolega Ivanović, spomenuli ste kako smo svojevremeno nakon osnovnoškolskog obrazovanja trebali najprije završiti 2.g. općeg obrazovanja i tada samo jednu ili dvije godine onog strukovnog, što mislim da je bilo jako loše jer ja znam svoje kolege koji su željeli biti samo automehaničari ili limari i dvije godine su ratovali, pa čak i izgubili razred zbog biologije, kemije, zemljopisa, povijesti, fizike i slično. Međutim, nešto što ste rekli na samom kraju i mislim da je jako dobro, jako su bitne dobre plaće. Sve više i sve bolje plaćeni su kod nas i kuhari i zidari i to je najveći i dobar motiv da naši mladi bar razmisle krenuti u takva zanimanja. To su zanimanja koja sada već imaju primanja bolja od svog srednjoškolskog profesora koji ih je obučio za takvo zanimanje i mislim da je to velik i bitan motiv za dalje.
Hvala lijepo na ovom pitanju. Ja sam ovo naveo kao primjer i ja se u potpunosti s vama slažem, mislim da su ti učenici gubili 2 godine bez veze, a znali su možda u startu što će, što će bit, za to vrijeme su mogli sticati znanja koja su im bila poslije potrebna. I to je dobro. Plaće apsolutno na prvom mjestu, tu nema, nema razgovora. Kad bi se mene pitalo ja bi svakog mladog učenika nakon osmogodišnje škole, a želi biti doktor za čega se treba školovati 6 ili 12 godina praktički odmah poslao da se školuje za to zanimanje da stigne u nekom vremenu završiti, diplomirat onda koristiti sustavu puno duže nego što je ovog trenutka sada. Prema tome te stare sam prakse samo spomenuo vizavi onoga o čemu se danas raspravljalo, a ne da su one bile dobre, zasigurno ne.
Slijedeća pojedinačna rasprava poštovane zastupnice Sanje Radolović.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovane kolegice i kolege zastupnici, današnjim Prijedlogom izmjena Zakona o strukovnom obrazovanju u ocjeni samog stanja navodi se kako je Ministarstvo znanosti i obrazovanja provelo istraživanje u razdoblju od 2016. do 2018. i da izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada te da je glavni problem manjak praktičnih znanja potrebnih za obavljanja određenog posla. Vezano za prvo i prvi problem dakle izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada kako mi kažu iz samih strukovnih škola problem je vrlo jednostavan. Zapravo rješenja su dva. Prvi problem su upisne kvote za deficitarna strukovna zanimanja koja su po njima premala, premale, nedovoljne i nedostatne. Drugi problem su premale plaće. Treba još kod problematike upisnih kvota reći o onome što sam govorila i u replici da škole kada daju kvote za razliku od visokog obrazovanja one nemaju autonomiju u provođenju samih kvota pa prvo te kvote idu od škola na korekciju osnivačima, malo ih osnivači naprave korekciju. Mogu reći u Istarskoj županiji kako je našoj županiji i donedavnoj stranci koja je tamo bila na vlasti u županiji bio tzv. policentrični razvoj u naglasku pa evo da se ne ugase neke škole ajmo sve učenike poslati u Pulu najveće gospodarsko središte, ali onda za djecu iz Pule, za učenike iz Pule nema više mjesta u tim školama pa oni putuju 50, 60, 70 kilometara dalje u škole u Buje i Buzet. Mislim da sve to skupa nije dobro i da se ovim zakonskim izmjenama neće apsolutno riješiti taj problem. Zatim, glavni problem manjak praktičnih znanja potrebnih za obavljanje određenog posla. I sami ravnatelji i učitelji u strukovnim školama mi kažu da rješenje postoji, a to je jedinstven model obrazovanja tzv. JMO koji je nepotrebno po njima zapostavljen, a daje rješenje za sve navedene zaostatke. Dakle, kako bi se javnost malo bolje upoznala, imamo onaj klasični model, dualni model obrazovanja i ovaj jedinstveni model obrazovanja koji je zapravo preuzet iz njemačkog obrazovnog sustava. Što taj model nudi? Taj model nudi 2600 sati praktične nastave. Dakle, 900 sati u prvoj, 900 u drugoj i 800 sati u trećoj godini, a od toga praktične nastave u radnom procesu kod obrtnika, u gospodarskim subjektima 1.830 sati, 560 sati u prvoj, 630 sati u drugoj i 640 sati u trećoj godini, a ostatak u školi. Treba napomenuti da se broj učenika koji pohađaju ovakav jedinstveni model obrazovanja u posljednjih 6 godina prepolovio. Ova zakonska, ove zakonske izmjene to ne rješavaju. Po prvi puta također se uvodi zakonska obveza za škole, osnivače i resorno ministarstvo planiranja upisa učenika u skladu sa preporukama HZZ-a za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja. Mene zaista zanima na koji način po modelu mrtva batine, bič će se ovo provoditi kad već sada imamo problem sa redukcijom upisnih kvota. Zanima me, vrlo interesantno mislim da bi bilo nepravedno da se srednjoškolsko strukovno obrazovanje dovodi u ovu poziciju, a onda da visoka učilišta, a i sama dolazim sa jednog sveučilišta imaju potpunu slobodu pod krinkom autonomije sveučilišta da ih onda ne poštuju. To je nepravedno, a mislim ako se sudionici strukovnog obrazovanja budu išli žaliti Ustavnom sudu da će biti u potpunosti u pravu. Dakle, zakonska rješenja trebaju biti jednaka za sve. S druge strane privatni sektor uopće nema obvezu prijave potrebe za radnom snagom prema HZZ-u i u veći slučajeva kako kažu sama istraživanja i anketiranja naših poduzetnika i obrtnika oni se ne obraćaju HZZ-u jer smatraju da od njega nemaju nikakve koristi i također uopće ne objavljuju tamo natječaje što nisu niti dužni za razliku od javnog sektora. Spomenula sam što mi i gospođa Bedeković kao predsjednica Odbora za znanost i obrazovanje i kulturu kaže da ne zna, da nije upoznata s time da nisu raspisani ove godine javni pozivi za stipendije učenika koji se obrazuju za deficitarna zanimanja iako su prošle godine i svake godine prije ti učenici dobivali 1.500 kuna mjesečno iako se u samom prijedlogu zakonskih izmjena kaže da će kao jedan od načina za otklanjanja još jednog primjetnog raskoraka između potreba tržišta rada i odabira strukovnoga programa po prvi puta se izrijekom propisuje mogućnost dodjeljivanja stipendija. Ponavljam opet, ne znamo kakvih stipendija, tko će izdavati te stipendije kad vidimo da sustav između raznih ministarstva uopće ne funkcionira po pitanju strukovnog obrazovanja.
Imamo repliku, poštovani zastupnik Gorana Ivanovića.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Uvažena kolegice, dobro, jedan dobar dio toga što ste rekli sigurno stoji i ima problema koji su evidentni i sami nailazimo na njih. No, ono što je bitno mi danas imamo ovdje na stolu izmjene zakona koje ne da pokušavaju nego su našle rješenje kako će određene probleme koje sada imamo riješiti. Što je po vama osim naravno plaća, plaća je sigurno broj jedan u svemu ovome, što još bi bilo dobro, a možda nije, nije obuhvaćeno ovim izmjenama zakona?
Odgovor.
Hvala vam na tom izuzetnom konstruktivnom pitanju puno toga, ali reći ću vam ukratko. Prva stvar, moramo ostvariti da kako imamo visoke cijene u našoj zemlji, tako moramo imati visoke plaće, to je po must, a druga stvar, ovaj prijedlog Zakona predviđa mnoštvo obaveza i uvjeta za poslodavca pa postoji znači mogućnost da će određeni poslodavci odustati od sklapanja ugovora, a treće i najbitnije jest da li mi zapravo imamo u našoj zemlji dovoljan broj obrtnika kod kojih smo vidjeli da se svi ti programi naukovanja zapravo i provode da sve to što ste vi stavili u zakonske izmjene mi možemo i ostvariti. Ja konkretno mislim da je u našoj zemlji industrija na koljenima, da mi nemamo proizvodnih postrojenja, da nemamo industrije, tvornice, a ponavljam, niti malih obrtnika, koji još kad vide sve te administrativne procedure koje moraju ispuniti da bi primili jednog učenika nam u naukovanje, onda i lako odustanu. Evo, to su stvari koje bi trebalo promijeniti i već sam napomenula, trebalo bi se vratiti onom jedinstvenom modelu obrazovanja.
Vrijeme. Ok. Slijedi pojedinačna rasprava, poštovana zastupnica Anke Mrak-Taritaš.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Imamo u prvom čitanju Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju i čitajući ovaj prijedlog i slušajući danas raspravu jer ima u tom, u toj raspravi u nazivniku dosta zajedničkih stvari, a nekako mi je prošlo ono Houston, we have a problem. Imamo ga. Dakle samo je pitanje da li ga želimo riješiti i kako ćemo ga riješiti. Dopustite mi samo da vam pročitam sve zakone koji tretiraju na određeni način temu strukovnog obrazovanja. Osim ovog zakona koji imamo, to je povezano sa Zakonom o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija, pa onda imamo iza toga Zakona o Hrvatskom kvalifikacijskom okviru, pa imamo Nacionalni kurikulum za strukovno obrazovanje, imamo Zakon o ustanovama. I svi ti zakoni su dakle samo oni bazični vezani uz strukovno obrazovanje, a problem koji imamo i koji svi naglašavamo da se mladi ljudi sve rjeđe odlučuju i vrlo rijetko se odlučuju da se strukovno obrazuju, da se sve manje ljudi upisuje u strukovne škole, da znamo mi u ovom trenutku i mi s ove govornice, sa Sabora smo u nekoliko navrata sami govorili o zanimanjima koji su deficitarni i tu nemamo pomaka. Dakle ja neću reći nikakvu novost ako kažem da mi ćemo imati problem i dalje ćemo imati potrebu za radnicima u graditeljstvu, za zidarima, za armiračima, za tesarima, za, ne znam, za keramičarima, da se mladi ljudi sve manje na to odlučuju, ja sam čak u jednom trenutku rekla, pa možda je put da recimo, umjesto tesara, da kažemo da se to zove kontruktor krovnih konstrukcija, možda će to izgledati mladim ljudima zgodnije jer kad će negdje izaći van pa onda će reć, ja ne idem za tesara nego idem za nešto drugo. U jednoj prilici pred nekoliko godina sam željela doći do podatka koliko je upisano soboslikara. Dakle nešto što je zanimanje dakle soboslikara i soboslikara će trebati uvijek. Dakle to su zanimanja koja će trebati uvijek, koji trebaju danas, koji će trebati 2030., koji će trebati 2050. i onda kad sam vidjela koliko ih je malo upisano začudila sam se, a onda sam jednog čovjeka koji se s tim bavi jer naravno, to je i moja struka i uvijek nastojim nekako ono o struci što znam, pitala sam ja koliko vam dolazi djece nakon što su završili na praksu, odnosno tih mladih ljudi, kaže došlo je dvoje i oni su otišli, otišli su u konobare. Dakle, mi imamo problem. Da li ćemo problem riješiti na način da neke stvari još dodatno kompliciramo? Neće. Dakle, ova tema koju sam već spomenula, odredba čl. 26 odnosno tema mentora, ali onda smo za te mentore uveli nešto, a to je ispit, dakle da bi bili mentori, morate imati ispit kojim se dokazuju osnovna znanja o podučavanju učenika, koji se provodi u skladu s nadležnim uređenim propisima iz područja poduzetništva, obrta i iz područja obrazovanja i onda će posebne podatke utvrđivanje ministar pokazat pravilnikom. Formu smo zadovoljili, imamo mentora, mentor mora biti takav kakav je, dakle i oduvijek se je postajao mentor, bez obzira kako se on zvao. Ajde mi recite da li je to poticaj poslodavcima da se zaista uključe uopće u sustav obrazovanja ili im je to otežavajući element. Pitajte ih. Dakle ako imaš mentora i ako će ti taj mentor, da bi mogao biti, morati ići polagati ispit, koliki je to uopće njegova ideja da to sve zajedno radi? Reći će, ma baš me briga, neću imati, neću se s tim baviti, pričekat ću, odradit će netko drugi. Pa to nije smisao. Dakle, što bi trebao biti smisao ovakve jedne izmjene zakona? Smisao bi trebao biti sljedeći. Pod broj 1, da zaista imamo poticaj za mlade ljude da upišu određene strukovne škole. Smisao 2, da olakšamo svim onima koji su u tom procesu, da ne otežamo i 3, nemojte nikad zaboraviti, već neko vrijeme se događa da mi zapravo svoje novce koji su, govorim novce državnog proračuna, trošimo za neke druge zemlje. Mi uredno gledamo kako nam jedanput godišnje dolaze ljudi iz nekih drugih zemalja i nude atraktivne poslove u tim drugim zemljama [[Upadica: Vrijeme.]] i mi to gledamo i samo bilježimo koliko je mladih koje [[Upadica: Imamo nekoliko replika, ...]] smo mi školovali i uložili novce otišlo negdje drugdje.
... prva je poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo kolegice Mrak-Taritaš. Vi ste spominjali neka zanimanja. Ja sam želim vašu raspravu prisnažiti zapravo argumentom o kojem sam govorio kad sam govorio u ime kluba. Imali smo 2 vrlo jasna primjera što znači deficitarno zanimanje, u Britaniji kada je nestalo vozača, dakle čitav sustav logistike je bio na koljenima čak je i vojska morala uskakati da bi sustav opskrbe uopće funkcionirao. A druga stvar vam je također iz Britanije, nemate krojača. Doslovno ako želite popraviti odjeću to ne možete nigdje napraviti. To možda zvuči smiješno sada kao što i nedostatak tesara znači ili kao što znači nedostatak ne znam nekog drugog zanimanja, ali zapravo može proizvesti jako, jako velike posljedice u budućnosti ako se pametno ne postave one sada.
Odgovor.
Hvala lijepa kolega Hajduković. Dakle, mi u ovom trenutku ne moramo biti eksperti, ne moramo biti ni stručnjaci za neka područja, ali u ovom trenutku mi tu svi zajedno bez obzira s koje strane ove sabornice sjedili i bez obzira jel nas ima malo ili puno, možemo bez problema nabrojiti 10 različitih zanimanja kojih više nema, koji nam trebaju u svakodnevnom životu i trebat će nam i dalje u svakodnevnom životu. To neće promijeniti ni nove zelene tehnologije, to neće promijeniti ni digitalizacija, to neće promijeniti ni roboti to će i dalje trebati. Probajte odnijeti ne znam na popravak, probajte kupiti hlače i odnijeti da vam se hlače negdje skrate u Gradu Zagrebu. Ima još uvijek, još ćete uvijek ali je pitanje do kad. Pitanje vozača je pitanje koje je problem EU i pitanje je trenutka kad će biti i kod nas problem. Ova korona je pokazala kao je javni sektor odnosno [[Upadica: Vrijeme.]] javni prijevoz funkcionirao kad je korona napravila pošast.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Marijana Puljak.
Evo, poštovana kolegice samo sam htjela pitati vas komentar evo koji sam navela dakle danas odnosno prema podacima za prošlu nastavnu godinu 70% učenika završnih razreda strukovnih obrazovanja zapravo upiše kasnije visoka učilišta. Zapravo ne ostaju u toj struci, u tim strukovnim obrazovanjima je li za koje su, koja su upisala, zapravo šta nam to govori o atraktivnosti tih strukovnih obrazovanja. Dakle, stalno promoviramo je li i sami ste rekli fali nam desetke zanimanja itd., međutim djeca upisujuću strukovna zanimanja na kraju opet idu dalje na visoka, visoka učilišta. Hvala.
Hvala lijepo. Dakle, ideju dodatnog obrazovanja i nekakvih drugih to je, vi nikom ne možete to ograničiti ili zabraniti samo morate omogućiti atraktivnost tih zanimanja. Ja sam u svojoj pojedinačnoj raspravi zaista spomenula, ja sam se jednom prilikom žalila jer, odnosno jednom prilikom sam rekla, gle kad ide neko u srednju školu i sad kaže ide, to ću i ponoviti, za tesara možda bi bilo dobro da se sukladno nekim novim terminima nekakav novi način to zovemo. Ali ja sam sigurna da će atraktivnost dobivanja posla i atraktivnost uopće mogućnost da nešto radite će se vratiti korak nazad. Dakle, kad netko i završi tu dodatno odnosno odluči se za visoko obrazovanje ne znači da se neće vratiti u ono bazično što je ako mu je taj posao atraktivan i ako tu može raditi. Zašto neki ljudi koji su to završili kod nas kad odlaze u Austriju ili Njemačku rade ono odnosno ću navesti Austriju više ne, rade ono što su se bazično školovali.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Katarina Peović.
Dobar dan. Primijetila sam da ste u svojoj raspravi rekli da eto tako fali tih strukovnih, strukovnih znači obrazovanja odnosno strukovnih škola i uopće kadrova poslije i onda nam fale krojačice jel kad hoćete skratiti hlače pa toga nema u Zagrebu ili negdje drugdje, ja bi samo htjela upozoriti da nije samo stvar u školama, mislim to je i već rečeno prije 70% je strukovnih to je netipično veći broj strukovnih škola nego gimnazija i zakonodavci zapravo se trudi se da poveća broj gimnazija što ja mislim realno i potrebno. Znači nije u tome stvar, nego postoji manjak refleksije na drugu stranu, a to je to famozno tržište rada. Znači ne možemo mi optuživati samo srednjoškolsko obrazovanje za stanje na tržištu i mislim ova vertikalna pokretljivost koja je također bila spomenuta je još i dobra stvar da se razumijemo jer vani i u nekim bogatijim zemljama to i ne postoji.
Odgovor.
Hvala lijepo. Dakle, ne mogu se ne složiti u onom dijelu što je dobra stvar da je mogućnost i daljnjeg obrazovanja i sve ostalo izuzetno dobra stvar, ali i ne mogu, zaista se mogu i složiti u ovom dijelu kojem ne možemo samo optužiti jedan dio jer je sve zajedno jedna cijela šira priča. To je ko kad radite, to vam je ko puzzle, u tom puzzle-u moraju biti svi elementi da bi na kraju imali cijelu sliku. Mi zaista imamo niz problema. Niz problema je i pitanje je kako iz svega toga zajedno možemo doći van, pogledajte koliko nam je potrebno, gdje, gdje imamo manjak radne snage. Imamo manjak radne snage u turizmu i imamo jer na turizmu baziramo veliki dio svog BDP-a i imamo manjak radne snage u građevinarstvu ili u graditeljstvu. I sad je samo pitanje, dakle čak nam više nije ni pitanje do kraja ni plaća, čak oni mogu dobiti i plaću, uopće odnosa prema tom poslu vrednovanje kvaliteta rada tog posla čini mi se u konačnici. Prošla sam vrijeme.
Je, slijedeća rasprava, pojedinačna rasprava je poštovane zastupnice Marije Selak Rasupdić.
Uvodno se ipak moram osvrnuti na činjenicu da mi danas govorimo o srednjoškolskom obrazovanju, a da nisam uspjela dobiti odgovor na aktualno pitanje od nijednog člana Kluba HDZ-a kojeg sam pitala, uključujući i predsjednicu Odbora za obrazovanje o izmjenama pravilnika o bodovanju za upise u srednje škole. A mi smo ovdje kompetentni razgovarati o srednjoškolskom obrazovanju. Ne možemo odgovoriti na aktualno politički i društveno pitanje koje se odnosi na ukidanje boda djeci sa zdravstvenim poteškoćama. Pa evo budući da saborski zastupnici iz redova HDZ-a sve redom nisu niti pogledali taj pravilnik, što znači da čak niti ne čitaju novine jer su mogli vidjeti barem u novinama ako nisu otvorili sam pravilnik, nadam se da će barem državni tajnik u svom završnom obraćanju osvrnuti se na predloženu izmjenu da čujemo opravdanje ukidanja dodatnog boda djeci sa zdravstvenim poteškoćama. Sigurno opravdanje ne može biti malverzacije koje su se događale unutar sustava, malverzacije možemo i trebamo spriječiti, a ne zbog njih kažnjavati najranjivije društvene skupine. Druga stvar na koju se želim osvrnuti u ovoj pojedinačnoj raspravi odnosi se na jednu kakofoniju koja se javila i nejasnoću oko toga treba li nama više ili manje upisane djece u strukovne škole. Statistika upozorava na to da mi prednjačimo o broju upisane djece u strukovne škole. Dapače, ako gledamo upisne trendove koji su se preokrenuli 2019. na 2020.g. trend se upisa u strukovne škole, negativni trend smanjuje, a povećava se negativni trend upisa u gimnazije, dakle opet idemo više prema strukovnim školama. Je li to za nas dobro i što je sa ranijim strateškim dokumentima o kojima sam govorila u raspravi iz 2019. koji su htjeli preokrenuti trend tako da se više usmjeravamo prema općem, a ne strukovnom obrazovanju. Dakle, mi imamo jednu krivu percepciju ili nedovoljno poznavanje činjenica koje nas upućuju na to da nam fali učenika u strukovnim školama. Ne, statistika govori da nam ne fali učenika u strukovnim školama, ali nam očito fali stručnih ljudi na tržištu rada. Onda je pravo pitanje gdje smo mi te ljude izgubili, jesu li se, dio njih sigurno jest dodatno kvalificirao, pa krenuo ipak prema visokom obrazovanju, a drugi dio završio tamo gdje se struka cijeni na način da se prikladno plaća. Dakle, nismo mi ne upisali dovoljno određenih zanimanja nego su ljudi koji su se obrazovali za ta zanimanja najčešće otišli izvan Hrvatske i tu treba detektirati naš problem kada govorimo o strukovnom obrazovanju, koji je problem općenito hrvatskog obrazovnog sustava, a to je da mi obrazujemo deficitarna zanimanja, a strukovna su često na razini EU upravo deficitarna jer svima fali radne snage, pa čak i kada govorimo o liječnicima i drugim zanimanjima za neke druge zemlje. Mi ulažemo u obrazovni sustav, a gubimo kadrove u koje smo uložili. Druga stvar koju želim istaknuti odnosi se na vladinu uredbu koju sam spomenula i na preporuke HZZ koje bi trebale uskladiti tržište rada sa upisnim kvotama. Međutim, te su preporuke i sada ću precizno reći kvalitativne, a ne kvantitativne i ukazuju samo na postojanje potrebe za povećanjem ili smanjenjem broja upisanih u određeni strukovni program. One se ne uzimaju uvijek u obzir pri određivanju upisnih kvota za pojedine strukovne programe i prepoznata je potreba za učinkovitijim i preciznijim sustavom. Dakle, mi ovdje sad govorimo kako ćemo povezati s tržištem rada, nemamo pojma kako ćemo to napraviti jer u praksi imamo samo nekakve kvalitativne preporuke. I u konačnici ne možemo preskočiti što je sa Hrvatskim kvalifikacijskim okvirom. Znači kada govorimo o Hrvatskom kvalifikacijskom okviru koji je donesen još 2013.g. u njemu je stanje porazno, u njega je unesen dosad zanemariv, beznačajno mali broj standarda, te je nemoguće na toj osnovi primjenjivati novi zakon. Bilo bi važno čuti odgovor na pitanje koliko je točno broj standarda zanimanja, standarda kvalifikacija ili skupova ishoda učenja danas u registru, a koliko postoji zanimanja u RH? Očekujem od državnog tajnika taj odgovor, pa ćemo vidjeti pravi odmjer. Na registar se potrošilo kroz prethodne godine užasno puno novaca naravno iz državnog proračuna, a rezultat je skoro nikakav. Strukovna vijeća koja su radili na procijeni standarda nisu napravili neki pomak, ali su članovi uredno dobivali poveće honorare. Zvuči li ta priča poznato?
Povreda Poslovnika, poštovana zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče HS. Smatram da je povrijeđen čl. 238. Poslovnika zbog činjenice da kolegica u svojoj pojedinačnoj raspravi vrijeđa i omalovažava zastupnike Kluba HDZ-a, osobito mene kao predsjednice saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu na temelju dakle poticanja rasprave o Pravilniku o upisu u osnovnu i srednju školu koji još uvijek nije donesen, nije stupio na snagu, a ukoliko kolegica ima potrebu komentirati ovaj pravilnik nek se uključi u javno savjetovanje.
Dobro. Mislim da u ovom drugom dijelu nije bila povreda Poslovnika nego vaša replika i dobivate opomenu. Imamo povredu Poslovnika poštovane Marije Selak Raspudić.
Čl. 238., kolegica Bedeković mene omalovažava netočnom interpretacijom moje konstatacije da je na čelu saborskog Odbora za obrazovanje, a nema pojma o novom Pravilniku za upise u srednje škole, što govori dovoljno o tome koliko HDZ drži do obrazovanja, što je pokazao i ranije kada je taj resor prepustio manjinskom partneru HNS-u, ali mi je drago da je to prepoznala kao vlastito omalovažavanje, činjenicu da nije niti vidjela taj pravilnik s čime ću se u potpunosti složiti.
… [[Govornik se ne razumije]] jer ste i vi koristili ovo kao repliku. Još jedna povreda Poslovnika, poštovana Vesna Bedeković.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Ja nemam namjeru dalje ulaziti u raspravu s kolegicom iako smatram da je ponovno povrijeđen članak Poslovnika 238. zbog činjenice da kolegica uporno želi nastavit sa mnom, dakle započetu raspravu o dotičnom pravilniku. Ja ću samo naglasiti da posao i zadatak nas saborskih zastupnika je praćenje i donošenje i rasprava o dakle zakonskim aktima, a dotični pravilnik je jedan podzakonski akt odnosno provedbeni dokument Ministarstva znanosti i obrazovanja.
Opomena i vama zato što ste zloupotrebili povredu Poslovnika. Povreda Poslovnika poštovana Marija Selak Raspudić.
Čl. 238., kolegica Bedeković mene omalovažava govoreći da ja omalovažavam nju kao predsjednicu saborskog Odbora za ravnopravnost, saborskog Odbora za obrazovanje konstatacijom notorne činjenice da ne zna kakav je pravilnik o upisu u srednje škole što bi sigurno trebala znati, a ja ću se evo građanima RH ispričati što na čelu saborskog Odbora za obrazovanje imamo osobu koja ne prati najnovije obrazovne obrazovne politike nadležnog ministarstva što smatram sramotnim.
I vama opomena, to je druga. Povreda Poslovnika Vesna Bedeković.
Poštovani potpredsjedničke Hrvatskog sabora, uz rizik da dobijem i slijedeću opomenu ja ću ponovno naglasiti da je povrijeđen i dalje Članak 238. Poslovnika Hrvatskog sabora zato što je ova rasprava ide prema nečemu što ide prema rubu, prema rubu ja bih rekla kvalitetnog kućnog odgoja i prema rubu jedne normalne komunikacije između saborskih zastupnika, pa ću zamoliti kolegicu Raspudić da se pokuša barem malo koliko je god moguće kontrolirati. Hvala vam lijepa kolegice unaprijed. Ja sam još uvijek predsjednica saborskog odbora, a vi ćete biti onda kada vaša opcija dođe na vlast. Hvala vam lijepa.
Ovo je vaša treća opomena jer ste iskoristili ovu povredu za repliku, pa onda gubite pravo, gubite pravo do kraja rasprave. Uvaženi zastupnik Davor Dretar ima repliku, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući. Evo malo su mi dame ovim revolveraškim dvobojem ukrale atraktivnost. No, poštovana zastupnice Selak Raspudić iako možda i nije najdirektnije vezano uz temu ali kad ste već spomenuli dodatne bonove, bodove oprostite, jedna informacija koja je potaknula dosta rasprave na društvenim mrežama je nedavno ukidanje i dodatnih bodova za posebna postignuća poput završene glazbene ili plesne škole te kategoriziranim sportašima. Dakle, kada dijete ide u glazbenu školu, jedno moje dijete je pohađalo, radi se o jednom kompletnom školskom predmetu. Dakle, to nije jedan sat nastave ili dva sata nekakve fakultativne nastave tjedno to je cijeli jedan školski glazbeni program odnosno pravi školski program, pa smatram eto zamolio bih vas za mišljenje je li tu ministarstvo učinilo dobru stvar, znamo da je bilo po preporuci Ustavnog suda, ali eto da čisto još malo naglasimo tu temu. Hvala na odgovoru.
Odgovor.
Da, kolega Dretar trebat će nama i bodovi, a nažalost i bonovi u kakvoj se situaciji nalazimo odnosno većini hrvatskih građana s obzirom na trenutnu inflatorni pritisak. Što se tiče dodatnih bodova za glazbeno i umjetničko obrazovanje smatram da su trebali ostati jer treba potaknuti što šire obrazovanje naših učenika. Riječ je o izuzetno zahtjevnom procesu kada djecu idu u dodatnu osnovnu školu. Mi se možemo načelno dogovoriti o tome da ništa nećemo dodatno bodovati i da se isključivo stečeno znanje vrednuje pri upisu u srednje škole. Ali ako idemo prema sustavu koji je na neki način osjetljiv i prepoznaje dodatne kvalifikacije onda trebamo uvažiti i glazbene škole, ali i potvrditi dosada prisutan senzibilitet za djecu sa zdravstvenim poteškoćama u ostvarivanju tog dodatnog boda, a ne kažnjavati njih zbog toga što su neki zloupotrebljavali sustav umjesto da pročešljamo taj sustav i nađemo one koji su tu činili propuste i greške.
Slijedi replika poštovanog zastupnika Ante Kujundžića.
Hvala predsjedavajući. Poštovana kolegice, dakle kad bismo mi išli pozdraviti ove izmjene zakona i nadati se da bi one mogle uroditi određenim plodom bojim se da pričamo o sustavu u kojem je nada već odavno umrla. No, ajmo biti iskreni, tko je ili što je doveo ovaj sustav na ovu razinu ne samo strukovnog obrazovanja nego općenito dakle odgoja i obrazovanja u Hrvatskoj na ovu razinu na kojoj on uistinu jest. Reforme koje su trajale kraće nego što traje djetetu sladoled čija je brojnost dakle bila otprilike figurativno rečeno na razini mijenjanja dječjih pelena maltene svakodnevno. I niti jedna od tih reformi nije došla do samoga kraja. Kad nemaš postavljen cilj, a bojim se da odgoj i obrazovanje u Hrvatskoj nemaju postavljen cilj nekakvi usputni potezi koji mogu u konačnici bi bili i dobri ne urode plodom. Bojim se da ovaj sustav je teško popravljiv. Hvala.
Odgovor.
Ne znam kako da popravimo sustav kad doista imamo situaciju evo i da je osoba koja je na čelu saborskog Odbora za obrazovanje ne prati što se u tom istom sustavu događa, a kada mi to ovdje primijetimo onda se govori bez iti jedne teške riječi o nedostatku kućnog odgoja. Dakle, o propustima se očito prema politici HDZ-a ovdje treba šutiti. Kada govorimo o strukovnom obrazovanju i općenito obrazovnim politikama svaka vlada je mijenjala projekte i programe. Dapače ova sadašnja vlada je najvažniji resor u zemlji kojeg ja nazvala maternicom društva jer proizvodi kadrove koji će upravljati ovim društvom i činiti ovo društvo u budućnosti je prepustila jednom manjinskom partneru kao ono s čime se najlakše moglo trgovati i time je pokazala koliko joj je stalo do obrazovanja. Tu je problem počeo, a danas nije završio.
Slijedi replika poštovane zastupnice Katarine Peović.
Dobro, ne bih se s ovim zadnjim složila, a htjela sam baš ovaj izrazit slaganje da nije napravljena zapravo nikakva kvantitativna analiza. I postavila sam pitanje državnom tajniku koliko je recimo prodavača dakle u tim strukama i u tom strukovnom obrazovanju s obzirom da je problem upravo na tom tržištu rada, a ne u samom obrazovanju. Znači gledamo u pogrešnom smjeru. Ako će se većina tih znači strukovnih srednjoškolaca obrazovati na taj način, znači tim vještinama u usmjerenom obrazovanju, u dualnim programima itd., to je za, konkretno za prodavače najmanje bitno. Znači prodavač nije ta struka koja zahtjeva taj tip strukovnog naukovanja jel, nije se na to odnosilo jel, a radimo sve kao da idemo u smjeru znači temeljeno na analizi, potrebno je stalno svi ponavljaju, potrebno uskladiti znači zanimanja s tržištem rada, mladi moraju biti više ono obučeni vještinama itd.
Odgovor.
Da, slažem se analizu nemamo i to je ono isto na što cijelo pokušavam upozoriti, dakle mi bismo htjeli uskladiti s tržištem rada onda se ispostavlja da HZZ nije još napravio jasne smjernice kako to činiti, pa će se to mijenjat svake godine prema nekakvim projekcijama, a djeca će izlaziti iz sustava, možda će se projekcija onoga za što su se upisali naknadno mijenjati. Mi smo danas u apsurdnoj situaciji da imamo višak upisanih u strukovne škole, a manjak ne znam u Zagrebu obrtničkih zanimanja, u Splitu i okolici brodomehaničara itd., dakle imamo jedan potpuni kaos u sustavu. Obično nam fali obrazovnog kadra, a ovdje nam fali kadra koji može djelovati u skladu sa svojim obrazovanjem. To su gadni propusti u sustavu, nemamo ni kvalifikacijski okvir na kojem bi se to trebalo temeljiti, nikakva analiza potpuno ću se složiti ne postoji, a idemo u ono što nam se čini najjednostavnije da zvuči kao da imamo reforme, nove i nove zakonske izmjene bez dodira s praksom.
Slijedi pojedinačna, pojedinačna rasprava poštovane zastupnice Katarine Peović.
Da, ovdje bih samo podcrtala ono što mi se čini da u raspravi negdje se izgubilo i možda ponavljanjem nekih stvari koje nisu baš točne i oslabilo cijelu argumentaciju, znači stalno se ponavljalo, mnogi su ponavljali da nema dovoljno volje kod mladih ljudi da upišu neka strukovna zanimanja i to je pogrešna po meni perspektiva. Znači nije, ne možemo na razini i na strani voljnosti mladih ljudi staviti naglasak jel, nije u tome stvar, nisu mladi ljudi eto nezainteresirani da upisuju zanimanja koja su nama deficitarna nego je problem upravo u tom famoznom tržištu rada koje je cijeli okvir i cijeli znači modul kojem se mi sad prilagođavamo i sa ovim kompetencijama i sa brojem polaznika strukovnih i srednjih škola i sa cijelom tom znači deklarativnom praksom da se obrazovanje mora prilagoditi tržištu rada, što je isto tako i samo po sebi pogrešno što su rijetki naveli, al neki jesu da je riječ o tome da tržište rada uvijek ide nakon znači i znanstvenih otkrića i napredaka u nekoj tehnologiji itd., znači samo slijediti tržište rada, tu, tu ćemo se dovesti do problema. No, ono što je, što je bilo ovdje rečeno čini mi se da, da je nekad bilo malo s tim zamagljeno recimo s tom nekom argumentacijom da mladi ne žele jel mislim mladi ne žele zato što jednostavno nakon što završiš neku školu nisi dovoljno cijenjen i zato sam malo provokativno pitanje postavila koliko je vaše djece u strukovnim školama, znači djeca saborskih zastupnika su uglavnom pretpostavljam u gimnazijama, a mi sad ovdje govorimo kako treba bit jako cijenjeno zanimanje strukovno bilo koje, da trebamo stavit naglasak na ta zanimanja. Ta zanimanja su izgubila svoju vrijednost upravo na tom famoznom tržištu rada gdje ljudi odlaze van jer jednostavno kod nas ne mogu živjet od tih plaća. Svi bi mi volili krojačicu, svi, tu su neki spominjali da ne mogu svoju kupaonicu preuredit jer nema dovoljno vodoinstalatera i keramičara, ali koliko je vaše djece vodoinstalatera i keramičara i kako, zašto oni odlaze iz ove zemlje. No dobro, htjela samo znači spomenuti par stvari koje se baš drže konkretnog zakona i usmjeriti tu raspravu prema državnom tajniku da konkretiziramo znači što mi mislimo da bi tu trebalo mijenjati i prije svega ću napomenuti da stoji ono što je pučka pravobraniteljica primijetila da ovaj zakon uistinu nije pripremljen u skladu sa pravilima nomotehnike i nije pripremljen u skladu sa Poslovnikom HS čl. 175. zato što ne možete imati obrazloženja koja ponavljaju članke zakona, znači to je unaprijed već ono osuđeno na propast. Vi imate obrazloženje vrlo šturo koje doslovno ponovi ono što je, što je u članku i moram priznat da to baš i nije tipično ovako, ovakav tip zakona nismo baš često dobili ovako loše napisan ajmo reć. No, što se tiče samog sadržaja znači čl. 5. nas muči, nejasno je znači kako se ta kvaliteta misli podići ako se povjerenstvo za kvalitetu u ovim izmjenama svodi sa 7 na 5 članova i posebno je problematično što se znači među tim članovima njih 7 smanjuje broj nastavnika jel. Smatramo da su nastavnici oni koji bi bili važniji možda od jednog predstavnika roditelja, jednog predstavnika učenika i jednog predstavnika osnivača, znači oni su ostali u tom povjerenstvu za kvalitetu, a dva nastavnika su izašla, ispala iz tog povjerenstva za kvalitetu, a oni su najvažniji u izvođenju nastave. I inače sve izmjene u znanosti i obrazovanju nažalost često idu prema tome da se oduzme moć onome tko je stručan, a da se da moć onome koji to sve da tako kažem plaća jel. Stoga mislimo da čl. 5. nema nikakvog smisla ako se želi unaprijediti kvaliteta obrazovanja. Ono što vidimo je znači da je tu postojala jedna intencija da se znači ti članovi koji su na neki način je li izbačeni, nastavnički članovi iz tog povjerenstva stave u taj tzv. školski tim za samovrednovanje, a sad već imate i naziv tim koji vam sugerira da je to nešto što je manje važno od povjerenstva ipak jel, a tim za samovrednovanje je važna sastavnica, ali se vidi znači koliko se dalo važnosti nastavnicima, a koliko im se zapravo oduzelo važnosti. Također čl. 27., to sam već upozorila da je izbačeno ono što je jako bitno, dužnost poslodavca da polazniku isplaćuje redovnu naknadu, a HOK-ovo istraživanje ukazuje da se ovako niska naknada rijetko isplaćuje.
Replika, poštovana zastupnica Sandra Benčić.
Zahvaljujem se. Kolegice Peović, pa evo ja sam vas htjela pitat jednu od stvari koju sigurno možemo primijetiti i koja je sigurno razlog zapravo i manjeg upisa, a onda i manjeg ostanka ljudi koji jesu upisali srednje strukovno obrazovanje u Hrvatskoj je njihov položaj na tržištu rada i činjenica da se zapravo vrlo često u društvu i da je društvena klima takva da se zapravo na ta zanimanja gleda kao manje vrijedna. Ne samo zbog cijene rada nego i zbog nekih drugih društvenih okolnosti. Ono što se meni čini je da u svim planovima, a onda i zakonima posljedično, gdje se kaska zapravo za realnošću i onime što je zapravo pro futuro, ono što je budućnost jer vi morate gledate 4, 5, 8 godina unaprijed, jest da mi, mada imamo sada bolju ovu vertikalnu prohodnost unutar obrazovnog sustava između strukovne i više, nemamo horizontalnu i da jako teško je zapravo omogućiti polazniku jednog smjera zapravo ujedno polazi [[Upadica: Vrijeme. Odgovor.]] i predmete na nekom drugom smjeru što bi zapravo im omogućilo [[Upadica: Odgovor. Vrijeme.]] da imaju znanja iz različitih područja koja kasnije mogu kombinirati na tržištu rada. Hvala.
Pa da, mislim upravo ono što je struka rekla i o ovom zakonu, znači ljudi koji su usmjereni godinama, je li, na ovakav tip reformi, je l', kurikularnih, itd., su rekli da je, a i sama sam proučavala rezultate PISA istraživanja, stvarno je specifičnost Hrvatske da mi donekle još imamo održanu tu vertikalnu pokretljivost. Ali, sve politike idu upravo za tim da tu vertikalnu pokretljivost onemoguće i da se obespravi radnika, znači skoro 90% zakona koje mi ovdje dobivamo su zapravo dresiranje ljudi da rade poslove koji su slabo plaćeni i za koje zapravo rade puno više nego što rade njihovi europski kolege i nadam se da ćemo to nekako ipak uspjeti održati. Svakako znači, tako programima koji omogućavaju i jedan tip obrazovanja i drugih tip obrazovanja, ali svakako ta vertikalna pokretljivost da [[Upadica: Vrijeme.]] ljudi mogu iz strukovne ići [[Upadica: Sljedeća replika, poštovana....]] na faks.
...zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a. Kolegice Peović, dakle ovo je samo jedan dio problema koji imamo. Ajdemo jedan vrlo, vrlo jednostavan primjer koji će biti svima jasan. Keramičari, dakle oni koji postavljaju keramičke pločice. Trebali su prije, trebaju danas i trebat će iza toga. Probajte naći da vam netko postavi 5 kvadrata keramičkih pločica u vašoj kupaoni. Uvijek će netko biti koji će morat radit, ne možete naći. Pitajte koja je cijena. Cijena koja je bila nezamisliva da je prije 2 godine je danas. Ja znam, dakle uvijek sam vezana uz građevinski sektor, kaže oni odu, počinje polagat pločice i ode, nema ga više. E sad, zašto je tome tako, kako uopće riješiti to i kako iz toga izaći vam, netko tko će imati odgovor na ta pitanja mislim da će moći odgovoriti i na ovo sve zajedno [[Upadica: Vrijeme.]] ali mi sad imamo slučaj [[Upadica: Vrijeme.]] ne idu, ne žele ići u škole, a tržište [[Upadica: Odgovor.]] traži i tražit će i dalje.
Evo ispričat ću vam jednu situaciju, znači bila sam u posjeti ITAS-u, znači tvornici ITAS i tamo su mi objasnili, znači nije, mislim nije, samo je dio problema ovo o čemu mi danas ovdje govorimo i usklađivanje kompetencija i usklađivanje s tržištem rada, ono što su mi tamo rekli, znači mladi srednjoškolci koji dolaze u ITAS vrlo brzo savladaju vještine, ali oni mahom odlaze jer oni njima ne mogu ponuditi plaće koje bi njih zadržale tamo i to je ono, stalno protočna traka. Znači mlade ljude obrazuješ, izgubiš vremena, oni odlaze jer oni neće, mislim, ne da oni neće, to je isto jako ružno rečeno, nego naši radnici za te plaće ne mogu preživjeti, oni ne mogu prehraniti svoju obitelj, oni ne mogu osigurati stambeno pitanje, oni nemaju uvid kao neki viceguverneri HNB-a u to kako se te jeftine nekretnine prodaju pa da kupe vilu za 230 eura, oni ih kupuju po ovoj realnoj cijeni.
Vrijeme. Sljedeća replika, poštovana zastupnica Marijana Puljak.
Evo, poštovana kolegice, samo zapravo komentar oko toga da ta zanimanja danas nisu možda cijenjena, vjerojatno radi situacije na tržištu i jesu cijenjena upravo zato što ih ima malo pa onda i kad nađete keramičara, plaćate ga kao suho zlato, je li, upravo zato što ih nema dovoljno, a evo, svi smo ovdje skupa komentirali, zbog cijele situacije u društvu imamo ljude koji i upišu strukovna zanimanja, nakon što se tamo obrazuju i steknu neka znanja, odu i primjenjuju ih vani i zarađuju vani. Ali recimo, evo, da se vratimo kako unaprijediti to strukovno obrazovanje, kroz neke alate, što mislite o ovome da se dakle ta stručna praksa koju rade tijekom strukovnog obrazovanja, da se prizna kao nekakvo radno iskustvo, da već i sa izlaskom iz škole već imaju određeno radno iskustvo. Evo, hvala.
Odgovor.
Da, svakako, to je povezano i sa studentskim radom. Znači svim se tim kategorijama koji na neki način spuštaju cijenu radne snage jer oni rade za puno manje novca, i studenti i srednjoškolci, mora omogućiti da u svoju radnu knjižicu upišu taj rad jer je to rad kao i svaki drugi i oni, on bi trebao znači bit, oni bi za to trebali imati, znači i mirovinske doprinose, dobiti znači i radni staž. A ono što ste rekli da keramičari onda u konačnici budu i skupi, oni su cijenjeni, mislim, to je, kako bismo rekli, posljedica niza stvari koje su problematične, toga da je većina njih otišla vani, da u principu mi imamo manjak radne snage i sad smo imali prije 2 godine znači taj Zakon o strancima i koji smo zapravo, kojim smo u potpunosti liberalizirali uvoz radne snage i onda zapravo uvozimo tu radnu snagu jer kažem, ovdje je manjak radne snage. Nije manjak nego su slabe plaće i zato dolaze oni koji su spremni raditi za manje, a studenti i srednjoškolci nažalost [[Upadica: Vrijeme.]] danas spadaju u te kategorije.
Slijede završne rasprave. Prva je završna rasprava u ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovanog zastupnika Rade Šimičevića.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Evo čuli smo dosta ovdje stvari zanimljivih. Ja ću reći sljedeće. S obzirom da dolazim iz sustava odgoja i obrazovanja, evo moram javno pohvaliti sve one entuzijaste koji rade u sustavu odgoja i obrazovanja, a isto tako i ministarstvo koje je uložilo dosta novaca da bi se škole opremile i zadovoljile europske standarde. Naše škole proizvode izvrsne stručnjake. To što ljudi ne ostaju u Hrvatskoj, nego odlaze to je sad pitanje o kome možemo razgovarati na nekim drugim sjednicama, ali ovdje držeći se zakona ja smatram da će ovaj zakon polučiti rezultate i da donošenje predloženih izmjena i dopuna zakona će se ostvariti pretpostavka koja će omogućiti ključne promjene koje se odnose na jačanje učenja temeljenog na radu s ciljem podizanja kvalitete njegove provedbe, a samim tim i kvalitetnije povezivanje škole i poslodavca, poboljšanje sustava kvalitete strukovnog obrazovanja, daljnji razvoj regionalnog centra kompetentnosti i osiguranje kvalitete kurikula povezanih sa hrvatskim klasifikacijskim okvirom. Sve ove izmjene imaju za cilj usklađenost obrazovnog sustava s tržištem rada, te ono što je najvažnije osigurati dovoljan broj kvalitetne radne snage i njihove prilagodbe tržištu rada. Ono što sam u svojoj raspravi prije nisam mogao reći, isteklo je vrijeme, znači ja ću se osvrnuti na neke članke koje mislim da je važno napomenuti, a na ministarstvu je, odnosno državnom tajniku da do drugog čitanja vidi je li je to moguće uskladiti, promijeniti ili da ostane ovako. Dakle, u članku 5. stavak 3. povjerenstvo za kvalitetu zamišljeno je kao tijelo koje provodi unutarnju kvalitetu i neovisno je o ravnatelju škole, a ovim prijedlogom ravnatelj se stavlja na čelo povjerenstva. Ja razmišljam da bi možda bilo dobro predložiti određene ljude i onda da ih bira Nastavničko vijeće ili već neko tijelo, a jasno onda iza toga da ravnatelj koordinira i upravlja s tim tijelom. U članku 13. i 14. odnosno po novom članku 26. i 26a. govori se o poslodavcu i sklapanju ugovora te o mentorstvu učenika. Ovdje je isto tako nameće se pitanje da li će poslodavac izdvojiti svog djelatnika koji bi se bavio sa papirologijom i hoće li poslodavac biti voljan poslati svog djelatnika na ispite dodatne pedagoške kompetencije koje se traže ovim izmjenama zakona. I jasno uvijek se postavlja pitanje tko bi to trebao platiti. Jasno da je svakom poslodavcu u interesu ako dobije dobrog učenika koji je voljan raditi, da će on njega nastojati i zadržati unutar sustava i samim tim onaj uloženi novac koji je imao on će se njemu vratiti. I možda najveći problem za škole kako pronaći poslodavca koji će primiti učenika na praksu. Mi smo danas svjedoci da nama odumiru zanimanja i da jednostavno za ona zanimanja za koja se danas školuju naši učenici možda nije dovoljno pokriven, odnosno ekipiran, tako da svi učenici pitanje da li mogu i doći na praktični rad kod poslodavca ako ih nema. Ja se svakako nadam da će se ove izmjene i dopune zakona o strukovnom obrazovanju otkloniti nejasnoće koje su do sad na tržištu rada, a dodatna ulaganja u strukovna obrazovanja i centre kompetencije kao i stipendije učenika lošijeg imovinskog stanja u skoroj budućnosti vratiti uloženo kroz gospodarstvo, rast i napredak. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ove izmjene i dopune zakona. Hvala.
Slijedi završna rasprava u ime Kluba zastupnika MOST-a poštovane zastupnice Marije Selak-Raspudić.
Hajmo sada malo o realnosti. Dakle, što je hrvatska stvarnost? Hrvatska stvarnost je da nama nedostaje radne snage. Štoviše prisiljeni smo uvoziti radnu snagu, a nismo sigurni ni možemo li tako zadovoljiti trenutne potrebe našeg tržišta. Istodobno kada govorimo o strukovnim školama nedostaje nam licenciranih poslodavaca. Zar ne bi bilo logično u situaciji u kojoj nedostaje radne snage da imamo poslodavce koji se trgaju i bore za to da dođu što lakše do učenika koje će praksom i radom kod sebe ranije upoznati i osposobiti, a onda da to tako kažemo kolokvijalno dovabiti, nagovoriti da ostanu kod njih da bi smanjili taj deficit koji imamo na tržištu rada da sutra ne bi morali tražiti vani radnu snagu i ovisiti o nekim inozemnim tržištima. Koliko je ta situacija paradoksalna i nelogična toliko je naša Hrvatska realnost nedovoljno dobro politički orijentirana. Dakle, mi imamo situaciju kada je deficit očit. Problem s time da privučemo poslodavce ondje gdje bi oni sami prirodno trebali ići prema đacima koje će za sebe osposobiti da bi sutra ti isti đaci kao odani radnici kod njih radili. Znači da i negdje postoji sustava propust, znači da ne možemo uopće razgovarati o povezivanju obrazovanja i tržišta rada kada trenutno očito niti sami poslodavci ne prepoznaju naš obrazovni sustav kao onaj koji će im sutra omogućiti tu istu radnu snagu zato što prije nego što uopće krenemo raspravljati o ovom zakonu mi bismo trebali postaviti pitanje pa koliko mi sada imamo licenciranih poslodavaca, koliki je uopće interes, a jasno nam je da interes treba postojati, a zašto ga nema ako treba postojati, tko je tu pogriješio, kako može postojati tolika rupa, jaz između naše škole i našeg tržišta rada i naših poslodavaca. To je pravi pokazatelj stanja ovog društva. Kada konkretno govorimo o ovim zakonskim izmjenama napomenut ću zaključno ono što sam i uvodno istaknula, prije svega ovaj zakon treba uskladiti s ostalim zakonima koji se odnose na resor obrazovanja Zakonom o odgoju i obrazovanju čl. 60. u odnosu na čl. 34. Zakona o strukovnom obrazovanju. Treba odrediti tko je redovan učenik jer kao što sam napomenula u Pučkom otvorenom učilištu imamo djecu koja idu u gimnazijski program i redovno pohađaju, a nemaju status redovnog učenika jer je ono služi za obrazovanje odraslih. Postoje odredbe koje su u koliziji, dakle ovo sada ističem zato što je to odgovor na pitanje koje se pojavljuje u praksi, a koje sam prethodno istaknula. Svaki zakon koji mi ovdje donosimo je otok za sebe i uopće se ne promatra u, ne samo u odnosu na praksu na ono što smo navikli nego i u odnosu na druge zakone koji se tiču tog istog resora. Tako i strukovne škole u odnosu na tržište rada i na poslodavce ostaju zasebne enklave, a nitko da promisli Hrvatsku sustavno i nitko da te stvari međusobno poveže, pa imamo neusklađene zakone, pa nemamo nikakvu vezu između tržišta rada, poslodavaca i đaka koji izlaze iz škola. Kako ćemo to promijeniti i hoćemo li to promijeniti u budućnosti, što se zakona tiče uskladiti ovaj zakon sa svim ostalima što će biti pravi pokazatelj sustavnog promišljanja obrazovnih politika, a onda posljedično i u praksi povezati đake s tržištem rada, ali to ćemo moći učiniti jedino ako razvijemo naš kvalifikacijski okvir i jedino ako doista napravimo i kvantitativne i kvalitativne ne tržišne nego projekcijske elemente za buduće prilagođavanje tržištu rada HZZ.
Slijedi završna rasprava u ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata poštovanog zastupnika Domagoja Hajdukovića.
Hvala vam lijepa. Evo kao sažetak ove rasprave mogu reći da smo dotakli puno više problema nego što možemo riješiti jednim zakonom, a kamoli Zakonom o strukovnom obrazovanju. Tu je prije svega radna snaga, zašto ona odlazi, kako, to ovim zakonom nećemo riješiti. No ono što možemo riješiti je da unaprijedimo naše strukovno obrazovanje, naravno zakonom ga ne možemo popularizirati, ali učiniti ga učinkovitijim, boljim, a samim time onda nadajmo se i privlačnijim našim učenicima. To je nešto što možemo napraviti i trebamo. Nažalost, sadašnjim društvenim stanjem i društvenim vrijednostima kakve imamo rad se ne vrednuje i ispada da je zapravo biti, raditi u ovakvom, u ovakvim zanimanja je nešto što je ispod časti, što nije cijenjeno, što nije dobro, što zapravo ne bi trebalo biti tako, a i tržište nam to govori jer ljudi koji znaju raditi svoj posao su itekako cijenjeni na tržištu i ja se nadam da se nećemo svesti samo na naciju konobara, sobarica i recepcionera nego da ćemo zaista poraditi na tome da budemo jedno društvo u kojemu se rad cijeni, a samim time strukovna zanimanja su izuzetno bitna za funkcioniranje cijelog društva i države ako hoćemo to tako postaviti. Pozdravljamo činjenicu da se zakon usklađuje sa Hrvatskim kvalifikacijskim okvirom, kako sam i prije govorio Hrvatski kvalifikacijski okvir bi trebao biti jedna od glavnih poluga modernizacije našega obrazovanja kao takvog jer nam daje puno više fleksibilnosti, protočnosti i brzine reakcije nego što bi to radilo formalno obrazovanje i dio je zapravo jedne puno šire priče i cjeloživotnog učenja ne samo srednjoškolskog obrazovanja itd., itd.. S te strane apsolutno mislimo da je bilo i krajnje vrijeme donijeti ovaj zakon. Nažalost, ponekad se zakoni tretiraju kako je to rekla kolegica Selak Raspudić kao otoci i potrebno je više poraditi da naša zakonska regulativa ne samo u ovom segmentu nego u svim što se obrazovanja tiče bude usklađena sa ovim standardima. Ostaje još ono uvijek pitanje kako ćemo i najbolje mjere pretočit u ovom zakonu pretočiti u praksu jer kaže i stara izreka da je put u pakao popločen dobrim namjerama. Ovo jesu namjere dobre, no ako će se neke stvari provoditi kao što su se provodile do sada odnosno neće provoditi ili neće zaživiti u praksi onda kolegice i kolege potrošili smo većinu dana zapravo za ništa. Ja se nadam da to tako neće biti, molit ću naravno i predstavnike predlagatelja da uzmu u obzir sve kritike i prijedloge koje su čuli tijekom rasprave i da pred nas u drugom čitanju dođu sa prijedlogom zakona koji će biti prihvatljiv što širem krugu zastupnika. Hvala vam lijepa.
Slijedi završna rasprava u ime Kluba zastupnika Za pravednu Hrvatsku poštovanog zastupnika Miroslava Škore.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Poštovani državni tajnici. Dakle, raspravljamo, pričamo, ja ne znam jeste vi nekada u zadnje vrijeme probali dobiti majstora. Dobiti majstora da vam, ne znam, sazida kamin. Dobiti majstora da vam servisira bojler. Jeste li probali dobiti majstora da vam kvalitetno postavlja keramičke pločice? Ne možete ga dobiti i plaćate ga suhim zlatom. To je istina. U Hrvatskoj nije da se ne cijeni rad i radnik i dobar majstor, cijeni se on, samo mi ih više nemamo. Nemamo ih, jednim dijelom zbog toga što su otišli, ne iz financijskih toliko razloga, koliko su otišli iz razloga što nisu zadovoljni s načinom koji se vodila zemlja, to je isto činjenica o kojoj moramo govoriti. Ono što možemo razgovarajući o ovom Zakonu i koji treba, naravno, spomenuti, a nitko nije, kad govorimo o ovom Zakonu, tu je jako puno toga neatraktivnoga. Djeci su neatraktivna ta zanimanja jer ako se ne upišu u gimnaziju oni se smatraju promašenima. Njihovi roditelji također, to smatraju neuspjehom svoje djece, a da bi se upisali u gimnaziju, ocijene moraju biti 5.0 otkad si se rodio. A već imamo istraživanja znanstvena koja govore da te ocijene ne odgovaraju znanju. Dakle to je faktografija. Učitelji nisu stimulirani dovoljno kvalitetno, nekada su najbolji među nama bili učitelji, najbolji književnici, znanstvenici, od Silvija Strahimira Kranjčevića pa nadalje, oni su bili učitelji, kad ste došli u neko selo, neko mjesto, grad, odete u birtiju i tamo je osim birtaša, glavna faca župnik, učitelj, advokat i doktor. Mi smo to obezvrijedili. Kako mi to možemo učiniti atraktivnim? Što treba napraviti u ovom Zakonu, da uz sve ovo i uz činjenicu da ljudi jednostavno ne žele živjeti ovdje, probamo, učinimo još jedan napor. Vrijeme smo izgubili, o tome sam govorio, to je dragocjen resurs. Pitali su me neki na hodniku zašto sam rekao da imam 60 godina, pa zato što mi je barem zadnjih 30 godina propalo pod 14 loših vlada i ja to ne mogu vratit nazad, koliko god se ja trudio. Koliko god se vi trudili. Mi možemo kratkoročno napraviti nešto. Možemo helikopterski dostavljati novce. Dostavljat ćemo novce iz ovog ili onog fonda, čekat ćemo pred uredima EU da nam netko nešto dodijeli, pa ćemo mi dostavljati i ne bojte se, koje novce? Novaca nema. Dugoročno bi trebalo učiniti to atraktivnima. Što je atraktivno u prijedlogu zakona? Je li atraktivno to da ćemo uvesti mentora? Meni ne. Mislim da nije ni učiteljima ni učenicima. Je li planiranje upisa učenika po prvi puta atraktivno? Kog to zanima? Mogućnost stručnog, mogućnost stručnog nadzora, je li to atraktivno? Nije, stavite to na nekakav jumbo plakat i kažite upišite se u strukovnu školu, po prvi puta, mogućnost stručnog nadzora, tko će vam se upisati? Nitko. Atraktivno bi bilo možda da kvalitetno platimo učitelje. Da kvalitetno platimo te mentore, da opet najbolji među nama uče našu djecu. Kvalitetno bi bilo da poboljšamo status tih ljudi, kvalitetno bi bilo da ovi mediji koji su pod kontrolom vladajućih afirmativno govore o tome, da vidimo prilog o tim nekim ljudima, da od njih pravimo heroje. Pogledajmo Amerikance. Oni su od svojih vatrogasaca napravili heroj i jesu heroji, a mi smo od svojih heroja napravili što? I što netko reče, da, radni staž, zašto ne? Ako dijete može, raspravljat ćemo i o tom zakonu danas, sa 16 godina, već sa 14, u okviru zelenih politika voziti romobil i udarati koga god hoće sa 50, 60 km/h, pa onda možda ima pravo i na radni staž. Stvorite te novce. Ima ih. Dakle, imat ćete radni staž od 16. g., to je atraktivno, to stavite na jumbo plakat. Imat ćete boji status, imat ćete veću plaću. To će privući ljude, to moramo napraviti zakonom, to moramo napraviti svojim djelovanjem, da učinimo ovu naciju nacijom ponosnih ljudi, a ne nacijom ljudi koji se ovdje školuju da bi iskoristili prvi autobus koji vozi prema Münchenu i napustili zemlju. Hvala vam lijepo.
Završno obraćanje u ime predlagatelja, poštovanog državnog tajnika Tomislava Paljka. Paljak.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Evo nas na završnoj raspravi i usudio bih se reći, s obzirom na brojnost izlaganja, na brojnost replika i svega onoga do sada viđenoga u ovome Domu, da je osjetljivost na obrazovnu temu koja je danas ovdje izložena na visokoj razini, što samo po sebi je vrlo znakovito i ja mislim dobrodošlo i mislim da bez obzira što je riječ, evo o prvom čitanju, da ovdje već možemo ići prema nečemu što će se još nadograditi i do drugog čitanja, ali u perspektivi svakako još i više. S obzirom na činjenicu da je i vrijeme resurs, kako je danas bilo dobro rečeno, uvijek ću radije ovdje ići što je moguće brže sa donošenjem odluka i sa implementacijom nečega što smatramo da bi moglo pomoći i nadograditi naš obrazovni sustav i riskirati ovdje saborsku paljbu i kao netko tko je državni tajnik, bilo je spominjano, ja ću reći, ja sam i taj manjinski koalicijski partner u ovoj Vladi i u ovom resoru koji jest HDZ-ov i nisam slučajno ovdje i ne bih ovdje sigurno bio da nisam vidio da postoje mogućnosti vidnog napretka u sustavu odgoja i obrazovanja i to u kraćem vremenskom periodu. Naravno uvažavajući sve ovo što je bilo rečeno, ja vjerujem i u dobroj namjeri moram prije svega reći i ponoviti da ciljevi strukovnog obrazovanja a koje želim postići kroz ovaj predmet zakona jest omogućiti polaznicima stjecanje temeljnih i strukovnih kompetencija za dobivanje kvalifikacija potrebnih tržištu rada, za daljnje obrazovanje, cjeloživotno učenje, a u funkciji osobnog razvoja, te gospodarskog i općeg razvoja društva jest osigurati međunarodno usporedivih strukovnih kvalifikacija, osigurati razvoj otvorenih kurikuluma, sve to voditi uz načela strukovnog obrazovanja, dostupnosti uspostavljanja rodne ravnoteže polaznika, fleksibilnost, relevantnost i racionalnost, transparentnost, te usklađenost s potrebama tržišta rada i visokog obrazovanja, usmjerenost na rezultate učenja i razvoj kompetencija, individualni pristup polaznicima i različiti putovi stjecanja istih strukovnih kvalifikacija, partnerski odnos u procesu obrazovanja, podjednaki uvjeti obrazovanja prema standardima odgojno-obrazovnog procesa i zahtjevima struke, jasna određenost standarda zanimanja strukovnih kvalifikacija i kurikuluma, odgovarajuća osposobljenost, te trajno stručno usavršavanje nastavnika za suvremen pristup odgojno-obrazovnom procesu. Htio bih odmah otkloniti jedno mišljenje, u stvari predrasudu koja se odmah pojavila u ovoj raspravi da su loši učenici ti koji upisuju strukovna zanimanja. To prije svega nije točno. Na kraju krajeva ne bi se 60% tih loših učenika onda upisivalo na visoka učilišta. Nije u tome stvar. Nije ni stvar u tome da apsolutno je standard da u frizerskim zanimanjima imate odlikaše. Dakle, nemojmo unaprijed podcjenjivati u tom smislu, pa i uspjeha naravno one koji upisuju strukovna zanimanja. Preduvjeti za praktičnu primjenu i koji su bazirani i u intenciji ovih izmjena zakona bez obzira na nomotehničke manjkavosti, ja mislim da u nekakvom prioritetnom odnosu ipak nisam stručan na tom polju i uvažavam kritiku. Ipak bih dao ako je moguće prednost brzini donošenja u odnosu na ova ostala razvlačenja. Bilo je tu također tijekom rasprave malo miješanja pojmova oko toga što nam nudi MPO, što RCK-ovi, odnosno što to se može očekivati od grand shema u novoj omotnici. Dakle, MPO nije zamišljen za infrastrukturu kod strukovnih škola, ali zato u novoj omotnici su uz velika sredstva rekao sam koji su to iznosi a tiču se regionalnih centara kompetentnosti moguće je i otvaraju se te grand sheme koje će biti vezane ne za infrastrukturu, nego za opremu, a oprema je ono što jako, jako tišti, nedostaje pogotovo čuli smo brojne primjere tamo gdje je ona nedostatna i tamo gdje se neće moći briđirati na regionalne centre kompetentnosti. Ovdje će se otvarati još jedna mogućnost pa evo da i tu recimo nekakav upit otklonimo. Htio bih, ne bih zapravo ulazio u raspravu oko tova zašto je Ministarstvo gospodarstva maknulo stipendiranje putem JMO-a. Naime, JMO pa onda klasično obrazovanje strukovno i eksperiment u dualnom obrazovanju se želi na neki način ovdje ovim izmjenama zakona izbjeći upravo na standardima kvalifikacija, odnosno preko njih doći do strukovnih kurikuluma koji bi onda to sve nekako objedinjavali jer tu je dosta bilo nesređenosti. To je evo između ostaloga i jedna od intencija. Ovdje je bilo pitanje koliko je do sada u registru HKO-a upisano zanimanja, standarda zanimanja. U ovom trenutku 219 i 48 standarda kvalifikacija. Do kraja ove godine planira se što se standarda zanimanja, to se ne ide samo preko Agencije za strukovno obrazovanje to će biti preko 250, a uz pretpostavku sigurno 140 standarda kvalifikacija. Što se tiče prodavača pitanje jest koliki ja broj imam za prvi razred 631 što pod nekakvim preduvjetom da se ne radi o toliko atraktivnom u smislu traženja zanimanju, evo to je otprilike broj. Sad to staviti u postotke trebalo bi se tu još malo igrati, ali mislim da je evo za jednu orijentacijsku informaciju je dovoljno. Što se tiče upita o pravilniku koji je tek stavljen u javnu raspravu, koji ne može izbjeći nikako u kasnijoj proceduri niti saborski Odbor za obrazovanje, niti ovaj Visoki dom ili na bilo koji način koji je tek stavljen kao mogućnost da se razmišlja ovdje moram reći da je pogrešno tumačeno glede upisa i kriterija za upise u srednje škole učenika sa zdravstvenim teškoćama. Oni su ovim pravilnikom također prepoznati i također imaju prednost pri upisivanju. Neću ulaziti u detalje ali ovdje ću reći, dakle da je već sada u potrebi kao što je bilo rečeno zemlje sa velikim postotkom super odlikaša i u jednom zagušenju kod ovakvog pravilnika koji je do sada bio na snazi kad se upisuje u srednju školu, potreba da se taj pravilnik u smislu elemenata i kriterija nadogradi već sada je u javnosti stručnoj naišao i to od onih koji će ga implementirati na terenu na odobravanje zato što širi mogućnosti upisa u srednju školu zato što će i onaj sa 4,8 imati veću šansu, a to je po meni također super odlikaš da se upiše u srednju školu i uvažavajući zdravstvene teškoće i po osnovama medicinske dokumentacije i po osnovama posebnih programa, dakle djece s teškoćama u razvoju i po osnovama onih orijentacijskih provjera prije samih upisa opet će imati, dakle mogućnost upisivanja u srednje škole i glede bodovanja ovo se može govoriti samo u kontekstu kriterija i kontekstu istog broja bodova. O tome ovdje pričamo, ali nije potrebno u ovom trenutku širiti temu, ja mislim na pravilnik jer će on svakako biti neizbježan i on će biti predmet rasprave koja je tek krenula. Ono što je također ovdje bilo spominjano, a morat ću završiti sa dobrim primjerima, jako dobrim, jučer sam se uvjerio osobno uživo, dakle atraktivnosti onoga što se nudi i mogućnosti da sustav tu reagira. Reagirali smo onim što smo mogli a to je eksperimentalni program za tehničara za razvoj video igara. Dakle, ne samo što će kasnije tim đacima biti omogućeno da upisuju i PMF i elektrotehniku i FOJ ako žele, nego će njima biti i jest omogućeno da razvijaju gaming industriju, a industrija video igara je nema sad kolege Škore u ovom trenutku kao što znate u toj četvrtoj industrijskoj revoluciji nadmašila filmsku i glazbenu industriju zajedno. Dakle, riječ je o nečemu što je toliko kreativno moguće, dakle ti mladi ljudi stvarno stvaraju jednu kreativnu industriju da je to fascinantno. Bili smo naravno u Novskoj, gdje je centar gaming industrije, gdje smo mogli vidjeti kako se u stvari ostvaruje nova vrijednost na vrlo skupim bazičnim elementima koji tamo postoje i to je nešto na čemu naravno gradimo i gdje ćemo morati i mi sustavno pa i zakonski reagirati kad se to pojavi. I zato se svake godine zajedno u suglasju sa Hrvatskim zavodom za zapošljavanje moraju partneri dogovoriti koja će zanimanja otvarati, koje programe otvarati, a ne da se čeka po četiri, pet godina, deset da se vidi da nešto ne ide i da nešto nije bilo dobro i da se negdje promašilo. Evo to su osnovne intencije onoga što želimo ovim promjenama Zakona o strukovnom obrazovanju. Jesmo li na dobrom putu ja mislim da jesmo. Jel' imamo još prostora do drugog čitanja? Ja mislim da imamo i da hoćemo. Naravno da ćemo skenirati sve što je danas bilo rečeno i vidjeti što se može implementirati na koji način, ali kao što i sa ovim zakonom, ali i sa pravilnikom kojega smo mogli čekati, mogli smo čekati iduću školsku godinu, pa onda malo se natezati zato je sad nastao spor hoćemo ići odmah, hoćemo ići brzo. Ako smo na dobrom putu pozdravite, ako ne naravno tu smo i ministar i ja za sve vaše kritike, otvoreni smo za sve što nam imate reći. Hvala lijepa.
Imamo nekoliko replika. Prije toga jedna povreda Poslovnika poštovane zastupnice Sanje Radolović.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Članak 238. Vjerujem da državni tajnik nije dobro upoznat sa nekim procedurama pa vam tako mogu reći više puta ste spominjali ovaj famozni pravilnik na koji danas nismo dobili odgovor. Ne, on neće doći na sjednice saborskog odbora zato što ne raspravljamo na sjednicama saborskih odbora o njima, a koliko je važan pod navodnicima saborski odbor govori u prilog činjenica da već nekoliko mjeseci čekamo izvješća sveučilišnog savjeta sveučilišta u Zagrebu i kad smo raspravljali sad o doktorskim studijima nitko sa Sveučilišta u Osijeku, Zagrebu i Splitu se nije niti udostoio doći na saborski odbor [[Upadica: Dobro, u redu.]]
Ne možete odgovarati na povrede Poslovnika. Vi dobivate opomenu jer ste ovo iskoristili kao repliku. Poštovani zastupnik Željko Pavić ima repliku, izvolite.
Poštovani tajniče, u ovom prijedlogu ima puno lijepih želja. Nadam se da će se barem jedan dio tih želja ostvariti. Ali nadam se da ste svjesni da jedan dio tih želja je gotovo neostvariv. Rekli ste da će učenike poučavati najbolji nastavnici. Jeste li svjesni da nastavnici, profesori, učitelji napuštaju škole? Zašto? Zbog malih plaća. Da li bi država omogućila veće plaće? Nije. Da li je osigurala veće plaće? Nije. Da li će osigurati? Sigurno neće. Prema tome, najbolje nećete dobiti. Dajte molim vas zaustavite ih i dajte mi vrijeme.
Molim vas, nemojte ometati zastupnika u izlaganju. Izvolite gospodine Pavić.
Dajte molim vas vratite mi vrijeme.
Produžit ćemo vam deset sekundi. Izvolite.
Barem pola minute.
Može pola minute.
Drugo. Tu ste sad danas rekli jedan primjer koji se, fino ste ga zamotali u celofan i rekli ste da postoji smjer tehničar za razvoj računalnih igara. To je inače IT-ovac, odnosno programer koji razvija računalne igre. To je postojalo i do sada, nema tu nikakvih velikih novosti. Samo umjesto programskih jezika koje je učio do sada uči dva nova programska jezika i možda ima nešto malo skilova dodatnih koji se tiču vizualnog identiteta. Mi moramo voditi računa o tome da će naši učenici biti opterećeni time što nam dolazi nova era kompjuterizacije, informatizacije, robotizacije, umjetne inteligencije i o tome trebamo voditi računa [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] Tu trebamo gurati naše učenike i naš plan i državni plan i planove pojedinih županija i pojedinih škola.
Imamo povredu Poslovnika prije vašeg odgovora uvaženi zastupnik Andro Krstulović Opara, izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedavajući, povreda Poslovnika 238. Uvaženi kolega je u svome naletu ovdje koristio potpuno krive podatke. Milanovićeva Vlada za vrijeme ministra Jovanovića smanjivala je plaće učiteljima, Vlade predsjednika Plenkovića su u više navrata podizale plaće našim učiteljima. Za vrijeme ministrice Divjak dva, pa tri, pa šest kumulativno više od 8,5%, državni tajnik će vjerojatno to [[Upadica: Vrijeme. Vrijeme.]] bolje od mene kazati. Dakle valja u ovome Domu govoriti o činjenicama, a ne [[Upadica: Vrijeme.]] obmanjivati javnost.
Vi dobivate opomenu jer to nije bila povreda Poslovnika nego vaša replika. Druga povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Željko Pavić.
Poštovani predsjedniče, čl. 238, uvaženi zastupnik je zamijenio teze, ovdje nismo na satu povijesti tko je što radio nego smo tu da donesemo zakon koji će nam omogućiti da imamo kvalitetnije obrazovanje. Ako to vama ne odgovara da razgovaramo o toj temi, onda možemo o povijesti. Možemo i o povijesti, ali o povijesti će govoriti povjesničari, a ne vi.
Vi isto ste ... [[Govornik se ne razumije.]] Poslovnika nego ste praktično odgovorili uvaženom g. Opari, tako da i vi dobivate opomenu. Izvolite državni tajniče odgovoriti na repliku g. Pavića.
Hvala lijepo evo uvaženi zastupniče. Ja sam kao učitelj apsolutno zainteresiran za podizanje plaća učiteljima. Ono što ću reći da je u jeku najveće pandemijske krize se dogodilo povećanje plaće u skladu sa kolektivnim ugovorima, dakle kad je bio kaos jedan na tržištu, ova Vlada i ovo Ministarstvo su se držali odredaba kolektivnog ugovora i plaća je u tom smislu išla onako kako je dogovoreno. Novo kolektivno pregovaranje je sada na redu, na rasporedu, vidjet ćemo do kojih to limita ide, ja nisam financijski stručnjak, ali u svakom slučaju da. Imali ste, evo, morat ću reći, jučer u Novskoj, kolegu povjesničara koji je igrom slučaja iz startupa upravo na ovome na gaming industriji, krenuo sa izradom videoigre i čovjek je sada vrlo, vrlo potentna mogućnost za investiciju i vjerojatno će za razliku od ostalih koji rade u školama i učitelja on tu svoju vještinu dati [[Upadica: Vrijeme. Vrijeme.]] malo većem materijalnom smislu.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo. Ja sam povjesničar, kolega, pa o povijesti možemo, a o povijesti ću govoriti neke sudske presude, ali dobro, nećemo sad o povijesti, ja bih se rađe okrenio budućnosti i što nam ovaj zakon može donijeti. Htio sam samo podvući ono, državni tajniče, da postoje dvojbe eventualno neke odredbe zakona, ja vjerujem da se to može odraditi do drugog čitanja da onda ima dokument koji sam, kao što sam i završno rekao, na kraju bude prihvatljiv u što širem krugu zastupnika baš zbog toga da bi pokušali maksimalizirati učinak zakona jer znamo i sami, vi ste učitelj, ja sam isto proveo i dobar dio svog životnog puta, odnosno rada u školi i znamo da neke i najbolje namjere ugrađene u zakon često ne zažive u praksi pa čisto poučeni tim iskustvima i skretali smo pažnju na neke stvari, baš da bi izbjegle takve stvari u praksi.
Izvolite odgovor državni tajniče.
Hvala lijepo. Mogu samo reći da se u potpunosti slažem i da ćemo do drugog čitanja ići ono što je moguće uskladiti, svakako ćemo usklađivati da bude prihvatljivo, ako je moguće svima ili u što većem broju zastupnika.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Sandra Benčić.
Zahvaljujem se. Pa evo, ja bih htjela malo čuti na koji način se Ministarstvo, ali i agencije naše koordinirale sa partnerima u drugim zemljama članicama EU oko pitanja reforme strukovnog obrazovanja. Reći ću da je 2018. g. Finska napravila temeljitu reformu strukovnog obrazovanja. 9/10 Finaca smatra da imaju izuzetno kvalitetno strukovno obrazovanje i ono što su oni omogućili, oni su zapravo smanjivali broj zanimanja, ali povećavali broj dostupnih kompetencija kroz horizontalnu prohodnost i ono što su omogućili zapravo svakom polazniku jest da stječe dodatne kompetencije iz drugih nekih područja kako bi zapravo bili manje usmjereni na nekakve vrlo uske potrebe tržišta rada za jedno zanimanje nego stvarali ljude koji zaista mogu samostalno funkcionirati kasnije i kroz obrazovanje odraslih kasnije dograđivati svoje kompetencije. Gdje je ta povezanost [[Upadica: Vrijeme.]] u hrvatskom strukovnom obrazovanju i na koga ste se vi ugledali [[Upadica: Vrijeme.]] kad ste radili promjene u ovom Zakonu? Hvala.
Odgovor, izvolite državni tajniče.
Dobro, sad široko pitanje dobrih praksi, naravno, to bih još sa svim u gledanjima morao proći kroz svoje uprave. Ovdje ste rekli jednu zanimljivu stvar, koja će biti omogućena ovim izmjenama pravilnika, a to se, dakle standardi zanimanja, standardi kvalifikacija i onda strukovni kurikulumi, što će značiti da jedan strukovni kurikulum, a čuli ste koje su brojke oko sadašnjeg ... [[Govornik se ne razumije.]] će moći podrazumijevati više standarda zanimanja, što će dakle grupirati, osnaživati ono što je sada rascjepkano i ono što se sada zbog te masovnosti podvodi pod ono usko specijalizirane situacije o kojima ste rekli, tako da mislim da na tom tragu jesmo, za reformu treba vremena, išli smo ovim putem kako bismo mogli uskladiti to sa ostalim zakonima, kako bismo mogli, a ambicija nam je sad sljedeća, dakle novi Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, onda njega linkirati s jednim dijelom na .../nerazumljivo/... Zakon o strukovnom obrazovanju i Zakon o obrazovanju odraslih, tako da se možemo na neki način osloboditi onog dijela [[Upadica: Vrijeme.]] koncentracije fokusa na [[Upadica: Vrijeme.]] potpuno novi zakon.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Emil Daus.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče. Prije pitanja samo, kreativne industrije su već ovdje, oni koji su uspjeli, uspjeli su bez sustava, najčešće je to genijalnost pojedinca, bar do sada bila, nadam se da postoji jedna svijetla točka i u ovom Zakonu, da ćemo ići prema tome. Ali moje pitanje je jedno drugo, veže se na potpore za stipendije, mjera 22, djeca koja su u sredinama s visokim indeksom razvijenosti su diskriminirana u odnosu na djecu koja su u slabije razvijenim područjima, a moramo znati da i u razvijenim sredinama postoje siromašne obitelji i bilo bi lijepo da se to ispravi, da su jednaki kriteriji za sve pa me zanima da li ćete to do drugog čitanja ispraviti. Hvala.
Hoćemo, ako će trebati ići u detalje, onda ćemo to možda malo još pojasniti, ali ono što smo htjeli je naglasiti jest prvi put da zakonski vi uvodite stipendiju kao pojam i kao mogućnost da djeca budu stipendirana po svim osnovama, dakle iz državnog proračuna, iz financiranja lokalne i regionalne samouprave, EU fondovima, gospodarskim i socijalnim partnerima, dakle da postoji mogućnost suglasja i da se onda to multiplicira na način da djeca od toga ostvaruju benefite, odnosno stipendije. A sad da li ima još tu nekakvih još dodataka koji su možda sporni ili koji nisu bili dobro komunicirani i vidjet ćemo do drugog čitanja.
Posljednja replika poštovana potpredsjednica Sabina Glasovac.
Hvala lijepa. Gospodine državni tajniče niste se htjeli širiti u tu temu, ali ja vas hoću pitati jedno pitanje a vezano je uz ove ulazne kompetencije u srednjoškolski sustav obrazovanja. Ne znam zašto iako ću reći jedno mišljenje koje možda sad u ovom trenutku nije popularno, ali ne znam kako ste došli na ideju da se uvode prijemni ispiti. Znači sve škole ih mogu provoditi, pa i strukovne u situaciji kada smo krenuli sa pilotiranjem nacionalnih ispita koji su trebali zapravo biti jedan objektivan sustav vanjskog vrednovanja koje je trebalo riješiti uzroke a ne posljedice problema. I ne bi li bilo logičnije da smo ustrajali upravo na takvoj vrsti vanjskog vrednovanja i ishoda i nastavnika i škola koji bi dali objektivnu sliku i posredno rješavale i ove lažne odlikaše i u nekom trenutku iznivelirali taj upis s temelja ocjena i nacionalnih ispita. Zašto sad taj jedan preokret i taj bučkuriš koji se događa u obrazovnoj politici. Mislim da smo trebali ostati na ovom putu koji smo si zacrtali.
Odgovor.
Hvala lijepa. Prijemni ispiti kao opcija su postojali i do sada samo je razlika u broju bodova. Postoji i sada i kao opcija. Dakle, izmjenama i dopunama pravilnika, neću, rekao sam da neću puno ulaziti u tu temu dakle sve srednje škole koje to žele nema posebnog uvjeta mogu provoditi prijamni ispit ali se on iz hrvatskog jezika, matematike, prvog stranog jezika, nastavnih predmeta važnih za nastavak obrazovanja i jednog predmeta koji samostalno određuje srednja škola od obveznih predmeta koje se uči u osnovnoj školi. Dakle, to je moguće, rok za suglasnost je 31. ožujka tekuće godine. Tako smo to naveli i zato idemo sad u proceduru ovu da stignemo to implementirati već sada. Dakle, to je opcijski nije uvjet i opcijski je zato što znate da postoji čep tamo gdje postoji, tamo gdje je navala velika jednostavno da to u kriterijima malo jasnije definiramo. Evo to je intencija pravilnika.
Hvala državni tajniče, nema više replika. Sa ovime smo iscrpili raspravu. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Evo sad po zahtjevu naših informatičara moramo napraviti 10 minuta pauze pa nastavljamo u 17,00 sati. STANKA U 16,48 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 17,00 SATI]] Evo, kolege, nastavljamo dalje. Sljedeća točka je: - Prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija, prvo čitanje, P.Z. br. 250; Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Poštovani državni tajnik Ivica Šušak, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Pred vama se nalazi Prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija kojim se propisuje priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu pristupa tržištu rada i u svrhu nastavka obrazovanja. Spomenimo da je postupak priznavanja provode nadležne sektorske agencije, Agencija za znanost i visoko obrazovanje, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih te Agencija za odgoj i obrazovanje. Važeći zakon datira iz davne 2003. g. i posljednji put je izmijenjen 2011. g. odnosno važeći zakon je zastario i nije usklađen s Direktivom EU o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija koja je već ugrađena u Zakon o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija. Osim toga, važeći Zakon nije usklađen sa strateškim dokumentima EU i europskog prostora visokog obrazovanje kojeg čini 49 država koje provodi Bolonjski proces. Još je jedan razlog za kreiranje novog zakonskog okvira, a to je i Nacionalna razvojna strategija 2030. g. u kojoj je u okviru strateškog cilja 2, obrazovni i zaposleni ljudi kao prioritet provedbe na području politike visokog obrazovanja navedena je i aktivnost razvoja te posljedično povećanje internacionalizacije u skladu sa suvremenim europskim trendovima kroz unaprjeđenje dostupnosti kvalitetnog visokog obrazovanja. Aktivnosti internacionalizacije uključuje privlačenje stranih studenata na cjelovite studijske programe u RH, za što postojećim zakonom nisu postojale određene, za što su u postojećem zakonu postojale određene administrativne prepreke, primjerice u smislu dokumentacije koja se tražila za priznavanje u svrhu nastavka obrazovanja te nepostojanje sustava automatskog priznavanja. Kao 2 glavna cilja novog zakona istaknuo bih vrednovanje u svrhu zapošljavanja u profesijama koje nisu na popisu reguliranih profesija u RH, a na koje se primjenjuje Zakon o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija te drugi cilj, priznavanje u svrhu nastavka obrazovanja. Kada govorimo o vrednovanju u svrhu zapošljavanja, potrebno je prvo pojasniti kako se taj postupak provodi prema važećem zakonu, rješenje o priznavanju inozemne obrazovne kvalifikacije za pristup tržištu rada koje se sada izdaje ne pruža dodatne informacije za poslodavce, prije svega, osobito u dijelu koji se odnosi na usporedbu razine stečene kvalifikacije u državi u kojoj je kvalifikacija stečena u odnosu na razinu stečene kvalifikacije sa razinama kvalifikacija koje se stječu u RH, jer to nije predmet upravnog postupka. Zbog navedenog, agencije na zahtjev stranke izdaju i dodatna mišljenja što produljuje cijeli postupak i predstavlja nepotrebno administrativno opterećenje, kako za agencije, tako i za same stranke uz dodatan obvezu troška za same stranke. U novom postupku vrednovanja u svrhu pristupa tržištu rada, ishod postupka je mišljenje o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji. Mišljenje sadrži detaljne informacije o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji i visokom učilištu, odnosno odgojno-obrazovnoj ustanovi te nije vezano krutom formom upravnog postupka u odnosu na sam sadržaj. Vrednovanje odnosno mišljenje o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji obuhvaća utvrđivanje razine kvalifikacije, obujma, profila i kvalitete inozemne obrazovne kvalifikacije, kao i prava koje ta kvalifikacija daje u zemlji u kojoj je stečena. Navedenim se fleksibilizira postupak za nositelje kvalitetnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu lakšeg pristupa tržištu rada, kvalitetnoj radnoj snazi s jedne strane i s druge strane se ostvaruje svrha zaštite od nekvalitetnih kvalifikacija, što je sada slučaj. Postupak će kao i do sada provoditi 3 sektorske agencije, Agencija za znanost i visoko obrazovanje, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih te Agencija za odgoj i obrazovanje. Isto tako, važećim zakonom nije omogućeno priznavanje inozemne obrazovne kvalifikacije o završnom poslijesrednjoškolskom obrazovanju koje nije dio visokog obrazovanja, a na taj način su zakinute osobe koje su tu kvalifikaciju stekle u inozemstvu i treba im omogućiti priznavanje odnosno bolji status na hrvatskom tržištu rada. Zato novim zakonskim okvirom uvodimo mogućnost priznavanja poslijesrednjoškolskog obrazovanja koje nije dio sustava visokog obrazovanje te ovoga, a navedenu nadležnost za provedbu tog dijela postupka dodjeljuje se Agenciji za znanost i visoko obrazovanje. Ističemo i da uvjerenje o završenom studiju postaje vjerodostojan dokaz i više nije potrebno čekati da inozemno visoko učilište izda diplomu, što traje do godinu i više dana. Time se skraćuje trajanje postupka s osobama s inozemnom obrazovnom kvalifikacijom i omogućava im se brži pristup tržištu rada. Novim zakonom predlaže se izmijenjeni postupak priznavanja inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja. U praksi to izgleda ovako, po važećem zakonu provode se dva postupka, visoka učilišta postupak priznavanja provode odvojeno od postupka upisa i isti često završava nakon roka za upis na visoko učilište. Postupak priznavanja provodi se kao upravni postupak u sklopu centraliziranog upisnog postupka u Agenciji za znanost i visoko obrazovanje, ako se upisi provode preko Agencije za znanost i visoko obrazovanje ili kao samostalni postupak koji provode sama visoka učilišta u vrhu upisa na studijske programe koji se ne provode centralizirano preko Agencije za znanost i visoko obrazovanje, u pitanju su diplomski studiji, poslijediplomski studiji i studiji na stranim jezicima. U ovom dvostrukom postupku isti je cilj, utvrditi razinu stečene kvalifikacije s obzirom na pravo pristupa visokom obrazovanju. Ovakav dvostruki postupak s istom svrhom predstavlja nepotrebno administrativno opterećenje koje traje vrlo dugo razdoblje. Stoga se novim zakonom predlaže da se postupak priznavanja na visokim učilištima u svrhu nastavka obrazovanja provodi u sklopu prijavnog postupka koje provodi sastavnica visokog učilišta na kojoj stranka želi nastaviti studiranje. Dakle priznavanje razine inozemne obrazovne kvalifikacije sa svrhom nastavka obrazovanja provodit će se samo jednom i to u okviru upisnog postupka u sklopu centraliziranog upisnog postupka pri Agenciji za znanost i visoko obrazovanje, odnosno na visokim učilištima, ako sama visoka učilište iskoriste mogućnost provođenja postupka priznavanja u okviru postupka upisa u cilju ubrzavanja i administrativnog rasterećenja postupka priznavanja. Dodatno, uvodni se i automatsko priznavanje razine za kvalifikacije visokih učilišta koja je vanjski vrednovala Agencija koja je članica Europskog registra za osiguravanje kvalitete u visokom obrazovanju ili koje proizilaze iz kvalifikacijskih sustava koji su povezani s europskim kvalifikacijskim sustavima. Automatsko prepoznavanje razine ne znači automatski upis već odluku o upisu u skladu s autonomijom sveučilišta i akademskom samoupravom donosi samo visoko učilište. Na ovaj se način u zakonodavni okvir ugrađuju preporuke Vijeća EU o međusobnom automatskom priznavanju kvalifikacija visokog obrazovanja i srednjoškolskog obrazovanja te ishoda razdoblja učenja u inozemstvu iz 2018. g. Automatsko priznavanje je element europskog prostora visokog obrazovanja kojeg su sve države članice EU, kojeg sve države članice EU trebaju uspostaviti do 2025. g. Nadalje, ovim Zakonom jasnije se propisuje priznavanje razdoblja obrazovanja, odnosno priznavanje dijela obrazovanja provedenog u inozemstvu s ciljem nastavka obrazovanja u RH. Cilj novih odredbi je razgraničiti nadležnost priznavanja razdoblja obrazovanja od nadležnosti priznavanja pune kvalifikacije u svrhu obrazovanja na višoj razina. Priznavanje razdoblja obrazovanja provode same odgojno-obrazovne ustanove i sama visoka učilišta, a priznavanje puno kvalifikacije na višoj razini provode nadležne agencije. Ako se radi o razdoblju osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, postupak priznavanja provodi odgojno-obrazovna ustanova u kojoj podnositelj zahtjeva želi nastaviti obrazovanje, a ako se radi o razdoblju visokog obrazovanja, postupak priznavanja provode sama visoka učilišta koja se u postupku priznavanja obvezuju pridržavati načela iz ovog Zakona i ostalih zakona iz područja visokog obrazovanja. Dodatno, uvodi se i postupak vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija osoba pod međunarodnom i supsidijarnom zaštitom koje nisu u mogućnosti dostaviti dokaz o stečenoj kvalifikaciji i članova obitelji koji zakonito borave u RH. Ovime se ugrađuje pravna stečevina UNESCO-a kroz preporuke o priznavanju kvalifikacija izbjeglica sukladno Lisabonskoj konvenciji iz 2017. g. I na kraju, sredstva za provedbu ovog Zakona osigurana su u Državnom proračunu RH za 2022. i projekcijama za 2023. i '24. g. u okviru redovitih aktivnosti nadležnih tijela, nadležne agencije, odgojno-obrazovne ustanove i visokih učilišta te nije potrebno osiguravati dodatna financijska sredstva. Zahvaljujem vam na pozornosti.
Evo, imamo nešto replika, prva je poštovanog zastupnika Ante Bačića.
Hvala poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče. Ja ću iskoristiti priliku prilikom rasprave vezano za prijedlog ovoga Zakona i vrednovanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija spomeniti i pitat vas nešto vezano za integrirani popis akademskih i stručnih naziva i akademskih stupnjeva ovdje u Hrvatskoj, što je mislim, Rektorski zbor zadnje donio 2015. g. i vidim da još ima nekakvih nepravilnosti, tj. nepravdi. Ja ću uzeti samo primjer, npr. ako ste prije Bolonje završili stručni studij na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu, trgovinsko poslovanje ili računovodstvo i financije, imate izjednačeni ste da ste prvostupnik sa 180 bodova, ako ste isti studij stručni završili u Splitu, izjednačeni ste kao pristupnik sa 120 ECTS bodova. Dosta ljudi koji su završili predbolonjskom procesu to ne znaju i misle da su bakalari prilikom i prijave na natječaj i daljnjeg usavršavanja, a zapravo nisu. Je li Ministarstvo može upozoriti Rektorski zbor i je se može ispraviti ta nepravda? Hvala.
Odgovor.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Na prošloj i pretprošloj sjednici Rektorskog zbora, s obzirom da uvijek predstavnik Ministarstva sudjeluje na sjednicama Rektorskog zbora, upozorili smo sve uvažene rektore na nedostatke i cijeli niz nelogičnosti u popisu akademskih i stručnih naziva i akademskih stupnjeva koji se stječu na našim visokim učilištima. Nažalost povjerenstvo na čijem je čelu, ja mislim, uvaženi prorektor Ante Čović do dana današnjega nije odradilo taj posao, i još ćemo jedanput pisanim putem upozoriti Rektorski zbor da posveti pažnju. Akademsko i stručno nazivlje, nemam puno vremena, ali je naprosto nevjerojatno da vi ako završite isti studij, iste razine, iste sadržaja, iste kvalitete, različito ga se naziva, je li završen u Osijeku, Rijeci, Splitu, Dubrovniku, Puli, Slavonskom Brodu, Varaždinu, Zadru ili ovoga, na nekom drugom visokom učilištu. Hvala.
Druga replika, poštovana zastupnica Anita Pocrnić Radošević.
Hvala poštovani državni tajniče. Evo, Prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija na određeni način nadopunjava sve ono o čemu smo govorili o prethodnoj točci, a to je strukovno obrazovanje. Znači osigurat će se lakši pristup tržištu rada u zanimanjima koja nisu uključena u popis reguliranih profesija u RH, kao i priznavanje obrazovnih kvalifikacija i razdoblja obrazovanja u svrhu nastavka obrazovanja pa sad imate ovih informacija, koliko takvih zahtjeva za priznavanje ili vrednovanje uopće ima godišnje ili u nekom periodu s kojim raspolažete i da li će se ovim izmjenama, s obzirom na taj broj, ako s njim raspolažete, ostvariti barem mali pomaci u osiguranju radne snage gospodarstva. Hvala.
Hvala lijepa uvažena zastupnice. Nažalost nemam podatke za niže razine obrazovanja, imam podatke za visoko obrazovanje, godišnje RH provodi postupak priznavanja visokoškolskih kvalifikacija ili diploma u svrhu zapošljavanja negdje oko 1000, s tim da je 80% iz područja BiH. Igrom slučaja znam da se priznaju razdoblja obrazovanja s obzirom da prebivam na području grada Svete Nedelje gdje je velika fluktuacija i dolazak radne snage sa djecom pa onda u školi veći broj djece i iz inozemstva, tako da, s obzirom da odgojno-obrazovne ustanove i ove niže agencije za niže razine kvalifikacija bi trebale dati taj podatak, ali za visokoškolsko obrazovanje je 1000, oko 1000 diploma, s tim da je 50% njih iz BiH. Hvala.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala lijepo uvaženi državni tajniče, ja ću se referirati na onaj dio vašeg uvodnog izlaganja u kojemu ste govorili o odredbama zakona koja se odnose na priznavanje dijela studiranja u inozemstvu u svrhu nastavka obrazovanja i u tom smislu ja zapravo ovaj Zakon doživljavam prema put prema internacionalizaciji visokog obrazovanja u Hrvatskoj i zapravo bih rekla da ovaj Zakon predstavlja pravni okvir za privlačenje stranih studenata upravo kroz priznavanje dijela studiranja kao u inozemstvu u svrhu nastavka studiranja ovdje. Zašto je važno da Hrvatska privlači strane studente, ja ću samo naglasiti i ponoviti da imamo 9 javnih sveučilišta, 2 privatna i 1 sveučilište s pravom javnosti i 1760 studijskih programa na kojima nažalost zbog situacije u kojoj jesmo iz godine u godinu [[Upadica: Vrijeme.]] ima sve manje hrvatskih studenata [[Upadica: Odgovor.]] i stoga je važno privući strane studente.
Hvala lijepa uvažena zastupnice. Definitivno novi zakonodavni okvir bi morao stvoriti one formalne pretpostavke za internacionalizaciju visokog obrazovanja u RH jer imamo zaista mal broj u promilima i ovoga, govoreći stranih studenata. Ono što sam u uvodnom obrazloženju spominjao, mi imamo dvostruki postupak prijave i postupak upisa i onda to priznavanje ide dosta sporo, povjerenstva, ako je sveučilište veće, taj postupak je još sporiji, provodi se upravni postupak i vrlo često se događa da se konačno rješenje donese, a akademska godina je već krenula, predavanja su krenula, itd., itd. Imamo atraktivne studijske programe na engleskom jeziku, pogotovo za medicinu u Zagrebu i Splitu i Rijeci i mislim da je u Osijeku na njemačkom jeziku i definitivno je ovo prvi korak ka internacionalizaciji s obzirom da se time ne možemo pohvaliti, mislim da smo na začelju država članica EU. Hvala.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, dakle ja se apsolutno zalažem za opciju da bi Hrvatska trebala biti što prihvatljivija zemlja, ne samo za zapošljavanje nego i za studij kod nas, kad govorite o ovom, ne da smo na samom začelju, mislim da smo predzadnji kad je riječ o tome koliko se studenata odluči kod nas studirati. Jedan, ima tu niz faktora, ali naravno da sve te razloge i faktore bi trebali isključiti pa je jedan od ovih faktora dakle, ovaj da tako kažem, formalni dio. Pitanje ću vam postaviti iz razloga što mislim da do drugog čitanja mi je to trebalo i u obrazloženju zakona ugraditi. Dakle da malo napravite usporedbu što je to danas, koliko je to danas mjeseci, godina, dana od samog zahtjeva pa do realizacije, a šta ćete ovim Zakonom postići, na koliko ste vi targetirali da se u koliko dana, 30, 60, 90, nešto riješi da nam to u obrazloženju do sljedećeg čitanja date, a možda sad u ovu minutu možete nešto i o tome reći. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Kad je u pitanju vrednovanje u svrhu pristupanja tržištu rada, tu su rokovi jasno propisani u samom sadržaju prijedloga zakonskog teksta, mislim da je riječ o 60 dana. Kad je riječ o samom postupku priznavanja u svrhu nastavka obrazovanja, što predstavlja upravni postupak, onda je on riješen općim rokovima u upravnom postupku. Međutim imamo, kako imamo dvojnu mogućnost alternativu, samo visoko učilište, s obzirom na akademsku samoupravu i autonomiju sveučilišta gdje samo visoko učilište utvrđuje kriterije upisa studenta na samo visoko učilište, poglavito kad je u pitanju sveučilište, ne može utjecati na dugotrajnost postupka, postupanja samih sveučilišta. Za razliku od toga, agencija postupa po Zakonu o općem upravnom postupku i tu su rokovi. Mi možemo za drugo čitanje napraviti analizu i ona je poražavajuća. Hvala.
Sljedeća replika poštovanog zastupnika Nikole Mažara.
Hvala lijepo predsjedavajući. Poštovani državni tajniče. Kao što smo mogli čuti iz vašega izlaganja, ovim Prijedlogom Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija uvodi se nekoliko novina, prije svega dakle širi se opseg priznavanja. Isto tako, skraćuje se postupak sa 2 na 1 postupak vezano za nastavak obrazovanja, ali ono što mene osobno zanima je otprilike na neki način i građanstvo, kada se spominje ovaj dio, dakle vezano za samo to priznavanje odnosno za kvalitetu diploma. Čuli smo od vas da će se dakle upravo kroz mišljenje o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji na neki način uvesti ta zaštita odnosno stroža kontrola kvalitete diploma s obzirom evo, da otprilike taj broj je možda i 1300 godišnje kad se uzmu i niže razine, od čega je 1000 dakle iz susjedne zemlje. Možete li možda reći na koji način će ta zaštita ići?
Hvala lijepa. Dosadašnji sustav priznavanja u svrhu zapošljavanja odnosno pristupanja tržištu rada provodio se kroz upravni postupak vrlo često i on završavao na upravnom sudu, u upravnom sporu stranke koja je zahtijevala priznavanje i agencija je vrlo teško u upravnom sporu dokazivala bitnu razliku u kvaliteti, posebice na stranke koje su ostvarile visokoškolsku kvalifikaciju u BiH i sud ne bi smatrao za shodno da je agencija dokazala da postoji bitna razlika u kvaliteti i onda na temelju, na temelju upravnih sporova su te stranke dobijale, dobijale spor i morala im se priznati visokoškolska kvalifikacija, bilo da je riječ o akademskom stupnju doktora znanosti, bilo, a u samom postupku vrednovanja kroz mišljenje će se utvrđivati i razina i kvaliteta i bitna razlika u stupnju kvalitete kakvo je visoko učilište na kojem je stečeno, kakvi su ishodi učenja, [[Upadica: Vrijeme]] tko je vrednovao, sve to jedan poslodavac može vidjeti. Oprostite, hvala.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo. Poštovani državni tajniče, svakako je pohvalo da se uvodi više reda, ubrzava i modernizira ovaj postupak jer ne radi se tu samo dakle o strancima koji dolaze studirati u Hrvatsku, radi se tu i o našim građanima koji žele pristup tržištu rada na osnovu kvalifikacija koje su stekli u inozemstvu. No, po mom mišljenju i dalje je ovaj rok predug, posebno kada govorimo o pristupu tržištu rada, 60 dana mi se čini kao prilično dugi rok, mislim da bi 30 dana trebalo biti više, više nego dosta. Isto tako nažalost postoje i prigovori o nomotehničkoj izradi zakona odnosno o elaboriranju zakona kako je to propisano i kako je to uobičajena praksa. Naime, i pučka pravobraniteljica je tu izrazila određene sumnje jer kao i kod zakona koje smo raspravljali jutros nije obrazloženje na razini onoga što inače imamo u HS.
Hvala lijepa. Naime, iza 60 dana krije se jedan obiman i osjetljiv i odgovoran posao gdje vi morate provjeriti strano ili inozemno visoko učilište, njegov sadržaj i strukturu, njegove kurikulume, nazive, zvanja predmeta odnosno kolegija, kao i strukturu zaposlenika nastavnika koji izvode i ishode učenja. S druge strane često morate i kontaktirati to visoko učilište da vam dostave neku dokumentaciju jer uglavnom na mrežnim stranicama ne postoji, ne postoji sadržaj o recimo bez uvrede hoćete li neki univerzitet ili sveučilište u Travniku kontaktirati ili, ili, ili, ili ovoga u nekom drugom dijelu s obzirom da u BiH imamo poplavu sveučilišta i definitivno agencija, u komunikaciji s agencijom jer su predstavnici agencije sudjelovali u izradi, u izradi ovoga prijedloga zakonskog teksta zato je uzet rok od 30 dana. U pogledu nomotehničkih pravila primjenjivala su se jedinstvena nomotehnička pravila koje je donio ovaj visoki dom. Pitanje obrazloženja, riječ je zaista i sami ste svjesni o jednom meta jeziku u području obrazovanja, obrazovnih kvalifikacija i struktura vrlo teško ga je i čitati, a kamoli pratiti s obzirom na konstrukcije, rečenice i same pojmove, ali u svakom slučaju kritika je uvijek dobro došla. Hvala.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Rade Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjedniče HS. Poštovani državni tajniče, mobilnost ljudi na tržištu rada i obrazovanja se pojačala ulaskom Hrvatske u EU i zahtijevala je donošenje jednog ovakvog zakona i ja vas podržavam u nakani da se uredi ono što dosad recimo nije bilo definirano do kraja. Moje pitanje je možda terminološko, a radi se o nostrifikaciji i priznavanju. Mi smo prije imali nostrifikaciju, sad imamo priznavanje, pa ako možete pojasniti ovaj u čemu je, u čemu je razlika da znamo o čemu se radi. Hvala.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Definitivno je zanimljivo i sa sociološkog i jezičnog vjerojatno aspekta jer je taj pojam nostrifikacije ušao u svakodnevni govor. Nostrifikacija se koristila negdje do 2003. dok ovaj zakon nije bio donesen, ona se koristi još i uvijek za regulirane profesije. Nostrifikacija je jedan strogo formalizirani postupak u kojem utvrđujete kompletan sadržaj nekog studija sa svim njegovim kolegijima, ishodima učenja, a uzmimo tipičan primjer regulirane profesije, to je profesija liječnika gdje vi morate provjerit je li netko tko je završio medicinski fakultet u Foči ispunio one sve kroz komorni sustav, kroz sustav Ministarstva zdravstva što sve ono Zakon o reguliranim profesijama provodi. Postupak priznavanja je nešto što je također formalizirani postupak, ali je on puno nijansiraniji i sveobuhvatniji u smislu općeg pristupa i to je praksa svih država članica EU, no program nostrifikacije je zadržala jedino Španjolska kao, kao država članica EU, oni imaju i dalje taj rigidni kruti sustav za razliku od postupka priznavanja kojeg je Hrvatska u skladu sa smjernicama uvela. Hvala.
Slijedeća replika poštovane zastupnice Sanje Radolović.
Zahvaljujem. Poštovani državni tajniče, danas dakle zakonskim izmjenama pokušavamo riješit inozemne obrazovne kvalifikacije, a ja vam prvo moram čestitat što ste ovako bez motanja u celofan kao većina vaših kolega iz pozicije vi ste danas rekli kakvo je stanje stvari, a tako komunicirate i na nadležnom saborskom odboru, pa vam se zahvaljujem stoga u ime svih nas iz oporbe. Ja sam vas htjela pitati kako ćemo ić u rješavanje inozemnih kvalifikacija kad još nismo niti riješili ove naše hrvatske. Tu primarno mislim na sveučilišne specijaliste i sami znate da su oni u nekom zrakopraznom prostoru, da sveučilišta naplaćuju takve studije i po 60.000 kuna koliko recimo košta najjeftiniji doktorski studij sa Sveučilišta u Zadru u Hrvatskoj. Tim ljudima kada upisuju studij obećavaju se brda i doline, u prvom redu obećava im se da će ostvariti 8% dodatka na plaću kao što su imali nekadašnji magistri znanosti, međutim posljedica svega je da su oni u potpunosti neprepoznati na tržištu rada i da danas imamo tisuće i tisuće sveučilišnih specijalista koji nemaju pravo na taj dodatak od 8% na plaću.
Odgovor.
Hvala lijepa. Riječ je naprosto o nepriznatoj kvalifikaciji od strane poslodavaca i tržišta rada, zahtjevnom studiju poslijediplomske razine koji prije svega bi trebala ja mislim prepoznati državna uprava. Pitanje je to i odnosa međusobnog kolektivnih pregovaranja, ali i cijelog sustava plaća u državnim i javnim službama, što iziskuje puno šire elaboriranje. To je moj osobni dojam i iskreno vam tako i odgovaram. Ne smijemo čekati rješavanje pitanja, a da ne govorimo jer puno je bilo govora u prethodnoj točci gdje sam slušao o tržištu rada gdje je usklađivanje studijskih programa na javnim i visokim učilištima s potrebama tržišta rada, gospodarstva, nacionalnim interesima ove naše države, a kamoli tek onda i pitanje, pitanje kvalifikacija i ovoga pitanja poslijediplomskog specijalističkog studija koji pak onda je miješa se sa u području biomedicine i zdravstva gdje imaju oni posebne specijalističke studije koji su uvjet za specijalizacije u onoj u okviru struke kao što sam ima recimo i veterina itd., itd.. Hvala.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljujem. Poštovani tajniče, evo ja ću se pridružit kolegici, pa zapravo vas pohvalit jer često evo kao što je i ona rekla na saborskom odboru upozoravate na probleme u cijelom sustavu, pogotovo evo u posljednje vrijeme i na inflaciju doktorskih studija, upravo govorimo i ovih dana o tim skandalima na doktorskim studijima, a ono što je jutros ostalo na odboru nedorečeno, pa evo samo da pojasnite radi javnosti, sa kolegicom smo bili raspravljali jel se ovaj zakon primjenjuje na regulirane profesije ili na ne regulirane, pa je ono nekako ostalo nedorečeno u zraku, pa da sada to malo pojasnite radi javnosti. Hvala.
Hvala lijepa. Dakle, ovaj zakon se ne primjenjuje na regulirane profesije. Točno se zna popis reguliranih profesija i oni su u dobroj mjeri ovisni o resornim tijelima državne uprave, ali i komorama, cehovskim udruženjima i tu će trebat napravit neki iskorak, nažalost stanovništvo nam sve više stari, recimo u području palijativne skrbi, u području medicine itd.. Od mreže škola, jedanput sam bio na sjednici Odbora za zdravstvo, pa onda sam, varira recimo broj učenika koji se upisuju u srednje zdravstvene odnosno medicinske škole, ali opće je pitanje pristupa, nedostaje nam medicinskim sestara i zdravstvenih radnika i pitanje je pristupa onda i samih komora, naravno oni štite i regulirana je profesija na području EU i hrvatsko tržište rada i standarde itd., ali tu će se morat napraviti neki pomaci, od staračkih domova nedostaje nam zaposlenika do, do zdravstvenih ustanova. Hvala.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Miroslav Škoro.
Hvala lijepo poštovani g. potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, svi vas hvale da neuvijeno i konkretno odgovarate. Ako mi konkretno odgovorite u minutu na pitanje koje ću vam postavit ja ću povjerovat da je ovaj zakon na dobrobit hrvatskih državljana, a ne stranih koji dolaze ovdje radit. Ako je hrvatski državljanin rođen od hrvatskih iseljenika u SAD-u, tamo završio osnovnu školu, srednju školu, diplomirao na koledžu i poslije toga završio pravni fakultet, kako, gdje i kada će mu se priznati taj pravni fakultet ovdje u Hrvatskoj? Jel ja imam ponekad dojam da mi Hrvati znamo bolje od drugih, u nostrifikacijskim procesima mi ocjenjujemo Harvard jel kaj buju oni nama ne. Mi u homologacijskom procesu ocjenjujemo BMW, Mercedes da vidimo jel oni proizvode automobile koji zadovoljavaju našu automobilsku industriju i naše standarde. Dakle, evo konkretno recite mi kako, kada i gdje, a ja ću vam poslije reći o kome se radi. Hvala.
Hvala lijepa. Dakle, ako ovaj zakon uz Božju pomoć i volju vas uvaženih zastupnika ovog visokog doma bude izglasan osoba može doći u Agenciju za znanost i visoko obrazovanje i podnijeti zahtjev za vrednovanje u svrhu pristupanja tržištu rada. E sad, da bi osoba bila odvjetnik imate komoru odvjetničku koja propisuje da netko mora položiti, pravna struka, tu nešto malo znam, je specifična jer uređuje i obrađuje kroz dogmu, kroz teoriju pravni sustav svake države. Naravno, sve više su i naši pravnici primorani učiti i europsko pravo zbog EU. Mi se usklađujemo s europskim prostorom visokog obrazovanja, veliki problem imamo u procesima priznavanja diploma iz SAD-a, međutim ovo je put ka nekakvom pristupanju tržišta rada. E sad, imamo taj komorski sustav koji sam rekao, koji štiti sebe kao cehovsko udruženje i morate položiti pravosudni ispit i vježbeništvo, bit kod principala i steći iskustvo i praksu za otvaranje odvjetničkog ureda, ali evo to bi bio put. Hvala.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Davor Dretar.
Hvala vam lijepa poštovani predsjedavajući. Uvaženi g. državni tajniče, vidio sam ovdje u elektronskom savjetovanju, a i moja sestra koja je profesorica isto tako u obrazovnom sustavu rekla mi je da vas svakako pitam da se još dodatno pojasni upravo problem koji ste i sami u uvodnom izlaganju spomenuli. Dakle, dolaze nam ipak u određenom broju i stranci ovdje u Hrvatsku, dolaze raditi, imaju naravno djecu, pa neki od njih takva bude i priroda posla dolaze u tijeku školske godine, dakle sa nezavršenim određenim stupnjem osnovnoškolskog obrazovanja, pa evo molim vas još jednom samo radi javnosti da malo pojasnite kako ovaj novi prijedlog zakona i odnosno kako, da kako gleda na rješenje takvog jednog problema. Hvala vam na odgovoru.
… [[Govornik naknadno uključen]] Škola je ključna jer tko je taj pozvaniji od odgojno obrazovne ustanove naših učitelja provjeriti stupanj usvojenosti ishoda učenja za niža obrazovna razdoblja i tu je u svakom slučaju ako je u pitanju osnovnoškolsko obrazovanje i srednjoškolsko opće gimnazijsko Agencija za odgoj i obrazovanje, ako je u pitanju strukovno obrazovanje onda je u tom slučaju Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih čiji je ravnatelj bio na prethodnoj točci tijekom, tijekom današnje vaše rasprave. Hvala.
I posljednja replika poštovani zastupnik Marin Lerotić.
Poštovanje državne tajniče, u svom izlaganju ste spomenuli Zakon o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih studija, pa ću si dat slobodu i malo se dotaknut tog dijela. Naime, zanima me što konkretno treba napravit osoba koja je završila Srednju medicinsku školu u Sloveniji kako bi mogla pristupiti tržištu rada. Zašto to pitanje? Jer sam već nekoliko puta u raspravi spomenuo konkretan slučaj jedne mlade osobe iz Hrvatske koja je u Sloveniji završila medicinsku srednju škola i da bi joj ta diploma bila priznata mora završit preko 2000 sati dodatno ili u suprotnom ima završenu samo osnovnu školu, dok ako želi recimo ići obavljat posao medicinske sestre u Njemačku mora završiti samo B-2 razinu njemačkog jezika, pa me zanima što konkretno ona mora napraviti i hoće li se to malo poboljšati? Hvala.
Hvala lijepa. Već kad me je uvaženi zastupnik Šimičević pitao razliku između nostrifikacije kao postupka i priznavanja kao postupka rekao sam da je postupak nostrifikacije složen i formalizirani postupak gdje provjeravate, u ovom slučaju ako je u pitanju srednja medicinska škola ili stručni studij sestrinsta, kompletan kurikulum nastavnog plana i programa ili silabus kako se to već zove u visokom obrazovanju sa kolegijima, sa sadržajem pojedinih kolegija i kvalitetom ocjena, a s druge strane s obzirom da je u pitanju regulirana profesija koja je na popisu u tom, u toj proceduri sudjeluje i komora sestara zajedno sa Ministarstvom zdravstva. Jedan složeni, složena procedura, štit se, štiti se ovoga hrvatska regulirana profesija, hrvatsko tržište rada, vjerujem i ovo je najava i vjerojatno potreba izmjene ovoga Zakona o reguliranim profesijama, ono što sam spominjao, zbog palijative, zbog starenja stanovništva, ko će u Dalmatinskoj zagori, bilo … [[Govornik se ne razumije]] djedove i bake ili didove i babe jer nema, nema naprosto mogućnosti ili prostora. Hvala.
Hvala državnom tajniku, nema više replika, možete sjest. Žele li izvjestitelji odbora uzet riječ? Ne. Onda otvaram raspravu, prvi za raspravu je prijavljen Klub zastupnika Socijaldemokrata i u njihovo ime poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala vam lijepo, poštovani g. državni tajniče, kolegice i kolege. Evo kao što sam rekao i u replici mislim da je dobra stvar što uređujemo neke stvari u smislu priznavanja kvalifikacija stečenih u inozemstvu bilo zbog pristupa rada, radu odnosno tržištu rada, bilo zbog nastavka obrazovanja. Taj proces je do sada bio prilično dug, kompliciran, a ponekad i skup, kao što je državni tajnik i rekao u početku i mislim da svi mi koji imamo neki doticaj sa obrazovanjem možemo pričati o primjerima koji su bili takvi. I stoga i zbog toga što je ovaj zakon zapravo prilično zastario ovaj koji je važeći sada i zbog činjenice da će se neke stvari nadam se ubrzati i zbog činjenice da se zapravo usklađujemo da europskom pravnom stečevinom ovaj zakon zaslužuje podršku. No postoji nekoliko stvari koje bih htio problematizirati pred vama u prvom čitanju kako bi u drugom čitanju dobili bolji prijedlog zakona. Naime, kao i u prvom zakonu, to moramo ponovo spomenuti, obrazloženje zakona nije pripremljeno u skladu s pravilima nomotehnike i odredbom čl. 175. Poslovnika HS. Naime, u njemu je propisano da u obrazloženju zakona se daju objašnjenja pojedinih odredbi koje sadrži prijedlog zakona. Prepričavanje sadržaja pojedine, pojedine zakonske odredbe bez dodatnog pojašnjenja zapravo onemogućava i nas u radu odnosno ne daje nam uvid u jasne razloge donošenja zakona. To je nešto što se može popraviti do drugog čitanja, tako da i ne bi trebalo umanjit vrijednost zakona kao takvog ako je zakon kvalitetan, tako da se nadam da ćete na to obratiti više pažnje. No kolegice i kolege što se tiče priznavanja kvalifikacije iz EU tu zaista ne bi trebalo biti problema. Dakle, sve diplome koje se sada izdaju imaju nešto što se zove Diploma Supplement odnosno dodatak diplomi gdje su jasno pobrojani svi kolegiji koje pohađate u tijeku svog školovanja i to je vrlo sve transparentno i jasno i brzo se može provjeriti. Koliko znam, dugo nisam već diplomirao, ali zadnjji put kad jesam to je bilo prije puno godina, ali dobio sam isto Diploma Supplement na kojem je i na engleskom i na hrvatskom to bilo jasno pobrojano, baš, e baš zbog toga, zbog lakšeg priznavanja kvalifikacije u inozemstvu, izvan Hrvatske. Iz rasprave državnog tajnika iz nekih replika ipak ne mogu se oteti dojmu da se neke odredbe u ovaj zakon, da ne kažem cijeli zakon, uvode gotovo samo zbog BiH i diploma u BiH. Meni je jasno da na jugoistoku Europe u BiH, Srbiji i još nekim državama postoji prilična neuređenost na, na tržištu ajde recimo to tako visokog obrazovanja, nije BiH jedina da se, da se razumijemo, da s tim i postoje u svezi neke dvojbe, ali mislim da sama, sam proces ne bi trebao biti zapravo taoc takvih neuređenih sustava odnosno da oni koji dolaze iz uređenih sustava ne bi trebali ispaštati zbog toga. I zato u redu donekle mogu i prihvatiti da ne možemo rok za priznavanje diplome sa ciljem pristupa tržištu rada smanjiti sa 60 na 30 dana, ali hajmo onda probati naći neki srednji rok, nekih 45 dana, mislim da bi trebalo biti više nego dovoljno. U svakom slučaju mislim da 60 dana ako pričamo o pristupu rada, dakle ne samo o priznavanju diplome nego pristupu tržištu rada prilično dugi rok. Tim više što kažem ako neke, ako neke, neke države, neka učilišta i slično zahtijevaju malo pozorniju provedbu mislim da se to može odraditi u roku od 45 dana. Na kraju dana i samim tim učilištima mislim da je u interesu što prije odgovoriti kako bi i priznavanje njihovih diploma odnosno njihovih kvalifikacija stečenih na njihovim učilištima zapravo bila i lukrativnija recimo to tako za one koji pohađaju odnosno da znaju da će te diplome moći koristiti i izvan granica te zemlje. Također pozdravljam i činjenicu da se usklađujemo sa nekim pravilima EU, ali kažem kako, barem što se tiče EU ne bi trebalo biti većih problema. Također ni što se tiče nekih organiziranih, starih i dobro reguliranih sustava visokog učilišta kao što je Anglosaksonski ako ćemo govoriti o Ujedinjenoj Kraljevini ili o SAD-u ili o Kanadu, naravno ima još primjera, ali u svakom slučaju mislim da tu ne bi trebalo biti nekih većih problema. Upravo zbog toga mislim da je i zbog intencije zakona, a to je lakši i brža, brži proces priznavanja treba razmisliti o ovim eventualnim izmjenama do drugog čitanja naravno u konzultaciji sa onima koji bi to trebali, trebali provoditi. U svakom slučaju nadam se da ćemo do drugog čitanja i nakon rasprava i sugestija koje smo dobili, koje ćemo iznjedriti tek u raspravi ćemo dobiti i jedan kvalitetni dokument koji će zaslužiti širu podršku. Hvala lijepa.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta poštovanog zastupnika Davora Dretara.
Hvala vam poštovani g. predsjedavajući, poštovani g. državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Preporukom Vijeća EU od 26. studenog 2018. o promicanju automatskog uzajamnog priznavanja kvalifikacija visokog obrazovanja i srednjoškolskog obrazovanja i osposobljavanja, te ishoda razdoblja učenja u inozemstvu preporuča se državama članicama da najkasnije do 2025.g. poduzmu korake neophodne za ostvarivanje automatskog uzajamnog priznavanja razine kvalifikacija, te razdoblja obrazovanja u svrhu nastavka obrazovanja u visokom obrazovanju u skladu s određenim kriterijima i načelima odnosno da poduzmu korake neophodne za ostvarivanje znatnog napretka prema istom cilju i u srednjoškolskom obrazovanju. Cilj preporuke vijeća je osigurati da se svakom studentu i učeniku koji provede razdoblje obrazovanja u inozemstvu bilo u svrhu stjecanja kvalifikacije ili u sklopu mobilnosti u svrhu učenja stečeni ishodi učenja u tom razdoblju automatski priznaju u svrhu nastavka obrazovanja, čime se ne bi dovodilo u pitanje pravo visokih učilišta ili obrazovnih ustanova da odrade posebne uvjete za upis u određene programe ili da provjere vjerodostojnost dokumenata. Nastavno na iznesenu analizu postojećeg stanja i problema u provedbi postojećeg zakona ovim se dodacima predlaže razlikovati priznavanje od vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija, te se uklanja pojam nostrifikacije, što nam je poštovani g. državni tajnik u ovoj pred raspravi i objasnio. Ovim se zakonom želi i unaprijediti kvaliteta informacije o kvalifikaciji stečenoj u inozemstvu sa svrhom pristupa tržištu rada kako bi na temelju dobivenih informacija o znanjima i vještima, te pravima koje stečena kvalifikacije daje nadležna tijela i poslodavci mogli donositi utemeljene procijene. Svakako ovaj zakon je važan jer je posredno i jedna vrsta zaštite kvalitete ulaza na naše tržište rada iz okolnih zemalja, što je naravno neobično važno i našim đacima i studentima koji bi bez ovakvog zaštitnog mehanizma mogli biti dovedeni u neravnopravni položaj u odnosu na vanjske studente. Ovakve bi izmjene trebale spriječiti nelojalnu konkurenciju pojedinih nekvalitetnih obrazovnih institucija iz okolnih zemalja našim obrazovnim ustanovama, sveučilištima, veleučilištima i visokim školama. Treba eto i pohvaliti čl. 16. u kojem je navedeno automatsko priznavanje razine inozemne obrazovne kvalifikacije ako je kvalifikacija stečena u državi u kojoj je nacionalni kvalifikacijski okvir povezan s europskim kvalifikacijskim okvirom, a o cijeloj toj priči kvalifikacijskih okvira smo nedavno ovdje i raspravljali. Taj bi članak trebao pojednostaviti sam proces priznavanja tih dokumenata u svrhu daljeg obrazovanja ili zapošljavanja. Dakle, eto načelno Klub zastupnika Domovinskog pokreta jasno pričekat će i drugo čitanje i vidjet ćemo što će se izmijeniti. Zanimljive su i neke perspektive ovog zakona, neke su se i spomenule u raspravi na odboru gdje je rečeno kako RH treba uložiti dodatne napore u privlačenju stranih studenata, te se u tome smislu razgovaralo i o potrebi da se mijenjaju i neki drugi zakoni, što je eto u raspravi o prošloj točki, ne, točci dnevnog reda jedna kolegica dobro rekla, nemojmo zakone gledati kao jedno jedino živo biće, svi su zakoni u stvari na određen način u međusobnom utjecaju. Dakle, trebalo bi tu istaknuti i možda mijenjati i Zakon o porezu na dohodak u dijelu koji se odnosi na oporezivanje, oporezivanje stipendija, kao i Zakona o zdravstvenom osiguranju kojim bi se osigurala zdravstvena zaštita stranih studenata koji studiraju u RH. Naravno znamo i sami da je ovdje možda jedna od najbitnijih stvari problematika kvalitete diploma iz trećih zemalja, a naročito onih u našem neposrednom okruženju. O tome naravno u hrvatskoj javnosti postoje i neki čak moram priznat i jako dobri vicevi, ali nećemo sada ovdje pričati viceve, pričekat ćemo drugo čitanje zakona, a do tada načelno ovo prvo čitanje kao Klub zastupnika Domovinskog pokreta apsolutno pozdraviti.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka poštovanog zastupnika Damira Bakića.
Uvažene kolegice i kolege, uvaženi državni tajniče. Prvo pohvala, dobro je što je konačno uređeno priznavanje poslije srednjoškolskog strukovnog obrazovanja, dakle ne tercijarnog, post sekundarnog jer takvih kvalifikacija ima, ima dosta u EU, čak i u našem susjedstvu u Sloveniji i svakako to valja pozdraviti. Isto tako dobro je što za priznavanje inozemnih visokoškolskih, što je za priznavanje inozemnih visokoškolskih kvalifikacija u svrhu pristupa tržištu rada ukinut upravni postupak, kao što ste rekli i sami on je prilično krut i ovime se stvar čini bitno efikasnijom. E sad dvije kritike. Prvo, upravni postupak međutim nije ukinut upravo u onom segmentu koji zahtjeva najveću fleksibilnost, a taj se odnosi na priznavanje visokoškolskih kvalifikacija jer studenti dolaze sa različitim kvalifikacijama, razdobljima, studijima i ishoda učenja i slično. Sad u odgovorima na komentare u javnom savjetovanju rečeno je ili opravdava se upravni postupak time što novi Zakon o upravnom postupku predviđa elektronični postupak. No, u isto vrijeme ovdje se propisuje da treba fizički predati originale ili ovjerene preslike dokumenata, a isto tako ne radi se samo o brzini provođenja postupka nego kao što ste i sami kazali o svojevrsnoj krutosti upravnog postupka koji ostavlja previše prostora za razne situacije koje se prilično često javljaju u visokom obrazovanju kad npr. visoko učilište na kojem je ostvareno prethodno obrazovanje nije akreditirano u zemlji u kojoj se nalazi, ali je recimo prepoznatljivo po kvaliteti studija ili možda nije akreditirano jer se radi o nadnacionalnoj instituciji itd. Drugo, međunarodne su preporuke, mislim da tako piše u Lisabonskoj konvenciji također da se priznavanje inozemnih kvalifikacija odnosno razdoblja studija u svrhu nastavka obrazovanja da bude isključivo u nadležnosti visokih učilišta te da se provodi u okviru njihovim upisnih postupaka, a sva ostala tijela poput agencija primjerice trebale bi imati samo savjetodavnu ulogu. Sad konkretno Članci 13. i 14. o tome govore i nejasno je zapravo u kojem su odnosu ti članci, tko bira mjesta na kojem se vodi postupak priznavanja, u koje slučaju to čini visoko učilište, u kojem nadležna agencija, što ako netko želi aplicirati, ako želi možda paralelno aplicirati na dva visoka učilišta. Članak 18. je također nešto pozitivno, on govori o automatskom priznavanju i referira se na Europski kvalifikacijski okvir i na Europski registar za osiguranje kvalitete i sad ovdje samo trebamo pitati jesmo li baš točno samo tako htjeli ograničiti doseg tog automatskog priznavanja jer npr. Europski kvalifikacijski okvir ne uključuje SAD i više ne uključuje Ujedinjeno Kraljevstvo. Konačno Članci 20., 21. i 22. govore o vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija za azilante i strance pod supsidijarnom zaštitom. Predviđanje nekakvog postupka za azilante i strance pod supsidijarnom zaštitom koji iz opravdanih razloga nisu u mogućnosti ostaviti dokumentaciju kojom dokazuju inozemnu kvalifikaciju je svakako potrebno, ali ne može se riješiti bez osmišljenog sustava i vjerojatno bez novih resursa. Informativni dokument o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji koji se ovdje dakle spominje odnosno uvodi je instrument koji se koristi u Europi kao kompromis kako i treba biti između nekakvog upravnog rješenja i potpunog odbijanja ljudi s nedovoljnom dokumentacijom. Međutim, trebat će dodatni resursi jer npr. u Članku 21. ovog zakona nalaže se da su obvezni dijelovi evo citiram, informativnog dokumenta o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji i podaci o odgojno obrazovnoj ustanovi ili visokom učilištu koje je izdalo kvalifikaciju podaci o profilu, razini i procjeni obima kvalifikacije. A u zemljama iz kojih azilanti dolaze, azilanti i osobe pod supsidijarnom zaštitom često takve informacije nisu baš tako lako dostupne. Problema ima i naravno sa, sa stranicama sa web stranicama nadležnih tijela. Sad države koje zaprimaju puno takvih zahtjeva raspolažu resursima kao što su npr. izvorni govornici koji mogu provesti intervju sa podnositeljem zahtjeva ili koji se niz godina bave obrazovnim sustavima pojedinih zemalja i znaju detalje koji im omogućuju filtriranje informacija. Tako ja bih rekao da je imajući sve to u vidu sasvim očito da uspostava odgovarajućih mehanizama svakako treba, ali ona i košta. I zato mislim da ne stoji tvrdnja da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva. I na kraju je ovo, Članak 7. propisuje koju dokumentaciju nositelj inozemne kvalifikacije treba priložiti. Traži se i za temeljnu ispravu o kvalifikaciji kao i za dopunsku ispravu uz izvornik ili ovjerenu kopiju traži se i ovjereni prijevod na hrvatski ili engleski jezik. E sad, u javnom savjetovanju se pojavilo pitanje je li baš nužno tražiti prijevod ako se radi o dokumentima na latinici i primjerice na bosanskom ili srpskom ili crnogorskom jeziku. Pitanje naravno ima smisla kao što ima smisla ili moguće ima smisla i pozitivan ili negativan odgovor, ali sasvim sigurno nema smisla odgovor koji je zakonodavac dao u javnom savjetovanju, a taj odgovor glasi, prihvaćanje prijevoda na engleski jezik je iznimka za potencijalne studente iz Afrike i Azije gdje nema mogućnosti ovjerenog prijevoda na hrvatski. I sad na samom kraju još nešto sasvim tehnički, ali možda ne sasvim nevažno. U javnom savjetovanju naglašeno je i kako bi se priznavanje inozemne kvalifikacije moglo ili trebalo moći provoditi i na temelju potvrde o stjecanju kvalifikacije koju je izdalo neko inozemno sveučilište, i vi ste državni tajniče o tome govorili, jer često samo izdavanje diplome traje odviše dugo, predlagatelj dakle u komentaru u javnom savjetovanju kaže kako se u Članku 12. pod javna isprava podrazumijeva i takva odgovarajuća potvrda, to je sasvim sigurno u redu, ali zapravo mislim da bi bilo ljepše da to i eksplicite piše u zakonskom tekstu ili u tom Članku 12. ili negdje u tumaču pojmova. Evo, zahvaljujem.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika MOST-a, poštovane zastupnice Marije Selak Raspudić.
Kada govorimo o priznavanju inozemnih kvalifikacija moramo biti svjesni da o njima treba govoriti u hrvatskom kontekstu gdje se to otkriva kao jedno složeno pitanje o kojem ću više pokušati otvoriti prostora za raspravu unutar pojedinačne rasprave jer u Hrvatskoj nerijetko imamo slučaj da se ne ono što bismo mi željeli kada govorimo načelno o inozemnim kvalifikacijama i priznavanju recimo nekakvu varijantu toga da naši studenti odlaze na prestižna inozemna sveučilišta onda po povratku u Hrvatsku trebaju nostrifikaciju diplome, nego imamo jedan obrnuti slučaj gdje se čak i događaju različite malverzacije gdje naši studenti koji ne uspijevaju upisati fakultete u RH odlaze u susjedne zemlje gdje upisuju te iste fakultete po znatno nižim kriterijima i s nejednakim sustavom vrednovanja da bi se potom vratili u Hrvatsku i tražili priznanje tih istih kvalifikacije i konkurirali na našem tržištu rada. Dakle, nije uopće svejedno o kakvim se točno diplomama radi i tko je možda zloupotrebljavao tu istu funkciju jer imate slučajeve gdje profesori, isti profesori predaju na fakultetima u RH i na fakultetima u susjednim državama gdje možemo reći da sugeriraju ili malo agresivnije sugeriraju studentima da ne prolaze ispite kod njih da bi onda otišli isto to moći proći u susjednu zemlju. Znači itekako bi bez stavljanje ljage na cijeli sustav trebalo proučiti tko u kojoj mjeri i to su pitanja na koja trebamo dobiti odgovor uopće traži priznavanje inozemnih kvalifikacija kada govorimo o visokoškolskom obrazovanju u RH, odakle dolaze takvi zahtjevi, koliko su naši programi kompatibilni i u krajnjoj liniji kakve kadrove dobivamo zauzvrat. Druga stvar o kojoj bih ovdje željela govoriti odnosi se na dvije konkretne stvari koje se tiču upravo ovih zakonskih izmjena. Jedna je koja nije prihvaćena kao primjedba, a tiče se Članka 10. skraćivanja roka za izdavanje mišljenja budući da ovaj zakonski okvir ide prema tome da se pojednostavi procedura, a svjesni smo koliko je ona ranije bila komplicirana i koliko je uopće bilo teško doći do tog priznanja kvalifikacija i da se kao što je u Članku 10. taj rok smanji sa 60 na 30 dana. Da možda postoje iznimni slučajevi, možda bi trebalo i popisati još dodatnu stavku zakona gdje bi se obuhvatile te iznimke, međutim zbog tih iznimnih slučajeva ne možemo si dozvoliti da sustav bude pasivniji u smislu toga da podržava oduljenje roka ukoliko ono nije neophodno. Ono što je rečeno, a što je inače problem ovih zakonskih okvira koji se odnose na obrazovne procese o kojima smo razgovarali danas i prethodno, a i sada govorimo odnosi se na Članak 14. i zapravo nejasnoće oko ingerencija pojedinih institucija koje se tiču priznavanja inozemnih kvalifikacija koje bi potrebno bilo dalje doraditi. Sada bi se također osvrnula i na jedan dio koji je na neki način novina ili pitanje koje će tek postati u Hrvatskoj aktualno ukoliko se nastave trendovi migracija. A to je priznavanje razdoblja studija i kvalifikacija izbjeglica i raseljenih osoba. Dakle, mi se ovdje direktno nastavljamo tzv. Lisabonsku konvenciju koja o tome govori slijedeće. Članak 7. svaka država stanka poduzima nužne i moguće mjere u okviru svojeg obrazovnog sustava i u skladu sa svojim ustavnim, zakonskim i regulatornim odredbama radi razvijanja primjerenih postupaka pravednog i učinkovitog utvrđivanja ispunjavaju li izbjeglice i raseljene osobe tražene zahtjeve za pristup visokom obrazovanju za nastavak studijskih programa ili za traženje mogućnosti zaposlenja uključujući slučajeve kad se razdoblje studija, i sad je to taj dio koji je zapravo zanimljiv, prethodno učenje ili kvalifikacije stečene u drugoj državi ne mogu dokazati na temelju isprava. Dakle, kada imamo ljude koji će tvrditi da posjeduju određene kvalifikacije, a mi to ne možemo materijalno dokazati. S jedne strane možete doista imati ljude koji nisu bili u stanju ponijeti sa sobom svoje kvalifikacije zbog nezavidnog životnog položaja, a s druge strane možete imati ljude koji taj sustav zloupotrebljavaju. Koliko je naš sustav pripremljen za uopće provjeravanje tih kvalifikacija i na koji način će se to činiti ostaje otvoreno pitanje pogotovo ako imamo u vidu neke stvari koje su predložene unutar ovih zakonskih izmjena. Primjerice, ono što se tu pokazuje kao zanimljivo je da se može što je i rečeno u odgovoru na javno savjetovanje zahtjev za priznavanje i vrednovanje prethodnog učenja ne može se podnijeti radi stjecanja cjelovite kvalifikacije na razini 6 HKO i više. Dakle, radi se o tome kada govorimo o razini 6 i više to je razina preddiplomskog odnosno diplomskog studija pa i dalje ovog visokog obrazovanja. Što to znači? Zašto se može podnijeti za ono niže, a zašto se ne može za više i na koji način će se uređivati i hoće li se uopće uvoditi u sustav? Ukoliko je ovaj argument točan koji je naveden u javnom savjetovanju one koji tvrde da imaju visoke obrazovne kvalifikacije, a nisu ih u stanju dokazat. Drugo pitanje se odnosi na ono što se naziva u Članku 21. inozemna obrazovna kvalifikacija. Dakle, za osobe iz Članka 20. stavka 1. to su znači azilanti i stranci pod supsidijarnom zaštitom te članovi obitelji azilanta odnosno stranaca pod supsidijarnom zaštitom koji zakonito borave u RH, a koji su pravima i dužnostima izjednačeni s hrvatskim građanima. Znači nisu u mogućnosti dostaviti dokumentaciju i očekuje se od njih da dokazuju inozemnu obrazovnu kvalifikaciju i dobit će na tom temelju jedan informativni dokument o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji koji su podaci o odgojno obrazovnoj ustanovi ili visokom učilištu koje je izdalo kvalifikaciju, podaci o profilu, razini i procjeni obujma kvalifikacije. Što će se dalje događati s tim informativnim dokumentom o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji i na koji način će taj dokument uopće služiti unutar sustava koji bi tek trebao dokazati njihove kvalifikacije isključivo ako sam dobro razumjela iz ovog odgovora na njihovoj nižoj razini. Dakle, ako sam naslov sugerira i kasnije pojašnjenje da je riječ o informativnoj obrazovnoj kvalifikaciji koja se definira kao neupravni akt kojeg donosi nadležna agencija na temelju zahtjeva azilanata i stranaca pod supsidijarnom zaštitom koji nije u mogućosti dostavit dokumentaciju kojom dokazuje inozemnu obrazovnu kvalifikaciju, mogu razumjeti samo da će ona služiti tek kao neka mogućnost koja otvara prostor za dokazivanje vlastite kvalifikacije. Bilo bi vrlo korisno čuti u tom smislu koliko je naš sustav uopće pripremljen za procesuiranje takvih ljudi, koliko imamo trenutno takvih zahtjeva i koliko se pokazalo da imamo opravdanih odnosno ne opravdanih zahtjeva, koliko ljudi nije bilo u stanju dokazati svoje kvalifikacije. Isto tako napominjem još jednom kada govorimo o priznavanju tih kvalifikacija da bismo mogli imati cjelovitu raspravu, bilo bi nam važno i znati iz kojih zemalja dolazi najveći interes za priznavanje tih različitih obrazovnih kvalifikacija. Jer ono pitanje na koje mi želimo odgovoriti i ono pitanje zapravo što mi pokušavamo riješiti ovim zakonskim izmjenama, a i ranijim priznavanjem Lisabonske konvencije učiniti naš sustav konkurentnim, dakle da mi budemo ta poželjna destinacija u koju se ljudi vraćaju, u krajnjoj liniji i poželjna destinacija u kojoj ljudi stječu visoke obrazovne kvalifikacije. Postoje li pomaci na tom tragu, kakvi su trendovi i jesmo li uopće konkurentni s našim obrazovnim sustavom je nešto o čemu bismo mi trebali razgovarati da vidimo radimo li zakonske izmjene u pravom smjeru. Mi takvih podataka ovdje nemamo. Mi opće imamo ono što se događa i unutar Lisabonske konvencije, nekakve opće točke toga da treba postupke ubrzati, što je opravdano i što svakako pozdravljam, onda nekakve nejasnoće oko toga kako će se regulirati status obrazovnih kvalifikacija osoba koje ne mogu dokazati svoje obrazovne kvalifikacije, određene neusklađenosti unutar institucija koje bi trebale davati te kvalifikacije unutar ovog zakonskog okvira i nedovoljno skraćivanje rokova jer oni su na kraju ti koji najviše razduljuju proceduru. A pitanje poput otkuda interes dolaze i susrećemo li se na tom putu i sa određenim malverzacijama su nešto što bismo svakako barem u okviru saborske rasprave trebali ozbiljnije razmotriti, ali to ću ostaviti za pojedinačnu raspravu.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a poštovane zastupnice Marijane Puljak.
Poštovane kolegice i kolege, pred nama je dakle prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovanih kvalifikacija koji će zamijeniti, dakle stupanjem na snagu zamijeniti postojeći Zakon o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Kao što smo čuli zakon se ne primjenjuje na regulirane profesije kojih ih je evo danas kad pogledate popis na agenciji 53 grupe i negdje oko 243 profesije ili specijalnosti, dakle ovo se, ovaj zakon se ne primjenjuje na njih, oni idu po drugim postupcima, primjenjuje se isključivo dakle na ne regulirane profesije. O ovom zakonu priznavanju i vrednovanju inozemnih kvalifikacija govorimo dakle u vrijeme kad nas s jedne strane trese i skandal na doktorskim studijima, dakle ne na inozemnim sveučilištima, na vlastitim odnosno na vlastitom sveučilištu. Isto tako govorimo o inflaciji doktorskih studija na svim sveučilištima u Hrvatskoj, o tome je govorilo i ministarstvo, ovdje i tajnik, kao što sam rekla na Odboru za znanost i obrazovanje i često upozoravam na to. Isto tako raspravljamo o ovom zakonu u trenutku kad nam nedostaje radne snage, kad je gotovo milijun ljudi u posljednjih 30.g. ili ako ćemo od zadnjeg popisa stanovništva negdje 400.000 ljudi napustilo Hrvatsku i kronično nam nedostaje radnika, mladih stručnjaka, ljudi koji bi pokrenuli razvoj Hrvatske. Isto tako o njemu raspravljamo u vrijeme kad smo i svjesni da u susjednim državama postoji inflacija privatnih učilišta i sveučilišta upitne kvalitete na koje dolaze studirati kako strani, ali i naši studenti koji onda s takvim diplomama upitne kvalitete dolaze u Hrvatsku ili nastaviti obrazovanje ili se uključiti na tržište rada. Zakon je zato i važan jer posredno je i zaštita kvalitete ulaza na naše tržište rada iz okolnih zemalja i trebao bi na neki način spriječit nelojalnu konkurenciju pojedinih nekvalitetnih obrazovnih institucija iz okolnih zemalja našim obrazovnim institucijama. Negdje sam našla citat koji kaže što je zemlja bogatija privlači više stranih studenata odnosno i kad se govori o kvaliteti obrazovanja negdje se mjeri i brojem stranih studenata obzirom da kvalitetno obrazovanje svakako privlači, privlači strane studente, a mi smo po broju stranih studenata smo na dnu svih ljestvica. Obrazovanje je važno i temelj svakog modernog društva jel ne trebamo stalno, čujemo to u, u eteru da smo zemlja, težimo biti zemlja znanja, međutim evo često nam se događaju skandali tipa da na čelo nekih ne znam agencija, komora ili tako dalje izaberu se ili se postave ljudi za koje se otkrije da su ne znam sudjelovali ili, ili neki od vlasnika ovih diploma upitne kvalitete iz susjednih zemalja ili su ne daj Bože i kupovali diplome, završili s nekakvim prosjekom, ako su, ako su nam takvi ljudi na čelu tih ustanova oni sigurno neće u svojim ustanovama zaposliti ne znam diplomanta s Harvarda ili diplomante s najboljih, najbolje naše diplomante s najboljih sveučilišta jer jednostavno loši ljudi se okružuju lošim ljudima. Kad se govori o priznanju u inozemnim kvalifikacijama među građanima kao što smo čuli još je uvijek prisutan taj pojam nostrifikacije diplome je li kad neko kaže priznati diplomu zapravo upotrebljava taj izraz nostrificirati diplomu iako je taj postupak napušten donošenjem Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija još 2003.g., a temeljio se evo kao što smo čuli na usporedbi studijski obrazovnih programa sa srodnim programima koji se izvode u Hrvatskoj, te je rezultirao ispravom koja je potvrđivala izjednačenost inozemne kvalifikacije sa kvalifikacijom koja se stječe u Hrvatskoj odnosno to je bilo rješenje o nostrifikaciji. Umjesto nostrifikacije ovim zakonom je uveden postupak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija sa svrhom zapošljavanja i postupak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija ili razdoblja obrazovanja u inozemstvu sa svrhom nastavka obrazovanja. Dakle, nije se više podrazumijevala usporedba sadržaja studijskih obrazovnih programa već nekakvo formalno potvrđivanje vrijednosti inozemne obrazovne kvalifikacije. U praksi, primjeni toga zakona pokazalo se dakle da su postupci nedovoljno transparentni, jasni kako građanima, ne samo građanima nego i poslodavcima. Bilo je dupliciranja postupaka, administrativnih opterećenja i institucijama i ljudima, administrativnih prepreka, velikih troškova, dakle osobama koje na tržištu rada u Hrvatskoj pristupaju s kvalifikacijama stečenim u inozemstvu. I onda prijedlogom ovog zakona zapravo se nastoje sve te administrativne prepreke smanjiti. Predlaže se dalje razlikovati priznanje od vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija, uvodi se mogućnost priznavanja poslije srednjoškolskog obrazovanja koji nije dio sustava visokog obrazovanja kojeg evo u Hrvatskoj nema, ali ima dakle van Hrvatske i to se sve skupa predaje u nadležnost agencije. Ishod ovog postupka je mišljenje o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji i ono je predviđeno kao neupravni akt. Evo već smo ovdje čuli komentar na taj odnosno to je pozitivan je li korak naprijed jer će olakšati postupak pristupanja tržištu rada, a i većina europskih je li agencija radi na takav način. Ono što je ostalo kao upravni akt, dakle ono što nije ukinuto, upravni postupak nije ukinut za priznavanje dakle visokoobrazovnih kvalifikacija. Izmjenama se isto tako predlaže da se postupak obavlja ubuduće samo jednom u okviru upisnog postupka pri Agenciji za znanost i visoko obrazovanje odnosno na visokim učilištima s time da će ovdje sad visoko učilište izabrati hoće li raditi samostalno ili putem agencije. Ne znam možda se to isto moglo ovoga ne stavljat na izbor ali evo, ne dirajmo se u autonomiju. Trenutno se dakle provode ta dva odvojena postupka što je jednostavno nepotrebno i često kao što smo i čuli rekao je i tajnik, dakle postupak je toliko bio dugotrajan da bi završio nakon samog upisa u visoko učilište. Pozdravljamo isto tako automatsko priznavanje razine za kvalifikacije visokih učilišta koje je vanjski vrednovala agencija koja je članica Europskog registra za osiguranje kvalitete u visokom obrazovanju ili koje proizlaze iz kvalifikacijskih sustava koji su povezani s europskim kvalifikacijskim okvirima. Donošenje dakle ovog zakona smatramo da će unaprijedit cijeli postupak, studentima će se olakšati i priznavanje dijela studiranja u inozemstvu. Primjerice, studentima koji sudjeluju u Erasmus programima priznaju se dakle ispiti položeni na inozemnim sveučilištima. A generalno smatramo da trebamo raditi na tome da privučemo što veći broj stranih studenata kao što sam rekla je li kvaliteta na, nekad se kvaliteta obrazovanja i mjeri brojem stranih studenata, ali ja bi rekla ne samo da studiraju ovdje u Hrvatskoj da nam na neki način obrazovanje postane nekakav izvozni, obrazovanje koristimo kao nekakav izvoz, međutim da nakon studija tu ostanu i rade. Dakle, trebamo postati zemlje privlačna ljudima za život i za rad. Ne samo evo našim domaćim ljudima, ne raditi samo na tome da domaći ljudi odu već da nam i stranici dođu tu i žive i rade. U tom smislu bi trebalo mijenjati neke druge zakone, Zakon o porezu na dohodak u dijelu koji se odnosi na oporezivanje stipendija o tome smo danas pričali na Odboru za znanost i obrazovanje i Zakona o zdravstvenom osiguranju kojim bi se osigurala zdravstvena zaštita stranih studenata. Bilo je evo danas govora oni danas kad se upišu na ova sveučilišta imaju inicijalni trošak, otprilike 6.000 kuna moraju odmah dati za zdravstveno osiguranje i to studentima, nekim studentima van EU, dakle iz trećih zemalja predstavlja veliki, veliki teret. Ono što je još pozitivno, uvodi se dakle i postupak vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija osoba pod međunarodnom supsidijarnom zaštitom, a primjedbe koje su, koje smo čitali evo u javnom savjetovanju odnosile su se na probleme neujednačene prakse pri ovom svemu jel, možda će se pojavljivati jer evo zakon je dosta kako kažu i liberalno postavljen. Vidjeli smo u komentarima od predlagatelja dakle da je u tom smislu prihvaćen prijedlog Sveučilišta u Zagrebu o izradi pravilnika kojim se uređuju kriteriji priznavanja i vrednovanja u svrhu nastavka obrazovanja na visokoškolskoj razini tako da evo vidjet ćemo hoće li taj pravilnik pomoći da kriteriji zaista budu ujednačeni. Evo za kraj, dakle pozdravljamo evo svaki prijedlog koji će ubrzati, olakšat postupak priznavanja i vrednovanja, a čini nam se da još uvijek ima mjesta za napredak pogotovo evo i u drugim sferama, pogotovo za regulirane profesije posebno. Hvala.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovane zastupnice Sanje Radolović.
Zahvaljujem. Mi pozdravljamo ovaj prijedlog zakonskih izmjena iako moram reći da pomalo neke izmjene su onako više mlaka voda što bi reklo nego korijenite izmjene kakve su nam potrebe u procesu priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Konzultirala sam se i sa nekoliko sveučilišta i sa akademskom zajednicom, oni zapravo kažu da nema tu ništa novoga, da će se dio procesa znatno olakšati u smislu ovog automatskog priznavanja ali da i dalje nailaze na velike probleme po pitanju odnosa i komunikacije sa samim agencijama. Dakle, rekli da imamo 3 sektorske agencije i da se sami procesi vrlo često dupliraju pa tako ni stranke u postupku, a ni visoka učilišta ne znaju zapravo kome se za što treba točno, točno obratiti. Pozdravljamo ovo automatsko priznavanje jer zaista nema smisla osporavati i diplome ljudima koji su dobili diplomu možemo reći sa nekog svjetskog rangiranog sveučilišta, a posebice onih od koje su akreditirane od strane agencija u sklopu ERIC/NARIC mreže i zapravo Europskog registra osiguravanja kvalitete u visokom obrazovanju. Međutim, ima tu još i puno problema. Evo navest ću vam jedan konkretan problem koji ovaj zapravo zakon ne podrazumijeva, a to je problematika združenih studija i diploma koje nastaju na združenim studijima. Konkretno recimo evo na Sveučilištu u Puli postoji jedan združeni doktorski studij koji je prilikom reakreditacije doktorskih studija ocijenjeno da Agencija za znanost i visoko obrazovanje međunarodnog povjerenstva najvišom ocjenom kvalitete. Međutim, on se izvodi sa Sveučilištom dakle Burgenland, Sopron isto dakle koji su u cijelom sustavu tih europskog registra kvalitete, međutim kada doktoranti dođu na nostrifikaciju diplome agencija sama ne zna otkud bi krenula i taj postupak traje i po godinu, godinu i po dana. To ove zakonske promjene ne rješavaju i zaista treba vidjeti što će biti sa nostrifikacijom i priznavanjem obrazovnih kvalifikacija nastalih na temelju združenih studija za koje i u samim strategijama obrazovanja težimo da se što više provode. Zatim također malo me zbunjuje činjenica da su i same agencije u javnom savjetovanju iskazale nekoliko kritika, mislim posebice Agencija za znanost i visoko obrazovanje kao da nije u istoj zgradi, da ne stoluje sa Ministarstvom znanosti i obrazovanja, pa ne znam da li je tu došlo do nekakve ne koordinacije i greška u komunikacijama. I ponavljam, pozdravljam ove izmjene i mislim da idu u dobrom putu, ali da do drugog čitanja treba još dati nekakve dorade, posebice u vidu dupliranja same te tri sektorske agencije, a vidjeli smo da i Agencija za znanost i visoko obrazovanje se snažno protivi provođenju upravnog postupka. Nadalje, iako su prihvaćeni prijedlozi Sveučilišta u Zagrebu za izradom pravilnika i da je rečeno na javnom savjetovanju da je dobivena suglasnost rektorskog zbora vidimo da je Sveučilište u Rijeci na javnom savjetovanju dalo nekoliko kritika, posebice, a tu smo uvijek u opasnosti od podnošenja tužbi ustavnom sudu, vjerujem da to i sam državni tajnik zna, posebice narušavanjem autonomije sveučilišta i zapravo kolidiranjem sa Zakonom o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, kao i Zakonom o hrvatskom kvalifikacijskom okviru gdje sa Sveučilišta u Rijeci tvrde da se nepotrebno ograničava na zakonu utemeljena autonomija visokih učilišta u području priznavanja i vrednovanja prethodnog učenja i tu posebice zapravo misle na čl. 15. st. 3. kojim se određuje ta autonomija visokih učilišta i na čl. 15. Zakona o hrvatskom kvalifikacijskom okviru koji kaže da se postupak prijave, priznavanja i vrednovanja prethodnog učenja na razini 6 HKO i više uređuje općim aktima visokih učilišta. Dakle, tu opet dolazimo do jedne konfuzije i sami znate da osim problematike dakle administrativnih procedura i dupliranja rada tri sektorske agencije najveće zavrzlame su bile kada moramo recimo priznavat inozemne obrazovne kvalifikacije prve razine obrazovanja sa svrhom pristupa drugoj razini visokog obrazovanja, pa ne samo da se postupak duplira između agencije i visokog učilišta nego se postupak duplira između čak samog visokog učilišta gdje zapravo se provodi zasebno priznavanje pri upisnom postupku i još onda imate na tom visokom učilištu tzv. urede za akademsko priznavanje na visokim učilištima, pa imate dupli postupak, mislim to je stvarno velik nonsens koji zapravo će se dijelom riješiti ovim zakonskim izmjenama jer opet moramo poštovat tu nekakvu autonomiju sveučilišta i zapravo opet će u njihovoj ingerenciji ostati način na koji će oni to sami urediti. Također govorili smo danas ovdje i predlagatelj je obrazlagao priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija reguliranih profesija koje ne podliježu ovim zakonom iz stručne kvalifikacije. Mislim da smo i svi sami svjesni da tu postoji najviše problema i da je zapravo potrebno čim prije revidirati samu odluku reguliranim profesijama, uvesti nekakav jedinstven regulatorni sustav, što su zapravo učinile sve razvijene zemlje unutar EU, sve u skladu s pravnom stečevinom EU, što znači nije nikakva prepreka da mi u Hrvatskoj ne možemo napraviti isto. Također govorila sam, a to ću više iskoristit u pojedinačnoj raspravi da trebamo urediti status kvalifikacija hrvatskih, a ne samo inozemnih, pri tome misleći na sveučilišne specijaliste kojih je nekoliko tisuća u Hrvatskoj i koji nemaju, koji su nepriznati u potpunosti na tržištu rada i kojima se uvijek prilikom upisa na te studije obećava onaj dodatka od 8% kojeg su nekad imali magistri znanosti. Također moram reći po pitanju izrada kvalifikacija usklađenosti sa hrvatskim kvalifikacijskim okvirom, mislim ovdje ste si vi zaista postavili nekakve ambiciozne ciljeve i ambiciozne rokove. Konkretno, znam recimo da Agencija za odgoj i obrazovanje provodi odnosno kontrolno i posredničko tijelo za nekoliko HKO projekata na razini Hrvatske i visokih učilišta i moram reć da upis standarda zanimanja i izrada kvalifikacija ide toliko loše i toliko sporo da je pitanje, u ožujku manje-više završavaju svi ti projekti, da je pitanje da li će se u roku 2., 3.g., lažem, koliko su trajali svi projekti uopće stići izraditi svi ti standardi zanimanja, zatim kvalifikacija i zapravo će visoka učilišta koji su nositelji tih projekta vrlo vjerojatno morati snositi nekakve financijske korekcije jer se manje-više radi o projektima financiranim od strane Europskog socijalnog fonda. Evo, ja se zahvaljujem.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovanog zastupnika Rade Šimičevića.
Zahvaljujem potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo pred nama je prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija i ja sam siguran da će donošenje ovoga zakona koji je u provom čitanju otkloniti sve nejasnoće u postupku oko priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Mi smo svjedoci da imamo sve više, veću mobilnost, pogotovo otkad je Hrvatska u EU i, i ljudi i roba, pa onda i znanja, a samim tim i veću potrebu za priznavanjem kvalifikacija. Ovdje, želim pohvaliti to isto državnog tajnika koji je i na odborima pa i ovdje u sabornici glasan, jasan i rezolutan pa ne znam jel to zašto što se zove Šušak ili bi bilo to da i nije toga je li. Postupak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija u RH provodi se sukladno Zakonu o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija, a priznavanje inozemnih stručnih kvalifikacija sukladno Zakonu o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija. Donošenjem zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija 2003. godine umjesto nostrifikacije uvedena su dva postupka. Postupak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija sa svrhom zapošljavanja i drugo postupak priznavanja inozemnih obrazovanih kvalifikacija ili razdoblja obrazovana u inozemstvu sa svrhom nastavka obrazovanja što znači formalno potvrđivanje vrijednosti inozemne obrazovne kvalifikacije odnosno razdoblja obrazovanja koje je izdalo nadležno tijelo u svrhu priznavanja obrazovanja ili zapošljavanja. Pristupanju RH EU i donošenjem ostalih posebnih propisa pojavili su se određeni nedostaci u provedbi Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacije zbog nejasnoće u nadležnosti između agencija u sustavu obrazovanja zaduženih za priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija i tijela nadležnih za reguliranje profesija, udvostručenih nadležnih ili ne postojećih nadležnosti. Nejasnoće su proistekle iz toga što Zakon o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija ne razlikuje jasno postupke priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija s ciljem pristupa tržištu rada te nije regulirano i pristupa profesiji koja je utvrđena kao regulirana u RH. Osim nedostatka u pristupu priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija s ciljem pristupa tržištu rada pojavili su se i nedostaci u priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija te razdoblja obrazovanja sa svrhom nastavka obrazovanja posebno s obzirom na trendove u razvoju europske obrazovne politike. Priznavanje kvalifikacija sa svrhom nastavka obrazovanja na prvoj razini visokog obrazovanja prema postojećem Zakonu o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija može trajati i do 60 dana te završiti nakon što se stranka već upisala na visoko učilište. Taj postupak prema postojećem zakonu provodi Agencija za odgoj i obrazovanje u slučaju kad je riječ o priznavanju srednjoškolske kvalifikacije općeg obrazovanja ili Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih o slučaju da je riječ o kvalifikaciji stečenoj u strukovnom obrazovanju i osposobljavanju. Ako je riječ o upisu u prvu godinu studijskog programa na prvoj razini visokog obrazovanja postupak provodi i središnji prijavni ured pri Agenciji za znanost i visoko obrazovanje u sklopu središnjeg prijavnog postupka čime se postupak udvostručuje i nepotrebno administrativno opterećuje. Isto tako, dupliciranje postupaka čime se produljuje njegovo trajanje javilo se i kod priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija prve razine visokog obrazovanja sa svrhom pristupa drugoj razini visokog obrazovanja. Uvodi se automatsko, isto tako uvodi se automatsko priznavanje razina za kvalifikacije visokih učilišta koje je vanjski vrednovala agencija koja je članica Europskog registra za osiguravanje kvalitete u visokom obrazovanju ili koji proizlaze iz kvalifikacijskih sustava koji su povezani s Europskim kvalifikacijskim okvirom. Radi se o uvjetima koji moraju biti kumulativno ispunjeni. Automatsko prepoznavanje razine ne znači i automatski upis nego odluka o upisu donosi visoko učilište. Ovaj zakon bi trebao, ovaj zakon bi se trebao utemeljiti na načelu promicanja internacionalizacije i međunarodne mobilnosti uz primjenu kvalifikacijskih okvira i europskih načela u osiguravanju visokog obrazovanja, a što je razvidno iz Nacionalne strategije 2023. i Rezolucije o strateškom okviru suradnji u području obrazovanja i osposobljavanja prema europskom prostoru 202120230 koji su ministri obrazovanja EU usvojili u veljači 2021. godine. Ovaj predloženi zakon koji je u prvom čitanju kao što sam rekao, sadrži 31 član i jasno definira postupke na koji način se može zatražiti priznavanje i vrednovanje inozemne obrazovne kvalifikacije. Neću sad o ovim članovima, to ću možda, možda kasnije. Svrha ovog zakona je unapređenje priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija uz maksimalno pojednostavljenje procedure te otklanjanje administrativnih prepreka za potpunu međunarodnu mobilnost u obrazovanju i mobilnost radne snage uz potpunu primjenu kvalifikacijskih okvira, a u skladu s europskim načelima o osiguravanju kvalitete u sustavu odgoja i obrazovanja. Uostalom, mi smo članica EU od 2013. godine i vrijeme je da se i mi počnemo ponašati europski. Na kraju Klub HDZ-a će podržati prijedlog zakona, a sve s ciljem jednostavnijeg i bržeg rješavanje zahtjeva za priznavanje i vrednovanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Hvala.
Sad prelazimo na pojedinačnu raspravu i prva će govoriti poštovana zastupnica i potpredsjednica ovog doma Sabina Glasovac. Izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Klub zastupnika SDP-a podržat će prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Svjesni smo činjenice da ne samo u ovom području priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija nego i u priznavanja stručnih kvalifikacija u svrhu obavljanja reguliranih profesija RH tu zapravo od preuzimanja određenih obveza od stupanja u članstvo EU se suočava s brojnim, s brojim problemima s kojima, kojima pokušavamo doskočiti. Nije to jednostavan posao, nije lak, ali malim koracima možemo ići naprijed. Međutim, ono što ste naveli da bi trebala biti smisao ovoga zakona odnosno posljedice koje će donošenjem zakona proisteći citiram, cilj izmjena zakonskog okvira za priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija je unaprjeđenje politike priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija uz pojednostavljenje procedura i otklanjanje administrativnih prepreke za međunarodnu mobilnost u obrazovanju i mobilnost radne snage uz primjenu kvalifikacijskih okvira i u skladu s europskim načelima u osiguravanju kvalitete u visokom obrazovanju, gdje ste jednako tako naglasili da je do sad postojalo dosta nejasnoća u nadležnosti između agencija u sustavu obrazovanja zaduženih za priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija i tijela nadležnih za regulirane profesija. Ono što mene zapravo na neki odnosno nas buni jest da i u ovom javnom savjetovanju zapravo te agencije i oni koji bi trebali provoditi ovaj zakon sutra, a to su prije svega Agencija za znanost i visoko obrazovanje, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, Agencija za odgoj i obrazovanje plus ovi eksterni, nazovimo to tako, faktori koji nisu direktno pod nadležnošću Ministarstva znanosti i obrazovanja, a to su visoka učilišta i druge odgojno obrazovne ustanove kao što su škole, zapravo jedan dobar dio tih agencija koje, kojima mi prenosimo određene ovlasti želimo pojednostaviti postupke, želimo utvrditi koja je točno nadležnost, otkloniti sve dosadašnje nedostatke, oni u javnom savjetovanju ponovno, a tu prije svega mislim na Agenciju za znanost i visoko obrazovanje, pa i Agenciju za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih iskazuju da zapravo taj cilj nećemo postići na ovakav način, pa kažu u 8. pasusu razloga, dobro je pojašnjen problem koji je potrebno riješiti ovim zakonom, no članci samog zakona ne rješavaju navedene probleme, a ASO, Agencija za strukovno obrazovanje kaže cilj novog zakona između ostalog jasna nadležnost, pojednostavljenje procedura i jasnoća u postupcima priznavanja cilj nije postignut jer i dalje postoje nejasnoće u nadležnosti postupka. E sad, ako nama oni koji trebaju provoditi ovaj zakon kažu da njima ni nakon ovoga neće biti jasno zapravo tko što u cijelom sustavu radi onda treba vidjeti još do drugog čitanja postoji li prostor da se te nejasnoće otklone. Ja razumijem da se prije samog upućivanja nacrta u javnu raspravu možda i nije komuniciralo s dionicima koji bi trebali po meni sudjelovati u kreiranju samog zakona jer od njih očekujemo provedbu istoga i pristojno je u najmanju ruku i pametno da se s njima to iskomunicira, a ne da se komunicira ovako putem javnog savjetovanja, to je prvo. I ono što je drugo, što bi možda moglo do drugog čitanja biti, biti bolje jest ova dilema na koju ukazuje i pučka pravobraniteljica, znači imamo dva odvojena postupka. Prvi je postupak priznavanja odnosno vrednovanja inozemne obrazovne kvalifikacije, a drugi je, ovo je vezano uz znači pristup tržištu rada, a drugi postupak je postupak priznavanja inozemne obrazovne kvalifikacije ili određenog razdoblja, obrazovanje u svrhu nastavka obrazovanjam znači imamo potpuno dva različita principa. Jedno imamo mišljenje znači kod pristupa tržištu rada idemo s mišljenjem na koje se može uložiti prigovor nezadovoljnog podnositelja, međutim i nakon toga temeljem Zakona o upravnom postupku može se de facto dogoditi da idemo ponovno na žalbu na rješenje što produžava cijeli postupak, treba vidjeti, znam da ćete se pozvat na iskustva drugih zemalja, al treba vidjet je li to pravi put i je li u duhu zapravo Zakona o općem upravnom postupku.
Hvala. Imamo jednu repliku poštovane zastupnice Selak Raspudić.
Evo kolegice Glasovac i mene isto doista zanima na koji način komuniciraju resorne agencije i nadležno ministarstvo jer što je tu paradoks? Dakle, agencije daju primjedbe u trenutku kada vide ovakav zakon u javnom savjetovanju, a onda ministarstvo kao da si pišu pismo golubovima, prihvaća te primjedbe nama svima dajući do znanja kako izgleda njihova komunikacija. Zar je nemoguće u jednom uređenom sustavu da se ovakva rasprava dogodi prije javnog savjetovanja da bi mi imali suvisle prijedloge i da se ne bi gubilo vrijeme i fokus rasprave time što veliki broj ne samo agencija nego onda i pojedinaca mora ukazivati na iste sustavne propuste. Ovo vidim i kao dio većeg problema, pa se možete osvrnuti i na tom i ovdje imamo često i zakonske prijedloge gdje sam Klub HDZ-a kao što je primjerice bio Zakon o obnovi daje sebi po 10-tak amandmana da bi ih onda prihvatio i razgovaramo, gubimo vrijeme na nekvalitetne zakonske prijedloge u saborskim raspravama.
Hvala. Poštovana zastupnica Glasovac, izvolite odgovor.
Hvala vam lijepa. Da, mislim da se ovo treba i mora izbjeći. Uvijek može se dogoditi u iznimnim slučajevima da naprosto ministarstvo ima nekakvu viziju koja se naprosto ne poklapa sa preuzimanjem određenog dijela odgovornosti i njenih na neki način sastavnica odnosno produženih ruku, što u ovom slučaju jesu resorne agencije, međutim to ne bi smjelo biti pravilo i ovo zaista izgleda malo ružno kada oni koji bi sutra trebali provesti zakon, a zakon se radi da bi njima bilo lakše provoditi sami zakon kroz javno savjetovanje zapravo kažu da se njima nije olakšalo i da njima ništa nije jasno, to treba izbjeći. Vidim da su neke primjedbe iz javnog savjetovanja prije svega Sveučilišta u Rijeci, Sveučilišta u Zagrebu su uvažene i to je u redu, međutim bilo bi dobro da se do drugog čitanja vidi kako postići taj određeni konsenzus i s onima koji trebaju biti provoditelji zakona jer svima nam je u interesu da nakon donošenja ovog zakona više nemamo probleme i da postižemo ključni, ključni cilj koji nisam sad se osvrtala [[Upadica: Hvala.]] na to, više sam se fokusirala na … [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]]
Slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovane zastupnice Sanje Radolović. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice i kolege zastupnici, kao što sam najavila u raspravi u ime kluba ovu pojedinačnu raspravu iskoristit ću da ukažem na problematiku priznavanja kvalifikacija naših sveučilišnih specijalista jer kao što sam rekla i sam predlagatelj mi je to pojasnio smatra da bi se to prvo trebalo riješiti u kolektivnim ugovorima na razini državne uprave, jedinica lokalne pa kako imam sad tu potencijalnog sugovornika koji je napokon iz Ministarstva znanosti i obrazovanja voljan saslušati ovu problematiku podsjetit ću da je već zapravo to bio predmet rasprave i na Povjerenstvu za tumačenje kolektivnog ugovora, ali prije nego krenem s time treba reći da zapravo prema popisu poslijediplomskih specijalističkih studija trenutno samo na Sveučilištu u Zagrebu dopusnicu za te studije ima 192 poslijediplomska specijalistička studijska programa, a na razini RH izvodi se više od 270 takvih studija. Dakle, sukladno Članku 53. stavka 2. Temeljnog Kolektivnog ugovora za službenike i namještenike u javnim službama pravo na uvećanje plaće od 8% pripada isključivo radnicima koji imaju znanstveni stupanj magistra znanosti. Podsjetit ću kada se taj studij ukidao i kada se uvodio novi specijalistički poslijediplomski studij oni su se počeli isto naplaćivati kao što je bila cijena i znanstvenog magisterija dakle 30 do 60.000 kuna, mnogi od njih još uvijek otplaćuju kredite za pokrivanje školarine, a pravo na dodatak na plaću od 8% koji su imali magistri znanosti ne ostvaruju. Ja uopće ne tvrdim da je magisterij znanosti isto što i poslijediplomski sveučilišni specijalistički studij, ali onda treba ljudima reći kad upisuju te studije. Ljudi moji vi neće imati jednaka prava kao što su nekada imali magistri znanosti i nećete dakle moći ostvarivati sve te beneficije koje su imali oni. S druge strane samo Povjerenstvo za tumačenje kolektivnog ugovora je još dakle 2011. godine donijelo zaključak da bi se temeljem Članka 52. TKU-a trebao priznati dodatak od 8% osobama koje su završile poslijediplomski sveučilišni studij i postali sveučilišni specijalisti. Također su napomenuli da s obzirom na zahtjeve predloženika i konstataciju kako od 2003. godine ne postoji mogućnost stjecanja znanstvenog stupnja magistra znanosti te s obzirom na činjenicu da su specijalistički studiji postali slijedeći stupanj obrazovanja nakon diplomskog sveučilišnog studija o čemu svjedoči i naš zakon o HKO-u povjerenstvo će ugovornim stranama kolektivnog ugovora temeljem Članka 19. stavka 2. alineje 2. TKU-a uputiti prijedlog za izmjenu predmetnog članka ugovora. Ja sam svjesna da zapravo jedina zapreka svemu ovome su financijska sredstva. Međutim, moram reći da postoje naravno i primjeri dobre prakse pa tako u Kolektivnim ugovorima za službenike i namještenike u upravnim tijelima Koprivničko-križevačke županije osnovna plaća službenika, namještenika uvećat će se iako službenik ima znanstveni stupanj magistra znanosti koji je stekao prema ranijem sustavu obrazovanju, ali i službenik koji je stekao naziv sveučilišni specijalist završetkom sveučilišnog specijalističkog studija. Ista situacija je i u Kolektivnom ugovoru za zaposlene u predškolskim ustanovama Grada Zagreba kao šta je ista situacija i za one koji su zaposlene u službi Oružanih snaga RH, a isto se primjenjuje i u Kolektivnom ugovoru za službenike i namještenike u gradskim upravnim tijelima Grada Zagreba. Pa evo, ja vas pozivam državni tajniče kako ste mi i sami danas rekli u obrazloženju i odgovoru na moju repliku da smatrate da bi prvo trebalo krenuti od kolektivnih ugovora državnih i javnih službenika da pokrenute taj postupak koji je stao još 2011. godine na kojima su bili i tadašnji predstavnici Ministarstva znanosti i obrazovanja i da se napokon tisućama i tisućama tih ljudi koji su zaista očajni i ponavljam neki od njih su upisali u dobroj vjeri taj studij nadajući se da će imati određene beneficije od istoga, učili su, trudili su se, izdvajali su svoje privatno vrijeme, poslovno vrijeme, a neki od njih što je bitno za reći još uvijek otplaćuju i kredite za školarine. Evo, ja se zahvaljujem.
Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Selak Raspudić.
Evo doista kada smo na priznavanju tuzemnih kvalifikacija složit ću se s vama da imamo ozbiljan problem. Već se neko vrijeme također provlači i slučaj kvalifikacija magistra medicinsko laboratorijske dijagnostike, a to je nešto što odavno nije sustavno riješeno i zbog čega se žale brojni magistri. Naime, ne priznaje se u okviru reguliranosti profesije nastavak obrazovanja kroz diplomski studij te time proizlazi da se profesija magistra medicinsko laboratorijske dijagnostike u Hrvatskoj ne može svrstati ni pod definiciju regulirane profesije prema direktivni, nit pojam neregulirane profesije što zapravo znači da nismo ispravno implementirali direktivu i što je onemogućilo onima koji su to studirali pristup tržištu rada unatoč pravnim stečevinama EU. I nevjerojatno je da se zapravo godinama taj problem ne rješava pa evo htjela sam pridodati ovome što ste vi naveli i taj slučaj [[Upadica: Hvala.]] u nadi da će ga neko konačno riješiti.
Poštovana zastupnica Radolović, izvolite.
Tako je da, dobro ste rekli poštovana zastupnice, nije to jedan od takvih studijskih programa, ima ih zaista na bacanje, ali gledajte vi kada idete u osnivanje novog studijskog programa imate razna tijela u sustavu koja vam kada je riječ o reguliranim profesijama u prvu ruku idete na usklađenost sa mrežom javnih visokih učilišta, na Agenciju za znanost i visoko obrazovanje. Ona vam da potvrdu da li ste usklađeni ili niste, a onda imate ako je riječ o reguliranim profesijama i radnu skupinu Ministarstva znanosti i obrazovanja koja mora provesti vrednovanje i na temelju toga i međunarodnih recenzija izdaje ili ne izdaje dopusnicu, ali nije tu kraj priče, onda nakon šta oni izdaju dopusnicu, referirat ću se na kolegu Bačića što je danas spomenuo, onda dolazimo do onog famoznog popisa akademskih naziva i kratica koje izdaje rektorski zbor i vi zapravo ako nemate usklađeno sve sa direktivom s dopusnicom koju je izdalo ministarstvom i sa kraticama i popisom akademskih naziva koje je izdao rektorski zbor to zapravo onda na kraju nitko niti ne provjerava što se objavljuje.
Hvala. Poštovani zastupnik Kujundžić.
Hvala predsjedavajući. Poštovana kolegice, kad smo kod priznavanja inozemnih diploma i kvalitete znanja kako komentirate slijedeću činjenicu, riječ je o Sveučilište u Splitu, sad je manje važno o kojem je fakultetu riječ, dakle kad imamo istog studenta, istog profesora, različit grad, različito sveučilište i različita država, ali i različita ocjena. Dakle, na Sveučilištu u Splitu student ne može položit ispit, na indirektnu sugestiju profesora se prebaci u BiH na Sveučilište u Mostaru gdje isti radi i dolje prođe ispit bez ikakvih problema isti onaj koji je u Splitu kada ga vragu daš nije mogao položit. Hvala.
Poštovana zastupnica Radolović.
Drago mi je da ste to spomenuli, ovoga, pa zapravo meni je žao što na Sveučilištu u Mostaru ima zaista vrijednih, sposobnih i poštenih ljudi i što se omalovažava njihov rad, ali s druge strane dok naša sveučilišta propadaju šta se tiče prostornih i kadrovskih uvjeta, uvjeta opreme o kojima raspolažu, mi dajemo milijune i bolnici u Mostaru i Sveučilištu u Mostaru. Ne bi ja imala ništa protiv, ponavljam, da je prvo sređena situacija kod nas u Hrvatskoj, ali nije, daleko je od sređene.
Poštovani zastupnik Ostojić.
Kolegice Radolović u pravu ste, daleko je da je sređena situacija u Hrvatskoj. Primjerice na vašem fakultetu, Medicinskom fakultetu u Puli jel gdje ste izabrali dekana kojeg ste smijenili nakon godinu dana. To je pravi primjer. Što se tiče Sveučilišta u Mostaru ako ste na to mislili, to je sjajan medicinski fakultet za razliku od onog u Puli koji fala Bogu još nije fakultet. Ovdje kolegica je otvorila jedan drugi termin, a to je temelj kolektivnih ugovora, zbilja jako vrijedno. Što se tiče specijalizacije to su 4-5 liječnika. Mi smo usklađivali naš proces specijalističkog usavršavanja, prije smo imali specijaliste, prije … [[Govornik se ne razumije]] interniste, a onda subspecijaliste, a sad imamo samo subspecijaliste. Problem je što kolektivni ugovor ne razlikuje u plaći subspecijaliste kako se danas … [[Govornik se ne razumije]] Ja bi stvarno molio državnog tajnika kad ste već otvorili tu vrlo važnu temu iz vašeg sveučilišta da se pridruži sa medicinskim kemičarima i naravno i našim subspecijalistima jel da se napokon ispravi ta dugogodišnja, ja bi rekao ne možda nepravda nego naprosto splet okolnosti jer nisu prije postojali.
Poštovana zastupnica Radolović.
Zahvaljujem na ovom vrijednom komentaru odnosno dva komentara. Apsolutno se slažem s vama da treba riješiti pitanje ugovora subspecijalista. Isto tako drago mi je da vas mogu informirati kako je Medicinski fakultet registriran u Puli, kako je dobivanje suglasnosti Nacionalnog vijeća za znanost i visoko obrazovanje i tehnološki razvoj u samoj završnici i kako zapravo postoje još 3 manje omaške koje ćemo vjerujemo u slijedećih mjesec dana otkloniti i kako će s obzirom na nedostatak liječnika kojih imamo, a radi se o 2000 liječnika i 4.500 medicinskih sestara i tehničara ova upisna kvota od 30 studenata što planira upisati Sveučilište u Puli ne brinite se neće ovoga naštetiti Sveučilištu u Zagrebu. Nama je izuzetno drago šta nas je podržalo Sveučilište u Splitu kad nisu to već napravila ostala sveučilišta u zaista rekla bih smiješnoj bojazni da ćemo im oduzeti dio financijskog kolača, a vjerujem da mislite i da se slažete sa mnom da svi građani RH, pa tako i oni u Istri imaju jednaku razinu zdravstvene zaštite.
Hvala. Poštovana zastupnica Glasovac.
Poštovana kolegice Radolović, dotaknuli ste se diskriminacije studenata poslijediplomskih specijalističkih studija u smislu ostvarivanja određenih plaća odnosno dodataka koja nisu ujednačena i ne prate zapravo ono što uživaju studenti završenih poslijediplomskih sveučilišnih studija. Međutim, nije to samo slučaj kod poslijediplomskih, mi smo imali situaciji gdje je država izdavala i izdaje dopusnice za određene programe i preddiplomskih stručnih studija i diplomskih i poslijediplomskih, lijepo sveučilišta, visoka učilišta naplaćuju te upisnine, ljudi završavaju i onda poslije im ista ta država kroz svoje zakone osporava jednaku vrijednost odnosno diskriminira stečene kvalifikacije, ne želi im priznati određenu razinu. Pa nije li to neka vrsta organiziranog obmanjivanja, da ne kažem neku težu riječ i tako jedne klike gdje, koja zapravo voli svoditi visoko obrazovanje samo na izvor prihoda i novca, a ne vodeći brige o kvaliteti.
Hvala. Poštovana zastupnica Radolović.
Apsolutno se slažem s vama poštovana zastupnice i zato mi je drago najave što su došle od državnog tajnika Šuška da se ide u cijeli paket zakonskih izmjena i Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, ali i shodno s njime i Zakona o kvalitete u cijelom sustavu visokog obrazovanja jer zaista je neophodno sve to skupa promijeniti, ovako imate kontradiktornu situaciju. Ponavljam, postoji više razina, imate prvo na samim visokim učilištima unutarnju jedinicu za osiguravanje kvalitete znači glavni Odbor za kvalitetu, ured za kvalitetu i senat koji potvrđuje elaborat studijskog programa, onda sve to ide na Agenciju za znanost i visoko obrazovanje i ako se radi ili ne radi o reguliranim profesijama dolazi u ministarstvo na izdavanje dopusnice i onda ide na rektorski zbor. Mislim da tu ne postoji dobra komunikacija i koordinacija među svim tim tijelima odnosno ne zna se tko pije, a tko plaća, al evo pozdravljam najave državnog tajnika da se ide u sređivanje sve te situacije.
Sada će govorit poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić, izvolite.
Da, dočekat ćemo mi vjerojatno i te izmjene Zakona o znanosti i visokom obrazovanju. Naravno da ostaje otvoreno pitanje zašto ih toliko čekamo, a odgovor je jasan i vrlo prozaičan. Pa čeka se eto da se promijene neke strukture da ne bi slučajno bilo otpora, a onda će se krenuti s kapitalnim projektom ministra Fuchsa i izmjenom Zakona o znanosti i visokom obrazovanju. Budući da sam prije 10-ak godina protestirala protiv tada njegovih predloženih izmjena i ne samo ja nego ih je i odbila većina akademske zajednice pa nisu na kraju prošle, slutim kako će izgledati ove buduće izmjene i razgovarati ćemo o njima kada dođu na dnevni red, ali ukoliko bude potrebno biti će otpora pogotovo kada govorimo o autonomiji sveučilišta. A zašto sam s ovime započela? Zato što se to veže i na ovaj zakonski okvir. Naime, treba imati u vidu da je ministar Fuchs ministar opasnih namjera. Ja ovo ne govorim tek kao floskulu nego ću i obrazložiti. Imali smo prethodno izmjene zakona koje su se odnosile na Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja gdje se taj isti centar stavio pod šapu ministarstva što ranije nije bio slučaj. Nakon toga, imate izmjene Zakona koje se odnose na Hrvatsku zakladu za znanost, ključnu instituciju koja financira znanstvene projekte, a i ona se stavlja umjesto pod nadležnost sabora kao što je nekada bila pod nadležnost ministarstva. I tako potiho, mic po mic uz neke zakone koji su medijski manje atraktivni ministar zaokuplja sve ključne institucije i provodi jedan oblik centraliziranja sustava i stavljanja pod direktnu nadležnost politike nezavisnih institucija u znanosti i visokom obrazovanju što nikako ne bi trebao biti slučaj. Dakle, sada kada kažem ministar opasnih namjera jasno vam je i kakve su njegove namjere. I sada imajući navedeno u vidu, mi ovdje imamo jedan članak koji se odnosi, članak točnije 15., gdje se govori o tome da ministar nadležan za poslove obrazovanja uz prethodno mišljenje Rektorskog zbora RH donosi pravilnik kojim se uređuju kriteriji priznavanja i vrednovanja u svrhu nastavka obrazovanja na visokoškolskoj razini iz Članaka 13. i 14. ovog zakona. Što točno znači mišljenje Rektorskog zbora? Je li to mišljenje i suglasnost, je li to suglasnost ili vama rektorski zbor napiše što on misli o tome, a vi donesete što god hoćete a zaprimili ste njihovo mišljenje. I čiji bi to uopće posao trebao biti? Kada imamo u vidu ono što je ministar prethodno činio nije nimalo svejedno na što se odnosi Članak 15. ovog zakona i to bi trebalo precizno nedvosmisleno definirati. Uvijek ću se zalagati za autonomiju sveučilišta. Zašto? Zato što bez obzira tko bio na čelu sveučilišta i koliko god nam se nekada njegovi pojedini čelnici ne sviđali oni su prolazni, ali sveučilište kao autonomna institucija mora ostati jer mora postojati nezavisna inteligencija koja će biti u stanju neovisno od politike koje je ministar dio kritizirati tu istu politiku kada za to bude pravi trenutak. Ako sve potpadne pod jednog ministra i pod pojedinu političku opciju koja je tada na vlasti onda gubimo uopće mogućnost samostalnog kritičkog mišljenja koje bi se trebalo događati unutar sveučilišta. Dakle, ne treba misliti o konkretnim čelnicima nego o tome kakve ciljeve želimo postići i kako želimo da institucije funkcioniraju unutar sustava znanosti i obrazovanja. Drugo pitanje odnosi se na ono o čemu sam govorila, a to je također azilante. Dakle, tu vidimo da su u suprotnosti Članka 20. i Članak 21., Članak 20. odnosi se na to da se mogu odbiti kvalifikacije azilanata ako se za njih, isključivo ako se za njih ne posjeduje potrebna dokumentacija. A Članak 21. govori o tome ako oni nisu u mogućnosti dostaviti kvalifikacije da će se onda napraviti ovaj informativni obrazaca koji će donijeti podatke o profilu, razini i procjeni obujma kvalifikacija što god ti pojmovi pojedinačno znači. I Članak 14. opet ne znamo ako visoka učilišta mogu provoditi ovu provjeru inozemnih kvalifikacija, a istodobno to mogu i činiti nadležne agencije opet ne znamo tko će na kraju što činiti i kome [[Upadica: Hvala.]] se studenti mogu, trebaju obratiti.
Imamo nekoliko replika na vaše izlaganje, prvo je poštovanog zastupnika Kujundžića.
Hvala. Poštovana kolegice, dakle nisam ja mislio niti na medicinu niti je uopće važan sada fakultet, niti sebi uzimam za pravo biti osoba koja će procjenjivati nečiji rad ili nečiji nerad, a jednako tako niti kvalitetu sveučilišta. Međutim, ono na što želim svrnuti pozornost je ukoliko je u kontekstu govora o priznavanju inozemnih dakle diploma, ako je meritum kvaliteta znanja kako komentirate, ponovit ću ponovno činjenicu, činjenicu isti student, isti profesor, ista država, isto sveučilište, negativna ocjena. Isti profesor, isti student, različita država, različito sveučilište, pozitivna ocjena. Hvala.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Takve bi stvari svakako trebalo pojedinačni istražiti premda čak osim moralne odgovornosti za koju smo vidjeli pogotovo u posljednje vrijeme da baš ne vrijedi mnogo u politici nisam sigurna da mogu postojati konkretne sankcije zato što uvijek isti profesor može reći da je student različito pristupio ispitu i naučio za ispit u jednoj ili drugoj državi pa se tako lako izvući. Dakle, osim nekih moralnih sankcija nisam sigurna da u praksi možemo ovo spriječiti, ali osvještavanjem problema možda će se netko malo i poplaštiti jer na sveučilištu se dosta živi i od svoga ugleda pa će prestati s takvom praksom. Meni je isto bio poznat slučaj ako se ne varam defektologije gdje se studentima preporučivalo da odu u Mostar po dodatne kvalifikacije koje su im bile potrebne kako bi radili kao defektolozi u školi s djecom, a nisu imali potrebne kvalifikacije na jedno dokvalificiravanje da bi se na kraju ispostavilo da kada su to već platili u inozemstvu da im se ipak neće priznavati u Hrvatskoj i svašta se tu [[Upadica: Hvala.]] događa u ovim prekograničnim prijelazima oko visokog obrazovanja.
Slijedeća je replika poštovane zastupnica Radolović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana zastupnice baš ste spomenuli taj Članak 15. i donošenje pravilnika uz prethodno mišljenje rektorskog zbora. Moram priznati da sam ja isto dosta zbunjena jer piše u ocjeni stanja zakona da se ovaj izmjene zakona donose upravo kako bi se ukinulo taj dupli postupak u smislu da sveučilišta provode sama i da Agencija za znanost i visoko obrazovanje vrednuje te inozemne kvalifikacije, al onda opet stoji u čl. 13 i čl. 14 da će opet se priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija podnositi u okviru opisnog postupka za nastavak obrazovanja na višoj razini podnošenje zahtjeva Agenciji za znanost i visoko obrazovanje, a u čl. 14 piše da u svrhu upisa na diplomske i poslijediplomske i studije na stranih jezicima visoko učilište može i samostalno provoditi postupak. Meni je to poprilično zbunjujuće pa vas molim komentar. I nastavlja se onda dalje, da u čl. 15 će ministar u prethodno mišljenje Rektorskog zbora donijeti pravilnik kojim se zapravo uređuju svi ti kriteriji, i ovi iz čl. 13 i ovi iz čl. 14.
Hvala. Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Složit ću se s vama, kao što sam i sama navela da ostaje nejasno. Mislim, ako vi stavite ili-ili opet student ili bivši student neće znati kome se obratiti, ako ostavljate na dobru volju hoće li to učiniti sveučilište ili će to učiniti nadležna Agencija za znanost i visoko obrazovanje. Isto tako moram reći da možda i zbog pretjeranog opreza, ali imajući u vidu ovo što sam rekla s prethodnim zakonskim izmjenama koje se odnosile na NCVVO i isto tako na Hrvatski zakladu za znanost, kada vidim ministar, a onda samo mišljenje Rektorskog zbora i imajući u vidu da je odbio u ovoj javnom savjetovanju prijedlog Rektorskog zbora oko tog istog pravilnika, moramo postaviti pitanje je li ovo još jedan tihi marš na pravilnike, institucije, itd., gdje će se sustav što više centralizirati prema jednoj osobi koja bi trebala odlučivati o svemu i onemogućiti nezavisnost ili autonomija, bilo visokoškolskih institucija, odnosno sveučilišta, bilo [[Upadica: Hvala. Poštovana zastupnica…]] agencija i ostalih drugih institucija.
… Mrak-Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, kolegice Selak Raspudić. Ja ću nastaviti kroz svoje pitanje odnosno repliku vama temu pravilnika iz čl. 15. Dakle nekad je nešto pomodarstvo, ali nekad nešto prelazi granice pomodarstva i pretvara se u nešto što ne treba bit. Mi se previše, zaista previše često u ovoj sabornici susrećemo sa zakonskim prijedlozima koji ne definiraju priču do kraja nego to prepuštaju pravilnicima. Pravilnike donosi ministarstvo na određeni način i nemate priliku vidjeti cjelovitu sliku odnosno vidite samo dio slike. Tako je to i u ovom zakonu. Dakle ovim pravilnikom se uređuju kriteriji priznavanja i vrednovanja u svrhu nastavka obrazovanja. Osnovni kriteriji bi trebali biti propisani zakonom, a pravilnik samo onda razrađuje neku metodologiju i neke uvjete, ali kriteriji bi trebali biti u zakonu. Dakle način vrednovanja, isto u zakon, a sve ovo, ta, na taj [[Upadica: Hvala. Poštovana zastupnica Selak Raspdudić.]] način zapravo zaobilazi se Sabor.
Hvala vam lijepo.
Slažem se s vama, ovo je čest slučaj, znate koliko smo razgovarali o programu mjera kada smo imali na dnevnom redu Zakon o obnovi pa se na kraju vidjelo da je program mjera zapravo zakočio obnovu jer su cifre koje su tamo bile navedene bile neprovedive u praksi s obzirom da se premalo vrednovao rad pa su se rušile ponude, nisu ni stizale ponude i dalje imamo ono što imamo, odnosno nemamo ništa kada govorimo o obnovi. Da, nisu ni meni, a dolazim iz sustava visokog obrazovanja, uopće jasni ti kriteriji ni način na koji bi se stvar trebala odviti, a reći ću i nešto iz prakse. Moji studenti koji odlaze provesti semestar ili više u inozemstvo na koje se odnosi čl. 21, ako se ne varam, netko tko je proveo jedan dio vremena u inozemstvu, mislim to ostaje nama na dobroj volji, mi njima dajemo takve popuste i puštamo ih samo da prođu kroz sustav bez predavanja i ičega i priznajemo sve i svašta da ne bi izgubili pravo studiranja, a da je išta uređeno, nikad ništa.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Kolegice Selak Raspudić, spomenuli ste nadolazeći Zakon o znanosti i visokom obrazovanju, niste spomenuli i onaj drugi Zakon o osiguravanju kvalitete, ali ste rekli da čekamo, vidimo se tu i da ćemo razgovarati i o autonomiji. Moje pitanje vama je što je za vas ta autonomija, slažete li se s definicijom UNESCO-a iz '96. g. koja govori nešto o slobodama i institucionalnim i svih zaposlenika sveučilišta, ja ću to prevesti ili mislite da se pod autonomijom može shvaćati danas sukob sa zakonom i s pravom, neodgovaranje osnivaču u smislu trošenje novca poreznih obveznika bez da vas itko ima pravo pitati gdje je to, bezakonje, obračun s novinarima, studentima, šikaniranje nastavnika ili je kod nas autonomija poprimila neke druge oblike gdje se pokrivamo ustavnom kategorijom, a zapravo kršimo ona osnovna prava, a to je rad za javno dobro [[Upadica: Hvala.]] i zajedno s državom kreiranje [[Upadica: Poštovana zastupnica Selak Raspudić. Izvolite.]] između ostalog sudjelovanje u ljudskim potencijalima, kreiranju i informiranju.
Autonomija nije niti smije biti isprika za kršenje zakona i nepostupanje po zakonu. Dakle, sve ove stvari koje ste vi naveli trebaju biti podvrgnute, bilo kritici javnosti, bilo zakonskim sankcijama i na taj način se treba provoditi nadzor nad djelovanjem bilo koje javne institucije, uključujući i sveučilišta. Međutim, ono što se bojim da nam se događa, a na što nikako ne bismo smjeli nasjesti je da zbog mišljenja o pojedinim čelnicima sveučilišta smo spremni zbog nezadovoljstva ili zadovoljstva njihovim radom, kako za koga, žrtvovati cjelokupan princip autonomije jer ajmo pogledati što nam je alternativa, kada govorimo o autonomiji. Alternativa nam je ono što se sada događa s ostalim institucijama i što ministar želi, a sad će to predložiti, vjerujte mi, u novom Zakonu o znanosti i visokom obrazovanju, da sve podvrgne ministarstvu, a gdje smo onda? [[Upadica: Hvala. Poštovani zastupnik Ostojić.]] Sveučilište uz politiku, sveučilište [[Upadica: Hvala vam lijepa.]] iz politike?
Upadica: Hvala. Poštovani zastupnik Ostojić./... Sveučilište uz politiku, sveučilište .../Upadica: Hvala vam lijepa.
Rekli ste sjajnu rečenicu. Sveučilište je trajno, a mi smo prolazni. Sveučilišta su u biti kao prezimena. Prezimena su trajna i svi mi koji se bavimo javnim radom, ako cijenimo naše pretke i ... [[Govornik se ne razumije.]] , čuvamo naše prezime, nismo na crnim listama, ne krademo, ne uzimamo naknade u Saboru koje ne zaslužujemo jer cijenimo naše prezime. Cijenimo sveučilište, ali ja moram biti iskren da vi niste bili tako oštri, nekoliko vas je prije tog govorilo da ne razumijem zašto ste vi, smatrate, možda vi ne, da agencije moraju biti provedbena tijela ministarstva? Agencije, pustite što piše za agencije, agencije mogu biti autonomne, dakle agencija HALMED, ne mislite valjda da će Ministarstvo zdravstva diktirati koji će se lijek napraviti ili ne. Ne mislite valjda da će ministar Fuchs govoriti što treba rješavati Agencija za znanost i obrazovanje. To naprosto, to naprosto treba ostaviti i zato to javna rasprava je dobra, inače ovo su totalitarni režimi totalitarne stranke koji kaže trebali bi se dogovoriti [[Upadica: Hvala.]] napisati pa ćemo rješavati stvari [[Upadica: Hvala.]] Glupost.
Poštovana zastupnica Glasovac digla je povredu Poslovnika, u čemu je povrijeđen Poslovnik?
Pa u čl. 238, mi zastupnici neki se osjećamo malo pa uvrijeđeno, ja ću to tako reći kad vidimo da zastupnici lupaju ovakve bedastoće bez da su pročitali uopće zakon jer to se vidi iz ove [[Upadica: Kolegice Glasovac.]] ovdje naprosto da …
Sad vi govorite prvo, neprimjereno da [[Upadica: Pa da, evo to sam samo htjela reć.]] su .../nerazumljivo/... bedastoće, je li. Ali naravno, to nije [[Upadica: Pa ne, ali minimum je pročitati zakon o kom se raspravlja.]] A naravno da to nije povreda Poslovnika pa dobijate opomenu. Odgovorit će na, poštovana zastupnica Selak Raspudić.
... [[Upadica se ne čuje.]] Da, dobro. Uglavnom, možda je vama i lakše, g. Ostojić, ja se moram za 2 prezimena brinuti, a ne samo jedno, tako da je na meni dvostruki teret brige oko integriteta. Što se tiče ovoga što ste govorili, mislim da tu postoje dvije razine, dakle Agencije kao takve jesu provedbena tijela ministarstva, dakle postoji jedan sustav unutar kojeg i agencije i NCVVO i sve ove ostale institucije koje sam navela imaju svoje mjesto. Međutim, to što je nešto provedbeno tijelo ministarstva ne znači da je u svim svojim načinima djelovanja podvrgnuto tom istom ministarstvu i da ga to isto ministarstvo nužno mora kontrolirati ili recimo, npr. u slučaju kada smo imali govor o NCVVO da će ministarstvo preuzeti pravo i ulogu osnivača. U mnogim tim institucijama Sabor je onaj koji vrši nadzor, kontrolu pa čak i izbor osoba koje će biti unutar tih institucija, dakle mi se trebamo boriti tu za svoju ulogu.
Hvala lijepa. Sljedeći će govoriti poštovani zastupnik Rajko Ostojić, izvolite.
Potpredsjedniče, kolegice Raspudić, profesorice Raspudić Selak, sjajno ste ovo objasnili. Provedbena tijela, ali ne produženi organi, citiram zastupnice neke. Ne oni koji će izvršavati. Zašto se plašite toga? Zašto se plašite da u raspravi imamo različita mišljenja? Dakle Anka je moja draga prijateljica, Anka, ne treba pisati sve u zakonu. Dapače, bolje pisati u pravilniku. Dok zakone promijenimo u Saboru, pa nikad kraja. A pravilnici se brzo mijenjaju jer znanje se mijenja nevjerojatnom brzinom. Zakoni su kruti, mastodonti, dinosaurusi, oni brzo odumru, a pravilnike ministar promijeni u 2 dana, 7 dana. Zato su dobri zakoni, dobri ustavi kao SAD-a se ne mijenjaju 200 godina, zato su zakon o sucima '99. napisali u 10 članaka jer to je jednostavno, ako ćemo pisat zakone, onda ćemo se vratiti u socijalizam i zakon o ... [[Govornik se ne razumije.]] , ovoliki je bio. Nitko ga nije pročitao, čak ni Stipe Šuvar. Znanje je ključ svega. Ministarstvo znanosti, inozemne kvalifikacije ili tuzemne kvalifikacije, cijeni niz problema to naprosto moramo otvoriti. O tome smo govorili danas i pod prvom točkom, je li, jel naprosto primjerice, medicinske sestre, dok sam bio ministar su štrajkale, vikale, galamile, koje su završile u Bihaću, Banja Luci, Maja Grba zna, Kragujevcu, pa nisu vidli pacijente i traže kvalifikaciju. Pa ne ide to tako, ljudi Božji, ha ne ide to tako. Mora imat znanje, iskustvo, vještine i ako je u tim, ta 3 mjesta gdje i države postaju sjajni fakulteti, ali zato moramo čuvati naše građane u svim ostalim stvarima. Dakle, ključni su znanje i vještine, kurikulum, broj pretraga, broj pregleda, sve ovo državni tajniče što morate staviti u pravilnik, ne u zakon, nije to za zakon, to je za pravilnik jer je to naprosto dinamičan proces. Osnivanje fakulteta, veleučilišta diljem, ma gledajte, danas sam govorio o 4K, kompetentnost, konkurencija, kvaliteta i kompeticija. Ma nitko, svi k'o pametan, nitko tko je siguran u sebe, a ja sam užasno siguran u sebe i svoje znanje se ne plašim konkurencije. Ali oni koji su osnovali i stavili dekana Medicinskog fakulteta u Puli dekana koji je antivakser, koji je antiznanstvenik, koji je govorio, citiram, treba hitno maknuti sve vakcine, treba reći, da pogriješili smo, za ime Boga, zar je to teško. Napravili smo grešku. Vakcine, vakcinaciju, koja je spasila milijune i stotine tisuća života, više od bilo koje medicinske intervencije i to vam govori dekan medicinskog fakulteta i sad su ove gluposti, Sveučilište u Zagrebu se plaši nekoga, za ime Boga, dajte molim vas, nisam rektor nit sam dekan, to je naprosto činjenica, poštovana kolegice Radolović, ne znam zašto ste se vi našli prozvani zbog toga. Zapravo znam, ali to je bilo i među nama. Tome, pogrešili smo i idemo dalje, a ne našeg kolegu profesora .../nerazumljivo/... Antu Kujundžića ni krivog ni dužnog smo uvalili u priču o Mostaru ili nekom drugom fakultetu. Dakle ono što je užasno važno, na čemu trebamo raspravljati je kvaliteta. Kvaliteta rada, kvaliteta znanja, kvaliteta znanstvenih radova, postoje vječiti docenti i na zagrebačkom sveučilištu koje rade jedan rad svake dvije godine. Znate li koliko taj docent ili asistent košta Hrvatsku? Par stotina tisuća kuna, milijun, dva kuna. Plaćamo ga, a čovjek ne radi ništa, ili žena, nevažno. Nema. Ne producira i to mi očekujemo da napokon znanje i kvaliteta stupi na prvo mjesto. Dakle, kao što sam prije nekih sat, dva govorio, sve ima svoj životni tijek i ovaj mikrofon i ovaj stol i ova Jana, sve će umrijeti osim sveučilišta, osim prezimena i osim znanja. Upotrijebimo znanje. Što ga više upotrebljavamo brže se razmnožava, brže se dijeli. Znanje je kvaliteta i zato mi je zbilja zadovoljstvo sve ovo što sam čuo osobito gospođe prof. Selak Raspudić koja nam je jasno objasnila da agencije jesu provedbena tijela ali nisu kao u totalitarnim režima i totalitarnim strankama dio kojima barata rektor ili ne daj Bože predsjednik stranke. Hvala lijepa.
Imamo nekoliko replika, poštovana zastupnica Selak Raspudić najprije.
Uvaženi kolega Ostojić, zanima me kako vi vidite unutar vlastite struke s obzirom da smo već pokrenuli i to pitanje imajući u vidu i ove zakonske izmjene odnos između različitih institucija. Recimo primjerice u upravljanu ovom krizom. S jedne strane smo imali resornog ministra zdravstva, onda smo imali HZJZ, a nikome zapravo nije jasno tko tu koga treba slušati i tko je tu glavni, a onda je s treće strane došao ministar unutarnjih poslova za kojeg se ispostavilo da je iznad i jednog i drugog. Kako bi trebao izgledati idealan odnos unutar tih institucija i koja bi institucija tu trebala biti ključna u upravljanju ovom krizom? I recimo preporuke HZJZ-a su vrlo često govorile o tome kako se ne uzimaju od obzir od stožera civilne zaštite kada se izdaju odluke o Covid potvrdama i različitim drugim dokumentima.
Poštovani zastupnika Ostojić.
… [[Govornik naknadno uključen.]] kriza o kojoj govorite je rat, a u ratu upravlja samo jedan onaj tko je odgovoran. Prema tome, na čelu stožera je trebao biti ministar zdravstva, provoditi i donositi odluke, nitko drugi. I zato je stožer u startu imao simpatije, a danas se vide greške. Poruke su loše, kontradiktorne, paradoksalne, mijenjaju se od danas do sutra, pardon od jutra do navečer i to je nažalost tako. Zato stožer apsolutno ovakav kakav je nije ispunio svoju ulogu. To vidimo u dvije stvari. Prvo o incidenciji i prevalenciji mortaliteta, prva, druga, treća država od 200 država UN-a. Prva, imamo najgori mortalitet i drugo ne manje važno sedma, osma, deveta po vakcinaciji. To je njihov rezultat. Loš, katastrofa.
Poštovana zastupnica Radolović.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Ostojić ja vas cijenim kao liječnika i poštujem ali tu moje poštovanje naspram vas prestaje. Ako mislite koristiti ovu govornicu da se obračunavate s SDP-om lijepo odite u HDZ dočekat će ovakvog stručnjaka raširenih ruku i onda se dakle sukobljavajte sa SDP-om. Ja bih vas htjela pitati da kažete jasno i glasno svekolikoj hrvatskoj javnosti, ljudima u Puli i Istri da li ste vi osobno protiv studija medicine u Puli i Istarskoj županiji ili je to samo zato što se dodvoravate HDZ-u, Medicinskom fakultetu u Zagrebu, Sveučilištu u Zagrebu jer želite poući u HAZU razred [[Upadica: HAZU?]] pa dobro ja govorim HAZU razred medicinara ili naprosto vam se trese vaša stolica [[Upadica: Pa nisam to znao.]] na Rebru pa zato sve ovo činite, ali molila bih vas jasan i glasan odgovor, da li ste protiv studija medicine u Puli i Istarskoj županiji? Zahvaljujem.
Kolegice Radolović dobijate opomenu sukladno Članku 232. jer ste govorili izvan teme, to vam je 3 opomena pa vam oduzimam riječ do kraja rasprave o ovoj temi. A kolega Ostojić ja mislim da nema šta odgovarati [[Upadica: Ma ja bi samo…]] jer nije bilo ništa o temi.
Ne, ne ja bi samo odgovorio ako se smijem našaliti, ako smijem odgovoriti u ime HDZ-a, ne to je rekla Glasovac, a ne ja, ne. Dakle, nešto što se zove subkortikalni nivo, to je kolegica Glasovac rekla, to ona govori u ime Kluba HDZ-a, jel tako, ne ja … [[Upadica: Ne razumije se.]] al ja vas razumijem. Nažalost ne razumijete. Dakle kolegice Radolović Opća bolnica Pula pa zahvalit će mi se svi župani, svi gradonačelnici Pule, pa nažalost moja zasluga je visoko vjerojatno velika, velika, velika. Moja prva asistentica, studentica, docentica vodi sjajno tu Opću bolnicu u Puli. Pa ja sam vam govorio prije par godina, nemate kadar kad ste me pozvali vi osobno, ne neću vam se pridružiti, kad ste mi rekli tim, ukazao sam vam što će vam se desiti i zato ste izabrali dekana antivaksera, …/nerazumljivo/… izabrali dekana, jesmo to otvoreno rekli već kad me povlačite za jezik, otvoreno, pred svjedocima bez mene, loše, loše i ne valja. Vi vodite sveučilište za IRI istraživanje, razvoj, inovacije i sad ću stat.
Kolega Krstulović Opara digao je povredu Poslovnika. U čem je povrijeđen Poslovnik?
Uvaženi gospodine predsjedavajući povlačim svoju povredu Poslovnika jer ste aktivirali Članak 232. Hvala.
Hvala lijepa. Slijedeća replika poštovanog zastupnika Škore.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Ostojiću, vi spominjete 4K-a [[Upadica: Tako je.]] jer možete ono kvaliteta, kreacija itd., pa šta mislite kako se tih 4K-a u ovoj zemlji može nositi sa 3K-a koja ja često znam spominjati, a to su korupcija, klijentelizam i kriminal. O kojoj god temi da razgovaramo, koju god temu da otvorimo vi možete navesti bezbroj K-a i pozitivnih intencija iznijeti ovdje za ovom govornicom u ovoj sabornici, ali uvijek se svemu suprotstavljaju ova 3K-a s kojima se ne znamo i ne možemo obračunati. Korupcija, klijentelizam i kriminal. To je ono što vlada ovom zemljom. Volio bih čuti vaše mišljenje.
Ovako, samo čas, samo čas, kolega Škoro i vi dobijate opomenu sukladno Članku 232., ja vas lijepo molim mi imamo, mi imamo točku koja se zove ako ste zaboravili, vi ste kasno došli usred točke pa ne znate valda o čemu mi govorimo, zove se Prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Dakle, to što ste govorili blage veze nema sa time [[Upadica: Ma ja samo kratko.]] samo čas. Kolega Škoro je digao ponovno povredu Poslovnika. U čemu je povrijeđen Poslovnik?
U točki 238. jer ću se na nju pozvati. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora možemo pogledati videogram današnje sjednice. Ja sam ovdje od jutros. Dakle, ja vas lijepo molim ako ste vi kasno došli, ne znači da smo došli svi. Ja sam bio ovdje i možemo faktografiju provjeriti vrlo jednostavno.
Odlično! Ali to nije povreda Poslovnika, pa vam ja izričem [[Upadica Škoro: Ne, ne vi ste povrijedili jer ste mi dali opomenu, nemojte tako.]] Ne, ne ja sam vam dao opomenu jer ste sukladno članku 232. to sam vam jasno rekao govorili potpuno izvan teme [[Upadica Škoro: Ne gospodine …]] A sad dobivate opomenu zato jer to naravno nema veze sa temom. Ja vas lijepo molim hajmo prestat s tim stvarima. Molim vas! Pogledajte kasni su sati. Ako hoćete ozbiljno raspravljati a čini mi se da je to ozbiljna tema, onda je ovo prepucavanje sa pseudo povredama Poslovnika potpuno deplasirano barem za mene. Ali možemo, što se mene tiče možemo ostati do jutra i izigravati da ne velim šta ovdje na sramotu svih nas. Dobro. Poštovani zastupnik Ostojić.
Ma ja samo kratko. Ja sam kolega Škoro u 13,20 danas govorio u 4 pozitivna ta i 4 negativna. Nije bila Sandra, uzeo njeno četvrto ka konzervatizam u lošem smislu riječi što je neki dan pustila u eter. Dakle, kriminal, klijentelizam, korupcija i konzervatizam u negativnom smislu riječi su nekakva hajmo reći četiri negativna ka. Dakle, četiri pozitivna ka je nešto što postoji u sociologiji već 50 godina, kao što postoji Paretovo pravilo 20, 80. 20% pjevača diljem svijeta napravi 80% hitova, 20% kirurga mislim na vas, 20% kirurga operira 80% najtežih pacijenata, 20% književnika napiše 80% najljepših djela, najboljih djela, najbolji književni. Spomenuo sam malo prije Ostapa Bendera koji je, znate tko je Ostap Bender onaj razbojnik. Uzimao je sebi, uzimao je benzin, sve je uzimao sebi, a država je plaćala i to je tako. Neću dalje.
Poštovani zastupnik Hajduković.
Hvala lijepo. Ja ću se truditi biti u temi potpredsjedniče. Dakle kolega, kada govorimo o procesu priznavanja diploma on je do sada bio vrlo zamršen, dugo je trajao, često je bio i skup. To vjerujem da vi kao osoba koja ima doticaja sa akademskim svijetom to itekako dobro zna, tako da je pohvalno sa ove strane da radimo na tome da simplificiramo i ubrzamo taj proces. Međutim, kad govorimo o EU tu su stvari jasne, manje-više. Sad imate onaj dodatak diplomi, manje smo više harmonizirani bolonjskim procesom, tako da to nije toliko teško. Međutim, kada govorimo o zemljama izvan EU tad postoji problemčić, odnosno ovaj prijedloga zakona kaže 60 dana je rok da se prizna diploma ako se ide na pristup tržištu rada. 60 dana je pak puno ako govorimo o pristupu tržišta rada i možda bi 45 ako 30 nije već premalo bilo kompromisno rješenje koje bi dalo onda prave učinke kakve smo i htjeli.
Hvala. Poštovani zastupnik Ostojić.
Potpuno podržavam kolega Hajduković ovo što ste rekli, dakle trebalo bi to sve ubrzati i za ovu točku i za prvu točku. Meni je žao što je nadležni ministar, to ide u dva čitanja. To je trebalo ići u žurni postupak. Strukovno obrazovanja, temelj obrazovanja. 50% djece koja danas, odnosno koja su u rujnu upisali školu kad završe svoje obrazovanje za 16, 20 ili 21 godinu ili 22 godine neće biti poslova koji su danas. Neće ih biti! Ne postoje! Sjetite se u vašoj životnoj dobi šta je nestalo. Fax mašine i slične stvari, gotovo. Ne postoji koji su nam olakšali svijet. Videorekorderi i slične stvari, kako su se zvali oni blu itd. oni mali cd-ovi. Naprosto je znanje eksplozivno i zato i ovo i prvi zakon trebali ste ići u žurno čitanje, žurni postupak, kasnimo.
Poštovana zastupnica Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Ostojić, ja bih se ipak vratila na onu vašu temu i ova tema koja je kad sam se referirala na odredbu članka 15. Dakle, mi kao saborski zastupnici možemo pristati na opciju da se zakoni donesu i da svi zakoni imaju otprilike tri ili četiri članka. Prvi članak donosi se zakon, drugi članak uvest ćemo sve elemente iz Europske direktive, treći članak sve ostalo će propisati ministar pravilnikom i uredbom i četvrti članak stupa na snagu. Ono u što sam apsolutno sigurna i što ću se zalagati, dakle i ovaj zakon ima dva pravilnika. I pravilnici trebaju u onom dijelu u kojem oni razrađuju neke stvari. I slažem se sa vama da su operativniji, brži, jednostavniji, jednostavniji u donošenju. Ali osnovni elementi koji se definiraju tim pravilnicima moraju biti definirani ovim zakonom, a onda Pravilnikom to razrađujete dalje. Nas iskustvo uči da već imamo niz zakona, da se ova Vlada za puno previše važnijih stvari odlučila ne definirati u zakonu, [[Upadica Reiner: Hvala.]] nego prepustiti da Pravilnik i protiv toga moramo govoriti i moramo se ustati.
Hvala. Poštovani zastupnik Ostojić.
Tako je. Ja sam u svom životu zadovoljan sa nekim stvarima primjerice Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji koji sam spremao kada sam bio u oporbi i pustio ga mjesec dana nakon što je osnovana Vlada. Anka bili smo zajedno kad se desila Gunja, zajedno. Tamo smo organizirali sve – sanitarno, spašavali ljude, stoku itd. Da smo radili zakon Anka, jesmo ali brže. Jesmo, ali da smo ga radili na način kao što ga radi HDZ zakon o obnovi nikad ne bi bilo Gunje. Ti si sigurno ponosna na Gunju. Ja sam ponosan na ono što si ti napravila u Gunji. O tome ja govorim. Nemojmo raditi mastodont zakone, budimo praktični, jednostavni i ostavimo prostor ne za makinacije ne daj bože, nego naprosto da budemo učinkovitiji. Hvala lijepa.
U ime, sad će završno biti govori. U ime Kluba zastupnika Zeleno-lijevog bloka govorit će poštovana zastupnica Sandra Benčić, izvolite.
Zahvaljujem se. Dakle, ima tih rijetkih ali lijepih trenutaka kad otvorim neki prijedlog zakona i vidim da nešto o čemu smo govorili i borili se prije 10, 15 godina čak u ovom slučaju se danas zaista ozakonjuje, odnosno postaje dio zakonodavnog odnosno postaje dio zakonodavnog okvira RH pa vas to onda negdje malo veseli, ali imate uvijek i tu malu žal da je trebalo toliko dugo vremena da se neke očite stvari prepoznaju. Tako je u ovom prijedlogu i sa odredbama o vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu pristupa tržištu rada i nastavka obrazovanja što je vrlo bitno na istoj ili višoj razini obrazovanja za azilante i strance pod supsidijarnom zaštitom te članove obitelji azilanata odnosno stranaca pod supsidijarnom zaštitom. Kad smo u centru za mirovne studije radili prvi integracijski priručnik za tražitelje azila i strance u Hrvatskoj 2006. godine, 2006. čini mi se da je to bilo ovo je bila jedna od ključnih točaka. I opetovano smo dakle predlagali i predlagali da se napravi sustav priznanja kvalifikacija ljudi koji dolaze u Hrvatsku kao izbjeglice i kojima bude odobren naravno taj izbjeglički status. Ne samo zato što je to pitanje njihovih prava jer u prvom redu jeste nego je i to pitanje interesa RH, da ljudi koji dolaze živjeti u Hrvatsku ovdje žive, imaju mogućnost obrazovati se i sudjelovati na tržištu rada u skladu sa svojim kvalifikacijama. Posebno, posebno u Hrvatskoj gdje nam ljudi na tržištu rada nedostaje i gdje nam nedostaje i nekih kvalifikacija. Dakle, napokon je se uvidjelo da se zapravo to pitanje mora regulirati. I ono što je posebno osjetljivo pitanje kod izbjeglica kada dolaze jest pitanje dokaza o kvalifikacijama koje su stekli jer vrlo često oni te dokaze nemaju jel, posebno ako bježiš iz ratom ugroženog područja. I ono što je dobro je da je ovdje predviđen postupak priznavanja tih kvalifikacija i kada tih dokumenata nema te da nadležno tijelo ne može odbiti priznati kvalifikaciju samo na temelju toga što tih dokumenata nema. Dakle, bit će postupak utvrđivanja zapravo kvalifikacije na kojem je netko stupnju za što će zapravo morati postojati i to se ovdje ne razrađuje i ja se nadam da će se to provedbenim instrumentima razraditi, a to je način utvrđivanja tih kvalifikacija, standardizacije testova, ali posebno pitanje prevoditeljske pomoći u zapravo takvom testiranju jer mnogi koji dolaze naravno ne znaju hrvatski jezik i tu se onda još i javlja pitanje za koje se također godinama zalažemo, za koje se besprizorno niski novci u Hrvatskoj daju iz državnog proračuna, a to je pristup učenju hrvatskog jezika za strance i tražitelje azila i osobe i azilante i osobe po supsidijarnom zaštitom. Ono što bi ovdje dodali kao prijedlog jest da se i ovime propiše da osobe koje jesu, koje imaju tu vrstu međunarodne zaštite da u slučajevima da nemaju zaposlenje, da nemaju prihode da ih se oslobodi plaćanja naknade koja je potrebna za ulazak u ovaj postupak jer na kraju krajeva zaista se vrlo često radi o osobama koje nemaju nikakve prihoda. Mogu vam reći da sam se u svom bivšem radu često susretala sa vrlo mladim, vrlo mladim ljudima koji su dobili zaštitu i došli su iz Sirije i imali su zapravo jako dobre kvalifikacije i nisu imali dokaze za njih, ja se iskreno nadam da će ovime zapravo dobiti to priznanje i da će normalno moći sudjelovati na tržištu rada. Nedavno sam jednog dečka srela koji je u međuvremenu toliko dobro progovorio hrvatski jezik da ga je jedan kolega koji je bio samom me pita jel on Zagorec jer kao malo ima naglasak jel, ali zapravo je čovjek iz Sirije. Ono što želim naglasiti još je da su državljani trećih zemalja do sada bili prisiljeni prihvaćati nesigurne oblike rada, kratkoročne ugovore, neprijavljeni rad i težak fizički rad koji vrlo često nije bio adekvatno plaćen. To se nikome ne isplati jer ne želimo zapravo da se na taj način snižavaju standardi rada i zaštite, zaštite dostojanstva rada. Iz ovog razloga evo rijetko sam u toj poziciji ali mogu napokon i jedan potez ovaj pohvaliti. Hvala.
Završno će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Andro Krstulović Opara. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] tajniče, nakon dugog dana i kvalitetnih rasprava evo približavamo se i završetku rasprave o ovoj točci. Jasno je da je cilj kojega želimo postići donošenjem ovog zakona je prije svega usmjeren ka pojednostavljivanju procedura i otklanjanju svih administrativnih prepreka kojima, onima koji žele ostvariti svoju namjeru uključenja prva stvar u školovanje, a potom i u tržište rada u RH članici EU. Vidimo danas i tekstove da su deseci tisuća mladih ljudi iz Južne Amerike podrijetlom Hrvati žele doći u Hrvatsku i naravno imaju problem sa tzv. nostrifikacijama diploma kao i jezikom. Ovaj zakon će pripomoći i njima. Ovo je reći ću odmah na početku to danas nije bilo nacrtano vrlo jasno ovo je jedan dio posla koji može ići ka demografskoj obnovi naše zemlje. Mobilnost i lakša međunarodna prepoznatljivost naših sveučilišta, visokoškolskih ustanova ali i srednjih škola su također postignute ovim zakonom. Čestitam svima koji su u ovome sudjelovali, ja znam da je potreba usklađenje sa Europskim kvalifikacijskim okvirom izuzetno nužna i potrebna radi stvaranja kompetitivnosti o kojoj smo danas puno puta govorili ali sasvim sigurno je pravo vrijeme za donošenje ovakve odluke. Isto tako bi se osvrnuo poštovanje kolegice i kolege na današnju raspravu. Bilo je zadovoljstvo biti ovdje cijeli dan, počeli smo jutros sa Ukrajinom na našem odboru, pa potom na Odboru za kulturu i završavamo uistinu o jednoj kvalitetnoj akademskoj, kvalitetnoj akademskoj raspravi. To ovaj zakon i zaslužuje. Unatoč tome što je možda bilo nekoliko dihotomnih tonova, nekakvih razmimoilaženja mi možemo gospodine predsjedavajući, a vjerujem i svi ovdje nazočni ustvrditi da postoji široki stupanj suglasnosti svih klubova i predstavnika stranaka za potrebu donošenja ovakvog zakona. I siguran sam da doprinosi današnje rasprave će pridonijeti vama stvarateljima ovog zakona da on bude što bolji i da će biti što prije donesen. Isto tako dopustite, ja imam jedan hobi to vjerujem i vi radite, ja čitam primjedbe na javnim savjetovanjima. Javno savjetovanje je u ovom zakonu je pokazalo iznimni interes brojnih ljudi iz cijele Hrvatske i fenomenalno je bilo vidjeti otvorenost izrađivača ovog zakona koji je najveći dio tih primjedbi prihvatio. Ja vam gospodine Šušak čestitam na tome, jer to govori i o transparentnosti, otvorenosti i spremnosti da učinimo ovaj zakon još boljim. Akademska zajednica sasvim sigurno u ime neki od vas poštovani kolegice i kolege su govorile u ime akademske zajednice. Sasvim sigurno podržavaju donošenje ovakvog zakona i ubrzavanja procesa kako na tržištu rada, ali tako i u školovanju. I dopustite još za kraj jer nemam puno vremena još jednu primjedbu, odnosno konstataciju o kojoj danas nije bilo riječi. Već sam malo prije rekao da je ovo sasvim sigurno može koristiti kao jedan od alata u potrebnim demografskim mjerama za obranu, demografsku obranu naše zemlje valja kazati da se ovim zakonom olakšava povratak u Domovinu brojnih članova obitelji, ljudi koji su zadnjih 10, 15 godina napustili Hrvatsku i koji su vezani za zemlje u kojima žive i rade zbog toga što imaju djecu u školama i fakultetima u stranim zemljama. Ovo sasvim sigurno uz mjere koje je Vlada donijela pomaže povratku brojnih hrvatskih obitelji. Isto tako i brojne djece naših iseljenika iz druge, treće generacije koje žele doći živjeti u Republici Hrvatskoj. Mislim da je ovaj zakon potreban. Čestitam svima koji su sudjelovali u njegovoj izradi. Zahvaljujem svim kolegicama i kolegama koji su konstruktivnim prijedlozima uputila naše izvođače da nam ih pripreme i veselim se njegovom usvajanju. Sasvim sigurno i ovo je jedan od onih lijepih trenutak biti saborski zastupnik kada vidiš da radiš na nečemu čemu se najveća većina ljudi ovdje slaže. Zahvaljujem na pozornosti i pozdravljam.
U ime Kluba zastupnika MOST-a završno će govoriti poštovana zastupnica Marija Selak-Raspudić, izvolite.
Evo ja sam mnogo realnija od kolege Opare. Moram reći da ne maštam o tom povratku koji će biti omogućen ovim zakonskim izmjenama. Prije sam fokusirana na zaustavljanje odlaska iz Republike Hrvatske, jer to nam je ono što nam je trenutno i veća prijetnja, a da bismo to riješili mogli bismo se i pozabaviti onime o čemu je također bilo riječi danas u saborskoj raspravi, a to je uopće priznavanje tuzemnih kvalifikacija, a onda naravno i ovih inozemnih. Činjenica da se svi slažemo oko toga da treba pojednostaviti i ubrzati proces priznavanja inozemnih kvalifikacija ne znači da se i slažemo oko načina na koji će se to učiniti. I u tom smislu ovdje su bile iznesene različite, smatram i konstruktivne primjedbe kako unaprijediti ovaj zakonski okvir, prije svega odnos između članaka 13., 14. i 15. o kojima sam i sama govorila. Ako doista želimo urediti sustav, onda se mora jasno znati tko će vršiti priznavanje inozemnih kvalifikacija, a ne da može biti ili ovaj ili onaj, pa se mogu međusobno prebacivati. To je sve što otežava postupak onima koji su za njega zainteresirani i uvodi nejasnoće i nesigurnost u samo priznavanje inozemnih kvalifikacija. Isto tako, kad govorimo o azilantima ne dijelim optimizam kolegice Benčić. To što se azilanti spominju unutar zakonskog okvira ne znači da je na konkretan način regulirano priznavanje njihovih kvalifikacija. Ovdje sam već govorila o neusklađenosti toga da se s jedne strane govori o skupini koja u nekim slučajevima nema dokaz o svojim kvalifikacijama, s druge strane se govori u članku 20. da se oni mogu odbiti upravo ako nemaju dokaz o tim istim kvalifikacijama, a onda daljnje upućivanje u proceduru putem izdavanja nekakvog informativnog obrasca bez da je jasno po kojim kriterijima će se taj obrazac izdavati i kako će on to uopće u sebi sadržavati nekakve projekcije ičijih kvalifikacija. Dakle, osim ovog nekog spominjanja ne vidim da je unutar ovog zakonskog okvira taj status na ikoji način detaljnije razrađen. Ono što nam nije poznato a trebalo bi nam biti poznato kada se predlažu ovakve zakonske izmjene osim pozivanja na Lisabonsku konvenciju mi nemamo uopće pojma kakva je situacija u hrvatskoj, koliko ima interesa za takvim tipom priznavanja kvalifikacija, odakle on dolazi i zašto su nam onda i potrebne ovakve zakonske izmjene, odnosno koji će biti njihov očekivani učinak. Čini se da je to previše tražiti u okviru bilo kojeg zakona pa tako i ovih zakonskih izmjena, a da bismo imali suvislu saborsku raspravu onda bismo doista mogli malo poraditi i na samom uvodnom opisu zakona koji se donosi i ciljevima zbog kojih se on donosi jednako kao i opravdanjima, očekivanim učincima u praksi, da vidimo je li ova zakonska izmjena polučila učinak zbog kojeg se i donosi. I zaključno ću se samo osvrnuti na realnost, na ono čemu i sama svjedočim unutar obrazovne institucije u kojoj radim. Osim činjenice da su naši studenti sada počeli koliko toliko ići na inozemna sveučilišta i provoditi tamo po koji semestar mi nismo ozbiljno razradili sustav priznavanje tih istih kvalifikacija vremena provedenog na tim sveučilištima, ekvivalentnih ispita i bilo čega toga sličnome. Sve počiva na entuzijazmu nastavnika, a prije svega taj se entuzijazam moram na žalost reći ogleda u tome da vi studentu izađete koji je otišao u inozemstvo na semestar ili dva što više ususret tako da kažete o.k. za razliku od svih drugih studenata ti ne moraš biti na predavanjima, ti ne moraš ovo, ti ne moraš ono, nadoknadit ćeš na drugi način jer on nije u stanju steći paralelne bodove, pa se mi svi pravimo da to hoda u praksi, a zapravo ćemo ignorirati rupe koje će nastati zbog takvog oblika studiranja jer nismo razvili sustav koji bi prepoznavao naše kvalifikacije i naše obrazovanje u odnosu na paralelne obrazovne sustave ono što se studira na drugim sveučilištima u Europi. Dakle, praksa je tu zažmirimo na jedno oko, a ne stvorili smo sustav u kojem se to vrijeme može priznati i nadoknaditi u RH i to je nešto što prije svega treba promijeniti.
Hvala lijepa, a sada će u ime predlagatelja govoriti poštovani državni tajnik Ministarstva znanosti i obrazovanja Ivica Šušak. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici, pokušat ću u vremenskom okviru zaokružiti odgovore i reakcije na sve ono što je izrečeno. Moram reći da sam i ja zadovoljan raspravom. Ovo je bila ipak jedna akademska razina dostojna ovog visokog doma s obzirom na temu i na predloženi zakonski okvir. Međutim, krenuo bih s kraja od maloprijašnjeg izlaganja uvažene zastupnice Marije Selak Raspudić kada je spominjala o problemima internacionalizacije na njenom visokom učilištu koje se zove Sveučilište u Zagrebu, a sastavnica Filozofski fakultete u Zagrebu i s obzirom na prijašnje izlaganje kad je u pitanju autonomija sveučilišta. Dakle, nešto što je sad izrečeno je zaista predmet autonomije sveučilišta i nitko izvan sveučilišta profesora, rektora, prorektora, dekana, prodekana, fakultetskih vijeća i senata ne može i ne smije odlučivati kako će se priznavati razdoblja studija provedena u inozemstvu osim sveučilišta samog. Zanimljivo je i ja s obzirom na mojih nekoliko predlaganja i obrazlaganja ili branjenja prijedloga zakona sad sam vidio praksu kako se koriste informacije sa e-savjetovanja i primjedbe komentiraju primjedbe pojedinih dionika građana RH i svih onih koji imaju pravo pristupa na e-savjetovanje u skladu sa kodeksom odnosa sa zainteresiranom javnošću i Zakonom o pravu na pristup informacija. I to je super. I to je demokracija. I svaki ima pravo komentirati, kritizirati, predlagati itd. Međutim, vjerujem da je vama kao uvaženim zastupnicima i zastupnicama u ovog visokog doma poznat zakonodavni postupak u RH pa da tekst prijedloga zakona koji ste dobili na saborske klupe pred sebe ne odgovara sadržaju zakonskog teksta koji je bio na e-savjetovanju. Dakle, ovlašteni izraditelj nacrta zakona koji je došao na vladu kao nositelj izvršne vlasti dok je stigao u ovaj visoki dom je preživio i doživio stanovite izmjene i dopune. E sad, s obzirom na taj dio zakonodavne procedure ili odnosa sa zainteresiranom javnošću postavili ste pitanje resornih agencija kao tijela ili organa kako se to u nekadašnjem sustavu znalo reći, a bilo je i marksizma kao filozofije svijeta, Agencija za znanost i visoko obrazovanje je neovisna javna ustanova koja kontrolira kvalitetu u znanosti i visokom obrazovanju. Ministarstvo znanosti i obrazovanja kao tijelo državne uprave nadležno za znanost i obrazovanje nema nikakav izravan ili neizravan utjecaj na rad postupanje te agencije. S tim u svezi su i bile primjedbe u javnom savjetovanju i dobro je da su bile i mi ih pozdravljamo. Naravno, ta agencija je doživjela i neke kadrovske promjene u proteklih nekoliko mjeseci i očito su se dogodila i stajališta te agencije prema nacrtima prijedloga zakona. Ministarstvo znanosti i obrazovanja je formiralo radnu skupinu u kojoj su bili predstavnici svih agencija koje su se spominjale u prethodnoj raspravi i predstavnik Rektorskog zbora RH kao vrhonaravnog krunidbenog tijela autonomije hrvatskih javnih sveučilišta, nažalost ne i privatnih što je diskriminacija i taj rektorski zbor je imenovao prof.dr. Nikolu Đakovića predsjednika Povjerenstva za priznavanje diploma Sveučilišta u Zagrebu kao predstavnika rektorskog zbora. I prof. Nikola Đaković je uredno sudjelovao na svim tijelima i svim sastancima kad se radio ovaj nacrt zakona i davao svoje primjedbe, prijedloge, sugestije, pokude, pohvale i ostalo. Dogodilo se da je Sveučilište u Zagrebu i rektorski zbor su imali različite prijedloge u odnosu na Sveučilište u Rijeci. Mi ne možemo i ne smijemo ulaziti ni utjecati u odnose rektora i pojedinih njihovih nadležnosti kako i oni formuliraju svoje zahtjeve. Ja se nadam da ih formulira demokratska, demokratski način i da predstavnik rektorskog zbora pojedinačno svakog rektora izvješćuje o tome što je radio, kako je radio na toj sjednici rektorskog zbora odnosno sjednici radne skupine koja je pisala ovaj nacrt zakona. Naravno, svak bježi od tereta i radnik, službenik koji radi u agenciji itd., agencija i rektorski zbor su imali dijametralno suprotstavljene zahtjeve. Agencija je htjela potpuno liberalizirati cijelu proceduru, a rektorski zbor odnosno predstavnik rektorskog zbora je inzistirao na upravnom postupku kao formaliziranoj proceduri jer će se na taj način zaštiti ulazak loših studenata sa loših visokih učilišta iz okruženja u hrvatski visokoškolski sustav i na taj način doći do gotove kvalifikacije. Ovaj pravilnik kojeg donosi ministar, a što u ustavnom pravu ili u teoriji ustavnog prava nazivamo poremećajem ravnoteže izvršne u korist, zakonodavne u korist izvršne vlasti pa se onda putem stvarna primjena zakona derogira kroz pravilnike kao podzakonske akte je rezultat prijedloga rektorskog zbora, vjerovali ili ne. I to mišljenje koje će davati rektorski zbor, postoje zapisnici sa tih sastanaka tu je kolegica koja je bila na svakom, na svakoj radnoj skupini je izašao kao takav, kao takav prijedlog. Pitanje dvojnosti. Mi ne možemo visokim učilištima nametati hoće li ili neće preuzimati servis agencije da za njih obavi ili će ići u samostalnu proceduru. Pitanje roka od 60 dana za vrednovanje visokoobrazovne kvalifikacije ili druge inozemne kvalifikacije u svrhu pristupa tržištu rada, zašto je taj rok toliko dug? Pa zato, za Boga dragoga, mora se provjeriti vjerodostojnost kvalifikacije. Kako ćete provjeriti vjerodostojnost kvalifikacije iz Tadžikistana ili bilo koje druge udaljene zemlje od komunikacijskih problema do dostave vjerodostojnih činjenica i dokaza kojima dokazujete vjerodostojnost. To je maksimalan rok od 60 dana, on može bit kraće, može biti 3 dana, može biti 15 dana. Cijelo vrijeme se konzultiralo i surađivalo sa osobama odnosno službenicima koji rade u ... [[Govornik se ne razumije.]] uredu i cijelom sustavu, u cijelom sustavu priznavanja, što ishoda učenja, što obrazovnih razdoblja, što kvalifikacija i to je optimum koji je postignut u suglasju s agencijom jer ona mora provjeriti vjerodostojnost diplome. Ono što nitko nije primijetio, a činjenica da student neće lutati od visokog učilišta ili učenik od jedne škole do druge škole nego će se sve prijavljivati na Središnji prijavni ured Agencije za znanost i visoko obrazovanje i ona će onda distribuirati kroz ovaj složeni postupak, ne samo procedura ili nadležnosti nego i samog nazivlja koje koristimo jer naprosto su takvi pojmovi u Hrvatskoj utemeljeni s obzirom na činjenicu da je riječ o kvalifikaciji, o razdoblju učenja, o odnosima, itd. Puno je ovdje bilo riječi ili bojazni odnosno da nismo dostavili dovoljne dokaze oko priznavanja razdoblja obrazovanja ili kvalifikacija za osobe koje su bez državljanstva, odnosno azilante kojima je odobren trajni nastan u RH, do dana današnjega imate 0 zahtjeva, niti jedan pa vam ne možemo ni dostaviti praksu. Koliko će ih biti sutra, 100, 1, nijedan, ja nisam vidoviti Milan pa vam ne mogu reći, kao što su neki danas imali transcendentalne misli i ovoga, negativno izražavanje o najavama budućih zakonskih tekstova. Izražene su tu kvalifikacije o čelniku tijela državne uprave nadležan za obrazovanje i znanost, da je čovjek opasnih namjera s obzirom na prethodne zakonske procedure i ja znam da se ponavlja iz susreta u susret kad bilo tko dođe iz Ministarstva znanosti i obrazovanja gdje se onda govori da ministarstvo stavlja šapu, podređuje sve sebi, u pitanju je .../nerazumljivo/... stranka opasnih, osoba ... [[Govornik se ne razumije.]] namjera, itd., itd. Dakle ja moram s ove govornice istaknuti da nema potrebe govoriti o nečemu što će biti pro futuro jer ne odgovaramo za buduće korake koji će se dogoditi. Kad je u pitanju odnos pravilnika, rekao sam da je Sveučilište u Zagrebu kao predstavnik Rektorskog zbora predložilo izradu takvog pravilnika, kad je u pitanju odnosi prema reguliranim profesijama, za to je nadležno Ministarstvo rada, tako da pitanje izmjene i dopune Zakona o priznavanju kvalifikacija koje spadaju na popis za regulirane profesije moramo se obratiti Ministarstvu rada s obzirom na činjenicu da ono vodi cijeli pristup i cijele odnose. Kad je u pitanju priznavanje domaćih kvalifikacija, tu opet moramo doći na nama uvijek dragi termin autonomije sveučilišta. Naime, vi znate da po Zakonu o osiguravanju kvalitete u znanosti i visokom obrazovanju hrvatska javna sveučilišta samostalno akreditiraju sve svoje studijske programe na preddiplomskoj, diplomskoj i poslijediplomskoj razini, bilo u specijalističkoj, bilo doktorskoj, kao i iznimno stručne studije koji su postali lukrativni dio djelatnosti tih javnih sveučilišta pa sve više nauštrb veleučilišta kao modela dualnog obrazovanja pokreću i stručne studijske programe. U posljednje vrijeme imamo pojavu integriranih studija tako da se neke društvene znanosti u polju ekonomije pokreću sa integriranim studijskim programima. Što hoću reći? Da vam više ne dociram i ne pametujem. Pitanje kvalifikacija kao što je završavanje studijskih programa medicinsko-laboratorijske dijagnostike pitanje je tog javnog visokog učilišta, odnosno sveučilišta koje je akreditiralo studijski program za koji nisu dobili prethodno suglasnost resornog ministarstva, pretpostavljam zdravstva i komore, s obzirom da je riječ o reguliranoj profesiji. Kako će objasniti završenim studentima da su im prodali rog pod svijeću, to je pitanje čelnika tih sveučilišta i pitanje autonomije sveučilišta. Spominjalo se ovdje danas i pitanje Sveučilišta u Mostaru kao jedino visokoškolske ustanove ili institucije u BiH na koji se izvodi nastava na standardnom hrvatskom književnom jeziku. Nedavno je Rektorski zbor RH održao zajedničku sjednicu Rektorskog zbora sa Rektorskom konferencijom BiH. Bila je idealna prihoda da rektori malo promisle o kvaliteti, da porazgovaraju o kvaliteti. Rektor našeg najveće, najstarijeg, najljepšeg i najznačajnijeg sveučilišta i predaje na tom istom sveučilištu, a znam da ste vi, uvažena zastupnice Selak Raspudić zaposlenica tog istog Sveučilišta, pa vjerujem da čelnik može propitati kvalitetu koja se spominje jer se ovdje danas u negativnom kontekstu spominjao Mostar i Sveučilište u Mostaru u odnosu na Sveučilište u Splitu. Nešto je tema što predstavlja zaista u onoj srži, esenciji pitanje autonomije sveučilišta, pitanje kvalitete, provjere ishoda učenja, ispita i načina njihova polaganja i to ne može i ne smije biti tema rasprave o priznavanju inozemnih i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Kad je u pitanju vrednovanje kroz plaću dodatka za osobe koje su završile poslijediplomski i specijalistički studij, dugo sam u sustavu iako nisam toga svjestan, svjestan sam i promjena u sustavu plaća 2001. ili '02. g. gdje je tadašnja Vlada, posebice i njen potpredsjednik promijenio sustav platnih razreda, uveo sustav platnih koeficijenata i on je na snazi i dan danas kao loš sustav i većina ljudi u sustavu su izgubili velike iznose novca, osobno sam izgubio, mislim gotovo 1700 na plaći te 2001. ili 2002. g. i tada je u sustavu kolektivnog pregovaranja između sindikata i tadašnje Vlade, mislim na prijedlog sindikata, ukoliko se ne varam, zbog položaja liječnika ili zaposlenika u biomedicini i zdravstvu uveden dodatak na akademske stupnjeve doktora i magistra znanosti i tada mi je to bilo, moram priznati čudno i pitanje je, i zaista sam iznenađen kako nitko dosad nije postavio ustavnost, pitanje ustavnosti tih dodataka. Naime, ako ste za neko radno mjesto, vam je uvjet akademski stupanj doktora znanosti, onda mu ne možete dati dodatak zato što on ima ispunjene uvjete za radno mjesto. A ako ste već dali za najviši akademski stupanj i vrhunac nečijeg znanstvenog rada dodatak, onda ste dali i za magisterij znanosti kao prethodno razdoblje poslijediplomskog obrazovanja, onda je čudno zašto niste dali za poslijediplomski specijalistički studij, ali i za diplomski studij, pa i za preddiplomski studij jer to je pitanje jednakog pristupa i čudi me da nitko od zainteresiranih strana nije postavio pitanje zakonitosti odnosno prije svega ustavnosti tih odredbi. Ja bi se ovdje zaustavio s obzirom da je 19 sati i 55 minuta, a vidim da imamo ovoga, da sam opomenut da Poslovnik kršim pa evo, prepuštam se.
Hvala. Poštovana zastupnica Selak Raspudić digla je povredu Poslovnika.
Čl. 238, omalovažavanje saborskih zastupnika konstatiranjem da sam imala transcendentalne misli kada sam govorila o novom Zakonu o znanosti i visokom obrazovanju. Moje misli odnosno konstatacije nipošto nisu nadilazile granice iskustva nego su bile utemeljene u onome što je prethodilo ovom mandatu ministra, a to su njegove nekad predložene izmjene Zakona o znanosti i visokom obrazovanju, a što se tiče dodatka za doktorat, i profesori u srednjoj školi imaju doktorat i trebaju im dodaci za doktorat.
Dobro i vi znate da to nije bilo povreda Poslovnika pa vam moram dati treću opomenu. Repliku ima poštovani zastupnik Ante Bačić.
Zahvaljujem potpredsjedniče potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, ja ću vam zahvaliti na ovom iscrpnom završnom obraćanju i na otvorenosti prema ovom Visokom domu, ali kad smo se već dotakli teme nostrifikacije diploma iz BiH, da li znate u postotku koliko tih diploma ima, tj. koliko naših građana pristupa fakultetima u BiH, evo, konkretno, na Sveučilištu u Mostaru. Neke kolege su ovdje napomenule i spomenule financiranje samoga Sveučilišta u Mostaru, ja se s njima ne slažem i ja sam apsolutno za Sveučilište u Mostaru i ulaganje u isto i pomoć od strane RH jer ipak tamo žive Hrvati i kad ne bi bilo takvih institucija mislim da ne bi bilo ni mjesta više za Hrvate u BiH. Zahvaljujem.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Kad je riječ o inozemnim visokoškolskim kvalifikacijama, negdje oko 1000 do 1300 varira taj podatak je zahtjeva za priznavanje visokoškolskih kvalifikacija, negdje njih 80%, znači 800, 900 iz BiH i odbija se dobar dio tih zahtjeva. Nažalost pokreću se upravni sporovi jer je sada propisan upravni postupak i sudovi, suci smatraju da nije utvrđena bitna razlika u kvaliteti s obzirom na obrazloženje rasprave, na obrazloženje rješenja i onda ne možete, naprosto padaju te odluke o nepriznavanju i Agencija bude primorana priznati. Kad je u pitanju financiranje visokog obrazovanja za Hrvate u BiH, ona je na godišnjoj razini 8 milijuna kuna, a visoko javno, visoko obrazovanje RH košta 3 milijarde kuna u prosjeku za sva javna visoka učilišta u RH. Hvala.
Poštovana zastupnica Puljak.
Poštovani tajniče, zaintrigiralo me ovo kad ste rekli da je Sveučilište u Zagrebu inzistiralo na upravnom postupku, je li, da se zadrži upravni postupak kako bi se spriječilo priliv nekvalitetnih kvalifikacija, je li, sa nekvalitetnim diplomama u naš sustav. Znači li to da onda ovaj dio koji je ostao pod neupravnim postupkom dozvoljava prodor, da tako kažem, nekvalitetnih kvalifikacija na naše tržište rada? Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepa. Naime, princip priznavanja u svrhu nastavka obrazovanja je zahtjevniji princip, posebice kad je riječ o visokim učilištima, kao što je Sveučilište u Zagrebu koji ima 34 sastavnice od biomedicine i zdravstva do interdisciplinarnog područja filologije, društvenih humanističkih znanosti i teško je posebice, recimo u reguliranim profesijama, odnosno studijima čiji se završetkom stječe regulirana profesija tu postupak po mom skromnom uvjerenju mora biti zahtjevniji. Inzistiranje Sveučilišta u Zagrebu, odnosno Sveučilište u Zagrebu je bilo ovlašteni predstavnik Rektorskog zbora je bilo u cilju upravo zaštite zahtjevnih i teških studija, bitnih studija gdje se odlučuje o zdravlju čovjeka da bude rigorozniji postupak, za razliku od ovog postupka priznavanja gdje svaki poslodavac će odlučiti hoće li nekoga zaposliti ili ne, ispričavam se, promašio sam vrijeme pa evo… Nadam se da sam bar donekle odgovorio.
Hvala vam lijepa. Time zaključujem raspravu i glasovat ćemo o ovoj točci kad se steknu uvjeti. Evo ga, točno u 8 sati, zvoni zvono, a mi krećemo na sljedeću točku: - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama, prvo čitanje, P.Z.E. br. 214; Predlagatelj je Vlada RH temeljem čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost te Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu. Želi li predstavnika podnositelja dati dodatno obrazloženje? ... [[Upadica se ne čuje.]] Molim? ... [[Upadica se ne čuje.]] Ne razumijem, što želite? ... [[Upadica se ne čuje.]] Dizali ste replike, nisam shvatio, o čemu se radi. Ovaj, skrećem pozornost samo na to da s obzirom na broj prijavljenih klubova i pojedinačnih rasprava bez replika ćemo ostati negdje do ponoći otprilike, a vjerojatno sa replikama, malo i dulje. Evo, tek toliko da znamo. Ovaj, ponovo ću dati naravno, državnom tajniku riječ, poštovanog zastupniku Žarku Katiću. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovane gospođe zastupnice i gospodo zastupnici, pred nama je znači Zakon o izmjenama i dopunama o sigurnosti cestovnog prometa to je ukupno već deseta izmjena ako računamo i odluke Ustavnog suda koje su bile u međuvremenu na zakon koji je donijet 2008. godine. Dakle, relativno čestim izmjenama i dopunama pokušavamo ovo važno područje uskladiti sa suvremenim tehničkim i drugim normama, ali i doći do toga da u RH u cestovnom prometu strada manji broj ljudi. Brojke koje imamo unatoč svim našim zalaganjima još uvijek su po mišljenju svih nas, cijeloga društva još prevelike, velike su dakle štete u životima, zdravlju, u materijalnoj vrijednosti i svi želimo to, postići takvo stanje u kojima će broj smrtno stradali koji sad, koji recimo u 2020. iznosio 58 poginulih na milion stanovnika, prošle godine 71 bilo je stanovito povećanje, da on bude u godinama ispred nas čim manji. U tom smislu osim ovih izmjena vjerujemo da će pomoći i novi Nacionalni plan sigurnosti cestovnog prometa koji je donijet prošle godine u ljeto, dakle prije nekih pola godine i koji se odnosi na razdoblje od 2021. do 2030. i u njemu je niz mjera za poboljšanje stanja sigurnosti. Ovaj zakon koji se nalazi pred vama svojim reguliranjem određenih uvjeta sudjelovanja u prometu osobnih prijevoznih sredstava kao što su električni romobili, električni monocikli, segwey itd. omogućit će i urediti i njihovo sudjelovanje u prometu na cestama. Uredit će se pravo i način korištenja površina po kojima se mogu kretati te uvjeti koje moraju ispunjavati takva vozila kao i vozači tih vozila kad sudjeluju u prometu. Tu želim istači slijedeće, definiraju se dvije nove kategorije prijevoznih sredstava to su pomoćna pješačka sredstava koji se odnosi na naprave koje se pokreću isključivo snagom osobe koja upravlja tim sredstvima kao što su romobili bez motornog ili električnog pogona, bicikli, dječji bicikli, koturaljke, role, sanjke i slično i osobna prijevozna sredstava u koje spadaju vozila koja nisu razvrstana niti u jednu kategoriju vozila sukladno posebnim propisima koje nemaju sjedeće mjesto, čiji radni obujam motora nije veći od 25 cm3 ili čija snaga, dakle trajna snaga elektromotora nije jača od 0,6 kW i koji na ravnoj cesti ne mogu razviti brzinu veću od 25 km/h. Tu su, to su vozila koja se mogu sama uravnotežiti kao monocikli s motornim ili električnim pogonom, segwey, romobili sa motornim ili električnim pogonom i slično. Za ovu kategoriju prijevoznih sredstava želim istači i slijedeće. Vozači ovih vozila dužni su se kretati biciklističkom stazom ili biciklističkim trakom. U slučajevima kada biciklistička staza ili traka ne postoje mogu se kretati površinama namijenjenim za kretanje pješaka te zonama smirenog prometa ali pod uvjetom da se vodi računa o sigurnosti drugih sudionika u prometu prije svega pješaka. Iznimno ova osobna prijevozna sredstava mogu se koristiti na dionicama županijskih, lokalnih ili nerazvrstanih cesta na kojima je brzina kretanja ograničena na 50 km/h ili manje i gdje je to dopušteno postavljenim prometnim znakom krećući se što bliže desnom rubu kolnika. Pravne osobe koje upravljaju tim cestama dužne su za te dionice ishoditi prethodnu suglasnost ministarstva nadležnog za unutarnje poslove. Naglasio bih još neka pravila koja predlaže ovaj zakon za upravljanje osobnim prijevoznim sredstvima kao što su slijedeće. Dobna granica za upravljanje ovim prijevoznim sredstvima je 14 godina, dakle minimalna. Kada se kreću biciklističkom stazom dužna su prije prelaska kolnika obratiti pažnju na udaljenost i brzinu vozila koja im se približavaju te kolnih prijelaza i kada se uvjete da je to moguće na siguran način. Ako biciklistička staza nije označena preko kolnika su se dužni zaustaviti i gurati osobno prijevozno sredstvo kao pješak preko obilježenog pješačkog prelaza ili kolnika ceste. Dakle, pravila su kao i za bicikle. Ako se kreću noću i danju u slučaju smanjene vidljivosti moraju biti označeni reflektirajućim prslukom ili općenito reflektirajućom odjećom. Osim toga kad se kreću noću ili u slučaju smanjene vidljivosti tijekom dana na osobnom sredstvu mora biti upaljeno jedno svjetlo bijele boje na prednjoj strani i jedno crveno svjetlo na stražnjoj. Zatim, mlađi od 16 godina dakle ovi između 14 i 16 godina sudionici u prometu moraju nositi zaštitnu kacigu za vrijeme vožnje. Na osobnom prijevoznom sredstvu smije se prevoziti samo osoba koja upravlja tim vozilom, a ne još netko drugi s njime. Ne smije se upravljati vozilom koristeći slušalice na oba uha čime se naravno smanjuje mogućnost reagiranja i sigurnog upravljanja vozilom. Ne smije se skidati istodobno obje ruke s upravljača i osobna prijevozna sredstva ne smiju se kretati autocestom, brzom cestom i cestom namijenjenom isključivo za promet motornih vozila. Sva ostala vozila sličnih karakteristika koja ne spadaju u kategoriju osobno prijevozno sredstvo morat će biti razvrstana u jednu od postojećih kategorija vozila sukladno posebnom pravilniku. To je Pravilnik o tehničkim uvjetima vozila u prometu na cestama, jer u protivnom neće smjeti upravljati ili sudjelovati u prometu na cestama. Osim dakle, reguliranja ovih novih sredstava koja su se zadnjih godina pojavila u prometu i koje su većina ili dobar dio europskih zemalja, ali ne sve njihovo sudjelovanje u prometu regulirao u zadnjih dvije, tri godine ovaj zakon uređuje još uz svojih pedesetak članaka i neka druga pitanja. Tako uvodi pojam zone prometa u zaštićenoj kulturno-povijesnoj cjelini, kontaktnoj zoni. Ovo je uključeno u zakon na prijedlog Grada Dubrovnika, da se uvede takav pojam jer kulturno-povijesna cjelina, te područje koje okružuje kulturno dobro i koje je upisano u listu svjetske baštine i u listu ugrožene svjetske baštine i za koje se određuju mjere radi osiguranja zaštite vrijednosti tog kulturnog dobra prema posebnom propisu. Nadalje, uvodi se mogućnost da liječnici, dakle i oni koji uopće, dakle obiteljske medicine ali i svi liječnici izdaju obavijesti o privremenoj nesposobnosti za upravljanje vozilima zbog privremenog zdravstvenog stanja vozača. Naime, ovim izmjenama i dopunama želi se smanjiti administrativno i financijsko opterećenje kako vozača, tako liječnika, te policijskih uprava i postaja koje obavljaju poslove u vezi sa sigurnosti prometa na cestama. Prema trenutno važećim odredbama Zakona o sigurnosti prometa na cestama troškove izvanrednog zdravstvenog pregleda snose vozači, odnosno policijske uprave ili policijske postaje ovisno o utvrđenoj zdravstvenoj sposobnosti samog vozača. Ako je vozač ocijenjena njegova sposobnost kao da je on sposoban, onda će te troškove snositi policijska uprava i postaja, u suprotnom snosit će ih vozač. Zbog toga se ovim izmjenama i dopunama zakona uvodi mogućnost da liječnici, dakle liječnik koji je obavio pregled ili je liječio vozača, te izabrani liječnik na upozorenje vozaču, uz upozorenje vozaču o tome obavijesti i policijsku upravu i postaju prema mjestu prebivališta, a ta obavijest znači da vozač privremeno nije sposoban sigurno upravljati vozilom zbog trenutnog zdravstvenog stanja ali pri tome vozač nije dužan nužno obaviti zdravstveni pregled. Ministar zdravstva u obvezi je uskladiti Pravilnik o zdravstvenim pregledima vozača i kandidata za vozače sa odredbama ovoga zakona, odnosno propisati bolesti i stanja uslijed kojih vozači nisu sposobni upravljati privremeno a najdulje šest mjeseci. Dakle, ponovit ću još jednom. Liječnici su u obvezi upozoriti vozača, dano upozorenje evidentirati u medicinskoj dokumentaciji i putem centralnog informatičkog sustava, dakle poznatog pod imenom CEZIH ili posebnog obrasca koji sad postoji obavijestiti policijsku upravu ili postaju, a vozači se moraju pridržavati navedene obavijesti i upozorenja koje im je izdao liječnik, te ne upravljati vozilom određeno vremensko razdoblje a najduže šest mjeseci. Ponavljam radi se o onim bolestima i stanjima koja i po prirodi stvari traju kraće razdoblje. Na ovaj način izbjeglo bi se slanje vozača na obavljanje zdravstvenog pregleda zbog privremenih zdravstvenih stanja u kraćem trajanju, a što posljedično će sigurno dovesti do smanjenja troškova. Ukinula bi se također novčana kazna za neobavljanje izvanrednog zdravstvenog pregleda. Budući da vozačka se dozvola oduzima ukoliko vozač ne obavi izvanredni zdravstveni pregled na koji je poslan. Želim još jednom napomenuti da će u slučajevima kada je zdravstveno stanje vozača teže narušeno on i dalje biti upućivan na obavljanje izvanrednog nadzornog zdravstvenog pregleda. Nadalje, ovaj zakon predviđa sankcioniranje nesavjesnih vozača koji parkiraju na predviđenim mjestima koja su namijenjena samo za punjenje električnih vozila. Zadnjih mjeseci možda i nekih godina od kad su opremljena mjesta za punjenje električnih vozila često se viđaju vozila koja su tamo parkirana više sati ili čak i više dana i ona, dakle trenutno nema sankcije za njihovo sankcioniranje, dakle nije propisana sankcija za njih i oni koriste tu pravnu prazninu i često iako ne pune vozilo korist to mjesto kao besplatno parkirno mjesto. Nadalje, ovaj zakon predviđa ukinuti registarske pločice sa crvenim i zelenim brojevima i slovima. Kako te oznake i slova vjerojatno većina ljudi ipak relativno rijetko viđa ili nisu u tako velikom broju i zaboravimo da oni postoje. Međutim, naši propisi reguliraju mogućnost izdavanja takovih registarskih pločica. Crvenim brojevima i slovima su označena ona vozila koja imaju, koja ne udovoljavaju standardnim uvjetima u pogledu dimenzija duljine, širine, visine odnosno čija je najveća dopuštena masa veća od propisane, odnosno ona vozila koja premašuju dopuštena osovinska opterećenja. Što se tiče zelenih vozila, dakle vozila koja su označena registarskim pločicama sa zelenim brojevima i slovima tako se označavaju vozila stranaca i privremeno registrirana vozila, a držimo da za, s aspekta sigurnosti prometa na cestama za jedno i drugo ne postoji potreba, a u inozemstvu, pošto ta vozila sa svojim registarskim pločicama druge boje odskaču od ostalih registarskih pločica izdanih u RH, često strana tijela za nadzor prometa provode onda bespotrebne dulje policijske, carinske ili inspekcijske provjere, a na kraju se utvrdi da su ta vozila, naravno, po našim propisima ispravno registrirana i označena, ali to, onemogućuje odnosno otežava korištenje tih vozila, osobito u inozemstvu. Nadalje ovim Zakonom definiramo i način prolaza vozila hitnih službi prilikom nastanka incidentne situacije, dakle stvaranje koridora za prolazak vozila hitnih službi, poznat i pod nazivom kao spasilački trak koja je dakle namijenjena prioritetnim vozilima, a služi za prolaz vozila hitnih službi, kada nastane incidentna situacija. Time bi se znatno ubrzao proces pomoći stradalim sudionicima u prometu i to je za sad trenutno regulirano u čl. 152 st. 1 ali samo na prometnicama sa 2 prometne trake, dakle u različitim smjerovima, a na, recimo autocestama ili cestama gdje imamo u istom smjeru 2 ili više prometnih traka ne postoji takva odredba. Pri tome bi se vozila koja se nalaze sa lijeve strane, u traci s lijeve strane išla lijevo, a koja se nalaze desno, jedna ili više traka desnih bi išla udesno i tu bi se stvorio prostor. Prema nekim istraživanjima provedenim u Austriji, koridor za nuždu može ubrzati dolazak hitnih službi na mjesto događaja za nekih 4 do 5 minuta i povećati šanse za preživljavanje ozlijeđenih za 40%. Ovakve odredbe postaju u mnogim europskim zemljama. Kako i nama dolaze mnogi strani turisti, oni se već tako ponašaju i tim situacijama, željeli bismo da i naši vozači steknu rutinu i kad se tako nešto dogodi da stvaraju, otvore taj koridor i da se pomaknu ulijevo ili udesno. Nadalje, s obzirom na tehnološki razvoj i postojanje već kod nas takvih vozila, uvodi se definicija potpuno automatiziranog vozila te se uvode sankcije za vozače koji nepropisno koriste vozila s djelomično automatiziranim sustavima. Dakle, ta sankcija se propisuje za one vozače koji koriste vozila sa ugrađenim sustavima za pomoć vozaču, dakle to je djelomično automatizirano vozilo na način da ga, ako recimo ne sjede na vozačkom sjedalu za vrijeme vožnje, odnosno jednostavno u onim slučajevima kad je potrebno, kad se možda pojavi nekakav kvar ili kad je potrebno da se tim vozilom upravlja vozač, oni se jednostavno ne nalaze u poziciji da to mogu napraviti i takove, na taj način može doći do prometnih nesreća s najtežim posljedicama, stoga se ova vrsta prekršaja smatra izuzetno teškim prekršajem počinjenim s izravnom namjerom i predlaže se propisivanje sankcije u iznosu do 3 do 7 tisuća kuna. Nadalje, omogućuje se vozačima B kategorije upravljanje motornim triciklima koji su snage veće od 15 kW i na koncu bih spomenuo još i povećanje, jedna od rijetkih slučajeva u ovom Zakonu, dakle povećanje novčane kazne za prekršaje i to za neprilagođenu brzinu gdje je sadašnja propisana kazna 500 kuna, a prijedlog u ovome novom, novim izmjenama i dopunama Zakona da ona iznosi 1000 kuna. U, od svih prekršaja i opasnih ponašanja, prilikom vožnje, od neprilagođene i nepropisne vožnje strada u RH najviše osoba. Tako je u 2020. g. stradalo ukupno 106 odnosno 40,4% svih stradalih u toj godini, a prošle 2021. g. stradalo je ukupno zbog neprilagođene nepropisane vožnje 113 osoba, odnosno 38,7% od 292 stradale osobe. Nakon usvajanja ovog Zakona bit će potrebno i donijeti i nekoliko podzakonskih propisa, ukupno 7, nemam vremena da ih sad sve pobrojim, ali neki su u nadležnosti Ministarstva unutarnjih poslova, a neki u nadležnosti Ministarstva zdravstva i Ministarstva prometa i infrastrukture. Hvala vam na vašoj pozornosti.
Hvala. Imamo cijeli niz replika na vaše izlaganje. Krenimo od početka, prva je poštovanog zastupnika Željka Pavića.
Poštovani tajniče, mislim da će svi pozdraviti regulaciju ovog pogotovo ovog dijela koji je vezan za osobna prijevozna sredstva, s obzirom da su vozači tih sredstava bili već opća opasnost i za sebe same i za ostale sudionik eu prometu. Ja bih osobno pozdravio i to što ste napravili jedan tehnički i tehnološki iskorak jer ste ipak povezali nekoliko sustava zajedno, prvenstveno ovog liječnik, za liječnike i sustav koji će obaviještavati policiju o privremenoj nesposobnosti vozača, ali ono što je evo, meni sporno, s obzirom da sam imao više upita od svojih sugrađana i poznatih i prijatelja, to je vezano baš za tu nesposobnost. Naime, ja vas molim da to objasnite ljudima i javnosti i nama ovdje, što se dešava sa vozačima koji jsu do sada normalno pili neke lijekove, primjerice lijekove protiv alergije, a na kojima piše da ne smiju upravljati vozilima ukoliko piju te lijekove. Naime, do sada nije bilo problema, koristili su godinama, [[Upadica: Hvala.]] a sad postoji opasnost [[Upadica: Poštovani državni tajnik.]] da to više neće moći koristiti, kako će ići na posao, npr.?
Poštovani g. zastupniče. U svom uvodnom izlaganju istakao sam da, da bi se mogla primijeniti ove nove odredbe da liječnici upozore vozača kad su u takovom zdravstvenom stanju da ne mogu sigurno upravljati vozilom i da to dakle evidentiraju ili kroz sustav ili kroz ovo kroz obrazac pa da fizički pošalju policijskoj upravi ili postaji. Spomenuo sam da će se donijeti, nužno je donijeti novi ili dopunjeni zakon, odnosno pravilnik o zdravstvenim pregledima vozača i kandidata za vozače u kojima će biti precizno pobrojana ta stanja. Često se spominje alergija jer naravno, danas je puno osobe koje imaju određene alergije, koriste tablete ili dio godine ili cijelu godinu, ali vidjet ćemo što će struka reći i hoće li odrediti da u takva sredstva [[Upadica: Hvala.]] kontraindikacija za vožnju.
Poštovana zastupnica Jeckov.
Zahvaljujem. Poštovani državni tajniče, jedna od odredaba koje su veoma sporne u ovom zakonskom prijedlogu sporne medicinarima, kaže da se obavezuje izabranog liječnika da u slučaju utvrđivanja privremene nesposobnosti za sigurno upravljanje postoji dakle, dužan je upozoriti vozača da obavijesti na ili, i, obavijestiti nadležnu policijsku upravu ili postaju bez obveze vozača da obavi zdravstveni pregled. Ono na što su medicinari ukazivali, to je na povećanje administriranja. Hoće li zaista doći do povećanja administriranja na ovakav način kao što je predviđeno u ovom zakonskom prijedlogu?
Poštovani državni tajnik.
Mi držimo da će to pojednostaviti administriranje, da će sigurno broj onih koji budu, koji će se slati na izvanredni liječnički i zdravstveni pregled biti puno manji nego što je on bio proteklih godina. E sad, taj broj je eskalirao posebice 2019. kada ih je bilo gotovo 10 tisuća. Prošle je bilo 3 tisuće, a godinu ranije 3 i 800. Dakle taj broj će znatno spasti jer najveći broj tih promjena zdravstvenih stanja su privremena, dakle zbog korištenja lijeka, neke ozlijede, kad vozač ne može sigurno voziti i kroz evidentiranje u sustav, upozorenje vozača, taj vozač će određeni broj dana ili tjedana ili mjeseci, maksimalno 6, apstinirati od vožnje.
Poštovani zastupnik Daus.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče, uvaženi g. državni tajniče. Javlja nam se medicinska struka nadležna za utvrđivanje zdravstvene sposobnosti vozača. U samom ovom prijedlogu Zakona puno toga biti će na medicinskoj struci i žale se da u članovima radne skupine nije bilo nikog iz strukovnih liječničkih društava i udruga, a opravdanje da je netko bio ih Ministarstva zdravstva nije dobro opravdanje jer medicinska struka je jedno, a ministarstvo je nešto drugo, to je administracija, to je politika i neke druge stvari pa vas molim odgovor kako to da na tako važnom zakonu u kojem je medicinska struka važna, dobar dio se zapravo odnosi i bit će na njihovom teretu i na njihovoj odgovornosti, zašto nisu bili angažirani u članovima radnog tima liječnici odgovarajuće struke? Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Poštovani ... [[Govornik se ne razumije.]] nisam dobro čuo koji liječnici jer imamo, znate, imamo Hrvatsku liječničku komoru, imamo različite udruge liječnika, Ministarstvo zdravstva, naravno da uvažava stavove struke i u ovom pravilniku koji će se morati donijeti u roku 6 mjeseci od stupanja na snagu ovoga pravilnika će biti samo ona stanja ili bolesti ili u slučaju korištenja lijekova samo oni lijekovi za koje struka kaže da ih nije sigurno koristiti i istodobno voziti i to dakle u nekim kraćim vremenskim razdobljima. Sve ono što je, sva ona zdravstvena stanja koja su ozbiljnija, dugotrajnija, posljedica nekih ozbiljnijih ili ... [[Govornik se ne razumije.]] bolesti koje idu sve gore i gore, takvi će se upućivati na liječničke preglede i oni će, izvanredne liječničke preglede i tamo će se utvrditi jesu li sposobni dalje voziti. S liječnicima smo bili u stalnim kontaktima.
Hvala. Poštovani zastupnik Ante Bačić.
Hvala poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Ovdje imam dopis Ravnateljska Hrvatskog Crvenog križa. Znamo što je Hrvatski Crveni križ i da djeluje na području cijene RH i pošto smo ovim izmjenama u čl. 151. ubacili vozila Gorske službe spašavanja, mislim na čl. 149 i 151 koji govore o vozilima na koje se ne primjenjuju odredbe ovog Zakona vezano za ograničavanje brzine, znamo da Hrvatski Crveni križ je temeljna operativna snaga sustava civilne zaštite RH u velikim nesrećama i katastrofama i djeluju u svim fazama operacije žurne pomoći pa me zanima je l' Ministarstvo može do drugoga čitanja ubaciti i HCK među sva ova vozila koja imaju dopuštenje vezano za prekoračenje brzine, a evo, mi smo spremni, ako treba i staviti amandman, ako ćemo na takav način lakše proći. Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepo g. zastupniče. Mi ćemo saslušati argumente koje će iznijeti HCK i spremni smo u slučaju da znam ulogu HCK-a u svim situacijama gdje stradava ljudi i imovina i cijenit ćemo taj doprinos i na temelju njihovih argumenata ćemo, na temelju njihovih argumenata ćemo razmotriti uvrštavanje u konačan prijedlog zakona i njih u ovu odredbu.
Poštovana zastupnica Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Poštovani državni tajniče, ja sad razumijem, znate onu strpljen-spašen. Tamo 2018. g. sam išla sa izmjenom ovog Zakona da se regulira tema romobila i odgovor koji sam dobila od ministarstva gdje ste vi tad kao i sad bili državni tajnik je bilo da ste u pripremi zakona kojim će to biti regulirano pa da će onda biti jedno cjelovito rješenje koje će biti u saborskoj raspravi korak po korak evo nas do 2022. I dobro je tu smo, romobile ćemo konačno regulirati. I onda ostanem ne malo iznenađena jer kad se to pripremalo onda sam sjedila sa udrugama koji, pitala sam što treba regulirati, kako treba regulirati, što je važno, što je važno kad se zaista koristi i u nekim drugim uvjetima romobil. Između ostalog nije bilo nikog tko nije rekao da je važno koristiti kacigu, ali u zakonskom rješenju, mi imamo zakonsko rješenje kaciga samo do 16 godina, iznad 16 godina ne treba. Na čemu temeljite takvu odredbu u zakonu koji ste sad predložili. Zašto iznad 16 godina ako čovjek vozi romobil ne treba nositi kacigu, kad bi ju morao nositi.
Hvala. Državni tajnik. Molim vas hajmo se držati vremena. Već ovako procjenjujem da prije jedan u noći nećemo završiti. Ako se nećemo držati vremena bit ćemo i dulje. Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepa. Gospođo zastupnice, da razgovarali smo o ovoj temi prije gotovo tri godine. Pojavile su se, dakle u ovim izmjenama i dopunama jedan značajan dio čine upravo ove odredbe koje reguliraju osobna prijevozna sredstva. Mislim da su ona sad dobro i temeljito regulirana, ali ovo nije konačan tekst, još ćemo vidjeti što će biti najbolje. Gledali smo iskustva i drugih zemalja koji su baš ovih zadnjih kao što sam rekao dvije, tri godine ovo područje regulirali. Nigdje to baš nije išlo jednostavno i bilo je različitih viđenja rješavanja ovog problema. Kao što je netko od zastupnika, oprostite zaboravio sam sad tko je to rekao, ali vidimo te ljude, vidimo kako voze ova sredstva i često to ne izgleda dobro pogotovo ako je gužva negdje na kolniku, bojimo se da će netko stradati. Ova odredba oko kacige je povod za to je bila, dakle reguliranje slično kao i kod bicikala.
Hvala lijepo. Poštovana zastupnica Opačak Bilić.
Hvala lijepo. Državni tajniče Katić, evo ja ću se osvrnuti na ovo pitanje koje je doista izazvalo evo buru u javnosti, među građanima i naravno izazvalo i negodovanje među strukom, a radi se o ovom prijavljivanju pacijenata od strane obiteljskih liječnika. Malo se tog dotaknuo evo i kolega Pavić, a ja ću evo spomenuti da mi već imamo u postojećem zakonu zapravo obvezu svih liječnika da u slučaju težih i trajnih promjena zdravstvenog stanja imaju obvezu to prijaviti. No, sad ovim predloženim izmjenama se uvodi pojam prijave svake privremene i minimalne zdravstvene promjene, a čuli smo evo da se sposobnost upravljanja vozilom da je smanjenja čak korištenjem lijekova za primjerice alergiju, ali ne samo njih nego i za prehladu, glavobolju ili recimo žgaravicu što je doista evo apsurdno. Jer bi prema tome onda gotovo pola Hrvatske moglo ostati bez vozačke, pa evo molim vaš komentar. A i rekli ste u odgovoru kolegi Paviću da se niste prije prijedloga zakona konzultirali sa strukom. Zašto niste?
Hvala. Poštovani državni tajnik.
Poštovana gospođo zastupnice ne sjećam se da sam tako izrekao ovo, onda je možda bio nekakav lapsus. Razgovarali smo i sad govorim o zdravstvenim radnicima, liječnicima ali kod pravilnika će biti točno pobrojana koja su to stanja. Ja mislim da ako bi tu brojili osobe koje koriste, dakle lijekove protiv alergije ili žgaravice da bi bilo i više vjerojatno od 50% kao što ste vi rekli. I vjerujem na kraju će struka reći da su to samo oni lijekovi ili neka sredstva koja utječu ozbiljnije na sposobnosti vozača za vožnju ili kažem neke ozljede ili neka stanja zbog kojih osoba ne može voziti. Mislim da mi time ništa ne postrožujemo, nego samo razdvajamo one ozbiljnije, dugotrajnije slučajeve od onih koji su kratkotrajni, privremeni i donekle blaži, teško je tu reći.
Hvala. Poštovani zastupnik Klasić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče. U prijedlogu ovog zakona predvidjeli ste da liječnici obiteljske medicine preuzimaju obavezu nadzora vozačkih sposobnosti svojih pacijenata što smatram da nije dobro i dodatno opterećuje i ovako opterećen sustav primarne zdravstvene zaštite. Jeste li kao zakonodavac možda promišljali ako nam je u ovom prijedlogu zakona prioritet nadzor zdravstvenog stanja vozača zbog povećanja sigurnosti u prometu mogućnost automatske sinhronizacije podataka između informatičkog sustava HZZO-a i Ministarstva unutrašnjih poslova jel' bi se s time dodatno izbjeglo sigurno opterećenje obiteljske medicine i znatno olakšao njihov rad da ne moraju oni osobno prijavljivati. Hvala lijepo.
Hvala kolega Klasić. Mi smo zakonodavac, a Vlada izvršni organ. Moram vas na to upozoriti. Izvolite poštovani državni tajniče.
Poštovani gospodine zastupniče svakako je povezivanje među tijelima državne uprave, ministarstvima, uredima i drugim institucijama važno i MUP je u određenom segmentu povezan ali ne u cijelosti. Ako ovakve odredbe koje smo predvidjeli da liječnici obiteljske ili drugi liječnici koji su liječili vozača unesu u CEZIH još uvijek, dakle nije stvorena mogućnost za ovaj segment povezivanja i to će biti obavljeno vrlo brzo jer već sada ove obavijesti koje sad liječnici šalju koje sam brojke neke rekao za protekle godine to ide kroz CEZIH. Ali dakle treba ga još malo doraditi da bi mogle ići i ove obavijesti temeljem ovog zakona i pravilnika koji će se donijeti. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Škoro.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Evo mi kao zakonodavci smo uočili cijeli niz nepravilnosti i rekao bih neobičnih rješenja u ovom zakonu i voljni smo ostati jako do kasno koliko god treba, da bi možda promijenili neke stvari. Ono što mene zanima je govori se o tome da, kad su u pitanju ti romobili, ne znam ustvari što bi vas pitao, puno je toga, ali evo, ovo sam odlučio. Dakle njihova brzina ne smije prelaziti 25 km/h i oni se mogu kretati biciklističkom stazom ili biciklističkim trakom. I vi i ja znamo da ih nema dovoljno niti u Zagrebu niti u Hrvatskoj pa će se oni voziti već gdje će se voziti i kako će se voziti. I na vama je da ih sankcionirate. Možete li nam, molim vas lijepo reći, kako ste predvidjeli, kojim uređajem i na koji način, a da to ne bude neposrednim opažanjem službene osobe, predviđate mjeriti brzinu kretanja romobila? Hvala vam.
Poštovani državni tajnik.
G. zastupniče, sad u ovom trenutku naravno svi mi možemo vidjeti da nemamo tako kao neke zemlje, primjerice Njemačka ili Nizozemska tako veliki broj biciklističkih staza i traka. Oni lagano rastu u našim gradovima, ali još uvijek je to nedovoljno spram želja, prvenstveno biciklista, ali i pješaka i svih građana. Za sada, ja vam ne mogu odgovoriti koje je to sredstvo osim opažanja policijskog službenika, možda postoji nešto jer vozači ovih osobnih prijevoznih sredstava u pravilu se kreću vrlo često i kroz gužvu, migolje kroz pločnik, vjerojatno je vrlo, ne znam koje sredstvo to može precizno izmjeriti, ali ograničili smo na 25 jer sve države su ograničile, neke i manje [[Upadica: Hvala.]] a najviše na to.
Poštovana zastupnica Grba-Bujević.
Hvala g. potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče i g. Mataija, u izmjenama čl. 233 definira se točno tko te, tko prijavljuje dakle mogućnost da netko ne može sudjelovati u prometu, znači liječnik koji je obavio pregled, bilo koji liječnik koji je obavio pregled. Liječnik koji je liječio vozača, dakle u bolnici bilo gde da ga je liječio te izabrani liječnik ili putem CEZIH-a ili pisanim putem, ako mu CEZIH nije dostupan obavještava o tome policiju. Ono što je uvijek ostaje u zraku, dakle ja ako sam dobro ovo shvatila, svi liječnici su dužni prijaviti, bili oni u bolničkom, bili u ovome sektoru, primarne zdravstvene zaštite i ono što stalno ostaje nedorečeno je to da policajci moći će vidjeti da ima privremenu zabranu upravljanja vozilom, ali ne i šifri i dijagnozu, [[Upadica: Hvala.]] i neće znati o čemu se radi? Jesam ja to [[Upadica: Hvala.]]
Poštovani državni tajnik.
Ako sam dobro razumio, pitali ste jeste li dobro razumjeli, jeste, dakle to policijski službenik neće vidjeti koja je to dijagnoza niti šifra, neće znati od koje bolesti boluje ili koji lijek uzima. Vidjet će samo da ima izrečeno zabranu upravljanjem i do kada je ima. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnica Puljak. Nema je, gubi pravo na govor. Poštovana zastupnica Murganić.
Hvala lijepo poštovani državni tajniče. Ovim Zakonom reguliramo sve što je vezano za kretanje sa električnim romobilom, neke države su to već i ranije uvele. Mi to sada uvozimo, uvodimo ovim, reguliramo ovim, ovom izmjenom i dopunom Zakona. Međutim, mene zanima da li ćemo i predvidjeti, ako ne sada, onda u sljedećem, kod drugog čitanja i osiguranje od naknade štete trećim osobama budući znamo da i to je nepotrebno vezano za eventualno moguće nesreće ili štete.
Poštovani državni tajnik.
Poštovana gđo. zastupnice. Naravno, svi sudionici u prometu, a to su, svakako su i ovi sudionici koji koriste ovo osobno prijevozno sredstvo mogu izazvati prometnu nesreću koji može, mogu oni i druge osobe stradati ili nanijeti određenu materijalnu štetu i bit će potrebno regulirati i osiguranje za slučaj takove štete prema trećim osobama.
Poštovana zastupnica i potpredsjednica Sabina Glasovac.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče, imam za vas dva pitanja. Prvo pitanje se nadovezuje na neki način i na repliku kolegice Mrak-Taritaš koje je apostrofirala prijedlog zakonske definicije da su zaštitne kacige obvezne za vozače romobila mlađe od 16 godina, što ste i vi rekli da je to analogno i vozačima bicikla. Moje pitanje je zašto je ta granica 16 godina i jesu li manje ugroženi one osobe koje upravljaju romobilima odnosno biciklima, a starije su od 16 godina. I drugo pitanje, spomenuli ste neke države u kojima je dozvoljeno kretanje do 25 km/h za romobile, međutim, vrlo rijetko je ta brzina dozvoljena za romobile koji se moraju kretati zapravo nogostupom, a kod nas znamo da je malo zapravo biciklističkih staza i većina biciklističkih staza je označena na nogostupima i smatrate li da je to baš logično ili [[Upadica: Hvala.]] bismo trebali nogostupima ograničiti na brzinu koraka.
Poštovani državni tajnik.
Što se tiče prvog pitanja, ono je .../nerazumljivo/... dakle svakako i osoba koja ima više od 16 godina može stradati, naravno, osoba između 14 i 16 godina zbog svog psihofizičkog razvoja možda i nešto izloženija nego osobe koje su nešto starije i iskusnije, možda imaju više iskustva u upravljanju i sudjelovanju u prometu općenito, ali ovo je vjerojatno dijelom i stvar postojećih dosadašnjih odredbi i nekog naslijeđa, ali o tome možemo i dalje razgovarati o nekakvim drugim rješenjima i dobnim granicama. A što se tiče drugog pitanja, ima zemalja koje su čak ograničile kretanje i na brzinu pješaka na nekih 6 kilometara. Osobno, mislim, pitali ste me i za osobno mišljenje, da je to možda zaista premalo, ali da bi vrijedilo možda napraviti distinkciju između kolnika, pločnika i biciklističke staze, to je moguće, to bi imalo smisla.
Hvala. Poštovana zastupnica Sabljar-Dračevac.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, evo, ja sam mislila nešto drugo pitati, ali me je kolega Emil Deus potaknuo da vas pitam, njega nažalost više nema, nešto sasvim drugo. Dakle vi ste u proteklom periodu od 2008. ovaj Zakon preživio je 9 izmjena. Ovo je sada 10. u svih tih 9 izmjena pozivali ste u radnu skupinu i liječničke asocijacije. Ovoga puta, prvi put ovoga puta nije bilo predstavnika liječnika u radnoj skupini, inače formirano je povjerenstvo 19.10. za provedbu, 19.10.2020. i nije bilo liječnika, bio je samo predstavnik Ministarstva. Dakle možete nam zašto ovoga puta niste pozvali liječničke asocijacije koje su nam jako važne za ove izmjene, a naravno i [[Upadica: Hvala.]] uz njihov prigovor na čl. 233 [[Upadica: Hvala.]] iz dosadašnjeg zakona.
Poštovani državni tajnik.
Poštovana gđo. zastupnice. Nakon zadnjih izmjena iz 2019., osobno sam se sastajao nekoliko puta sa predstavnicima liječničkih udruga među kojima svakako, možda neću nabrojati sve, nisam sa svima vjerojatno, ali sa KOHOM-om svakako jesam. Dakle Koordinacijom liječnika obiteljske medicine, je li tako? Zašto nisu bili, jesu li, evo napamet ne znam sadržaj, popis svih članova radne skupine, ako saznam, ja ću vam svakako javiti. U svakom slučaju, razgovor o tome ne bi, uvijek je dobar i mislim da bi saslušati prijedloge svih koje zakon dotiče je poželjno i potrebno, a onda uvažiti i prijedloge za koje se većina odluči da su najsvrsishodniji, da će najbolje doprinijeti osnovnoj namjeni ovog Zakona, a to je smanjenje broja stradalih u prometu.
Poštovani zastupnik Sačić.
Poštovani državni tajniče, osobito i načelniče Mataija, svakako je hvale vrijedna ova inicijativa, ove promjene, korak s vremenom oko romobila i tih jednoprega kojima ograničavate brzinu, ali morate dati iznimno veći značaj i preventivno represivno djelovati na neodgovorne, nekulturne i necivilizirane vozače bicikla koji po pločnicima, nogostupima ugrožavaju u gradovima, u urbanim sredinama najranjivije, starije životne dobi, pješake, mame s djecom, itd., to je prvo, to je evidentno u Zagrebu, to je katastrofa što se radi, idite prošetajte pa ćete vidjeti koliko će vas biciklista udariti u lakat ili ako imate sreće, neš' gore. I drugo, da li ste u kontaktu sa liječnicima odgovornim na cjepnim mjestima, je l' imate nuspojave od cijepljenja i ja znam 3 slučaja, 2 biciklista i jedan ovaj, vozač automobila koji [[Upadica: Hvala.]] su nakon cijepljenja završili u [[Upadica: Poštovani državni tajnik.]] grabi ili u prometnoj nesreći [[Upadica: Hvala lijepa. Hvala.]] Evo.
Poštovani državni tajnik.
Poštovani g. zastupniče. Iako često mi ističemo kad govorimo o ovome Zakonu i ovoj materiji, da su za sigurnost prometa na cestama bitni čovjek, vozilo i cesta. Ja bih rekao, to je moje mišljenje, a mislim da ga dijele i mnogi drugi, da je čovjek najvažniji. Ako je čovjek, što ste rekli pristojan, savjestan, ako uvažava druge u prometu, ako anticipira stanje, ako ne gleda samo u mobitel, ne znam, negdje u prazno nego prati što se događa, spriječit će se mnoge nesreće. Dakle na cesti, ali isto tako i na biciklističkim stazama na kolniku i slično. Za ovo pitanje koje ste drugo uputili nemam informacije o tome pa vam ne mogu ništa konkretno ogovoriti.
Poštovani zastupnik Štromar.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Evo svjedoci smo da električnih vozila ima sve više i više, prošle godine duplo više nego prijašnjih ukupno svih godina i hvale vrijedno je što ste uveli ovaj Zakon, kazne za prekršitelje koji parkiraju na mjesto gdje se pune električno vozilo. Međutim, ovaj Zakon će doći negdje realno za 6 mjeseci u opticaj. Da li ima neko rješenje u međuvremenu da se kažnjavaju one koji na označeno mjesto parkiraju, a ne pune električno vozilo i nemaju električno vozilo?
Poštovani državni tajnik.
Izgleda da je radna skupina tako utvrdila da ne postoji druga mogućnost pa zbog toga je propisana ova odredba. Ja sam pravnik i nekako mislim da možda se moglo naći način, ali sad nisam se s time bavio, nisam se skonzultirao nešto više da bismo mogli, da bi vam mogao eksplicitno to reći, tako da vjerujem da je radna skupina učinila sve što je moguće i kad je vidila da nema drugog načina, onda je odlučila dopuniti s tom odredbom ovaj Zakon. Vidio sam na jednom mjestu blizu mjesta gdje stanujem da, koje, di se, parking je, dakle i tu je postavljeno mjesto za punjenje i vidim da je uvijek sve puno i vidim ta ista vozila i kad idem na posao i kad se vratim, vraćam, dakle očito da oni zlorabe to. Je li možda moguće naplaćivati kazne za parking ili neke druge sankcije, to, trebalo bi vidjeti sa gradskim vlastima.
Poštovani zastupnik Dretar.
Hvala vam lijepa poštovani g. predsjedavajući. Uvaženi g. Katić, evo ja ću ponoviti eto, vrlo često tijekom ovih replika izrečenu istinu, svi znamo, naročito u urbanim sredinama da su romobili problem. Moramo se staviti ponekad i u njihovu poziciju, niti njima nije teško, a kamoli lagano sići sa pločnika tamo gdje se kreću pješaci u promet. Evo, recimo, ja ću vam konkretno govoriti u gradu di živim, ovdje u Zagrebu, oni na cesti, recimo u jednoj Vlaškoj, u jednoj Draškovićevoj, u jednoj Teslinoj, u jednoj Vukovarskoj ne mogu doći na cestu jer će ugroziti, prvenstveno vlastiti život. No opet, kažem, čini mi se da nismo ovdje riješili bitnu stvar. Što ćemo sa tim ljudima? Oni žele voziti svoje romobile. Podsjećam vas, motorist sam preko 30 godina. Svi svo skidali blokade sa motorčića onih od 50 kubika da idu 120 na sat [[Upadica: Hvala.]] Kako ćete riješiti problem [[Upadica: Poštovani državni tajnik.]] kontrole brzine kretanja romobila [[Upadica: Hvala. Hvala. Poštovani državni tajnik.]] na pješačkim površinama? Ispričavam se predsjedavajući.
Dakle sad rješavamo, poštovani g. zastupniče, jednu novost koja se pojavila, koja nas je možda se malo i zatekla jer kad smo vidjeli zadnjih godina svaki dan, svaki tjedan sve više smo viđali, pogotovo u centru ili širem centru Zagreba takove, sad je zima pa ih je manje, ali čim evo sad dođu topli dani, pojavit će ih se sigurno jako veliki broj, kako, kao što kažete, prolaze i među pješacima i to pitanje svakako moramo riješiti jer za sad smo imali sreće da nije bilo nekih brojnih i velikih nezgoda i stradanja, ali moramo sve učiniti da se ne, samo ne nadamo, a da ništa nismo učinili. To ne bi bilo opravdanje za sve nas. Iskustva i drugih su da se ceste gdje se kreću vozila sa većom brzinom, dakle više od 50 km/h ne koriste romobili, a ondje iznimno gdje na cestama gdje su ograničenja …
Hvala, hvala lijepa. Poštovana zastupnica Maksimčuk.
Hvala lijepa uvaženi državni tajniče, svjesni smo činjenice da već duže vrijeme na našim prometnicama se pojavljuju vozila koja nisu pravno normirana, tzv. romobili. Neki kažu da pozitivno utječu na okoliš, olakšavaju i ubrzavaju kretanje u velikim prometnim gužvama, što evo, zasigurno možda i je. Druge europske zemlje su regulirale to, Njemačka je znači regulirala ih na brzinu od 20 km/h, 14 godina starosti za upravljanje, Austrija 25, svi iznad 12 godina starosti mogu upravljati, ja pozdravljam što ćemo konačno i mi to zakonodavno urediti jer naravno, da ne kaskamo za drugim europskim zemljama, no, moje pitanje vama, koliko će ove zakonske odredbe poboljšati stanje i sigurnost na našim prometnicama kad smo svjesni da su prometne nesreće i dalje velike, da kazne koje nisu male ne utječu na to. Trebamo li pojačati edukaciju još od vrtićke dobi, možda pojačati kampanju jer test prave [[Upadica: Hvala.]] prometne kulture teško da možemo napraviti ... [[Govornik se ne čuje.]]
Poštovani državni tajnik.
Hvala vam lijepa poštovana gđo. zastupnice. Krenut ću od kraja vašeg izlaganja. Svakako, edukacija i preventiva su ključ za smanjenje broja prometnih nesreća i stradavanja. Toga nikad nije dovoljno, ali svjesni smo svi skupa da na jedan mali, ali tvrdokoran broj ljudi ne možemo utjecati i koji će uvijek činiti prekršaje i kaznena djela i zbog toga moraju postojati i sankcija. Nekima se možda čine rigorozne, mi smatramo da su dobro odmjerene, adekvatne u ovom trenutku u ekonomskoj situaciji. Prometne nesreće su nažalost 8. uzročnik smrti svih dobi, starosnih dobi u svijetu, među ovim najmlađima, do 29 godina su prvi uzročnik smrti. To zvuči možda i nevjerojatno, ali tako je utvrđeno i sve trebamo učiniti da taj broj stradalih bude što manji, da ga jednog [[Upadica: Hvala.]] dana iskorijenimo.
Na vezi imamo poštovanu zastupnicu Marić koja ima repliku.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče, imate li podatke o postocima i brojevima i uz brojeve smrtnih posljedica koji su najčešći uzroci nesreća u RH za prethodne 2 godine uz poseban osvrt na promijenjeno zdravstveno stanje o kojem zapravo govorimo i u ovom izmjenama Zakona? Hvala lijepo.
Poštovani državni tajnik.
Poštovana gđo. zastupnice, ako sam dobro razumio, pitanje dakle koji su najveći uzročnici smrti u prometu. To je brzina, 57% je dakle ili nepropisna ili neprilagođena brzina. Svakako da iza njih, iza nje dolazi u obzir korištenje alkohola i opojnih droga, korištenje i drugih, zatim slijede druga sredstva, prvenstveno tehnička koja, zbog kojih dolazi do distrakcije vozača, dakle zbog nedovoljne pažnje u prometu i evo, na taj način dolazimo do ovih visokih brojki koje moram svakako smanjiti. Zdravstveno stanje vozača je svakako vrlo bitno da bi taj broj bio manji i mislimo da ćemo ovim predloženim odredbama smanjiti broj onih koji voze, a nisu psihofizički sposobni i spremni za vožnju.
Hvala vam lijepa. Sada otvaram raspravu i prva će u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić koju imamo na videovezi. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Dakle čuli smo već da je ovo 10. izmjena temeljnog Zakona o sigurnosti prometa na cestama koji datira iz 2008. g. Ovim izmjenama Zakona već sad je prenormirani, stoga je vrlo teško primjenjiv i provediv na učinkovit i pravedan način. U javnom savjetovanju koje je bilo objavljeno 7. srpnja u trajanju od 30 dana bilo je 224 komentara, velik broj nije nažalost prihvaćen. Na sigurnost prometa na cestama najviše utječu učinkovita i konzistentna provedba kaznenih odredbi, edukacija građana i informiranost, odnosno preventiva, a to se u ovom Zakonu baš i ne vidi. Stanje i razvijenost cestovne infrastrukture u velikoj mjeri utječe na sigurno odvijanje prometa i sigurnost sudionika u prometu, od pješaka do vozača tegljača. Zeleni plan EU, Green deal, snažno potiče korištenje bicikala i bicikliranja, a u Hrvatskoj vrlo malo biciklističkih staza izgrađeno za sigurnu vožnju biciklista. Staze nisu odvojene od kolnika, već su samo označene žutom trakom ili vrlo rijetko drugom bojom, dok najčešće nema niti toga. Postoji općeniti trend smanjivanja motoriziranosti na cestama, korištenja javnog prijevoza, korištenja električnih bicikala i električnih romobila i korištenje osobnih vozila i vozila javnog prijevoza na električni pogon. Taj trend je već na neki način zahvatio i Hrvatsku i zbog toga se išlo u definiranje zasebnih kategorija. Svakako korištenje osobnih prijevoznih sredstava nesumnjivo ima pozitivan učinak na nekoliko aspekta odvijanja prometa, ekološki aspekt, smanjenje ukupnog opterećenja prometnih i motornim vozilima, smanjenje potrebe za parkirnim mjestima, manje opterećenje javnog prijevoza, lagani su, prenosivi i relativno prihvatljivih cijena. U ovom prijedlogu Zakona je napravljeno nekoliko izmjena, posebno bi se dotakla da je definirana zasebna kategorija vozila, kao što su električni romobili, električni bicikl ili Segway, dakle osobna prijevozna sredstva. Njima je dopušteno sudjelovanje u prometu na kolniku, u slučaju nepostojanja biciklističke trake i površina za kretanje pješaka, samo iznimno na cestama na kojima je ograničena brzina na 50 km/h i manje i na kojima je prometnim znakom takvo upravljanje dozvoljeno. Dosta je bilo rasprave u javnom savjetovanju koja bi se zapravo brzina dopustila, pa je bilo i pješačkim zonama i 5, 10, pa do 25, uglavnom, tu predlagatelj nije išao na određivanje brojčane oznake glede brzine kao u nekim drugim europskim zemljama, već su vozači osobnih prijevoznih sredstava dužni brzinu prilagoditi okolnostima površine kojom upravljaju i sigurnosti drugih sudionika u prometu. Također je dosta bilo rasprave i prijepora oko ograničenja snage elektromotora osobnog prijevoznog sredstva. Prvo je bilo 250 vata, pa je sad povećano na 600 vata. Električni romobili koji ne spadaju u kategoriju osobnih prijevoznih sredstava morat će biti homologirani i registrirani, a oni čija brzina prelazi 25 km/h na ravnoj cesti i tu su zapravo prihvaćene primjedbe iz e-Savjetovanja, međutim, naši predstavnici i Klub SDP-a su održali sastanak s predstavnicima Hrvatske udruge vozača električnih romobila i tu je zapravo sporna stavka upravo to ograničenje snage elektromotora osobnog prijevoznog sredstva na tih navedenih 600 vata, budući da Uredba EU br. 168/2013 EU Parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2013. o homologaciji i nadzoru tržišta vozila na 2 ili 3 kotača i četverocikala u području primjena govori kako se navedena Uredba za L1, B vozila ne primjenjuje ukoliko vozila nema jedno sjedeće mjesto, tako da zapravo nije moguće homologirati električni romobil kao vozilo, tako da nam je zapravo ovo prilično nejasno. Također se Hrvatska udruga vozača električnih romobila zalaže za ukidanje tog ograničenja snage elektromotora jer oni pokušavaju gledati dugoročno, ne samo kratkoročno, ističući da industrija električnih vozila, ne samo romobila već svih električnih vozila eksponencijalno raste, performanse i efikasnost su puno veće zbog povećane snage elektromotora i onda se zapravo ide na poticanje mikromobilnosti i tih alternativnih načina prijevoza, pa se evo, nekako poziva na to da se ne ide na ograničavanje snage tih navedenih vozila. Također se u ovom prijedlogu Zakona spominje ovo što smo čuli u replici, da se mora koristiti zaštitna kaciga do 16 godina, pitanje je sad zašto ne stariji od 16 godina. Ne ... [[Govornik se ne razumije.]] u čl. 30 st. 1 gdje kaže da se biciklom i osobnim prijevoznim sredstvom u prometu smije upravljati osoba koja je navršila 14 godina, zapravo su u prodaji dječji bicikli i za mlađe od 14 godina. Važno je istaknuti da se povećava kazna za neprilagođenu brzinu sa 500 na 1000 kuna, naravno da nam je važna sigurnost u prometu, ne samo puko punjenje proračuna i kažnjavanje vozača, ali evo, mislim da je jako važno, u prvom redu djelovati preventivno, a onda tek i represivno. I sada, najvažnija stavka oko koje bi se puno zapravo istakla bi i u vrijeme sad ovog izlaganja u ime kluba i u pojedinačnoj raspravi završno, a to je pitanje zdravstvenih pregleda vozača, odnosno liječničkih pregleda. Budući da nije uvaženo sve ono što se govorilo i od strane struke i na odboru i na tematskoj sjednici, mi za sada nećemo dići ruku za podržavanje ovog Zakona u ovom čitanju. E sad, idemo redom, dakle prvo, dakle predlagatelj kaže da je glavna intencija ovih izmjena Zakona, govorimo o čl. 37 i 38 koji se odnose na čl. ... [[Govornik se ne čuje.]] je da je cilj pravovremena dostava bitnog podatka koji može imati izravne utjecaj na stanje sigurnosti u prometu na cestama i da nikakva nova obveza liječnicima obiteljske medicine nije uvedena niti je novo administriranje. Međutim, to nije baš tako. Upravo na to upozorili su i predstavnici struke, održali smo naime tematsku sjednicu koja je bila 4.11.2021., ubrzo nakon toga je bio odbor 24.11., državni tajnik iz Ministarstva zdravstva je govorio na tematskoj sjednici što mi sad tu imamo raspravljati kad to još nije niti na Vladi niti u Saboru, a zapravo imamo itekako o tome raspravljati. Pokušavala se donijeti nekakve izmjene zakona, a ustvari će se napraviti društvena i zdravstvena šteta koja će biti daleko veća od onoga što se pokušava donijeti izmjenama zakona. Zato apeliram na ministarstva da uvaže sve ono na što smo upozoravali i tijekom tematske sjednice, ... [[Govornik se ne čuje.]] a na toj tematskoj sjednici su vam bili upravo oni koji vam nisu bili uključeni ili ih bar niste poslušali tijekom izrade ovog prijedloga Zakona. Dakle i HOKOM i Hrvatsko društvo medicine rada i Hrvatska liječnička komora i Udruga pacijenata i predstavnici ... [[Govornik se ne razumije.]] tako da je bilo puno toga rečeno, a nije se uvažilo. Što se tiče samog KOHOM-a, Liječničke komore koji navode neke primjedbe vezane uz čl. 37, da eto, moraju liječnici svi koji su dakle pregledali pacijenta, moraju kod njegove privremene promjene stanja prijaviti tu privremenu promjenu. Dakle to će zapravo dovesti do niza pitanja i postaviti niz pitanja vezana za takvo postupanje. Da li postoji nekakav rok koji se može produljiti nakon isteka? Da li je liječnik dužan protekom tog roka ponovno pozvati pacijenta da se preispita zdravstveno stanje vozača? Da li će se taj vozač uopće javiti na kontrolni pregled? Dolazi svakako do gubitka povjerenja na relaciji liječnik-pacijent. Osim toga, resorno ministarstvo još uvijek nije definirano pravilnik koji će imati svoj popis bolesti, stanja, lijekove, doze, trajanje. Dakle, svi ovi razgovori idu najmanje od 2019. sada je 2022. a još uvijek nema niti blizu novog pravilnika. Ugledajte se na primjere koje su vam iznijeli i struka i niz oporbe kako je uređeno u Velikoj Britaniji. Malo detaljnije o tome ću govoriti u pojedinačnoj raspravi. Imate i primjer iz Francuske jer točno postoji definirani semafor, označen crveno, žuto, zeleno glede lijekova koji mogu utjecati na sposobnost vožnje tako da bi zaista bilo uputno da poslušate ono što je bilo govoreno na tematskoj sjednici i na svim ovim dosadašnjim sastancima. Osim navedenog članka 37. veliki je problem i članak 38. Ja još uvijek što evo … [[Govornica se ne razumije.]] odredba da zapravo postoji odgovornost i samih liječnika ako ne prijave to privremeno stanje koje ponavljam još uvijek nije definirano, nema Pravilnika. I zapravo se mi pitamo da li je intencija svega da se Ministarstvo unutarnjih poslova oslobodi dodatnih troškova za liječničke preglede. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeći Klub zastupnika bit će onaj SDSS-a, a govorit će poštovana zastupnica Dragana Jeckov, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnikom. Dakle, zakon koji je pred nama neobično je važan za svakog od nas jer smo svi na neki način sudionici prometa bilo aktivno ili pasivno. Promet u smislu napretka jedno je veoma dinamično područje. S obzirom da tehnologija napreduje doslovno iz dana u dan i pojedine novine koje su nam do prije godinu dana bile nezamislive sada su posve uobičajena stvar. Iz tog razloga u pravnom smislu moramo pratiti trendove i pravovremeno odgovarati na iste jer se bojim da je predviđanje u kom pravcu će ići razvoj zapravo i nemoguće. Međutim, mislim kako u određenim situacijama ipak moramo reagirati promptnije, pa ću tako pojednostavljeno reći kako električni romobil postoji već više godina u stvarnosti, ali ne i u zakonu. Sjećam se jednog teksta od prije nekih dvije godine kada je jedna gospođa na električnom romobilu jedno maleno dijete posjela na dno romobila, drugo malo starije stavila ispred sebe dok je iz njezine torbe virio maltezer. Gospođa je vozila kolnikom što nije smjela, onda je upozorena i prešla je na nogostup no ni tada zapravo nije bila u prekršaju. Naime, romobil po članku 124. trenutnog zakona važeći o sigurnosti prometa na cestama može se kretati dijelom koji je predviđen za pješake, ali nipošto ne smije ići na kolnik. Hvala bogu ova vožnja spomenute četvorke završena je bez posljedice, a nesporno je kako je zapravo, kako su svi bili na tom romobilu u ozbiljnoj opasnosti. Početkom 10 mjeseca prošle godine svjedočili smo tragediji u koju je bio uključen jedan vozač, četrdeset šestogodišnji vozač električnog romobila koji je poginuo ovdje u Zagrebu jer je na njega naletio osobni automobil kojim je upravljao dvadeset osmogodišnjak. Medicinari su nas konstantno upozoravali na moguće neželjene posljedice ovakve vožnje, dakle te brze vožnje na romobilima, pa je tako za N1 ugledni ortoped naveo jedan primjer, baš te enormne brzine. Dakle, rekao je da ako osoba od kojih 80 kilograma pri brzini od 30 do 40 km na sat udari u primjerice rasvjetni stup nastat će teške ozljede naravno moguće čak i smrt. Također pogibiji i teškim ozljedama mogu biti izloženi i pješaci na koje naleti ovakav romobil u ovoj brzini. Upravo zbog toga mi se spornim čini prijedlog da kaciga bude obvezna samo za vozače električnih romobila mlađe od 16 godina, jer pad pri brzini od 25 km/h na glavu svakako može biti koban za bilo koga, ne samo za one koji su mlađi od 16 godina. Bolje normiranje u ovom segmentu je neophodno, a predlagatelj nam je prikazao nekoliko primjera iz država članica koje nam mogu biti dobar orijentir. Električni romobili i njemu slična vozila su postala naša svakodnevica i zbog toga nije dobro što će se definirati potpuno nova kategorija vozila koja će nositi naziv osobna prijevozna sredstva, a sve kako više ne bi bio ostavljen potencijalni manevarski prostor za izbjegavanje propisa. Među ostalim navedeno je kako je konstrukcijska brzina ovakvih vozila ne prelazi 25 km/h pa me zanima što će biti sa onim romobilima koji prelaze ovu brzinu, a znamo da ima i takvih na tržištu. Kako ćemo njih regulirati? Na žalost neprilagođena brzina je jedan od najčešćih uzročnika prometnih nesreća. Zastrašujuće zvuči informacija da u nešto više od dvije godine je utvrđeno milijun 630 062 prekršaja, od čega 654 hiljade 883 slučaja se prekršaj odnosio na brzu vožnju. U 2020. zbog ovog prekršaja najviše osoba je smrtno stradalo čak njih 84 što predstavlja više od trećine svih smrtno stradalih osoba u prometnim nesrećama. Iz tog razloga povećava se novčana kazna za prekršaj neprilagođene brzine kretanja na hiljadu kuna umjesto dosadašnjih 500 koja je bila najčešći uzročnih kao što sam rekla događanja prometnih nesreća. A s obzirom da je zakonom predviđeno da se kazna u roku od tri dana može platiti u polovici iznosa, tako da je za prekršaj neprilagođene brzine do sada bilo moguće platiti 250 kuna i narodski rečeno završiti cijelu priču. Smatram da visina izrečene kazne ne ispunjava svoju svrhu, odnosno počinitelj prekršaja ne odvraća od ponavljanja činjenja prekršaja, a znamo da bi cilj zakona trebao biti prevencija a ne sankcioniranje. Moram se dotaknuti i prebacivanja dijela odgovornosti na liječnike obiteljske medicine, odnosno na odredbe koje predviđaju da će obiteljski liječnici prijavljivati policiji svoje pacijente koji zbog zdravstvenog stanja nisu sposobni upravljati vozilom. Na spornost ovog zakonskog prijedloga je upozoravano od strane medicinske struke, jer smatraju da nisu u dovoljnoj mjeri bili uključeni u izradu zakona, odnosno da su zaposlenici Ministarstva zdravstva koji su radili na zakonu zapravo administrativni djelatnici, a ne medicinari. Ono čega se također bojim je pitanje hoće li se ovim prijedlogom dodatno opteretiti i onako opterećen medicinski sustav naročito liječnici obiteljske medicine. Ako je već bilo potrebno da liječnici sudjeluju na određeni način u provođenju zakona, jer su i ranije liječnici svih specijalizacija bili dužni upozoriti na trajne promjene koje utječu na vozače zbog čega se sada radi o povremenim promjenama i samo izabranim liječnicima obiteljske medicine, odnosno zbog čega se to ne odnosi na sve, pa i na neizabrane liječnike ostalih specijalizacija. Pojedini stručnjaci upozorili su da bi zakonski prijedlog mogao dovesti do toga da, odnosno da ishodi liječenja budu lošiji jer posljedično može dovesti do povećanog broja oboljelih od hroničnih bolesti. Zašto? Postavlja se pitanje hoće li ovaj zakon dovesti do narušavanja povjerenja na relaciji liječnik pacijent? Ili još gore hoće li pacijenti lagati primjerice o simptomima neke bolesti kako bi sačuvali svoju dozvolu. U konačnici što ako netko pacijent laže svog liječnika o tome da uopće nema vozačku dozvolu? A postavlja se i pitanje zaštite osobnih podataka u određenim situacijama pa treba li liječnik uopće znati ima li vozačku dozvolu pacijent ili nema? Poboljšanje sigurnosti na cestama svakako nam treba i treba biti prioritet, jer svaki spašeni ljudski život i svaki iskorak u sigurnost pa i onaj najmanji ipak je pozitivan. Zbog navedenog Klub zastupnika SDSS-a će podržati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama sigurnosti prometa na cestama uz minimalne primjedbe iznesene tijekom ove rasprave. Zahvaljujem.
U ime Kluba zastupnika HSLS-a i Reformista sada će govoriti poštovani zastupnik Darko Klasić, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnikom. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama svakako radi iskorak u pravcu reguliranja sigurnosti prometa i smanjenja gotovo svakodnevnih crnih statistika, iako imamo određene primjedbe. Nadam se da će se one i uvažiti na njega. Prema statističkim pokazateljima u prvih 10 mjeseci 2021. godine u prometnim nesrećama na hrvatskim prometnicama smrtno je stradalo 275 osoba što je za 54 osobe ili 26% više u odnosu na isto razdoblje 2020. godine. Najčešći uzroci nesreća bili su prevelika brzina i alkohol. Svakako je dobro da se prijedlog novog zakona poveća iznos kazne za prekršaje neprilagođene brzine jer smatramo da će visine kazni vozače ipak donekle odvratiti od počinjenja prekršaja. Ono što smatram da je bitno je također da nakon više od dvije godine korištenja na hrvatskim cestama električni romobil biti ozakonjen, te se regulirati njihovo sudjelovanje u prometu. Regulacija prometovanja ovih osobnih prijevoznih sredstava usklađuje se sa odredbom koja se odnosi na slične do sad predviđene kategorije vozila, uglavnom bicikle. Pozdravljamo i uvrštenje i definiranje tih relativno novih ekološki prihvatljivih i sve brojnijih prijevoznih sredstava u okrilju novog zakona, te nam je drago da je prihvaćen prijedlog iz javne rasprave za povećanje snage takvih vozila sa 0,25 kilovat sati na 0,6 uz ograničenja brzine od 25 km/h. Tom uredbom su ta vozila postala funkcionalna i za odrasle osobe jer mogu savladati i odgovarajuće uspone. Propuštenim i nedorečenim smatram prekršajnu odgovornost vozača tih vozila kao i uvođenje obavezne zaštitne opreme što smo danas ovdje čuli i to samo za mlađe od 16 godina čini nam se prikladnijim predvidjeti obvezu nošenja kaciga na svim romobilima za sve starosne skupine kao i nošenja obaveznih reflektirajućih prsluka što bi također valjalo primijeniti na vozače bicikla. Svakodnevno zapravo svjedočimo tome da se u prometu takvi vozači osobito sada u zimsko vrijeme neuočljivi, nevidljivi i na slabo osvijetljenim prometnicama jer ni bicikli, ni električni automobili uglavnom nisu opremljeni odgovarajućom rasvjetom niti je to zakonski propisano. Također bi trebalo preciznije definirati i kretanje vozača osobnih prijevoznih sredstava po površinama za pješake, te zonama smirenog prometa pod uvjetom da se vodi računa o sigurnosti drugih sudionika u prometu poglavito pješaka, jer ovo bi mogao postati divlji zapad u korištenju sa romobila. Najspornije u prijedlogu ovog zakona unatoč najboljoj namjeri predlagatelja ocjenjujemo dio zakona koji se odnos na uređenje utvrđivanja privremene nesposobnosti vozača. Vidim da svi imaju zapravo na to dosta velike opaske. S obzirom na to da se ovim prijedlogom zakona odgovornost za upravljanje vozilom za vrijeme trajanja zdravstvene nesposobnosti u potpunosti prebacuje na obiteljskog liječnika iako treba biti isključivo na samom vozaču kao što je to u slučaju vožnje u alkoholiziranom stanju. U prijedlogu izmjena i dopuna zakona navedeno je da će posljedice tih izmjena dovesti do administrativnog rasterećenja liječnika i policijskih službenika što sigurno ne odgovara stvarnosti s obzirom na to da se liječnicima osim dosadašnje obaveze prijave zdravstveno nesposobnih vozača dodaje i nova obveza prijave privremeno nesposobnih vozača u vezi s kojim se prijavama će k tome morati još i posebno voditi računa o trajanju takve nesposobnosti. Navedeno bi predstavljalo dodatno administrativno opterećenje liječnika osobito sada u vrijeme pandemije i velikog povećanja broja liječenja zbog posljedice pandemije covida. U navedeni članak osim postojećih obveza prijavljivanja vozača koji nisu sposobni za upravljanje vozilom uvedena je i dodatna obveza liječnika da razlikuje stanje koje privremeno onemogućuje sigurno upravljanje vozilom od trajnih stanja. S druge strane izabrani liječnici nisu dovoljno kompetentni uopće odlučivati o navedenim stanjima s obzirom da to spada u nadležnost medicine rada. Kako bi se ovaj segment zakona što bolje regulirao podržavam mjere koje u ime struke predlaže Liječnička komora i to sljedeće: ponovo uvođenje obveznih zdravstvenih pregleda i dodatno snižavanje dobne granice za provođenje obveznih zdravstvenih pregleda na 65 godina života na način kako je to ranije bilo propisano Zakonom o sigurnosti prometa na cestama iz 2015. godine. Smatram da bi se time ponovo uspostavio važan dodatni mehanizam nadzora nad zdravstvenom sposobnošću za upravljanje motornim vozilima pogotovo kod starijih generacija. Što se tiče normativnog uređenja predlažem iskorak u pogledu izvještavanja o promjenama zdravstvenog stanja vozača na način da se odredbama Zakona o sigurnosti prometa na cestama više ne propisuje obaveza liječnika da izravno izvještava nadležno tijelo o svim uočenim bolestima ili stanjima vozača koji utječu na sigurno upravljanje vozilom. Sporna točka članka 233. Zakona u buduće bi trebala sadržavat samo obavezu liječnika da pacijenta, odnosno vozača upozori na uočenu promjenu zdravstvenog stanja, te da se dano upozorenje evidentira u njegovoj medicinskoj dokumentaciji. Prvenstveno sam pacijent treba preuzeti odgovornost za svoje zdravstveno stanje. Nepridržavanje preporuka, te upozorenje koje je liječnik izrekao i evidentirao u zdravstvenom kartonu, te na takav način provoditi obvezu koju mu se uostalom nalaže člankom 198. Zakona. Odgovornost bi trebala biti i na informiranom pacijentu da sam odluči hoće li pridržavat se navedenog upozorenja i suzdržavat se od upravljanja motornim vozilom sve dok je navedeno upozorenje liječnika evidentirano u kartonu ili bi samoinicijativno, odnosno na traženje nadležnog tijela u propisanom roku obavio detaljan zdravstveni pregled u svrhu otklanjanja svih sumnji u njegovu zdravstvenu sposobnost odnosno radi brisanja evidentiranog upozorenja u e-kartonu. Ističem da obaveza liječnika treba završiti evidentiranjem uočene promjene zdravstvenog stanja u zdravstvenom kartonu u e-kartonu pacijenta. Posebno neprimjerenim smatram mogućnost kažnjavanja isključivo liječnika novčanim kaznama u slučaju neprijavljivanja uočene promjene zdravstvenog stanja. Odluka o načinu i uvjetima pristupa podacima iz zdravstvenog kartona treba biti prvenstveno rezultat dogovora između Ministarstva unutarnjih poslova i Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje pri čemu liječnici trebaju biti neposredno uključeni u sam proces izvještavanja, odnosno dostavljanja obavijesti. Sve pretpostavke nužne za dostavu, odnosno razmjenu podataka moguće je definirati putem odgovarajućih dodatnih promjena zakonskih, podzakonskih propisa kojima se uređuju zdravstveni pregledi vozača i kandidata za vozače. Problem dosadašnjeg Zakona o sigurnosti prometa na cestama kao i svih ostalih zakona u Republici Hrvatskoj nije samo u pojedinoj manjkavoj regulativi, nego često u nekonstantnoj i nedosljednoj njihovoj primjeni, te se nadam da će to nakon donošenja predloženih izmjena neće ponoviti. Jer mnogi naši zakoni nisu loši, nego je zapravo način provođenja njih puno puta upitan. Radi se često puta kampanjski. Najbolje je jamstvo sigurnosti prometa na cestama je svakodnevno veća prisutnost policijskih službenika u prometu u smislu prevencije, tj. na cesti, a zakonsku regulativu sigurnosti prometa treba u što većoj mjeri preuzeti struka i medicinska i prometna, dok je provodit treba intenzivno Ministarstvo unutrašnjih poslova kako bi ovo sada postalo povijesna tranzicija na bolje. Hvala lijepo.
U ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta sada će govoriti poštovani zastupnik, e oprostite prije je klub Zeleno-lijevog bloka a govorit će poštovana zastupnica Ivana Kekin, izvolite.
Hvala predsjedavajući, poštovani državni tajniče sa suradnicima. Pa ovako, dakle izmjene i dopune Zakona o sigurnosti prometa na cestama o kojem danas govorimo problematične su u nekoliko aspekata. Ali daleko su najproblematičnije kada dođe do efekta kojeg navedene izmjene imaju na liječnike obiteljske medicine. Dakle, o tome je javno govorio KOHOM, o tome su govorili predstavnici Hrvatske liječničke komore, govorila je Hrvatska udruga medicine rada. No unatoč njihovim zamolbama i apelima doslovno nikog od medicinske struke niste uključili u radnu skupinu koja se bavila izradom nacrta. Pa nije niti čudo da su predložene izmjene zapravo stvarno skandalozne. Dakle, predložene izmjene zapravo znače da je liječnik obiteljske medicine odgovorna osoba koja bi trebala svakoga dana svakoga pacijenta prilikom svakog pregleda procjenjivati da li je sposoban ili nije za upravljanjem motornim vozilima. I onda ako slučajno procijeni da je došlo do neke promjene zdravstvenog stanja koja bi potencijalno mogla utjecati na njegovu sposobnost upravljanja motornim vozilima odmah evidentirati tu promjenu kroz CEZIH i de facto stornirati vozačku dozvolu toj osobi koju je pregledala. Dakle, taj prijedlog je stvarno skandalozan, potpuno je neprihvatljiv jer neće dovesti do povećanja sigurnosti na cestama, nego dapače upravo suprotno. Ono do čeg će dovesti da pacijenti neće ići svojim liječnicima obiteljske medicine jer će znati da im se to može dogoditi, neće prijaviti zdravstvene tegobe koje imaju jer će znati da im se to može dogoditi. Neće uzimati terapiju jer će znati da im se to može dogoditi. Dakle, vi ćete zapravo ovim izmjenama uzrokovati to da nam se po cesti voze ljudi koji se ne liječe od određenih stanja koja utječu na njihovu sposobnost za vožnju, dakle a uz to da ne zanemarimo ćete dovesti do značajno loših ishoda liječenja radi toga što ljudi neće ići svojim doktorima kad bi trebali i na vrijeme. Dakle, to je prva stvar. Uz to ovaj zakon i izmjene zakone donosite a bez da Hrvatska ima jasno definirane kriterije oko toga koja stanja, koje bolesti, koje terapije, koje promjene zdravstvenih stanja utječu na nečiju sposobnost za vožnju, nego sve to prepuštate subjektivnoj procjeni liječnika obiteljske medicine koji se za to u svojoj specijalizaciji uopće nije obrazovao. To prije svega znači da ćemo imati potpuno neujednačeno postupanje, jer će jedan liječnik ovako procijeniti, a onaj drugi onako na temelju svoje subjektivne procjene. I još privatne liječnike recimo niste obvezali na to što zapravo znači da će oni naši građani koji imaju novaca i dobro su situirani moći otići liječit se kod privatnog liječnika, uzimat terapiju koju mu je propisao privatni liječnik koji to ne mora i ne može prijaviti preko CEZIH-a, a ovi siromašni da, njima preostaje da se ne liječe i to je to. Uza sve to ono što radite sa ovim Zakonom o sigurnosti na cestama dovodite liječnike obiteljske medicine u poziciju apsolutne pravne nesigurnosti, jer ih stavljate u situaciju u kojoj moraju pred sudom odgovarati za svaku situaciju u kojoj je neki njihov pacijent učinio prometni prekršaj dakle ili je sudjelovao u nekoj nesreći. Mogao je odgovarati prekršajno, a bome mogao ih je osiguravajuće kuće tužiti, tražiti odštete, mogu ih tužiti pacijenti radi toga što im nisu oduzeli vozačku itd. Dakle, dovodite liječnike obiteljske medicine u situaciju teškog i neprihvatljivog sukoba interesa da biraju između vlastite sigurnosti, između vlastite profesije, između licence i između objektivne procjene njihovog pacijenta. Meni uopće nije jasno kako je to moguće i čime se vodila radna skupina kad je dopisivala ove izmjene i dopune ovoga zakona. Inače u samom zakonu već imate propis da se sposobnost upravljanja, citiram: „utvrđuje u specijaliziranim ustanovama i trgovačkim društvima u kojima rade specijalisti medicine rada“. Ako tu sposobnost utvrđuju posebne ustanove kako je moguće da se svaka sljedeća privremena nesposobnost utvrđuje kod loma i da onda liječnik obiteljske medicine, dakle lom za to pravno odgovara. Primjerice imamo profesionalnog vozača kamiona koji dođe svom liječniku obiteljske medicine jer je anksiozan i ovaj mu prepiše diazepam. I liječnik obiteljske medicine propiše 5 miligrama diazepama navečer, ali skuži da je to fino i da je malo mirniji i popije diazepam i u jutro, možda popije i dvije tablete i napravi prometnu nesreću. I evo ga, liječnik obiteljske medicine nije dobro procijenio da će diazepam koji stvarno može utjecati na nečiju sposobnost vožnje, a pije ga ne zna koji dvoznamenkasti postotak naših građana, da je eto odgovoran jer to nije zapisao u CEZIH i prijavio ga. Ili Claritin kojeg je spominjao kolega Pavić. Ili će liječnik obiteljske medicine biti užasno oprezan, pa će onda to prijaviti u CEZIH i oduzeti našem anksioznom profesionalnom vozaču njegovu vozačku dozvolu i automatski pravo na rad. I što onda? On ne može raditi. Da, rekli ste onda on može tražiti izvanredni pregled na koji naravno mora čekati neko vrijeme i ne samo to, nego mora naravno i platiti taj izvanredni pregled pacijent. Dakle, to je ono što radite sa ovakvim rješenjem. Takvo rješenje nema niti jedna zemlja u EU. Tu se spominjala Velika Britanija kao primjer dobre prakse. Dakle, oni imaju agenciju koju rade licencirani liječnici koji procjenjuju sposobnost ili nesposobnost za vožnju, a pri čemu pacijenti sami moraju prijavljivati se u agenciju. Dakle, ne prijavljuju ih njihovi obiteljski liječnici, nego postoje jasni pravilnici, jasni kriteriji, potpuno je jasno koja stanja, koju promjenu terapije, koje dijagnoze morate prijaviti i onda vas neki licencirani liječnik koji se samo time bavi procijeni da li možete ili ne možete voziti. To je primjer dobre prakse. Ovo je apsolutno primjer užasne prakse. Ono što meni nije bilo jasno kada sam čitala te izmjene zakona i razgovarala sa morem kolega koji su se javljali meni, ali ja vjerujem i svim drugim klubovima je bilo zašto? Koja je motivacija bila za ovo jer to je fakat užasno loše i donijet će niz problema. I onda sam došla do jednog jedinog mogućeg objašnjenja. Naime, do sada su liječnici obiteljske medicine morali prijavljivati eventualne promjene MUP-u i onda bi MUP morao poslati takve pacijente na pregled i onda ako bi se pokazalo da je pacijent stvarno nesposoban za vožnju bi on platio pregled, a ako bi se pokazalo da je pacijent sposoban za vožnju onda bi MUP platio pregled. I to je tako funkcioniralo. I onda se 2019., bilo je oko 1000 takvih prijava godišnje su mi rekli. I onda se 2019. dogodila prometna nesreća na kućicama kod Svete Helene gdje je vozač pod utjecajem opijata se zabio sa 125 km/h u jedan automobil u kojem je sjedila tročlana obitelj. I šta se dogodilo nakon toga? Doslovce isti dan je policija obavila pretres ordinacije liječnice obiteljske medicine čiji je on bio pacijent, iako se on prije toga liječio na Rabu i šta ja znam gdje. I mislim ona je dobila prekršajnu kaznu prije nego li što je taj čovjek koji je to uradio uopće bio na bilo koji način sankcioniran. Dakle i nakon toga su liječnici obiteljske medicine koji znaju svi za taj slučaj počeli masovno prijavljivati svoje pacijente MUP-u, jer naravno da nitko ne želi da mu se dogodi takva situacija, da neki njihov pacijent ha mislim pije, posmrče koku, ne znam ima poremećaj svijesti bilo kojeg tipa i da njima dolazi policija u ordinaciju. I onda ste dobili more prijava i taj problem je trebalo riješiti, jer su sve te prijave išle na izvanredne preglede i kod većine tih prijava na izvanrednim pregledima bi se uspostavilo da ljudi ipak jesu sposobni za vožnju. I onda bi MUP plaćao te preglede. Tako da je MUP odlučio riješiti taj problem i MUP je riješio taj problem, ali riješili ste ga na način da ste ga riješili preko liječnika obiteljske medicine, da ste ga riješili preko leđa pacijenata, preko povjerenja između liječnika i pacijenta što je osnovni preduvjet za dobro liječenje. I ono što je najvažnije riješili ste ga na uštrb sigurnosti na hrvatskim cestama, a ne za sigurnost što bi trebala biti intencija ovih izmjena.
Sljedeći Klub zastupnika bit će onaj Domovinskog pokreta a govorit će poštovani zastupnik Davor Dretar. Nema ga? Gubi pravo na govor, pa će onda sljedeći klub biti onaj IDS-a. Govorit će poštovani zastupnik Emil Daus, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnikom. Da kao što je već rečeno više ovdje područja i više problematike. Ima i dobrih primjera, ali ovdje smo kao oporba da ukazujemo na one koji nisu toliko dobri. Problemi sa predmetnim zakonskim izmjenama su vrlo dugi. Jednim dijelom su bili uzrokovani ukidanjem periodičnih pregleda vozača amaterskih kategorija 2013. 2019. je Ministarstvo unutarnjih poslova i Ministarstvo zdravstva predlagali su ponovno uvođenje pregleda, ali zbog političke intervencije te izmjene su nestale iz konačnog teksta izmjena, bez obzira što su u provedenom e-savjetovanju i MUP i Ministarstvo zdravstva tada branili svoj prijedlog za ponovno uvođenje periodičnih pregleda. Danas u Saboru izmjene predmetnog zakona u kojem ne samo da nema ponovnog uvođenja periodičnih pregleda već se uvodi i pomalo čudna odredba o tzv. upozorenju vozačima od strane liječnika kojem se vozaču trenutno suspendira vozačka dozvola. I više njih je o tome danas pričalo. Vodile su se i žestoke rasprave, dosta tih polemika je bilo u javnosti, predočeni su argumenti od strane struke ali predlagatelj se pokazao na neki način i nespreman na tu suradnju sa predstavnicima raznih struka. No krenimo redom. U izradi predmetnog zakona nisu bili angažirani niti imenovani članovi radne skupine i to sam prije u replici pitao radne skupine i strukovnih liječničkih društava Hrvatskog liječničkog zbora i drugih udruga liječnika u čijoj domeni se nalazi utvrđivanje zdravstvene sposobnosti vozača. Stoga navedeni prijedlozi izmjena zakona koji se tiču utvrđivanja i/ili suspendiranja zdravstvene sposobnosti vozača nemaju stručnu medicinsku podlogu već su uradak isključivo osoba iz redova predlagača. Iako predlagač navodi da su u izradi predmetnih prijedloga izmjena sudjelovali zaposlenici Ministarstva zdravstva, ali uz dužno poštovanje administracija u zdravstvu nije medicinska struka a poboljšanje sigurnosti prometa na cestama sigurno se ne može postići ako se iz izrade izmjene zakona isključi medicinska struka nadležna za utvrđivanje zdravstvene sposobnosti vozača. Nadalje, nije naveden način na koji se utvrđuje promjena zdravstvenog stanja vozača koji utječe na sigurno upravljanje motornim vozilom, niti je naveden način obavješćivanja nadležnih policijskih ureda. Također nejasan je nepotpuno obrazložen postupak i rokovi za utvrđivanje zdravstvene sposobnosti vozača za koji je utvrđeno da privremeno nije sposoban upravljati motornim vozilom i koji nije zadovoljan sa navedenim upozorenjem. Takozvano upozorenje stupa na snagu odmah, postaje vidljivo u centralnom zdravstvenom informacijskom sustavu RH, tzv. CEZIH-u, postaje vidljivo policiji. Vozač je trenutno u prekršaju ukoliko upravlja motornim vozilom. Profesionalni vozači ne mogu obavljati poslove na svom radnom mjestu uslijed izdanog upozorenja, a izdavanjem tog upozorenja osobama koje su profesionalni vozači trenutno se ograničava ustavno pravo na rad i pravo na dostupnost radnog mjesta definirano člankom 54. Ustava RH. Zatim se navodi termin tzv. izabranog liječnika. Postavlja se pitanje kako i kojim načinom će upozoravati pacijente svi oni tzv. neizabrani liječnici, na primjer bolnički, vanbolnički specijalisti, svi oni koji nisu izabrani liječnici obiteljske medicine, ginekologije, stomatologije i koji nemaju pristup CEZIH-u. CEZIH-u nije omogućen pristup ni specijalistima medicine rada koji utvrđuju zdravstvenu sposobnost vozača, a s druge strane omogućen je pripadnicima MUP-a. Ukazujemo na navođenje termina tzv. opravdane sumnje kojim se pripadnicima policije daje pravo da derogiraju ocjenu zdravstvene sposobnosti vozača utvrđenu od nadležnog specijaliste medicine rada i konzilijarnih suradnika na osnovu anonimnog i aproksimativnog sumnjičenja. Ne znam da li postoji možda da u kojem drugom zakonskom propisu u državi odredba kojom se dovodi u sumnju odluka liječnika zbog tzv. osnovane sumnje pripadnika policije, te zbog toga koje se nalaže provođenje daljnjih postupaka i uzrokuju znači dodatni troškovi zbog upućivanja imatelja uvjerenja o zdravstvenoj sposobnosti na pregled drugostupanjskom povjerenstvu. Ono što posebno zabrinjava nas koji mislimo i na one koji ne žive u većim urbanim sredinama i koji nemaju dostupan javni prijevoz je to da se izdavanjem tzv. upozorenja o promjeni zdravstvenog stanja imatelju vozačke dozvole uzrokuju dodatni troškovi i postupci izazvani ograničavanjem mobilnosti. U obrazloženju predlagača izmjena zakona stoji da se izmjenama želi postići i ušteda za vozače, no nije nam samo jasno kako kada piše da naknadu za zdravstveni pregled vozača koji su nezadovoljni izdanim upozorenjem o promjeni plaća taj isti vozač. Prijedlogom zakona uvodi se i prekršajna odgovornost vozača kojem je izdano upozorenje o promjeni zdravstvenog stanja. Ovdje nije jasno u kojem roku i kojim putem vozač ostvaruje pravo na žalbu na predmetno upozorenje, a kojim trenutno gubi pravo na upravljanje motornim vozilom. Koordinacija hrvatske obiteljske medicine KOHOM je nadležnima predložilo da problem riješe tako da obavijest odnosno upozorenje dano pacijentu o tome da ne bi trebao upravljati vozilom stane između liječnika i pacijenta na način da liječnik isto zavede u medicinskoj dokumentaciji, te preda pacijentu dok bi samo na posebno traženje policijskih službenika liječnik bio dužan dostaviti takvu obavijest odnosno upozorenje na uvid. Sam pacijent, odnosno vozač u tom slučaju imao bi mogućnost i odgovornost suzdržati se od korištenja motornog vozila za vrijeme trajanja obavijesti, odnosno upozorenja, jednako kao što je dužan učiniti to kad ima prisutnog alkohola u krvi. Na primjer mogućnost naknadnog obraćanja izabranom liječniku radi kontrole svog zdravstvenog stanja i utvrđivanja prestanka postojanja privremenog stanja ili iniciranja upućivanja na izvanredni zdravstveni pregled o svom trošku. I pred sam kraj moram spomenuti još ovo, a ponukan sve učestalijim prekršajima i prometnim nesrećama koje su uzrok i stari vozači posebno oni u poodmaklim godinama. Da, slažemo se statistika je takva da su mlađi vozači najveći problem, odnosno najviše uzrokuju prometne nezgode, brzina, alkohol, to je sve jasno ali sve više smo svjedoci ljudi vozača u poodmaklim godinama, u kasnim godinama koji stvarno rade prekršaje u prometu. Neke od njih na žalost i sa tragičnim posljedicama, pa predloženim izmjenama zakona uopće nije obuhvaćeno područje utvrđivanja zdravstvene sposobnosti starijih vozača i periodičnih pregleda istih. Predmetno područje je u RH neadekvatno regulirano i u suprotnosti je sa postojećom praksom u EU i s predloženim izmjenama u postojećoj zakonskoj regulativi od strane Europske komisije i Europske agencije za sigurnost cestovnog prometa. Da li se misli i dalje bježati od tog problema ili će se napokon preuzeti odgovornost. Možda je to malo nezgodno, ali ne smijemo toliko ni populizmu svi težiti, nego neke stvari koje treba rješavati treba rješavati. Ako iskreno se misli povećati sigurnost u cestovnom prometu molim vas da između prvog i drugog čitanja ovog prijedloga zakona prihvatite dobronamjerne prijedloge koje danas ili večeras ovdje čujete iz rasprave u Saboru, nešto što nije prihvaćeno iz e-savjetovanja a ima smisla neka se još jednom pogleda, nek' se uključi više struka, manje politika, te popravi sve nedostatke koji se nalaze u ovom prijedlogu zakona jer o tome će ovisiti sigurnost cestovnog prometa, a samim time i ljudski životi. Hvala lijepa.
U ime Kluba zastupnika „Za pravednu Hrvatsku“ govorit će poštovani zastupnik Miroslav Škoro, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče sa suradnikom. Ja ću možda govoriti o nekim stvarima koje nisu spominjane večeras toliko, ali mislim da su isto nešto na čemu bi trebali poraditi kada govorimo o izmjenama i dopunama ovog vrlo važnog zakona. U krajnjoj liniji i statistički podaci koje spominjete i jedan od razloga zašto bi trebali ići u ove promjene i zašto govorite da trebamo ne znam kaznu sa 500 povećati na 1000 kuna i upravo činjenica da nam statistički pokazatelji ti nisu dobri. Dakle, sve što mi radimo izgleda da ne daje dovoljno rezultata. Ja sam vas već na samom početku kada sam replicirao na vaše uvodno izlaganje pitao kako planirate mjeriti tih 25 dopuštenih kilometara na nekom romobilu i niste mi dali odgovor. Pri tome bih vas samo upoznao sa činjenicom da, znači govorimo o nekakvim prometalima koja imaju snagu od 0,6 kilovata. Jel' tako? I ne smiju prelaziti ili toliko imaju, tako je predviđeno što znači da je to 600 vati, a ako ukucate u tražilicu i želite kupiti to već sad možete naći ne znam offroad električne romobile koji imaju dva puta po 1600 vati, dakle dva puta po 1,6 kilovata i koji postižu brzinu od 100 km/h. To je istina. Dakle, možda je problem negdje drugdje, možda je izvor problema negdje drugdje ne u sankcioniranju nego u činjenici da je na tržištu moguće kupiti romobil koji ide sto kilometara na sat. Uobičajeno 40, 50 kilometara ništa sporno. Dakle, ono što je meni u ovoj cijeloj priči pomalo sporno je to da je dobna granica za upravljanje osobnim prijevoznim sredstvima od 14 godina na više. I ima tu zanimljivih stvari ne znam da im je obvezno nošenje reflektirajućeg prsluka noću uvijek a danju u slučaju smanjene vidljivosti. Tko odlučuje što je smanjena vidljivost? Dobro magla je smanjena vidljivost, ali smanjena vidljivost može biti iz bezbroj nekih drugih razloga, može biti iz displeja koji se nalazi pored ceste kao reklamni pano. Ono što je možda bitno za reći je tih famoznih 14 godina i nije nikakva prepreka nekome da bude sudionik u prometnoj nesreći. Nesreća se zove nesreća zbog toga što je nesreća, a oni s 14 godina mlađi maloljetnik. Čitamo u novinama kako je slučaj provale kibernetički kriminal u situaciji kada je jedna osoba napala jednog teleoperatera dovelo je do toga da je tražila ta osoba 500 tisuća dolara u kripto valuti, a istraga je utvrdila da ta osoba ima 14 godina. 14 godina je sukladno Zakonu o sudovima za mladež koji je na snazi od 1. siječnja 2020. godine, dakle to je mlađi maloljetnik. Članak 5. stavak 2. Zakona kaže da maloljetnik koji je u vrijeme počinjenja kaznenog djela navršio 14, a nije navršio 16 godina života da mu se mogu izreći odgojne mjere i sigurnosne mjere. Dakle, njega se ne može poslati u zatvor za maloljetnike, a možemo imati vrlo teške posljedice. On može izazvati prometnu nezgodu sa ne daj bože smrtnim slučajem. Netko je od kolega iz vladajuće koalicije spomenuo pitanje osiguranja. Pozdravljam to i mislim da je to nešto što je recimo riješeno u Njemačkoj na način da se godišnje plaća ali ne nenormalnih novaca kao što se to kod nas plaća u svemu, nego između 15 i 30 eura, to piše u ovom vašem dokumentu. Edukacija vozača. Dakle, netko sa 14 godina uzme taj stroj koji se kreće, pa nek' se kreće samo 25 km na sat i on ide u promet, on je sudionik u prometu. Vi ste tu iznijeli puno stvari ograničavajućih, on mora kada dođe do pješačkog prijelaza sići dolje. Tko će ga s tim upoznati? Hoće li to dijete otići pročitati ovaj zakon? Ja vas uvjeravam da neće. Dakle i to osiguranje i ta edukacija su bitni, jer korisnici prometnica i prometa moraju proći neku vrstu obuke. Ja nisam vidio da je ovim zakonom predviđena neka vrsta obuke za one koji se mogu kretati i do sto kilometara na sat. Ono što me posebno fasciniralo se u stvari dogodilo na našem odboru kada smo razgovarali o jednoj inicijativi da vidimo što se događa sa onim standardiziranim kutijama prve pomoći. To je nevjerojatno na samoj toj sjednici odbora je rečeno da nedostatak kutije prve pomoći ili dijela njenog sadržaja kao i protok roka od pet godina od proizvodnje više nije razlog da vozilo ne zadovolji na tehničkom pregledu, jer se isto smatra manjim nedostatkom koji ne utječe na sigurnost vozila u prometu i takvo vozilo prolazi na tehničkom pregledu. To je izgovoreno i to je istina, tako je. I ja se čak s time slažem. Dakle, kada je mjesto nesreće u pitanju i dođe neka nestručna osoba koja je prošla nekakav tečaj prve pomoći možda je bolje da ne dira unesrećenoga, a posebice ako ima neku staru prvu pomoć, kutiju prve pomoći u kojoj se nalazi nekakva sterilna Gaza koja je sve samo više ne sterilna. I tu se potpuno slažem sa vama. Međutim, onda se postavlja pitanje pa zbog čega mi polažemo prvu pomoć? Zbog čega ljudi koji skupo u Hrvatskoj plaćaju vozački ispit plaćaju ga zasigurno u cjelini barem 7000 kuna, u osnovi ja sam to malo išao pretraživati. Tečaj za B kategoriju je 5600 kuna. Od toga 1200 kuna ide državi, to je PDV. Predavanja iz pružanja prve pomoći, dakle u zdravstvenoj ustanovi je 450 kuna. Ispit iz pružanja prve pomoći je 118,75 kuna. Što će nam ta prva pomoć? Čemu to služi? Dakle, ne moramo imati prvu pomoć, de facto pa čak i de iure ne možemo pružiti prvu pomoć, ali moramo položiti prvu pomoć. Pa ako želimo pomoći građanima Republike Hrvatske evo im inicijative. Ukinite uopće tu obvezu, uvedimo je ne znam kao tečaj koji će biti na razini srednje škole. To je najmanji problem. I kad smo već kod te prve pomoći i govorili su ljudi puno o zdravstvu, vi u zakonu govorite o koridori kojim se služe vozila posebice hitna pomoć, vatrogasci itd. koji kako sam s puno vozio po europskim cestama je uobičajena stvar. Svaki nadvožnjak ima onaj znak i de facto čim se staje, čim je što bi rekao Hrvat štau mi se razmičemo lijevo i desno i pozdravljam tu odluku. Jer i sami kažete statistički je dokazano da povećava mogućnost dolaska na mjesto nesreće za četrdesetak posto. Jeste li možda razmišljali što se događa u hrvatskim gradovima, posebice u gradu Zagrebu istina je i nazdravlje, sa upornicima ili tzv. ležećim policajcima bez uvrede nemojte me krivo shvatiti kolokvijalno. Je li ti uspornici, posebice koji sada u gradu Zagrebu izgledaju kao omanje planine i sigurno bi neki bivši dužnosnici na njih mogli i žičare poslati. Je li ti uspornici možda kojim slučajem usporavaju hitnu pomoć. Da bi hitna pomoć došla do mene gdje ja živim mora proći barem tridesetak uspornika. Kojom brzinom se hitna pomoć može kretati preko uspornika? Vrlo malom, a treba doći žurno. I mi ćemo otvarati na autocesti koridore i pazit ćemo da oni brzo prođu. Ali čovjek koji je ugrožen doma, pa zar nema on pravo na hitnu, hitnu pomoć a posebice kad se nalazi u takvoj hitnoj pomoći i vozi se u zdravstvenu ustanovu. Kako to izgleda? Mislim da bi o tome trebalo malo razmisliti. No, meni se čini bez obzira koliko se to nekima ne sviđa da činjenica da imamo subjektivni doživljaj policajca kao način mjerenja kretanja tih vozila. Policajac ide i on kaže e ja mislim da ovo ide više od 25 km na sat. To je kao u onom vicu kada ruski policajac zaustavi Amerikanca, pa ga žele kazniti. On kaže kako ćete me kazniti vi nemate radar? A onda oni njemu kažu da, ali imamo tovarišča Aljošu koji to zna. I onda oni njemu kažu pa evo pogledajte, tovarišč Aljoša kak vozil tavarišč kapitalist? On kaže vak. A kak panjužno? Vak. Dakle, mi pravimo smijuriju od toga jer i sami ste rekli uređaja za mjerenje kretanja tih romobila nema, a subjektivni doživljaj liječnika je opet dodatna podloga za korupciju, klijentelizam i kriminal jer će o liječniku ovisiti hoće li te prijaviti ili ne. Moramo poraditi na ovom zakonu, ja sam spreman pomoći. Hvala.
Sljedeći klub zastupnika bit će onaj CENTRA i GLAS-a govorit će poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Pred nama je u prvom čitanju izmjena i dopuna Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Apsolutno je riječ o jednom zakonu koji je važan i meni je žao što evo raspravljamo u 10 sati navečer. Ja bih neusporedivo radije voljela da smo dobili neki, da je bio u nekom boljem terminu i da se nas više imalo priliku uključiti u raspravu iz nekoliko razloga. Kad uopće analiziram i kad neki zakon i pripremam se za raspravu, onda jako volim brojke. Dakle, 1979. godine je u Hrvatskoj stradalo u prometu 1605 naših stanovnika. 40 godina kasnije ili 2019. 297 i onda kad malo vidite tamo negdje devedesetih smo bili na 1000, pa smo onda bili na 600, pa na 400 i sad se vrtimo 2020. 237, 2021. 299 dakle negdje oko 300. Zašto je tako smanjen broj? Dakle točno jednom detaljnom analizom možemo doći do podatka zašto je smanjen. Jedan od razloga je zaista što su ceste neusporedivo sigurnije i kvalitetnije nego što su bile i svaki put su sigurnije i kvalitetnije i naše ceste su uvijek i označavane kao posebno sigurne sa tunelima i sa svim ostalima. Ali to će biti tema jedna druga zato što su auti sigurniji i zato što imamo i niz, zapravo se svi mi više pridržavamo, vežemo se i niz, niz stvari. To je jedan od razloga zašto mislim da je važno o ovom zakonu razgovarati, da je važno o ovom zakonu razgovarati zaista da nas se razgovara što više. Jednu stvar ću naglasiti i to ću moliti. Dakle, zakon osnovni iz 2008. Bilo je strašno puno izmjena. Bile su i jedna odluka Ustavnog suda i jedna odluka i rješenje Ustavnog suda i mislim da je došlo vrijeme da sljedeći put napravite novi zakon. Toliko je puno izmjena i toliko je svega da se vjerojatno vi u tome ne možete snalaziti. I ove izmjene zaista su i cjelovite, reguliraju niz stvari tako da zaista sam sigurna da je sljedeći put, dakle sad ne ali sljedeći put kad dođete, a doći ćete jer će biti određenih potreba, dođite sa novim zakonom. Ugradite sve što je, jer ovo se više neće u ovom zakonu moći snaći nitko. Kad govorim o poginulim na našim cestama zgodno mi je ta usporedba, odnosno bolje rečeno tužna. U godini dana, dakle u 2021. 291 poginuli, otprilike je toliko umrlih u tjedan dana o covida. Računajte da otprilike 50, danas je 48 ili 49. Dakle, nek' smo negdje 45, 50 onako sam vrlo, to znači u šest dana od covida ili sa covidom kako god to hoćete zvati u Republici Hrvatskoj je umrlo ljudi koliko na razini godine dana pogine i mi trebamo u zakonu imati mjere da je što manje i zato je to važno. Dakle, ono što zaista ću inzistirati, inzistirat ću da sljedeći put bude jedna cjelovita izmjena. Ali ono što idem dalje, idem na dvije teme ću se referirati, odnosno bolje rečeno na tri. Jedna tema je gdje je državni tajnik uvodno rekao na što se sve odnosi ova izmjena i dopuna zakona, pa je tu i promet u zaštićenoj kulturno-povijesnoj cjelini, pa je onda tema parkiranja na mjestima gdje se auti pune to bi se dalo diskutirati. Jer ako ne možete parkirati na parkiralištima, ni mjesta koja su namijenjena za vozila koji koriste, dakle ljudi sa invaliditetom onda je to meni ista situacija. Ali ok, to ću pustiti dalje. Zatim je vezano automatiziranim vozilom koji nam je svima prošlo ispod radara, ali prvo njega sad imamo u zakonu jer je to činjenica. Dvije teme koje ovaj zakon otvara i koje zaista treba naglasiti i to je uloga liječnika obiteljske medicine i tu ću se referirati u nekoliko rečenica. Dakle, nikad nemamo, ne znamo kako riješiti onda ulazimo u neke stvari koje su uvijek problematične i diskutabilne. Kad nismo znali kako riješiti jedan problem, onda smo taj problem prebacili na komunalne redare, pa su komunalni redari osim bavljenja energetskom učinkovitosti, bavljenja da li netko ima tablu ili ne, da li netko ima terasu, žardinjerima, bavili se cijepljenjem pasa i mački. Dakle, svaki put kad nismo znali to smo prebacili na komunalne redare. Pritom nismo imali na pameti da su to ljudi u principu sa srednjom stručnom spremom i koji se s tim nisu niti mogli, niti znali, niti imaju vremena baviti. E sad imamo novu modu. Sad sve prebacujemo na liječnike obiteljske medicine, pa onda oni trebaju voditi različite evidencije, oni moraju testirati govorim vezano uz koronu. Oni moraju ne znam i cijepiti po kućama, ne znam alat nositi sa sobom. Moraju sve i bavit se cijelom administracijom osim bavit se svojim pacijentima, onima koji k njima dolaze na način na koji se trebaju baviti. Ja predlažem da se u sljedećim, kroz neku sljedeću izmjenu zakona liječnici obiteljske medicine bave i rastavama brakova. Ne vidim razloga zašto ne, a vezano uz ovo najbolje nek' svima propišu … … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] [[Upadica Reiner: Kolega Dretar šta vam je?]] apaurin, bit će bez vozačke, neće moći voziti ali se neće ni nervirati [[Upadica Reiner: Šalite se na nekom svom drugom radnom mjestu a ne ovdje. Molim vas!]] Meni niste zaustavili vrijeme, ali oprostit ću vam to jer ću imati još i pojedinačnu raspravu. Dakle, da završim misao. Svima lijepo propišu apaurine, rekli su da su propisali apaurine, oni ne smiju voziti, ali se ne nerviraju. Ne voze ni ne nerviraju se. I dolazim do teme koja je meni izuzetno draga i dobro je da je u ovom zakonu regulirano to su romobili. Romobili su činjenica, romobile ljudi koriste. Romobili kod nas nisu regulirani u zakonodavstvu. Dakle, mi smo pred nekoliko mjeseci je jedan sudionik prometa, dakle čovjek je poginuo jer je bio sraz romobila i auta. Romobili su na različiti način rješavalo zakonodavstvo drugih zemalja. Ja sam dobila, imam i sad je usaborskoj proceduri imam izmjenu ovog zakona vezano za romobile. 23. Siječnja 2020. Sam dobila mišljenje Vlade, dakle prošlo je dvije godine u kojem kaže da se moj zahtjeva ne prihvaća što meni nije bilo nikakvo iznenađenje. Jer da se radi jedno cjelovito rješenje i dobro je da smo to rješenje dobili. Ali nije dobro da smo ga dobili na ovaj način definirano. Što kad je riječ o romobilima trebamo definirati. Moramo definirati, dakle što su to mala električna vozila. Moramo definirati maksimalne brzine koje moraju biti, moramo definirati i ovlasti jedinica lokalnih samouprava jer oni imaju vezano uz parkiranje smještaj i ostalo, moramo definirati obavezu korištenja svjetala reflektirajućih prsluka, obavezu korištenja kacige, mjesta po kojima se ti romobili mogu kretati. Dakle, to su osnovne stvari koje se mora definirati. Ja neću reći da sam ja kroz svoju izmjenu zakona to definirala. U nekim stvarima se podudaramo, ali u nekim stvarima ne. I ja koristim priliku da ukažem na potrebu da to i definiramo, potrebu da razmislite da se to definira i nekako drugačije. Uvijek imamo amandmane koji se od oporbe odbijaju, ali barem smo odradili posao na koji trebamo. Dakle, gdje se danas ljudi koriste romobile i kreću? Po pješačkim stazama. Danas vam je kretanje na romobilu kao kretanje pješaka jer nemamo to definirano u zakonodavstvu. Dakle, oni se danas, mi imamo uopće u pojmu, imamo pločnik, imamo kolnik. Pločnik koristi pješak, kolnik koristi promet, dakle prometalo pa bez obzira kako. Dakle, to je osnovna definicija koju sam ja još učila u prošlom stoljeću u prošloj državi, na fakultetu kad smo uopće definirali način na koji je. Mi smo onda uveli temu pješačkih staza. Mi pješačke staze danas imamo gdje smo smanjili pločnik, pa i dio pločnik pješačka staza. Pogledajte u Zagrebu koliko puta imate problem kao pješak sa dijelom koji koristi biciklist koji nije kriv, koji hoda, biciklistička staza ispričavam se. Mislim da sam rekla u zanosu borbe pješačka staza biciklistička. I imate dio kolnika koji se jednako tako koristi kao biciklistička staza. Ja sam sigurna u jednu stvar, da jedna brzina romobila može biti kad on koristi dio pločnika, jer tu dio pločnika koristi pješak, a dio je biciklistička staza koju će koristiti romobil, da je tu jedna brzina, a da druga brzina koja može biti kad je na kolniku, pa kolnik koristi dakle sva ostala vozila, a dio kolnika je odvojena biciklistička staza. Mi na žalost u Hrvatskoj imamo jako biciklističkih staza koje su posebno određene. To imaju Nizozemska i neke druge zemlje i tu bi trebala biti neka treća brzina jer je tu onda samo biciklist i romobil. Dakle, morate sustavno pristupiti tome. Ja ću sad prestati jer sam već vrijeme potrošila, ali mi je nešto tamo ukradeno, a ostatak ću kroz pojedinačnu raspravu isključivo o romobilima. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika sad će govoriti poštovani zastupnik Predrag Štromar, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Evo pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Iako se ove izmjene prvenstveno odnose na dopunu zakona novim odredbama kojima se definira zasebna kategorija vozila na električni pogon kao što su električni romobili i monocikli, te jasnije propisuju pravila za njihovo upravljanje svakako je važno naglasiti kako se ove izmjene su još jedan bitan korak u jačanju sigurnosti prometa na cestama. Mnogi su spominjali brojke kako je to do sada izgledalo, a u proteklih 10 godina je u Hrvatskoj u prometnim nesrećama stradalo, poginulo 3324 osobe, a više od 144 000 osoba je ozlijeđeno. Prema statističkim pokazateljima u 2021. u prometnim nesrećama smrtno je stradala 291 osoba što je 54 osobe ili 22,8% više u odnosu na godinu ranije. Prometne nesreće vodeći su ipak uzročnik smrti djece i mladih u dobi od 5 do 29 godina, a osmi uzročnik smrti na svijetu za osobe svih dobnih skupina. Više od polovice svih smrtnih slučajeva u prometnim nesrećama čine upravo danas dosta spominjani pješaci, biciklisti i motociklisti koji su i dalje često zanemareni u pogledu sigurnosti prometa, pa stoga smatram izuzetno važnim podržati ove predložene promjene i dopune jer idu u smjeru jačanja sigurnosti cestovnog prometa. Iako bi zakon prvenstveno trebao imati svoju preventivnu i edukativnu ulogu u pojedinim slučajevima kao što je promet gdje želimo izbjeći crne statistike on očito mora imati i preuzeti i represivnu funkciju. I zadnjim izmjenama zakona kojima su uvedene drakonske kazne nije se postigao željeni cilj smanjenja broja poginulih i stradalih u prometu iz čega možemo zaključiti da odmjeravanje visine kazne nije dovoljna garancija već mora pratiti i efikasna politika provođenja tih istih propisa. Iako su predložena rješenja ovih izmjena zakona u javnoj raspravi izazvala negodovanje pojedinih stručnih udruženja, smatram da je za jačanje sigurnosti cestovnog prometa nužan i interdisciplinaran pristup i snažna među resorna suradnja. Imamo danas puno više mogućnosti nego prije interdisciplinarno djelovati, surađivati, izmjenjivati informacije. Bilo je i prijedloga da se informatički puno više odrađuje nego što bi trebalo se administrativno birokratski od nekih ljudi kojima to nije u stvari osnovni posao. Problem stradavanja u prometu je problem koji se tiče svih nas. Jedino zajedničkim radom možemo doprinijeti smanjenju broja poginulih i stradalih u prometu. A sad ja za razliku od nekih drugih prije koji su govorili sugeriram predlagatelju da još jednom razmotri inicijativu da se u skladu sa praksom većine članica EU prilikom tehničkog pregleda vozila nedostatak kutije prve pomoći ili isteka roka valjanosti kutija prve pomoći sankcionira na način da se onemogući prolazak na tehničkom pregledu sve dok se vozilo ne opremi kutijom prve pomoći sa važećim rokom trajanja. Naime, u našem klubu, Klubu HNS-a, HSU-a i nezavisnih smatramo da je nepostojanje kutije prve pomoći ili neispravnost njenog sadržaja, odnosno isteka roka valjanosti predstavlja nedostatak koji može unesrećene dovesti u rizik ako se prva pomoć ne pruži pravodobno ili se pruži uz pomoć neispravnog sanitetskog materijala. Naglasio bih da je ovakvo mišljenje na predmetni zakon sugerirano i od strane Ministarstva zdravstva, a dovoljni je podatak da više od 144 osoba u zadnjih deset godina ozlijeđeno i na neki način im se pružala prva pomoć. Želio bih i skrenuti pažnju, a već su danas i mnogi o tome govorili i na dio izmjena zakona koji se odnosi na obvezno nošenje kaciga osoba mlađih od 16 godina za vozače osobnih prijevoznih sredstava. Naime, vozači stariji od 16 godina također mogu teško stradati tijekom vožnje takvim vozilima, stoga apeliram na predlagatelja da razmotri mogućnost uklanjanja bilo kakve dobne granice i uvede opću obvezu nošenja kacige za sve vozače osobnih prijevoznih sredstava. A i vidimo danas kad prolazimo ulicom svi oni koji koriste ta sredstva većina njih i sami bez da je to obaveza koriste kacigu. Sigurno bi bilo korisno kad bi je svi koristili. I unatoč dobroj prometnoj regulativi, propisima i dalje se premalo radi na jačanju prometne kulture, edukaciji i prevenciji, te osobnoj odgovornosti svakog sudionika u prometu jer u konačnici odgovornost leži na svakome od nas. Nije samo zakon taj, nego treba i edukacija i jačanje prometne kulture. Klub HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika podržat će ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama i nadamo se da će ove sugestije će se naći u drugom čitanju konačnom prijedlogu.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a sad će govoriti poštovana zastupnica Maja Grba-Bujević, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, gospodine Mataja. Uzimajući u obzir sve brži napredak tehnoloških dostignuća čovječanstva možemo primijetiti kako je u prometu prisutno sve više različitih vrsta prijevoznih sredstava koje se kreću na električni pogon. Određene vrste takvih prijevoznih sredstava nisu kategorizirane, a time ne postoji niti prekršajna odgovornost za njihove korisnike. S obzirom da se radi o novim tehnologijama svakodnevno se javljaju različiti problemi glede korištenje elektroničkih prijevoznih sredstava elektroničkih prijevoznih sredstava na neodgovoran i opasan način. Time se dovodi u opasnost sigurnost tih vozača, ostalih sudionika u prometu, a posebice pješaka. Električni romobili sada predstavljaju pješačka pomoćna sredstva, te je njima dozvoljeno kretanje isključivo po pločniku i u pješačkoj zoni. Prema tome, postoji potreba urediti sudjelovanje takvih vozila u prometu. Važećim zakonom nisu posebno definirane kategorije za vozila kao što su električni romobili, električni motocikli, sugweyi i slično. Prema samom svojoj svrsi motorno vozilo je namijenjeno za kretanje u prometu isključivo kolnikom. U dosadašnjoj praksi zbog nedostatka regulacije osoba koja koristi električni romobil ili drugo električno prijevozno sredstvo smatrala bi se pješakom, te se ne smije kretati kolnikom nego samo nogostupom. Njihovom sve većom upotrebom razvidno je kako postojeća zakonska regulativa nije u potpunosti na zadovoljavajući način regulirala ovu problematiku, te potreba da se ista dopuni novim odredbama kojima će se definirati zasebna kategorija vozila i njihova uporaba. Uz to postoji i potreba i urediti uvjete koje moraju ispunjavati vozači takvih vozila kada upravljaju vozilima kao i odrediti prometne površine po kojima se smiju kretati. Ova problematika nije samo prisutna u Hrvatskoj, nego postoji i u drugim državama članicama EU. Primjerice u Njemačkoj je upotreba električnih romobila regulirana još 2019. godine, gdje su postavljena neka osnovna pravila. Dozvoljene maksimalne brzine ograničene na 20 km/h nije potrebna vozačka dozvola. Minimalna dob za vozača je 14 godina i dozvoljeno je kretanje po biciklističkim stazama. U Francuskoj je navedeno uređeno još isto 2019. godine, te su vozila, ta vozila imaju ograničenje brzine na najviše 25 km/h. Predviđeno je kretanje i po biciklističkim stazama, a na svakom romobilu smije biti samo jedna osoba. U Italiji je dozvoljeno kretanje na biciklističkim stazama, kolniku i pločniku dopuštene brzine 30 na kolniku, 20 na biciklističkim, a 6 km na nogostupu. Dozvoljeno je unošenje naprava u vozila javnog prijevoza putnika a za upravljanje nije potrebna vozačka dozvola. Danas je već bilo tu riječi o tome, pa recimo u Španjolskoj je obavezno osiguranje od nastale štete trećoj osobi, pa je to nešto što ćemo svakako predložiti da se uvrsti i ovaj naš, ove naše izmjene i dopune zakona. A postoji mogućnost u nekim zakonima u Europi da gradovi samostalno donose svoju lokalnu regulativu. To isto tako nije zanemarivo zato što i mi imamo neke specifičnosti, pa ste sami kazali da je Dubrovniku dozvoljeno da to regulira na drugačiji način. Mislim da je to dobar put. Što se tiče predloženih izmjena zakona uvodi se nova kategorija vozila za koju postoji potreba propisivanja brzine kretanja vozila, te se uvodi dužnost vozača koji upravljaju površinama koje nisu na cesti, da brzinu kretanja prilagode okolnostima i uvjetima površine po kojoj se kreću. Također se povećava novčana kazna za prekršaj neprilagođene brzine kretanja koja je najčešći uzročnih prometnih nesreća. Predloženim izmjenama omogućit će se i sankcioniranje nesavjesnih vozača koji na predviđenim mjestima namijenjenim samo za punjenje električnih vozila parkiraju vozila koja nemaju tu mogućnost. To zaista možemo iz svojih života vidjeti svakodnevno kad prođemo bilo gdje, dakle ta su mjesta zauzeta i to je stvarno nešto što treba, tu zloupotrebu treba stvarno sankcionirati. Bitna stavka u izmjenama zakona predstavlja i koridor za prolazak vozila hitnih službi koji predstavlja trag namijenjen prioritetnim vozilima koji služi za prolazak vozila hitne službe prilikom nastanka incidentne situacije. To je itekako važno, itekako je važno za pozdraviti. Jer kada se pogledaju radovi onda zapravo o toj brzini ovisi u konačnici spašavanje ljudskog života. A kaže statistika, da se uvođenjem takvog koridora na mjesto nesreće može doći prosječno četiri minute ranije, te se povećati šansa za preživljavanje stradale osobe za 40%. To je strašno puno. Ovo je statistika, ali to je strašno puno. 4 minute dolazak hitne, ako znamo da čovjek iz velike krvne žile može za 3 minute iskrvariti, da je dolazak od 4 minute predstavlja zapravo ključnu točku za uvođenje ovoga. Da se mene pita to bi bilo još puno drastičnije, ali razumijem da je to sad teško ovog časa na taj način razmišljati kako ja razmišljam kao zdravstveni radnik pogotovo hitnjak koji se s time susreće često. S obzirom na predviđanja i sve veću prisutnost autonomnih vozila uvodi se pojam potpuno automatizirano vozilo. Mislim da je to važno, to je jedan iskorak koji će nas sigurno čekati, jer iz javno dostupnih podataka sve je više informacija o vozačima koji upravljaju vozilima automatiziranog upravljanja na nedopušten način. Naime, tijekom vožnje ne sjede za upravljačkim mjestom i na taj način zapravo uopće ne mogu preuzeti kontrolu nad upravljanjem u slučaju nekakve incidentne situacije. Bitna stavka je uređenje administrativnog i financijskog smanjenja opterećenja vozača liječnika te policijskih uprava koji se odnosi na zdravstvene preglede vozača. Već sam u svojoj replici nabrojala vama gospodine državni tajniče nabrojala tko sve to radi, dakle to su isti ljudi koji su i do sada to radili osim što su sada to prijavljivali fizički, pismeno a sada će imati mogućnost da kroz sustav prikažu da je nekome ta mogućnost privremene zabrane da mu je odobrena privremena zabrana. I zato mislim da to nije administrativno opterećenje, nego rasterećenje. Ja bih uvijek kao liječnik puno rađe ne pisala papire i slala papire, nego klikom jednim odredila da je to takva i takva. Naravno da bi se to sve skupa provelo uistinu su nužne izmjene Pravilnika o zdravstvenom pregledu vozača i kandidata za vozače. I tu molim da zaista to bude u rukama struke. Samo je struka ta koja može reći, znači ne vi u Ministarstvu unutarnjih poslova, nego zaista struka u Ministarstvu zdravstva, liječnici koji to rade različitih profesija koji u tome sudjeluju da donesu izmjene i dopune tog pravilnika koji će točno regulirati ona stanja u kojima čovjek može biti, a da mu je za to potrebno smanjiti njegovu sposobnost upravljanja motornim vozilom. To je nešto što, bez toga ionako ovaj zakon odnosna ta odredba u zakonu ne može doći do, ne može se uopće konzumirati. Izmjenama, ili da sumiram, izmjenama će se regulirati sudjelovanje u prometu osobnih prijevoznih sredstava kao što su električni romobili, omogućit će se i urediti njihovo sudjelovanje u prometu na cestama, uredit će se pravo i način korištenja površina po kojima se mogu kretati, uredit će se pravila gleda vozača navedenih vozila, omogućit će se sankcioniranje vozača koji parkiraju vozila na predviđenim mjestima namijenjenim za punjenje električnih vozila, uređuju se odredbe glede koridora za prolaz vozila hitnih službi i smanjuje se administrativno i financijsko opterećenje vozača liječnika, te policijskih uprava koje se odnose na liječničke preglede zbog privremenog zdravstvenog stanja vozača. Sve predložene izmjene predstavljaju veliku korist koja će se utvrditi tek njihovom primjenom u daljnjem razdoblju, a naročito glede upotrebe novih tehnologija i prisutnosti novih oblika prijevoznih sredstava u prometu. Bitnu stavku predstavlja zaštita zdravlja i života sudionika u prometu koja će se povećati izmjenama ovog zakona. Za naglasiti je da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva u državnom proračunu, te će Klub HDZ-a podržati ove izmjene i dopune u prvom čitanju uz napomenu da zaista očekujemo, da to se već moglo čuti puno puta danas ovdje u ovim raspravama, da se točno regulira upotreba i način korištenja kutije prve pomoći. To je jako važno. Ja kao zdravstvenjak sigurno mogu potvrditi niz ovdje navedenih stvari koje su se do sada čule da se ne ponavljam jer je to nešto s čime pomažemo čovjeku. Vi znate da postoje postupci koji se uče na prvoj pomoći gdje se u 3 minute ili se napravilo ili se nije napravilo. Za to vrijeme hitna ne može doći i zato ta kutija mora biti na svom mjestu, mora postojati i mora biti puna onog svega što piše i naravno mora to sve skupa biti u roku trajanja, pa vas to molim da uzmete u obzir kada budete pripremali ovaj zakon za drugo čitanje. Hvala vam lijepa.
Slijedeći Klub zastupnika bit će onaj Socijaldemokrata, a vrijeme će podijeliti poštovane zastupnice Opačak Bilić i Sabljar-Dračevac. Najprije poštovana zastupnica Opačak Bilić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Iako se zakon mijenja po dosta pitanja i u više članaka i prihvatljivih i ne prihvatljivih i zapravo uključuje nekoliko segmenata možemo reći da je, zapravo srž izmjena su dvije stavke. Prva je definiranje statusa električnih romobila i njihovih vozača i drugo je uvođenje obveze obiteljskim liječnicima koji su evo možemo reć već sad preopterećeni dodatno im se evo uvodi obveza da ako kod vozača dođe do privremene promjene zdravstvenog stanja obiteljski liječnik to mora upisati u centralni zdravstveni informacijski sustav, a o tome će informacija direktno biti dostupna MUP-u. Reći ću odmah da Klub Socijaldemokrata u određenim dijelovima pozdravlja predložene izmjene ovog zakona, no s obzirom da izmjena ima dosta evo možemo o mnogo čemu raspravljat. Prije svega ja ću se osvrnuti na pozitivne izmjene kao što je prometovanje električnim romobilima, monocilima, segvijima i sličnim uređajima i još što se tog tiče znamo evo čuli smo danas da su izmjene zakona upravo u ovom, po ovom pitanju bile predložene i raspravljene još u prošlom sazivu sabora i još na inicijativu kolegice Mrak-Taritaš, no tada je takav prijedlog evo mogu reć bio zdušno ovaj odbijen sa 88 glasova od strane vladajućih, a evo danas nam izmjene po tom pitanju dolaze možemo reć evo s minimalnim razlikama od tadašnjeg prijedloga. No dobro, to je valjda kod nas tako običaj, nekakva tradicija da nema veze koliko je nešto korisno ili ne korisno, ima veze samo otkud prijedlog dolazi. Ipak važno je evo da čim prije reguliramo korištenje upravo ove kategorije vozila koja je u zakonodavstvu većine zemalja već duže vrijeme postoji. Ja vidim evo i u samom obrazlaganju zakona točno navedene načine reguliranja prometovanja malim električnim vozilima u drugim državama članicama EU. Evo recimo ovaj talijanski model dosta je evo sličan s našim prijedlogom zakona, a kao što sam rekla konačno je zapravo najvažnije ostvarit maksimalnu sigurnost u prometu, a to možemo upravo reguliranjem ovog pitanja, a jer i osobito jer pred, ma pretpostavkama o prometu trenutno imamo oko 15.000 ovakvih vozila, a vidimo evo da ih je iz dana u dan sve više, osobito i sad sa, ispričavam se, sad sa dolaskom ljepšeg vremena, a tim više ako uzmemo u obzir da doista evo ova vozila predstavljaju suvremeno rješenje za, i za gradske gužve jer su i jeftin način prijevoza, a i ne zagađuju okoliš. Ispričavam se, malo vode. Može vrijeme samo, dug je dan, puno smo danas pričale. Dakle kao što sam rekla, ova vozila evo doista su jeftina, jeftin način prijevoza i ne zagađuju okoliš. Tako da evo ovaj dio pozdravljamo, naravno pozdravljamo i sankcioniranje nesavjesnih vozača koji parkiraju vozila na mjestima namijenjenim za punjenje električnih auta i evo s obzirom da dosta izmjena ima, evo imamo i neke, za neke možda i futurističke dijelove uvodimo pojam djelomično ili čak potpuno automatiziranog vozila, s druge strane evo uvodimo pravila i odredbe za jahače živućih životinja i to je u redu evo. Minimalne izmjene evo imamo i za ispitivače instruktore vožnje i evo za vozila s prednosti prolaska, a s obzirom na preko 200 komentara javnosti ja evo držim da treba danas spomenuti ono što mi vidimo kao temu za raspravu, a to je prijedlog povećanja visine novčane kazne za prekršaj neprilagođene brzine s 500 na 1.000 kuna iako je ako uzmemo općenito iznose kazni za, kazni za prometne prekršaje, konkretno ovo minimalna izmjena, ipak predlaže se evo vidimo i dalje u člancima, recimo čl. 112. st. 11. kažnjavanje prekršaja ponovo s rigoroznim i izrazito visokim kaznama osobito evo za naša primanja i doista evo držala sam shodnim ovo spomenut jer pogotovo jer znamo i na kojoj je razini je životni standard u Hrvatskoj. Cilj Zakona o sigurnosti prometa na cestama isključivo mora imat za cilj sigurnost svih sudionika u prometu i svi se slažemo evo da ta visina novčane kazne mora djelovat na odvraćanje od činjenja prekršaja, no jednako tako moramo reć da cilj zakona nikako ne smije bit punjenje državnog proračuna i bez da me krivo shvatite to govorim upravo zato jer je jasno da se u Hrvatskoj u velikoj mjeri računa upravo na rast prihoda od kažnjavanja građana, što je vidljivo evo iz proračuna koji zapravo iz godine u godinu očekuje povećanje prihoda u jako velikim iznosima gotovo do čak 100 milijuna kuna i više. Evo da zaključim s obzirom na vrijeme. Rekla sam evo srž izmjena su dvije stavke od kojih je jedna propisivanje zakonskih odredbi za električna vozila, a druga je pretvaranje obiteljskih liječnika u policajce, ali o tome će evo više govorit moja kolegica doktorica Renata Sabljar-Dračevac.
U ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata nastavit će poštovana zastupnica Sabljar-Dračevac, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici. Dakle, ja ću se osvrnut isključivo na uvođenje zdravstvene sposobnosti vozača za sigurnosno upravljanje motornim vozilima i prvo bi samo rekla da podržavamo uvođenje koridora za, za nuždu. To je jako dobro i tome se trebaju dakle prilagoditi hrvatski vozači. Na ovu temu odbor je, Odbor za zdravstvo održao je tematsku sjednicu na inicijativu liječnika KOHOM-a, a kolegica Marić je malo više rekla o samoj sjednici i o čemu smo pričali, pa se tu ne bi zadržavala. U e-savjetovanju dobili smo 2224 primjedbe, od toga oko 1/3 uputili su liječnici i liječničke asocijacije. No vratimo se malo u prošlost. Zakon je donesen 2008.g., preživio je 9 izmjena i u svih tih 9 izmjena sudjelovale su i liječničke asocijacije osim u ovoj 10-oj izmjeni. Tu ste uključili znači povjerenstvo koje je formirano 19.10.2020.g., stavljena je predstavnica iz Ministarstva zdravstva, a liječnici se bune da se radi o administrativnom djelatniku koji ne poznaje sam posao u struci. Osim toga, koristili ste se, dakle kada ste odbijali prijedloge koristili ste se liječničkim asocijacijama kao smokvinim listom pišući da su i oni sudjelovali u donošenju ovakvog prijedloga zakona, a sami znate da to, da to nije tako. Struku niste konzultirali i to nije nikako dobro jer je struka ovoga puta htjela naravno upozoriti na neke stvari koje su i u prijašnjim dopunama, dopunama napravljene loše. Dakle, koordinacija liječnika hrvatske obiteljske medicine uputila vam je državni tajniče dopis u kojem je molila da ih se uključi u ovaj provedbu odnosno u dakle samu, samo povjerenstvo odnosno pripremu ovog prijedloga zakona. U potpisu dolje stojite vi, vi osobno ste ih odbili i niste ih uključile. Ovaj zakon je kontradiktoran je u jednom članku jasno se kaže da su potrebna vještačenja, specijaliste medicine rada odnosno, odnosno čak i tim ponekad, a u drugom zakonu tvrdite da paušalno liječnik opće medicine može procijeniti da li je, da li pacijentu treba oduzeti vozačku, oduzeti vozačku dozvolu. Znači liječnik vam uzima vozačku dozvolu, on je direktno egzekutor, on je taj koji klikom miša oduzme vam vozačku dozvolu. Tu uopće nije problem osim što vama ta vozačka treba da biste mogli funkcionirati. Kažete da se treba donijeti 7 podakata koje jedno od njih će donijeti i Ministarstvo zdravstva, a vjerojatno i zdravstvene preglede za vozače i vozačke dozvole, a ovaj, izdavanje vozačkih dozvola, ali naravno jako volite podzakonske akte umjesto da ste nam to, da ste to pripremili, da ste to napravili, da ste to složili unutar zakona, da ste omogućili građanima da to vide, da kažu, da komentiraju cijelu situaciju, ne vi ste nas doveli u poziciju da će to jednoga dana napraviti Ministarstvo zdravstva, a nama je jako bitno upravo ti pravilnici da bismo znali koje dijagnoze, koliko dugo se može pacijentu oduzeti dozvola, ali još važnije terapija, što je sa terapijom. Dakle, ja recimo prepisujem svojim pacijentima hipnotike i šta ako on hipnotik popije u nekom drugom vremenu, a ne navečer pred spavanje ili popije hipnotik i nekoga mora odvesti u bolnicu, dakle da li ću mu ja oduzeti vozačku dozvolu zbog toga? [[Upadica: Hvala]] Hvala, ostalo ću nastaviti u pojedinačnoj raspravi.
Idemo na pojedinačnu raspravu i prva će govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić preko video veze, izvolite.
Hvala lijepa, evo kao što sam rekla u raspravi u ime kluba u pojedinačnoj raspravi ću se još dodatno osvrnuti na problem zdravstvenih pregleda vozača. Liječnici obiteljske medicine ističu da oni svakako prihvaćaju da imaju svoju ulogu u sigurnosti cestovnog prometa, ali tako da upozore pacijenta, a ne da tu informaciju prosljeđuju dalje. Prema statistici Svjetske zdravstvene organizacije samo 3% nesreće je uzrokovano promijenjenim zdravstvenim stanjem, a prema dobnim skupinama uglavnom se radi o osobama od 20 do 30.g. koji su nesreću prouzročili zbog prebrze vožnje, droge, alkohola ili korištenja mobitela u vožnji, pa odmah postavljam pitanje radimo li mi dovoljno na edukaciji i prevenciji takvih prouzročitelja nesreća? Nadalje, kao što sam rekla, ne postoji popis bolesti zbog kojih bi pacijentu bilo zabranjeno privremeno upravljanje vozilom. To pitanje svakako treba riješiti podzakonskim aktima odnosno Pravilnikom o zdravstvenim … [[Govornik se ne razumije]] vozača i to je već trebalo do sada biti riješeno. Ovaj problem se ne odnosi samo na liječnike obiteljske medicine nego i na specijaliste odnosno sve druge liječnike koje ovaj, ove zakonske izmjene dotiču. Također su i predstavnici Hrvatskog društva medicine rada zapravo izrazili svoje negodovanje jer oni kao predstavnici struke nisu bili uključeni u izradu prijedloga zakona. Skreću pozornost na to da uvođenje pojma upozorenja kojega bi trebao izdati nadležni liječnik u stvari znači trenutačnu suspenziju imatelja vozačke dozvole da upravljaju vozilom i to je posebno problem kod profesionalnih vozača B i C kategorije kojima se time oduzima pravo na rad i koji se na to imaju pravo žaliti, a MUP za izvanredni predmet u tom slučaju ne snosi troškove. U drugim europskim zemljama takvog zakona nema. Opet ističem primjer Francuske koja ima listu lijekova koji se označavaju sa crvenim, žutim i zelenim oznakama, pa zašto onda ne bismo uzeli primjer i od drugih zemalja u kojima je to riješeno. Nadalje, ističe se problem da zapravo mora postojati statistika koliko je koje zdravstveno stanje utjecalo na sigurnost prometa. Takve statistike nažalost kod nas nema. Što je sa vožnjom pod utjecajem alkohola i droga poput kokaina? Smatramo da rješenje nije uključiti liječnike u ovaj zakon i kažnjavati ih još k tome nego je to osobna odgovornost svakoga koji vozi. Struka također predlaže sistematske preglede barem svakih 5.g. i ova rješenja poput semafora lijekova i također treba ukinuti prekršajnu odredbu da je liječnik odgovoran ako nije nekoga prijavio. Tu su jako važni i iz udruge za promicanje prava pacijenata koji također prate stanje i kažu da u drugim europskim zemljama nigdje nije ovakav zakon kao što je ovaj prijedlog zakona. Također kažu da liječnici pacijentima izdaju preporuke, pacijenti trebaju o tome voditi računa, svakako ističu pravo na privatnost odnosno zaštitu privatnosti podataka i liječničke tajne, a da bi se podaci proslijedili nekoj drugoj strani potrebno je tražiti privolu pacijenata. Tako da o svim tim stvarima koje sam sada navela bi ministarstvo trebalo voditi računa. Postavlja se pitanje kako u tom načinu će upozoravati pacijente i svi oni ne izabrani liječnici npr. bolnički… [[Govornik se ne razumije]] , bolnički specijalisti, dakle oni koji nisu izabrani liječnici obiteljske medicine ginekologije, stomatologije odnosno koji nemaju pristup CEZIH-u, a osim toga pristup CEZIH-u nije omogućen niti specijalistima medicine rada koji su u krajnjoj liniji opet u ovome svemu izuzeti odnosno ne daje im se dovoljna uloga kao što su imali do sada i u krajnjoj liniji kao što su i kompetentni. Recimo evo primjer, mi bolnički liječnici otpuštamo pacijenta u subotu i savjetujemo da uzima po potrebi normabel kroz dan dva i pacijent se ne javi odmah liječniku nego uzima taj normabel po koju tableticu, pa i malo više još narednih 2-3 dana, znači više nego što smo mi preporučili, dogodi se prometna nesreća, tko će biti odgovoran, kako ćemo, mi ćemo to prijavljivati? Dakle, gdje je tu, zašto bi tu bila odgovornost liječnika, a ne samog pacijenta kojega ćemo naravno upozoriti na sve ovo. Također sam već spomenula u raspravi u ime kluba primjer Velike Britanije koji zaista imaju vrlo precizno razrađeno koja stanja, koji lijekovi utječu na sposobnost ovoga vožnje i postoji određena agencija i pacijenti se zapravo moraju toga svega držati… [[Govornik se ne razumije]] /Upadica: Hvala lijepo/
Slijedeća će govorit poštovana zastupnica Urša Raukar Gamulin, izvolite.
Zahvaljujem. Osim tretmana liječnika u ovom prijedlogu zakona, dakle liječnika obiteljske medicine koji je duboko problematičan i nadamo se da će doživjeti ozbiljne izmjene do drugog čitanja. Potrebno je naglasiti i one izmjene koje se tiču biciklista i pitanja njihovih prava i sigurnosti na našim cestama. Sveukupni dojam je da ove izmjene ni na koji način ne promiču niti potiču biciklizam, ne popravljaju ni spornih mjesta u zakonu nego dapače produbljuju ionako problematičnu poziciju biciklista koji se na našim cestama uglavnom voze po izboru voziti bicikl sigurno, ali nezakonito ili voziti bicikl u okviru zakona pri tom riskirati živu glavu. Primjerice, u dosadašnjim zakonima bilo je jasno da je vozač motornog vozila koji pri skretanju presijeca biciklističku stazu ili traku koja se pruža uzduž kolnika kojim se kreće dužan propustiti bicikle koji se kreću po biciklističkoj stazi ili traci u istom ili suprotnom smjeru. Dapače, prema dosadašnjim zakonima bilo je vrlo skupo oduzeti prednost vozaču bicikla ili romobila prilikom skretanja preko biciklističkog prijelaza. To je dapače najskuplji prekršaj koji vozači mogu napraviti na štetu vozača bicikla ili romobila. Ova situacija je potpuno jasno normirana i regulirana, pa ipak MUP predlaže uvođenje dodatne odredbe na štetu vozača bicikala i romobila i ta odredba kaže da je vozač bicikla ili osobnog prijevoznog sredstva koje se kreće biciklističkom stazom dužan pri prelasku kolnika obratiti pažnju na udaljenost i brzinu vozila koja mu se približavaju, te kolnik prelaziti nakon što se uvjeri da to može učiniti na siguran način. Dakle, iako već imamo članka zakona koji jasno slijedi međunarodno načelo i pravilo prometa da vozilo koje zadržava smjer kretanja ima prednost pred onim koji skreće, te mu pri tom presijeca put predlaže se odredba koja stvara pravnu nesigurnost za vozače bicikala i romobila na prometnicama poput npr. zagrebačke Vukovarske avenije gdje zadržavaju smjer kretanja ravno, kreću se uredno obilježenom površinom na prijelazu i imaju upaljeno zeleno svjetlo, ali će ih policija svejedno moći dodatno kazniti temeljem ove odredbe u slučaju da na njih naleti vozilo koje im je oduzelo prednost. Dakle primjerice, zakon nalaže da se prilikom nailaska vozila na obilježeni pješački prijelaz mora prilagoditi brzina i povećati oprez, ali istovrijedna obveza propustom zakonodavca MUP-a nikada nije propisana za nailazak na prijelaz biciklističke staze ili trake preko kolnika. Potom nove izmjene Zakona o sigurnosti na cestama propisuju da su vozači bicikala dužni kretati se biciklističkom stazom ili biciklističkom trakom u smjeru kretanja, a ako one ne postoje što bliže desnom rubu kolnika. Ova izmjena također ide na uštrb sigurnosti biciklista jer biciklističke staze često ne postoje, a navedeni traženi što bliže desnom rubu kolnika je najopasniji položaj za kretanje na putu. Tamo se nalazi šljunak, staklo i drugi otpad, rupe, šahtovi, prijetnja parkiranih automobila, prijetnja opasnog pretjecanja kad za to nema dovoljnog mjesta, manja preglednost u zavojima i zašto zakonodavac u ovom članku za romobile i bicikle ne dopušta iznimku od kretanja što bliže desnom rubu kolnika kako predviđa na drugom mjestu u čl. 47. za vozače motornih vozila u situacijama gdje je držanje uz rub opasno. Zatim nove izmjene zakona propisuju da je vozač bicikla i osobnog prijevoznog sredstva koji se kreće biciklističkom stazom dužan prije stupanja na kolnik ceste koju namjerava prijeći kada biciklistička staza preko kolnika nije označena zaustaviti bicikl ili osobno prijevozno sredstvo i gurati ga kao pješak preko obilježenog pješačkog prijelaza. Taj je zahtjev problematičan i potpuno bespotreban. Naime, zakon situaciju u kojoj se biciklistička staza prekida na pješačkom prijelazu, iako bi morala biti u kontinuitetu, već adresira na način da već zahtjeva od biciklista da propusti vozila koja se kreću kolnikom. Dakle, ove dopune i izmjene umjesto da potiču biciklizam u svrhu smanjenja automobilskog prometa, u svrhu smanjenja zagađenja, u svrhu ispunjenja ekoloških ciljeva, ove izmjene dodatno otežavaju ionako tešku nezahvalnu i nesigurnu poziciju biciklista na našim cestama.
Ostanite ovdje molim vas, ovaj imamo dvije replika, prva je poštovane zastupnica Radolović.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice zastupnice, naveli ste zaista argumentirano i lijepo koje su zapravo možemo reći nove obaveze biciklista u prometu ne i njihova prava, pa mene zanima vaš komentar na informaciju koju ja imam da zapravo MUP uopće ili jako malo sudjeluje u cijeloj ovoj koordinaciji izgradnja cijele mreže biciklističkih staza po RH koja će se financirati iz NPOO-a i zapravo sve je prepušteno na dobru volju gradovima i županijama u koordinaciji sa Ministarstvom turizma ili Hrvatskim cestama koje preporučaju i gledaju tamo gdje se može kad se rekonstruira prometnica ili se izgrađuje nova prometnica u njihovoj nadležnosti da se osiguraju biciklističke staze.
Poštovana zastupnica Raukar Gamulin.
Zahvaljujem. Hvala vam kolegice. Da, problem svega ovoga što sam do sada govorila o biciklizmu naprosto je neshvatljivo da se još uvijek kao primarna stvar u izgradnji prometne infrastrukture zaista uzme razvoj što prije i što značajnije i što više upravo biciklističke infrastrukture kako u gradovima tako i izvan njih jer jedino izgradnjom infrastrukture i uređenim prometom i bicikala i romobila moći ćemo i uređenim prometom vozila moći ćemo urediti i promet pješaka tj. naše pješake onda zaista osigurati da budu isto tako jednakopravni sudionici u ovom prometu. A što se tiče ovog ekologije, zaštite zdravlja, onečišćenja, o tome da uopće ne govorimo koliko je to neophodno i potrebno i zato je u planu oporavka, ali vidjet ćemo, nadajmo se da će to biti bolje. Hvala.
Poštovana zastupnica Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice, dakle ponukana vašim zadnjim dijelom odnosno završnim riječima u pojedinačnoj raspravi htjela bih još jedanput naglasiti odnosno potencirati jednu drugu stvar. Puna su nam usta zelenog razvoja, zelenog plana, svaki put bez obzira koristi se ova govornica ili neki drugi način o svjesnosti Hrvatske, o svjesnosti ulaganja, neću reći da je već i određena količina sredstava iskorištene i realizirane pojedine biciklističke staze u pojedinim dijelovima Hrvatske koji su u smislu turizma, zelenog razvoja i sveg ostalog i onda dolazimo do stvarnosti. Dolazimo do ovakvog jednog zakona gdje se zapravo vidi da je, dobro je to pričati i dobro je to govoriti, ali negdje gdje možemo kroz nekakav konkretna zakon riješiti, omogućiti i definirati to ne radimo. Dakle, između ostalog nešto što trebamo poticati je i razvoj biciklističkih staza kao da je Hrvatska otprilike ko Australija, pa se biciklom i romobilom ne može doći između pojedinih gradova, može ako imamo uvjete.
Hvala. Poštovana zastupnica Raukar Gamulin. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Hvala i vama poštovana kolegice. Mi smo dovoljno i imamo godina da se sjećamo da je prije 20-tak, 25.g. udruge, zelene udruge koje su govorile o biciklizmu, o gospodarenju otpada, o zelenim gospodarstvima itd. su bile smatrane čuđacima nekim, nekim tako da kažem frikovima, to je sve bilo nešto marginalno potpuno ne prisutno a tada je već bilo malo kasno. Mi sada svjedočimo da se u mainstream politiku može govoriti o zelenim politikama, tranzicijama, onečišćenju dddd, došli smo do teorije, sad je samo pitanje da li imamo dovoljno pameti i razuma da nam neće trebati još 20 godina do prakse onda će biti kasno za vas gospodo vladajući. Eto, hvala.
Sada će govoriti poštovana zastupnica Sabina Glasovac potpredsjednica ovog doma.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnikom, još preostalih par kolegica, kolegica i kolega potpredsjednik, ako jedan od ciljeva ovoga zakona postići zacrtani cilj u Nacionalnom prometu sigurnosti cestovnog prometa koji je donesen za period od 2021. do 2030. godine, a to je smanjiti broj stradalih za 50% onda je logično da se kroz ovaj zakon traže rješenja kako na neki način unaprijediti, intenzivirati nadzor brzine, korištenja mobitela i vožnje pod utjecajem alkohola jer kao što smo već čuli u prijašnjim raspravama 95% slučajeva, smrtnih slučajeva na cestama zapravo su uzroci ova 3 faktora. Ono što je dobro i što naravno treba regulirati zakonom je i uspostava hitne helikopterske medicinske službe, dodatno vozačko osposobljavanje nakon polaganja vozačkog ispita. Jednako tako pohvalno je i što se na neki način zakonski reguliraju nove pojavnosti u samom prometu. Čuli smo kad govorimo i o električnim romobilima, ali i o autima danas autima koje je moguće poluupravljati na neki način da ne morate praktički ovaj cijelo vrijeme držati ruke na volanu, a danas sutra možda i nekakvih, nekakvih kak bi ja to rekla, robot taksija koje su već i neke tvrtke najavile za par godina da će postati naša stvarnost. I dobro je da tu idemo u korak s vremenom pa čak i ispred svog vremena. Međutim, ovaj zakon kao što sam već i u replikama spomenula postoje nekakve nelogičnosti, prostor za dodatno promišljanje to je zašto smo regulirali neke granice odnosno zaštitu, mislim svi se mi ne volimo osjećati sputano na nekakvim kacigama, pojasevima u automobilima, međutim ako štitimo bicikliste i vozače romobila onda zaista nije logično zašto štitimo samo one mlađe od 16 godina, a ne štitimo i one starije jednako tako. Ako je maksimalna dozvoljena brzina kojom se može kretati taj električki romobil, a kod nas nije predviđeno da se kreće u trakama odnosno kolnikom gdje se kreću vozila, nego ga stavljamo na neki način u pješačku zonu ili na biciklističke staze, a kod nas je vrlo mala pokrivenost biciklističkim stazama. Možda nije logično da i na jednak način tretiramo brzinu biciklista i brzinu pješaka i u nekim zemljama je normalno da se u toj pješačkoj zoni brzina električnih romobila zapravo svede na razinu ljudskih koraka. I treće ne manje važno pitanje kojem bih htjela posvetiti jedan dio svoje rasprave iako su kolegice i kolege dosta o tome raspravljali je upravo ovaj novi moment u kome se zapravo krenulo već 2018. godine s ukidanjem obveznog pregleda vozača kada napune 65 godina, međutim ostala je obveza koju da naš izabrani liječnik ili neki drugi liječnik prijavi MUP-u neke bitnije teže bolesti, teško narušeno zdravlje, težu promjenu zdravstvenog stanja i da na temelju toga pregled znači provodi medicina rada. Međutim, sada ovim zakonom to ukidamo, liječnici to više nisu dužni činiti, medicina rada postaje tek drugostupanjsko tijelo i zapravo od liječnika se traži da budu ti koji će biti oduzimači vozačkih, vozačkih dozvola i to na način da mu predlaže da se ne šalje više obavijest nego da pri svakom posjetu pacijenta procijene o sposobnosti i oduzimanje sposobnosti potencijalnog vozača, oduzima vozačku dozvolu, šalju to MUP-u odnosno vidim MUP kroz sustav i u principu dovedeni su u vrlo nezgodnu situaciju. Vi ste naveli razlog za ovakvo postupanje u administrativno i financijskom rasterećenju. Ovo što ja vidim, a vjerujem liječnicima, nema razloga ne vjerovati, da ovo neće dovesti do administrativnog rasterećenja, ali hoće do financijskog rasterećenja i to prije svega države i MUP-a. Pa ako je razlog da se na ovaj način opterećuju obiteljski liječnici da država nešto uštedi onda to ovdje naprosto treba jasno reći. Zašto? Bojim se da je ovo ponukano jednim događajem iz 2019. godine kada je kod Svete Helene jedan liječeni ovisnik bez kočenja se zabio u tročlanu obitelj. Nakon tog nemilog događaja zapravo njemu se nije dogodilo ništa, a liječnik je bio prekršajno gonjen plus naknada štete, kazna u iznosu od 5.000 kuna. Nakon tog nemilog događaja liječnici postaju, odlaze u paniku i utrostručava se broj prijava koji oni prijavljuju MUP-u sa 2.000 na 8.000 prijava. Od tih 8.000 prijava samo 2.000 su bile one koje su rezultirale oduzimanjem vozačke dozvole, a 6.000 prijava zapravo je morala platiti država jer su bile neosnovane. I ako je to razlog da se liši zapravo ovih plaćanja, ovih neosnovanih prijava gdje je liječnicima utjeran strah u kosti od ovog [[Upadica: Hvala.]] događa 2019. godine onda to treba samo ovdje pošteno reći.
Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Radolović. Ostanite, ostanite ovdje nemojte bježat. Ovaj prva je poštovane zastupnice [[Upadica: Aha, ima 3.]] Radolović.
Poštovana zastupnice, spomenuli ste pa ste me ponukali da vas pitam helikoptersku službu. Vjerujem da se sjećate da 2015. godine SDP-ova vlada je uvela pilot projekt helikopterske službe i zapravo nije bilo dana da ta služba nije bila na terenu. Prošlo je dakle 7 godina, mi još uvijek nemamo danas u Hrvatskoj iako praktički sve zemlje EU malo razvijenije i razvijene kao mi imaju helikoptersku službu, a znamo i sami da na sreću imamo jako razvedenu obalu u kojem tokom turističke sezone boravi jako velik broj gostiju, da imamo i udaljena mjesta i što vi zapravo mislite, molim vas jedan komentar da li će i kada će ova vlada napokon uspostaviti helikoptersku službu i jednaku razinu zdravstvene zaštite u svim krajevima lijepe naše iako sam već nekoliko puta u zadnjih godinu i pol dana za ovom govornicom čula da evo samo što nije od strane vladajući.
Hvala, iako helikopteri baš ne idu po cestama izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepo. Ma dobro, ja sam to spomenula, ali isto su dio prometa i doslovno život znače i spašavanje života znače. Pa gledajte, ta dinamika je takva kakva jest i ona naprosto nezadovoljavajuća, brojni su amandmani bili na proračun pisani u ovom HS-u u tih sedam godina kako bi se osigurala upravo ta između ostalog i zdravstvena skrb. Nije bilo sluha, ja se nadam da će sada biti samo što naprosto ne sviđa mi se način određivanja prioriteta ove Vlade gotovo u nijednom području, ali mi smo zbog toga očito opozicija, a oni su vladajući, a svi ćemo ceh platiti na izborima.
Poštovana zastupnica Grba Bujević.
Hvala g. potpredsjedniče. Nećemo o zdravstvu, malo ćemo o školstvu. Naime, kažu uvijek svi da je ponavljanje majka mudrosti, sa prvom pomoći se može jako puno napraviti, to ćete se sa mnom složiti. Oni koje treba učiti prvu pomoć su najmlađi od rane dobi, gotovo još od vrtićke dobi. Zašto se sustav školstava stalno opire inicijativama da se prva pomoć uvede kao možda obvezni, neobvezni apsolutno je svejedno kako u sklopu nekih sati čime bi ta djeca već naučila postupke prve pomoći zaustavljanja krvarenja svega onoga što treba i na taj način bi spasili ljudske živote. To bi bilo ja mislim dobro preventivno ulaganje koje bi dovelo u konačnici do nekih dobrih rezultata. Zašto to školstvo to ne želi prihvatiti? Osobno sam pokretala nebrojeno tih inicijativa.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Pa što se tiče obveznog predmeta to vjerojatno u ovom trenutku dokle god ne provedemo Strategiju obrazovanja znaosti i tehnologije na način na koji je ona zamišljena da se ide na nekakvo devetogodišnje obvezno osnovno obrazovanje u kome bi se onda učenici rasteretili 30% sadržaja, taj preostali sadržaj bi se na neki način „razmazao“ na devet godina i tu bi se ostavilo dosta prostora za kreativnost u svakom od predmeta, ali bi se ostavilo dosta prostora i za one nekakve međupredmetne sadržaje koji su našim učenicima prijeko potrebni za pripremu za život, životne stvari pa između ostalog i ovo. A što se tiče ovog dijela izvannastavnih aktivnosti, to se može na lokalnim razinama, ali evo pokušajte kod Vlade, kako bih rekla, založiti se kao zastupnica vladajuće većine da se vidi u kom dijelu se to može inkorporirati. Mislim da to neće biti realno kao obvezan predmet, ali kao nekakav sadržaj možda i uspijete u tome.
Poštovana zastupnica Raukar Gamulin.
Zahvaljujem. Govorili ste o liječnicima obiteljske medicine, g. državni tajnik je rekao da je u nekoliko navrata razgovarao sa upravo sa KoHOM-om pa evo ja bih podsjetila da je prije tri mjeseca u ovom sabor, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku imao tematsku sjednicu upravo na temu ovih izmjena i tu su došli predstavnici i KoHOM-a i Hrvatske liječničke komore i Hrvatske udruge medicine rada svi su jednoglasno ove izmjene proglasili izrazito problematičnim i molili su da ih se uključi u izradu izmjena i dopuna. Dapače, da ponovimo, KoHOM je pismeno zamolio uključivanje i dobio pismenu odbijenicu. Pa evo ja bih vas lijepo molila da to prokomentirate jer me podsjeća na reformu sustava socijalne skrbi kad je isto struka bila isto isključena.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Hvala. I ne samo na tu, dosta je zakona koji dolaze ozbiljni reformskih zakona koji zapravo se rade paralelno odnosno odnarođeno od struke što nikako nije dobro. Normalno da su ogorčeni, prvo zato što ih se nije uključilo, a drugo zato što je ovo zakon zapravo nedorečen. Znači u ovom zakonu se od njih traži na neki način da odaju liječničku tajnu, da narušavaju na taj način odnos povjerenja između pacijenta i liječnika, ponovno se izloži prekršajnoj možda i kaznenoj odgovornosti. Nadalje, nema nikakve sudske prakse koja bi pokazivala što će se tu događati. Ovi pacijenti mogu neometano ići privatnicima koji nemaju obvezu prijavljivanja kao njihovi obiteljski liječnici, nema pravilnika kako za koju bolest, u kojoj fazi tko će ocijeniti treba li ili ne, što će se dogoditi sa osobama kojima posao ovisi o vozačkoj dozvoli, da li uzimaju bolovanje, na koliko, kad je kontrolni pregled puno je tu neodgovornih pitanja jer ljudi sutra trebaju provoditi nešto, a nemaju zapravo … [[Govornica se ne razumije.]]
Hvala. Poštovana zastupnica Marić.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice. Iznijeli ste nekoliko bitnih stavki pa bih ih još malo razradila. Struka također govori da bi trebalo vratiti preglede vozača starijih od 65 godina. Prema podacima koja ja imam pregled košta 350 kuna oslobođeno od PDV-a što bi ipak u tim periodičkim razdobljima možda evo svakih par godina ipak pridonijelo određeni sigurnosti u prometu, a nije tako velika stavka. Druga stvar, nitko ne vodi računa o liječnicima obiteljske medicine 60+ koji su vrlo jasno rekli u više navrata što na tematskoj sjednici, što u javnim raspravama da upravo zbog ovoga zbog činjenice da se ne uvažava ono što struka predlaže da će oni biti prisiljeni otići u mirovinu. I treća stvar, dobro ste poentirali o tome smo već i govorili da zapravo MUP na ovaj način sebi smanjuje troškove …
[[Upadica Reiner: Hvala. Poštovana zastupnica Glasovac.]] putem … [[Govornica se ne razumije.]] Hvala.
Ovo prvo dvoje zapravo su bila retorička pitanja i potpuno ste tu u pravu kad govorimo o 65+ i o liječničkim pregledima starijih osoba na koje su navodno utjecali predstavnici nekih političkih stranaka da njih više ne bude, a koji zagovaraju upravo tu kategoriju građana. A ovaj treći dio, da treba to samo iskreno reći, ljudi nama je u interesu uštedjeti jer nakon tog nemilog događaja 2019.g. liječnici su se uplašili i više nisu prijavljivali ono što su trebali samo teže zdravstvene promjene nego su počeli prijavljivati i lakše kako ne bi sutra isto tako plaćali ceh kao i ova liječnica. I tu je najednom nastao taj bum znači vi ste od tisuću prijava imali najednom u godinu dana sedam tisuća prijava i od tih sedam tisuća prijava, osam, samo dvije tisuće su bile opravdane ostaju bio strah liječnika i to je MUP sve morao platiti i sada ostavljaju samo drugostupanjsko zapravo medicinu rada što će plaćati pacijenti i to je jasno kao bijeli dan i nije to problem i tim ljudima je trebalo to jasno reć.
Hvala lijepo. Slijedeći će govoriti poštovana zastupnica Renata Sabljar-Dračevac, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče, uvaženi tajniče sa suradnicima, suradnikom, kolegice i dvoje kolega je u ovom trenutku prisutno u dvorani. Evo ja ću nastaviti, pokušat ću nastaviti tamo, tamo gdje sam stala. Dakle, gdje je, gdje je nastao veliki problem, znači mi bismo trebali danas ovdje pred nama imati i te podzakonske akte zbog toga što bismo imali puno bolji uvid, ne bismo nagađali i ne bismo pretpostavljali. Jer ako gledamo npr. sustav Velike Britanije tu imate jasno razrađena pravila i ti pacijenti se dakle znaju svoje obaveze, znaju koja stanja trebaju prijavljivati i određeno je ipak i nekakav sustav vještačenja kojim se procjenjuje da li je njihova sposobnost da upravljaju sa motornim vozilom uredna ili, ili nije. Dakle, jasno se mora nama iz medicinskog dijela jako je bitno pitanje dijagnoza i pitanje medikamenata, mora se jasno napraviti uvid koji su medikamenti sporni, pazite neki se uzimaju jedanputa na dan i to najčešće navečer prije spavanja, da li je to problem, da li taj pacijent treba bit mu oduzeta, oduzeta dozvola jer ima problem sa usnivanjem i prosnivanjem odnosno ne može zaspat. I ja se onda još pitam drugo pitanje čemu nama služi medicina rada i vještačenje dakle ovoga specijaliste medicine rada ili još dodatno nekih specijalista koji sudjeluju u procijeni, tu bude i psihijatar i okulista, kardiolog, znači više njih tu treba donijeti neku odluku da li neko može upravljati motornim vozilom ili ne. Evo sad zamislite npr. mi imamo situaciju da se psihijatrijski pacijenti šalju na prisilno liječenje i sad da se jednog trenutka MUP odluči a čemu sad sve te silne komplikacije, silna ljudska prava, pa dovoljno će biti da liječnik opće medicine klikne u CEZIH-u da recimo psihijatrijski pacijent treba prisilnu hospitalizaciju jer ugrožava sebe ili druge. Ja sad karikiram, ali vam hoću reći vi ulazite u jednu domenu koja je problematična, remetite odnos relacije pacijenta i liječnika. To je odnos koji se temelji na povjerenju. Kako će vam netko iznijeti svoje probleme ako vam ne može vjerovati kad ste vi u poziciji, više gledam vašeg suradnika nego vas to vam je jasno, ovaj kad ste vi u poziciji da tom čovjeku oduzmete vozačku dozvolu vi ste egzekutor. To nije naš posao, mi smo vještaci, mi procjenjujemo stanja, a onda sustav kaže odnosno oni koji su u sustavu zaduženi da li neko ostaje bez vozačke dozvole ili mu vozačka dozvala ostaje. Zatim tu je još problem što se sva agresija tada će bit usmjerena prema liječnicima. Oćete vi policajca stavit pred ordinaciju liječnika opće medicine. Agresija će biti velika usmjerena na liječnika. I još je jako važno reći da znači vi imate ovdje prekršaje sa, kazna je od 1.500 do 5.000 kuna i najmanje zlo je ta kazna i nju je najjednostavnije platiti nego je problem u tome što ako ste vi kažnjeni po toj odredbi, nakon toga se može pokrenuti npr. kaznena odgovornost liječnika za nesavjesno liječenje, dakle može nastati građanska parnica i financijski se može teretiti tog liječnika i još nešto još važnije, osiguravajuća društva naplaćuju se od liječnika rađe nego od počinitelja saobraćajne nesreće. To je krenulo, ide amerikanizacija sustava i toga će biti više. Dakle, tako nešto ne možemo dozvoliti. Da, dobro, u članku, u čl. dakle 233 [[Upadica: Hvala vam lijepa]]
Imamo replike, prva je poštovane zastupnice Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Poštovana kolegice, dakle nas evo 10 saborskih zastupnica odnosno zastupnika je evo večeras i sudjelujemo na različite načine, a barem, barem prisustvom, od toga su 40% liječnici, od nas 10 je 40% liječnici. I glavnina rasprave koje imamo dakle osim romobila i teme romobila koji ima jedan aspekt je tema i problematika vezana uz ovaj zakon i uz liječnike. Ja ne mogu razumjet i neću to razumjet nikad da nije bilo dovoljno snage, energije i svega da se sjedne i da se razmotri koji je najbolji model. Dakle, ono što smo imali prilike čuti i što smo mi svi ko saborski zastupnici dobili, ja sam arhitekt neću ulaziti u stvari u koje je, ali tu nešto ne štima. Nešto, ja sam se nasmijala i rekla pa propišite svima apaurine neće moć vozit, al neće se nervirat mislim, ali to je zapravo sarkazam i nemoć reagiranja na ovo. Dakle, detektirat problem i kako ga riješit.
Hvala. Poštovana zastupnica Sabljar-Dračevac.
Zahvaljujem se na pitanju. Definitivno, osim komunikacije i razgovora nemamo ništa, ali pri tome kad komuniciramo mi se moramo čuti. Ako ja pričam i ako mene nitko nije u stanju čuti i ne želi apsolutno nimalo pomaknuti svoje stajalište, pa nije slučajno dakle te različite asocijacije liječnika nisu bile pozvane u dogovor u MUP. Pa naravno da su namjerno preskočene jer se je znalo kakve će probleme radit i šta će tražit. Oni već dugo muče muku sa time i mi ćemo tu imati definitivno ako ovako bude doneseno, ako ovo ne izmijenite do drugog čitanja, mi ćemo zaista imati velike probleme sa ovom situacijom. Mi to moramo prevenirati.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Kolegice Sabljar-Dračevac baš mi je drago da ste spomenuli Veliku Britaniju kao primjer. Evo ja ovdje imam slučajno jedan primjerak, znači ovo je izdano od njihove vladine zapravo agencije za izdavanje dozvola i vozačima i vozilima i ovo je taj vodič za zdravstvene profesionalce ili zapravo liječnike gdje je do u detalja naprosto su propisani protokoli za apsolutno skoro pa svaku zdravstvenu poteškoću kakav je to ozbiljan pristup. A mi donosimo jedan zakon gdje od obiteljskih liječnika, liječnika obiteljske medicine zapravo radimo prokazivače i policajce, ljude koje prisiljavamo odavati tajnu liječničku, narušavati taj odnos između pacijenta i njih samih profesionalaca bez da oni zapravo znaju na koji način postupati da ne pogriješe u cijeloj toj priči, što na koji način, na koje vrijeme, tko ih kontrolira, čemu podliježu, puno nepoznanica, a puno odgovornosti i obveza prebačenih na njih.
Poštovana zastupnica Sabljar-Dračevac.
Da, zahvaljujem se na pitanju. Da, vi imate sustave u kojima je to jasno definirano, jedan od njih je Velika Britanija i pogledajte koji je to volumen tog vodiča ako on razrađuje svaku situaciju. Dakle, tu ima puno toga što se individualno mora procijeniti. Procjenjuje onaj koji je osposobljen da to procjenjuje. Kako bi to izgledalo? Ja jesam psihijatar, ja se bavim psihoterapijom, da ja sad počnem odjedanput vještačit na sudu zato što je to unosno, a bez da sam prošla edukaciju. Dakle, ti ljudi ili moraju biti educirani ili pravila moraju biti jasno napisana ili nemojmo raditi probleme kad već imamo medicinu rada koja to radi dobro, profesionalno i dugi niz godina.
Poštovana zastupnica Marić.
Hvala lijepa. Evo kao što si je i kolegica Glasovac pripremila ovaj primjer iz Velike Britanije imam ga ja ovdje, pa onda državnom tajniku možemo svakako ustupiti sve ove pisane dokumente ako ne znaju sami, da im onda evo damo kakvi su primjeri vani u drugim uređenim europskim zemljama. Druga stvar, već smo u više navrata istakli da bez odgovarajućih pravilnika u kojem bi se definirala konkretna stanja bolesti, lijekovi koji mogu utjecati na sposobnost vožnje, mislim da nema govora uopće u primjeni ovog zakona. A čak i kada takve stvari se i definiraju, kako ćete vi uopće kao liječnik da li bolnički, da li obiteljski znati u datom trenutku hoćete li lijek primjeriti, primjer za … [[Govornica se ne razumije.]] pet dana, deset dana, hoće li pacijent to koristiti kako ste mu savjetovali ili će si malo poduplati dozu. Osim toga lijekovi nemaju djelovanje [[Upadica Reiner: Hvala. Poštovana zastupnica Sabljar-DRačevac, izvolite.]] 24 sata, dakle to su problemi.
Hvala vam.
Zahvaljujem na pitanju kolegice. Gledajte, ja mislim da bi bilo korektno od predlagatelja da je danas došao sa tim, to nisu trebali biti podzakonski akti, to je trebalo biti jasno, transparentno, to je trebalo ići u javnu raspravu, mora se to sve znati unaprijed. I da smo to tako napravili, sasvim sigurno bi problema bilo puno manje nego što ih je u ovome momentu. Naravno to će se dogoditi u nekakvoj tišini, bez ove pozornice, bez mogućnosti da se utječe na taj pravilnik odnosno napisat će ga samo oni u Ministarstvu zdravstva bez konzultiranja sa bilo kim drugim.
Sljedeća će govoriti poštovana zastupnica Anka Mrak Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Dakle, kad mi kao opozicijski saborski zastupnici izlazimo za ovu govornicu ili dajemo neke prijedloge onda znamo da nam se ti prijedlozi neće uvažiti. I ja sam u nekoliko navrata s ove govornice izgovorila riječi probajte, nije vezano uz nekakav stav svjetonazorski ili bilo šta, ako ne ako nećete prihvatiti nešto odradite. I evo 16.veljače 2022. u 23,00 sata ja mogu reći da danas mogu pokazati zadovoljstvo s dvije stvari. Jedna stvar, zamislite Vlada je odlučiti smanjiti PDV na higijenske uloške odnosno menstrualne potrepštine s 25 na 13%, ali doći ćemo mi do nule, nećemo odustati. I druga stvar, vidi čuda konačno je došao i prijedlog zakona gdje se regulira tema romobila i sad ću govoriti o romobilima. Ta tema romobila nije od jučer, ta tema romobila je već neko vrijeme. Kod nas u prometu imali smo unazad nekoliko mjeseci je čovjek poginuo na romobilu. Tad sam rekla regulirajte jer nije regulirano područje, regulirajte, nemojte dopustiti da netko sljedeći, šta kod nas treba neko poginut pa da onda nama dođe ne znam od kud u kud i kažemo to treba regulirat i Vlada je odlučila to regulirat na određeni način. I ovu pojedinačnu raspravu ću iskoristiti za konkretne ideje i konkretne prijedloge. Prva stvar, morate definirati nošenje kacige, ne možete definirati nošenje kacige do 16 godina. Svi koji se voze romobilom ili koriste romobil jel imaju 16 ili 66 moraju nositi kacigu. Ja sam nedavno kod sebe doma je gospođa, gospođa je našla sam ju odnosno stradala je od pokupio ju je čovjek koji je vozio romobil koji je imao preko 70, a ona je bila tu negdje, imala je krvava koljena i ništa strašno, ali to je činjenica koju smo imali. Dakle, to je prva stvar koju treba napravit i ako to, ja se duboko nadam da ćete do drugog čitanja to zaista i definirati na taj način pa neće biti potrebno amandman i da odbijate taj amandman onda jedanput kad postanete svjesni dođete tu s tim amandmanom pa se onda osjećam ko moja mama koja mi je 100 puta u životu rekla, rekla sam ti i ja to nastojim ne govorit, ali se sad već ja nalazim u toj situaciji. Druga stvar, to je ono što je uvažena zastupnica kad je govorila u ime Kluba HDZ-a rekla pitanje obveznog osiguranja. Ja se nadam da će to biti aktivnost od kolega iz HDZ-a pa će se i to definirati ovdje. I treća stvar koju je potrebno napraviti. Dakle, kod nas su prometne površine po kojima se mogu kretati romobili i druga vozila, nogostup ili pločnik, biciklističke staze i trake i kolnici. Dakle, ono se danas kreću, kreću se, neki se kreću kolnicima, neki se kreću po pločnicima, a neki se kreću po biciklističkim stazama odnosno trakama. Kad se kreću po biciklističkim trakama i stazama kreću se s biciklima, kad se kreću po pločnicima s pješacima, a kad se kreću po kolnicima onda se kreću pod pretpostavljam traci odnosno biciklističkoj stazi i mi tu trebamo definirati odnosno vi trebate definirate zakonom različite brzine kojima se mogu kretati. Kad ste obrazlagali zakon u obrazloženju točno navodi kako neke zemlje imaju regulirano i kako imaju regulirano različite brzine. Ajdemo to regulirati jer činjenica da se romobili tu kreću, to je činjenica koju vi ne možete zanemariti, ajdemo to regulirati. Jednako tako bilo bi izuzetno dobro regulirati odlaganje odnosno stavljanje parkiranja navedenih vrsta vozila ako se iznajmljuje kao rent a car vozilo, dakle praksa velikih europskih gradova jednako tako. I ja ću, ovo što čitam s papira je ono što je meni vlada u odgovor pisala kad sam ja išla s prijedlogom zakona što bi trebalo detaljnije regulirati. Pa ja sad koristim taj dopis da još jedanput ponovim što bi trebalo. Dakle, ako bi trebamo onda kad sam ja pisala prijedlog zakona onda sam sigurna da bi to trebalo regulirati sad kad ga vlada dala jer je onda ukazivala na te, na te stvari odnosno taj problem. I kaže da jednako tako treba definirati da bi bilo dobro definirati je način evidencije, prijavu i označavanja. Ono što ja mislim da treba regulirati 3 stvari, a to je obvezno nošenje kacige, tema kao što sam već rekla obveznog osiguranja i definirati brzine kojim se mogu kretati, a onda će se u drugoj fazi vidjeti koja su iskustava i regulirati neke druge stvari. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Raukar Gamulin.
Zahvaljujem. Poštovana kolegice ja vam se odmah ispričavam i svima ovdje što neću na vašu konkretnu raspravu sada, al budući da mi je zadnja prilika, a mislim da je to važno reći, mi svjedočimo i po podacima se zna da nam nedostaje liječnika obiteljske medicine, znamo da je prosjek godina 52 obiteljskih liječnika, znamo da je 33% starije od 60 godina. Ovakve izmjene zakona kojim stavljaju na liječnike opće medicine nešto što je sa njihovim poslom potpuno neprihvatljivo jer postoje liječnici medicine rada, a s obzirom da ih nemamo za predvidjet je da ih ćemo imati još manje jer tko će se u opće dati u liječnike obiteljske medicine pod takvim uvjetima npr. ovoga zakona. Pa evo oprostite molim vas da prokomentirate. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Dakle, već je kasno, idemo već u drugi dan pa možda se malo našalim. Danas je jedan zanimljiv dan za raspravu u Hrvatskom saboru. Imali smo 2 točke koje je vezano uz obrazovanje i druga, dakle jedno je bilo strukovno obrazovanje i drugo je bilo vezano uz priznavanje diploma, pa možda je tu rješenje. Možda ćemo kroz to priznavanje stvarno se otvoriti i imati temu da nam dođe i da dođu i nekakvi drugi ljudi iz nekih drugih zemalja, ali zaista to je samo šala odnosno u kontekstu koji je. Ja ne mogu razumjeti, stvarno ne mogu razumjeti da se nije u stanju sjesti za stol i da se nije u stanju za stolom probati riješiti taj problem. Ako svi ukazuju da je taj problem, pa nisu svi blesavi. Dakle, postoji problem, namjerno sam u replici rekla mi u ovom trenutku još uvijek imamo 40% od nas koji smo saborski zastupnici koji raspravljamo su liječnici. Ukazuje se da je to problem, ukazuje se da to treba riješiti kao da se iz inata ne želi riješiti, ne znam drugo.
Poštovana zastupnica Grba Bujević.
… [[Govornica naknadno uključena.]] potpredsjedniče, kolegice Mrak Taritaš, vezano uz kacigu iznad 16 godina apsolutno podržavam. Potpuno je svejedno da li udariš s glavom kad imaš 14 godina ili udariš s glavom kad imaš 45, a još je opasnije kad imaš 70 zato što elasticitet kako pada tako ozljeda lakše nastane. Dakle, to sam i na odboru na kojem sam sudjelovala, to sam jasno dala do znanja da kao zdravstvenjak i onaj koji kao hitnjak vidi toga puno, dakle svejedno je i trebali bi svi nositi kacigu. To mislim da je sasvim u redu. Jednako tako slažem se sa vama vezano uz osiguranje, to je nešto što je zaista potrebno i puno puta se ne složim, ali ovaj puta se slažem sa vašom raspravom.
Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice ovo nekako vaša rasprava odnosno vaša replika odnosno bolje rečeno konstatacija budi nadu da će to biti regulirano. Ja moram, iskoristit ću ovo i reći situaciju na jednom odboru paralelno je bio prijedlog zakona koji je dala vlada i ja imam sad ponovno isti prijedlog zakona koji sam imala u bivšem sazivu sabora za izmjenu zakona koji se isključivo odnosi na romobile. I sad se radi raspravi na odboru i sad raspravljamo, između ostalog raspravljamo na temu nošenja kacige. U mom prijedlogu je obavezno nošenje kacige bez obzira na godine. U vladinom prijedlogu je nošenje kacige do 16 godina. I mi sad odnosno ja sam predlagatelj, članovi odbora raspravljaju i znate dođe do glasanja i znate kako se glasa. Glasa se za vladin prijedlog zakona za, a moj se odbija, pri tom smo raspravljali o kacigi i problem nošenja kacige i svi smo se složili da to treba biti. Nadam se da ćemo to ispraviti do drugog čitanja.
Poštovana zastupnica Sanja Radolović.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Pa kako bite mogli nastavit ovaj svoj odgovor, ja ću vas opet malo pitati o kacigama. Evo i sami ste rekli zapravo, kolegica tu i vladajuće stranke kaže da je ona, da svi nose kacige, pa što se onda dogodilo na tom odboru. Da li oni moraju samo klimat glavom kad ovoga oporba da neki prijedlog jer meni zaista nije jasno zašto vi mislite da oni nisu odmah stavili da kacige moraju svi nositi? Da li to zapravo njih nešto košta kao vladu? Da li oni se stalno boje nekakvih financijskih sredstva koja će morati osigurati u državnom proračunu jer ja zaista ne vidim nikakvu prepreku, znači korisnici će si sami financirat svoje kacige, a za vladajuće se ništa loše neće dogoditi osim što će se spasiti pokoji ljudski život. Evo, zahvaljujem.
Povredu Poslovnika digla je poštovana zastupnica Grba Bujević. U čem je povrijeđen Poslovnik?
Hvala gospodine potpredsjedniče. 238., neka se kolegica bavi sa svojom strankom, sa svojim interesima i sa svojim razmišljanjima. Nije njezino da uopće razmišlja o tome šta radi HDZ i šta misli HDZ. Kolegice gledajte svoja posla i nemojte provocirati u ovo doba, ovdje smo konstruktivno da nešto doprinesemo razvoju svega onoga o čemu ovise ljudski životi. I prestanite se zabavljati.
Dobro, naravno to nije povreda Poslovnika, dobijate opomenu ovaj, vi inzistirate na povredi Poslovnika, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Članak 238., ja ću samo reći da je kolegici bilo stalo do ljudskih života onda bi glasala za prijedlog kolegice Anke Mrak Taritaš i podržala bi da svi koji sudjeluju u prometu električnim romobilima moraju nositi kacige, a ne bi dizala ruku onako kako joj kažu s Markovog trga samo sa suprotne strane.
Odlično, temeljem Članka 241. stavak 1. izričem mjeru udaljenja sa sjednice za današnji dan. Molim vas izađite van. Poštovana zastupnica Taritaš, odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, ja ću probati odgovoriti na repliku na koja je bila i tema je nošenja kacige. Morate samo biti jako uporni i morate jako inzistirat i morate jako govorit, ako jako ste uporni onda morate otrpiti i raspravu u kojoj raspravi vam se govori o tome da se PDV na higijenske uloške ne treba smanjivati, govori vam se o tome da su higijenski ulošci sa mirisom lavande, ruže i svega ostalog i onda doživite vrlo brzo 2 mjeseca iza toga PDV smanjen s 25 na 13% i ponavljam doći ćemo i do nule. Jednako tako vezano uz romobile, morate otrpit da vam netko raspravlja i kaže da, treba nosit kacige i sve ostalo i onda kad je glasanje glasate protiv toga, ali doći ćemo mi do toga i u ovom će i u drugom čitanju će biti kaciga i bit će osiguranje i u jednom trenutku će i biti definirana način na koji se vozi po dakle po pločniku, po pješačkoj stazi, doći ćemo mi i do toga da će se možda za romobile morati i neke druge stvari. Samo moramo biti uporni i strpljivi.
Završno će u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić. Izvolite.
Hvala lijepa, hvala lijepa poštovani potpredsjedniče sabora. Evo nekoliko završnih …
Ajmo se smiriti jer ima vas dvije i pol i još govorite iz klupa.
Molim vas da mi se zaustavi vrijeme, molim vas vrijeme mi vratite.
Ma dobro dobit ćete vrijeme bez brige, možete što se mene tiče do 1 u noći govoriti. Izvolite.
Ak vi imate snage nema problema. Dakle, htjela bi završno podcrtati nekoliko važnih stvari o kojima je puno bilo riječi, ali mislim da treba ponoviti državnom tajniku odnosno svima koji će raditi na nadamo se poboljšanju za drugo čitanje. Dakle, izmjene i dopune Zakona o sigurnosti prometa na cestama donose promjene koje dramatično utječu na liječnike obiteljske medicine odnosno na kompletnu struku na odnos liječnika i pacijenta, na zdravlje građana koji će zbog ovakvog zakona izbjegavati odlazak liječniku te posebno na sve skupine profesionalnih vozača i osoba koje upravljaju motornim vozilima. Nažalost, praktički niti jedan prijedlog struke u e-savjetovanju nije prihvaćen glede ovoga liječničkih pregleda jel, te je na takve nedostatke potrebno ukazivati sve dok se ne zaključi što je posao specijalista obiteljske medicine, svih drugih liječnika, specijalista medicine rada, a što administrativni posao nadležnih službi. Neosporna je odgovornost liječnika ali je primarna i najvažnija osobna odgovornost građana koji trebaju kada im liječnik ukaže na to da njihovo zdravstveno stanje može predstavljati opasnost za njih i druge osobe u prometu i da ne bi trebali voziti moraju to isto prihvatiti, prestati privremeno voziti, a u slučaju da isto prekrše i ugroze sebe i druge sudionike u prometu snositi zapravo za to odgovornost. Slijedeća stvar svakako definirajte vrlo jasan pravilnik prije drugog čitanja, posjednite kolege iz strukovnih udruga i nađite zajednička rješenja jer bez pravilnika nema zapravo kvalitetnog zakona. Već je bilo govora o kutiji prve pomoći, tu bih svakako rekla da i mi kao klub smatramo da bi svako vozilo stvarno trebalo imati standardiziranu kutiju prve pomoći i da se sadržaj te kutije treba obnoviti svakih 5 godina. Govorila sam ja već isto u ime kluba da treba zapravo propisati kacige i za starije od 16 godina, a ne samo od 16 tj. do 16 godina. I na kraju državni tajniče lijepom molim olovku u ruke i sad si zapišite ono što vam …/nerazumljivo/…… evo ja ću sad …/nerazumljivo/… ponoviti, Članak 233. dakle u stavku 3. kada se utvrdi trajno zdravstveno stanje, oštećeno zdravstveno stanje zbog kojeg vozač više nije sposoban upravljati vozilom, liječnik koji je obavio pregled ili je liječio vozača te izabrani liječnik će izdati o tome pisano upozorenje vozaču dakle …/nerazumljivo/… struka savjetuje te će obavijestiti o tome policijsku upravu ili postaju u kojoj vozač ima prijavljeno prebivalište odnosno privremeno ili stalno boravište. Nadalje, iza Članka 233. stavka 3. predlažemo da se dodaju novi stavci 4., 5., 6., 7., 8. i 9. i sad bi u članku tj. u stavku 4. bi bilo rečeno da u stanjima kada vozač privremeno nije sposoban sigurno upravljati vozilom, liječnik koji je obavio pregled ili liječio vozača bi izabrani liječnik izdat će o tome pisano upozorenje vozaču. Peto, vozač kojem je izdano pisano upozorene iz st. 4.ovog članka ne smije upravljati motornim vozilom u razdoblju trajanja navedenog upozorenja i neće se upućivati na ponovni liječnički, a šesto, to upozorenje se pohranjuje isključivo u medicinskoj dokumentaciji u pisanom obliku, a liječnik koji je obavio pregled ili liječio vozača … izabrani liječnik su dužni na zahtjev policijskih službenika dati upozorenje na … [[Govornica se ne razumije.]] Sedmo, predlažemo da bi obavijest policijskoj upravi ili postaji iz st. 3.ovog članka koji predlažemo da se to dostavlja u obliku obrasca koji je propisan pravilnikom ministra. Zatim osmo, da se novčanom kaznom od dvije do pet tisuća kuna kazni za prekršaj osoba koja postupi suprotno odredbi st. 5.ovog članka i deveto da ministar nadležan za zdravstvo u roku od tri mjeseca, dakle ne duže nego tri mjeseca od stupanja na snagu ovog zakona donese pravilnik kojim će se definirati zdravstveno stanje vozača koje trajno ili privremeno onemogućuje sigurno upravljanje vozilom. Dakle, ovdje smo dali krajnji rok tri mjeseca, iako podcrtavam da bi već konačne odredbe tog pravilnika trebale biti definirane i prije samog drugog čitanja. Tako da evo završno, poslušajte sve ono što vam je govoreno i na tematskoj sjednici, u javnom savjetovanju, što vam je govorila struka, udruge pacijenata, mi iz oporbe i u krajnjoj liniji evo na ovoj višesatnoj raspravi. Hvala lijepa.
Sad će završno u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Mario Kapulica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče HS-a, poštovane kolegice zastupnice. Evo mi smo uoči danas uoči ove rasprave imali i sjednicu saborskog Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost gdje smo razmatrali izvješće Hrvatske policije za 2020.g. pa onda i onaj segment koji se odnosi na sigurnost u prometu i to je izvješće dobilo pozitivnu ocjenu, nitko nije bio protiv, bilo je nekoliko suzdržanih glasova. I opća ocjena je da policija dobro radi svoj posao, da je postigla i postiže napredak u smislu sigurnosti prometa na cestama. I sada imamo pred sobom raspravu o jednom zakonu o kojem je raspravljao matični odbor u kojima su pojedini zastupnici također iznosili svoje prijedloge, ali mi smo taj zakon pustili u proceduru u prvo čitanje, tako da bi se i u raspravi u ovom Domu mogli iznijeti svi prijedlozi i mišljenja koja onda naravno će predlagatelj razmotriti. Prema tome, nismo mi na odboru usvajali ili ne usvajali zakon nego smo ga pustili u proceduru da o njemu možemo raspraviti. Dakle, kada je u pitanju ova tematika postoje obveze kojih se ljudi u prometu moraju držati i za sve te obaveze postoje i neke zapriječene sankcije. Možete recimo imati položeni vozački ispit, ali to nije dovoljno, morate uz sebe imati vozačku dozvolu jer ako je nemate platit ćete kaznu. Kaznu ćete platiti i ako je niste na vrijeme produžili, to ne znači da ne možete ... [[Upadica se ne razumije.]] tako je, to ne znači da niste sposobni upravljati motornim vozilom i naravno ako ste političari onda će to biti i više od novčane kazne, jel tako, tu se slažemo. Dakle, mi u Zakonu o sigurnosti prometa na cestama imamo obvezu imati prvu pomoć u vozilu, znamo da ona mora zadovoljavati određene standarde, znamo da mora biti valjana, ali nije predviđeno ni tko kontrolira imamo li mi tu prvu pomoć niti je zapriječena nikakva sankcija. Mi u Klubu zastupnika HDZ-a držimo kako je obveza da imamo kutiju prve pomoći bez toga jednako ozbiljna kao da nismo predvidjeli tko kontrolira obvezu korištenja sigurnosnog pojasa u vozilu ili zabranu nepropisnog korištenja mobilnog uređaja, a da za to nije predviđena nikakva sankcija niti je definirano tko zapravo to kontrolira. Pa naravno da to imamo li kutiju prve pomoći u automobilu ili ne, ne utječe na sigurnost vožnje, ne utječe na sigurnost vožnje ni to imamo li trokut ili dizalicu, to ne utječe na sigurnost vožnje, ali oni nam trebaju ne da bi sigurnije vozili nego ako se nešto na cesti dogodi. A deseci tisuća naših sugrađana koji na godišnjoj razini što teže, što lakše stradavaju u prometnim nesrećama pokazuju da je takvih situacija dosta puno. Zato pozivamo predlagatelja da ozbiljno razmisli o ovoj temi, da ispravi ovu nelogičnost na koju je na neki način već upozorilo Ministarstvo zdravstva i Hrvatski crveni križ i Gospodarska komora. Ako je sigurnost prometa na cestama jedna od temeljnih zadaća policije, a je, onda to ne podrazumijeva samo smanjivanje štete na karoserijama, ne podrazumijeva samo mjere koje će dovesti do smanjivanja broja unesrećenih nego i mjere koje će osigurati da unesrećenima pružimo nužnu prvu pomoć koju uostalom kako je to rekao kolega Škoro i uvjet za polaganje vozačkog ispita. Sve što može smanjiti tragične posljedice kada se nesreća već dogodi, a uvijek će se nesreće događati, ne smije izaći iz fokusa našeg interesa. Dakle, pozdravljamo anticipiranje novih okolnosti u prometu, novih prometnih sredstava, popunjavanje praznina u tom smislu, regulaciju bez koje ulazimo u zonu nesigurnosti i nedorečenosti. Zato pozivamo predlagatelja da iskoristimo ovu priliku i riješimo i neka temeljna pitanja koja su još uvijek ostala nedorečena. Također apeliramo na pažljivu razradu pravilnika koji ćete u suradnji s Ministarstvom zdravstva donijeti kada je riječ o proglašavanju privremene nesposobnosti upravljanja vozilom. Zbog privremenog zdravstvenog stanja koje su to bolesti, koliko traje ta privremenost kako ne bi imali neujednačen pristup. Ovo je važno za svakog vozača, a kamoli za [[Upadica Reiner: Hvala.]] profesionalne vozače. Hvala vam lijepo.
U ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata završno će govoriti poštovana zastupnica Marina Opačak Bilić. Izvolite.
Još jednom hvala potpredsjedniče. Pa evo ja ću iskoristiti i ovu priliku završne riječi i osvrnut se još jednom na ove predložene izmjene. A evo vidjeli smo i u uvodnim izlaganjima klubova da jedan dio zastupnika iz vladajuće koalicije zapravo poslao poruku kako je dio izmjena neprihvatljiv i evo da kažem tako loš. U najvećem dijelu to negodovanje se oslanja na dio uvođenja već preopterećenim liječnicima obiteljske medicine, uvodi im se obveza prijavljivanja pacijenata koji zbog primjerice, evo zbog korištenja pojedinih lijekova možemo reći blažih lijekova, postoji mogućnost da će doista doći u situaciju da će im se oduzeti pravo na upravljanje vozilom, a čuli smo ranije u replikama da to takav utjecaj mogu imati doista vrlo blagi lijekovi koje svakodnevno koristimo ili za alergije ili glavobolju ili evo čak prehladu ili žgaravicu. I doista je nevjerojatno da se prilikom izrade ovakvog prijedloga nisu uključili medicinska i zdravstvena struka jer je prijedlog baš u ovom dijelu koji sam spomenula i u ovakvom obliku doista apsurdan i nikako nas ne zadovoljava odgovor da će se bolesti i lijekovi koji će ovim odredbama biti obuhvaćeni bit doneseni tek naknadno pravilnikom. Evo i uvodno smo rekli što se tiče nekih izmjena, dobro je da su konačno došli na dnevni red sabora i da se neka pitanja urede i evo ponovit ću da pozdravljamo namjeru za definiranjem nove kategorije vozila koje obuhvaća i električne romobile te na taj način uređuje i regulira prometovanje ovim alternativnim oblicima prijevoza. Zaključno ću evo po pitanju prometovanja upravo tim malim električnim vozilima spomenut pitanje osiguranja od naknade štete trećim osobama i evo uvođenje obveze kacige za sve i nadam se da ćete razmotrit i uvažiti takav prijedlog. Zakon je u prvom čitanju, mi vjerujemo i očekujemo da ćete čuti i glas zastupnika danas ovdje iz ovog Visokog doma i s ove govornice i da ćete uvažiti naše konstruktivne i korisne prijedloge i evo nadam se da ćete iskoristiti vrijeme do drugog čitanja za dodatno promišljanje i za dodatne izmjene te da će konačni prijedlog zakona biti puno prihvatljiviji od ovog sada. Hvala.
Hvala lijepa. Time zaključujem raspravu o ovoj točci, o njoj ćemo glasovat kad se steknu uvjeti. Mi ćemo nastaviti s radom sutra u četvrtak u 9,30, a prva točka bit će Prijedlog Strategije poljoprivrede do 2030.g. Želim vam ugodan ostatak noći. SJEDNICA PREKINUTA U 23:35 SATI U ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta govorit će poštovani zastupnik Davor Dretar, izvolite.