Predsjedavajući ja bih zamolio stanku u ime kluba MOST-a nezavisnih lista o aktuelnoj političkoj situaciji u Hrvatskoj. Hvala.
Može. Kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče Sabora, u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e tražim stanku u trajanju od 10 minuta kako bih progovorio o vanjsko-trgovinskom deficitu.
Može. Ako je to sve, onda imamo stanku do 9 sati i 45 minuta. STANKA U 9,35 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,45 SATI]] Nastavljamo s radom. Prvi je u ime Kluba zastupnika Most-a nezavisnih lista zastupnik Božo Petrov. Izvolite.
Hvala. Kolegice i kolege zastupnici. Imamo li viziju kakvu mi zamišljamo Hrvatsku za 10 ili 20 godina? Možda se takva Hrvatska ponešto i razlikuje od čovjeka do čovjeka i njegovih snova, ali vjerujem da su principi kako mi zamišljamo tu bolju Hrvatsku, tu drukčiju Hrvatsku zapravo isti. Mislim da će svako od nas vidjeti kao jako, socijalno osviještenu, da ćemo je vidjeti učinkovitu, pravednu, transparentnu i okrenutu budućnosti. Sada zamislite takvu Hrvatsku i pokušajte usporediti sliku današnje Hrvatske i takve Hrvatske. I izgleda li vam današnja Hrvatska poput pored takve Hrvatske kao oronuo starac? Kada maštate o takvoj Hrvatskoj, a vjerujem da imate i plan kako ćete postići takav cilj, imamo li mi zajednički plan za bolju Hrvatsku, imamo li slučajno strategiju razvoja po sektorima zajednički u Hrvatskoj? Danas imate prosvjed ispred Ministarstva zaštite protiv TE Peruća i taj prosvjed tu inicijativu je podržalo 60 vrhunskih znanstvenika i stručnjaka. Jel itko pitao te stručnjake i znanstvenike išta prije nego su pustili u promet takvu izgradnju? Neću ni govoriti o vanjskoj politici, tu nedostaje banalnija stvar u pozicioniranju poput strategije očuvanja hrvatskog naroda u BiH što je u vanjskoj politici po meni politički najvažnija stvar, najvažnija stavka za budućnost. Kada maštate o takvoj Hrvatskoj vidite li je pustu i ili punu života? Hrvatska puna života jel vam poznat slogan? Što bi na taj slogan danas mogli reći ljudi koji odlaze iz Hrvatske, poglavito Slavonci ili Hrvati iz BiH koji također odseljavaju. U konačnici, ono što je najvažnije kada zamišljate takvu Hrvatsku jeli tu Hrvatsku vode mladi ili stari? Alvin Toffler je jednom napisao Skrivena poruka koja se komunicira većini mladih ljudi od društva u kojem se nalaze jest da oni nisu potrebni, da će društvo ili država sama napredovati dok oni u nekoj udaljenoj vremenskoj točki budućnosti kao stariji ne preuzmu upravljanje. Ali činjenica je da to ne ide tako lagano i samo od sebe, zato što mi ostali trebamo svu energiju, inteligenciju, maštu i talente koje mladi ljudi mogu dati kako bi smanjili naše probleme. Pokušaj društva da samo razriješi vlastite očajne probleme bez pune participacije čak i vrlo mladih ljudi je imbecilno. Ako nakon cijele analize definiramo da nemamo budućnost, imamo li mi zapravo slobodu. Neki su sa svim do sada trgovali pa i sa budućnosti da bi imali privremenu sigurnost i osobnu korist. Franklin je jednom rekao „Oni koji mogu odustati od temelja slobode da bi privremeno stekli zaštitu i sigurnost ne zaslužuju ni slobodu, ni sigurnost“. I zato pored takvih biram mlade i struku, biram budućnost, a ne privremenost i podržavam sve takve inicijative i mladih i struke koji će prodrmati ovo društvo. Poput ove današnje inicijative „Mladi za BiH“ ne znači da su uvijek u potpunosti u pravu, postoje stvari koje se mogu promijeniti i doraditi, ali oni čine promjenu koja je potrebna ovom društvu, da ovo društvo i njegovo djelovanje bude čistije, da bude bistrije. Oni jedini mogu garantirati nama budućnost. Hvala.
Druga rasprava Klub zastupnika Živog zida i SNAGA-e poštovani kolega Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče Sabora. Uvažene kolegice i kolege. Naša Vlada se posljednjih mjeseci hvali nekakvim mršavim rastom, ali istovremeno ne želi reći da je sav taj rast poništen drugim parametrima. Konkretno, nešto malo nam je porastao izvoz, ali i istovremeno je još više porastao uvoz i tako ustvari imamo još goru situaciju, još veći deficit nego smo imali prijašnjih godina. Primjerice ove 2017. godine uvoz hrane je povećan za čak milijardu kuna ili za oko 10% i trenutno iznosi 11,5 milijardi kuna. negativna bilanca Hrvatske uvoz-izvoz hrane iznosi čak 1 milijardu eura. Dok mi ovdje u Saboru danima raspravljamo o nebitnim stvarima poput nekakvih eu uredbi, direktiva i hvalimo se kvazi domoljubljem, istovremeno preko granice prelaze desetine tisuća šlepera, pazite desetine tisuća šlepera koji nam dovoze hranu vrlo upitne kvalitete, što je samo još jedan pokazatelj stravičnih rezultat rada ove Vlade koja baš u ovom slučaju slikovito prikazuje na koji način se izdaju nacionalni interesi. Uvozimo svašta, a u pravilu ono što sami imamo i čega bismo mogli dovoljno proizvesti rajčicu, crveni luk, zelenu salatu, krastavce, grah, papriku, grožđe, jabuke, kruške, med, nema čega nema. Uvozimo životinjske dlake, uvozimo mahovinu, uvozimo granje, uvozimo čak i lišće. Da li je doista potrebno Hrvatskoj da uvozi lišće. S druge strane voćnjaci nam stoje neobrani, mljekari zatvaraju OPG-ove, ljudi čak bacaju svoje plodove ili ih zaoravaju jer ne mogu dobiti niti jednu kunu po kili. Mogu dobiti 60, 70 lipa a to im jednostavno nije isplativo. Talijani nam vade ribu iz našega mora, ono malo ribe što nam preostane mi izvezemo da bismo nakon toga uvozili treće razrednu stranu ribu. Znači recimo hrvatsku tunu izvezemo van a onda uvozimo neku tunu puno slabije kvalitete i puno jeftinije. Izvana nam dolazi svašta, evo dolazi nam sir po 16 kuna. Recite mi kako je moguće dobiti sir za 16 kuna ako za njega treba, za jednu kilu sira 10 litara mlijeka. Dolazi nam piletina po 12, 13 kuna, puno je jeftinija od povrća, kila piletine je jeftinija od kile limuna ili naranči. Umjesto da iskoristimo potencijale koje imamo, prije svega u Slavoniji i Baranji, potom u Lici, na Baniji, u Dalmaciji, mi otvaramo pučke kuhinje u Osijeku, u Belom Manastiru i u mnogim drugim gradovima koji su nekada bili simbol proizvodnje hrane pa ako želite i bogatstva. Umjesto da brinemo za kvalitetu i zdravlje naroda pojedincima su bitne samo njihove provizije. Osim toga posljedica ovog stanja, odnosno uzrok ovog stanja su sankcije Rusije koje smo nametnuli, koje su potpuno štetne za RH kao i za mnoge članice EU koje sada ne mogu prodati hranu više Rusiji gdje su prije prodavale pa onda tu hranu pod silu žene negdje prodati pa je onda gdje će prodati, prodati će ju u Hrvatsku a u Hrvatsku će prodati onu najgoru robu koja se nalazi na skladištima i koja se nema kome drugome prodati. Kako bi se suprotstavili ovim neželjenim posljedicama i štetnim odlukama bilo bi važno da Vlada konačno poduzme neke konkretne korake a to je prije svega smanjenje PDV-a na hranu na 5 do 8% onako kako je to u susjednim zemljama, kako naši ljudi ne bi odlazili preko granice u šoping. Potrebno je sustavno raditi na izgradnji skladišta, hladnjača i plastenika, organizirati državni otkup poljoprivrednih proizvoda tamo gdje se može, zatim razminirati Hrvatsku u zadanom roku a vidjeli smo da je rok bio 2009., sada je već rok 2019., na kraju će biti rok do sudnjega dana zato što opet interesni lobiji moraju pljačkati proračun. Također je vrlo važno proglasiti gospodarski pojas na Jadranu, zabraniti uvoz GMO hrane i sustavno razbijati monopole otkupljivača hrane a posebno uvozne lobije. Hvala lijepa.
Time smo iscrpili današnje rasprave nakon stanke, pa prelazimo na dnevni red.
Evo, zastupnik Pernar traži stanku, evo izvolite, možete odmah. Tema vam je?
Uvaženi predsjedavajući stanka je na temu novinara Hrvoja Bajla iz Zadra kojeg je tužila Renata Peroš iz Zadarskog muzeja i traži od njega, ne znam, preko 200000 kn i htio bih o tome govoriti nakon stanke. Znači tražim stanku 10 minuta.
Možete odmah?
Ne, tražim baš 10 minuta stanku. Hvala.
Dobro. Onda nastavljamo za 10 minuta, u 16,40 sati. Hvala. STANKA U 16,30 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 16,40 SATI]] Uvažene dame i gospodo, iako vas većinu ovaj slučaj ne zanima, za javnost je bitna vijest da je poznati novinar Hrvoje Bajlo sa portala ZD News raskrinkao odnosno javnosti učinio poznati slučaj, nevjerojatan slučaj gdje je u muzeju gdje je trebao biti zaposlen netko tko se bavi u najmanju ruku umjetnošću, zaposlen konobar David Ricov. Po kojem ključu je on tamo zaposlen suvišno je objašnjavat, jasno je da oni koji su obrazovani za taj posao nisu mogli dobiti taj posao a konobar David Ricov jest. Postavlja se pitanje je li problem u tome što je on konobar? Ne. Problem nije u tome, problem je u tome što zadarski muzej je pod vodstvom Renate Peroš, na jedan neobičan, u najmanju ruku netransparentan način zapošljava ljude. Međutim, priča o Davidu Ricovu tu ne završava, on je naime bio prijavljen da živi na Ugljanu, na adresi Brodarice 3. Zašto je to bitno? Bitno je zato jer je David Ricov od svojeg poslodavca, znači muzeja zadarskog dobivao naknadu za putne troškove s Ugljena iako tamo nije živio. Drugim riječima, on e potkradao državnu instituciju. Međutim ne samo da ju je potkradao nego je u isto vrijeme dok je bio prijavljen da živi na Ugljanu, zapravo živio u gradskom stanu grada Zadra. O čemu se radilo? Stvar je u tome da je Meri Ivanov, bivša Ricov, znači njegova majka dobila od grada Zadra na korištenje stan u kojem je najamnina 162 kune i 65 lipa. Drugim riječima, njegova majka je dobila stan od grada međutim nije ga koristila jer joj očito ne treba. Međutim grad Zadar nije raskinuo ugovor sa njom, ona ga je prepustila svojem sinu Davidu Ricovu koji ga je nastavio koristiti za taj mizeran iznos i živio je u gradskom stanu u Zadru za 162 kune. U isto je vrijeme je uzimao sa Ugljena naknadu za trošak odnosno naknadu za prijevoza na koji nije imao pravo i iskorištavao istovremeno i muzej i grad. Zašto? Zato jer David Ricov nije socijalni slučaj kojem bi trebao gradski stan niti je na ikakav način zadužio grad Zadar ili Hrvatsku ili koga već. Ono što vam mogu reći je da je … [[Govornik se ne razumije.]] jedini poznat njegov javni performans je onaj kojega je pogledalo 50 000 ljudi, to je performans u kojem se on gađa i razbacuje hranom i to je jedan odvratan spektakl odnosno nakaradan. Radi se o kiču i sad zamislite, s jedne strane postoje stvarno socijalno ugrožene obitelji u Zadru koje nemaju možda radno mjesto dobro itd., a s druge strane uhljeb David Ricov koji se razbacuje hranom i koji jarde na putnim troškovima, koji živi u gradskom stanu za mizernu lovu. I ona osoba koja štiti Davida Ricova, to je Renata Peroš koja je tamo šefica u zadarskom muzeju. Kada je novinar Hrvoje Bajlo razotkrio zapravo cijeli taj kriminal koji se tamo zbiva, od nepotizma koji je ajmo reći nepotizam je stvar da je neko naklon nekome tko mu je blizak, međutim ovdje se radi o jednom suludom nepotizmu zato jer David Ricov je konobar, znači on nema kriterija po kojima bi mogao biti tamo zaposlen u tom muzeju osim naravno da radi recimo ako muzej kafić, restoran ili što već. I tužili Hrvoja Bajla, Renata Peroš za 220 000 kuna skupa sa muzejom i smatram da je to sramota, da je ovdje riječ o udaru na slobodu govora i da se zapravo želi ušutkati Hrvoja Bajla i ovim putem mu dajem apsolutnu podršku u borbi protiv korumpiranih pojedinaca i korumpiranog pravosuđa. Hvala.
Hvala i vama.
Time smo iscrpili današnje rasprave nakon stanke, pa prelazimo na dnevni red. Prvo, kao što sam rekao: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o građevnim proizvodima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 198. Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. Poslovnika u vezi sa člankom 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevno reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno članku 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Molio bih predstavnika predlagatelja da nam da dodatno obrazloženje. S nama je državni tajnik u Ministarstvu graditeljstva i prostornog uređenja, poštovani Željko Uhlir. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] predsjedniče. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona o građevnim proizvodima naša država se usklađuje sa regulativom EU i uvode se dodatne poboljšice koje su uočene u primjeni postojećeg zakona. Važeći zakon o građevnim proizvodima uređuje dva područja građevinskih proizvoda. Usklađeno područje je područje trgovanja građevnim proizvodima za koje postoje usklađena pravila uređena Uredbom Vijeća Europe 305/2011. i ne usklađeno područje građevnih proizvoda je područje trgovanja građevnim proizvodima za koje ne postoje usklađena pravila već se svaka država članica EU na nacionalnoj razini propisuje svoja pravila trgovanja građevnim proizvodima. S obzirom da su tijekom 2014. nastupile dvije izmjene uredbe, matične uredbe koja uređuje područje trgovanja građevnim proizvodima 305>/2011. pristupilo se izradi i promjena ovoga zakona. Donošenjem i predlaganjem se namjerava sljedeće osigurati. Dakle prvo provedba izmjene uredbe za usklađeno područje građevnih proizvoda, zatim ne usklađeno područje građevnih proizvoda se u dijelu zakona kojim su pojedina pitanja trgovanja takvim građevnim proizvodima uređena na isti način kao i za trgovanje građevnim proizvodima iz usklađenog područja usklađuje sa izmjenama navedene uredbe. Zatim ubrzati će se postupak prijavljivanja notifikacije prijavljenih tijela Europskoj komisiji na način da će Ministarstvo graditeljstva i prostornog uređenja provesti prijavu po izvršnosti rješenja donesenog prijavljenom tijelu za provedbu određenih radnji koje se provode tijekom proizvodnje građevnog proizvoda a ne kao do sada po pravomoćnosti toga rješenja. Nadalje, produžuje se rok važenja rješenja donesenog prijavljenim odnosno odobrenim tijelima na način da su rješenja do sada važećim zakonom, građevnim proizvodima imala rok važenja do 6 godina a ovim izmjenama i dopunama zakona rok važenja rješenja se produžuje do prestanka ispunjavanja zahtjeva. I pojednostavljuje se sami postupak provođenja zadaća treće strane koja se provodi prema izdanoj hrvatskoj tehničkoj ocjeni na način da odobreno tijelo više ne mora ponavljati ispitivanje građevnog proizvoda koje je provedeno tijekom izrade hrvatske tehničke ocjene. Time će se gospodarskim subjektima osigurati jednostavnija i brža procedura trgovanja građevnim proizvodima. Za provedbu ovoga zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva i predlažemo našem Hrvatskom saboru da prihvati i da usvoji ove razloge potrebne za izmjene i dopune zakona. Zahvaljujem.
Hvala i vama, nemamo replike pa bih sada samo pitao izvjestitelja odbora želi li možda uzeti riječ? Ako ne, onda prelazimo na raspravu, prvi je na redu Klub zastupnika HDZ-a i poštovani kolega Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Klub zastupnika HDZ-a podržati će Konačni prijedlog Zakona o građevnim proizvodima. Ja bih samo kratko spomenuo da je kad govorimo o građevnim proizvodima da je građevni proizvod ustvari proizvod ili sklop koji je proizveden i stavljen na tržište kako bi se na trajan način ugradio u građevinu ili njezine dijelove te čija svojstva imaju utjecaj na svojstvo građevine. Prema Zakonu o građevnim proizvodima koji je donesen 2013. godine a mijenjan 2014. godine, definirana su dva područja građevnih proizvoda, usklađeno i neusklađeno područje za što su prema postojećem zakonu vrijedila drugačija pravila. Ovim prijedlogom zakona praktično usklađujemo i postupanje i u dijelu koji se odnosi na neusklađeno područje građevnih proizvoda koji se odnosi na proizvode za koje države članice same propisuju u pravilu njihovu ugradnju, trgovanje itd., i ono koje je usklađeno, čija pravila vrijede za područje čitave Europe. S obzirom da je ovo drugo čitanje, da smo naš stav dali u prvom čitanju, ja bih samo rekao nekoliko stvari koje su još ovdje, iskoristio bih priliku što je tu gospodin zamjenik ministra pa bih predložio da kada govorimo o djelatnosti građenja, spomenuo i Zakon o subvencioniranju stambenih kredita koji smo donijeli za 2017. godinu i koji zakon praktično je predviđen samo u 2017. godini, koristim prigodu, ja sam … [[Govornik se ne razumije.]] kako je ministarstvo krenulo i u 2018. godini jer je pokazan iznimno veliki interes brojnih mladih građana RH da bi na taj način, tim kreditima riješili svoje stambeno pitanje kako je prema riječima ministarstva i prema evidenciji APN-a u tom zakon riješeno negdje preko 2000 stanova u vrlo kratkom vremenu što znači da je iskazan izniman interes u prvom redu mladih hrvatskih građana, bilo bi dobro da Vlada RH i resorno ministarstvo već početkom iduće godine idu sa zakonom kako bismo mogli tijekom 2018. godine nastaviti sa samom provedbom Zakona o subvencioniranju stambenih kredita. S obzirom da se kroz prodaju ustanova ne samo rješava ta prodaja stanova temeljem Zakona o subvencioniranju stambenih kredita demografska mjera, ona ujedno i pomaže građevinskom sektoru a kao što vidimo, kronično nedostaje radnika u građevinskom sektoru. Vlada je ovih dana donijela odluku kojom je omogućila čini mi se oko 10 000, gotovo 11 000 radnih dozvola za rad strancima upravo u građevinarstvu, držim da ćemo s tim jednim sustavom gradnje stanova kroz poticanje građevinarstva s jedne strane, s druge strane demografskim mjerama i pomoći mladim ljudima da brže dođu svojih stanova omogućiti da i na taj način riješe jedno od najvažnijih svojih životnih pitanja. Mislim da se tim jednim sustavom može itekako pomoći cjelokupnom građevinskom sektoru no to je jedno drugo pitanje, što se tiče zakona, klub HDZ-a svakako će podržati donošenje ovoga zakona. Hvala.
Hvala. Drugi je na redu Klub zastupnika GLAS-a i HSU-a, poštovana kolegica Anka Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa pomoćnicom. Klub zastupnika GLAS-a i HSU-a će podržati izmjene i dopune Zakona o građevnih proizvodima i dopustite nekoliko riječi na tu temu. Dakle, u ovom Saboru se zaista neki put sa malo više elana, drugi put sa malo manje elana, raspravlja o različitim temama i različite teme dobiju različitu pozornost. Kad je riječ o ovakvom jednom tehničkom zakon, onda on nekako prođe ispod radara i tu bez obzira s koje strane ove sabornice, s lijeve, desne ili u centru, otprilike kad vidite onaj ekran, onda se zeleni jer znamo da je riječ o zakonu kojim zapravo reguliramo određenu problematiku vezanu uz EU i određenu problematiku vezanu uz Hrvatsku i usklađujemo određeno područje. No međutim ovaj zakon je odličan primjer na kojem se može vidjeti kako to izgleda i kako je to izgledalo usklađenje zakonodavstva sa zakonodavstvom EU-a i odličan primjer da se vidi da i zakonodavstvo EU-a ima određenih problema. To u kontekstu toga jer kad je riječ o izborima u Hrvatskoj, onda oni izbori za EU Parlament dobivaju nekako najmanje pozornosti, prolazi ispod radara a izuzetno je važno da kolege koji zastupaju hrvatske interese u EU Parlamentu zaista budu najbolja ekipa koja Hrvatska može predložiti, ali ono što je važno da i naš Parlament i naša izvršna vlast kontinuirano sudjeluje u radu sa europarlamentarcima iz jednostavnoga razloga jer kad tamo nešto dođe na glasanje, sve je gotovo. O čemu zapravo govorim? Govorim o tome da je prva izmjena bila usklađenje sa zakonodavstvom EU-a kad je Hrvatska ušla u EU i tad smo to napravili dosta, ja bih rekla strogo iz određenih bojazni i direktive EU-a nekako smo doslovno tumačili, doslovno prevodili od straha da nešto ne pogriješimo. Tad je 2014. i EU napravila određene promjene, određene promjene vezane sa uredbama iz jednostavnog razloga. Zakonodavstvo pogotovo kad je riječ o bilokojem proizvodu i građevinskom proizvodu, ne treba gledati kao da je uklesano u kamen i da se ne mijenja. Svijet se mijenja, mijenjaju se industrije, mijenjaju se tehnologije, zbog toga se mijenjaju i građevni proizvodi. I koliko ja imam saznanja i dalje se definiraju određene uredbe i određene promijene. Hrvatska se odlučila za sljedeći model. Imate usklađeno područje. To je područje u kojem koristite i zapravo zakonodavstvo EU, sve je u skladu s tim opcijama. Iz jednostavnog razloga što su to proizvodi, koji su proizvodi na cijelom području EU. Imate i neusklađeno područje i mi smo se odlučili i mislim da je dobro da smo se odlučili da to definiramo kao usklađeno, iz jednostavnog razloga, što sve teme, sve dileme, sve upitnike, koje imate iznad glave, su samim tim manji i jednostavnije. Ono što u stvarnom životu imate slučaj, imate sljedeći slučaj. Ne tako davno, odnosno, nedavno je bio riječ o jednom građevnom proizvodu, gdje je jedna tvrtka koja radi na području Hrvatske išla u natječaju i u natječaju je dobila da će taj proizvod kod nas uređivati tvrtka koja je registrirana u Hrvatskoj. No međutim, ugovor koji je sklopila, sklopila je sa tvrtkom iz jeden naše susjedne zemlje, a ta je pak, odlučila taj proizvod uvesti iz Turske. Proizvod je ušao u Hrvatsku, tvrtka koja je registrirana u Hrvatskoj, trebala ga je ugraditi, pogledala je i rekla je žao mi je, ja to neću učiniti iz jednostavnog razloga, što taj proizvod nema odgovarajući certifikat koji treba imati na području EU. Naravno da su se uskomešale sve strasti i naravno da je krenulo se zvati telefoni. No, međutim, ovi su bili jasni i dosljedniji u tome, i taj proizvod će proći certifikaciju odgovarajućih tijela koji su za to zaduženi u Hrvatskoj i ako bude certificiran da zadovoljava standarde koji vrijede u EU, taj proizvod će biti ugrađen. I to je smisao ovog zakon i to je smisao regulative. I to je smisao zapravo da vodimo računa, da nam oni proizvodi koji su ugrađeni, da su proizvodi koji vrijede na području cijele EU. No, međutim, uvijek imate tu i niz problema, tim problemima se treba domisliti na najbolji, neodgovarajući način i to se čini. Ja sam sigurna da kroz jednu godinu, dvije, će ponovno ovaj zakon doživjeti, pojedine izmjene i dopune, iz jednostavnog razloga, što se i direktive koje su u EU, mijenjaju. Jednako tako, jedna zgodna priča i uvijek je zgodno ispričati tu priču, jer onda mi svi zajedno možda bolje razumijevamo cijelu problematiku. To vam je bilo vezano također uz jedan proizvod, koji je kod nas bio uvezen sa zemalja EU. No, međutim, kako mi imamo 2 klimatske zone, jedna je kontinentalna, druga je mediteranska. Ono što vrijedi u Mediteranu, ne vrijedi u kontinentalnom dijelu, jer u Mediteranu pušu određeni vjetrovi i nema snijega, barem do nedavno nije bilo ovaj vikend koliko ja znam je padao snijeg u Puli. No, međutim, šalu na stranu, ali u kontinentalnom dijelu Hrvatske ima drugačiji uvjeti. Dakle, Hrvatska ima još pojedine specifičnosti, da ne govorim o potresnim zonama i ja kao arhitekt, kad gledam kuče koje se grade negdje na sjeveru u Norveškoj i Finskoj, onda to sve odlično izgleda i uvijek sam se pitala zašto to ne može u Hrvatskoj. Ne može zbog određenih potresnih zona. Dakle, Hrvatska ima svoje specifičnosti. Ovaj zakon je dobar zakon. On je regulirao na najbolje načine problematiku građevnih proizvoda. Dobro je da smo određeni dio liberalizirali, jer mi volimo biti strogi. To vam je kada uzmete bilo koji zakon i kad vidite bio što, mi vam jako volimo biti strogi, volimo biti čak i u jednom dijelu, ja bih rekla i isključivi. No, međutim, onda vasm se desi stvar, da kad ste takvi, da onda to ne primjenjujete i onda imate i od nekih visokih dužnosnika, sa govornice kažu, pa nek netko baš ne primjenjuje. Mislim daj je neusporedivo bolje, da imamo konkretnije odredbe, da imamo malo liberalnije odredbe, da damo mogućnost, našim, gospodarstvenicima i svim onima koji se nalaze na području građevine da dišu. Ja uvijek tu govorim o oblosti graditeljstva iz jednostavnog razloga, što je to oblast za koju sam školovana i u kojem cijeli život na ovaj ili na onaj način radim i zbog toga mi je izuzetno stalo do te oblasti. Kako je kolega Bačić, kad je govorio o ovom zakonu, otišao i korak dalje i malo proširio diskusiju, ja ću si dopustiti da malo proširim ja. Dakle, graditeljstvo je oblast, koje prvo osjeti recesiju. Jednako tako graditeljstvo je oblast koja prva osjeti da je jedna država izašla iz recesije ili da je u izlasku iz recesije. U trenutku, kad cijela oblast graditeljstva više nije bila u minusu, nego je bila oko nule je bila pokazatelje, da se ipak neke određene stvari u Hrvatskoj pomiču. No, međutim, graditeljstvo je odlična slika situacije koju imamo u Hrvatskoj. Nekad kad sam ja bila mladi inženjer, zaista, gradilišta su vodili, dobri ja neću reći majstori, recimo sa srednjom stručnom spremom, ljudi koji su bili puni iskustva u toj ovlasti i jednako tako ako se vraćam u povijest, naš graditeljski sektor je bio vrlo respektabilan u odnosu na Njemačku, gdje je apsolutno, pogotovo od naši majstori bili odlično prihvaćeni. A da ne kažem, da se radilo na području sjeverne Afrike ili na području Rusije. E sad imamo jednu novu situaciju. Imamo situaciju, da ponovno, naši građevinari, pogotovo armirači i tesari, dobivaju posao vani odnosno, odlaze iz Hrvatske. Ali imamo jednu drugi slučaj, da mi bazičnih građevinskih radnika nemamo. Mi uvozimo, ne dodatne sa dodatnim znanjima, dakle, armirače, tesare, krovopokrivače, kamenare, mi uvozimo bazičnu radnu snagu, pomoćnu, pomoćne zidare, pomoćnu radnu snagu i mi toga nemamo. I ja kad vidim da kreće i ponovno vezano uz energetsku učinkovitost, dakle, to će ići, netko može malo usporiti, netko može malo misliti, ovako ili onako, to će ići iz jednostavnog razloga što je cijela EU i sve zemlje prepoznale da je to potencijal razvoja. Ne samo u smislu da kuće lijepo izgledaju, nego ono što je puno važnije da su energetski učinkovitije da je manje CO2, da ljudi plaćaju manje za energent, da se manje energenta koristi i da se zapošljava domaća radna snaga. Kad su prvi projekti energetske učinkovitosti išli nije bilo niti jedne jedine tvrtke iz Hrvatske koja je bila spremna uopće aplicirati za te projekte. Sad su nešto spremni i koliko imam saznanja zaista nešto više apliciraju. No međutim, postavlja se ključno pitanje tko će raditi. Mi nećemo imati radne snage koja će to raditi i to je veliki problem i s tim problemom se trebamo uhvatiti u koštac. Imat ćemo propise, imat ćemo strategije, imat ćemo akcijske planove, imat ćemo dobre projekte, imat ćemo i dobre natječaje, moći ćemo i povući sredstva iz EU koja to financira. Uvijek je pitanje postotka da li u ovom ili onom postotku, ali je ključno pitanje tko će to raditi. Ja ću s ovim završiti diskusiju. Ima nas relativno malo jer nije tema onako prijemčljiva pa da tu možemo raspravljati o nekim drugim stvarima. Ali ovaj zakon bez obzira, to je jedan tehnički zakon korektno napravljen. Pokazuje se kako EU radi, pokazuje se kako Hrvatska to radi, pokazuje se da u času, u početku ste vrlo oprezni i ne usudite se baš onako ići malo liberalnije nego što je. U trenutku kad zakon imate u primjeni, kad vidite da to možete napraviti, napravite iskustvo s nekim drugim zemljama to isto napravite. No međutim zaista ja sam iskoristila ovo vrijeme i postavit pitanje nama svima. Imat ćemo sve od zakonodavstva do projekata, do apliciranja iz zemalja, odnosno iz EU fondova. Pitanje je tko će raditi. Pitanje je jednostavno. Ove godine u cijeloj Hrvatskoj u svim građevinskim školama je upisano 4 djece se upisalo za polaganje keramičkih pločica. Pitanje je tko će u budućnosti to raditi i to je pitanje koje si u ovoj sabornici moramo postaviti. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na idući klub zastupnika SDP i poštovani kolega Vedran Babić, izvolite.
Hvala predsjedniče. Evo ja ću isto malo odlutati od teme rasprave evo samo da bih ne replicirao, nego nadopunio, nadovezao se na ovo što je kolegica Mrak-Taritaš rekla. Također trebamo biti iskreni i prema sebi da znači za vrijeme socijalističke Republike Hrvatske kada je Hrvatska bila jedna od najjačih ako ne i najjača Republika što se tiče građevinskog sektora. Ne moram nabrajati hidroelektru, industrogradnju, tehniku itd. Većina radne snage nije bila iz Hrvatske, nego je bila iz susjedne Bosne i Hercegovine, Srbije i da ne nabrajam dalje. Znači taj problem nije od jučer. Naravno teženjem što većeg obrazovanja ta zanimanja postaju nepopularna i jednostavno u ovom trenutku vidim jedino rješenje kako ju je Vlada na žalost predložila da se osiguraju kvote kako bi se radna snaga uvezla. Što se tiče Zakona o građevnim proizvodima on uređuje tehnička svojstva, ocjenjivanje sukladnosti i dokazivanje uporabljivosti građevinskih proizvoda kao uvjeta za njihovo stavljanje na tržište, distribuciju, uporabu u mjeri potrebnoj za ispunjavanje bitnih zahtjeva za građevinu određenih posebnim propisima. Nadalje, zakonom se regulira provedba upravnih i drugih postupaka, te prava i obveze tijela državne uprave, pravnih i fizičkih osoba. Konačnim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o građevnim proizvodima usklađuje se zakonodavstvo RH sa zakonodavstvom EU. Konkretno Uredbom broj 764./2008 EU Parlamenta, te Vijeća od 9. srpnja 2008. godine utvrđuju se postupci koji se odnose na primjenu određenih nacionalnih, tehničkih propisa na proizvode koji se zakonito stavljaju na tržištu u drugoj državi članici Uredbom broj 765/2008 EU Parlamenta te Vijeća od 9. srpnja 2008. Rješava se utvrđivanje zahtjeva za akreditaciju i nadzor tržišta u odnosu na stavljanje proizvoda na tržište ovim uredbama. Također ukidaju se prethodne koje su definirale istu temu. Uredbom broj 305/2011 utvrđivanje uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda, te izmjenama priloga te uredbe od EU Komisije iz veljače 2014. uređuje se pitanje u pogledu ocjenjivanja i provjere svojstava građevnih proizvoda, te o predlošku za sastavljanje izjave u svojstvima građevnih proizvoda. Kako se u suštini radi o usklađivanju zakonodavstva RH sa zakonodavstvom EU, te kako ne iziskuju se posebni troškovi za provođenje istog zakona klub SDP-a podržat će ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Imamo dvije replike. Prvi je poštovani kolega Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Babić, spominjali ste snagu građevinskog sektora u Hrvatskoj za vrijeme bivše države, spominjali ste i odakle je dolazila radna snaga u građevinarstvu. Ja bih rekao da je građevinarstvo do početka krize u RH bilo iznimno veliki sektor u Hrvatskoj jer je svaki deseti zaposleni u Hrvatskoj dolazio iz građevinarstva. Bilo je negdje oko 140-tak kažu u najbolje vrijeme tamo negdje 2008. godine 150 000 zaposlenih u građevinarstvu, da bi do kraja 2015. odnosno dok još nism izišli iz krize negdje oko 50000 zaposlenika nestalo, otišlo iz građevinskog sektora. Znamo da su najvažnije, najveće hrvatske građevinske tvrtke praktički bile na koljenjima brojne su završile i u stečaju. S obzirom da evo neko vrijeme polako se taj građevinski sektor oporavlja lako ćemo mi doći do opreme i lako ćemo doći do svega onoga što je potrebno da bi se građevinarstvo oporavljalo, ali najveći problem i dalje je problem radne snage. I tu se sa vama slažem. Nedostaje kvalitetne radne snage, nedostaje kvalificirane radne snage, tako da je ova odluka koju je Vlada donijela prije par dana kojom se omogućava negdje oko 10 tisuća radnih dozvola upravo o građevinarstvu dobro govori o stanju radne snage u Hrvatskoj. Jeli je ona potplaćena, jesu li ljudi koji su bili kvalificirani u građevinarstvu otišli izvan Hrvatske, činjenica je da danas nama u Hrvatskoj nedostaje radne snage i potrebno je čim prije sustavnim mjerama, tu pozivam ministarstvo, sustavnim mjerama omogućiti da se u RH nađe kvalitetna radna snaga kroz školovanje [[Upadica predsjednik: Hvala vam.]] čuli smo i podatak koji je [[Upadica predsjednik: Hvala vam kolega BAčić.]] upisalo, aha evo završit ću koliko je malo mladih upisalo srednju školu jer očito nije baš interesantno raditi u građevinarstvu. Hvala.
Kolega Babić, izvolite.
Kolega Bačić, slažem se apsolutno sa svime što ste replicirali. Definitivno treba povezivati kako i tržište tako i školovanje budućih učenika i jednostavno možda čak raditi i na popularizaciji tih rekao bih nekakvih bazičnih zanimanja same srednje škole, obrtništva i u tom pogledu ići dalje. Na prvom mjestu sam mislio da mi imamo dobre temelje što se tiče znanja, to je na prvom mjestu naši kao građevinski, arhitektonski, geodetski fakultet, a imamo kada gledamo kroz povijest i neka dostignuća koja su bila pojam kako u Europi tako i u svijetu, Krčki most, najveća drvena kupola, imamo dobru bazu, problemi jesu prije nismo imali puno radnika i to je konstatacija, ali činjenica je da … velikih građevinskih od prije 30 godina danas pa i u ovo vrijeme dok je graditeljstvo raslo nije jednostavno bilo. Ne znači to definitivno ništa, to je samo konstatacija, ali evo u smislu toga da je potrebno uvesti radnu snagu kao što i zapadne zemlje uvoze tako nažalost moramo ili na sreću, moramo i mi. Hvala.
Druga replika poštovani kolega Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Babić vi ste možda otvorili pa i kolegica Mrak-Taritaš jedno krucijalno pitanje. I ja ću možda nešto reći što će se nekima činiti kao bogohulno, ali u silnim raspravama oko školstva u Hrvatskoj naprosto niste nigdje čuli da u ovom trenutku, a to je definitivno kada razgovarate sa bilo kojim gospodarstvenikom po raznoraznim strukama fali toliko i toliko ljudi. Da li je netko uopće napravio nekakav plan koliko bi nama u sljedećih pet ili deset godina trebalo upisati određenih strukovnih zanimanja da bi Hrvatska sutra gospodarski mogla rasti jer vi ako nemate na koga nasloniti nekakav projekat onda ne možete ni radit jel vam nema tko raditi. Također još jedna vrlo bitna stvar, nekadašnji veliki građevinski giganti u RH su imali isto tako otvorene pogone koji su se bavili proizvodnjom građevinskog materijala. Ja ću samo uzeti primjer Industrogradnje koja je imala jednu fenomenalnu izo stolariju, koja je možda bila jedna od najboljih u Europi, danas taj pogon nažalost ne postoji. Ali znalo se za tržište je išlo 12cm, ugradnja u stanove koje je Industrogradnja godišnje radila nekoliko tisuća išlo 8cm i kada su to sve stavili u džuture mogli ste skupo prodati ovo što je bilo za tržište i pokrili ste ovo. A da ne govorim da su te pogone otvarale u područjima koja su nažalost danas u Hrvatskoj prazna jer za proizvodnju određenih građevinskih materijala se koriste prirodne sirovine koje ne možete naći na 100m od Trga bana Jelačića nego je nalazite negdje drugdje. Dakle to je jedna vrlo slojevita priča i završit ću s tim da nažalost jedna ekspanzija u cestogradnji u niskogradnji je uništila visokogradnju. Vi danas u Hrvatskoj možda nemate jednu ili dvije firme koje su u stanju uzeti posao i napraviti 500 stanova odjedanput. I to je naša istina i o njoj moramo konačno govoriti prije svega mi u ovom Saboru.
Odgovor na repliku, izvolite.
Kolega, također se slažem s vama. Vi ste na početku svoje replike rekli samu suštinu. Činjenica je da mi jesmo mala zemlja i da treba biti dinamična, prilagođavati se trendovima kako u Hrvatskoj tako i u Europi i svijetu. Nažalost to nismo, to je obaveza na prvom mjestu sada na vašim leđima jer vi vodite državu odnosno vaša opcija, ali mi smo tu da pomognemo pametnim sugestijama i svakako da se krene u reformu obrazovanja. Ona je definitivno temelj razvoja ovog društva i rješavanja svih problema s kojima se sada suočavamo. Hvala.
Nemamo više replika, znači idemo sada završno u ime predlagatelja poštovani Željko Uhlir. Izvolite.
Poštovane zastupnice, zastupnici. Zahvaljujem se na današnjoj raspravi i na tome da ste uvidjeli i izrazili svoje zadovoljstvo ovim zakonom. Kao što je bilo i u prvom čitanju pokazalo se da između dva čitanja nije bilo dodatnih promjena i još jednom bih naglasio da ovim izmjenama osim što smo prenijeli ono što Europa mijenja u svojim propisima mi smo unaprijedili naše zakonodavstvo u onom dijelu u kojem i nismo ovisni o Europi. Dakle ubrzali smo procedure, skratili neke procedure i pojednostavili prijavljivanje naših proizvoda u EU. Zahvaljujem još jednom.
Hvala i vama. Ovim zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o građevnim proizvodima, drugo čitanje, P.Z. br. 198, predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o građevnim proizvodima, molim glasujmo. Utvrđujem da je i ovaj zakon dobio potporu svih zastupnika, dakle, donesen je jednoglasno, sa 122 glasa. I to je znači donesen je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o građevnim proizvodima.
Hvala lijepo. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Pred vama je novi Zakon o strateškim investicijskim projektima. Odmah na početku dozvolite obrazloženje zbog čega se radi o novom zakonu. Opseg promjena koje se uvode samo ovom izmjenom, same po sebi ne bi zahtijevale novi zakon ali s obzirom da je zakon već do sada dva puta mijenjan, onda je ukupan obujam izmjena u odnosu na originalno donesen zakon 25. listopada zahtijevao donošenje novoga zakona. Zakon koji se nalazi pred vama je zakon koji kao i originalni zakon donesen 2013. godine u suštini propisuje jednu ubrzanu, žurniju proceduru i podršku državnih tijela investitorima tijekom postupka pripreme investicijskoga projekta. Postojanje ovoga zakona izraz je nesporne činjenice da uobičajeni sustav, sustav uspostavljen kako u institucionalnom okviru, tako i u zakonodavnom okviru a koji uređuje sve one postupke koje investitor treba obaviti da bi pripremio projekt je sustav čijim funkcioniranjem i djelotvornošću nismo zadovoljni. Kako bismo u, mogla bih reći u jednom prijelaznom razdoblju dok institucionalni i zakonodavni sustav ne dostigne razinu djelotvornosti koju želimo kako bismo premostili taj problem onda pred nama imamo ovakav zakon. Zakon koji u svojoj biti predviđa postupke i predviđa podršku različitih tijela državne uprave investitorima u velike investicijske projekte za vrijeme dok obavljaju pripremu svoga projekta. Ovim se zakonom u postojeće zakonodavno rješenje unosi nekoliko novina za koje vjerujemo da će i dodatno poboljšati i osnažiti sam ovaj zakonodavni okvir za području investitorima, da će ga učiniti jednostavnijim i da će ga učiniti atraktivnijim za ono što ustvari želimo za privatne investicije. Naime, u dosadašnjoj primjeni zakona na listu strateških investicijskih projekata uvršteno je njih 29. od donošenja zakona 2013. a 17 projekata Vlada je proglasila strateškim. Pri čemu je od ovih 17 projekata koje je Vlada proglasila strateškima u 2017. godini proglašeno strateškim njih 11 a na samu listu uvršteno 14. Mislim da i ovi podaci pokazuju kako je i u prethodnom razdoblju i primjena i ovog zakonodavnog okvira bila spora. Učinili smo tijekom ove godine napor da tu primjenu ubrzamo. Međutim ono što je ostalo kao jedan zaključak, kao jasna slika jest da je najveći broj projekata koji je uvršten i na listu ili proglašen strateškima su ustvari državni projekti, projekti koje financira država iz različitih izvora a vrlo je mali broj privatnih investicijskih projekata. Vjerujem stoga da će ove izmjene koje se ovdje predlažu pridonijeti da ovaj postupak postane atraktivniji i za privatne investitore i postigne svoj cilj a to je da se ubrza priprema projekata privatnih investitora odnosno poboljša atraktivnost Hrvatske kao investicijske destinacije. Stoga ono što se kao novina predlaže ovim zakonom i što je novina u odnosu na postojeće odredbe je da se smanjuje vrijednost projekata koji se mogu prijaviti za i kandidirati kako za listu strateških projekata tako i za samo proglašenje strateških projekata. Vrijednost se smanjuje sa dosadašnjih 150 na 75 milijuna kuna odnosno na području otoka sa 20 na 10 milijuna kuna. Također redefinira se iznos i način na koji investitor podnosi dokaze o tome da ima osigurane izvore financiranja. Do sada je investitor bio dužan dokazati bilo u obliku bankovne garancije, bilo u obliku oročenog depozita da ima unaprijed osigurana i rezervirana sredstva u visini od 10% ukupne vrijednosti projekta. Izdvajanje osigurane, izdvajanje namjenskog depozita ili bankovne garancije jest trošak i držimo da je to bio jedan od najvećih razloga zbog čega ovo nije bilo atraktivno privatnim investitorima. Stoga se ova obveza sada redefinira na način da su, da će investitor biti u obvezi dostaviti potvrdu banke, da ima osigurana financijska sredstva na posebnom računu u visini od najmanje 5% vrijednosti projekta ili je potrebno da dostavi pismo namjere banke kojom će dokazati spremnost banke da financira projekt ili dokaz da je već u samu pripremu i realizaciju projekta uloženo sredstva koja odgovaraju 5% vrijednosti ukupnog projekta. Naime, do sada neovisno o tome koliko je investitor uložio u pripremu projekta u smislu npr. kupovina zemljišta ili drugih već stvarno učinjenih troškova to mu se nije priznavalo kao dokaz ozbiljnosti investiranja. Također ovim se izmjenama predlaže redefiniranje načina na koji se raspolaže državnim nekretninama. Dosadašnja i sada još uvijek važeći zakon omogućavao je u krajnjem slučaju da RH za potrebe provođenja strateškog investicijskog projekta u potpunosti direktnom pogodbom sa investitorom dogovori korištenje zemljišta ili mu direktnom pogodbom proda zemljište. To je postavljalo upitnik na dosadašnji zakon da li neki investitori se za njegovu primjenu javljaju samo i isključivo kako bi došli u mogućnost da direktnom pogodbom od zemlje kupe, od države kupe neko građevinsko zemljište. Stoga se radi otklanjanja te nedoumice i radi otklanjanja takvoga straha predlaže drugačiji način raspolaganja nekretninama za provedbu privatnog strateškog investicijskog projekta na način da ukoliko investitor zatraži od Vlade da mu proda državnu nekretninu ili državno zemljište potrebno za provedbu strateškog projekta tada u slučaju to državno zemljište čini manje od 50% obuhvata ukupnog područja potrebnog za provedbu investicije, moguće je sklopiti direktno pogodbu ali ta pogodba se mora sklopiti po tržišnoj vrijednosti, po procjeni sudskoga vještaka i mora, ponavljam, činiti manje od 50% obuhvata potrebnog za provedbu projekta. Ukoliko investitor za razvoj projekta ima potrebu koristiti i tražiti od države da mu proda veći dio nego što je to 50% ukupnog obuhvata, tada se takvo državno zemljište može prodati, odnosno može se njime raspolagati samo i jedino putem javnoga natječaja. Što znači da usvajanjem, ukoliko se usvoje ove izmjene i dopune ne bi bilo više moguće za realizaciju projekta cjelokupno građevinsko zemljište dobiti na korištenje direktnom pogodbom nego bi se direktnom pogodbom mogle raspraviti i mogle bi se osigurati raspolaganje i korištenja koja čine manje od 50% obuhvata ukupnoga područja potrebno za realizaciju projekta. Smatramo da je ovakvo rješenje dovoljno učinkovito i poticajno za provođenje projekata a otklanja jedan dio pitanja i jedan dio nedoumica koje su se javljale u provođenju postojećih odredaba i jednu nesigurnost da li se investitor prijavljuje samo i isključivo radi mogućnosti da realizira direktno pogodbu ili su njegove investicijske namjere puno ozbiljnije. Također, ovim se zakonom predlaže da se postojeća obveza potpisivanja sporazuma između investitora i Ministarstva gospodarstva koja se je ostvarivala nakon što bi Vlada donijela odluku o proglašenju projekta strateškim, da se ta obveza o potpisivanju sporazuma i reguliranju međusobnih obveza između investitora i ministarstva napravi i ostvari prije nego što Vlada donese odluku i to između trenutka kada povjerenstvo predloži Vladi da se projekt proglasi strateškim i trenutka kada Vlada donosi tu odluku što znači da bi ovakav sporazum bio sastavni dio odluke Vlade o proglašenju pojedinog projekta strateškim. I konačno posljednja bitna izmjena koju bi željela spomenuti jest da se na listu strateških projekata automatizmom uvrštavaju projekti koji su uvršteni na europsku listu projekata od zajedničkog interesa, tzv. PCI projekata i to u području energetike. Naime, ova obaveza da se energetski projekti uvršteni u europsku listu projekata od zajedničkog interesa, uvrste automatski i na našu listu strateških investicijskih projekata proizlazi ustvari iz uredaba koje reguliraju europsku listu projekata od zajedničkog interesa i na taj način će se osigurati da infrastruktura koja prati i koja je neophodna za realizaciju projekata uvrštenu na listu od projekata zajedničkog europskog interesa, dobije i u Hrvatskoj primjeren strateški tretman. Evo hvala vam lijepa na pozornosti.
Zahvaljujem potpredsjednici Vlade. Imamo tri replike, prvi se javio poštovani kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče Sabora. Uvažena potpredsjednice Vlade, evo zanimljivo kako ste poantu cijelog ovog zakona izrekli na samom kraju vašeg izlaganja a u ovom prijedlogu zakona se nalazi na samom početku. Znači konkretno na stranici 4 i doista moram priznati da praktički dalje od te stranice 4 se ovaj zakon niti ne isplati dalje čitati iz jednostavnog razloga jer mi je upravo nevjerojatno da ono što financiraju europski fondovi da se automatizmom proglašava strateškim interesom RH. Doista mi nije jasno kako nešto može, što dolazi izvana biti automatizmom proglašenom hrvatskim nacionalnim interesom? To mi doista nije jasno jer se između ostaloga na taj način krše ne samo svi hrvatski zakoni nego i Ustav a istovremeno se krši Arhuška konvencija i ugrožava se nacionalna sigurnost. Dakle, jednostavno ne razumijem kako je moguće da Hrvatska odnosno ovaj Parlament ili Vlada, bilo tko drugi, nema nikakav instrument osiguranja od projekata koje nam šalje EU. Znači Eu nam doslovce može poslati što god hoće i mi o tome ne možemo raspravljati, ne možemo to odbiti, ne možemo to analizirati i provjeravati, kontrolirati. Tako da ustvari jedini način da se odupremo potencijalno štetnim odlukama koje će proizići iz ovog zakona je da ovaj zakon odbijemo. Znači ovaj zakon ne smije biti donesen barem ne u ovome obliku. Dakle, moja glavna zamjerka ide prema tome, kako je moguće da automatski nešto što je propisala EU postaje obaveza u Hrvatskoj? Smatram da to nije na tragu obrane nacionalnog suvereniteta odnosno da je više nekakvo vođenje kolonijalizma na mala vrata. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovana ministrice izvolite.
Hvala lijepo. Pa to je moguće zato što je Hrvatska nakon dugih pregovora i vlastitom odlukom postala članica EU-a i moguće je također zbog toga što uvrštavanje projekata na listu od zajedničkoga interesa se događa na inicijativu države članice. Dakle, da bi neki projekt mogao biti uvršten na listu projekata od zajedničkog interesa, on mora biti predložen od države članice i mora imati podršku još jedne države članice. To znači da za sada, 2 su npr. hrvatska projekta koja su uvrštena na tu listu, to je LNG terminal i nedavno u posljednjem ažuriranju iz listi iz studenoga plinovodna mreža koja taj LNG terminal povezuje sa ostatkom Europe. Uvrštavanjem, naravno da države članice imaju interes predložiti uvrštavanje projekata na ovu listu, zbog toga što projekti na ovu listu, onda kandidiraju i za financiranje iz sredstava koja nisu samo osigurana kroz europske fondove, nego i postoje na razini EU, i čine naravno dodatna financijska sredstva, raspoloživa za financiranjem projekata na našem teritoriju, kao što je i učinjeno, kao što su dobivena sredstva u 1/3 ukupnih investicijskih troškova za LNG terminal. Hvala.
Druga replika, poštovani kolega Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođo potpredsjednice Vlade, dakle, vi ste rekli da je 2013. stupio prvi Zakon o strateškim investicijama, međutim, iskreno gledajući u proteklih 4 g. se nije dogodila niti jedna značajnija strateška investicija. Također, ste rekli, jednu vrlo bitnu stvar, a to je da najveća strateška investicija, se praktički tiče investitora koja su vezane na državu, da li u većinskom ili u manjinskom vlasništvu. Tako se sjećam, da smo tamo negdje 2013. digli cijenu električne energije za 25% da bi povećali investicijski potencijal HEP-a. Nažalost u najinteresantnijem sektoru, u ovom trenutku za investicije se nije dogodilo ništa. I sad se meni postavlja jedno normalno pitanje. Uz ove sve promijene, koje ste vi naveli, koje bi trebali potencijalnim investitorima olakšati život. Uz ono što se u Hrvatskoj svaki dan događa, čim pokuša netko nešto investirati, netko povlači ručnu kočnicu. Što ustvari se događa u Hrvatskoj, zašto nas prije svega privatni i strani investitori zaobilazi. Čak i u područjima koja su interesantna, tu prije svega mislim na turizam, energetiku, pa i neke druge sektore. Tim više što na određenim područjima, postoji, da tako kažem, industrijski zagađeni prostor, dakle, tamo su od vajkada bile ogromne industrijski pogoni, danas su ti prostori prazni. I vrlo je interesantno, da se ni jedan investitor privatni, neće zakvačiti za jedno tako takvo područje i praktički doći investirati tu. Mislim da na takav način trebamo razmišljati i promišljati, jer ovo što se događalo u protekle 4 g. ova Vlada si naprosto ne smije dozvoliti takav luksuz. Da sljedeće 4. g. ako država ne investira, da praktički ni jedan privatni investitor neće doći. Ako državna investicija bude dobra, ona će na određeni način, privući jednog velikog privatnog investitora, a to će onda automatski generirati niz drugih manjih i bolji investicija.
Hvala. Odgovor na repliku. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa jasno, jedno od bitnih pitanja, sa kojima se bavimo, jest zašto privatni investitori, bilo domaći, bilo strani, se ne odlučuju, na investiranje i pokretanje i značajnih projekata i projekata veće vrijednosti u onoj mjeri u kojoj bismo to željeli i ustvari u onoj mjeri u kojoj ocjenjujemo, da to investicijske prilike u Hrvatskoj nude. Sigurno je da možemo reći, i vjerojatno odgovora ima nekoliko i mogli bismo se podijeliti u nekoliko skupina i vjerojatno ih ne bi iscrpili, ali ono što bih željela naglasiti i ono što iz nekoliko primjera koji su investicijskih projekata, gdje su investitori odustali, i u nažalost potražuju i određenu štetu od RH, na međunarodnim arbitražnim sudovima, jest ustvari dosljednost ili točnije nedostatak dosljednosti u primjeni našeg vlastitog zakonodavnog okvira. Nažalost, brojni investitori ili određeni broj investitora, koji su, imaju u inozemstvu, prepoznatljivo ime, odustali su nakon duljeg vremenskog razdoblja, pokušaja investiranja u Hrvatskoj. I zbog razloga što izmjene pravila, izmjene čak tumačenja zakona, su im se pojavljivale i pokazivale kao nepremostiva investicijska prepreka. Dakle, u nekim od ovih slučajeva, ne radi se samo, ne radi se čak ni o promijeni propisa, nego se radi o promijeni načina, kako su se isti propisi tumačili od različitih državnih institucija tijekom vremena. To nije dobro. I to je nešto što ova Vlada želi izbjeći inzistirajući i na stabilnosti okruženja i na ispravnoj i dosljednijoj primjeni zakonskih propisa.
Molim vas da se držimo vremena. Izvolite kolega Bačić.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovana potpredsjednice Vlade. Dakle, podržavam donošenje Zakona o strateškim investicijskim projektima, iz razloga što njegovim donošenjem se ne derogiraju posebni zakoni koji su na … [[Govornik se ne razumije.]] način dotiču pojedinog strateškog investicijskog projekta. I kad je u pitanju Zakon o koncesijama, i kad je pitanje Zakon pomorskom dobru, Zakon o zaštiti okoliša, Zakon o zaštiti prirode, Zakon o prostornom uređenju i gradnji. Jedino što taj, ovaj zakon traži, da se u svim tim zaklonima i rješava brže, po hitnom postupku. Posebno je važno s čime se slažem, a to je da zakon mora biti usklađen sa prostorno planskim dokumentima, koje donose jedinice lokalne samouprave. I ne može strateški investicijski projekt biti iznad onoga što je definirano poslovnom planskom dokumentacijom. U tom smislu čl.28. na određen način, olakšava strateškom investicijskom projektu bržu realizaciju. Pa evo, s obzirom da je ovo Zakon koji je u drugom čitanju, bilo bi dobro vidjeti kako i na koji način riješiti moguće dvojbe koje su čak i rasprave sa zainteresiranom javnošću iznesene, a u dijelu koji se odnosi na prostorno-planske dokumente nižeg reda koje na ovaj način nije potrebno raditi kako bi se ubrzala realizacija pojedinog strateškog investicijskog projekta. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Kao što sam istakla i u uvodnom izlaganju ovaj zakon barem ja osobno doživljavam i kao zakon koji u suštini pokriva jedno razdoblje u kojem još uvijek svi zajedno nismo zadovoljni djelotvornošću i učinkovitošću funkcioniranja cjelokupnog institucionalnog i zakonodavnog okvira i načina njegove primjene u državnoj administraciji. Jednostavno sa ovime adresiramo sporost koja nije prihvatljiva, adresiramo ponekad i neučinkovite administrativne postupke. Ono što je investitor ovim zakonom je dobivao i do sad, dobivat će i u buduće, dobivat će operativnu skupinu koja je sastavljena od točno identificiranih imena i prezimena osoba koje su onda dužne pružiti investitoru podršku i savjetom i objašnjenjem i obrazloženjem i ponekad kucanjem na vrata pojedinih institucija, da potrebne dozvole, potrebna odobrenja dobije u stvari na način i u skladu sa ukupnim i ostalim propisima koji to uređuju. Stoga nije ideja kao što ste ispravno primijetili da se ovim zakonom derogiraju postojeći zakoni, da se derogiraju postojeće odredbe ili na bilo koji drugi način pogoduje bilo kojem investitoru. Ideja je ovoga zakona da se napravi mehanizam kojim će se u stvari poboljšati učinkovitost rada institucija, na određeni način potaknuti institucije i postepeno onda ih dovesti do točke da na isti ovaj način kao što uređuje ovaj zakona rade i u svom uobičajenom i svakodnevnom podlu.
Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za gospodarstvo. Žele li predstavnici odbora dati obrazloženje? Ako ne, onda prelazimo na raspravu. Prvi se javio klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista i poštovani kolega Slaven Dobrović. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Sabora. Pozdravljam i gospođu potpredsjednicu Vlade sa suradnikom. Naravno pozdravljam i sve kolegice i kolege saborske zastupnike. Dakle, Zakon o strateškim investicijama. Jasan je zadatak ovog zakona, dakle želja da se olakša provedba investicija posebno onih koje se smatraju, dakle strateškima ne bi li se uklonile prepreke koje postoje na putu, dakle od zamisli i ideje do realizacije projekata naravno što koči gospodarstvo. I u interesu je svake zemlje da takve prepreke anulira, odnosno da ih smanji naravno ne na način da se kompromitira procedura ili da se preskaču neki važni koraci. Samo po sebi to je jasno da treba podržati, međutim ja bih skrenuo pažnju na jednu važnu stvar koja bojim se nekada izmakne iz pogleda, a to je da se govori o strateškim projektima. Dakle strateški projekti i sama riječ govori da bi oni morali u vrlo snažnoj mjeri biti podudarni sa nacionalnim interesima. I u stvari lijepo i stoji naravno u zakonu koji su to kriteriji nužni da bi projekt mogao nositi takav epitet strateški, odnosno da bi u proceduralnom smislu mogao biti dodijeljen takav tretman. Dakle, govori se o zapošljavanju većeg broja osoba, dakle zapošljavanje. Da pridonose razvoju, da poboljšavaju uvjete i standarde za proizvodnju pojedinih proizvoda, da uvode nove tehnologije, da imaju epitet odnosno da podižu sigurnost i kvalitetu života građana i zaštitu okoliša. Zatim da se pridonosi održivom razvitku i zaštita prostora i okoliša se opet navodi, te podizanje konkurentnosti gospodarstva, odnosno jačanje gospodarstva u širem smislu. Dakle, doista to su sve važni kriteriji i bilo bi jako važno da smo sigurni kada se pojedini projekt nađe na listi strateških projekata Republike Hrvatske, da on nedvojbeno nosi neke od ovih važnih svojstava. Na kraju tog članka se na koncu navode opet kriteriji, u stvari su to uvjeti da bi se mogao dodijeliti formalni uvjeti. Oni se tiču usklađenosti sa prostorno-planskom dokumentacijom. Oni se tiču i veličine investicije, jer očito veličina je također bitna. Dakle, o kojoj sumi novaca se radi, o mogućnosti sufinanciranja iz europske, iz projekata EU. I naravno spominju se potpomognuta područja. Ja bih evo sada skrenuo s obzirom da sam i bio ministar i bio sam uključen u rad povjerenstva koji je razmatrao te strateške projekte. Ja moram priznati da sam i posebno gledajući listu projekata koji su prethodno bili svrstani na ovu listu, da sam bio konsterniran sa kvalitetom odnosno svojstvima tih projekata. I doista najčešće se moglo primijetiti da je u stvari jedino važno svojstvo je veličina investicije. Tako da pojedini veliki turistički zahvati kojima možda zapošljavanjem većeg broja osoba da u jeku sezone. Međutim, radi se o tri mjeseca, a ostale mjesece vrlo nisko, dakle vrlo je teško naći koji je od drugih uvjeta je ovdje zadovoljen. Ja ne govorim da takve projekte ne treba njegovati, dopustiti, međutim olako imenovati strateškim za takve pojedine zahvate u prostoru koji najčešće su u suprotnosti sa održivim upravljanjem okoliša i prostora kao što ovdje navodi. Recimo, ja predlažem da oni koji o tome donose odluke da si malo razmisle o tome. Isto tako na listi se moglo naći i recimo županijski ili regionalni centri za gospodarenje otpadom. Gledajte, osim možda nove tehnologije koja je ustvari ne govori ništa posebno jer se takvim konceptom ruši niz drugih ovdje važnih kriterija održivog razvoja, mogućnosti zapošljavanja, kontradikcije odnosno kolizije ili sukobljavanja sa drugim važnijim ciljevima koje si je RH stavila pred sebe, dakle ja onda ne bi mogao nikako naći obrazloženje za takav jedan postupak. Stoga ja vjerujem da Vlada ima namjeru se pozabaviti i samim kriterijem da će uzeti na kvalitetniji način u obzir razmatranje tih svojstava koje su nužne da bi nešto doista bilo strateško za RH. Mislim da s obzirom na situaciju u kojoj se RH nalazi da bi jedan važan kriterij morao biti svakako i utjecaj na demografiju jer naša situacija danas 2017. na koncu je takova da to je možda prvi strateški interes odnosno svaki projekt koji se tiče, naravno ovo su investicije, a postoje mjere, ali same investicije koje bi bile pozitivnog utjecaja na sklonost mladih da ostanu, na sklonost mladih da ovdje zasnivaju obitelji. Stoga evo ja neću više duljiti jer mislim da je vrijeme za sve nas dragocjeno. Evo završavam sa ovom svojom opaskom i upućujem, molim odgovorne da se svakako snažnije pozabave kriterijem prilikom definiranja strateških projekata u RH. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Idemo na drugu raspravu, Klub zastupnika GLAS-a i HSU-a poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana potpredsjednice sa suradnikom. Za početak dopustite jednu rečenicu. Mi vrlo rijetko imamo priliku kada je riječ o nekom zakonu da nam je tu ministar ili ministrica, tako da ja svaki put imam potrebu da naglasim zadovoljstvo kada zakon osobno resorni ministar odnosno ministrica predstavlja, iz jednostavnog razloga što ja čitam dvije poruke. Jedna poruka je da se cijeni ovaj Dom, a druga poruka je da je izuzetno važan zakon i da želi stati samim tim pokazati da stoji iza ovog zakona. Kada je riječ o Zakonu o strateškim investicijama dobro je da ide u dva čitanja i tu uvijek kroz prvo čitanje bi se još trebale otvoriti neke teme i neke dileme, činjenica je da u ovom Visokom domu poštovane kolegice i kolege, nekako različito pa neki zakoni dobiju malo više pažnje, a neki malo manje. Ja cijenim da je riječ o jednom izuzetno važnom zakonu, klub GLAS-a i HSU-a će ga podržati u prvo čitanju i ako budu između dva čitanja još neke promjene tim više će biti dobro. Ono što moramo znati, povijest je učiteljica života. Ovo nije prvi put da mi imamo ovakav jedan zakon, dakle mi smo ako se dobro sjećamo svi zajedno kada je bila priprema Svjetskog prvenstva u rukometu onda smo imali poseban zakon vezan uz izgradnju dvorane jel je to bio jedini način na koji smo mogli poštivati rok. Jednako tako 2013. smo išli donositi jedan Zakon o strateškim investicijama, tada je javnost bila dosta senzibilizirana, govorilo se o tome da se želi oteti vode, šume, prirodna bogatstva na noge su se digli svi i pokazalo se da tome baš i nije tako. No međutim uvijek trebate pogledati malo što rade i druge zemlje. Druge zemlje imaju zaista isto različita iskustva. Na tom zakonu 2013. koji je imao različitu sudbinu i na kraju u Sabor nije došao onaj prijedlog s kojim se je mislilo ići, ali to je jedna druga priča i neke druge anegdote, tad ja osobno koja sam radila u jednom dijelu išla sam vidjeti što to čine druge zemlje, pa bi bilo dobro da i mi znamo da i druge zemlje imaju probleme, da i druge zemlje pokušavaju svoje probleme riješiti na različite načine. Pa vjerovali ili ne, Švicarska za koju smo svi uvjereni da je odlično organizirana država, da nema nikakvih problema, da tamo sve funkcionira imala je jedan dio koji je bio demografski je krenuo problem, gospodarski je znatno niži od drugih dijelova Švicarske, a Švicarci su u to vrijeme imali jednu odredbu da stranih investicija, dakle investicija stranih zemalja ne može biti u Švicarskoj. Što je Švicarska napravila? Donijela je poseban zakon samo za taj dio pod određenim kriterijima kako se može ulagati jel na taj način su željeli da se potakne i da se ulaže. Zatim Slovenija, Slovenija je također imala poseban zakon za pojedini dio, mi tako daleko se uopće ne usudimo doć da kažemo da za pojedini dio Hrvatske imamo poseban zakon, Mađarska isto tako. E sada dolazimo u zemlju koja se zove Hrvatska. Bez obzira ja sam dugi niz godina radila na različitim poslovima i uvijek je to bilo vezano uz pojedine investicije jer su investitori došli pa ih je zanimalo što je u prostornom planu. I sada ono što bih ja mogla svojim iskustvima reći je sljedeće, investitori koji u svojim zemljama apsolutno poštuju svu proceduru, ne pada im na kraj pameti da nešto ne poštuje kada prođu granicu bez obzira što smo u EU oni odmah počinju neka druga pravila igre. I za to nisu krivi oni, nego smo krivi mi. Krivi smo mi iz jednostavnog razloga što nitko sa sigurnošću ne može reći da jedan zakon koji vrijedi ove godine da će vrijediti i druge godine. Često mijenjamo pogotovo zakone vezane uz poreze, vezane uz financije i tu zaista moramo snositi krivicu mi i apsolutno investitori koji dolaze. Oni čak i žele nekakav hodogram. No međutim, najgore što vam se može desiti da investitor kada dođe a to možemo onako jednim sportskim rječnikom reći da on misli da igra košarku a vi mu na kraju kažete zapravo da se igrao rukomet ili obrnuto, to je nešto što se ne smije desiti. I sada dolazimo do ključnog pitanja što mi to u Hrvatskoj zapravo želimo. Kakve to strateške projekte želimo? kako želimo da ih definiramo? Da li želimo da ih definiramo na razini države, na razini regije, na razini županije, na razini jedne općine i grada? Za jednu općinu je strateški projekt izgradnja vodovodne mreže. Za jedan grad je strateški projekt izgradnja jednog, jedne proizvodne zone. Za državu koji su to strateški projekti i koja su to ključna 3, 4, 5 područja za koje se ova država odlučila da je bitna, da će razvijati i da će dalje u nju ulagati? Da li je to energetika. Dakle ajmo se dogovoriti nekakva tri područja, da li je to energetika, da li je to ne znam proizvodnja lijekova i da li je to turizam i onda u odnosu na to definirati koja su to tri projekta i koji su to strateški projekti. Ja sam jednako tako u ovom povjerenstvu koji potpredsjednica Vlade spominje sudjelovala. I uhvati vas mala snaga kada vidite sadržaj projekata, kada vidite projektnu dokumentaciju, kada vidite niz stvari jer postoje, ja bih rekla tri bitne teme o kojima valja raspravljati. Ovaj zakon kaže proceduru, ovaj zakon kaže da će se definirati lista strateških projekata, ovaj zakon kaže da će se poštivati svi drugi propisi. I ovaj zakon kaže da će određene stvari ići po hitnoj proceduri odnosno da će u ministarstvima kao središnjim tijelima državne uprave biti ljudi koji će biti zaduženi da prate određene projekte i tome je i sada tako. Ja sam sigurna da treba možda definirati zaista strateške projekte po nekim drugim, po teritorijalnim stvarima po uopće po porukama koje one nose. Ali sada kada sam već krenula o tome pričati, ideja mi je bila probleme koje imamo. I ovaj zakon će pokazati koje probleme imamo. Nažalost ni on neće dati rješenja. Prvi problem koji imamo i to je ministrica uvodno rekla je problem sa zemljištem i problem apsolutno nekoliko puta sa ove govornice sam i drugi kolege a i ja govorila, problem nesređenih zemljišnih knjiga, problem nesređenog katastra, problem da i država ne zna s čime upravlja. I onda je problem kada vam dođe neki investitor i kada odlučite da idete u direktnu pogodbu kako ići, zašto ići, jer se to na kraju nitko ne usudi. Nakon iskustva kojeg smo, koji su ljudi prošli i nakon sudskih procesa koje su za to imali apsolutno se ne usudi. Drugi problem vam je zakonodavni okvir. Mi smo zaista vrlo nekako skloni definirati zakonima a onda zaboravimo da ti, neki od tih zakona uopće, … [[Govornica se ne razumije.]] [[Upadica se ne čuje.]] Dakle i tu smo zaista spremni definirati još a kada dođemo na lokalnoj razini još više. I treći problem, je problem u glavi. Prvi problem ćemo rješavati kažemo 2018. godina ili koliko već je, ja mislim da iako se želi da se to može i brže napraviti. Drugi problem zakonodavni okvir, malo ćemo se tu pomučiti ali ćemo riješiti ali treći problem je problem u glavi. Ja cijeli svoj, kako znam često reći radni vijek sam radila vezano i uz državnu upravu i uz javni sektor i vezana uz prostorno planiranje i uz razvoj prostora. Ono što moramo promijeniti su dvije činjenice. Prva činjenica je da probamo svi zajedno djelovati kako problem riješiti a kako problem ne zakomplicirati. Ja ne znam da li su to karakterne osobe ovog podneblja ili negdje drugdje ali često se susretnete da kada dođete negdje onda čujete 6 razloga zašto nešto ne može, pa ne može ovako. Pa onda kada tih 6 razloga riješite, onda nastaje 7. i 8. a dovoljno bi bilo čuti jedan razlog kako nešto može i kako nešto treba raditi. I postoji i ona uzrečica koju često koristimo, ne možete vi mete tako malo platiti koliko ja malo mogu raditi, što je apsolutno krivo. I treći problem je kada čovjek radi u privatnom sektoru onda apsolutno zna tko mu je poslodavac, zna tko mu je gazda, zna za koga radi. I taj gazda koji je točno zna koliko pojedinca plaća. Kada radi u javnom sektoru onda se ponaša kao da tome nije tako. E tome je i u javnom sektoru tako. Netko tko vodi jedno ministarstvo, njemu je poslodavac su mu građani RH i svim onima koji rade su poslodavci i građani RH koji svojim radom pune proračun i od njih mi svi zajedno dobivamo svoju plaću. I to je nešto što u glavi trebamo promijeniti. I kada bilo kakav investitor, a nema velikih, malih ili nekih drugih investitora. Investitor je netko tko hoće graditi svoju obiteljsku kuću jer je njemu najveći strateški projekt za njegov život njegova obiteljska kuća. Taj investitor kada dođe nije došao zato pa sada da on nešto komplicira i da netko nigdje ne može ići nego on treba dobiti apsolutno najbolji mogući hodogram, mora dobiti najbolji mogući recept kako da nešto napravi i mora zapravo se najbrže moguće riješiti. Da je tome inače tako onda ne bi trebao ovaj Zakon o strateškim projektima. Jer što on suštinski kaže? Zakon o strateškim projektima kaže propisati ćemo strateške projekte, poštivati ćemo sve druge propise, samo ćemo hitno i ubrzano raditi. To ovaj zakon suštinski kaže. Dakle mi moramo imati zakon kojim ćemo reći, ljudi moji moramo brže raditi. Ja zaista mislim u situaciji u kojoj jesmo, nema nekog tko će preko noći nešto promijeniti. Ja uvijek podržavam svaki zakon koji je korak naprijed i treba biti korak naprijed. Podržavam svaku energiju i inicijativu u kojoj se želi u ovoj zemlji nešto bolje jer je to zadaća svih nas da zaista u ovoj zemlji bude nešto bolje a ne da svi dignemo i čekamo tko će zadnji ugasiti svjetlo jer je to situacija koju nitko ne želimo. Metodologiju koju smo mogli koristiti su dvije. Mogli smo koristiti metodologiju da se od projekta do projekta propisuje strateški projekt i da o tome odluku donosi Sabor. Ima i tih slučajeva, da propišete, da postoji strateški projekt RH koji je navodnjavanje recimo Slavonije. I da postoji poseban zakon, da taj zakon donosi Sabor i da tim zakonom budu definirane sve procedure osim onih procedura koje su vam postali direktive EU, ali to sve ste mogli propisati. Možda će to biti u jednom trenutku rješenje. Slovenija je to napravila za područje jednog dijela koji im je bio demografski i zapušten. To je i Švicarska napravila kada sam spomenula. Mi se nismo za to odlučili, odlučili smo se za ovaj način. I odlučili smo se za način u kojem su nam financije. Meni se čini da bi tu bilo jako zgodno još i ovo da nekako definiramo možda malo detaljnije koji su to strateški projekti od interesa za državu vezano uz poruku koju šaljemo ali ne smijemo zaboraviti da se, da smo se mi odlučili i svojim Ustavom i svim drugim da zapravo razvoj ide odozdo, ide od jedinica lokalne samouprave i oni jednako tako imaju pravo imati svoje strateške projekte i imaju pravo propisati što je za njih izuzetno važno. Kao što sam uvodno rekla i što nekoliko puta ponavljam, svaki iskorak je dobar iskorak, svako poboljšanje je dobro poboljšanje. Tu postoji naime onaj ključni moment a taj ključni moment su ljudi koji će raditi brže i odgovornije ali to niti jedan zakon neće promijeniti ali mi trebamo promijeniti i razmišljati o načinu da zapravo možda zaista je došlo vrijeme da svi stanemo iza određenih strateških projekata na razini države i za to da imamo posebne zakone jer su to zemlje koje su se našle u određenim problemima koje su prepoznale da su u problemima, donijeli posebne zakone. I ja sam se i tada zalagala za takav jedan model, nije bilo dovoljno spremnosti. Možda sada ima spremnosti pa je to možda i budućnost. Nadam se da će uskoro doći i ovaj zakon i u drugo čitanje. Ovaj zakon je poboljšica u odnosu na postojeći zakon koji je bio osnovani pa se je dva puta mijenjao, naravno izmjene su bile više od određenog postotka pa smo došli sa novim zakonom. Ja moram reći da taj jedan prijedlog koji sam ja sada uspjela naći u svojem povijesnom sloju koji smo tamo radili 2013. u dosta uskom broju ljudi je imao nekakvih 32. članaka i još uvijek mi se čini da je dobar prijedlog no međutim on je bio malo, malo iskorak i sigurno bi jednu žestoku raspravu bio dobio u ovom Saboru. Ali ja vjerujem da ako ćemo htjeti napraviti jedan korak naprijed morati ćemo raditi i u tom smjeru. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imate jednu repliku, gospodin Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice Mrak-Taritaš, u nekoliko ste navrata spomenuli da su druge države donosile zakone za pojedina područja kojima su regulirali pravnu, zakonsku problematiku upravo na tim prostorima. Pa ja bih vas podsjetio da je i Hrvatska donijela zakone koji su bili ograničeni na određena područja u Hrvatskoj kao što je Zakon o otocima, Zakon o brdsko-planinskim područjima, Zakon o potpomognutim područjima. Prema tome bilo je i još su na snazi neki od tih zakona. Prema tome, i mi smo u određenim trenutcima kako bismo prema određenim prostorima u Hrvatskoj išli sa određenim mjerama bilo porezne politike, bilo poticajima, subvencijama itd., itd., donosili posebne zakone koji su samo vrijedili za određena područja. U drugom dijelu se s vama slažem kada govorite da je ovaj zakon u stvari, predstavlja priznavanje države da smo spori, da imamo neučinkovitu administraciju i da smo rekao bih na jednoj ljestvici doing businessa tamo gdje, na onom mjestu koje nam i pripada. I ovaj zakon dakle nije kapitulacija nego ovaj zakon pokušava nadomjestiti to što još uvijek moramo propisati procedure u pojedinim zakonima koji će ubrzati postupanje po zakonima investitora u svim projektima ne samo u strateškim investicijskim projektima. A da nam to treba u takvim zakonima, tu se s vama slažem. Ali i kada te zakone i donesemo moraju imati po meni još 3 važne stvari koje ste dijelom i vi spomenuli a to je sređeni katastar i zemljišna knjiga. To je pretpostavka po meni svih ulaganja u Hrvatskoj. Druga stvar koja se odnosi na donesene prostorno planske dokumente pa onda nam ne bi ni trebala određena izuzeća koja su ovaj zakon propisala. I treća stvar je stabilna porezna politika. I to su onda tri temeljna preduvjeta za ulaganje u jednu državu. Hvala.
Hvala lijepo gospodine Bačić. Odgovor, gospođa Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo. Kolega Bačić, ima dosta stvari sa kojima se slažemo osim onih s kojima se neslažemo. Dakle ja sam u svom izlaganju, apsolutno se slažem s vama Zakon o otocima i ostalo, ali sam mislila na konkretne projekte i o konkretnim projektima sam govorila. Zato sam uvodno i govorila o zakonu koji je bio donesen vezano uz izgradnju dvorana u svjetskom prvenstvu odnosno cijeli postupak koji je bio vezan uz to. Recimo da možda malo pojasnim. Možda smo spremni za jedan zakon koji govori o brownfield investicijama ili možda prenamjenama neperspektivnih vojnih prostora u nešto drugo. I da za to propišemo određene procedure jer na taj način bi si olakšali život. Stvar je u tome da ovaj zakon donosimo da olakšamo život sebi i investitorima. Investitori zaista koji dolaze u Hrvatsku krenu se ponašati onako kao da su došli gdje sve može. Naša zadaća je da investitorima ne kažemo sve može nego da definiramo što može, kako može i pod kojim uvjetima. Ali ono što ja zaista, uvijek je ključno i uvijek je sve čovjek. Kao što je i ministrica Dalić, odnosno potpredsjednica danas došla ovdje i prezentirao ovaj zakon, nema baš puno pa neće morati puno sjediti ali mogla je i … na taj način pokazala da joj je stalo do toga, da joj je stalo do toga zakona, da je stalo da to ide. Jednako tako su vam važni ljudi koji vam rade posao. Ima neko kojima je stalo do tog posla, koji o investitoru razmišlja kao nekom, ako ta investicija ide punit će se proračun, dobit ću veću plaću, a nažalost ima i onih koji misle da je taj investitor došao njih pitati da njih gnjavi. Ono što je naša zadaća da ima puno više ovih koji znaju, taj investitor koji dolazi u Hrvatsku napunit će proračun i ja ću dobiti uvjete da imam veću plaću, vrlo jednostavno. Hvala.
Hvala i vama. Idemo dalje s klubovima, gospodin Darko Horvat ispred kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovana potpredsjednice Vlade RH, poštovani pomoćniče, državni tajniče. Pa lijepo je ovdje slušati diskusiju i debatu onih koji materiju razumiju i vjerujte mi kolegice Mrak-TAritaš šteta što niste dio ovog koalicijskog potencijala jer sam siguran da bi bar neki od ovih prijedloga sigurno danas bili na stolu i bili bi dio ovog zakonskog okvira. Slažem se s vama i u definiranju tri ključna problema koje ste izrekla, ali jedan četvrti ću apostrofirati i ja bih rado da uđe u ovu retoriku pa ih nema tri nego su četiri. A to je problem donošenja odluka ovdje u Hrvatskoj, dakle uz sve ono što ste naveli problem donošenja odluka ustvari usporava investicije i u onom situacijama u kojima ja bih rekao je dokumentirano i sve čisto. Slažem se i sa pričom da je konačno ovim zakonskim prijedlogom definirana metodologija kojom se donosi odluka o proglašavanju određene investicije strateškom. I u onom jednom malom segmentu se ne slažem, dakle mi ovdje danas ne razgovaramo o strateškim investicijama općina i gradova, jasan je zakonski okvir i prijedlog zakon se zove Zakon o strateškim investicijskim projektima RH. I sada ću napraviti jednu malu digresiju, dakle ja dnevno imamo kontakt sa jednom strateškom investicijom koja se događa na prostoru RH, na prostoru Međimurske županije investicija koja je visine negdje procijenjeno oko 200 milijuna eura, investicija za koju Europska komisija spram inovativnosti projekta već do sada dala kroz … oko 20-ak milijuna eura potpore, investicija za koju su nađena dva strateška partnera oba u visini od dodatnih 20 milijuna eura i u ovom trenutku u procesu je ishođenja energetskog odobrenja zadnjeg ključnog dokumenta da bi se ishodila građevinska dozvola. Ja se nadam da će projekt Geotermalne elektrane na prostoru grada Preloga i investicija vrijednosti od preko 200 milijuna eura, negdje u 1. najkasnije do kraja 2. mjeseca dobiti građevinsku dozvolu i steći sve uvjete i preduvjete za rad. No međutim, sve bi bilo lijepo i idealno, doduše projekt se priprema već gotovo šest godina, ali nakon rješavanja imovinsko pravnih odnosa, nakon ponovnog ispitivanja jedne napuštene INA-ne bušotine, nakon koncesija i svega onoga što je trebalo došli smo u situaciju gdje i uz sve uvjete priključenja predmetnog energetskog objekta na elektroenergetski sustava, investitor u ovom trenutku da bi potvrdio svoju fizibilnost projekta nema određen iznos premije i ne zna po kojoj će cijeni hrvatski operater otkupljivati proizvedeni kilovat sat električne energije. Dakle slažem se opet s jednom rečenicom u kojoj gradimo mozaik, a onda nam pojedine kockice tog mozaika ja bih rekao znajući i poznajući sustav ispadnu možda malo nekontrolirano i nadam se da ćemo tokom ove godine, sukladno Zakonu o obnovljivim izvorima dobiti sve potrebne podzakonske akte, dobiti definirani premijski sustav, dobiti metodologiju izračuna onog fiksnog dijela premijer i onog varijabilnog dijela premije da bismo onda sve one potentne projekte o kojima je s ove govornice danas barem desetak puta bilo riječi, a vezani su uz investicije u energetski sektor imali jasnu sliku i jasni stav investitora kada kreće u investiciju. Ono što je bitno napomenuti, dakle ne samo zbog toga što je ovo novi zakonodavni okvir jer se postojeći u iznosu od više od 30% mijenja pa je bilo potrebno modificirati gotovo cijeli zakon i izraditi novi, dakle ovo je zakonski okvir koji se vrlo sretno i spretno nadovezuje na jedan zakon koji smo pred neki dan raspravili ovdje u Saboru, a to je Zakon o poticanju investicija. Dakle s ovim zakonskim okvirom nadograđujemo Zakon o poticanju investicija sa ciljem da nam to investicijsko okruženje stvarno i realno ne u pripremi od šest godina već u pripremi od godinu ili dvije, na prostor RH donese novi svježi kapital pa bez obzira i uz, ja bih rekao, iste uvjete i za domaće kao i za strane investitore. Dakle ovim se zakonom svim investicijskim projektima koji to jesu za RH skraćuje i znatno ubrzava proces ishođenja ukupne potrebne dokumentacije i sama realizacija tog projekta trebala bi se svesti na minimalni mogući vremenski period. Ono što kao nadu budi ovaj zakonski okvir, dakle ne može više niko doći na prostor RH i improvizirati stratešku investiciju, već za taj strateški projekt prije nego ga Vlada proglasi strateškim mora prikazati barem djelomično osiguranu financijsku konstrukciju. I dobro je što ingerenciju nad provedbom ovog zakona ima ja bih rekao, jedno tijelo javne uprave, Ministarstvo gospodarstva, poduzetništva i obrta jer je ono ili će ono usvajanjem ovog zakona, biti ključni filter u definiranju projekata koje ćemo zvati strateškim. Dakle, još ću jednom apostrofirati da ovaj zakonski okvir ničime ne derogira postojeće hrvatsko zakonodavstvo. Dakle niti jedan od projekata danas neće moći uspoznati kriterije, postati strateška investicija RH ako on nije uklopljen u prostorno-plansku dokumentaciju iako nije dio prostornih planova i jedinica lokalne i područne samouprave pa isto tako i strategije prostornog uređenja RH. Dakle, ključne promjene koje je potpredsjednica Vlade ovdje već napomenula donose ponovit ću još jednom, činjenicu da svaki investitor, bio on privatna osoba, bio on OPG, jedinica lokalne i područne samouprave, javno poduzeće, u većinskom ili 100%-tnom vlasništvu RH, dakle, svaka ta investicija da bi bila proglašena strateškom morat će u svojoj pozadini imati osigurani određeni izvor financiranja ili će morati investitor moći dokazati da je otprilike u visinu od 5% procijenjene vrijednosti investicije, veću tu investiciju uložio a da bi ona mogla biti proglašena strateškom. Ono što me posebno veseli, ništa se u ovom zakonskom okviru nije prepustilo slučaju. Dakle, od onoga trenutka kad se oformi povjerenstvo i ljudi koji će pratiti pripremu investicije do potpisa sporazuma odnosno ugovorne obveze pa u konačnici konačno i penalizacije ako je netko od investitora uzurpirao i vrijeme i obvezu javnih službenika i dužnosnika a da su se oni bavili njegovom investicijom koja u biti nema nikakve realne osnove da se dogodi. I ono što me posebno veseli, dakle bez obzira što sam u samom uvodnom djelu napomenuo da je ovaj zakon okvir koji uređuje strateške investicije Vlade RH odnosno RH, pozdravljam smanjenje visine investicije za koju smatramo strateškom na otocima RH jer strateška je odrednica odnosno jedna od strateških odrednica Vlade RH da stvori sve potrebne preduvjete a da se život na hrvatskim otocima ne samo nastavi nego na bilokoji mogući način i unaprijedi. Dakle, svaki onaj investitor koji će probati kompromitirati ono što se u ovom zakonodavnom okviru nalazi, ono što će mu u sporazumu biti nametnuto kao obveze, platit će određenu ugovornu kaznu u visini od 0,1% ukupne procijenjene vrijednosti investicije i mislim da je to jedan od načina, dokaza ozbiljnosti svakoga tko želi na ovakav način pokrenuti investiciju na prostoru RH. Još jedno veliko neznanje koje je danas ovdje bilo izrečeno u ovoj sabornici a ja se nadam da je kolegi Bunjcu potpredsjednica jasno odgovorila i naučila onome što je ustvari javljajući se za raspravu, trebao pročitati u samome zakonu. Dakle, nitko RH ne nameće infrastrukturne, ine druge projekte koje moraju graditi, već RH donošenjem odluke i isticanjem želje prema tom zajedničkom, ja bi rekao financijskom okviru unutar Europske komisije, sa željom da se određeni projekti nađu na zajedničkoj listi i postanu zajednički interes ne samo RH već ukupnog djela EU-a, dakle svih zemalja ili bar djela zemalja koji … [[Govornik se ne razumije.]] regiju na prostoru koji okružuje RH. Dakle, neće ničim a pogotovo ne temeljem ovog zakonodavnog okvira Europska komisija moći nametnuti RH bilokakav strateški projekt već RH u želji da neke projekte izgradi ne samo za potrebe tržišta RH već i regije sa takvim projektima traži metodologiju sufinanciranja u zajedničkoj europskoj blagajni i ono što mi je posebno drago, dakle i LNG terminal i sva pripadna transportna infrastruktura da bi se iz lokaliteta LNG terminala taj plin distribuirao odnosno transportirao na prostor ne samo RH već i našega okruženja su sva hvalevrijedna projekta, za koji će određene subvencije i sufinanciranje ne samo da će dati ih, već ić Europska komisija do ovoga trenutka u jednom ograničenom iznosu već i dala, a nadam se da će ovaj zakonodavni okvir potaknuti priču i da tokom ove godine ne samo da ćemo početi realizirati ta dva strateška projekta, zajednička za prostor regije subvencionirana od strane Europske komisije, već da ćemo tokom ove godine dobiti zeleno svjetlo od Europske komisije za još pokoji projekt koji nećemo financirati javnim novcem ili novcem poreznih obveznika RH već sredstvima Europske komisije bar u onom iznosu kojim RH participira u financiranju takve zajednice. Klub zastupnika HDZ-a podržava ovakvu namjeru, žao mi je što se u ovakvu raspravu ne uključuju oni veliki kritičari koji koriste ovu saborsku govornicu da bi u određenim raspravama potaknuli upravo one teme koje nekako ruše i tu maglu ovakvi zakonski prijedlozi razbijaju. Dakle, bilo nas je ovdje vrlo, vrlo malo kad smo debatirali o Zakonu o poticanju investicija. Danas nas je ovdje još manje kada raspravljamo o Zakonu o strateškim projektima Vlade RH. Ali sam siguran kad će doći neke čudne teme da će i ova saborska dvorana biti dupkom puna i retorika biti puno žešća nego danas. Hvala lijepa.
Hvala i vama. To ne znači da nema replika. Gospođa Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo. Ja bih možda krenula od kraja. Dakle, činjenica da kada razgovaramo o zakonima nekima, a ovo je jedan važan zakon koji zapravo daje jedan iskorak ne prevelik, ali mali prema naprijed. Ima nas relativno malo, a na nekim stvarima koje će biti, vjerojatno će sutra na minimalnoj plaći ja pretpostavljam da će rasprava trajati barem do dva, tri. Ali toliko o tome. Onaj prvi dio ću zaboraviti da ste rekli. One ponude to za nekog drugog i u nekom drugom vremenu. Ali htjela bih nešto vezano uz odluke. Zaista, odluke je vrlo teško donositi. Ja uvijek volim ispričati priču, znate kad imate tako dosta godina koliko imaj ja i prođete svašta, onda i svašta vidite i onda imate niz priča. Postoji jedna, recimo investicija na jednom našem otoku. Riječ je o turističkoj zoni, riječ je o tome da je taj investitor izradio urbanistički plan uređenja, da je riješio imovinsko-pravne odnose, da je ishodio lokacijsku dozvolu i nikad nije išao ishoditi građevinsku dozvolu. Ja nekako mislim da kad pišemo zakone, da zakone pišemo za nekog. Ne neke imaginarne investitore, nego neke stvarne investitore. I recimo možda bi bilo dobro iako to nije popularno i to bi bila nazvana hereza, možda par investitora koji su dosta uložili u Hrvatsku i otišli. Koji je to bio razlog zašto su otišli, što je tu njih mučilo? Jel' je to možda način na koji možemo u budućnosti dobiti neke kvalitetnije zakone. Odluku je najteže donijeti. Iza odluke morate stati, dobit često i po bubrezima iza nekih stvari. No međutim, ako znate što hoćete, onda trebate to dosljedno provoditi, a još je važnije tamo gdje netko trči svoju dionicu ko' u štafeti pa je otrčao četiri godine, da sljedeći koji trči četiri godine proba nastaviti tamo gdje je ovaj stao, a ne svaki put kretati ispočetka jer to svaki put kretanje ispočetka nas je u ovih 20 i nešto godina dosta skupo stajalo. Hvala.
I vama. Odgovor gospodin Horvat.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Pa ja moram priznati vrlo je vrlo visok postotak suglasnosti u onome što ste rekli u odnosu na ono kako i ja razmišljam. Dakle, vi danas ako pogledate prostor RH, ako smo svjesni činjenice da nas možda po nekim ja bih rekao mikro stvarima razlikujemo, dakle Istočnu Slavoniju, sjever Hrvatske, Liku i Gorski kotar i Dalmaciju. Slažem se isto tako o navedena tri problema koja su rak rana u svim od ovih prostora o kojima mi govorimo. Ali ono što sam siguran filozofija privlačenja investicija i investitora na prostoru sjevera i sjeverozapadne Hrvatske je drugačija. Dakle, u tim gradovima i u općinama je bitna rečenica koju ste izrekli. Dakle, prvo morate znati što hoćete. Kad znate što hoćete onda to tražite. I ja već jedno duže vrijeme zagovaram situaciju da niti je svaka investicija na prostor RH poželjna a ni svaka od takvih investicija otvara kvalitetno radno mjesto. Dakle, uz činjenicu da sjever i sjeverozapadna Hrvatska ima relativno dobro razvijen gospodarski i poduzetnički sektor još uvijek županija u kojoj ja živim iz koje ja dolazim ima neto plaću na samom začelju RH. Dakle i lokalna samouprava i centralna država nije dobro koordinirala investicije i prihvaćala je i one investicije koje su otvarale veliki broj nekvalitetnih radnih mjesta i to nam je temeljni uzrok zbog čega neto plaća takva kakva je. U konačnici ponovit ću opet, slažem se sa gotovo svime što ste izrekli i velim da ovakvom sinergijom i oporbe i vladajućih siguran sam da uz malo veću brojnost i svi ti prijedlozi koji bi dolazili sigurno bi bio dio zakonodavnog okvira.
Hvala. Gospodin Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Horvat, prije po prilici 10, 12 godina samo je negdje 30, 40% jedinica lokalne samouprave imalo prostorne planove. Pa kad su se riješili ti prostorni planovi došlo je do bujanja gospodarskih zona koje danas zjape na žalost poluprazne. Međutim, ono što mene muči, a to smo neki dan razgovarali i kad smo govorili o Zakonu o regionalnom razvoju a to je ta nejednolika razvijenost Hrvatske. Recimo na Banovini ili u Lici jedan pogon ili neka investicija koja otvara 50 radnih mjesta je više nego strateška investicija, super strateška investicija za to područje. To je recimo u Zagrebu, Splitu, Rijeci. To je praktički nekakva benigna investicija. Dakle, mi naprosto moramo cijeniti i procijeniti gdje nam je što bitno. I ono što trebaju raditi tvrtke u vlasništvu države i mislim da je potpredsjednica Vlade rekla jednu ključnu rečenicu, a to je da na žalost od ovih strateških projekta najveći dio otpada na investicije tvrtki koje su u većinskom državnom vlasništvu, dok privatnih investicija ima malo. Rizik za državu privatne investicije praktički je nikakav. Vi dođete sa svojim kapitalom, radite, napravite ako ne daj Bože dogodi se promašaj država s tim praktički nema ništa. Dok rizik investicije koje rade državne tvrtke je nešto sasvim drugačije. I ono što po meni mislim moramo konačno dati odgovor na pitanje recimo da li je pruga Rijeka – Zagreb – Botovo strateška investicija za RH. Ako je, idemo vidjeti kako ju isfinancirati i na koji način je napraviti. Ja ponavljam i dalje, prije četiri godine smo građanima Hrvatske digli cijenu električne energije za 25% da će to biti kamen zamašnjak za investicije i energetiku. Na žalost ni jedna se investicija nije dogodila, a građani Hrvatske su u međuvremenu ostali bez jedno osam, devet milijardi kuna. Dakle to je pitanje na koje mi moramo odgovoriti gdje je tih 8, 9 milijardi kuna. I u energetici se danas, tih 8, 9 milijardski kuna može strašno putno napraviti. Tako … [[Govornik se ne razumije.]] činjenica od kojih mi ne možemo pobjeći.
Hvala lijepo. Izvolite gospon Horvat.
Kolega Šuker, slažem se u potpunosti s vama. Dakle, u ovih proteklih, vratimo se samo 12 g. jer ste apostrofirali ih, ne zbog toga jer je to ključno u ovoj cijeloj priči, ali u tih 12 g. i vi i ja smo dio, ja bih se usudio reći ove realne priče, koja nas čeka i na prostoru jedinica lokalne samouprave iz kojih dolazimo. Pa onda u nekih od institucija državne vlasti, evo danas ovdje u nacionalnom Parlamentu. Dakle, ja sam na svoje oči i sam sam imao prilike biti svjedok situaciji gdje Vlada odlukom, proglasi određenu investiciju strateškom, a onda jedinica lokalne samouprave, ili lokalni načelnik koji tu lokalnu samoupravu vodu, takvu investiciju zastupati. E, pa sad, ja sam siguran, da ćemo mi još dorađivati ovaj zakonski prijedlog i da ćemo u njemu, kristalno jasno povući ingerenciju između onoga što se događa i ingerenciju koju ima lokalna samouprava u odnosu na ono, kakav zadatak i javnim poduzećima, a isto tako i jedinicama lokalne samouprave kao poruku o odabiru šalje Vlada. Kada nestaje te konfuzije, onda ćemo jasno znati, koja je uloga javnih poduzeća, koja je uloga javne uprave, koja je uloga centralne države i u tom trenutku, što me veseli, zakonski prijedlog za svaku takvu stratešku investiciju, određuje državne službenike koji će se s ovim poslom baviti. Dakle, neće više tu polemiku rješavati sam investitor, već povjerenstvo, koje će voditi samu stratešku investiciju, od trenutka kad ju Vlada proglasi kao stratešku.
Pređimo na pojedinačne rasprave. Prvi je gospodin Ivan Lovrinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Pozdravljam i dotičnu potpredsjednicu Vlade uz pratnju i poštovane kolegice i kolege zastupnici. I poštovani građani koji nas pratite u našem radu. Pred nama je prijedlog Zakona o strateškima investicijama u Hrvatskoj. I evo, ja ću podsjetiti malo prije što je rečeno. Da je 2013.g. takav zakon već ovdje diskutiran i ono na što se mi, svatko tko je ozbiljan ovdje u Saboru, on se oslanja na neke rezultati, takvih inicijativa, takvih zakona. A mi vidimo, kao što je ovdje i rečeno, da od toga je bilo malo koristi. Pametan će čovjek uvijek izvući zaključak, da u ekonomiji, a mi ekonomisti znamo, da se biznis ne radi zakonima. Zakoni služe kao okvir da se nešto može raditi. Dakle, imali smo taj okvir 2013.g. rezultati su mršavi i mi vidimo da nešto drugo ne valja. Dakle, nije ključno donošenje zakona, bio on dakle, dobar ili bolji, u redu, ali to nije ključno. Pa ja vas ovdje želim podsjetiti, od završetka rata od '95.g. do danas, da su inozemni investitori u Hrvatsku uložili oko 32 milijarde eura. S tim da ta ulaganja od 2008. pa na ovamo, značajno kopne, ona su najmanja u odnosu na zemlje, srednje i jugoistočne Europe. Ali, koji su rezultati tih inozemnih investicija, od kojih i ova Vlada i prethodne Vlade očekuju čuda. Pa mi imamo vidite, nismo dostigli, još uvijek BDP, neposredno prije proglašenja Hrvatske, nezavisnom državom. Mi imamo ogroman broj nezaposlenih. Isti toliki br. koji je napustio Hrvatsku. Dakle, mi moramo napustit iluziju, da su strane investicije, čarobno rješenje za Hrvatsku situaciju. Ali, za koga je to čarobno rješenje? Pa za one koji nemaju viziju i one koji nemaju konkretna rješenja. Oni će učiniti sve, da ne kažem, da malo, da ne šalim se na taj račun, da su spremni na granici dočekivati, umjesto carinika i granične policije, ponuditi kavom i vodom. Malo, ovako šaljivo govorim o ovome, stranka Promijenimo Hrvatsku, će poduprijeti sve ono što je korisno, za razvoj hrvatskog gospodarstva. Međutim, ja kao sveučilišni profesor ekonomije, financija, pokušao sam ovdje naći jaka uporišta u ovom zakonu, na temelju kojih bi moga reći, evo sad će početi, zaista nešto se dešavati u ovoj zemlji. Ali, … [[Govornik se ne razumije.]] dakle, nisam se prijavio u ovu raspravu da samo kritiziram, jer ja tako nisam naučio govoriti, ja govorim o argumentima ili nudim neka rješenja. Pa kaže se u prijedlogu ovog zakona, da će on definirati što su to strateški investicijski projekti i da je cilj poboljšati investicijsku klimu. A što je to poboljšanje investicijske klime? Točno je da postoje određene neslaganja, ili različita rješenja na lokalnoj i nacionalnoj razini glede određenih problema i to treba nastaviti rješavati. Međutim, kada se ovdje kaže da se želi isključiti, što se tiče energetike, centar za praćenje energetskog sektora i investicija, koji je dakle, očito radio provjeru projekata. I da dosadašnje projekte treba ponovno revidirati Vlada i da će ona, odnosno, Ministarstvo gospodarstva, i da će od sada Ministarstvo gospodarstva raditi te poslove, onda ne možemo ništa drugo zaključiti nego da je riječ o kumulaciji moći i da će kratko, slikovito rečeno, investitor, recimo strani ili domaći, trebati doći samo u Vladu i tu će moći sve riješiti. Otprilike tako stoji stvari. Nadalje, kaže se da investitor ne treba imati kao do sada unaprijed osigurane izvore financiranja u visini od 10% nego to treba biti 5% pa prethodno uloženo 5% itd. Posebno je problematičan dio zakona, članka koji kaže da projekti koji se financiraju fondovima EU automatski dakle postaju i dolaze na listu strateških projekata. A molim vas tko vam garantira da je strateški interes talijanskog, sada govorim napamet, znači belgijskog, njemačkog, francuskog investitora u Hrvatskoj ujedno treba biti strateški interes RH? Tko vam to garantira? Pa čemu služe europski fondovi, tko ih prije svega odobrava? Ne odobrava ih prije svega Hrvatska. Vama mora i svima nama to mora biti jasno. Dakle ovdje smo mi ozbiljni ljudi, ne da sprječavamo nešto da se razvija nego da ukažemo, da pohvalimo ono što je dobro ali kažemo ljudi ovo nije dobro. Dakle, ako mi nismo u stanju procijeniti sami što je naš strateški cilj, interes i koji je projekt za nas strateški onda naprosto treba se ozbiljno zabrinuti. Drugi primjer kako se ide koncentraciji moći unutar Vlade, Ministarstva gospodarstva jest prijedlog u zakonu da se, da Vlada raspolaže nekretninama u vlasništvu RH potrebnim za provedbu strateškog projekta. Dakle ista priča je li tako? To nekad može biti dobro ali dakle prevelika je koncentracija i nepotrebno se to radi. Ali postavimo ono temeljno pitanje što je to što privlači strane i domaće investitore. Ja kao ekonomist znam i ponavljam da zakoni ne rješavaju i ne potiču, ne rješavaju ekonomsku situaciju, oni ne razvijaju dakle investicijske projekte niti dižu BDP. Oni jesu okvir. Ovaj zakon sigurno neće potaknuti znači ove značajne investicije. Zašto? Pa evo ponovno podsjećam 2013. godine pa i prije donošeni su slični zakoni, nigdje strateških investicija. A posebno nema greenfield investicija, dakle onih koji počinju sa ledine, koji se tek grade. Od ove 32 milijarde eura koje sam rekao da su stranci uložili od '95. pa do danas, pa to je listom, to su brownfield investicije, dakle kupovano je ono što je već napravljeno, to su banke, to su farmaceutske tvrtke, to su turistička poduzeća. Tu i tamo je nešto napravljeno sitno i nemojte nas molim vas više zavaravati sa velikim pričama o velikim inozemnim investicijama. Što se može na kraju dakle reći što su ključni problemi koji destimuliraju i strane i domaće investicije, dakle ajmo reći što je ključno. Pa tko će iz inozemstva investirati u Hrvatsku kada sudski sporovi traju tako dugo, kada je očajno pravosuđe, kada je praktično, kada imamo takav nestimulativan porezni sustav za poslodavca, za onoga tko je investitor tko dođe ovdje? Tko će doći ovdje i uzimati skupe kredite u hrvatskim, u bankama koje posluju u Hrvatskoj? Tko će doći ovdje kada je razvijena kultura neplaćanja, 90, 100, 300 dana, kada platiš? To je ambijent, to su samo neki čimbenici koji destimuliraju strane ali i domaće investicije u Hrvatskoj. To je ono što strani investitori i domaći žele čuti. U tom smislu ja smatram da ova Vlada nema rješenja za ključne ekonomske probleme u Hrvatskoj i nema ekonomsku politiku za stope rasta BDP-a za 4, 5 i više posto kao što to imaju Poljska, Češka, Mađarska koje to pokazuju. S druge strane ako govorimo o strateškim investicijama mi imamo neka poduzeća koja su od strateškog značaja, u problemima su. Što je gospodo sa „Đurom Đakovićem“ koji proizvodi znači i vojnu opremu, je li i to strateška kompanija u Hrvatskoj? Za mene jest. Što je sa Petrokemijom, strateška za poljoprivredu? Što je sa lukom Rijeka, strateška u svakom pogledu? O tome nema ništa. Dakle ako netko očekuje da je dovoljno da Vlada kaže danas smo zaključili vaš projekt strateški za Hrvatsku a ne promijeni sve ovo što sam rekao onda zaista imamo Vladu bez vizije, Vladu koja ne zna što hoće već očekuje da netko dođe i strateškim potezima i projektima riješi nevolju u kojoj se nalazimo. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Prva gospodin Horvat.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Pa ja se mogu jednim dijelom složiti sa izlaganjem uvaženog prof. Lovrinovića, no međutim tri su momenta s kojima se jednostavno ne mogu složiti. Prvi je taj da kritizirajući priču i ingerenciju koja se iz jedne ja sam i te 2013. godine tvrdio čudne institucije koju su tada prozvali Centar za praćenje investicija i restrukturiranja energetskog sektora, dakle iz ingerencije koju je centar do sada imao, kumulira odgovornost i metodologije odlučivanja u ministarstvo. Samo želim jasno reći da je ovaj Visoki dom glasovanjem pred otprilike 2 tjedna tu instituciju ukinuo, dakle te institucije više nema, njena ingerencija mora biti i preseljena je u sklop djelovanja jednog ministarstva. Drugu stvar koju sam napomenuo a koju sam izrekao iz saborske govornice, dakle odgovorno tvrdim i neće me ništa pokolebati u tome da RH u odnosu na okruženje u kojem se nalazi ima jedan od najboljih i najpoticajnijih okvira, investicijskih okvira. Dakle nemojmo zaboraviti da smo pred otprilike 3 tjedna ovdje u ovoj saborskoj dvorani raspravljali o zakonu koji svakom investitoru koji je poželjan za RH vraća kapitalni iznos investicije na razini od milijun i pol eura, omogućuje mu ne plaćanje poreza na dobit u iznosu od 100% deset godina ako se takva investicija dogodi i za svako novootvoreno radno mjesto u određenim prostorima daje izvjesnu bespovratnu potporu.
Hvala lijepo. Gospodin Lovrinović, odgovor.
Pa kolega Horvat, samo jedan kratak odgovor. Onog trenutka kada vidim i kada svi mi vidimo da privatne investicije u Hrvatskoj rastu onda neću ni ja vama trebati ni vi meni objašnjavati da je nešto ovako ili onako već ćemo svi vidjeti empirijski dakle činjenično da su stvari bolje. A budući da to nije tako, onda jednostavno mi ne možemo reći da je stvar dobra pa posebno da to rješavamo zakonima. Kažem, pravosuđe je problem, problem neplaćanja, ovo, ono dakle to su oni ekonomski razlozi. Sve dok to ne shvatimo nema promjene i priznajmo ono što vidimo, ono što jest, ništa drugo.
Hvala lijepa. Druga replika gospodin Vlaović.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Lovrinović u svojoj raspravi rekli ste da ne može zakon i zakonodavni okvir ojačati investicijsku klimu i vratiti povjerenje investitora u državu i u to da će njegova investicija biti stvarno kao strateška i kao takva popraćena od svih institucija. Evo samo jedan primjer da ste upravu, da nam zakon treba, ali zakon treba provoditi i da svi budu jednaki pred zakonom. Bio sam u prilici i u prethodnim godinama jedan projekat pokušati ugurati na listu strateških projekata za Brodsko-posavsku županiju i gdje zbog, ja se usudim tako reći, ne suradnje dva državna tijela Ministarstva gospodarstva i Ministarstva poljoprivrede nismo u tome uspjeli i često je kod naših investitora prisutna prigovor na opće stanje u našoj državi da često se pojave tu prepreke u modelu mister X ili mister 10%. To se ne smije događati i po meni je dobro da jedno državno tijelo kao što je Ministarstvo gospodarstva bude kao krovno tijelo koje će koordinirati ostale državne institucije, ostala ministarstva u smislu praćenja investicije i pomoći investitorima u Hrvatskoj jer nam je to svima zajednički interes. I naravno da pozdravljamo smanjenje ovoga praga sa to da investicije do 10 milijuna kuna na stratešku listu na otocima, ali ovo je moje razmišljanje pa evo pitam i vas šta vi mislite o tome dal na svim nerazvijenim područjima gdje imamo demografske probleme, gdje imamo iseljavanje da projekti već od 10 milijuna budu strateški kao što je Slavonija, Baranja i Srijem. I naravno da se ne dogodi kao što ste spomenuli Đuru Đaković da propadne dokapitalizacija jer je tu bilo različitih mišljenja u Ministarstvu gospodarstva i Ministarstvu državne imovine pa se odgađala i skupština koja treba odlučiti o investitoru i na kraju to više niko ne spominje. Mislim da moramo svi stati iza takvih investicija u naše tvrtke kao što je Đuro Đaković i slične i da im omogućimo da budu i oni na tržištu konkurentni. Hvala.
Hvala lijepo. Gospodin Lovrinović, odgovor.
Kolega Vlaović i ja se naravno ponavljam ponovno slažem s tim da moramo imati regulirano moramo imati zakonski okvir za sve pa tako i za poticanje investicija. Međutim, ponavljam, efekti toga su do sada bili vrlo slabi. Ono što posebno želim potaknuti ova Vlada je na vlasti već godinu dana, jeste vi vidjeli možda popis nekih investicijskih projekata što se tiče energetike, što se tiče infrastrukture druge? Pa znate koliko je bilo problema kada su i državnu imovinu postojeće državne firme trebale rangirati koje su strateške, a koje nisu pa su neke izbačene itd. Ali mi se ovo dopalo što ste tražili ako se već u zakonu definira 75 milijuna da je strateška investicija jel tolika su kapitalna ulaganja, a u ruralnim dijelovima koja su slabo naseljena da je to dovoljno uložiti 10 milijuna da se proglasi strateškom investicijom. Pa ja predlažem da se to uopće ne piše. Zašto? Jer na jednom otoku gdje živi 20 ljudi pa tamo je 100 tisuća kuna strateška investicija znate, zaposliti tri čovjeka je tamo strateško. Pa pogledajte Slavoniju i Baranju koje su poluispražnjenje, pa tamo isto kada čovjek da ne kažem ako uloži milijun kuna to je strateško. Znači strateško je pomozi mu u njegovoj nevolji da počne raditi, a ne toliko koliko u tim krajevima uložio. Dakle svi mi idemo i razmišljamo u pozitivnom smjeru, ali ne treba u zakon gurati ono što će možda sutra jer ako ovaj dođe na otok uložiti 3 milijuna kuna gdje živi 10 ljudi on neće imati status strateške investicije ili ako želi uložiti 5 milijuna u neko selo u Slavoniji ili Baranji ili Banovini on neće imati takav jedan ajmo reći privilegirani status. Dakle dok je vrijeme treba te neke stvari ispraviti.
Hvala lijepo. I na kraju posljednja pojedinačna rasprava gospodin Tomislav Žagar. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena potpredsjednice Vlade gospođo Dalić sa suradnikom, kolegice i kolege. Nastojat ću u jednoj kratkoj raspravi puno toga reć, ako je moguće. Naime, ovo je vrlo važan projekt i za investicijsku klimu u RH je važno da svi oni koji žele ulagati da imaju što jasnija pravila i da to mogu učiniti na najlakši mogući način. Ono što je ministrica naglasila u obrazloženju da od 29 projekata koji su na listi samo 8 je privatnih, a od toga one koje je Vlada proglasila strateškim investicijskim projektima svega 3 su privatna od 17. Dakle to je nekakav ključni light motiv ovoga zakona, barem ga ja tako vidim. Investicije su bitne, ono što u ovom trenutku smatram vrlo važno kada gledam na ovaj zakon, to je ono što on može indirektno prouzročit zapravo što svaka strateška investicija može indirektno prouzročit, a to je prije svega razvoj malog i srednje poduzetništva jer to u konačnici mislim da bi trebao nam biti svima cilj. Dakle izgradnja prometnice nije sama sebi svrha ako ona nije u funkciji razvoja gospodarstva toga kraja. Ono što isto podaci pokazuju da su mala i srednja poduzeća ta koja nose inovacije i uvode nove tehnologije, puno lakše od velikih poduzeća jer velika poduzeća posebice javna poduzeća na tržištu nastupaju često s monopolom i nemaju ni potrebe za takvim ulaganjima. I zato je da bise razvila mala i srednja poduzetništva, bitna su ulaganja a osim toga bitne su i reforme koje je nužno provesti. Ne mislim tu samo na reformu javne uprave, države ili jedinica lokalne samouprave već se misli i na reformu svih segmenata pa evo spomenut ću i dva, tri sustava koja su tu jako bitna. To su reforma znanosti, obrazovanja i reforma zdravstva. Mirovinski sustav ćemo zasad ostaviti po strani. Svaka reforma zahtijeva ulaganje ili novac i sad se nalazimo u jednom začaranom krugu jer s jedne imamo slabo razvijeno poduzetništvo, posebno kad govorimo o malom i srednjem i s druge strane imamo lošu investicijsku klimu i naravno da su onda ulaganja u znanost mala. RH prema svim prosjecima u odnosu na razvijene europske zemlje, u znanost, obrazovanje ulaže relativno malo i posebno to možemo vidjeti kroz ulaganja privatnog sektora posebice u znanosti i obrazovanju. Ta su ulaganja vrlo mala a razvijen zemlje pokazuju da su ulaganja kod njih u vrlo uspješnim obrazovnim sustavima, da su ulaganja privatnog sektora vrlo velika. Zakon je u članku 3. dobro definirao što je strateški investicijski projekt u kojem piše ovako, da je to svaki privatni investicijski projekt, javni investicijski projekt ili javno-privatni investicijski projekt iz područja gospodarstva, rudarstva, energetike, turizma, prometa, infrastrukture, elektroničkih komunikacija, poštanskih usluga, zaštita okoliša, komunalna gospodarstva, poljoprivrede, šumarstva, vodnog gospodarstva, ribarstva, zdravstva, kulture, audio-vizualnih djelatnosti, znanosti, obrane, pravosuđa, tehnologije i obrazovanja koje uključuje gradnju građevina a koji na temelju ovog zakona proglasi Vlada RH. Dakle, ovdje je vrlo dobro pobrojano sva ona područja ljudskog djelovanja koja možemo primijeniti u ovaj zakon … [[Govornik se ne razumije.]] I ono što je moja primjedba, što bi htio da predlagatelj primi k znanju i možda da usvoji, ako ne bude drugog čitanja ja ću ići svakako sa amandmanom i ako bude taj amandman prihvaćen, glasat ću za ovaj prijedlog zakona, to je onda članak 7. koji se nadovezuje na ovaj u stavku 2. govori u ispunjavanju kriterija iz stavka 1. ovog članka, privatni projekt može biti proglašen strateškim ako se odnosi na i sad se nabraja. Proizvodno-prerađivačke aktivnosti, razvojne inovacijske aktivnosti, aktivnosti poslovne podrške, aktivnosti usluga visoke dodane vrijednosti, aktivnosti u energetskom sektoru, infrastrukturne aktivnosti, aktivnostima u sektoru poljoprivrede, šumarstva i ribarstva, aktivnosti u zdravstvu i ovdje fali 9. točka, aktivnosti vezane uz znanost i obrazovanje. Mislim da je ulaganje privatnog sektora u ovaj sustav iznimno bitno i ponovno naglašavam da to ponovno pokazuju razvijene zemlje. I to je to, hvala.
Hvala vama, gospodin Žagar. Dvije replike, prva gospodin Mišić.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Žagar, Zakon o strateškom ulaganju vjerojatno je bio i ranijih godina. Mi znamo da je u Hrvatskoj dosta promašaja bilo u ovih 25 godina o strateškom ulaganju, ja ću spomenuti kao prvo željeznicu gdje sam i sam na istoku Hrvatske, gdje putujemo 4 sata, nismo tu uspjeli tu željeznicu napraviti da bi povezali istok i zapad što je jako bitna stvar. Evo jučer idem autocestom stotine i stotine kamiona vozi terete za zapad. Zamislite sada vlakove koji bi vozili da bi bili daleko jeftiniji, daleko korisniji a i mi bi sigurno imali veći interes da to imamo a ustvari nismo riješili. Spomenuli ste malo i srednje poduzetništvo, ja se u potpunosti slažem a posebno o poljoprivredi o kojoj Vlada istina sada strateški razmišlja i ulaže u Slavoniju. Jako bitno jer stotine i stotine tisuća farmi se zatvorilo, e to bi bila prava strategija kako to sada vratiti, kako te iste farmere koji su zatvorili svoje farme motivirati da ponovno otvore, da ponovno naprave radna mjesta ali da budu sigurni. Nažalost evo desio se Agrokor, Konzum koji je jedini imao naše proizvode na svojim policama, fala Bogu da je opstao i daj e ovaj zakon donesen i da to se produžava i da se naši ljudi priključe ponovno na taj sustav. Ali kako riješiti poljoprivredu i dati povjerenja ljudima pošto dolje živim, znam kakve mogućnosti imamo. Imamo velike, da 1000 radnika zaposle ali taj isti radnik i taj isti mali poduzetnik mora imati sigurnost. Međutim naši sudovi i pravosuđa, iskrena su rak rana ove države gdje sudski procesi traju više i više godina i naravno da se poduzetnici s tim ne mogu složiti, jednostavno gube vrijeme za to. Hvala.
Gospodin Žagar, izvolite, odgovor.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi kolega Mišić, i vi i ja dolazimo s područja Slavonije pa onda samo po sebi nekako nam je jasno da je poljoprivreda vrlo važna. Ono što je bilo i ovdje kad je bila rasprava o OPG-ima, mi znamo da OPG-i koji bi trebala nadamo se u budućnosti, postati nositelj i razvoja, ruralnog razvoja i razvoja poljoprivrede, ona su tradicijska gospodarstva i ona po prirodi stvari teško prihvaćaju inovacije. Ono što sam predložio u amandmanu za Zakon o lokalnoj samoupravi da se omogući da više jedinica lokalne samouprave oforme zajednički ured, upravni odjel za privlačenje sredstava fondova EU-a, mislim da je iznimno bitno ako budu jedinice lokalne samouprave krenule u tom smjeru jer poljoprivrednici često puta nemaju taj support, tu podršku da bi se prijavljivali na izdašna sredstva koja su pristupna od strane fonda EU-a. A poljoprivreda da bi se razvila mora koristiti ta sredstva i ono što ste vi spomenuli u Sektoru mljekarstva, da istina je. Ljudi su krenuli u izgradnju farmi. Netko im je pravio te projekte s jednom cijenom mlijeka, s jednim ulaznim troškovima. Na kraju se ispostavilo da je cijena mlijeka pala i oni su zapravo bili neodrživi. Ono što je bitno da svatko, pa i Ministarstvo poljoprivrede vodi o tome računa da svaki projekt prati. Nije samo dovoljno u onom tehničkom smislu dati podršku, nešto napravit, važno je to pratiti kroz razne strategije. Evo sad je u tijeku izrada Nacionalne strategije razvoja RH do 2030. I mislim da tu država i ovakvim zakonskim prijedlozima, a onda i korištenjem svih resursa evo i 555 ili šest jedinica lokalne samouprave koje jednostavno stoje na raspolaganju ovoj državi, a od toga se bježi i na kraju se onda naziva te ljude lokalnim šerifima, a ne vidi se zapravo prava korist a posebno u Slavoniji za poljoprivredu. Hvala.
Hvala lijepa. Izvolite, gospodin Vlaović odgovor. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Žagar, drago mi je da ste u svojoj raspravi spomenuli postojeće male obrtnike, poduzetnike i gospodarstvenike jer nekako je klimava i priča među njima da su često na margini i da ih se malo spominje i u Saboru i kroz zakonodavni okvir i još uvijek je prisutno i nezadovoljstvo što je Ministarstvo obrta i poduzetništva više ne postoji, nego je sve u okviru Ministarstva gospodarstva. Jer lijepo je čuti za Zakon o strateškim projektima, za projekt Slavonija gdje pozdravljam naravno investicije u luku Vukovar, luku Osijek, luku Slavonski Brod, obnovu željezničke pruge prema Vinkovcima i Vukovaru. A ključno je pitanje što i koje robe će te luke pretovarati i voziti što, koji proizvodi će se voziti tim hrvatskim željeznicama ako ne potaknemo upravo te male investicije u gospodarstvu koje već živu na tim područjima i damo šansu i novima. Bilo je najavljivano jedna drvno-prerađivački pogon u Vukovaru i to ima smisla jer tamo ima blizu i sirovine i naravno da postoji i ta infrastruktura u budućnosti kroz luku i željeznicu, ali onda se to predugo razgovara, pregovara i pitanje je da li će doći do te investicije. Bez takvih domaćih investicija, tih potpore malim obrtnicima i poduzetnicima nema ni novih radnih mjesta u Slavoniji. Onda uzalud ovi infrastrukturni projekti i mislim da u tom kontekstu trebamo svi zajedno raditi i promociju naravno Hrvatske kao privlačne za investicije, ali i potporu malim obrtnicima i poduzetnicima i probati biti nekakav korektiv na tom tržištu da se ipak i njima omogući plasman njihovih roba i proizvoda. I mislim da to može onda vratiti povjerenje u državu i vratiti mlade u Slavoniju. Hvala.
Odgovor gospodin Žagar.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Vlaović, pa evo i ja kao i uvažena potpredsjednica Vlade gospođa Dalić, ministrica gospodarstva ono što je bitno da to ministarstvo može veliki utjecaj imati na znanost i obrazovanje. Ono što ja kao jedna od zamjerki gospođi Dalić je, ne mislim njoj osobno, nego kad pogledam u njezino ministarstvo ne znam koliko ono ima državnih tajnika i zamjenika tamo kako se već zovu. Svi su ekonomisti, nemoguće da nema ni jednog inženjera strojarstva, elektrotehnike. A vidimo da u svijetu najviše zapravo patenata, najviše inovacija ide iz područja tehničkih znanosti. Dakle, ono što je bitno i kroz obrazovni sustav unaprijediti, a to jedino može se kroz poticanje doista malog i srednjeg poduzetništva. Jer Ministarstvo gospodarstva može propisivat zakone koji će privlačiti velike investicije, ali to je moj osobni stav. Mislim da je zabluda da će te velike investicije same po sebi ostvariti gospodarski rast. Ako se ne veže niz drugih stvari koje će onda te velike investicije zapravo potaknuti, a sasvim sigurno je da se često puta obrtnici i mali i srednji poduzetnici nalaze na vjetrometini, nemaju se kome ni obratiti. Mislim da nije problem ako je ukinuto ministarstvo, ali mislim da je problem ako oni nemaju ključne ljude kojima se mogu javiti. Evo sad je i, drago mi je da je i Predsjednica Republike upozorila i Ministarstvo financija da se malo zaustavi ta presija koja se vrši na ljude. I mislim da treba u tom smjeru gledati jer to je put ka oporavku gospodarske slike RH.
Hvala lijepa. I na kraju završnu riječ će imati gospođa Martina Dalić, potpredsjednica Vlade i ministrica gospodarstva, poduzetništva i obrta. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa željela bih vam svima zahvaliti na doprinosu u raspravi, na prijedlozima koji su se ovdje mogli čuti, koje ćemo naravno razmotriti i nadam se u vrlo kratkom roku uputiti zakon i u drugo čitanje. Ono što je sasvim jasno da ovaj zakon predstavlja u stvari samo jedan dio ukupne slagalice povoljnijih i kvalitetnijih gospodarskih uvjeta ne samo za investitore, nego naravno i za one poduzetnike koji već ovdje i posluju. Vjerujem također da će se i drugi zakoni koji su trenutno u proceduri, što ovdje u Saboru, što u Vladi a koji dolaze iz Ministarstva gospodarstva, a vjerujem da će i njihove odredbe i njihove poruke se jasno prepoznati kao dio ove ukupne slagalice, odnosno kao dio ukupne politike Vlade usmjerene upravo na gospodarstvo, jačanje rasta i ostvarivanje trajnog i stabilnog rasta. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Znači zaključujem raspravu i glasovat ćemo, to je formula koju moram reći, glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Idemo na prijedlog Zakona o strateškim i investicijskim projektima RH, P.Z.E. br. 223, predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak, prvo prihvaća se prijedlog Zakona o strateškim i investicijskim projektima RH i drugo sve primjedbe i prijedlozi dostaviti će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta, konačnog prijedloga zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 107 glasova za, 16 suzdržanih i 4 glasa protiv donijet zaključak kako su ga preložila saborska radna tijela.
Sada za sljedeću točku dnevnoga reda treba mišljenje matičnoga odbora. Mi ćemo čekati to mišljenje. I zato određujem stanku do 14,00 sati. STANKA U 12,10 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 14,00 SATI]] Poštovane kolegice i kolege, nastavljamo sa radom. Sada je na redu - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o administrativnoj suradnji u području poreza, drugo čitanje, P.Z.E. br. 184. Predlagatelj zakona je Vlada RH temeljem članka 85. Ustava RH i članka 172. u svezi s člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno članku 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za financije i državni proračun. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno tumačenje? Da. Poštovani državni tajnik u Ministarstvu financija gospodin Željko Tufekčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane saborske zastupnice i zastupnici. Dakle, pred nama je Konačni prijedlog o izmjenama i dopunama Zakona o administrativnoj suradnji u području poreza. Ovaj zakon donesen je 2016. godine i stupio je na snagu 1. siječnja 2017. Zakonom su propisane odredbe kojima se uređuju administrativna suradnja u području poreza između RH i država članica EU. Automatska razmjena informacija o financijskim računima između RH i drugih jurisdikcija i provedba Sporazuma između Vlade RH i Vlade SAD-a o unapređenju ispunjavanja poreznih obveza na međunarodnoj razini i provedbi FATCA-e. Zakonom su propisane odredbe nužne za usklađivanje sa brojnim EU direktivama koje za svoj cilj imaju razmjenu informacija među nadležnim tijelima, a kako bi se spriječilo porezne utaje. Naime, u skladu sa globalnim kretanjima EU je u cilju borbe protiv poreznih utaja osigurala pravni okvir za proširenje automatske razmjene informacija na financijske račune u skladu sa razvijenim globalnim standardom, tzv. … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] CRS. Republika Hrvatska kao članica EU od 1. siječnja 2016. godine primjenjuje globalni standard na temelju Direktive 107 iz 2014. čije su odredbe usklađene sa Zakonom o administrativnoj suradnji u području poreza. Time se osigurava razmjena informacija o financijskim računima između RH i država članica. Osim europskog zakonodavstva Vlada RH primjenjuje Sporazum između Vlade RH i Vlade SAD-a o unapređenju ispunjavanja poreznih obveza na međunarodnoj razini i provedbi FATCA-e. Podatke o financijskim računima hrvatskih rezidenata na temelju FATKA-e Republika Hrvatska zaprimit će, odnosno zaprimila je 30. rujna za 2014., petnaestu i šesnaestu godinu. Republika Hrvatska je snažno podržala sve međunarodne inicijative usmjerene na borbu protiv poreznih prijevara i utaja u cilju povezivanja svih država svijeta. Kao članica globalnog foruma među prvim je državama koje su potpisale mnogostrani sporazum nadležnih tijela o automatskoj razmjeni informacija o financijskim računima. To je bilo u listopadu 2014. Danas RH sa 55 drugih država ima u primjeni mnogostrani sporazum, a i sa SAD-om primjenjuje već spomenutu FATCA-u. Radi što učinkovitije borbe protiv poreznih prijevara i utaja EU je u prosincu 2016. usvojila proširenje administrativne suradnje u području poreza. To je direktiva 2258 iz 2016. na način da je propisala mogućnost poreznim tijelima da pristupe informacijama o sprječavanju pranja novca koje su u posjedu subjekti koji provode dubinsku analizu stranaka. Dakle, ovim izmjenama i dopunama propisuje se usklađivanje sa spomenutom Direktivom 2258 iz 2016. od 6. prosinca, dakle prošle godine. O izmjeni Direktive broj 16. iz 2011. u pogledu pristupa poreznih tijela informacijama o sprječavanju pranja novca kako bi se osigurao zakonodavni okvir za daljnje jačanje borbe protiv poreznih prijevara. Omogućava se učinkovitije praćenje postupaka dubinske analize koje primjenjuju financijske institucije na način da se poreznim tijelima omogući pristup informacijama o sprječavanju pranja novca koje su u posjedu subjekti na temelju Direktive 849. iz 2015. Europskog parlamenta i vijeća od 20. svibnja 2015. o sprječavanju korištenja financijskih sustava za pranje novca ili financiranje terorizma, te o izmjeni Uredbe broj 648 iz 2012. Stoga se Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o administrativnoj suradnji u području poreza osigurava pristup informacijama kod subjekata koji provode dubinsku analizu, dakle financijske institucije i svi drugi obveznici primjene i provedbe dubinske analize, a koje se informacije odnose na mjere dubinske analize stranaka, čuvanje evidencije o transakcijama, informacije o stvarnom vlasniku i stvarnim vlasnicima koje se prikupljaju, obrađuju, čuvaju u skladu s propisima kojim se uređuje sprječavanje pranja novca i financiranje terorizma. Poreznoj upravi su u skladu s propisima koji uređuju sprječavanje pranja novca i financiranje terorizma izravno dostupni podaci koji se nalaze u registru stvarnih vlasnika kao i podaci o stvarnom vlasništvu koji se nalaze kod pravnih subjekata i upravitelja trasta ili s trastom izjednačenog subjekta stranog prava. Dakle, temeljem donesenih EU i nacionalnih propisa, te potpisanih mnogostranih sporazuma prostor izbjegavanja, odnosno mogućih poreznih utaja sve se više smanjuje. Naime, kako je rečeno sve više država pristupa sporazumima, a istodobno se proširuje i opseg informacija koje se razmjenjuju među državama članicama, odnosno nadležnim tijelima. Ove izmjene i dopune zakona idu upravo u tom smjeru. S obzirom da nije bilo primjedbi zastupnika na tekst prijedloga zakona tijekom prvog čitanja u Hrvatskom saboru te da je u ovom konačnom prijedlogu zakona isti doživio samo manje nomotehničke korekcije predlažemo Saboru prihvaćanje izglasavanja ovog konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Imamo samo 1 Klub zastupnika a to je HDZ-a, uvaženi zastupnik Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa evo danas već imamo drugi zakonski prijedlog za koji bi mi saborski zastupnici a takav nekakav zaključak će ići u ime Odbora za financije trebali donijeti odluku da nema nikakve potrebe kada su ovakva tehnička usklađenja sa direktivama EU, takvi prijedlozi zakona idu u dva čitanja bez obzira što to Vlada mora napraviti da ne bi dobila kritike iz Brisela. Ali mislim da mi i zbog operabilnosti i operativnosti i svega naprosto nema potrebe da se ovakvi, tehnički zakoni nalaze dva puta na raspravi u Saboru. Dakle jedan na očigled zakon međutim gledajući na ono što sve krije potencijalne mogućnosti koje će porezna uprava imat i sutra kada se usvoji ovaj zakon on nije baš tako tehnički i nije baš tako da kažem jednostavan jer nekim odredbama ovoga zakona porezna uprava dobiva mogućnost da dođe do podataka o kojima je mogla do sada samo sanjati. Dakle nije ovdje samo izmjena zakona da se spriječi borba protiv izbjegavanja plaćanja poreza i poreznih utaja. A ono što je vrlo bitno zašto je u principu i kada je došlo uopće do razmjene ovakvih podataka ne samo između zemalja članica EU nego zemalja diljem svijeta a to je pokrenuta, sile alijanse kada su pokrenule jedna sveopća borba protiv terorizma i svjesni su svi bili da naprosto se mora ući u sve pore i sve tragove novca. Jer ako ne uđete u to postoje razno razne mogućnosti za financiranje. I vidjeti ćete kada je taj jedan novi oblik terorizma poprimio maha koliko je financijskih zakona promijenjeno i koliko je promijenjeno, nekakvih zidova srušeno da se dođe do određenih financijskih podataka. Pa sjetite se samo i jedne naše domaće priče oko određenog iznošenja novaca '90.-tih godina iz Hrvatske kako niti HNB niti tadašnji financijski inspektorat nije mogao doći do informacija izvan RH a kao što vidite sada ne samo Ured za sprječavanje pranja novca nego i financijski inspektorat a prije svega porezna uprava može doći praktički do najsitnijeg financijskog detalja o tome tko je vlasnik pojedine tvrtke, tko je stvarni vlasnik, kakvo mu je stanje na žiroračunu, gdje nastaje porezna obveza, gdje taj porez treba platiti. Dakle bez obzira što ovaj zakon ima samo 6, 7 članaka, tehničkih promjena, on daje velike mogućnosti poreznoj upravi da se bori protiv utaje poreza. Pa na kraju krajeva i uvođenje OIB-a u RH išlo ka jednom cilju da se dobije jedna sveopća krvna financijska slika tijeka kretanja novca, vlasničkih odnosa pojedinih tvrtki i na kraju krajeva otkud pojedincima određena imovina da li imaju pokrivene te novce sa legalno zarađenim novcima i da li je na te novce plaćen porez. Dakle i odredba članka 4. koja kaže pristup informacije koje se odnose na dubinsku analizu i na stvarnog vlasnika jasno govori da Ministarstvo financija, tj. porezna uprava može za potrebu učinkovitog praćenja postupka dubinske analize koje primjenjuju izvještajne financijske institucije u smislu ovog zakona pristupiti mehanizmu da dobije podatke kao što sam već rekao do kojih jučer nije uopće mogao doći. I također ono što je vrlo bitno, skupine multinacionalnih poduzeća to je članak 6. čiji ukupni konsolidirani prihod skupine u prethodnoj poreznoj godini prelazi iznos od 750 milijuna eura ili iznos u drugoj valuti koja odgovara navedenom iznosu. Mislim gospodine državni tajniče da je možda ovdje trebalo primijeniti u protuvrijednosti a ne koji odgovara navedenom iznosu jer u financijama to je pojam koji se možda ne spominje. I na kraju u članku 7. su kaznene odredbe. Kada pogledate te kaznene odredbe su vrlo niske u odnosu na ono što pojedinci pokušaju prikriti iako ih se temeljem odredbi ovog zakona prikrije ali kazna od 20 tisuća kuna, od 2 do 20 tisuća kuna morate priznati su vrlo male za pojedince koji, u pojedinim slučajevima vjerojatno žele prikriti i sakriti milijune ili desetine milijuna kuna ili desetine milijuna eura. Ali to je vjerojatno prema našim prekršajnim zakonima i to je neadekvatno onome u principu što se događa kada se ovi podaci prikriju. Dakle Klub HDZ-a će podržati ovaj konačni prijedlog zakona. Ljudi koji se u Ministarstvu financija i u poreznoj upravi bave sa ovim poslom najbolje znaju koliko ove odredbe zakona će im pomoći sutra u sprječavanju i evaziji toga da netko zbog toga što je negdje ili na neki način osnovao negdje poduzeće, da izbjegne poreznu obvezu u RH a za jednu opću, sveopću sigurnost vrlo bitno je da se vidi tijek novca i da se na takav način na minimum svede financiranje terorizma u cijelom svijetu. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. S time zaključujem raspravu o ovoj točci, glasovati ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o administrativnoj suradnji u području poreza, drugo čitanje, P.Z. br. 184. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o administrativnoj suradnji u području poreza, molim glasujmo. Utvrđujem jednoglasno, sa 127 glasova za donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o administrativnoj suradnji u području poreza.
Sada bismo objedinili sljedeće 3 točke, to su: Programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2014., 2015. i 2016. godinu. Nadam se da se svi slažemo s time da objedinimo a ne pojedinačno da o tome. Vidim da nitko nije protiv. Hvala. - Programsko i Financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog Odbora za 2014. godinu; - Programsko i Financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog Odbora za 2015. godinu; - Programsko i Financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog Odbora za 2016. godinu; Podnositelj je Hrvatski olimpijski odbor na temelju članka 75. stavak Zakona o sportu. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mlade i sport i Odbor za ravnopravnost spolova, Vlada je dostavila svoje mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da, poštovani predsjednik Hrvatskog olimpijskog odbora, gospodin Zlatko Mateša.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici i zastupnice. Nekoliko samo uvodno riječi kojima ću pokušati spojiti ono što je relevantno za ova tri dokumenta koji su inače dosta obilni, detaljni i mislim da se iz može iščitati sve ono što je najbitnije vezano za funkcioniranje HOO-a. Prvo što se tiče pravnog okvira HOO je udruga, često se to na neki način ne razumije, često ima pitanja da li smo mi neka agencija, dio državne administracije, ne, mi smo udruga. Rad HOO-a temelji se na svije sastavnice. Na Olimpijskoj povelji. Usklađenost našeg djelovanja sa Olimpijskom povelja kontrolira Međunarodni olimpijski odbor a s druge strane Zakonom o sportu i Zakonom o udrugama je propisano što HOO radi u onim slučajevima kada se radi o hrvatskom sportu. Pa što to radi? HOO zapravo u osnovi financira i suportira sve nastupe naših sportašica i sportaša na međunarodnim natjecanjima, pripreme a za Olimpijske igre i opremu i sve ono što ide uz to. To je jedan ogroman posao da bi ste imali sliku oko toga što to zapravo znači u jednom vremenskom razdoblju, primjerice u slijedećoj godini, naše sportašice i sportaši nastupit će na preko 760 međunarodnih takmičenja svjetskog i europskog ranga što znači da gotovo svaki dan u godini idućoj, dvije naše ekipe, ili pojedinac ili pojedinaca će se natjecati na nekom međunarodnom natjecanju. Što objedinjava HOO? Nacionalne saveze. Mi imamo 73 nacionalna saveza i 22 lokalne športske zajednice. Oni su sastavnice HOO-a, čine skupštinu HOO-a i donose sve naše dokumente. Osim financiranja nacionalnih sportskih saveza, mi isto tako financiramo tzv. razvojne programe koje možete naći u materijalima koje ste dobili. U prosjeku u tim razvojnim programima ima oko 300 sportašica i sportaša od najmlađih koji imaju svega dvanaestak godina do onih koji su olimpijski kandidati. Primjerice, Tin Srbić je 8 godina bio u našim razvojnim programima prije nego što je postao svjetski prvak, ušao je u te razvojne programe sa 12 godina. Druga komponenta razvojnih programa su treneri. U prosjeku ih je negdje oko 70 i osim izbornika nogometne reprezentacije koje mi ne financiramo, svi drugi treneri koje vi znate iz sportskog života Hrvatske su financirani od strane HOO-a, svi izbornici nacionalnih selekcija, svi treneri naših najvećih sportskih zvijezda, najvećih uspješnica hrvatskog sporta, njihovi treneri a često i širi kontekst njihovih stručnih stožera, financiran je od strane HOO-a. Što mi ne financiramo? Ne financiramo klubove. Dakle, naš odnos je samo sa nacionalnim savezima i to na način da im transferiramo sredstva koja su odobrena od strane da li ranije ministarstva ili danas Središnjeg državnog ureda za sport i ta sredstva mi moramo u svakoj stavci opravdati i prikazati na što su utrošena. Osim toga lokalne športske zajednice su dio onoga s čim se HOO bavi, u suradnji sa lokalnim športskim zajednicama radimo zajedno na unapređenju športske infrastrukture, dajemo određenu opremu najmlađim selekcijama i tu mislim da stvarno imamo dobre rezultate, makar po onome što kažu ljudi koji vode lokalne športske zajednice. U to uključuje se i čitav niz programa koji objedinjuju mali djecu vrtićke, školske, predškolske dobi, koji na godišnjem nivou ima ih 10, 15 000, koje sudjeluju u našim programima, u kojima se promiču olimpijske vrijednosti. Kako se financira HOO? Dva su osnovna izvora. Vidite iz materijala koji su vam dostupni, jedan se odnosi na sredstva koja se prikupljaju od igara na sreću, dakle svaki igrač koji uplati bilokoji iznos da li u lutriji, da li kladionicama, 5% od te uplate ide u posebni fond pri Ministarstvu financija. Taj posebni fond se onda dijeli raznim korisnicima temeljem odluke Vlade i obično naš dio, da tako kažem, mi nismo jedina krovna udruga, uz nas postoje paraolimpijci, gluhi, akademski šport i školski šport. Dakle, naš dio obično je negdje oko 35 do 37%, ovisno o godini i to onaj dio kojim se financira vrhunski sport u Hrvatskoj svih 73 nacionalna saveza. Druga komponenta jesu naši vlastiti prihodi. Oni se vidite iz materijala, prema godinama kreću između 10 i 15 milijuna kuna. Njihov izvor je marketing, naš vlastiti, njihov izvor je Međunarodni olimpijski odbor i Europski olimpijski odbor. Ta sredstva nisu predmet koja se tiče ove naše rasprave jer se ona autonomno dijele odlukama skupštine HOO-a i ne ulaze u krug javnih sredstava. Što se tiče onoga što je uvijek čarobna riječ i jako bitna transparentnosti, ja moram reći da mi imamo jedno 6 stupnjeva kontrole. Dakle imamo internu kontrolu, komercijalnu reviziju već godinama puno prije nego što je to zakon uopće uveo kao potrebitu. Imamo nadzorni odbor, imamo proračunski nadzor Ministarstva financija, imamo Državnu reviziju i naposljetku imamo Sabor, pri čemu moramo reći, da je po našem saznanju Hrvatski olimpijski odbor u Europi, koji podnosi izvješće Parlamentu. Mi ne znamo ni za jedan drugi takav slučaj. Prema tome, pokušavamo da to bude dostupno, razvidno i transparentno za sve one koji imaju interes da to vide. U ovim materijalima koje danas imate, ja neću više puno govoriti o onome što je unutra. … [[Govornik se ne razumije.]] puno toga, puno podataka. Reći ću samo za 2016. da je to bila najuspješnija godina u povijesti hrvatskog sporta. Naravno pri tome mislim Rio, na 10 osvojenih odličja. Na činjenicu da smo mi po svim mjerilima, koju su radili i naši i strani, strana tijela poput engleskih i američkih, uspoređivajujći ili sa BDP-om ili sa brojem stanovnika, među 10 najbolje na svijetu. Mislim da ima jako malo djelatnosti u kojima je Hrvatska među 10 najboljih na svijetu. Eto, to sam htio reći uvodno, sigurno ćete vi imati neka dodatna pitanja. Mi smo tu da na to odgovorimo. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Imamo više replika. Prva je poštovanog zastupnika Branimira Bunjca. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče Sabora, poštovani gosti. Vi ste nam gospodine Mateša uljepšali, prikazali ovo izvješće kroz vrlo ružičaste naočale. Međutim, ako pitate javnost, javnost o hrvatskom sportu nema tako dobro mišljenje, kao što imate vi. Naime, čini se da sport u hrvatskom društvu izaziva vrlo velike prijepore, pa i društvene sukobe. Konkretno me zanima ovo, tvrdite da Hrvatski olimpijski odbor, jako dobro radi, zbog čega nisu doneseni neki strateški dokumenti, koji su trebali biti doneseni još odavno, kakav je recimo strategija o razvoju hrvatskoga sporta, što Hrvatski olimpijski odbor imaju u svome statutu od 2005.g. Znamo da su nastojanja krenule još 2000.g. u tome pravcu i sve do danas ta strategija nije donesena. Očito da se te strategija ne želi donijeti, očito je da se netko te strategije boji. Pa bi htio da nam kažete iz prve ruke, kako stoje stvari s time i kada bi mogli očekivati donošenje toga a i cijelog niza drugih dokumenta, koji također kasne u svojoj realizaciji, o čemu će više reći tijekom svoga izlaganja u ime kluba. Hvala lijepo.
Odgovor poštovanoga predsjednika Zlatka Mateša.
Malo sam već zaboravio ovu tehnologiju. Hvala vam lijepo na vašem pitanju. Pitanje je izvrsno. I baš vam hvala što ste mi postavili. A to je dio koji sam ja trebao reći, a zaboravio sam. Prvo, je ima, situacija u našem sportu koji rađaju prijepore i gdje imamo vrlo loših primjera i gdje imamo vrlo velikih tenzija. Nažalost, to je više-manje vezan za jedan sport i na neki način, to otežava na neki način i drugim čimbenicima hrvatskog sporta, gdje se na njih zbog toga onako malo zaboravlja. Poglavito je dobro što ste pitali za nacionalni program sporta, odnosno, za strategiju. Nju čekamo 11 g. uvaženi zastupniče. Bila je odredba Zakona o sportu, pred 11 g. da se u roku od 9 mjeseci, mora donesti nacionalna strategija. Tek sada će biti pred vama. Mi možemo reći, zahvaljujući Središnjem uredu za sport i ljudima koji su se stvarno sad zdušno primili toga. Koliko je meni znano, vrlo brzo ćete dobiti nacionalnu strategiju razvoja sporta, moći ćete ju razmotriti i dati svoje prioritete. I isto tako novi Zakon o sportu. Prema tome, da u pravu, ste, to je dokument nedostajao. To nije naš dokument. Mi možemo sudjelovati u njegovom radu, izradi, ali mi našu strategiju imamo, usvojenu od skupštine, prije nekoliko godina. Ali, eto, tako se dogodilo, da iz meni nepoznatih razloga, ta odredba Zakona o sportu, nije nikada zaživjela.
Hvala. Sljedeća replika, poštovani zastupnik Ante Babić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani gospodine Mateša, slušajući pozorno vaše izvješće, zapravo mi uvijek, onako sramežljivo volimo govoriti o našim uspjesima. Spomenuli ste uredbu o rasporedbi sredstava od igara na sreću i lutrijskih sredstava. Sjećam se dobro 2015.g. da se posebno apostrofiralo onaj dio u … [[Govornik se ne razumije.]] postotnom iznosu, vezano za sport, znajući da je olimpska godina. I u toj olimpijskoj godini ovakvo jedna mala zemlja, od 78 zemalja koja su dobili medalje, biti na 17 mjestu sa 10 medalja je iznimno veliki uspjeh i to treba konstantno apostrofirati, govoriti, naglašavati, s tim se zapravo hvaliti. Drago mi je zbog toga, drago mi je zbog tih naših sportaša, treba ih sve redom spomenuti. I od gospodina Glasnovića, pa sve dolje do Branke Vlašić, braće Sinković, Perkovićke, … [[Govornik se ne razumije.]] sjajne gospođe Kolak, međutim, u ovom izvješću vašemu, se također spominje i Hrvatska olimpijska akademija, sa 31 programom i sa 353 sudionika i kaže se u izvješću da je ovo po prvi put da iz proračunskih sredstava iz državnog proračuna nije bilo sredstava za ovu akademiju, te da su polaznici morali sami plaćati zapravo ovu akademiju. Ne znam jesu li osigurana sredstva u ovoj godini 2017. za to, ali svakako bi trebalo za 2018. g. Hvala.
Hvala. Odgovor poštovanog Zlatka Mateša.
Da, uvaženi zastupniče, mi imamo Hrvatsku sportsku akademiju, čija je svrha da kroz razne tečajeve osovljavanja poglavito osposobljava ljude koji će voditi sportske aktivnosti u manjim sredinama, na nižim nivoima takmičenja ili će unaprijedit neka svoja znanja. Prednost je toga što se to upisuje u stručnu spremu i naravno da je to od velike koristi. S druge strane, stvari se mijenjaju. Ima na tržištu i drugih organizacija koje se time bave i ja predmijevam da zbog toga, zbog te situacije da ne bi se narušila nekakva tržišna utakmica proračun više nije volja financirati Hrvatsku olimpijsku akademiju kao nešto posebno. No, mi ćemo to raditi i mi ćemo, mi smo preuzeli obvezu da ćemo sami financirati one programe koji su nam deficitarni. Mi imamo izvrsne kineziološke fakultete i u Splitu i u Zagrebu, ali oni imaju negdje u programima manje od 30 sportova, a mi imamo preko 73 saveza koji imaju nebrojeno puno disciplina i to je neki način da popunimo tu rupu da tako kažem u obrazovanju i naravno da ćemo to i dalje činiti. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Ćelića.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine Mateša vi ste spomenuli jednu čarobnu riječ transparentnost. Ja ću spomenuti još jednu čarobnu riječ koja se često koristi u Hrvatskoj proteklih godina. Ona je vezana uz EU fondove. U Izvješću za 2016. godinu spominje se pet projekata koje je Hrvatski olimpijski odbor aplicirao prema programima. Dakle, ERASMUS + program od 2014. do 2020. Mene zanima bez obzira na ova sredstva koja su već navedena kakvi su planovi za dalje, kakve planove za dalje Hrvatski olimpijski odbor ima po pitanju apsorpcije EU fondova vezanih za razvoj sporta. I drugo pitanje koje me zanima vezano je za vaš stav da li je službeni stav Hrvatskog olimpijskog odbora i vaše osobno mišljenje o tome, dakle pitanje stjecanja hrvatskog državljanstva od strane određenih inozemnih sportaša koji trenutno igraju za hrvatske klubove. Kakav je vaš stav vezano za tu problematiku? Evo hvala.
Hvala lijepa. Odgovor poštovanoga Zlatka Mateše.
Hvala vam lijepo uvaženi zastupniče. Ovaj prvi dio je strahovito važan. Mi sad imamo sad već deveti i deseti u tijeku programa vezanih za europske fondove zajedno sa našim kako bih rekao partnerima. Negdje smo došli do nivoa 20 milijuna kuna u svim tim projektima. Inače pomažemo lokalnim zajednicama u definiranju, napravili smo jednu knjigu koja definira samo europske projekte na lokalnom nivou vezane za sport. I s tog naslova pomažemo lokalnim zajednicama da prepoznaju i one što mogu, na što mogu aplicirati da im pomognemo u tome. To ćemo raditi i dalje, ali iskreno govoreći nemamo mi baš takve kapacitete. Mi jesmo sretni zbog toga što imamo europski ured u Bruxellesu koji nam jako puno pomaže, pa imamo direktan link ili što bi rekli vezu prema EU, možemo to koristiti. U ovom drugom dijelu kao da ste bili na sjednicama našeg vijeća. Mi dajemo samo mišljenje o državljanstvima i pritom pokušavamo uvažavati ono što predlagač želi. Predlagač su uvijek Nacionalni savez. Oprečna su mišljenja. Neki ljudi misle da to ne treba raditi, neki misle da to treba ako je u interesu hrvatskog sporta. Ja mislim osobno kad ste me pitali da to treba promatrati od slučaja do slučaja, da to ne treba biti generalna praksa. Ali evo u globalnom svijetu to se događa. Sad smo dobili iz Švedske, svi misle Švedska ono san snova. Dobili smo jednu izvrsnu sportašicu u taekwondou koja će vjerojatno bit kandidatkinja za Tokio. To se događa.
Hvala. Sljedeća replika je poštovani zastupnik Saša Đujić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine Mateša sa suradnicima. Vi ste nama u svom uvodnom izlaganju rekli šta su zadaće Olimpijskog odbora, šta vi radite itd. Ima nas nekih koji to znamo, ali spominjali ste financiranje, pa ste rekli da se financirate iz dva izvora iz igara na sreću, odnosno javnog novca i vlastitih prihoda. Ja želim samo ovdje naglasiti da ova sredstva koja dobivate iz javnog novca, iz igara na sreću čine preko 90% vašeg proračuna tako da to treba jasno ovdje reći, da ne bi ljudi koji ne znaju mislili da je to nešto pola pola ili da imate više vlastitih. Tako da u biti naša rasprava se tiče ovdje više od 90% vašega rada hajmo to tako reći. Ali oko financiranja i poslovanja i rada Olimpijskog odbora ja ću više reći u pojedinačnoj raspravi i kasnije. Nego meni je isto zazvonilo kao i kolegi Ćeliću jedna riječ koju ste rekli a to je transparentnost, a vi ste je rekli u kontekstu kako zbog puno kontrola i svega što vi imate radite transparentno. A vidite tu riječ je spomenula i Vlada RH u svom mišljenju o vašem programskom i financijskom izvješću iz 2016. godine na sjednici 7.12. odnosno prije nekoliko dana, pa je onda ovako napisano: „Uz napomenu kako Hrvatski olimpijski odbor treba uložiti dodatne organizacijske napore u cilju povećanja transparentnosti svoga rada i potpunog usklađivanja sa važećim zakonima, podzakonskim aktima i planskim dokumentima, te usklađivanja planiranih aktivnosti i javnih potreba u sportu u okvirima planirane projekcije državnog proračuna RH. Iz ovoga ispada da u Vladi baš ne misle da vi radite pretransparentno, odnosno da biste trebali raditi puno transparentnije i da bi trebali dati više napora da budete transparentniji i da radite u skladu sa zakonima. Jer ako vaš rad nije usklađen sa zakonskim propisima onda de facto radite protuzakonito. Evo hvala lijepo.
Hvala. Odgovor poštovanog Zlatka Mateše.
Naravno da svatko može biti još transparentniji. Da objasnimo kako funkcioniraju stvari. Evo sada je došla i uvažena zastupnica koja to dobro zna. Kada dobije HOO neka sredstva ne dobije ih ovako bez veze, dakle mi moramo ponuditi svaki put programe, tada središnji državni ured može reći i uvijek kaže ovo se može financirati, ovo ne i za sve ono što se financira morate priložiti odgovarajuću dokumentaciju iz koje proizlazi da je upravo to financirano. Ono što je u ovoj odluci o kojoj vi govorite naznačeno, a to je razlika između potreba nacionalnih saveza koji su oni iskazali pri izradi našeg proračuna koje bi trebala prihvatiti naša skupština jer mi smo udruga i onoga što država misli financirati. I o tome se sklapa posebni ugovor, uvaženi zastupniče, i po tom ugovoru onda mi financiramo i trošimo samo ono što je u tom ugovoru i za to moramo dati dokumentaciju.
I zadnja replika, poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Kada bi gledali rezultat Olimpijade u Riu onda bi mogli reći da je Olimpijski odbor sjajno odradio svoj posao, međutim tome treba dodati sva svjetska, europska prvenstva u svim kategorijama jer kao što ste sami rekli jedino izbornika Nogometne reprezentacije ne financira HOO. I zato ako hoćemo dobro hrvatskom sportu onda prije svega moramo usvojiti strategiju o razvoju sporta, međutim po meni je ključni dokument, a to je Zakon o financiranju sporta u RH. To je definitivno dokument koji hrvatskom sportu fali i koji će napraviti puno reda. A isto tako i ova sredstva koja dolaze Olimpijskom odboru kada uzmete 100 i još nešto milijuna kuna, a koliko tisuća i desetine tisuća sportaša je praktički vezano na to, onda ćete vidjeti kako su to mala sredstva. Međutim, mi smo takvi, kada se osvoji medalja onda svi volimo skakat, slikat sve itd., međutim kada govorimo o sportu onda ako nam to za dnevnopolitičke potrebe treba onda govorimo vrlo ružno, međutim čak i taj nogomet o kojem se toliko ružno govori, pa gledajte oni su već godinama prisutni na svjetskoj sceni na svim najvećim natjecanjima, odlazak na svjetsko prvenstvo donest će nekoliko desetaka milijuna eura, donest će nekoliko sjajnih transfera za naše nogometaše i to je isto postiglo rezultat. Pa nije to ništa opalo s neba, sve je posljedica određenog … koji funkcionira na ovakav ili onakav način. Sada svi znamo prigovarati košarkašima koji su u takvoj situaciji kakvoj jesu, međutim postavlja se pitanje da li sportska inspekcija treba naganjati određene dužnosnike jel treba regulirati da određeni hrvatski klubovi nastupaju u nekakvim ligama za koju temeljem Zakona o sportu nemaju suglasnost nacionalnih saveza. Dakle tisuću i jedno pitanje, a HOO mislim da svima može služiti na čast jer ono što smo napravili Riu tome se niko živ nije nadao.
Hvala lijepo. Evo ja bih onda pitao želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Ne. Otvorit ću onda raspravu. Prvi će u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovani zastupnik Saša Đujić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine Mateša sa suradnicima još jednom vas pozdravljam, kolegice i kolege. Evo danas nakon tri godine ponovo imamo prilike u Hrvatskom saboru raspravljati o programskom i financijskom izvješću HOO ovog puta za 2014., 2015, i 2016. godinu. Mislim da to treba naglasiti i mislim da to nije dobro da sada u godini koja je već na izmaku za nekih dvadesetak dana mi raspravljamo o nečemu šta se dešavalo i šta se radilo prije tri, četiri, pet godina. To nije vaša krivnja, ali to treba spomenuti zbog nekih drugih stvari. I isto tako na početku ove rasprave potrebno je naglasiti da Hrvatski sabor nije prihvatio zadnja dva izvješća o radu HOO-a o kojoj je raspravljao, odnosno Hrvatski sabor nije prihvatio programsko i financijsko izvješće HOO-a za 2012. i 2013. godinu. A kako vidim iz mišljenja Vlade RH koja predlaže da se ne prihvate odnosno samo da se prime na znanje izvješća za 2014. i 2015. godinu, to znači da ih nećemo prihvatiti, vrlo vjerojatno jel budući da vladajuća većina će izglasat ono što Vlada predlaže, već predlažu samo prihvaćanje izvješća za 2016. godinu, to vam znači da de facto Hrvatski sabor neće prihvatiti i neće pozitivnim ocijeniti izvješća o radu zadnje četiri godine u kontinuitetu HOO-a. O tome smo mi neki u ovom domu progovarali još prije četiri godine i upozoravali smo na određene nedostatke u radu HOO-a, a iste te stvari navodi Vlada u svom mišljenju za 2016. godinu i o tome treba reći. Znači prije četiri godine se upozoravalo na određen propuste i određene nedostatke i šta se dogodilo? Ništa, nastavilo se i dalje, nastavilo se po starom, nastavilo se raditi kako se radilo i nikome ništa. Znači šta ja želim spomenut, želim spomenut ono što je Vlada napisala u svom mišljenju, a tiče se Sportske televizije. Znači Sportska televizija s današnjim danom ima 80 milijuna kuna gubitaka, ima 4 kredita u vrijednosti u iznosu o to vam sve lijepo piše u mišljenju Vlade znači u iznosu od 52 milijuna kuna, to su kratkoročne obaveze prema bankama i dobavljačima, a jamstva za te kredite i jamstva za poslovanje Sportske televizije dao je HOO. I čak Vlada u svom mišljenju o vašem radu navodi da ukoliko bi došlo do naplate tih jamstava i tih garancija, ja ću to pročitat, citirat ću Vladu da ne bi nešto krivo rekao. Znači Vlada je nakon što je vidjela kakvo je stanje poslovanja Sportske televizije i kakvi su dugovi tamo HOO je upozoren kako programsko izvješće trgovačkog društva u vlasništvu Hrvatskog olimpijskog odbora, HO TV d.o.o. ne sadrži potrebne financijske podatke te su zatraženi i naknadno dostavljeni dodatni podatci. S tim u vezi Hrvatski olimpijski odbor navodi da će društvo HO TV d.o.o. ostvariti točku pokrića poslovanja što ukazuje na daljnju obavezu praćenja ostvarenja plana financijskog i operativnog restrukturiranja. Odnosno, Vlada je vas tražila, upozorila vas je da, i to isto piše gore, mislim mogu sve citirati da vi sa svojim jamstvima praktički ugrožavate funkcioniranje cijelog hrvatskog sporta na nacionalnoj razini. Jer ako dođe do naplate Hrvatski olimpijski odbor kao jamac morati će pokriti te dugove. A ti dugovi su danas 80 milijuna kuna, ako uzmemo to da je vaš godišnji proračun oko 100 milijuna kuna od koga je 90% strogo namjenska sredstva i ne mogu se trošiti na Sportsku televiziju znači da biste vi morali dati gotovo sva svoja sredstva za pokrivanje gubitaka Sportske televizije a to praktički ugrožava funkcioniranje cijelog hrvatskog sporta. E sada, šta vi odgovarate na to? Vi odgovarate dosegnuti ćemo točku pokrića, raditi ćemo bolje, raditi ćemo pozitivno a ovdje imamo kumulirane gubitke od 2011. do 2016. godine u iznosu od 80 milijuna. Znači 5 godina rada Sportske televizije unazad pokazuje u biti tu ne da nema točke pokrića nego idete u minuse iz godine u godinu. I čim vam se spomene Sportska televizija vi govorite mi ju financiramo vlastitim sredstvima i mi na to imamo pravo. A i Vlada vam je napisala da nigdje nikada u ni jednom trenutku niste naveli koja su to vlastita sredstva kojima financirate Sportsku televiziju, u kolikom iznosu i kako ćete to namiriti. A vaša vlastita sredstva su 3, 4 milijuna kuna godišnje. E sada, morali biste 20 godina koristiti vlastita sredstva da pokrijete te gubitke. Također uočeno je niz tih nepravilnosti. Ja sada neću ulaziti u te detalje, znači oko Sportske televizije. I to je, treba jasno reći, jedan propali projekt koji ja više ne znam nakon 5 godina iz kojeg razloga ga vi gurate i tako čvrsto stojite iza njega, umjesto da kažete, to sam vam rekao još prije 3 godine, ok, probali smo, ne ide, nismo uspjeli i odustanite od toga. Na ovaj način samo ugrožavate hrvatski sport i njegovu budućnost. Zbog čega? Zbog tvrdoglavosti? Mislim ja ne vidim zbog čega. Onda ste rekli prije 4 godine sa Sportska televizija ne radi dobro jer ju kritiziramo mi iz SDP-a. Pa evo 3 godine nije bilo rasprave u Saboru, 3 godine niste čuli nikoga da vas spominje pa opet 3 godine ide gubitak. Kako? [[Upadica: Objasniti ću vam.]] Ok, jedva čekam da mi to objasnite. Također ste u svom uvodnom izlaganju spomenuli da sredstva koja dobijete iz Hrvatske lutrije ne dijelite vi kako hoćete nego u skladu sa programima i recimo ja to znam i to je tako i to je stvarno istina. E sad, na sve te programe koje vi financirate iz javnog novca Ministarstvo odnosno danas Ured za sport mora dati suglasnost, to ste lijepo rekli u svom uvodu. E sada kada pričamo o 2016. godini vi ste napravili rebalans za sredstva bez suglasnosti ministarstva, po informacijama koje ja imam, vi me ispravite ako nije, ako ja krivo govorim iako ste po zakonu iz 2015. to bili obavezni, odnosno vi ste promijenili potrebe sporta na svojoj skupštini bez da ste prethodno od toga dobili suglasnost ministarstva. Samo ste dali na skupštinu, skupština je izglasala i to je prošlo. To je de facto protuzakonit rad. I to je ono na što upozorava i Vlada u svom mišljenju. Znači ja ću još jednom pročitati, znači Vlada skreće pozornost da morate učiniti dodatne napore da bi vaš rad bio transparentniji i u skladu sa zakonskim procedurama. A znate što je još apsurdnije od cijelog tog vašeg rada i svega toga što tu piše? Najapsurdnije je da Vlada vama kaže gospodo, ne gospodarite dobro javnim novcem, financirate Sportsku televiziju koju ne biste smjeli financirati, radite netransparentno, radite protivno odredbama određenih zakona ali mi vam zbog toga dajemo pozitivno mišljenje. E to je sada kritika Vladi, kako Vlada može dati pozitivno mišljenje na nešto što sama piše da nije u skladu sa zakonima. Ako argument recimo govori, vaše očitovanje koje kaže, evo biti ćemo bolji ubuduće, majke mi evo neću više. I onda kada mi vidimo da vi koji ste krovna udruga radite na takav način a uz sav taj način rada imamo vrhunske sportske rezultate, ima doprinosa vašeg tu velikog da se mi ne lažemo, znači to treba otvoreno reći ali možete misliti koliko bi ti rezultati bili bolji da se recimo 80 milijuna kuna Sportske televizije uloži u naše sportaše umjesto u vjetar. Onda Sandra Perković ne bi morala Sari Kolak kupovati koplje da žena može uopće otići na Olimpijske igre i dobiti medalju nego biste joj mogli vi kupiti to koplje. Ali ona osvoji tamo medalju, onda se vi prvi slikate s njom i tu radite dočeke po Zagrebu jer je to onda super a da nije imala kolegicu koja joj je uskočila ne bi imala prilike uopće dobiti tu medalju. I rekao je kolega tamo prije mene, stanje u hrvatskom sportu je nažalost danas uz odlične rezultate katastrofalno. I koliko god pojedini kolege iz HDZ-a govorili da imamo super rezultate, imamo ih i na to trebamo biti ponosni ali sustav ne funkcionira, sport je u krizi, sport je ugrožen. A pogotovo evo, i tu su kolege prije mene se dotaknule nogometa, moram i ja spomenuti nogomet. To što se u Hrvatskom nogometnom savezu dešava, u filijali HDZ-a, to je katastrofa. Dakle vi danas imate veću šansu postati papa nego predsjednik Hrvatskog nogometnog saveza. I tamo ima više kandidata nego u Hrvatskom nogometnom savezu. I oni donesu statut i sami krše svoj statut. Znači u njihovom statutu piše da se izborna skupština mora održati najmanje 3, sazvati najmanje 3 mjeseca prije održavanja a onda je oni sazovu mjesec dana prije. I onda vam to funkcionira na način da, ne znam, jedan od kandidata Dario Šimić dođe u Šibenik predstavljati svoj program i tamo se muči, ubija i predstavlja ga a onda program drugog kandidata Davora Šukera predstavi kolega Kulušić, nekadašnji dugogodišnji predsjednik HDZ-a Šibensko-kninske županije i onda čelnici izađu i kažu a evo Šukerov program je bolji, znate on će nam dati 100 000 eura pa ćemo mi njemu dati podršku. E vidite to je sramota, to su poruke koje se šalju građanima i hrvatskoj javnosti i onda se čudite zašto 70% ljudi je za promjene u HNS-u i protiv HNS-a. Interesantno je kako ovih 70% građana misli da ova Vlada radi loše ali to je zato što je HNS filijala HDZ-a i to treba ovdje otvoreno reći, Davor Šuker će opet biti predsjednik jer se oni biraju sami između sebe ali treba o tome govoriti, treba na to upozoravati jer se nogomet ne igra radi Davora Šukera, nogometnih saveza županijskih i HNS-a nego radi gledatelja koji su više rezignirani, više uopće ne žele dolazit na stadion, evo. To je to, a onda dodamo još poslovanje ovdje koje vidimo, financijsko kakvo je i sad ovi mali sportaši koji se muče i trude i nemaju opreme ni sredstava za šta raditi, vide da vi rasipate 80 milijuna kuna na Sportsku televiziju i na takve propale projekte. Kakva je to njima motivacija za rad? Kako da rade? Klub SDP-a neće podržati ovo izvješće, kao ni prethodnih godina jer smatramo da poslovanje nije dobro i jednostavno žao nam je što vi ove naše kritike ne doživljavate kao upozorenje na neke propuste i da pokušate popraviti rad, ali vi zadnje 3, 4 godine evo, imali ste mir, imali ste vjetra, imali ste zraka, pa niste napravili ništa. Tako da mi ne vjerujemo ni da ćete ubuduće. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo više replika na vaše izlaganje, prva je poštovanog zastupnika Branimira Bunjca, izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče Đujić, čuli smo od gospodina Mateše da je HOO jedini odbor na svijetu koji polaže izvješće Parlamentu nacionalnom, međutim čini se daj e isto tako HOO jedini na svijetu koji posjeduje svoju vlastitu televiziju. Naime, ja ne znam, možda vi znate za neki slučaj da i neki drugi Olimpijski odbor ima svoju televiziju i tu vidimo ustvari jednu presliku modela gospodarskog koji u Hrvatskoj egzistira a koji bismo mogli, štetnog modela naravno, radno nazvati model Agrokora. Znači nekakva, idemo reći organizacija, koja ima određeni politički utjecaj i društveni utjecaj, kreće u zaduživanje sa nekakvim projektima vrlo sumnjivima kao što je ova Sportska televizija koju ste vi rekli i onda dođe u situaciju da 80% prihoda već predstavlja zaduženje. Što će se dogoditi ako zaduženje koje ima HOO pređe ukupni proračun koji on ima? I što će se doista dogoditi jednoga dana kad se hrvatska Sportska televizija ugasi, tko će onda plaćati te troškove? Ako će plaćati HOO, znači on može jednostavno zatvoriti vrata, staviti ključ u bravu. Ja se nadam da gospodin Mateša u tom slučaju neće pobjeći u London, kao neki drugi ljudi koji su upleteni u slične aktivnosti ili će to platiti opet hrvatski građani, hoćemo li donositi lex HOO u ovom Saboru da premostimo nekakve dubioze koje će opet vrijediti 12 ili 15 mjeseci. Znači, dugovi postoje. HOO nema svoja sredstva jer da ih ima ne bi u svibnju ove godine dignuo kredit od 3 milijuna eura, a ponovno je taj kredit dignuo svojim vlastitim jamstvima. Dakle, vi ste u pravu, Sportska televizija je kamen o vratu HOO-a i samo je pitanje kad će taj kamen o vratu povući cijeli odbor u nepovrat. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor poštovanog zastupnika Đujića.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Bunjac, dobro ste rekli ovo na kraju i mi odnosno ja sam još prije 4 godine govorio da je to kamen oko vrata HOO-a i cijelog hrvatskog sporta i da su kolege to tada shvatili i ugasili Sportsku televiziju, ti gubici su se još mogli sanirati, ne bi budućnost sporta bila ugrožena. Vi ste spomenuli model ekonomskog poslovanja u Hrvatskoj nazvan Agrokor. Znate u čemu je razlika između Agrokora i ovog slučaja? Kakva god situacija u Agrokoru i je, Agrokor je bio privatna kompanija, a ovo su javna sredstva. I gospoda u HOO-u rade projekt javnim sredstvima koja su strogo namjenska i namijenjena za razvoj hrvatskog sporta a ne za nekakve televizije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Gordana Marasa.
Hvala lijepa. Gospodine Đujiću, u vašoj raspravi ste spomenuli jedan koncept koji nažalost u Hrvatskoj je na djelu a to je da je HDZ zapojasao sportske organizacije od '90.-ih na dalje, ovaj najznačajniji gleda me tu Anka Mrak-Taritaš, koja je bila dužnosnica u jednoj takvoj neko vrijeme, ali ta gospođa Anka nije baš toliko atraktivna, tu nema toliko slasti, tu nema toliko slasti kao što ima primjerice u nogometnom savezu, u košarkaškom savezu, u Olimpijskom odboru itd. Tako da nažalost mi smo nekada i taoci takve situacije, vidite evo šta mi imamo u HNS-u, nemamo izbore, znači tamo je tako sustav postavljen na modelu da te biraju one koje si ti izbrao. I tako možeš dovijeka. Znači imaš i sukno i krojiš kako ti se kroji i na kraju te ti ljudi isti biraju a toliko je to demokratski postavljeno da ukoliko ne dobiješ potporu većine one kojima ti subvencioniraš njihove aktivnosti, ne možeš se ni kandidirati. Znači to je sustav koji nam nudi HDZ i koji se grčevito održava svih ovih 20 godina. Pa čak ni premijer Plenković to nije uspio, evo on je rekao javno i toliko o autoritetu gospodina Plenkovića koji je javno rekao da to treba mijenjati a palac dolje su mu pokazali trećerazredni, ne mislim po ljudskim kvalitetama, nego po stranačkim rangiranim ljudima u HDZ-u su rekli ma nema veze šta kaže predsjednik HDZ-a, mi ćemo odraditi kako smo to radili i do sada i izabrat ćemo onoga kojeg mi lokalni HDZ-ovci želimo izabrati. Znači to je, da nažalost, tu evo, pokazuje se da premjer Plenković, ne može utjerati svoju volju, ali zbog toga cijelog sustava pati hrvatski sport i nažalost to moramo mijenjati, ali se to ne mijenja već godinama. Hvala.
Hvala. Odgovoriti će poštovani zastupnik Saša Đujić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras, vi ste rekli, kako je HDZ zapojasao hrvatski sport još od početka '90.-tih. Osim onih kako ste rekli kolegici Mrak Taritaš, bez toliko strasti. A ja ne bi to tako rekao. Oni su zapojasali, ono gdje ima novaca. Jer, gdje su novci, tamo je HDZ. Jer samo u Hrvatskom nogometnom savezu, možete biti volonter za 55000 kn mjesečno. Ja nisam nigdje vidio volontera sa tolikim sredstvima. A ovdje gdje treba raditi, tamo, onda se nađe malo prostora za ovakve ko kolegica Mrak Taritaš, oni mogu raditi, a oni di su novci tamo smo mi. Evo, to je to.
Odgovor. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Marijana Kustića. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Đujiću, slušao sam vašu raspravu pozorno i mogu se u nekim dijelovima i s vama složiti. Možda se ne bi bio javio za repliku, evo da niste, prozvali Hrvatski nogometni savez. I ja sam jedan od članova tamo i prvi sam se javio za riječ i rekao sam javno da sam za promijene u Hrvatskom nogometnom savezu. I dalje ću se sigurno boriti da se promijene dese. Na ovaj ili onaj način. Ovo sad ubacivanje, da li su to zaposlili ljudi iz HDZ-a ili slično. Pa sami se demantirate da to nije istina. Da nam se prebacuje da se politika miješa u taj dio. Evo, ja sam se sam povukao iz te kandidature, upravo da netko ne prebacuje da se politika miješa u to. Zamrznuo sam svoj statut. A ovo govoriti, da li treba 90 dana za sazivanje izborne skupštine, nije istina. Ja bi volio da malo bolje pročitate statut di piše da se skupština saziva 30 dana prije. Ukoliko se izvanredna skupština sa potpisima županijskih saveza ili članova skupštine, traže od predsjednika nogometnog saveza, on mora odgovoriti u roku od 30 dana, a krajnji rok sazivanje je 90. Ovdje je sve čisto. Ovdje je predsjednik nogometnog saveza sazvao skupštinu i rok je 30 dana. Ne da ga ja branim, ja sam ga i javno napao s te strane. Ali, hoću reći, nemojte stalno ubacivati HDZ da štiti nešto ili premjer Plenković jer to nije tako. I morate napomenuti da tamo ima i dobrih stvari. Nitko neće da kaže da je reprezentacija Hrvatske od 14 natjecanja bila na 12 velikih. To se malo reprezentacija može po Europi podići s tim rezultatima. Jer ovdje di gledamo, ne znam, proračun Olimpijskog odbora je 130, 138 milijuna kuna. Nogometnog saveza je 210 milijuna kuna. Hvala lijepo.
Imamo povredu Poslovnika. Evo poštovani zastupnika Ivan Čelič. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja bi molio da se držimo teme programskog i financijskog izvješća Hrvatskog olimpijskog odbora, premda je medijima atraktivna tema i tema je vezana uz sport i Hrvatski nogometni savez. O tome možemo govoriti drugom prigodom. Ja bi molio, prekršen je čl. 232. jer se ne držimo teme dnevnog reda.
Da. Djelomično se slažem s vama. Naravno nogomet je dio sporta i spada u širem smislu, pod Olimpijski odbor, ali sasvim sigurno ove stvari koje su se sada raspravljale, nemaju nikakve veze sa izvješćem Olimpijskog odbora. Pa mislim da nije prekršen izravno poslovnik, ali bi molio da se svi držimo ipak teme, u granicama teme. Odgovor poštovanog zastupnika Saše Đujća.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja u replici moram replicirati što mi je kolega rekao, a to je, tema je nogomet, tako da držati ću se teme replike. Evo, kolega, ja vama čestitam. Vi ste jedan od rijetkih HDZ-ovaca uz premjera Plenkovića, koji je rekao da u hrvatskom nogometu stvari ne valjaju. Ali, ko što vaši kolege njega ne šljive, 5, 9, tako nažalost ne šljive ni vas 5 9 jer bi vas poslušali. Meni je drago da ste vi jedan od prvih koji vidite da tamo trebaju promijene u nogometnom savezu. I ne možete mi reći da to nema veze s HDZ-om, kad 11 od 17 članova izvršnog odbora Hrvatskog nogometnog saveza su HDZ, neki su se i povukli. Gospodin Davor Šuker, ako mene sjećanje ne vara je bio zastupnik u gradskoj skupštini Grada Zagreba, ispred koje stranke? Ispred HDZ-a. Nije bio nezavisni, nije, da nije bio u HDZ-u ne bi ni došao u skupštinu Grada Zagreba. Može dobiti nekakvu medalju tamo. Tako, da to su sve, ono to su unutar frakcijske borbe u HDZ-u. Meni je žao što ste vi ovaj puta ostali u manjini, jer da su vas slušale kolege, i da se tamo stvarno dogode promjene i da se malo provjetri kako je rekao predsjednik Vlade, onda bi možda rezultati naše reprezentacije, isto bili bolji, koji su i ovako fantastični. Ali, bi mogli biti puno bolji da se ta sredstva i da se radi, fokusira onako kako bi se trebalo, kako bi se trebao fokusirati. Jer biti volonter za 55000 kn, pa kolega, ja vjerujem da ste i vi protiv toga. Hvala lijepo.
Hvala. Kolega Đujić, vi ste sada odgovorili. Ali, ja bi molio sve sljedeće diskutante, da ne raspravlja o stanju u hrvatskom nogometu, koliko god to bilo silno atraktivno za medije i koliko god se oni očekivali da će ih citirati medije, ali tema je malo ipak drugačija. Jest nogomet dio sporta, jest nogomet dio HOO-a ali ga on ne financira. Prema tome financijski odnosi, upravljački odnosi, nemaju veze s ovim izvješćem. No, sljedeća replika je poštovanog zastupnika Tomislava Žagara. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Evo, nastojati ću se držati, u okvirima teme i predsjednik, uvaženi kolega Đujiću i predsjednik, Hrvatskog olimpijskog odbora je rekao da su nastojanja bila i u razgovorima Ministarstva obrazovanja, znanosti i kroz Središnji ured za sport, da se povećaju sredstva koja su namijenjena razvoja sporta u RH. Ono što ja osobno zamjeram i čelnicima HOO-a zašto se aktivnije ne uključe u tražnje, zapravo strategije razvoja sporta u RH i mislim da taj dokument od pokušaja predsjednika Mesića da 2000. g. donese jedan takav dokument nije bilo ili barem ja nisam vidio. Jer bi se vidjelo zapravo u kojem smjeru hrvatski sport ide. I uz dužno poštovanje, ovo što mi imamo izvješće od HOO-a, mi zapravo vidimo vrh sante leda. Vidimo najdarovitije sportaše, ekipe, koje se zapravo financira da bi se oni mogli uopće natjecati na državnim natjecanja poput Olimpijade. Ali ne vidimo onu cijelu strukturu koja stoji ispod tih najuspješnijih i tu zapravo treba uložiti značajne napore. Ako imamo problema kao što ste vi rekli u nabavci koplja za najdarovitije, najbolje a kako je tek onda sa onima najniže. Vi ste bili nogometni sudac, znate sigurno kako funkcioniraju i sport na lokalnim razinama. Sve pada na leđa lokalne, zapravo jedinice lokalne samouprave i često puta ovisi o tome koliko jedinica lokalne samouprave ima sredstava da financira taj hajmo reći matični sport, masovni sport kroz gradnju sportskih dvorana, kroz uređenje nogometnih igrališta, drugih. Kad kažem nogomet ne možemo izbjeći temu jer na malim općinama, selima uglavnom je to nogomet kao bazični sport. Vidimo da ovdje gdje djevojke ili žene od 68 sportaša, 19 mislim da su žene koje su bile na Olimpijskim igrama. Možda je i to razlog zašto i manji postotak ženskog spola u masovnom sportu. Evo to sam samo imao potrebu prokomentirati na temelju vaše rasprave. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Đujića.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Žagar, pa nije Strategija razvoja sporta u domeni Hrvatskog olimpijskog odbora primarno. Znači, oni nisu odgovorni za to i evo to stvarno treba tu spomenuti. Gospodin Mateša je u više navrata apelirao da to treba usvojiti, čak je i u Saboru nama govorio u prijašnjim izvještajima, da ne ispada da ga samo kritiziram. Treba reći stvari koje su pozitivne. Ali treba glasnije i mi drugi, ne samo očekivat od Olimpijskog odbora, nego i od nas zastupnika i od drugih svih aktera javnog života i svih onih koji se dotiču sa sportom treba očekivat da jače i žešće traže i Strategiju razvoja sporta i više sredstava za naše sportaše i recimo tu je jedan problem koji je otvorio evo upravo gospodin Mateša za. Mi imamo jedno cijelo polje igara na sreću koje nije uopće pokriveno zakonski, a to su ove igre na on line preko interneta kladionice itd. Znači trebamo zajedno svi napravit napore da reguliramo zakonski na primjer te probleme. Ali treba govoriti o onome šta nije dobro. I zato ja ovdje malo nastupim kritički, jer ako shvatimo na vrijeme neke stvari koje nisu dobre, onda nam budućnost neće biti ugrožena.
Hvala. I zadnja replika poštovane zastupnice Anke Mrak- Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Kolega ja sam već toliko … [[Govornik se ne razumije.]] vezano uz ovaj sport da bi bilo nepristojno da se nisam javila barem kroz repliku. Kad govorimo o Izvješću Hrvatskog olimpijskog, onda sigurno da je tu tema nogometa, pa ću nogomet samo spomenuti tako. No međutim, mi trebamo vidjeti suštinu problema u hrvatskom sportu. I ja neću govorit o nekim drugim sportovima, ali govorit ću o jedrenju. Mi smo zaista sa ove Olimpijade došli ponosni, svi smo jako ponosni kad naši olimpijci nastupaju, pa je bez obzira na kojem su mjestu, a kad osvoje zlato i srebro itekako. Ali znate šta vam je činjenica? Činjenica je sljedeća. Dečki u paru koji su osvojili … [[Govornica se ne razumije.]] 970 olimpijsku medalju Šime Fantela, Igor Marinić. Da se njima nešto desilo, da su se prehladili, da su imali temperaturu, da je ne daj bože netko imao zanokticu na malom prstu na nozi nije bilo rezervne posade. I to je činjenica u hrvatskom sportu. Mi s jedne strane imamo vrhunski sport i zaista tu nam je sve zajedno oči uprte, znamo se veseliti, a s druge strane je problem baze. I o tome između ostalog treba raspravljati. Trebalo bi raspravljati otprilike na način da se iz proračuna jedinica lokalne samouprave financira taj bazični sport a da nešto što je profesionalni sport se financira drugačije. Pa kad nekom načelniku ili gradonačelniku dođe investitor da je on investitor, da je on obvezan na tog investitora ulagati u sport to je normalna stvar i to se normalno u nekim suvislim zemljama zaista tako je. Ono što ja, ja sam na određeni način stvarno u sukobu interesa kad govorim o Hrvatskom olimpijskom iz jednostavnog razloga što previše sam tu involvirana u to sve zajedno. Ali ako sam jedna od onih zašto je interesantno zato što sam bila predsjednica Hrvatskog jedriličarskog saveza gdje je zapravo neuobičajeno da je žena, a osim toga sam pobijedila Hanžekovića što je bilo još interesantnije. Ali sam isto tako i dala ostavku na to mjesto uoči Olimpijade jer je bio zaključak [[Upadica Reiner: Hvala.]] da to nisam mogla, iako tome baš i nije bilo tako.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Đujića.
Slažem se sa vama kolegice i o tim stvarima treba govoriti evo iz, ja dolazim iz grada, a vi ste često u tom gradu Novog Vinodolskog kojeg ima jednog mladog nadarenog jedriličara. Zove se Nenad Bugarin koji na žalost jedri u Splitu da, zato što u cijeloj Primorsko-goranskoj županiji nije imao uvjete za napredak, za razvoj da ide dalje. I o tome točno treba progovarati. Treba možda zakonski regulirati u budućnosti da jedinice moraju određeni postotak odvajati za određene sportove, ali ne na način kako sada ide recimo evo ja imam sad za koji dan proračun, raspravu o proračunu moga grada. Mi dajemo nekakvih milijun kuna za sport, ali dajemo milijun kuna za sport, a onda će se raditi oni natječaji koji se rade kako se rade i onda će, ja vam već sad mogu reći. Nogomet će dobit nogometni klub 550 000, košarkaški 80 000, rukomet 50 i ostali po 20, 10. I to je to, to se tako rasporedi. Znači treba zakonom propisati da se manje što ste rekli amaterski ili manje sportovi koji manje privlače sponzore, manje privlače sredstva financiraju više iz jedinica lokalne samouprave i državnih sredstava.
Hvala. Sada će u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e govoriti poštovani zastupnik Branimir Bunjac.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege, poštovani gosti. Danas je pred nama su tri izvješća Hrvatskog olimpijskog odbora i u biti bi ovo trebala biti jedna od ležernijih tema, jer govorimo o nečemu što je prepoznato kao jedna od najboljih ljudskih aktivnosti i djelatnosti uopće. Mogli bismo reći skoro pa idealna. Naime, sport. Sport je dobar za zdravstveno stanje, za nesmetani tjelesni razvoj, za masovno udruživanje, za poticanje izvrsnosti, za skrb o osobama s posebnim potrebama i invaliditetom i što je najvažnije od svega donosi veliku profitabilnost. Neki govore da je već danas u svijetu sport biznis broj dva, odmah iza nafte i plina. Doista u sportu se vrte ogromni novci. Između ostaloga sport pomaže i u očuvanju zdravlja ljudi na način da se mogu postići značajne uštede u tom segmentu. Recimo samo tri puta tjedno bavljenje sportom smanjuje za 50% rizika od kardiovaskularnih bolesti, a također zdravi ljudi, ljudi koji su u dobroj kondiciji puno više doprinose gospodarstvu nego ljudi koji to nisu. Između ostaloga sport potiče borbu protiv ovisnosti, protiv nasilja, protiv siromaštva, štiti dostojanstvo čovjeka i promiče mirotvorstvo. Posebnost je sporta ta da se vrednovanje koriste isti kriteriji u cijelom svijetu pa je usporedba postignuća vrlo jednostavna. Sukladno olimpijskoj povelji sport bi trebao biti autonoman, ali bi radi ostvarenja svoje misije morao surađivati sa državom. Ono čega se sport posebno mora čuvati, a što se nažalost kod nas kao što vidimo i kao što ćemo vidjeti se ne čuva je dakle su zloporabe, a te zloporabe se najčešće prepoznaju kao korupcija, pranje novca, utaja poreza, drugi oblici kriminala i korištenje dopinga. Između ostaloga Međunarodni olimpijski odbor zabranjuje politiku i komercijalnu zloporabu sporta, ali nažalost mi u Hrvatskoj ne samo da imamo politizaciju sporta nego imamo privatizaciju sporta, političku privatizaciju i to od jedne jedine stranke konkretno HDZ-a i upravo loše stanje u sportu, loše stanje pokazuje svu štetnu narav utjecaja te stranke na sve strukture društva općenito. Pogledamo samo vrh HOO-a ljude koji su ovdje došli govoriti o hrvatskom sportu imamo ovdje živog i zdravog hrvatskoga premijera i HDZ-a od 1997. do 2000. godine koji je sudjelovao u pretvorbi i privatizaciji, za koju je Državna revizija navela nekoliko primjera iz toga vremena da je privatizacija bila nezakonita npr. imamo slučaj Konstruktora. Da li je tko zbog toga odgovarao? Nije, a kao što pretvorbeni kriminal ne bi trebao zastarijevati. Pogledajmo tko se nalazi dalje u … HOO-a ima neka tajna veza, tko se nalazi, npr. gospodin odvjetnik Marijan Hanžeković, predsjednik Hrvatskog sanjkaškog saveza, evo čovjek se voli sanjkati, ako niste znali on se time bavi. Slučajno je i vlasnik Sportskih novosti, slučajno je vlasnik Jutarnjeg lista i cijelog niza EPH izdanja. Koji je njegov interes da se bavi usput i sanjkanjem odnosno HOO, to najbolje zna vjerojatno sam gospodin Mateša. Zašto se ti političari i kojekakvi novopečeni tajkuni skorojevići u sam sport? Ne zbog nekih ideala, tu su radi ideala oni ljudi koji se doslovce sportom i sami bave kao i njihove obitelji nego idu zato kao što je neko spomenuo jer se tu vrti novac. To je glavni motiv do ulaska političara u sport. Kako se uopće sport financira? Sport se financira kao što smo čuli na način da je 1997. godine donesen Zakon o igrama na sreću i nagradnim igrama kojim bi 33% sredstava trebalo biti doznačeno HOO-u za sve sportove u RH. Zakon je 1997. godine donesen, Hrvatska lutrija je prebacivala novce u proračun, ali do 2004. godine novac nije završavao na računu HOO-a. Sedam godina se zakon nije provodi, hrvatski spor oštećen je za jedno 200 milijuna kuna, kome i zašto je taj novac otišao, do danas nismo saznali. Međutim iznenada 2004. kada predsjednik postaje gospodin Mateša odjednom zakon funkcionira, sada je sve uredu, novac stiže uredno više nema problema, politički je stvar riješena, ali u tom trenutku počinju se dešavati drugi problemi, a taj je naime da se novac počinje trošiti na stvari koje nemaju veze sa sportom. Pa imamo slučaj da se povećava broj zaposlenika, iznenada se uvode vanjski suradnici, kupuje se vozni park i pokreće se Sportska televizija na koncu konca za koju smo čuli da je u velikim dubiozama, a navodno se trebala samo financirati. Od 2012. godine više se iz proračuna ne doznačuju sredstva za sport tako da je financiranje sporta iz proračuna sa nekih 0,2% palo na 0,7 do 0,9 promila što znači da je sport izgubio više od 60% proračunskih sredstava koje je prije dobivao. To se posebno osjetilo na financiranju ulaganja u sportaše, na njihove stipendije i na nagrade. Imali smo slučaje ove godine recimo da vaterpolisti su trebali dobiti za zlatnu medalju za svjetskoga prvaka svaki po 45 tisuća kuna, a da je Srbija u slučaju da je postala svjetski prvak svaki vaterpolist trebao dobiti 230 tisuća kuna, znači skoro deset puta više. Mađari su trebali dobiti 300 tisuća. Mi dakle jednom vaterpolistu svjetskom prvaku dali smo nagradu 45 tisuća kuna, što konkretno znači da godišnja plaća jednog načelnika općine ili možemo reći jednoga župana malo boljega je bila dodijeljena cijeloj vaterpolo reprezentaciji koja je postigla najbolji rezultat na svijetu. Eto, znači vrhunski rezultat financirali smo toliko koliko financiramo godišnje jednog malo boljeg uhljeba u državnoj upravi. Također imali smo slučajeve da sportaše financiraju njihove obitelji i to ne jedna. poznati su slučajevi da se pojedini sportaš naziva obiteljskim projektom među kojima je naravno najpoznatija trenutna državna tajnica Janica Kostelić, da mnogi drugi nisu mogli čak kupiti niti opremu, da si nisu mogli kupiti najosnovnije stvari a kamoli ići na natjecanja. Da je jedna Sara Kolak morala trenirati u Celju, da joj je koplje kupila Sandra Perković, njezina kolegica, da je ista ta Sandra Perković financirana na način da ju je jedna stranka stavila u Sabor pa je primala plaću saborske zastupnice. Imali su slučajeve da je najbolji trasaš na svijetu Josip Glasnović podnio molbu ili tražio barem da ga se zaposli u gradskoj čistoći. Imali smo slučajeve da je Jakov Fak svjetski prvak u biatlonu u Sloveniji skupljao boce i prodavao ih da bi mogao financirati svoje natjecanje, znači čovjek je skupljao boce, svjetski prvak. To je žalosna slika hrvatskoga sporta za koju je između ostaloga odgovoran i Hrvatski olimpijski odbor. Imamo situaciju sa košarkaškom reprezentacijom, pa sjetite se vremena Dražena Petrovića, sjetite se uspjeha koji je imala hrvatska reprezentacija, danas su Slovenci i Srbija treća ekipa Srbije, mi smo im kanta za napucavanje. Pogledajte kakve rezultate ima Slovenija u košarci. A što mi imamo? Mi imamo to da hrvatski reprezentativci ne žele igrati za hrvatsku reprezentaciju, zamislite tu sramotu. Tko je za to odgovoran ako ne hrvatski olimpijski odbor kao krovna organizacija. Spominjao sam već da hrvatski olimpijski odbor ne donosi ključne dokumente odnosno donosi ih sa ogromnim zaostatkom kao što je recimo famozna Strategija o razvoju hrvatskoga sporta. A da između ostaloga bi Hrvatski olimpijski odbor treba poticati izgradnju sportskih objekata a vidimo da sportskih objekata u Hrvatskoj uglavnom nema a nema ih čak ni u školama a kamoli za građane. Pa tako imamo situaciju da se u Europi 70% građana bavi tjelesnim aktivnostima i sportom a u Hrvatskoj samo 20 odnosno 3,5 puta manje. Ovdje je netko spominjao, mislim gospodin Šuker da bi jedan od ključnih zakona koji bi trebalo donijeti bio Zakon o financiranju sporta i tu se slažemo dakle da je onaj zakon iz '97. godine ostao na snazi sport bi danas imao 300 milijuna kuna na raspolaganju a ne ovih stotinjak koje ima ali u međuvremenu se dogodio dakle preokret na način da su i Zakon o sportskim igrama, igrama na sreću i nagradnim igrama ispale nagradne igre, znači nagradne igre više nisu način na koji se financira sport tako da je sport u gubitku zajedno sa smanjenjem ovih proračunskih sredstva za koje smo sada čuli. Naravno mogli bismo reći i to će vjerojatno netko iz HDZ-a reći mi ćemo povlačiti europska sredstva, to smo slušali često tijekom predstavlja rada Vlade i pojedinih ministara ali vidjeli smo da ta sredstva ne dolaze. Također marketinška komisija Hrvatskog odbora ne ispunjava svoju zadaću jer uprihođuje samo 4 do 5 milijuna kuna godišnje što je daleko premalo i sramotno. Šteta je da je '90.-tih godina jedan jedini čovjek koji je bio u toj komisiji sam povlači 10 do 12 milijuna kuna a danas 4 ljudi ne uspijeva povući čak niti 5. Također veliki problem u Hrvatskom olimpijskom odboru predstavlja sudjelovanje žena, žena je vrlo malo posebno u ovom izvršnom vijeću HOO-a i s te strane bi trebalo dakle povećati njihovu kvotu, odnosno kvotu odrediti zakonom. Također smo imali probleme da su pojedini sportaši po završetku svoje karijere imali strahovite financijske i životne probleme jer se nisu mogli odmah preorijentirati na tržište rada a HOO nije imao rješenje kako da tim ljudima pomognu pa su mnogi od njih praktički postali beskućnici i gladni. Također bilo bi dobro da se o sportu općenito rasprava jednom godišnje u Saboru a ne kao što sada imamo slučaj da sada raspravljamo o izvješću 2014. godine i doista se postavlja pitanje kome i zašto, tko se i zašto boji raspravljati o sportu. Ne mogu na kraju bez obzira na to što to nekima ide na živce ne spomenuti nogomet jer upravo je sada u tijeku glasanje za novoga hrvatskoga predsjednika. On je pak apsolutni primjer HDZ-ovog utjecaja na sport jer naime u tomu izvršnome vijeću Hrvatskog nogometnog saveza … [[Govornik se ne razumije.]] 11 vijećnika su članovi HDZ-a sa stranačkom iskaznicom, znači više od 50%. I to je dakle jedan izbor koji se svodi na unutar stranački obračun. Znači imamo po jednoj strani osobu koja ne znam organizira borbe Staford pasa, protiv osobe koja je veliki štovatelj lika i djela Ante Pavelića, koji kao volonter prima 55 tisuća plaće, ponavljam kao volonter, koji kupuje vijećnike po Hrvatskoj i uopće se toga ne srami, koji sklapa ugovore sa pojedinim zaposlenicima kao što je izbornih reprezentacije koji su krajnje suspektni, koji sakriva svoje financijske izvještaje, koji ne zna objasniti gdje je nestalo 14 milijuna kuna za nogometni kamp. I što je najbitnije od svega tu jasno vidimo da čak ni premijer iz HDZ-a, znači koji je direktno nadređen tim istim vijećnicima, tim istim članovima ne može, nema snage razriješiti tu situaciju što znači da je Hrvatski nogometni savez postao jači od hrvatske Vlade. To je ona situacija kakvu imate u nekim američkim filmovima gdje pojedine nezakonite grupacije društva kontroliraju same političare. Pri tome ne treba spomenuti da u nogometu imamo i druge katastrofalne posljedice poput nasilja, nereda, huliganstva, ksenofobije, rasizma, šovinističkog izražavanja osjećaja, namještaja utakmica. Prisjetimo se samo onih 7 golova na Maksimiru a slučajno je baš 7 golova trebalo biti postignuto. Da u hrvatskom nogometu prema svjedočenjima samih nogometnih djelatnika vladaju narkomani koji imaju krajnje prostački rječnik, koji fizički napadaju na suce, da su mnogi osuđeni, da mnogi sada čekaju suđenje, da su to neke navodne hrvatine i branitelji koji pjevaju najgore one cajke koje postoje, plešu na te cajke, na one srpske, one turbo folk, da psuju kao najgori kočijaši da je to nešto nezamislivo uopće slušati, da potpisuju robovske ugovore sa igračima, čak i sa djecom, čak i sa kadetima. Znači jedno nezamislivo stanje za koje gospodin Mateša da on nema rješenje, pa kako bi ga on imao ako ga nema sam hrvatski premijer? Toliko za sada. Hvala lijepa.
Hvala. Na izlaganje kolege Branimira Bunjca imamo dvije replike, prva replika je od kolege Saša Đujića, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Bunjac, vi ste govorili isto o problemima u radu HOO-a, govorili ste o transparentnosti i financiranju. Ja ću iskoristiti ovu priliku da vama repliciram, nadam se da će mi gospodin Mateša kasnije odgovoriti jer smo u više navrata tražili ako možemo dobiti podatak koliko iznose plaće u HOO-u, pogotovo od tajnika pa dalje jer prema informacijama koje ja imam, 39% proračuna odlazi na plaće i na materijalne troškove. E sad, možda ja imam krive podatke ali volio bi znat zato postavljam pitanje. Nemojte se smijat kolega Čop, to je legitimno pitanje na koje niste dali odgovor 5 godina. Po nekakvim informacijama koje su se provlačile i po novinama, vi imate plaću ili ste imali plaću veću od hrvatskog Predsjednika. Pa i ja bi se smijao na vašem mjestu.
Odgovor na repliku, izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče Đujić, zanimljivo je vaše pitanje o plaćama, ali mene recimo zanima kako mogu u hrvatskom sportu obavljati dužnost djelatnici koji su optuženi sa pravomoćnom optužnicom da su jedan jedini klub oštetili za 116 milijuna kuna, da je ta ista uprava oštetila državni proračun za 12 milijuna kuna? Kako je moguće da se stotine milijuna kuna izvlače na nekakve off shore račune preko Švicarske, preko Austrije itd., a Zagreb nema čak niti pošteni stadion? Pa kako je to moguće? Glavni grad države nema pošteni stadion a netko ima 100 milijuna kuna koji je zaposlen u sportu neke uprave itd., na off shore račun. Kupuju se jahte i slave se rođendani sa Predsjednicom države. Pa ljudi moji, šta može postojati veća sramota za nešto tako časno kao što je djelatnost sporta? Pa mi čitamo o sportu u udžbenicima, enciklopedijama, čitamo o idealu, o nekakvim porukama koje sport treba slati, a šta mi vidimo s druge strane? Jedna svjetska prvakinja si ne može kupiti koplje, drugi svjetski prvak skuplja boce i prodaje, a netko pokrade stotine milijuna kuna. Stotine milijuna iz sporta. Znači ono što bi mi doslovce trebali napraviti, mi bismo trebali napraviti jednu operaciju sablja kao što je svojedobno bilo u Srbiji i jednostavno početi sve redom to hapsiti. To bi trebali desetine ljudi završiti u zatvoru i jednostavno krenuti ispočetka jer ovo je čisti kriminal, ja ne znam kako bi to drugačije nazvao. Hvala lijepa.
Hvala. Slijedeća replika je od kolege Felak Damira, izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine Mateša, kolege i kolegice zastupnici. Pa nisam mogao da ne repliciram kolegi Bunjcu, on je izgleda pročitao sve što se moglo naći na žutim stranicama, crnim kronikama i bilo gdje da bi govorio o hrvatskom sportu. U hrvatskom sportu situacija sigurno nije blistava ali rezultati koje postižu hrvatski sportaši su jako, jako dobri. Isto tako, velika većina ljudi koja radi u hrvatskom sportu počev od malih sportova pa do nogometa su časni i pošteni ljudi koji se trude, koriste svoje slobodno vrijeme, odvojeni su od obitelji da bi pomagali, da bi trenirali mlade ljude, da bi činili dobro. I zašto sve gledati tako crno kroz prizmu par pojedinačnih slučajeva? Ovdje je navedeno i brdo, moram reći gluposti i neistina koje neću uopće komentirati, spominjati HDZ pa onda Marijana Hanžekovića, ne znam kakve veze ima gospodin s nama, ja vjerujem da on u tom savezu sigurno nije radi novca u sanjkaškom savezu nego radi toga da pomogne. A ima takvih ljudi jako puno koji to čine iz dobre duše i iz svoje vjere i daju svoj novac u sport da bi se pomoglo ovim sredstvima koja sigurno nisu dostatna. I ja se zalažem apsolutno da se izdvoji više sredstava za financiranje sporta u Hrvatskoj, slažem se s vama da je sramota za grad Zagreb a i uopće za hrvatsku državu u kakvom su nam stanju infrastrukturni objekti, poglavito u nogometu. Znači nekakav stadion u zagrebu, Maksimir ili druga lokacija ali isto tako i uređenje Poljuda i Splitu i još nekih stadiona. Ali ovo sve što ste vi danas ovdje izgovorili u svojem obraćanju jednostavno ne odgovara istini i ja to moram reći a vidim da bi nakraju i hapsili. Pa gledajte, postoji u ovoj državi pravi sustav koji određuje kada će i tko nekoga hapsiti. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, izvolite kolega.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče Felak, pa gledajte, ako vi čitate žute portale da se pripremate za saborske rasprave, to je očito vaš problem. Ja sam se za ovu raspravu spremio razgovarajući sa vrhunskom stručnjacima, sa profesorima Kineziološkog fakulteta, sa ljudima čak koji su predsjednici pojedinih nacionalnih saveza, spremao sam se nekoliko dana isključivo uz literaturu, isključivo uz razgovore a ako dopustite i sam sa se bavio sportom i sudjelovao u donošenju odluka na nacionalnoj razini. Ono što vi želite reći, to je istina da postoje svijetli primjeri ustvari tih ljudi koji postižu rezultate, koji su vrlo skromni u svojim zahtjevima i koji na koncu konca, pridonose ugledu RH na sportskom polju. Ali vi niste taj koji se ima pravo kititi njihovim uspjesima, vi se želite naravno kititi tuđim perjem ali vi niste taj koji to ima pravo jer vi ste na vlasti i vidimo što radite. I ovo stanje u nogometu, tamo su vaši vijećnici, nisu vijećnici Živoga zida niti su vijećnici SDP-a. pa pogledajte koliko je njih osuđeno, pogledajte koliko njih se trenutno sada sudi. I pogledajte što su oni radili što su oni radili po svojim klubovima i po svojim županijskim sazivima, pa onda se njima obratite a ne meni. Ja sam samo ovdje došao da detektiram stanje, koje je dakle, očito. Mislim da vam i ankete pokazuju da 90% hrvatskih građana traže promjene u sportu, a osobito u nogometu, 90%. A vi sada ovdje želite reći, dakle da je problem moja rasprava i naravno ne možete se suzdržati od osobne razine, jednostavno govorite o nečemu, što niste vidjeli, što ste si jednostavno u svojoj vlastitoj glavi zamislili i sad mislite da je time stvar riješena. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća rasprava u ime Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista je rasprava od kolege Marka Sladoljeva i kolege Bulja, pola pola. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani zastupnici i zastupnice, predstavnici HOO-a, pred nama je izvješće HOO-a, za 2014., 2015., 2016. g. Napokon je na dnevni red došlo izvješće o kojem ćemo raspravljati, koje će ovaj Sabor, po svemu sudeći i po mišljenju Vlade vjerojatno primiti na znanje. Nažalost, nakon toga se ništa neće dogoditi. Mi ćemo o ovome raspraviti, izvješće će biti primljeno na znanje, a problemi će ostati. Ali, pošto znamo da je sport bitan dio hrvatskog nacionalnog identiteta, ima veliki društveni značaj za RH, Olimpijski odbor, u velikom dijelu utječu na razvoj sporta. Smatramo da je ova rasprava bitna i želimo zauzeti svoj stav. 3 bitna pitanja, bi kroz ovu raspravu istaknuo, prvo je zbog čega nema jasnih kriterija za dodjelu sredstava koje Olimpijski odbor ima zakonsku obvezu uvesti temeljem nalaza revizije Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta. Drugo, zbog čega sportski savezi nemaju potpunu autonomiju, već se sredstva dodjeljuju prema vlastitom nahođenju, bez da se uopće pitaju u programima. I treće i možda najvažnije pitanje, što je sa Sportskom televizijom? Zašto Sportska televizija u 2015. g. od Olimpijskog odbora dobila 4,7 milijuna kuna. A s druge strane najtrofejniji hrvatski olimpijski sport atletika, tj. Hrvatski atletski savez, 3,6 milijuna kuna. Po mojem mišljenju HOO je zatvorena institucija, u čijoj skupštini u većini slučajeve ne sjede sportaši, ni treneri, pa ček ni glavni tajnici … [[Govornik se ne razumije.]] već delegati. Predsjednik je tijekom godina pored 39 saveza olimpijskih sportova ubacio još 34 saveza neolimpijskih sportova. A tu su još i predstavnici 21 županijske zajednice sportova. Ako, vas ovaj sustav, bar imalo podsjeća na Hrvatski nogometni savez, niste pogriješili. Ključno je pitanje kroz ova izvješća, zašto nitko nije odgovarao za loš, nažalost projekt Sportske televizije, koje hrvatski sport košta milijune kuna. Ideja, Sportske televizije od 2011. g. bila je promovirati hrvatski sport, naročito u medijima slabije zastupljenih sportova i manje atraktivnih sportova i ta ideja čak i nije loša. Međutim, od te ideje Sportska televizija je postala veliki financijski uteg hrvatskom sportu. Već 2013. na naplatu dolaze prvi krediti koja Sportska televizija nije mogla vraćati. Dugovi su se gomilali, a novinari i zaposlenici, počeli su drastično rezati im se plaće. Možda treba istaknuti i pitanje zbog čega je HOO jedini nacionalni odbor koji ima nacionalnu svoju televiziju u svijetu. Kao jedinica olimpijska televizija na svijetu, možemo slobodno zaključiti, da je Sportska televizija podbacila. I umjesto promotora sporta, postala trošak, koji ugrožava financiranje hrvatskog sporta. Što god u Olimpijskom odboru rekli, samo su 3 ekipna sporta u 2015. g. dobila veći iznos od Sportske televizije. To su skijanje, vaterpolo i rukomet. Tako da je Olimpijski odbor, ovu televiziju stavlja na vrlo visoko 4 mjesto, platnog spiska krovne sportske organizacije. Kad tome dodamo i preko 13 milijuna kuna, koliko je Olimpijski odbor uložio beskamatno u temeljni kapital Sportske televizije, postalo je jasno koliko je ova televizija košta hrvatski sport. I sve to se događa u trenucima, kad npr. braća Sinković treniraju posuđenom čamcu, jer im Olimpijski odbor nije mogao osigurati vlastiti, dok se ne kvalificiraju za Rio, a Damir Martin, na vrijeme nije dobio opremu za trening. Iz svega toga Most nezavisnih lista, neće podržati ova izvješća. I smatramo da je izvješće Vlade, da se izvješće prima na znanje, još jedno pranje ruku i bježanje odgovornosti za hrvatski sport. Hvala.
Hvala lijepo predsjedavajući. Uvaženi gosti, kolege saborski zastupnici, kolegice. Pa, evo, kad govorimo o sportu, sport je nešto što je najbitnije, poglavito što se tiče zdravlja same nacije, naše mladosti, rekreativaca i očekujemo da se o tome raspravlja iz godinu u godinu, međutim, mi tek sada raspravljamo o izvješću od 2014. ipak se radi o Olimpijskom odboru, o nekom tijelu, koje bi trebalo sustavno donositi strategiju, poglavito za područja i u koja treba ulagati da se može baviti sportom. Netko tko je 15-tak godina na vrhu jedne institucije, gdje su pa čak i brojni infrastrukturni objekti, koje su građene kao brojne arene i dvorane za rukometni sport, u biti one su grobnice hrvatskoga sporta. Sve je to teklo za vrijeme vaših mandata, jer znamo da većina RH, djeca nemaju doslovno mogućnosti, ne baviti se sportom, nego nemaju doticaja sa normalnim infrastrukturom, normalnim uvjetima. Pa brojni gradovi i općine, lokalne samouprave nemaju uvjete za djecu, nemaju doslovno dvorane gdje imamo parket osnovno sredstvo da mogu djeca se baviti sportom, gdje nije omogućeno razvoj sporta. Ja znam, vi ćete se pozivati na lokalnu samoupravu. Ali činjenica je odakle se voda zamuti, odatle se triba izbistriti. Ja ne znam jeste se vi ikad udostojili pa obić te krajeve Lika, Gorski kotar, Ravni kotar, Dalmatinska zagora, pa sad čak i Slavonija? Uložili ste u nešto što tada ste tribali to pomenuti da ulaganje u tolike dvorane, toliki novac i dalje košta milijardu kuna Hrvatsku državu. Međutim, nije imao nitko hrabrosti kazati velikom vođi Sanaderu. Ali to je napravljeno na štetu djece. To je slično kao i sportska televizija. Spominjemo sportsku televiziju i zaista ona dovodi u pitanje sam rad Olimpijskog odbora. Da gospodine Mateša, dok braća Sinković i ostali kupuju sebi opremu, vi ste ulagali u svoj projekt, u svoju promociju. Smijte se! Mi smo saborski zastupnici, a vi ste dužni odgovoriti. Nakon tri godine ste došli ovdje da odgovorite ovome tijelu kojega je narod izabrao. Mi smo smiješni vama, da mi smo smiješni. A da li je smiješno roditeljima koji nemaju mogućnosti u dvije trećine Hrvatske djeci osigurati sport jer ste krivo ulagali novac. Ili ste vi možda nepogrešivi? Ili sve ovo što su kolege zastupnici kazali zaista je krivo, ali je činjenica da teren drukčije govori. Vi … [[Govornik se ne razumije.]] vrhunske rezultate, da imamo vrhunske rezultate jer vi dajete po kriterijima kako vama odgovara novac, vi imate izborni, izbore vršite kao isto šta u Nogometnom savezu po faraonskom sustavu, nesmjenjivi ste. Jednostavno naravno da se možete smijati, naravno da kontrolirate čak i svoju televiziju ste imali di ste kontrolirali kroz sport. Ali je žalosno dokle ste doveli ovaj sport. Pa je li moguće da netko ima 55000 plaću, da li je moguće da vi dodjeljujete na primjer novac atletici, vrlo malo ali trofejan je sport. Dodjeljujete kako vama pane na pamet. Nemate nikakav strategiju, promicanja nekakvog sporta osim šta samoinicijativno naši sportaši kroz svoje obitelji, kroz žrtvu njihovu i njihovih obitelji roditelji doslovno podižu kredite da bi omogućili svojoj djeci da se bave sportom. I kad postignu velike rezultate tko se prvi naslikaje kraj njih? Predsjednik Olimpijskog odbora. A to vam je pod ovim svjetlima prečesto ste, izađite malo na teren, obiđite lokalne samouprave, razgovarajte lokalnim samoupravama pa ćete vidjeti stanje sporta. Vaše je osnovno, onaj koji se bavi sportom ne samo čekati kako će roditelji ulagati u svoju djecu, podizati kredite, dovoditi u egzistencijalni problem svoje obitelji, svoju obitelj da bi svom djetetu omogućilo da se bavi sportom. Ali kad ostvari rezultat naravno onda je ono slikanje na aerodromu, dočeki, cvijeće, smiješak, skupe limuzine. Sve cvjeta. Ali nije istina. Hrvatska država mora omogućiti svakome djetetu, a poglavito Olimpijski odbor je onaj koji mora biti najglasniji, Olimpijski odbor najglasniji. Omogućiti da se može baviti sportom, a ne kroz vrhunske rezultate naših sportaša koji stvarno su najveći promotori Hrvatske, gdje ih Olimpijski odbor otpiše, opet ponavljam Atletski savez je primjer ponašanja prema našim sportašima i sportašicama koje ostvaruju iznenađujuće vrhunske rezultate. Ja bih još na kraju rekao, reka je kolega Sladoljev. Žalosno je da ste ulagali u samo promociju, u Sportsku televiziju dok djeci koja se razvijaju i naši sportaši koji trebaju ići na Olimpijske odbore sami su sebi kupovali opremu. Stvarali su sebi pijarovsku medijsku sliku, više ste ulagali u PR za sebe nego za sportaše. I vidimo da je Sportska televizija promašen projekt i očekujemo na sve upite saborskih zastupnika odgovore a ne smiješak. Ja znam da je vas zakonski okvir koje su vam omogućile političke elite čuva, da ste nesmjenjivi. Znam da je to sve smiješno, ali zbog djece, zbog sportaša, zbog vrlo bitne grane, a to je sport koji promiče Hrvatsku u zahvalnost našim sportašima mi saborski zastupnici ćemo inzistirati da govorite činjenicu i istinu. I na kraju ću vam još jednom kazati odakle se voda zamutila, odatle se triba izbistriti i vrijeme je da podnesete na račune za sve loše što ste učinili za hrvatski šport. Hvala lijepa.
Hvala zastupniku Miri Bulju. Na izlaganje zastupnika Marka Sladoljeva imamo jednu repliku, a to je replika od zastupnika Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Sladoljev, vi ste postavili pitanje u svoj raspravi zbog čega je Sportska televizija u 2015. godini dobila 4 i pol milijuna kuna? To piše u ovom izvještaju. E vidite, od tih 4 i pol milijuna 3 milijuna 851 000 otpada na naplatu zadužnice sa osnove jamstava i troškova po osnova kreditnih obaveza za Hrvatski olimpijski odbor koji jamči za poslovanje Sportske televizije. I to je ono na što mi ovdje upozoravamo. To je u 2015. bilo samo, mislim samo, to su ogromni novci 3 milijuna 800 tisuća. Ali u budućnosti nad Olimpijskim odborom je mač da im padne 80 milijuna. A što duže budu tvrdoglavi i vukli to, to će biti sve veće i veće. I ako to budu gurali još dalje, to će im biti cjelogodišnji proračun. I to je i Vlada napisala u svom mišljenju, da dolazi sad ću vam pročitat da se gospoda još malo nasmiju. Polako, polako svi ste to dobili gospodo, znači ovako „iz prethodno navedenog proizlazi kako su obaveze HOO TV-a potencijalne obaveze HOO-a što u nadolazećem razdoblju može predstavljati realan problem cjelokupnom financiranju javnih potreba u sportu državne razine koji provodi HOO zbog potencijalne blokade računa i aktiviranja danih jamstava“. I to piše Vlada u svom mišljenju za 2016. godinu, potpisuje Andrej Plenković, vi klimajte koliko god hoćete gospodine Čop to vam tu piše. I najtragičnije što nakon toga što su napisali predlože nama da vam usvojimo izvještaj. Evo to dovoljno govori o tome koliko je Vlada uopće pročitala to što su dobili.
Hvala. Odgovor na repliku Sladoljev.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Pa poštovani gospodine zastupniče, ja sam čak u raspravi istaknuo da ta ideja Sportske televizije u samom začetku nije bila tako loša promocija sportova koji nisu tako atraktivni koje treba promovirati, ali kada se vidjelo da ide u loše smjeru mislim da je trebalo stati, a jednostavno je tako bilo. Dakle dugovi se gomilaju, novinarima nisu isplaćivali plaće i to je trebalo stati i onda smo imali u 2015. situaciju gdje je najtrofejniji olimpijski sport, to je atletika, dobila manje novaca od Sportske televizije. Taj podatak me šokirao i evo gospodin Veštić koji je predsjednik tog Atletskog saveza stalno to ističe, to je inače savez koji povlači dosta novaca iz europskih novaca i to, ali evo sada ću reći iskreno na neki način ga se kažnjava jer je bio protukandidat gospodinu Mateši i to isto treba javno tako reći.
Hvala. Sljedeći u ime Kluba zastupnika HDZ-a je kolega Ivan Ćelić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče HOO-a, uvažene kolegice i kolege. S obzirom na značajan protek vremena mišljenja smo kako je bespredmetno detaljno raspravljati o programskom i financijskom izvješću HOO-a za 2014. i 2015. godinu, pa ćemo onda ta izvješća primiti samo na znanje. No, ovdje bih uzgred spomenuo jednu zanimljivost, dakle prvo jednu zanimljivost, dakle prvo je bilo programsko izvješće za 2015. godinu pa je onda predsjednica saborskog Odbora za obitelj, mlade i sport gospođa Nada Turina-Đurić uputila dopis onda je tek uvrštena i točka programskog i financijskog izvješća HOO-a za 2014. godinu, vjerojatno se radilo o nekakvoj proceduralnoj pogreški i svim ovim turbulencijama unutar novih vlada, starih vlada tako da je tu onda bio jedan svojevrstan problem. Ako pogledamo da su hrvatske olimpijke i olimpijci s pet zlata, tri srebra i dvije bronce učinili da Olimpijske igre u Riu budu najuspješnije u povijesti hrvatskog sporta i u tom svjetlu gledamo programsko i financijsko izvješće za 2016. godinu koje se velikim dijelom referira i na to razdoblje, onda s te strane možemo biti zadovoljni. U izvješću se isto tako navodi da je u 2016. godini da su hrvatski sportaši na 582 velika svjetska i europska natjecanja osvojili 204 medalje što je vrlo impozantna brojka. Vrhunski rezultati su dokaz konkurentnosti hrvatskog sporta, ali i učinkovitog modela praćenja i potpore rada sportaša i struke koja prati razvoj sportaša od najranije dobi. U toj olimpijskoj godini HOO je proslavio 25 godina svoga djelovanja, naravno da će oporbeni saborski zastupnici onoga trenutka kada je Vlada RH dala pozitivno mišljenje malo više kritički se osvrtat na ovo izvješće i potrebno je gledati koje su mogućnosti daljnjeg unapređenja hrvatskoga sporta, ali mislim da opet treba održati neku razinu i ne kao što je kolega Felak rekao na razini žute štampe komentirati ovo izvješće nego argumentirano raspravljati kako sa postojećim financijskim resursima učiniti da hrvatski sport bude razvijeniji, prepoznatljiviji i s boljim rezultatima. U 2016. godini po prvi put od hrvatske neovisnosti oformljen je samostalni ured, Središnji državni ured za sport kojem je na čelu proslavljena hrvatska olimpijka, alpska skijašica Janica Kostelić od koje očekujemo nove zakonske prijedloge vezane za sport i isto tako novu nacionalnu strategiju odnosno nacionalni program sporta jer se na stranicama Središnjeg državnog ureda za sport može vidjeti kako je u tijeku izrada za osmogodišnje razdoblje kako je to planirano od 2018.-2026., pa se onda nadamo da neće više biti onaj period 11 suhih godina kao što je to spomenuo gospodin Mateša. Hrvatski sport se dugi niz godina razvijao po konceptu nacionalne promidžbe, a na lokalnim razinama se često radilo o promidžbama gradova, županija ili šire regija. Tako je u svemu tome nastala ideja o prioritetu nekoliko sportova gdje je nogomet logično na prvome mjestu. Postoji više modela financiranja sporta, u zadnje vrijeme se često spominjao mađarski model, češki model, danski model, mislim da treba razmišljati i sa strane Državnog ureda za sport i sa strane HOO-a koji bi bio model najoptimalniji u RH. I s te strane ono što je kolega Šuker rekao, mislim da je itekako bitno razmišljati o donošenju novog zakona o financiranju sporta u RH jer svatko onaj tko je iole uključen u sport u RH zna kako je u ovome trenutku teško doći do sponzora, čak i oni ljudi koji bi možda financirali koji su u takvoj mogućnosti gospodarstvenici zbog negativne atmosfere koja se razvila prvenstveno oko nogometa, ali koja se onda prelijeva i na sve ostale sportove ta jedna negativna atmosfera, itekako otežava funkcioniranje i profesionalnih športova i svih ostalih amaterski sportova. U prvom planu su iskakala pitanja, razvoja održavanja profesionalnih pogona to je najčešće bilo i jest oslonjeno na državni i gradski proračun, što puno puta i nije najsretnije rješenje. Jer, bez obzira o kojoj političkoj opciji se radilo, ti političari, osobito u predizborno vrijeme, znaju upotrebljavati sportske klubove, za osvajanje nekakvih političkih poena. To je s jedne strane, s druge strane je došlo do sve manje rasprava, argumentiranih rasprava u javnosti, o obveznim športskim programima u sustavu obrazovanja. Dakle, bilo da se radilo o školama, bilo o sveučilištima, odgoj mladih športaša i stručnih kadrova, kao i športske infrastrukture. Kao zastupnik u gradskoj skupštini Grada Zagreba, ovdje ću spomenuti, dakle, osvrnuti ću se na situaciju u Zagrebu. Dakle, imamo derutne nogometne stadione u Maksimirskoj i Kranečevićevoj. Večeras Medvešćak igra s Mađarima, vjerojatno će gospodin Mateša biti, ako uspijemo završiti, na utakmici, jer ga često tamo vidim. Danas je padala kiša, veliko je pitanje da će na određenim dijelovima Dom športova prokišnjavati. To su problemi s kojima se suočava hrvatski šport i definitivno treba razgovarati i o športskoj infrastrukturi. Kao što treba razrovati dakle, o sportu od predškolske, školske do sveučilišne razine. I to je isto tako sadržano u ovome izvješću HOO. Športsku djelatnost provode športski klubovi i savezi različitih razina. Športske zajednice i HOO, naravno, kao krovno tijelo za sve njih je karakteristično, da nemaju vlastitih športskih objekata, jer su oni najčešće u vlasništvu općina, gradova ili županija. Šport ostvaruje određene prihode članarina, to je prije svega vezano za ovaj razvojni dio. Dakle, djecu školske dobi, donaciju, sponzorstva. To je sve nedostatno za šport kakav očekujemo. I opet dolazimo do toga kad se god radi o nekakvim ambicioznijim projektima, onda su oni izravno ili neizravno vezani uz političku, odnosno, proračunsku podršku. Iako je Zakonu o športu propisano što su javne potrebe u športu na državnoj, a što javne potrebe u športu na lokalnoj razini, u praksi još uvijek ostaje otvorena pitanja, nekih nadležnosti, između središnje države i lokalnih jedinica. Odnosno između krovnih športskih udruga i lokalnih športskih zajednica. Ti su problemi, ti bi problemi trebali biti riješeni nacionalnim programom športa, kojeg očekujemo u idućoj godini i kojim bi trebalo utvrditi obveze državnih tijela i tijela jedinica lokalne i područne samouprave, HOO-a i drugih odbora. HOO zakonski je reguliran kao najviše nevladino športsko tijelo, koje je prvenstveno u svrhu, rješavanja, dakle, čitave logistike, vezano uz nastup hrvatskih športaša na olimpijskim igrama. Premda je gospodin Mateša spomenuo, da se i HOO, brine, za šport na lokalnoj razini, mišljenja sam kako je tu HOO, možda može dati više i općenito, treba više raspravljati u javnosti, kada je u pitanju općenito regulacija pozicije športa u državi. Već prije su spominjati, dakle, prioritetne zadaće koje je HOO zacrtao za razdoblje od 2015.-2020.g. već je više puta spominjan problem sportske televizije. Ja većinu svog slobodnog vremena koristim za praćenje ili prakticiranje športa. Praćenje više, prakticiranje manje. I drago mi je kad mogu na Sportskoj televiziji pogledati Grant pri juddo, koje ne mogu vidjeti nigdje drugdje, na nikakvim drugim komercijalnim televizijskim sportskim programima. Ali, definitivno pitanje problematike Sportske televizije i dugova, dugoročnih kredita koji mogu predstavljati problem cjelokupnog funkcioniranju sporta je nešto što odgovorne osobe u HOO trebaju reagirati adekvatno i ponuditi adekvatna rješenja, da čitavi sustav ugrožen. Stoga će Klub zastupnika HDZ-a prihvatiti programsko i financijsko izvješće HOO-a za 2016.g. Hvala.
Hvala na izlaganje kolege Čeliča, imamo 4 replike, prva replika je od kolege Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Čeliču, vi ste sad iznosili stav HDZ-a koji je u biti identičan mišljenju Vlade i sad me zanima i vaše osobno mišljenje. U ovom izvješću, u mišljenju Vlade, koja je dala na programsko izvješće za 2016., 2014. i 2015. neću uopće spominjati, nema niti jedne jedine pozitivne stvari. Znači oni navode problem Sportske televizije, dugova Sportske televizije i da tu u budućnosti iz toga proizlazi mogućnost ugrožavanja svih problema, financiranja cjelokupnog sporta u RH. Da su za na to upozorili Olimpijski odbor, da su im oni rekli, ne u budućnosti će to početi poslovati drugačije. Onda govore, da su rashodi za programe prethodnih godina, realizirani u iznosu od 4 milijuna kuna, od toga iz državnog proračuna za 3 milijuna i 300, što je 101% u odnosu na plan koji je financiran iz državnog proračuna i podmiren prenesenim prihodima iz 2015.g. I da navedena programska skupina nije bila sastavni dio odobrenog programa javnih potreba u sportu, koje je provodio HOO u 2016. već se pojavljuje samo u dostavljenim izvješćima, što praktički znači da nisu radili sukladno zakonima. To piše u mišljenju Vlade RH. Pa zbog toga Vlada govori da HOO mora planirati i koristiti sredstva u skladu sa načelima dobrog financijskog upravljanja ubuduće, a posebno u skladu s načelima ekonomičnosti, učinkovitosti i djelotvornosti. To znači da do sada nisu radili na taj način. Ista stvar, opet ću ponoviti, Vlada opet govori da Olimpijski odbor treba uložiti dodatne organizacijske napore u cilju povećanja transparentnosti svoga rada i potpunog usklađivanja sa zakonima što znači da do sada ne rade baš potpuno u skladu sa zakonima. I sad Vlada nakon toga kaže usvojite to izvješće i vi ste sad ovdje rekli stav HDZ-a je da, to ćemo usvojit, a ja u ovom mišljenju Vlade ne vidim niti jednu jedinu pozitivnu stvar. Pa dajte mi recite vaš osobni stav na temelju čega ste vi došli to toga da to treba usvojiti?
Hvala. Izvolite, odgovor na repliku.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Đujić, vi ste iskusniji političar od mene pa dobro znate kada se pišu velika izvješća, obično je to izvješće alibi da bi se objasnilo koliko se puno radilo a zapravo se malo radilo. Isto tako, kada se radi o izvješćima i mišljenjima Vlade, što mišljenje Vlade ima više stranica to je više negativnosti, dakle ovdje u ovome kratko se navodi da su učinjeni pozitivni pomaci vezani za programe zadovoljavanja javnih potreba u sportu koje provodi HOO. Sportska televizija se ističe kao problem, definitivno ali nije toliki problem i takav problem bez obzira što se radi o značajnim financijskim sredstvima da Vlada RH ne bi prihvatila programsko i financijsko izvješće ovog HOO-a. Ali ono što je meni osobno najvažnije u ovom programskom izvješće jest 10 medalja u Rio de Janeiru što je povijesni uspjeh, 5 zlata i mislim da je to itekako naravno, uz zasluge onih sportaša koji su napravili vrhunske rezultate, ipak da je to zasluga i HOO-a i s te strane pozitivno gledam na ovo izvješće.
Hvala. Slijedeća replika je replika od kolege Felak Damira, izvolite.
Gospodine dopredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine Mateša. Kolega Čeliću, recite mi, ja ovdje slušam stalno o tome da članovi moje stranke, HDZ-a, vode sve saveze, nogometni savez, ovaj, onaj savez, pa recite čisto da pojasnite meni a i čitavoj javnosti, da li je članovima drugih stranaka zabranjeno sudjelovati u radu bilokojeg sportskog saveza nogometnog, rukometnog, košarkaškog ili bilokojeg drugog? Jer vjerujem da bi to ljudi voljeli čuti, ovako ispada da se sve dirigira iz nekakve centrale HDZ-ove i da se na taj način postavljaju ljudi. A vrlo dobro znamo kako funkcioniraju savezi, mislim da je gospodin Mateša naveo da postoje 72 nacionalna saveza iz 23 sportske zajednice i ako se ja ne varam, ljudi u čelništva tih saveza i sportskih zajednica se biraju na maksimalno demokratski način, znači da svaki onaj i najmanji klub ima svojeg predstavnika u nekakvoj skupštini i odatle iz te baze se kreće dalje izbor do evo recimo Olimpijskog odbora ili bilokojeg nacionalnog saveza. Ako to nije točno, vi mene ispravite radi javnosti da se to zna. Ovdje govorimo o izvješću Olimpijskog odbora a miješamo puno drugih stvari. Gospodin Mateša je rekao o čemu brine Olimpijski odbor, mislim da bi o tome prije svega trebalo govoriti o preko 200 medalja koje su osvojene u protekloj na europskim i svjetskim prvenstvima, Olimpijskim igrama i svjetskoj ligi i mislim da je to ono pozitivno. Ima problema koje treba rješavat, jedan od njih je i ta famozna Sportska televizija, sigurno da ima ljudi koji mogu o tome puno više reći ali kao što ste sami rekli, lijepo je neki put vidjeti neki manje atraktivan sport koji se može pogledati na toj Sportskoj televiziji a inače ga nikad ne bismo mogli vidjeti. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Felak, činjenica jest da mnogo aktivnih članova HDZ-a jesu aktivni i u športskim savezima, ali ovdje nije spomenuto pa ipak korektnosti radi, mnoštvo istaknutih članova i HNS-a je obnašalo funkcije predsjednika sportskih saveza gospođa Morana Paliković Gruden, gospodin Radimir Čačić, gospođa Anka Mrak-Taritaš, gospodin Srećko Ferenčak, možda je to razlog zašto smo se sada dogovorili za koaliciju. Pa ja preporučam na lokalnoj razini ima aktivnih SDP-ovaca koji su predsjednici nogometnih klubova i tako, pa možda da krenu prema nacionalnoj razini ako budu i predsjednici na nacionalnoj razini možda se dogodi i koalicija između HDZ-a i SDP-a, ništa nije nemoguće.
Zahvaljujem na odgovoru na repliku. Slijedeća replika je replika od kolege Vlaovića.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega, rekli ste da je oporba protiv samo zato što je oporba i što je mišljenje Vlade pozitivno na ovo izvješće. To jednostavno nije točno, to odbacujem. Mi jesmo oporba i naravno da nam je u interesu da hrvatski sport i hrvatski sportaši budu uspješni i čestitam svim sportašima i svim savezima čiji su sportaši osvajali medalje i imali dobre rezultate na natjecanjima. Međutim, ono zašto smo protiv i što propitujemo je, imamo pravo propitivati, kako se troši taj javni novac a i sami ste rekli da ga je malo, da je teško doći do sponzora a ovo iz nacionalnih izvora, iz proračuna što se izdvaja za sport, s pravom imamo pitati gdje se troši i nije ispravno kao što ste i vi rekli da jedni imaju visoke plaće, da putuju diljem svijeta, da imaju velike materijalne troškove a s druge strane vam prokišnjava dvorana, a ono odakle hrvatski sport crpi rezultate, a to su matični klubovi, pojedinci, volonteri koji financiraju taj sport gdje nastaju te naše hrvatske zvijezde, za njih obično novca nema, toga ste i vi svjesni. E to je ono što mi tražimo da se promijeni u hrvatskom sportu i nemojte braniti nebranjivo kad je riječ o hrvatskom nogometu i HNS-u, skupština koja je sazvana na način da je izborna skupština već prošla iako je ona tek 22.-og jer može biti samo jedan kandidat i on je već pobijedio. To možda je u skladu sa zakonom i statuom ali nije moralno. Pogotovo nije moralno da su delegati na toj izbornoj skupštini ljudi za koje se povezuje optužnice, krivične prijave i ostalo. Njima nije mjesto u sportu i nogometu. Kad to promijenimo onda ćemo vratiti povjerenje i onih malih klubovima i ovih volontera da budu još aktivniji, imat ćemo još više uspješnih sportaša. To je naš cilj. Hvala.
Odgovor na repliku, izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine Vlaović, vrlo kratko, slažem se s vama, apsolutno vezano za hrvatski nogomet. Kada sam komentirao za oporbu, nadovezati ću se na ono što je kolega Đujić pitao, dakle, logično je da je Vlada RH, kojom je na čelu gospodin Andrej Plenković, predsjednik HDZ-a kada ona daje pozitivno mišljenje, da onda pozicijska stranka dakle, HDZ ima u načelu isto mišljenje. Ali, naravno da treba propitivati i sa strane pozicije i opozicije, kako što racionalnije, učinkovitije, trošiti novce za razvoj hrvatskog športa, jer svi smo mi ponosni, na svaki uspjeh, bilo pojedinačno, bilo u skupnom sportu. I svima nama će biti drago da tih uspjeha bude čim više.
Hvala. I zadnja replika na vaše izlaganje je od kolege Šukera. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Koelga Čelič, javio sam se za repliku, da s vama prokomentiram ovu situaciju oko sportske televizije. Prvo ono što bi trebalo konstatirati, da najveća tragedija Sportske televizije, bila što je krenula u kriznim godinama 2011. kad nije bilo novaca ni za one daleko eksponiranije kuće itd. Druga stvara, sama njena nakana, da se bavi promocijom, manjih sportova. Sad se postavlja jedno elementarno pitanje. Kako ćete djecu dobiti u sportske dvorane, kako ih maknuti iz kafića, kako ih maknuti od kompjutora, ako im nećete promovirati određene sportove. Pa nemaju samo djeca afinitete, za ovih par velikih sportova. Dakle, to su naprosto činjenice koje su tu. Ajmo si postaviti jedno životno pitanje. Što danas, hrvatska djeca, prosječni hrvatski građanin može vidjeti na nacionalnoj televiziji, na ove dvije komercijalne televizije i da nema ove Sportske televizije, praktički sporta ne bi bilo. Jer sav sport je otišao na kablovsku televiziju. I tko nema mjesečno 300, 400 kn, da plati kablovsku televiziju, taj je naprosto cijepljen da ne može gledati sport. I sad na kraju da nađemo model, kako da Sportska televizija oživi, ona nama služi za jedan politički obračun. Ona nije ništa drugo, nego politički obračun sa gospodinom Matešom i čelnikom Olimpijskog odbora. Sportska televizija, kao instrument, a ja si sad postavljam pitanje, nakon svih ovih rasprava u proteklih 4, 5 g. je li netko bacio oko na taj kanal, je li netko hoće staviti šapu tamo, pa se baviti nečim drugima jer … [[Govornik se ne razumije.]] Sportsku televiziju. Gledajte nakon upornih napada kroz sve ove godine, meni se to pitanje nameće kao nešto logično. Jer, umjesto da pomognem, da promoviram sport, mali sport, kojeg nema nigdje na televiziji, ja uporno želim ovo uništiti i želim politički diskreditirati čelne ljude koji su naprosto prošle godine donijeli 10 medalja.
Hvala odgovor na repliku. Izvolite kolega.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Šuker, činjenica da postoji problem sa Sportskom televizijom što se tiče financiranja, ja dolazim iz grada rukometa, ali, vrlo rado pratim hokej na ledu, ragbi, koji baš nisu sportovi, koji se prate tako u RH kao možda u nekim drugim zemljama, gdje su to nacionalni športovi. Ja ću vam reći opet primjer iz Grada Zagreba. Dakle, u ovome trenutku ima 300 djece, koja čekaju školu hokeja na ledu. Znate zašto? Zato što nema ledenih ploha. I tu je sad pitanje i Grada Zagreba, koji ima proračun godišnji 7,5 milijardi kuna. Pitanje Nacionalnog sportskog saveza i pomoći HOO ukoliko su te mogućnosti, da se naprave 2 ledene plohe, gdje bi mogli taj šport omasoviti i gdje bi onda djeca koja su zainteresirana za taj šport. Znamo kako je taj fenomen se dogodio proteklih 10-tak g. u Gradu Zagrebu, vezano za hokej na ledu. I tome služi športska televizija. Dakle, da oni manje atraktivni športovi, koji nisu toliko interesantni sponzorima, da se na taj način promoviraju. Ja mislim da Športska televizija ima mjesta, ima prostora, samo evo, treba naći, nisam financijski stručnjak, pa ne znam kako bi to bilo moguće, ali kažem, od ovoga problema i od ovoga duga, ne možemo pobjeći, ali mislim da opet postoji nekakva alternativa i neko rješenje, koje će omogućiti da dugova ne bude, a da Športska televizija ide dalje.
Hvala. I zadnja rasprava u ime Kluba zastupnika je rasprava od kolege Stjepana Čuraja ispred Kluba zastupnika HNS-a. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovani predstavnici HOO, poštovane kolegice i kolege. Ja ću malo iskoristiti ovu priliku kao i bivši sportaš i osoba koja je na jedan posredan način i profesionalno radila, ne mogu reći u sportu, ali u jednom segmentu koji ima veze donekle sa sportom i klubovima. Prije svega bazirati ću se na izvješće za 2016. s obzirom da je također se slažem s kolegama bespredmetno govoriti o nečem što je bilo prije nekoliko godina. I naravno da moram pohvaliti sam angažman HOO koji je pridonio na povijesnom rezultatu na Olimpijskim igrama. Dakle, to smo definitivno već nekoliko puta čuli, ali uvijek treba to reći. Naravno, da u puno sportova, imamo dojam, da se neke stvari događaju same od sebe. I da nam se uspjesi više događaju, nego što su oni, ajmo reći, rezultat jednog sustavnog programskog rada. Naravno, kad netko pokaže određene rezultate, da je tu zadatak Olimpijskog odbora i to kroz različite programe on i uspije napraviti, da prate sve te potencijale. Da li je tu govor o pojedinačnim sportovima, prije svega, koji su, pogotovo u onim koji iziskuju više financijskih sredstava. Naravno, manje, kad govorimo o ekipnim sportovima. Kad govorimo o ekipnim sportovima, ja govorim, kod ovih pojedinačnih, bez Olimpijskih odbora, teško da bi imali i te rezultate, da onoga tko pokaže neki rezultat u mlađoj dobi da ga HOO ne prepozna kao kandidata za olimpijca i ne financira njegovo daljnje bavljenje tim sportom. A tu treba reći i biti apsolutno iskren, 90, a skoro 99% svih tih pojedinačnih ljudi rade iz ljubavi prema sportu, od njih čast izuzecima koje možemo izbrojati na prste jedne ruke ako govorimo o skijanju pa Ivici Kosteliću ili ne znam o atletici i o našoj Blanki itd., nitko od toga ne živi. Izuzev možda pet do deset sportaša u Hrvatskoj, teško od toga mogu živjeti i preživjeti. To je izuzetna ljubav prema tom sportu. Naravno ja se uopće neću ovdje osvrnuti na najpopularniji sport na svijetu i mislim da on zahtjeva tu duboku raspravu i apsolutnu analizu. Ono što je ovdje u izvješću prikazano kada govorimo o 2016. što predstavlja 50% svih rashoda, kada govorimo o brojkama to je negdje 121 milijun dolazi iz proračuna odnosno posredno od prihoda igara na sreću, ostatak su tu negdje koliko sam vidio oko marketinga osam, devet milijuna vlastitih prihoda itd., ali 68 ako se ne varam milijuna kuna ide nacionalnim sportskim savezima. Ono što mene svakako zanima kao nekog bivšeg košarka i osobe koja je radila u sportu odnosno bavila se sportom je da ne smijemo dozvoliti, ja bih volio da imamo ovdje izvješća tih sportskih saveza kako su oni utrošili ta sredstva jel tu negdje variraju sredstva od par sto tisuća, pedeset pa do nekoliko milijuna među kojima je i Nogometni savez sa 2,5 milijuna, košarka sa 4 i nešto itd., itd. neki su više, neki manje uspješniji ili kao nacionalni neki uporno zbilja možda dobivaju manje od onoga što bi trebali. Ja ne bi volio vidjeti da savezi postaju svrha sami sebi, da nažalost zbog nekadašnje neke dobre godine i nekog onako pika što bi rekli što se pokazalo određenom, da li … pojedinačnom sportu neovisno neki savezi su se proširili, ali nažalost od onda uspjeha nije bilo i to bi jedino volio jel sav taj novac mora otići onima kojima je namijenjen, prije svega mladim sportašima i ulaganje u našu budućnost u djecu. Ne moramo reći šta znači ulaganje u sport, u zdravlje naše djece, kada imamo rezultate koji su poražavajući vezano za pretilost djece i šta tu sport znači u konačnici u smanjenju troškova zdravstva, znači na jedan posredan način. Mene bi zanimalo sigurno u ovakvim izvješćima da ja vidim kako ti naši nacionalni savezi troše ova sredstva jel to je po meni jedan dio koji … ima vrlo malo, vi samo alocirate to na temelju određenih kriterija, što se dalje zbiva to je ono što mene zanima jel 4,5 milijuna kuna u Košarki savez po meni je malo, ali ja bi volio da je puno više, ali kada gledamo ostale to isto nisu mali novci, a rezultata nažalost dugo, dugo godina nema. Toliko spominjana Sportska televizija. Ja razumijem smisao popularizacije određenih sportova jel znate kako vam to ide, kada postignete neki rezultat da li na svjetskom, europskom ili olimpijadi ili nekom prvenstvu onda ovako djeca u tim najboljim godinama kada se treba odlučivati za neki sport 9 do 13 godina ako nije sport naravno ako ne govorimo o gimnastici ili nešto što treba puno ranije ili atletici onda se onako narodskim rječnikom zapale za taj sport. I odjedanput dolazite kada je rukometno prvenstvo na igralištu i vidite da ne igraju mali nogomet odjedanput neka djeca igraju rukomet po nekim svojim pravilima. To je smisao i to je trebao biti smisao te televizije. Naravno da ona teško može profitabilno ako radimo o takvim govorimo o „manjim sportovima“, ali mora imati uslugu tu svojevrsnog da li javnog servisa, da li te javne usluge i naravno ona mora biti apsolutno u nekoj fazi. Ja razumijem zašto je Olimpijski odbor i krenuo u to da se populariziraju ti sportovi, samo ona mora biti probati biti što prihvatljiva većem širem spektru gledatelja, naravno kroz gledanost. Tu je navedeno da je 12, a u ovom izvješću na razini nacionalnih televizija, tako da li je to dobro ili loše to ćemo vidjeti. Mi imamo situaciju da nam javni servis nacionalna kuća gubi pravo prijenosa određenih prvenstava koja ćemo moći jedino gledati ako se plate neki skupi mjesečni ili godišnji ugovori za različite operatere, tako da kada to promatramo razumljivo je zašto možda nemamo ni ovdje neke rezultate. Ono što se tiče svrhe svakoga kada gledamo dolje, moraju biti prije svega što sam naveo djece i broj djece angažirano u pojedinom sportu, to mora biti … Znači jedinice lokalne samouprave ne smiju financirati profesionalni sport, to se zna, ali najčešće upravo kod tih jedinica, gradova prije svega i općina je temelj klasifikacije pojedinih klubova uspjeh prije svega kada govorimo o nekoj prvoj ekipi koja je naki način nisu profesionalci, ali na načine koji to zakon dozvoljava vrše im se određene uplate, stipendije, školarine, hranarine itd., itd. kako se tu pojedini igrači ili igračice plaćaju ili barem dobivaju neku naknadu. Po meni odozdola moramo krenuti sa brojem djece, koji god klub angažira veći broj djece i zainteresira veći broj djece, on ima pravo na što veću financijsku naknadu od grada, od saveza svog gradskog, županijskog pa onda naravno posredno i Olimpijskog odbora koji se uključuje kada se pokažu određeni rezultati i to treba, ali više moramo raditi na sustavom da nam se ne dogodi rezultati slučajno nego da budu rezultati … produkt sustava, a ne pojedinih individualaca i zanesenjaka kao što je sada vrhunski sport. Naravno da smo mi sportska nacija jel mislim ovakve brojke imati i ovakve rezultate to apsolutno je svima jasno. Ali mi moramo imati taj sustav, taj sustav mora biti baziran. Naravno da politika treba izaći van iz sporta, ali sport je neodrživ bez politike odnosno državnog budžeta ili lokalnih zajednica. Jedan Real Madrid je prodao svoj stadion gradu jel ga nije mogao održavati. Pa koji sport ovdje u Hrvatskoj bi sam sebi mogao izgraditi dvoranu ili nogometni stadion ili bilo koje drugo borilište na kojem on obavlja svoja natjecanja. Naravno da mi tu moramo preuzeti tu ulogu kao država govorim i naravno da to mora biti sustav jasne i promišljene politike i programa i ulaganja u sport i u svu infrastrukturu. I ja se sjećam u Osijeku prije 15 godina, 20 kad sam igrao bila je jedna dvorana, jedna dvorana koja nije bila školska. I nekako je sport, košarka, bila puno bolja, puno kvalitetnija. U nekim općinama su bile određeni klubovi koji su čak dijelili više novaca. Dakle, što se tiče budžeta samih klubova. Dakle, kako je sve otišlo u krizu tako je naravno tu sport dobio veliki udarac i tu moramo popularizirati. I na način kako se ovdje predložilo Zakon o financiranju sporta, apsolutno ključno, i o strategiji jer mi moramo dati te okvire, moramo znati šta su nam prioriteti oni moraju biti djeca, oni koji angažiraju djecu najviše u svom sportskom kolektivu ti moraju biti najviše praćeni, bez obzira kakvi su im rezultati profesionalnih ekipa odnosno, prvih ekipa. To će doći samo po sebi, ali ne netko tko jedna skupi za normu 15 djece, 20 onako ih malte ne s ulice povuče samo zato da bi imao određenu kategorizaciju kod svog saveza. A imamo takvih stvari. Imamo gdje je počeo sport biti sam sebi svrha odnosno više ljudi koji rade koji od sporta žive, a ne žive za sport. A tamo se rezultati postižu to smo vidjeli tamo gdje ljudi taj sport žive. Ja znam bezbroj mojih kolega koji su bili i olimpijci, i prvaci i osvajali medalje koji danas jednostavno nitko ni ne živi od tog sporta ali mu je to vele vrijedno i vele važno iskustvo u životu. Ali većina takvih 90% sportova nisu da se može profesionalno živjeti i napraviti karijera. Ali to ne znači da ih treba odbaciti dapače, treba ih stimulirat i poticat. Do ovih masovnijih i ekipnih sportova za koje svi znaju i za koje svi tako zdušno navijamo kad se bilo gdje pojave. Ali moramo znati ono što je iza toga. Moramo znati da sport se ne smije događati slučajno, da pojedinci uvijek će postojati ljudi koji će žrtvovati sve da razviju i omoguće sav potencijal svoga djeteta koji očigledno prepoznaju ga i da ga razvijaju, ali sustav ga mora, vaš zadatak apsolutno da kad se tako netko pojavi ga pratiti, ali probati napraviti takav sustav koji će takve ljude same od sebe da nema neko iza toga da stoji tko financira. Evo samo, svi se sjećamo priče i s time ću završiti, Dražena Petrovića, koji je išao na treninge prije škole, u dvoranu pa sam trenirao, pa poslije itd. I to je sve hvale vrijedno, ali ja vas pitam, pa tko može doći u dvoranu i šutirat loptu na koš? Ne može baš svatko. Dapače, nitko bez određenog programa, bez termina zakupa itd. On je imao tu sreću da je mogao i vidite šta smo dobili. A ovako ne može, ne može svatko otići. Dakle, ja sam bio direktor tvrtke koja je upravljala dvoranama i nizom sportskih objekata svih sportova što postoje u gradu Osijeku, naravno da ne može svatko ulaziti u dvoranu kako god hoće i želi, da to mora biti sustav. A pogotovo dok je bila samo jedna. Zato kažem puno toga se može i napraviti i treba, puno toga može imati benefita od sporta, to mislim da je svima jasno, ali prije svega moramo gledati taj nivo, ne govorim da je to samo pitanje Hrvatskog olimpijskog odbora, ali idemo nagrađivati one koji rade, koji okupljaju, koji se žrtvuju, a ne da imamo klubove i samo neku hiperinflaciju klubova, znate imate jedan klub pa postane velik, pa se onda posvađaju, pa razdvoje, pa sad ćemo napraviti dva kluba, pa i ja tražim termin od grada, pa i ja tražim financiranje, pa onda od ta dva nastanu tri kluba. Tako cjepkanje, cjepkanje, cjepkanje samo da bi netko mogao sebi uzimati članarine jer isto to cijelo vrijeme dok grad Olimpijski odbor, županijski, gradski savezi financiraju pojedine klubove oni isti uzimaju članarine za ono što ih se posredno plaća iz državnog novca. I u redu. Ali to mora biti podloga broj djece, moraju biti oni da idu, da pohađaju, da im se prate rezultati, rast, visina, težina, određene tehničke sposobnosti rezultati na svakih 6 mjeseci. Onda kad to napravimo kao sustav koji je ogroman od pojedinog rada, onda ćemo moći reći da smo sportska nacija i da znamo točno u svakom trenutku da vas ja ovdje pitam da imate 128 tisuća djece koja radi to i to, i koji su u toj godini napravili to. Drugih 203 tisuće da to i to rade. Mi danas to ne možemo znat i to je ono problem. To nije nešto što se može napraviti preko noći, ali to je nešto za što se treba uhvatiti u koštac. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo jednu repliku, uvažene zastupnice Ljubice Maksimčuk. Izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Čuraj, evo pozorno sam slušala vašu raspravu i vi ste se osvrnuli ovdje na jednu bitnu stvar, a to je broj djece u sportu. Naravno da evo čitajući ovo izvješće vidjela sam ovdje puno poticaja koji su od dječjeg vrtića pa nadalje. Evo prošle godine je oko 15 tisuća djece sudjelovalo na olimpijskoj dječjem festivalu, sportskom znači. Vidimo evo kroz niz programa i naravno da smo svi svjesni da bi trebali kriteriji biti broj djece u svim sportovima i tako bi i trebali vrednovati to. Naravno moram se osvrnuti i na sve ove medalje koje su donesene iz Ria i naravno pohvaliti. Vidim da ovdje po ovom izvješću naravno broj žena je puno manji nego broj muškaraca u sportu, trebali bi smo poticati naravno žene ne da se one ne bave toliko sportom nego vjerojatno uz sve one obveze koje one imaju to sigurno čine manje nego muškarci. No međutim, evo dolazim iz županije koja je iznjedrila jako puno sportaša počevši od onih nogometnih Manđukića, Olića, pa i do onih možda manje atraktivnih sportova. No međutim ja moram pohvaliti naše kajakaše, odnosno kajakanu klubove koje imamo u našoj Brodsko-posavskoj županiji koji u nekoliko zadnjih godina donose toliko uspješnih rezultata gdje promiču naravno i naš grad i našu županiju. I evo zalažem se naravno kao što je rekao kolega Čuraj da se vrednuju, znači da kriteriji budu škole tih mladih naraštaja jer iz toga sve polazi i naravno da bi trebali raditi na poboljšanju mogućnosti u sportu, pa počevši od lokalne ali i ove nacionalne razine jer imamo puno sredina gdje ti sportaši nemaju uvjete za normalan rad. Hvala.
Izvolite, odgovor na repliku.
Da, zahvaljujem kolegice. Dakle, zašto djeca, pa zato što to mora biti osnov svakog ulaganja u sport i tu počinje i tu sve završava. Dakle, sutra će ta djeca biti ljudi koji će punopravno sudjelovati u svim društvenim događanjima u ovoj zemlji i sportskoj naravno i od njih nazivamo ljude. I mislim da to je jedan smjer u kojem, ne zato što smo mi nešto previše pametni i trebamo držati toplu vodu, nego zato što, vi imate sada, danas, u ozbiljnim zemljama, koji se bave ozbiljno određenim sportovima, to ide u toliku mjeru da ljude već gledaju okolo po svijetu, djecu od 6, 8, 9 g. visinu, projekcije njihovog rasta. To ide dotle, na medicinskoj razini, da određene, stomatologe, angažiraju da otprilike na određenim razinama, stručnim i znanstvenim procjenjuju njihov rast. Dakle, to apsolutno je nešto što se događa već. Znači, mi moramo početi tako gledati, moramo tamo ulagati. Ja sam bio vinovnik i pazite, na najnižoj razini kako to gleda, trener, koji je eto, tako priučeni trener i to je ono što HOO dobro radi da sudjeluje sigurno i financira trenera, nama uvijek manjka kvalitetnog trenerskog kadra. To što je netko trenirao određeni sport, ne znači da može biti trener. Bez, pedagogije, nema dobrog trenera. Netko gleda 30 djece, treba ih srezati na 20, naravno sada više tih selekcija ni nema, zato što ima tolika hiperinflacija klubova, da svi samo hoće što više djece da uzimaju članarinu, to je isto jedan negativan pojam. I onda gleda što je njemu dobro, da napravi rezultat u toj godini, a ne ono što će biti dobro za 3 g. Tako da sustavno se moramo okrenuti ne toliko rezultatima i gledati samo ono gdje imamo rezultate profesionalnog sporta, odnosno, A ekipa i privih ekipa i pogotovo pojedinaca, nego idemo pružiti djecu svu mogući infrastrukturu da razvijaju se i rade, bez obzira da li njihovi roditelji to mogu financirati ili ne. Zahvaljujem.
Hvala. Završili smo sa raspravama. Evo, zastupnik Pernar traži stanku. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, cijenjeni kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice i kolege, kada govorimo o izvješću HOO-a, ne možemo a ne dotaknuti se po meni lošeg stanja u našem sportu i sada odvajam rezultate pojedinaca i kada govorim o medaljama na OI u pravilu su to bili pojedinci iz malih sportova u koje se malo ulaže i koji su većinom uložili sami u sebe. Znači to su entuzijasti, sportaši koji na neki način pokušavaju u svojim sportovima ostvariti vrhunski rezultat, možda jedina dobra stvar koja se desila proteklih godina vezano uz Olimpijski odbor prema olimpijskim sportašima pobjednicima je ono što smo prije govorili i što smo donijeli, a to je da ljudi zasluže određenu naknadu ukoliko ostvare vrhunski rezultat na olimpijskim igrama i sa te strane vjerojatno motivacija tih ljudi bi bila puno manja uopće da ustraju cijeli svoj sportski vijek u tim nekim sportovima da nema i takvih stimulansa odnosno da ne vide da je društvo odlučilo na neki način ih nagraditi za taj njihov trud koji imaju i koji im se nikako materijalno ne može vratiti kroz njihovu sportsku karijeru jer jednostavno nisu u sportovima koji ostvaruju velike zarade i u kojima se vrti veliki novac. I zbog toga ne treba čuditi da smo ovdje posebno osjetljivi kada se govori o trošenju javnog novca i kada se govori o desecima milijuna kuna koji su evidentno je nepovratno izgubljeni kroz projekte koje ne podržava gotovo pa niko u RH. Jasno su se odredili hrvatski olimpijci po pitanju Sportske televizije, godinama smo slušali i rasprave i odnose hrvatskih olimpijaca prema Olimpijskom odboru i neshvaćanja zbog čega se toliko novac uložilo u jedan propali projekt, a sa druge strane da olimpijski sportovi nekada nisu imali adekvatnu potporu ili se za neka natjecanja moralo intervenirati čak iz proračunske zalihe da bi se ostvarile aktivnosti koje su bile planirane. Ne moram posebno naglašavati da proslavljeni olimpijci pa iz HDZ-a gospodin Bukić ili gospodin Paškvalin koji je godinama upozoravao na stvari u Olimpijskom odboru i koji valjda ćemo svi priznati je hrvatski sport dosta zadužio da oni to ne govore zbog određenog osobnog animoziteta prema nekome u Olimpijskom odboru nego jednostavno ne vjeruju u kvalitetu upravljanja javnim novcem koji se tamo dešava. I zbog toga to moramo ovdje istaknuti i moramo još jednom napomenuti da je hrvatska Vlada toga svjesna, znači u ovogodišnjem mišljenju na izvješće HOO-a je Vlada konstatirala da gubici HOO TV iznose 80 milijuna kuna, a kada gledate upravo je to negdje iznos koji se godišnje ulaže u programe odnosno čak i manji iznos 68 milijuna kuna u programe nacionalnih sportskih saveza. Znači mi smo u nekoliko godina 4, 5 godina potrošili, utrošili, ja bih rekao izgubili novac, koji nacionalni savezi dobiju ne smo u jedno nego možda i godinu i pol dana. I sada kada se postavi pitanje kakav je to sustav i zbog čega niko ne reagira, pa logično je ako ti daješ novac i transferiraš i određuješ pravila kako ćeš kome pomoći u okviru svoje organizacije, da ti ljudi očekuju novac, pa to smo vidjeli sada prije nekog dana u Nogometnom savezu gdje nakon šta je Nogometni klub Cibalia reagirao na sramotno suđenje koje se desilo u Zaprešiću gdje je oštećen klub iz Vinkovaca i rekao je određenu poruku HNS-u koju ja ovdje neću prenijeti, ali možete pretpostaviti kako je bilo stanje igrača odnosno šta su oni poručili HNS-u, sutradan je HNS reagirao da ih čudi njihova reakcija s obzirom da im je HNS isplatio unaprijed 400 tisuća kuna od TV prava. Znači oni ne komuniciraju sa njima, da li je korektno suđenje, da li je odnos u sportu takav, da li je neko dobio neadekvatnu pomoć nego im poručuju dobili ste novce unaprijed pa šta se žalite ili je to poruka sljedeći put možda kada vam bude trebalo nećete dobiti novce unaprijed. Znači to je danas situacija u našem sportu. Nažalost, imamo osjećaj da se tu dešava takva situacija u svim savezima. Znači krovna organizacija, recimo u ovom slučaju Olimpijski odbor odlučuje koliko koji savez treba dobiti novaca, ti ljudi dobiju novce i onda na neki način nelogično je da propituju zbog toga šta se jednostavno boje da li će dobiti novac ili neće, nelogično je da propituju ovakve situacije koje se dešavaju u okviru Olimpijskog odbora. I bilo bi puno logičnije da država ima direktno financiranje sportskih saveza, da se znaju jasno transparentno kriteriji po kojim će se ostvarivati taj novac i da onda ljudi nemaju problema s time da li će se zamjeriti bilo kom moćniku koji sutra odlučuje, ne samo koliko će novca dobiti nego i kada će ga dobiti. Znači gospodin Čop ovdje može reći novaca nema, kako će oni recimo iz Bridž saveza kojeg predstavlja gospodin Mateša kako će oni znati da li je to istina ili nije. To je taj jedan ovisan odnos koji smo razvili ne samo ovdje nego i u Nogometnom savezu, pa to je sustav koji sam sebe bira. To smo vidjeli i u nekim drugim udrugama, primjerice u Gospodarskoj komori, sve je to isti model, ja biram tebe, ti biraš mene javni novac se troši, podupire i na konto toga to egzistira i funkcionira u određenom roku. Rezultati da li je to mjerljivo, recite mi, da li je mjerljivo da će Glasnović upucati u trapu zlato i da je to sada uspjeh Olimpijskog odbora jeli to zbilja rezultat rada Olimpijskog odbora to što je čovjek napravio rezultat i šta u laže od kada zna za sebe i njegova familija u taj sport? Da li je to zbilja rezultat Olimpijskog odbora odnosno ovih 70 milijuna kuna koje smo uložili u 2016. godini. Tu se postavlja pitanje i postavljat će se uvijek pitanje svrsishodnosti tih novaca i ne treba čuditi onda niti ljude u Olimpijskom odboru kada se ovdje postavljaju pitanja i plaća. Znači nelogično je zbilja nelogično da iz javnog izvora se isplaćuju plaće veće od premijerske, ja mislim da to moramo priznati ovdje, to je nelogično. Znači nije to samo sustav u Olimpijskom odboru, nego je to i u drugim nekim organizacijama, odnosno, ustanovama u RH, koje egzistiraju same za sebe, financiraju se pretežito iz javnog novca, a na kraju imaju ja bi rekao, povlastice i situacije, koje nisu u skladu sa društvom niti sa vremenom u kojem živimo. I zato će se ovdje postavljati uvijek takva pitanja, jer je to logično pitanje. Znači, ne možete reći, da nije logično pitanje, ukoliko, je podatak taj kakav je i nadam se da ćete demantirati to ili ćete reći da to više nije tako, jer je podatak od prije 3, 4 g. da se osoba koja vodi Olimpijski odbor je plaćeniji od hrvatskog premjera i hrvatskog predsjednika. To je stvarno nelogično. I sa te strane ja razumijem da postoji veliki interesi i oko sporta i oko Olimpijskog odbora, ali, kada se javni novac trošili, transparentnost mora biti na 1. mjestu, a to je istaknuo i premjere Plenković, ove godine u svojem mišljenju, koji kaže da Olimpijski odbor mora napraviti dodatne organizacijske napore u cilju povećanja transparentnosti svoga rada i potpunim usklađivanja sa važećim zakonima, podzakonskim aktima i planskim dokumentima. Znači to je poruka, ne samo opozicije, to je poruka i premjera Plenkovića i ja vas molim da na taj način to shvatite, jer to je u interesu, ne samo sportaša, nego i same institucije. Znači, sa te strane, ne smijete, imati, osjećaj, da javni novac, se troši netransparentno, ne u skladu sa programima i zakonskim određenim odredbama i to se mora ispraviti. Ukoliko se to ne ispravi, svake g. će rasprava biti ovakva. I dok se u javnosti slika ne promijeni, nažalost to će biti tako. A da se vidi da nešto nije u redu, vidi se da je sav novac planiran za promociju, odlazi za Sportsku televiziju, odnosno, HOTV. Znači, s te strane sječe se dojam, da je Olimpijski odbor mogao u smislu promocije, napraviti program svake g. investirati kroz komercijalne televizije i da bi ljudi puno više gledali te male sportove, koji su se ovdje imali namjeru promovirati preko sportske televizije. Hvala lijepo.
Hvala kolega Maras. Na vaše izlaganje imamo 2 replike. Prva replika je od kolege Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepo kolega, gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras, vi ste u biti dobro detektirali da ovaj, se sve vrti oko novca i sve se vrti oko javnog i transparentnog trošenja novca i po određenim kriterijima. I sad, znate što je meni, ovoga, tu isto, kad spominjemo Sportsku televiziju, što me jako zanima me, da li bi bilo koja osoba koja se bavi recimo poduzetništvom u svojoj firmi, imala tvrtku kćer, koja gomila gubitke iz godinu u godinu i ta matična firma konstantno daje jamstva za tu tvrtku kćer i dovodi u pitanje svoje poslovanje, svoju likvidnost i općenito svoju budućnost. Koliko bi bilo koji privatni poduzetnik držao tu tvrtku kćer i gomilao gubite ili bi ju zatvorio. E to je slučaj sa Sportskom televizijom. Znači ovdje i premjer Plenković šalje poruku ovakav način, vođenja Sportske televizije i funkcioniranje od strane Olimpijskog odbora, ugrožava budućnost hrvatskog sporta i potrebe u hrvatskom sportu u budućnosti. Dajte se trznite i dajte nekakav konkretan plan. Mi još uvijek nismo dobili odgovor konkretan, kako ćete vi gospodo iz Olimpijskog odbora napraviti da sportska televizija počne raditi bez gubitaka, evo nego bude na nuli. Ne mora imati dobit, to nitko ne očekuje ili da je ta dobit, da je taj gubitak ono minimalan. Možda pola milijuna, milijun, a ne 20 milijuna kuna godišnje. Još ni u jednom trenutku niste rekli, evo to je naš plan za sljedećih 5 g. kako ćemo mi srezati gubitke. Jedino što vi govorite je to financiramo iz vlastitih sredstava, to su naša sredstva i to će u budućnost i biti dobro. Ja ne vidim zadnjih 5 g. vas demantira.
Hvala odgovor na repliku, kolega Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa mislim, odgovor se vjerojatno nameće i u ovoj analizi za 2016.g. znači očito Olimpijski odbor planira uvijek sredstva za programe promocije, sporta putem medija ulagati u taj projekt dok se on ne sanira. E sada, s obzirom da su dužni i Privrednoj banci još preko 30 milijuna kuna, koliko je to održivo, ovisi o dogovoru sa Privrednom bankom i vidimo da je u 2016.g. isplaćeno 3 milijuna i 600 tisuća skoro kuna. Znači samim ovim podacima vam se nameće ideja, odnosno, ta promocija da je de facto od projekt Sportske televizije utrošeno 20 g. novca za promociju u nekoliko godina gubitaka u Sportskoj televiziji. Ono što ja mislim, je da se u biti ovdje na brzinu pokušalo pokrpati cijela priča. Netko je stao iza projekta Sportska televizije, on je bio neuspješan, on se nije po meni, smio financirati novcem Olimpijskog odbora na ovaj način. Odnosno, ne samo po meni, nego i po ljudima koji se i bave sportom, koji su to kritizirali. Jako puno je bilo kritika na taj račun i ovo je sad samo način da se to na neki način ispegla ali to će trajati godinama i godinama, da se vidi da tamo stvari ne funkcioniraju, se vidi po izvještaju da se prošle godine, primjerice, 6 mj. ljudima nisu plaće isplaćivale u HOTV-u. Znači to je i Porezna objavila na svojim stranicama kao poslodavci koji nisu isplatili plaće i to je dovoljan signal. Znači, tu vrlo teško ima održivosti u okviru ovakvog poslovanja i to vjerojatno neće nikada ni biti održivo, a ovo je samo način da se sanira nešto što se u nekoliko godina dugova skupila. Hvala lijepo.
I zadnja replika, kolega Mišić. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Maras, ja bi rekao, da u našem sportu nije sve toliko crno, kao što se evo i priča i ne valja, da ima nešto tu i nešto dobro, znači da naši sportovi postižu određene rezultati, međutim, to se ne može napraviti bez određenih saveza, olimpijskih saveza ili nogometni saveza. Maloprije ste spomenuli i Cibaliju, odakle sam ja iz Vinkovaca, međutim, jedan penal ili nekakav slučaj prekršaja ne možemo staviti pod krivnju saveza. Maradona je na svjetskom prvenstvom prvenstvu dao rukom gol, pa šta je kriv čitav Svjetski savez? Pa nije istina. Da, ima nešto što bih i ja se složio da u sportu ne valja, pa na kraju imali ste ministra Jovanovića koji je rekao isušit močvaru, pa na kraju ostalo je što je ostalo. Neće nitko reći da je recimo Nogometni savez uložio u Gunju ne znam koliko milijuna ili u Račinovce investiro, to se šuti, to novine neće reći, neće pohvaliti. Ali sve ono što je negativno naravno to će izaći u javnost. Ja ne branim Savez, ne branim sport, ali imamo i tu propusta. Imamo recimo u nogometu propusta gdje su mladi igrači obrtnici, gdje im određeni ljudi nisu platili ili određeni klubovi kao primjer Splita, gdje su ljudi pod ovrhama, e tu je za mene Savez kriv. Promijenimo taj zakon i ako ne može jedan prvoligaš financirat svojih 20, 22 čovjeka i platiti za njih obaveze ne treba biti prvoligaš. Po mom razmišljanju, ja sam protiv toga da ne može netko otić. Druga stvar, imamo pravosuđe takvo kao što jeste, određeni ljudi tuže po 10 godina. Pa šta je tu pitanje? Pitanje je pravosuđa nije pitanje ljudi. Ako nisu krivi oslobodite, ako su krivi zna se šta treba napraviti. Prema tome, mi moramo imati jednu pravnu državu i trošenje novaca kao što i Olimpijski savez i ostali troše tu treba država ući unutra i vidjeti da li je to transparentno. Mi možemo pričati ovakve ili onakve i reći, ovo su lopovi, ovi lažu, na kraju mi kao Hrvatska mala nacija imamo izuzetne sportaše, svakako zaslugu imaju i Nogometni savez i Olimpijski savez. Nedvojbeno je …
Hvala. Vrijeme vam je isteklo. Odgovor na repliku, kolega Maras.
Hvala lijepa. Ja se u načelu sa vama slažem. Što znači uopće teza da nije sve u sportu crno? Pa rezultati ovi koje ste naveli, rezultati sa olimpijade u Riju, nisu sigurno crni. Plasman reprezentacije je u Rusiju na svjetsko prvenstvo sljedeće godine apsolutno nisu crni. Ali to ne znači da se tim savezima, tim sustavima upravlja dobro. Znači mi smo nevjerojatno sreću imali primjerice sa nogometnom reprezentacijom gdje dok se igrači nisu pobunili i svi u Hrvatskoj imaju osjećaj da su oni u biti maknuli Mamićevog izbornika, gospodina Ivankovića, odnosno ne Ivankovića, Čačića pardon, da. Znači igrači su se pobunili jednostavno on više nije imao autoriteta i srećom ovaj Finac je zabio u Rijeci, ne, i nakon toga se desila promjena, došao je gospodin Dalić i reprezentacija je pokazala koju kvalitetu ima. Da li je to rad gospodina Šukera i Mamića? Ja mislim da svi u Hrvatskoj znaju da nije. Da li je njega moguće maknuti od tamo, nekim demokratskim putem? Ja mislim da svi u Hrvatskoj znaju da nije. Znači to je nemoguće. Ja biram tebe, ti biraš mene, to je sustav tamo. Pa ljudi koji vode saveze također egzistiraju od novca koji im uputi Hrvatski nogometni savez. Pa poruka igračima i Klubu Cibaliji je vrlo jasna, kritizirajte još jednom ne bute dobili novce do zadnjega do kad vam ne moramo isplatit. Takav odnos koji je zavisan u biti i od manjih klubova i od županijskih saveza normalno da stvara nesmijenjivost i da je to faraonski sustav koji funkcionira kod gospodina Šukera u Nogometnom savezu.
Hvala vam. Sljedeća pojedinačna rasprava je rasprava od kolege Arsena Bauka. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Obično izvješća o kojima raspravlja Hrvatski sabor i donosi zaključak o njihovom usvajanju i neusvajanju su prilika da se jednom godišnje Parlament malo više obrati pozornost na neke teme. A Izvješće o radu Hrvatskom olimpijskog odbora je prilika da se jednom godišnje obrati pozornost malo više nego inače na temu sporta. Ispalo je da to nismo radili zadnjih nekoliko godina zato večeras imamo objedinjenu raspravu o 2014., 2015. i 2016. godini. Pa ajmo vidjeti što se dogodilo što se tiče olimpijskog sporta u te tri godine. Dakle, imali smo jednu zimsku, jednu ljetnu, jedne zimske, jedne ljetne olimpijske igre, zatim nešto olimpijskim igara mladih, zatim razne univerzijade zimska, ljetna, bezbroj svjetskih, europskih prvenstava, svjetskih kupova i elitnih natjecanja. Naravno obzirom na broj stanovnika Hrvatska je jedna od uspješnijih sportskih nacija na svijetu, to je statistički relativno lako dokazivo. Nešto je zaslužan talent, nešto je zaslužno vjerojatno upravljanje tim talentima, ali nemoguće je ne primijetiti određenu koincidenciju. Dakle, da se 2014. godine osvajač olimpijske medalje na zimskoj olimpijadi preziva isto kao i njegova sestra danas državna tajnica koja je to osvajala godinama prije. Da se veslači zlatni iz Rija prezivaju jednako. Da se osvajač zlatne olimpijske medalje u muškom trapu u streljaštvu preziva također kao jedan drugi natjecatelj koji nije doduše osvojio olimpijsku medalju ali jeste uspješan također u toj disciplini. Odnosno, da dosta toga ovisi dakle, o nekakvom obiteljskom radu, odnosno najčešće o radu njihovih roditelja koji se tak kada dođu do nekakve razine onda dobiju nekakvu sustavu pomoć države. U kojim smo sportovima mi osvojili ovih 10 medalja u Riju? Dakle, streljaštvo, veslanje, atletika, jedrenje i vaterpolo. U veslanju i jedrenju dvije. Činjenica je da je prošla olimpijada, dakle, zahvaljujući entuzijastima s javne televizije koji su, a inače radi se o političkoj novinarki koja je pratila natjecanje u jedrenju, doživjela i malo veću popularnost. Međutim, činjenica isto tako da smo u jedrenju tradicionalno na olimpijskim igrama uvijek bili blizu medalje pa da je sada u Riu konačno došlo to da smo osvojili neke medalje. O našim jedriličarima vjerojatno do sljedeće olimpijade nećemo više puno ni slušati, ni gledati na televiziji. Vjerojatno vrijedi isto i za veslače, osim one jedne regate godišnje kada je svjetsko prvenstvo veslanje nam isto tako nema pretjerano puno na TV-u. atletike samo kada je svjetsko prvenstvo i olimpijske igre, dijamantna liga je već na komercijalnim televizijama. I još je ostalo od sportova vaterpolo koje se u ovom svom klupskom dijelu ponovno prati na komercijalnim televizijama, a nacionalna reprezentacija ponekad dobije mjesto na nacionalnoj televiziji. Dakle ja osobno podržavam ideju da Hrvatska ima jedan specijaliziran sportski kanal za tzv. male sportove, međutim smatram da to treba biti dio javnog servisa, dakle da ovo što je sada Sportska televizija treba HRT imati kao 5., 6. ili 12. program sasvim svejedno i da su to mjesta gdje bi ovi talentirani pojedinci iz malih sportova trebali dobiti svoj prozor prema javnosti da malo se zainteresiraju možda sponzori i da Hrvatska i u tim sportovima da i oni postanu tema svakodnevne rasprave. Hrvatska ima nekoliko medalja u taekwondou na primjer, također jako mali broj ljudi zna pravila tog sporta, a na televiziji se to opet ne može vidjeti osim samo kada su olimpijske igre. Hrvatska je imala olimpijsku medalju u biatlonu kada je od Jakova Faka, sada nastupa za Sloveniju ponovo se vratio u vrh, kada je on osvojio medalju na svjetskom prvenstvu onda su to je bilo u Koreji, pa se to saznalo ujutro ljudi su pitali jel to baš pravo svjetsko prvenstvo ili je to neko za mlađe kategorije. Hrvatska ima veliki broj talentiranih mladih ljudi koji osvajaju medalje na juniorskim prvenstvima, na kadetskim prvenstvima u raznim sportovima pitanje je dali mogu dalje napredovati jel da li ih se prati. I zbog toga držim da je potreban Hrvatskoj jedan sportski kanal te vrste, ali i dalje smatram da to treba biti na javnom servisu da se to financira iz pretplate, a ne iz sredstava koje država izdvaja za hrvatski sport i ovo što je Vlada napisala u osnovi je točno. Dakle činjenica je da ti gubici dovode u opasnost normalno daljnje funkcioniranje. Također nismo baš puno govorili o školskom sportu, mislim da tu treba staviti poseban naglasak. Postoje ove Sportske igre mladih, međutim to je opet rad skupine entuzijasta. E, onaj drugi dio moje rasprave zadnji, želio bih samo spomenuti 2015. godine donijeli smo Zakon o sportu, a ustvari je se sve svelo na raspravu o nogometu. 2014. raspravljali smo o Zakonu o udrugama, najveći dio rasprave ticalo se sportskih udruga. Na kraju imali smo i raspravu evo kolega Šuker je neposredno uključen u to o tome o primjeni Zakona o sportu u vezi sa Zakonom o sprečavanju sukoba interesa i tzv. depolitizacije, depolitizacije u sportu. Tada je kolegica Anka Mrak-Taritaš dala ostavku na mjesto u Jedriličarskom savezu, a kolega Šuker nije bio u Košarkaškom savezu tako da smo i tu imali različite kriterije. Dakle činjenica je da je najpoznatiji sportski savez, nacionalni HNS premrežen članovima jedne stranke koji su se toliko oteli kontroli ja biram tebe, ti biraš mene da više niti predsjednik njihove stranke nema utjecaj da ih dovede u red i to je ustvari samo potvrđuje činjenicu da nam se i u sportu dogodilo da su i Olimpijski odbor i sportski savezi i županijski sportski savezi i ove udruge unutar županija postali država u državi koja se samo međusobnim jednim kružnim tokom, jedan kružni tok novca gdje ide iz proračuna kod njih, onda su umreženi pa imaju utjecaja na vlast i onda svaki na svojoj strani još nešto javnog novca daje u sport koji se ne troši na način na koji bi se trebao trošiti. Prema tome, preslika odnosa unutar stranačkih odnosa u HDZ-u na HNS najbolje dokazuje koliko su strukture u sportu zatvorene i koliko su one država u državi na koje ipak vanjski utjecaj na koji se više ne može vršiti ta vrsta vanjskog utjecaja. Dakle na izbore izlaze ne odgovaraju nikome, odgovaraju sami sebi, to što 80% javnosti želi ili više jednog kandidata koji nema šanse čak niti da bude kandidat u odnosu na drugi, to što postoje recimo u Hrvatskoj nogometnoj ligi koja se inače ne prenosi na javnoj televiziji nego također na komercijalnoj, postoje dvije ispostave istog kluba pa jedan klub u startu starta sa 12 bodova prednosti u odnosu na drugi, a to je također posebno pitanje. Međutim činjenica da ne postoji mjesto kada oni polažu račune. Oni polažu račune sami sebi i nemoguće da ih netko izvan tog sustava ugrozi i smijeni. I zbog toga naravno apsolutno smatram da bi u tom smislu trebalo doći do velikih promjena. Na kraju, nadam se da izvješće HOO-a za 2017. godinu ćemo moći popratiti u normalnoj atmosferi i u normalnom rasporedu, dakle negdje krajem ili sredinom 2018. godine, a do tada želim da se riješi ovo pitanje Sportske televizije i da javni servis preuzme i svoj dio odgovornosti. Naime, ovaj tjedan možemo na javnom servisu gledati svjetsko prvenstvo klubova. Danas igraju meksički i brazilski prvak čini mi se, sutra Real Madrid protiv nekoga, a Ligu prvaka i ono što je ustvari veći interes javnosti to na javnom servisu ne možemo gledati, a čini mi se da nećemo moći ni Euro 2018. godine. Evo obzirom da je za tri godine onda smatrajte da sam o svakoj govorio 3,5 minute. Hvala.
Divni ste. Hvala. Imamo četiri replike na vaše izlaganje. Prva replika je od kolege Gordana Marasa. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine Bauk. Vi ste u svojoj raspravi spomenuli da se većinom kada se pričalo o izmjenama Zakona o sportu govorilo o nogometnom savezu, odnosno želji da se tamo napravi određena veća transparentnost i mogućnost izbora nego šta je to bilo do sada, ali se zaboravilo da uz broj članova skupštine se zakonom definirati i način kandidacijskog postupka jer dok je broj članova skupštine povećan sa 49 na 59 i promijenjen je sastav na način da nisu svi članovi županijskih nogometnog saveza koji su pod kontrolom apsolutnom u većini slučajeva HDZ-a, u kandidacijskom postupku je to stavljeno na volju nogometnog saveza i tamo je postupak takav da predsjednik nogometnog saveza odnosno kandidati može postati samo osoba koja dobije potporu 9 županijskih nogometnih saveza, znači maksimalan broj kandidata je 2 a nije nemoguće šta se desilo i u slučaju Davora Šukera da bude samo 1 kandidat s obzirom da ako dobiješ više potpore od 13 ili više županijskih saveza, više ti se nitko ne može protukandidirati. Znači, vidite kako su se oni dosjetili kako da izigraju intenciju zakona koji je donesen i kako da se još dodatno zatvore u svoj sustav pa i gospodinu Kustiću koji je slovio kao kandidat jedan mogući za predsjednika kada je shvatio da ne može, vjerojatno je, dobiti potporu toliko županijskih saveza, vjerojatno je čovjek povukao kandidaturu ili su ga potapšali po ramenu i rekli mu na tebe će doći vrijeme slijedeći puta, strpi se još 4 ili 2 godine i ti si slijedeći. Takve se stvari rješavaju tamo. To je nažalost nešto što nije dobro i to treba mijenjati. Hvala lijepo.
Hvala, odgovor na repliku, izvolite kolega Bauk.
Pa kada bi ja davao pravne savjete nekome tko želi, dakle činjenica je da ne može nitko postati predsjednik nogometnog saveza ako ne dobije većinu u skupštini, to je 30 i nešto glasova, čini mi se. Ako ima većinu u skupštini ovaj drugi, neka promijeni statut i onda se može kandidirati, dakle nije to čak ni toliko dramatično. Gospodine Šuker, jel' dobro tumačim? Ako većina skupštine želi promijeniti statut mogu na licu mjesta to napraviti. … [[Upadica Šuker, ne čuje se.]] Šta, šta? Dobro, u tom slučaju ne moraju izabrati predsjednika. Dakle, činjenica je da izmjenama zakona su klubovi, dakle nositelji kvalitete dobili jednak utjecaj u skupštini kao i predstavnici saveza. Tu su dakle, prvoligaši imaju 20 članova zajedno, a županijski nogometni savez imaju 21. Do sada je to bilo mislim puno drugačije napravljeno. Hoće li oni izabrati ovoga ili onoga, to u nekoj drugoj državi možda ne bi bilo toliko ni bitno a ovdje imaju samo jednoga, da, ali meni je zanimljivije bilo kako je tekao taj postupak kandidiranja jer i u županijskim savezima je ta mreža HDZ-a dosta dobro organizirana i oni su se upravo tako organizirali da javno daju pljusku svom predsjedniku stranke koji kaže jedno, oni naprave drugo, ali to je sad njihov problem, neka se oni oko toga raspravljaju. Ja se nadam da ću dobiti repliku na račun toga pa ćemo vidjeti. Hvala.
Hvala zastupniku Bauku. Slijedeća replika je od kolege Šukera, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega bauk, spomenuli ste izmjenu Zakona o udrugama 2014., izmjenu Zakona o sportu 2015., … [[Govornik se ne razumije.]] mogli ovo sve što danas cijeli dan pričate ste mogli regulirati. O tome ću više u svojoj pojedinačnoj raspravi. Međutim, netko kad je mijenjao zakon o sportu nije imao hrabrosti napisati jednu rečenicu a to je da dužnosnici ne mogu biti u … [[Govornik se ne razumije.]] I sad gledajte što vam se događa. Vi imate Zakon o sprečavanju sukoba interesa u članku 14. stavku 5. da dužnosnik može biti na čelu dvije udruge, za to ne smije primati naknadu, to piše u Zakonu o sprečavanju sukoba interesa, a u Zakonu o sportu vam se brkaju trgovačka društva i udruge. I sad gledajte, s obzirom da sam ja proživljavao što sam proživljavao, ja sam jednostavno inspekcijske nalaze tamo nekakve Bandićeve inspekcije, inspekcije iz Ministarstva sporta, podnio sam tužbu upravnom sudu. I znate šta? Ja sam dobio tužbu na upravnom sudu, a znate zašto? Zato što su rekli da su sportski savezi udruge i to neprofitne udruge ne trgovačka društva i prema tome, kako može netko govoriti da ne možeš biti na čelu trgovačkog društva, a on u Zakonu o sprečavanju sukoba interesa čak se kaže da dužnosnik može biti u nadzornim odboru trgovačkih društava ako su ta trgovačka društva od posebnog interesa. Ja vam samo govorim da smo mi ti, o tome ću govoriti više u svojoj pojedinačnoj raspravi, koji određujemo pravila igre, nitko ih drugi ne određuje i ako ih nismo odredili, nemamo pravo danas moralno govoriti stvari koje mi nismo bili u stanju napraviti. A sjetite se kolega Bauk, kako i pod čijom inicijativom i koji zastupnik, nema ga više ovdje, je bio inicijator promjene Zakona o sporu i on se mijenjao samo zbog jednog čovjeka, samo zbog jednog čovjeka. Kolega Jurković, on je sa udrugom navijača, ali to je bio zakon koji je bio samo protiv jednog čovjeka, čim donosi takav zakon, vi ste odmah u startu osuđeni na propast.
Hvala vam. Izvolite kolega Bauk.
Zbog povijesne istine, predlagatelji su bili i kolega Peđa Grbin i kolegica Marija Lugarić, a bio bi ja ali sam tad bio ministar, nisam bio zastupnik, onda ne bi niti gospodin Jurković bio, tako da je to istina da je on potaknut od jedne udruge navijača a točno znam i kad jer sam na tom sastanku i bio, tako da nije sporno. Ja se moram s vama složiti da je u Zakonu u sportu trebalo jasnije napisati mogu li ili ne mogu dužnosnici biti, onda je pisalo jasno, onda u trenutku vašeg izbora ne bi gradski ured niti donio odluku da možete, nit bi sportska inspekcija naložila gradskom uredu niti bi to završilo na sudu i onda je sud ustvari i onda je sud ustvari išao tumačit što je Sabor htio ili što nije htio. Dakle, to je, ja inače držim stav da je u Hrvatskoj još uvijek glavno tijelo vlast Sabor i Vlada, a ne sudovi. Da sudovi imaju zadatak provjeriti i utvrditi da li se ono što je donio Sabor da li to netko provodi ili krši. I ako krši da izreknu sankciju. Tako je, dakle, u tom smislu ja se mogu u potpunosti složiti s vama da je u tom zakonu trebalo to jasnije napisati, a ne ovakvom jednom odredbom koja je dosta zaobilazna i koja se doista može tumačiti na više načina, najčešće kako kome odgovara to je najgore što se tiče tumačenja zakona. Hvala.
Sljedeća replika od kolege Kustić Marijana. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Kolega Bauk, evo kolega Šuker mi je većinu replike već uzeo. Ja sam htio upravo istaknuti naveli ste sad malo prije kako se bira ovaj izborni proces u Hrvatskom nogometnom savezu. Upravo taj zakon je SDP donio i po tom principu mi biramo sada i ovog predsjednika. I mi smo se i tad, ne svi, ali smo se bunili protiv toga. Jer nije normalno da jedan klub prve lige koji ima 40 registriranih igrača ili 50, ima dva glasa u Skupštini Hrvatskog nogometnog saveza, a primjer jedan županijski savez ima jedan glas, a ima 150 klubova i 1200 registriranih igrača. Je li to pravilno? Normalno da nije pravilno, protiv toga smo se bunili. I pričao sam ali ja mislim da se vi toga gospodin Bauk i ne sjećate, dok ste bili ministar jer smo se često sretali u loži na Poljudu. U tim ložama gdje su govorili da sjedi mafija nogometna i sl. I vi ste tamo sjedili isto i sretali smo se i jednom zgodom smo i razgovarali ja tad nisam bio u politici nisam ni bio zastupnik. Ali hoću, stalno napominjemo HDZ, HDZ. Ni gospodin Plenković se ne miješa u ove izbore, on je dao svoje mišljenje koje mi podržavamo. I ja sam prvi ajmo reći onaj iz strukture izvršnog odbora koji je progovorio i rekao da treba doći do promjene. Hoće ostat Davor Šuker, evo vidjeli smo neki dan i komentar istaknutog vatrenog Prosinečkog, koji je rekao nebitno tko će biti predsjednik Saveza ali unutar Saveza se moraju dogoditi promjene. Vidjet ćemo hoće se one dogodit. Ali ovo je izborni proces gdje po zakonu, po novome zakonu, koji je upravo SDP bio donio.
Hvala. Odgovor na repliku kolega Bauk izvolite.
Sabor u pravilu donosi izborne zakone na koje se ima primjedbe ili nema primjedbi i možemo doista raspravljat da li je primjerenije da oni koji su nositelji kvalitete imaju veći utjecaj ili da baza, klubovi imaju veći utjecaj. Na kraju svaki taj iz malog kluba koji je nešto bolji završi u ovom velikom onda ode u inozemstvo, u pravilu. Prema tome, to je sad doista stvar legitimne rasprave. Jer je isto bilo pitanje dakle, da li netko tko ima 100 klubova ima tri, ovaj imao dva, je li su to pošteni omjeri? Ne znam, dakle, i to je isto rasprava. Ili je možda bolje da svi registrirani članovi Saveza biraju jedan član jedan glas možda je i to rješenje. Onda te strukture bi već došle u opasnost. Možda je to poštenije i od ovoga. Ali nema veze. Dakle, što se tiče moga boravka u loži na Poljudu. Da ja sam znao isključivo na europskim utakmicama gledati Hajduka na Poljudu, to priznajem. Ali nikada izvan toga HNL nisam iz lože čini mi se nikad gledao. Pa ne, to je jednostavno tako, dakle, to su bili …, nisam, nisam od 2003. čini mi se. Znači više volim otić košarku pogledat, to je, ja sam inače nekada bio košarkaški sudac i košarka mi je nešto draži sport. [[… Upadica, ne razumije se]] pa nisam Miro nikad bježao iz Sinja iz dvorana. Dakle, što se tiče stanja u Nogometnom savezu on je najizloženiji javnosti pobuđuje najviše emocija, mislim da tu priča neće završiti ni ovim izborom. Ali to je sad moj skromni stav. Hvala.
Hvala. I zadnja replika je replika od kolege Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Bauk, vi ste rekli kako je Nogometni savez država u državi, a isto se može primijenit i na Olimpijski odbor. A zašto se stječe taj dojam? Pa vidite ako imate jednu udrugu koja je krovna udruga hrvatskog sporta i četiri godine za redom Hrvatski sabor ne izglasava njihovo izvještaj, programski i financijski izvještaj, dvije godine glasa protiv njega, dvije godine ga prima na znanje. I nakon toga se nikome ne dogodi ništa, onda to definitivno je država u državi. Ako predsjednik Vlade kaže da u Nogometnom savezu treba provjetravanje i treba promijeniti nešto, a u tom čelništvu tog saveza sjedi većina članova njegove stranke i nitko ga ne posluša, nego dapače, nakon toga svi daju podršku upravo onome za kojeg je premijer rekao da ga treba provjetrit onda to je država u državi. I onda ne štite, ne fermaju ni premijera, ni nikog drugog. Žalosno je da mi sa zakonima moramo propisivat uopće pravila u sportu i da moramo govorit ljudima koji vode hrvatski sport danas kako se trebaju ponašat, to je žalosno. Jer u normalnoj državi u normalnim okolnostima bi oni sami znali kako se treba ponašat, šta treba raditi, ne bi im Sabor trebao uopće propisivat.
Želite li odgovor? Ništa. Hvala. Krećemo na zadnju pojedinačnu raspravu. To je rasprava od kolege Ivana Šukera.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog olimpijskog odbora sa suradnicima. Ja iskreno govoreći nakon ove rasprave si postavljam pitanje o čemu mi raspravljamo? Zašto? Zato što mi smo ti koji određujemo pravila igre. I mi danas nismo uopće govorili o Hrvatskom olimpijskom odboru. Mi smo govorili o nekim nacionalnim savezima i pravimo se kao ono, gluh, slijep pored zdravih očiju, pored zdravih ušiju. Pa ajmo mi vidjeti tko određuje kako će biti organizirane te športske udruge. Jel to određuje Zakon o udrugama? Jel Zakon o sportu propisuje nekakva pravila? Jer se nakon izborne skupštine onaj koji je izabran mora registrirat u registar udruga u Državnom uredu za upravu? Mora. Jer mora donijeti statut koji moraju ovi verificirati da je u skladu sa posebnim zakonskim propisima. I ako je to tako onda smo mi ti koji određujemo pravila igre. Nije nitko drugi. I onda moramo sami sebe kritizirati. Druga je stvar govoriti o koncentraciji HDZ-ovaca. Pa gledajte, jedna nogometni … kao što je evo uzmimo kod mene u Gorici ima nogometno Središće, ima Županijski nogometni savez i ima na kraju ta Generalna skupština nogometnog saveza. Pa gledajte, iz tog kluba su delegati u nogometnom Središću. Oni biraju svoje ljude za županijski savez. Iz županijskog saveza dolazi do nacionalnog saveza, a iz nacionalnih saveza se opet delegiraju ljudi koji dolaze na skupštinu Hrvatskog olimpijskog odbora. Dakle, nitko ništa nije nabacao. I ako vi imate hrpu SDP-ovaca koji su aktivni u sportskim klubovima, onda njih HDZ-ovci ne mogu preglasati. Dakle, to je činjenica. Toliko o ovome regulatornom dijelu o kojemu mi odlučujemo. Nitko drugi. Međutim, ono što ja želim reći i to je daleko bitnije, a to je da bez strategije sporta, bez jasne definicije što je amaterski, a što je profesionalni sport jer mi kod nas u prvim ligama imate bućkuriš amaterizma, poluamaterizma, profesionalnosti. Pogledajte u košarkaškoj ligi, imate jedno prave profesionalce to su Cedevita, a ovo sve drugo je tiha jeza i užas. Ista je stvar i rukometa. U nogometnoj ligi isto nije puno bolje, to su činjenice. A to nas naprosto nakon strategije u sportu ponukne da moramo donijeti Zakon o financiranju sporta. Jer ako to ne donesemo mi ćemo imati sveopći kaos. Ne samo Zakon o financiranju sporta, nego i o poreznom statusu onih naknada koje dobivaju sportaši s jedne strane amateri, s druge strane profesionalci. A isto tako porezni status onih naknada od 20, 30, 50 ili 100 kuna koje dobivaju službene osobe na službenim natjecanjima. To su stvari koje mi moramo definirati. Jer ako to ne definiramo mi one silne sportske entuzijaste dovodimo u vrlo tešku situaciju. Dakle, to su dvije stvari koje mi moramo napraviti. Sljedeća stvar. Sportska infrastruktura. Pa tko je odgovoran za nju? Jel' Hrvatski olimpijski odbor? Jesu nacionalni savezi? Tko na svojim skupštinama svake godine prilikom usvajanja proračuna donosi odluku i program zadovoljavanja zajedničkih zajednica u športu? Pa jedinice lokalne samouprave. Da li će neka sportska dvorana uz neku školu biti napravljena? Da li će Ministarstvo prosvjete, Ministarstvo regionalnog razvoja pomoći jedinici lokalne samouprave je nebitno. Ali bitno je da se ona napravi. I taj sportski infrastrukturni objekat je u principu vlasništvo osnivača te škole tj. jedinice lokalne samouprave. E sada, na nama je kako ćemo organizirati taj šport. Da li preko školskih športskih društava koji će biti jedan masovni okvir i iz toga čupati ono što je najkvalitetnije i gurati u natjecateljski oblik, to treba donijeti Strategija o sportu. Ali ne možemo reći da nemamo dovoljno sportskih dvorana. Samo nije u redu da te sportske dvorane koriste od 8, 9 sati rekreativci, a da vi po djecu morate ići u 10, 11 sati da idu s treninga. Dakle to su činjenice. Nogometni stadioni, vi praktički nemate niti jednog kluba koji ima stadion u svom vlasništvu. Sve su u vlasništvu gradova. A bez infrastrukture nema ni sporta. Danas je klincima jednostavnije biti uz kompjutor ili nešto drugo. Mi smo nekada ako nismo otišli – tak je Ivo – ako nismo otišli na košarkaško, nogometno igralište nismo imali nekakvog vida zabave. Dakle to su elementarne stvari kada govorimo o sportu. Jer ako nećemo riješiti ove probleme možemo se mi kolege i kolegice prepucavati da su u ovom savezu HDZ-ovci, HNS-ovci, SDP-ovci mislim da je to totalno nebitno. I sada gledajte jednu stvar. Imate sjajan rezultat sportskih nogometaša i imate ovakvu situaciju koja se stvara tako kako se stvara. Ali gledajte te ljude je netko izabrao. Neka se netko potrudi da promijeni drugačije, bit će drugačije. Ili recimo ja ne mogu kada govorim o sportu da se ne dotaknem svoga sporta. Dok u Splitu, u Zadru, u Šibeniku ne bude košarka se digla na višu razinu, imat ćemo ovo što imamo i tko to ne vidi taj je ćorav. Tko to ne vidi taj je ćorav. Svi naši najveći igrači u povijesti ne računajući Nikolu Plečaša, Damira Šolmana su ponikli praktički u ovim dalmatinskim gradovima to je činjenica. Međutim govoriti o sportu na ovakav način kako mi danas ovdje govorimo, ne govoriti o tome kako da tu sportsku televiziju pretvorimo u nešto bolje jer ona je potrošila i toliko milijuna. Ili u konačnici ako netko stvarno misli da ne treba reći, ne treba. Ali koristiti se sportskom televizijom kao alatom za obračun s nekim naprosto nije dobro. Da li smo danas kritički progovorili da li ovih 100, 110, 120 milijuna koje od igara na sreću dobiva Hrvatski olimpijski odbor dovoljno da bi imali kvalitetu koju imamo? Na žalost nismo. Zašto? Zato što smo negativno nastrojeni, a sport ne priznaje negativu. Sport priznaje samo pozitivu. Ako imaš pozitivne energije, ako imaš pozitivan naboj, onda imaš i sportski rezultat. A mi danas upravo se ponašamo onako kako se sport ne bi smio ponašati. I mnoge krize, mnoge stvari, pa na kraju krajeva heretički se prema Hrvatskom olimpijskom odboru odnosimo već 4, 5 godina. Isto tako ne usvajanjem izvješća 2012. se htjelo maknuti gospodina Matešu i njegovu ekipu. A kada se netko drugo izvješće ne usvoji pa se netko makne, onda je to politički pritisak. E, to je ono što nije dobro. Mi danas da smo govorili ovdje da Hrvatskom olimpijskom odboru treba naći načina da se osigura toliko sredstava da se ova Olimpijska akademija digne na neku višu razinu, nitko nije danas spomenuo što je sa Bjelolasicom. Neki su nekada živjeli od te Bjelolasice, zarađivali su na Bjelolasici. Pa danas je nije niti spomenuo ni jednom riječju u raspravi. Kolegice i kolege, spominjemo rukometne dvorane. Pa gdje bi bilo Europsko prvenstvo u rukometu? Gdje bi u Splitu bio koncert nekakve muzičke zvijezde ako ne možete prodat 12, 13 tisuća karata? U Areni zagrebačkoj, ako ne možete prodat 15, 16 tisuća, tko će financirat da taj dođe ako ne možete prodat karte? E sad je bitno druga stvar, kako mi upravljamo sa tim sportskim objektima? Jer ona splitska dvorana je bila namijenjena da se tamo održavaju gospodarske, kulturne i razno razne manifestacije isto kao i u Zagrebu. Ona naprosto mora cijelu godinu živjet, jer gospodarstvo i sport žive zajedno. Ako gospodarstvo i sport ne žive zajedno onda je to katastrofa. I s tim ću završiti. Što će se dogoditi ako tri, četiri javna poduzeća prestanu financirat sport? Ja sam 2007., 2008. kad su bili napadi na javna poduzeća rekao, vidjet ćete što će se dogodit kad INA, Croatia osiguranje prestanu financirat sport. Vidimo što danas imamo. Neka se HEP izmakne iz financiranja sporta INA u jednom dijelu, JANAF. Vidjet ćete što će ostat od sporta. Vi danas pogledajte svaku sportsku manifestaciju financira HEP. A to je samo dokaz da mi nismo riješili sustavno financiranje sporta. I ako nemate entuzijasta koji će vući određene sportske događaje, mi ih na žalost u Hrvatskoj nećemo imati. Ali zato kad se dogodi Rijo, kad se dogodi nešto drugo, kad zasja zlatna, srebrna ili brončana medalja na prsima nekog od naših sportskih junaka onda se svi volimo slikat. A to je ono što nije dobro. I ja bih volio da je ova naša rasprava danas išla u drugom smjeru, tko će biti predsjednik Hrvatskog olimpijskog odbora odlučit će delegati koji su kao što sam već rekao izabrali, ali naprosto u ovakvim uvjetima imati ovakve sjajne rezultate, ja mislim da naprosto ne zaslužuje ovakvu raspravu. Pa zaslužuje bar da je kaže jedno malo hvala svim onim sportskim entuzijastima, pa na kraju i do čelnih ljudi saveza koji su doveli do toga da imamo što imamo.
Hvala vam. Imamo jednu repliku. To je replika kolege Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Šuker vi ste puno toga rekli, neke stvari se ja s vama slažem, ali na neke moram reagirat. Znači prva, vi kažete mi određujemo pravila igre i to je točno. I na žalost, mi određujemo pravila igre kad nastane problem i onda imamo problem, odredimo pravila onda nam se preklapaju zakoni jer ne donosimo to, da, da, to ne donosimo strateški. Ali ono zbog čega sam se javio je jer ste vi rekli da je postavljeno pitanje koncentracije HDZ-ovaca po sportskim udrugama i tko tu koga bira i ko kako ide. E sad, onda ste nam objasnili cijelu proceduru izbora nekih ljudi, npr. od lokalne razine iz nekog kluba, pa županijski savez pa negdje. Vi ste jako dugo u politici, puno duže od mene, ja sam bio još, i duže u sportu jer ste duplo stariji od mene, bilo bi tragedija da sam ja više od vas u sportu. A ja sam u sportu isto jako jako dugo. Ali bili ste gradonačelnik, bili ste ministar, znate kako te stvari funkcioniraju? Vidite u mom gradu kad je HDZ došao na vlast 2005. godine, znate šta su prvo napravili? Prvo je gradonačelnik pozvao upravu nogometnog kluba i rekao sutra je on predsjednik kluba inače više nećete dobiti novce. Onda je postavio kompletne uprave svih klubova po gradu. I tako vi u HDZ-u funkcionirate, zato vas je puno tamo. Mi tako ne radimo. Znači, vi u svojim gradovima i općinama upuštate pipke u udruge, u klubove, tu vam nitko nije ravan. I onda postavite svoje članove u upravama klubova, onda oni biraju sami sebe, onda dolazimo do vrha tu di dolazimo. I onda nije ni čudo što je hrpa HDZ-ovaca negdje drugdje. I neka je ja nemam ništa protiv toga što su HDZ-ovci tamo kad bi stvari funkcionirale. Ali na žalost kolega Šuker gdje god je HDZ tamo je problem. Bilo to u državi, bilo to u sportu, bilo to u nekom javnom poduzeću. I zbog toga mi tamo govorimo. A razlika između nas i vas je ta što mi stvarno govorimo da smo protiv politizacije sporta i za to se zalažemo maksimalno.
Hvala. Odgovor na repliku kolega Šuker. Izvolite.
Kolega Đujić. Što vi ne bi da možete o tom po tom. Prema tome, nemojmo si prodavat fore. Međutim, raditi u jednom amaterskom klubu je silno odricanje, vremena od svoje djece, od obitelji, žicanje prijatelja daj za ovo, daj za ono. Rekao sam neki dan u Saboru pa su se neki pametnjakovići smijali, u subotu ujutro, kiša pada, magla, vi četvero tuđe djece sa svojim djetetom stavite u auto i idete na nekakvu utakmicu. To je silna odgovornost, ne daj Bože da se nešto dogodi. To je mali klub. Taj mali klub predlaže svog delegata u nekakvu izbornu skupštinu. Pa ako je taj HDZ-ovac toliko zločest i nesposoban pa neće ga valjda svi ti silni i pošteni ljudi roditelji njega predložiti, nego će predložiti nekog drugog. Ma pustite priču, svako može naći lovu. Međutim, stvar je u tome da se treba žrtvovati u sportu ništa ne dolazi ovako. Kao sportski rezultat tako i sportski funkcioner. Ništa ne dolazi, morate se žrtvovati, morate se odricati morate radit. I onaj tko je sprema na to toga ljudi biraju. Onaj tko nije spreman na to njega ljudi ne biraju. I to je činjenica. Ali gledajte imate puno ljudi, jednoga je spomenuo tu i vaš kolega Maras, koji nerezonski jurišaju na neke stvari, imali su prilike, imali su jedan objekat, mogli su čuda tamo napraviti. Ali najlakše je jurišati i mislit da gore u HOO-u se ne treba raditi ništa, dođeš dijeliš pare i ti si faca. Ali nije to baš tako, pitajte ove ljude koji su tu. Svi već imaju puno staža izuzev prvog mladog kolege, kao i ja u sportu je krvavo i teško raditi. Što doživljava netko tko je principijelan tko želi napraviti reda, to se vidjelo sa mojim statusom u HKS-u dok me nisu maknuli, ali na kraju je jedna moja velika zadovoljština mi je da je Upravni sud presudio na moju stranu jer ono što Jovanović se nije usudio napraviti Zakon o sportu to je njegov problem.
Hvala vam kolega Šuker. Sada je cijenjeni kolega Miro Bulj u ime Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista završno. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedavajući. Evo pitao je malo prije kolega Šuker o čemu raspravljamo? Pred nama je Izviješće Hrvatskog olimpijskog odbora iz 2014. i 2015. Ne bih se složio u ovoj raspravi sa onima koji govore da infrastruktura sportska u Hrvatskoj građena na onaj način kako je trebala biti građena. Pa znamo da za rukometno prvenstvo svi smo mi navijali za našu reprezentaciju. Međutim je činjenica da je tada također bio Zlatko Mateša i predsjednik Hrvatskog olimpijskog odbora, da se tada zbog toga projekta koji je građen 4 dvorane milijarde, moglo je i drugačije. Pa nismo mi toliko država sposobni da sve, 2/3 Hrvatske nemaju nikakve uvjete za bavljenje sportom a da napravimo 4 dvorane koje su sada uteg hrvatskom sportu. One su sada uteg hrvatskom proračunu. One su uteg Splitu. Ona je uteg. Grad Split i dan danas ne zna kako se iskoprcati iz te cijele priče. Umjesto da taj novac ulažemo gospodine Šuker da onda je bilo lijepo slikati sa Ivom Sanaderom predsjednikom Hrvatskog olimpijskog odbora, ali je činjenica da se tada izvršio najveći udar na sport i bit olimpijade olimpijskih sportova. Da svaki čovjek, svako dijete u Republici Hrvatskoj ima pravo na iste uvjete bar djelomično, ne možeš očekivati u Zagrebu, bar djelomično kao što je u Zagrebu. Činjenica da se utukao novac u ta 4 projekta. Činjenica da nisu isplative te dvorane to je činjenica i da je to kočnica razvoja jer te milijarde koje ulažemo danas kao trošak održavanja, kredita, prebijanja, tereta lokalnoj samoupravi da je to direktan udar na sport. Jel' taj novac da se ulagao u sport, u olimpijski bit olimpijade natjecanja u bit onoga što je začeto danas bi se puno bolje razvijao sport u Republici Hrvatskoj. Bar kod uvjeta. Mi danas nemamo iste uvjete. Ne ozbiljno kolega Šuker dođite, ja ću vas odvesti u krajeve, ja ću vas odvesti u krajeve zato što govorite u biti o činjenici koje su u biti po meni ne to je smiješno. Ja znam, ne trebate biti nervozni. I ja sam ponekad nervozan. Ali je činjenica da u Hrvatskoj državi treba sve napraviti. Zato je odgovoran naravno Olimpijski odbor. Odgovorne su politike. Vi ste spomenuli infrastrukturu. Mislim ja kada vidim infrastrukturu koju imamo na određenim područjima gdje djeca jednostavno vide na televiziji dvorani sa parketom. To su talentirana djeca koja bi danas-sutra bila možda i profesionalni sportaši. Da se ravnomjerno taj novac onda rasporedio, da se pomoglo lokalnim samoupravama u Gorskom Kotaru, u Lici, u Dalmatinskoj Zagori, u Slavoniji danas bi ta djeca imala uvjete. Možda bi bili kvalitetni sportaši? Ali danas roditelji i prije roditelji su morali u to vrijeme dizati kredite, morali su dizati kredite da bi svoju djecu omogućili sportu, bavljenje sportom. Meni je to žao što ne promičemo olimpijski duh, što promičemo samo one vrijednosti kada netko dobije medalju da se slikamo s njima. Mi znamo da na području Republike Hrvatske tj. naši sportaši imaju odlične rezultate. Treba reći hvala im ne zahvaljujući Olimpijskom odboru jer je činjenica, evo svi smo spominjali sportsku televiziju koja bi trebala biti potrebita. Trebala. Međutim, ona je izazvala ogromne gubitke koje snosit će teret na kraju Hrvatski olimpijski odbor jer nešto jamčite, znači da ste ipak za nešto jamčili. I smatram da je Hrvatski olimpijski odbor puno doprinio podjelama sjevera i juga. Jug je otpisan. Hajduk je davno otpisan. Isto je to. Izbori su isti. Zna se unaprijed tko je predsjednik Hrvatskog olimpijskog odbora, nogometnog saveza unaprijed su definirane stvari. Nema tu demokratske procedure to je vidljivo. Vidljivo je sada u Hrvatskom nogometnom savezu, a tako je i ovdje. Ja ću vam reći iskreno svima ovdje zajedno kolege zastupnici. Što se tiče sporta što južnije to tužnije. Čak u Dalmaciji se izvršio udar, pokušaj i na jedan od najvećih simbola Hajduk. Međutim, Hajduk živi vječno. To vam je nemoguća bila misija. Kolega Mateša žao mi je što dijelite sjever i jug, Bad Blue Boyse i Torcidu i nadam se da će i navijačke skupine biti jedinstvene u promociji sporta, u … [[Govornik se ne razumije se]] demokratske procedure u sportu i u borbi za sportaše, a nikako za foteljaše. Hvala lijepo.
Imamo jednu repliku na izlaganje kolege Bulja. Izvolite kolega Šuker.
Kolega Bulj vi da bi organizirali neko europsko ili svjetsko prvenstvo koje se održava u dvorani, morate zadovoljiti određene kriterije. Pa ako je to toliko vama nebitno zašto sada na jedanput je tolika frka hoće li biti jedna skupina u Splitu ili će se igrati u Zadru? Logična je stvar da bude u Splitu jer je tamo takva dvorana napravljena. Jedna stvar je. Vi pogledajte od 2003. do 2009. koliko je školskih športskih dvorana napravljeno, onda pričajte o nečemu. Ako se ne varam i u Sinju je nešto s dvoranom rađeno? Pa na kraju krajeva sa Sinjanima i sa njihovom košarkom ja imam daleko više veze, nego što imate vi. Daleko više, sigurno daleko više. Vi te ljude čak niti ne znate, a ja s njima imam duge veze. Prema tome, nemojte prodavati floskule i fore, jer sinjanska košarka i sinjanski talent oni naprosto imaju talent i alkar će živjeti pa da se igra ne znam gdje. Ja sam sa Vrcanom i ekipom haklo tamo na onom igralištu kada smo dolazili na hodočašće Sinjskoj Gospi na onom igralištu vani gdje se igrala košarka kao što se nekada u Zagrebu igrala na Mladosti. Samo za razliku od vas ja znam povijesne činjenice i baratam sa argumentima. I možete pričati koliko god hoćete, ali ne možete reći da u Osijeku ona sportska dvorana ne treba jer ona je ujedno i školska športska dvorana u Osijeku. Pa spomenuli ste 4 dvorani. U Varaždinu je napravljena dvorana. A kolega Bulj znate što u Splitu fali uz onu dvoranu? Oni koji su krenuli dvoranu uz onu dvoranu su morali napraviti poslovni toranj. Vidjeli ste tamo onu rupu sa onim željezom itd. Taj poslovni toranj je u principu trebao financijski održavati tu sportsku dvoranu. A ja i dalje tvrdim hvala dragom Bogu pa Split ima Arenu. Naći će se rješenje. Splićani mogu imati koncerte i Splićani zajedno s ostalim dijelom Hrvatske će uživati u rukometnom prvenstvu u ovoj skupini koja se u 1. mjesecu igra u Splitu. A vi sada možete reći da to Splićanima ne treba.
Hvala. Odgovor.
Pa ako imate političke hrabrosti recite u Splitu ne treba ta skupina.
Hvala. Odgovor na repliku izvolite kolega Bulj.
Hvala lijepa. Kolega Šuker ja sam dijete alkara. Ja sam baš trenirao alkara tako mislim tako da o alkaru i sinjskom sportu vjerojatno znate puno preko Alkara, imamo mi brend i Junak Nogometni klub, Alkar je poglavito tu značajan, međutim Sinj zaboravljen i od države i od županije po pitanju što se tiče sufinanciranja sportskih dvorana. Dvoranu radi grad na svoj teret, jednostavno svi su otpisali, digli ruke. A što se tiče ovih dvorana koje ste vi nabrojali, niko nije protiv sportske infrastrukture, ali nije bila studija isplativosti. Vi morate imati 90% dana, slušajte, 90% dana da bi dvorane bile isplative, ove velike dvorane Arena u Zagrebu i Splitu, one moraju 90 dana imati popunjenost. Da, napravili ste toliku štetu s tim projektom hrvatskom sportu da ste zabili zadnji čavao u lijes hrvatskom sportu. Na to je šutio HOO, provjerite dobro koje probleme ima Split, koje imaju drugi gradovi, pa čak i Zagreb ima tu problema. Znači isplativost, vi ste radili po naređenju da je Ivo Sanader naredio da, ali meni bi osobno bilo puno draže da imamo i u Sinju i u Gospiću i u Senju u cijelom kraju, nebitno, u cijelom kraju. Ja poznam dobro, da ste ulagali u manje krajeve … nemaju uvjete za trenirat, kužite, nemaju. Jednostavno ste se povodili takvom politikom ulaganjem u takve dvorane bez studije isplativosti, u biti uništili ste prije svega sportaša poglavito ovog malog sportaša, mislim ljude koji su rekreativci i mladi. Prema tome, ulaganja u sport da, u infrastrukturu da, ali nikako u megalomanske projekte kao što ste vi napravili koji su bili čavao u lijes poglavito sportaša amatera i …
Hvala lijepo gospodine Bulj. Sada u ime predlagatelja gospodin Mateša. Izvolite.
… zapravo više uz dužno poštovanje ne znam kome bi odgovorio jel oni koji su pitali većine ih nema. Prvo oko politizacije tzv. HOO-a, od 16 članova Vijeća HOO-a jedini ja pripadam stranci, ovoj tu HDZ-u, toj proskribiranoj. Kome pripada Željko Jerkov, kome pripada Sanda Čorak, Morana Paliković, Damir Martin, koji su oni? Drugih 14 nijedan od njih nije pripadnik HDZ-a. O kojoj politizaciji Vijeća HOO-a mi govorimo? Ako govorite o nekim drugim nacionalnim savezima, morate shvatiti da to s nama nema veze. Mislim ili ako želite vi inzistirati na tome kao neku vrstu političke rasprave onda je to uredu, ali to s nama nema veze niti mi imamo ikakvog utjecaja na to. Jedan kolega, da nastavim dalje, nijedan član ili članica Vijeća HOO-a nikad nije primala naknadu ili primao za svoj rad u nikakvom obliku, to je zabranjeno Međunarodnom olimpijskom poveljom. Predsjednik Olimpijskog odbora nikad nije primao naknadu za svoj rad, to je zabranjeno Međunarodnim olimpijskom poveljom. Članovi nadzornog odbora ne primaju nikakvu naknadu za svoj rad, sve su to volonteri. 15 godina HOO nije kupio niti jedno vozilo, niti ima u vlasništvu nijedno vozilo. Kolega je govorio o nekakvom trošenju na vozni park i ne znam šta sve ne. I da završim priču oko tog dijela, uvaženi kolega zastupnik je govorio o plaćama, plaće svih zaposlenih čine svega 6,63% troškova. Nema nijednog poduzeća javnog ili ne javnog u Hrvatskoj, niti jedne agencije koja je u državnom vlasništvu koja ima manji udio plaća u ukupnim rashodima. Prema tome, stvarno je to teško reći u čemu je tu problem. Druga stvar koju stvarno je teško uvjeriti očito zastupnice i zastupnike je način funkcioniranja Olimpijskog odbora kada se radi o javnim sredstvima. Pa ću ponoviti ponovo, ako ništa drugo zapisnika radi. Mi moramo dati točno naše programe da li ministarstvu ili Središnjem državnom uredu na odobrenje. Nakon što oni odobre, tada idu sredstva i da bi dobili sljedeća sredstva moramo opravdati sve ono, dati svu dokumentaciju za ono što je prethodno dano. O javnim sredstvima govorim. Dozvolite ćete da mi kao udruga možemo raspolagati sredstvima koje sami imamo, sami prikupimo, a to su kao što vidite u ovim godinama bile između 10 i 17 milijuna kuna. Sportska televizija, najomiljenija tema koju smo danas čuli. 2003. godine je HOO je prvi put sudjelovao na državnoj koncesiji, dodijeli državne koncesija za sportski program 2003., tada ju je dobio RTL. 2006. godine smo mi htjeli napraviti nešto što je jako dobro i korektno rekao kolega Bauk, treći sportski program zajedno sa HRT-om, potpisali smo ugovor. Taj ugovor je 2009. jednostrano raskinut s njihove strane, 2010. država ne mi, država raspisuje koncesiju za nacionalni specijalizirani kanal. Mi se javljamo uz potporu svih saveza, uz potporu Nacionalnog vijeća za sport, država ne kaže to ne treba, država čak vijeće boduje s najvećim brojem bodova našu ponudu i kreće se u to. Zašto? Zato jer smo predmnijevali da će se dogoditi ovo što se događa danas, o čemu ću malo više govoriti za koju sekundu ili minutu. Krenuo je taj projekt, mi smo ga financirali iz svojih izvora, nijedna jedina lipa nije bila iz javnih sredstava potrošena na taj projekt. Onda je došla jedna izjava jednog državnog dužnosnika bombastična i nakon toga prihod Sportske televizije je pao za 4 milijuna kuna, o čemu mi imamo dokumentaciju. Da li se nakon te izjave išta dogodilo? Ne. pa je onda poslata Sportska inspekcija, pa je onda Visoki upravni sud ukinuo sve što je donijela Sportska inspekcija i sve što je stavljala na teret u tom nalazu. Tu presudu, ona je javna možete je lako dobiti. I šta sad, čija je odgovornost ako ti padne prihod za 4 milijuna kuna, praktički preko noći? To se nikog ne tiče, svako može govoriti šta hoće, nema nikakve odgovornosti za javnu riječ. Mi smo htjeli održati taj projekt i za sada smo održali. Dobro je rekao kolega Bauk i kolega Šuker oko značaja toga. Vi ste spomenuli neko jedrenje, pa jedino na Sportskoj televiziji možete vidjeti jedrenje, jedino na njoj možete vidjeti džudo, taekwondo, zaboravite kada ćete to vidjeti na drugim televizijama. I šta se sada događa kolegice i kolege u medijskom prostoru Hrvatske? Ja ne znam da li ste vi toga svjesni, ostao je HRT kao nacionalna kuća, ostala je Sportska televizija kao jedini nacionalni free … dakle slobodni kanal, promjena vlasništva Nove TV, RTL je već i ranije bio u stranom vlasništvu, sada se događa ono čega smo se mi bojali da više neće biti ni nacionalne reprezentacije na nacionalnoj televiziji, da će hrvatski građani morati plaćati najmanje 250, 300 kuna mjesečno ako će željeli gledati hrvatske klubove ili nacionalne reprezentacije na televizijama. Gdje su prava na sportska događanja u kojima sudjeluju hrvatski klubovi? Ja mislim da bi to upravo vas trebalo brinuti. Gdje je pravo za rukomet, gdje je pravo za nogomet, gdje je pravo za košarku, gdje je pravo za vaterpolo? Čiji su Arena 1,2,3 i ne znam koja, čiji je Sport klub? I umjesto da netko razumno, bez politikantstva počne se s tim baviti, da hrvatski građani koji plaćaju klubove u najvećoj mjeri neće moći gledati više besplatno utakmice tih klubova na nacionalnim televizijama, to je pravo pitanje. To nikoga ne interesira. Ja sam očekivao iz ove rasprave da će neko reći, čekajte ljudi pa mi još uvijek, mi pričamo tu o 130 milijuna kuna javnog novca koji se dijeli na način kako sam opisao, a niko ne govori oko milijardu kuna koje odlaze van Hrvatske bez ikakvog poreza putem internetskog klađenja. Oprostite, neko bi u ovoj dvorani morao o tome govoriti i neko bi se morao pobrinuti da se to ne događa i da veliki dio toga dođe hrvatskom sportu, direktno. Ma nama je to svejedno, ne mora to ići put HOO-a, nek ide klubovima, nek ide savezima, ali nemojmo dozvoliti da odliv milijardu kuna godišnje bez ikakvih poreza, bez ikakvih davanja jednostavno nestane iz Hrvatske. Zašto ne govorimo o tome kakav je porezni tretman ulaganja u sport, kako su motivirane privatne i druge kompanije da ulažu u sport? Tako što za sponzorstvo moraju platiti 25% PDV-a. Mi smo predlagali godinama, to nikoga uopće ne interesira, da se za taj iznos umanjuje osnovica poreza na dobit. Očekivali smo vašu podršku, niko o tome ni riječi. A znate, radili smo mi neke analize, reći ću vam npr. jednog zagrebačkog kluba, on više plaća PDV-a i doprinosa državi nego što biva transfera od grada Zagreba. Dakle on je porezno aktivniji, on doprinosi više nego što dobiva. To su teme za ovaj Visoki dom. Hvala vam lijepa.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo dvije replike. Prva replika je od kolege Pernara. Izvolite.
Uvaženi gospodine Mateša. Zanima me odgovor na dva pitanja. Prvo pitanje je da li vas je sram zbog toga što je vaša stranka HDZ učinila našoj zemlji i što još uvijek čini našoj zemlji? A drugo pitanje je, da li ste stavili odnosno da li je Marijan Hanžeković, predsjednik SAnjkaškog saveza samo zato jer je mason odnosno slobodni zidar kao i vi? Hvala.
Odgovor na pitanje, izvolite gospodine Mateša.
Uvaženi zastupniče. Ne da me sram, ja sam ponosan, jel u ono vrijeme kada vas nije bilo u ovoj dvorani u ono vrijeme kada nije bila najveća briga koliko ću povući iz europskih fondova, u ono vrijeme kada je trebalo obnoviti 100 tisuća stambenih jedinica, u ono vrijeme prvog dana moga u ovoj dvorani kada je trebalo zbrinuti 450 tisuća prognanika i izbjeglica onda sam ja ponosan na to vrijeme, vi ste došli puno kasnije. Što se tiče Hanžekovića, meni je tako svejedno šta je on mason, zidar, ne znam stolar, meni je to potpuno svejedno jel njega imenuje savez i mi uzimamo ljude koje imenuje savez.
Hvala. Zadnja replika je replika od kolege Đujića. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine Mateša, vi ste u svom završnom izlaganju spominjali da oko financiranja i oko javnog novca kao da bi te dobili sredstva iz javnog novca morate pravdati do tada utrošena sredstva inače ne možete dobiti nova i to je točno. A ja ću vas podsjetiti na situaciju od prije dvije, tri godine kada vam je ministarstvo uskratilo isplatu sredstava upravo zbog toga jer ih niste trošili kako ste ih trebali trošiti, onda ste vi tužili jednog državnog dužnosnika i govorili kroz medije, radili pritisak govoreći evo ne daju nam novce, ministarstvo nam ne da novce i naši sportaši neće moći ići na olimpijadu. E tako vi radite kada ne radite transparentno i kada vam vlada uskrati sredstva onda radite medijski pritisak. A sada nama ovdje prodajte priču kao evo pa mi moramo raditi sve po zakonu. Druga stvar, pozivate se cijelo vrijeme u svojoj raspravi na zakonske propise i govorite nama za šta ste vi nadležni, za šta niste i kako je to regulirano zakonom. I sada ću ja vas pitati jednu drugu stvar, pustimo sada Sportsku televiziju i njezine gubitke od 80 milijuna kuna i što je to propali projekt i to je svima jasno osim vama. Sportska televizija nije plaćala plaće svojim radnicima u 2014. godini bila je 314 dana od 365 dana u blokadi. To je po svim zakonima ove zemlje razlog za stečaj. Sportska televizija ne plaća naknadu Odašiljačima i vezama, to krši direktno zakone i ja se pitam koja to Porezna uprava nije pokrenula stečaj nad Sportskom televizijom nad tom tvrtkom? Da li vi mislite da Sportska televizija ne mora poštivati zakone ove zemlji i tko tu koga štiti? Znači mi imamo firme koje se gase svaki dan u Hrvatskoj, obrtnike kojima za jedno malo ili veliko slovo dobiju 10 tisuća kazne, a vi ste dužni milijune kuna i Porezna uprava ne reagira i vama je to normalno?
Hvala. Odgovor na repliku gospodin Mateša. Izvolite.
Što se tiče vašeg prvog pitanja, uvaženi zastupniče, da točno, i pokazalo se da smo mi bili upravu. To je bio tog sustava koji vi uporno branite, koji koristi institucije za obračun sa ljudima. to je to, nazovimo to pravim riječima. Ja to u svojoj političkoj karijeri nikada nisam radio, mogu tu biti mirne savjesti pred ovim Domom. Ta televizija za koju ste vi toliko zapeli, tako da već stvarno imam osjećaj da taj interes je širi od ove rasprave, možete se javiti za repliku sigurno, radi se o tome da objasnio sam vam, da je zbog određenih izjava ona tada te godine došla u velike probleme. Mi smo uložili jako puno da dođe do toga da danas smo praktički na nivou koji to omogućuje da oni normalno rade. To je 11 ljudi, 11 ljudi radi program 365 dana godišnje 24 sata dnevno. Ja sam vas pred tri godine zamolio ko čovjeka, ko političara dođite na Sportsku televiziju, vidite u živo niste htjeli nikada doć, a nemate čak ni točne podatke. Mi smo prošle godine refinancirali to u 40% diskonta tako da to uopće više nisu ti podaci o kojima vi govorite. Ja vas sada ponovo pozivam, dođite, sve ću vam pokazati. Ta televizija je imala 11 nadzora. Da je Agrokor imao 11 nadzora ne bi mu se to dogodilo što mu se dogodilo. 11 nadzora u dvije godine, jel je to tako neko htio, nekom je strašno stalo da to bude 11 nadzora. Po nijednom se ništa nije dogodilo, po nijednom se ne vodi nijedan postupak.
Hvala. Najavili ste povredu Poslovnika, recite šta je bilo.
Članak 238. gospodin Mateša omalovažava zastupnike, konkretno mene kada je rekao da misli da moje djelovanje ima neki širi lobistički interes. Gledajte, nema kolega Mateša. Ja nisam ničiji eksponent …/Govornici govore u isto vrijeme./ …
samo malo, nemojte se ljutiti ali kolega Mateša nije zastupnik, to je sukladno Poslovniku.
Gospodine potpredsjedniče, kada vi dođete u nečiju kuću da li se vi držite pravila te kuće u koju ste došli ili se ponašate kako god hoćete? Znači gospodin Mateša, ako ne piše u Poslovniku gospodin Mateša on može govoriti šta god hoće [[Upadica Dončić: Moramo se držati pravila.]] E pa držimo se pravila.
Molim vas nemojte. Hvala.
Dajte mi da rečem jednu rečenicu.
Hvala. Stvarno kažem po Poslovniku ne možete, nemojte se ljutiti. Ne možete po Poslovniku 238. zastupnik.
Nosi se na sve, ne ne to je šire.
Ne, ne uredu.Hvala.
Samo da kažem da ću doć na Sportsku televiziju, evo samo to.
Hvala vam lijepo. Možete sa gospodinom Matešom popričati malo kasnije. Time smo zaključili raspravu objedinjeno o programskoj i financijskom izvješću HOO-a za 2014., 2015. i 2016. godinu, glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Ujedno, nastavljamo sa radom sutra u 9,30. prvi je Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o minimalnoj plaći s Konačnim prijedlogom Zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 246. Hvala vam lijepo i doviđenja. SJEDNICA PREKINUTA U 18,07 SATI.
Programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2014. godinu. Podnositelj je Hrvatski olimpijski odbor. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći Zaključak: „Prima se na znanje programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2014. godinu.“. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 77 za, 16 suzdržanih i 30 protiv donesen Zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela. Dobro jutro, poštovane saborske zastupnice i poštovani saborski zastupnici. Nastavljamo s radom. Prva točka današnjeg dana je Konačni prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o minimalnoj plaći, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 246, no prije toga vidim dvije ruke u zraku, tri. Prvi je kolega Bulj.