Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo. Pred vama je Prijedlog zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije. To je jedan iznimno bitan zakon. Ovim zakonom želimo stvoriti temeljne formalno-pravne pretpostavke za reguliranje vlasničko-pravnih odnosa na turističkom i ostalom građevinskom zemljištu koje nije procijenjeno, a samim tim nije niti moglo bit unijeto u temeljni kapital u postupku pretvorbe i privatizacije. Brojke koje smo naveli u obrazloženju zakona same za sebe dovoljno govore po nekakvim pretpostavkama, to je 22 milijuna kvadrata u kampovima, oko stotinjak milijuna kvadrata znači ostalog zemljišta i kada bismo vidjeli vrijednost tog zemljišta, pomnožite sa svim ovim, onda dolazimo do toga kolika to vrijednost je. Danas je situacija da je to zemljište apsolutno vlasničko-pravno neregulirano. Mi danas nemamo titulara vlasništva tog zemljišta. Stoga niti trgovačka društva koja gospodare tim zemljištem, koja su u posjedu tog zemljišta nemaju vlasničko-pravne dokumente iz kojih bi proizlazilo da su oni vlasnici, ne mogu investirati u to zemljište, ne mogu dizati hipotekarne kredite, a također niti Republika Hrvatska, niti jedinice lokalne samouprave nemaju dakle sve ono što bi od tog zemljišta trebalo imati da je to vlasničko-pravno regulirano. Ovaj zakon, ja moram reći, on se u svojim osnovnim i temeljnim principima ipak nadovezuje na onaj koji smo imali u proceduri 2005. godine i nekakva temeljna rješenja koja u ovom zakonu nudimo, a odnose se znači na 3 vrste zemljišta. Jedno su kampovi, drugo su zemljišta na kojima su izgrađeni hoteli i apartmanska naselja, a treća vrsta je ono ostalo građevinsko zemljište. Što se tiče kampova, tu polazimo od pretpostavke da ono zemljište koje je u prostornim dokumentima označeno i ucrtano kao kamp ako dakle nije u temeljnom kapitalu, ako nije procijenjeno, to zemljište postalo bi vlasništvo Republike Hrvatske. Ukoliko postoji da je dio tog zemljišta procijenjen i da je unesen u temeljni kapital, to je bilo nemoguće kroz vlasničko-pravne odnose regulirati, ovim zakonom nudimo da se ukoliko postoje takve situacije, a postoje naravno u praksi, da se formira suvlasnička zajednica između trgovačkog društva i Republike Hrvatske na način da se suvlasnički omjeri urede tako da trgovačko društvo bude suvlasnik u onom omjeru koliko kvadrata zemljišta ima. Rješenje dalje koje nudimo je da se suvlasnička zajednica podijeli na način da Republika Hrvatska isplati trgovačko društvo ili iznimno ukoliko trgovačko društvo ima više od 50% suvlasništva, da trgovačko društvo može isplatiti Republiku Hrvatsku i postati samovlasnik. Također uvodimo i institut koncesije, to znači ona trgovačka društva koja su u posjedu, koja su i suvlasnici imaju pravo podnijeti jedan zahtjev za neposrednu koncesiju kojom bi dalje mogli zapravo uživati i koristiti to zemljište. Što se tiče zemljišta na kojem su izgrađeni hoteli, apartmanska naselja, tu imamo vrlo česte situacije da je u temeljnom kapitalu upisana zgrada, upisan je hotel, međutim bez zemljišta i na taj način opet imamo neregulirane vlasničko-pravne odnose. Ovim zakonom nudimo mogućnosti, stvaramo pretpostavke da dobijemo titulara vlasništva, da dobijemo da trgovačko društvo sutra bude u mogućnosti formirati novu česticu time što bi ono preostalo zemljište postalo vlasništvo jedinice lokalne samouprave, a jedinica lokalne samouprave bila bi dužna prodati trgovačkom društvu ono zemljište koje je nužno potrebno za uporabu, znači za funkciju samog hotela. Na taj način mogli bismo formirati zasebnu česticu, trgovačko društvo steklo bi pravo vlasništva, a jedinica lokalne samouprave bila bi vlasnik one druge čestice koja bi nastala od onog preostalog dijela zemljišta i također postoji mogućnost da trgovačko društvo dobije pravo koncesije, znači korištenja ovog preostalog zemljišta. Jednaki su principi i kod ostalog građevinskog zemljišta i ono što je također vrlo bitno o ovom zakonu reć je da svi ovi prihodi koje bi Republika Hrvatska ostvarila od koncesije, od prodaje, slijevali bi se u jedan zaseban fond, fond koji bi imao posebnu namjenu za razvoj turističke infrastrukture i sve ostale turističke resorne osnove i s te strane smatramo da bi se ta sredstva dakle vraćala u turizam. Ja ne bih širio dalje svoje uvodno izlaganje. U ovom zakonu su dakle dana osnovna načela na kojima bi se reguliralo ovo pitanje uređenja vlasničko-pravnih odnosa. Kao što vidite i sami, zakon predviđa da Vlada Republike Hrvatske donese 3 vrlo bitne uredbe, to su one provedbene uredbe kojima bi se regulirao način postupka i način utvrđivanja cijena i kod koncesije i kod razvrgnuća suvlasničke zajednice. Bez tih uredbi, naravno zakon ne bi bio provediv. Ono što mogu odmah u ovom prvom čitanju reći, dali smo zaista malo jedan predugi rok da se te uredbe donesu, u roku 6 mjeseci od dana stupanja na snagu zakona. To ćemo za drugo čitanje sasvim sigurno popraviti jer nema potrebe da to bude 6 mjeseci. Mi ćemo to moći napraviti i u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu zakona. Zakon je vrlo bitan. U prvom je čitanju. Očekujemo prijedloge, očekujemo primjedbe i koje ćemo sve naravno razmotrit pred drugo čitanje i vidjet da i ugradimo u zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji radnih tijela, odbora? Gospodin Jerko Rošin, u ime Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 23. sjednici održanoj 28. srpnja 2009. godine Prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 24. srpnja 2009. godine. Da bi racionalizirao malo na vremenu, neću čitati onaj dio koji se odnosi na izlaganje predlagatelja, pa bi samo spomenuo onaj tekst rasprave. U raspravi na odboru iznijete su slijedeće primjedbe, prijedlozi i mišljenja. Istaknuta je važnost otklanjanja pravne praznine glede vlasničkog pravnog statusa na navedenim nekretninama, te ukazano na potrebu što skorijeg donošenja i reguliranja ove problematike. Tijekom rasprave pojedinačno je ukazano na odredbe koje je nužno sadržajno i nomotehnički doraditi, kako bi se izbjegla različita tumačenja i nedosljednost u njegovoj primjeni. Predloženo je da se u članku 9. kojim je regulirano da ukoliko se kamp ili dio kampa nalazi na pomorskom dobru, trgovačko društvo iz članka 8. ovog zakona ima pravo podnijeti zahtjev za dobivanje koncesije na pomorskom dobru, radi nedvojbenosti u primjeni izrijekom navede da je u ovom slučaju riječ o koncesiji koja se dobiva temeljem Zakona o pomorskom dobru i morskim lukama. Vezano uz utvrđivanje zemljišta koje je nužno za redovnu uporabu građevine istaknuta je uloga Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva u definiranju što se pod navedenim zemljištem podrazumijeva. Prvenstveno se ovdje misli na pitanje tretmana parkirnih mjesta, pristupne ceste i slično. Kada je riječ o zemljištu koje je nužno za redovnu uporabu građevine, a koje će se moći prodati trgovačkom društvu po tržišnoj cijeni, predloženo je da se u ovom zakonu izrijekom definira što se podrazumijeva pod tržišnom cijenom. Kod problematike stjecanja od strane trgovačkog društva, prava vlasništva, građevine i zemljišta ispod građevine, dakle zemljišta tlocrta površine upozoreno je na važnost poveznice s važećom regulativom, tj. definiranja da se navedena utvrđuje sukladno Zakonu o prostornom uređenju i gradnji. Bilo je mišljenja o potrebi preispitivanja predloženog modela raspodjele naknade za koncesiju po kom bi 60% pripadalo Republici Hrvatskoj, a preostalih 40% jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave. Zbog značenja koje će imati Fond za razvoj turističke infrastrukture i turističke resursne osnove, a u koji će se uplaćivati dio naknade za koncesiju koja pripada Republici Hrvatskoj, upozoreno je na važnost da se posebnim zakonom uredi njegova namjena, način korištenja sredstava i slično. Postavljeno je pitanje opravdanosti definiranog roka od dvije godine u članku 29. stavku 2. Ocijenjeno je da u članku 36. u stavku 2. definiran predug rok od 6 mjeseci od dana stupanja na snagu ovog zakona u kojem će Vlada Republike Hrvatske donijeti provedbene akte, te je sugerirano predlagatelju da razmotri mogućnost skraćivanja tog roka na 30 dana. Nakon provedene rasprave, odbor je većinom glasova 7 glasova za i jedan glas protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje slijedećeg zaključka: prihvaća se Prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona.
Hvala. U ime Odbora za turizam, gospodin zastupnik, predsjednik odbora Marin Brkarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za turizam Hrvatskog sabora na … [[Govornik se ne razumije.]] sjednici održanog 28. srpnja 2009. razmotrio je Prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada aktom od 24. srpnja 2009. godine. Odbor za turizam raspravio je predmetni Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora kao zainteresirano radno tijelo. U ime predstavnika predlagatelja uvodno izlaganje o Prijedlogu Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije podnijela je gospođa Vesna Žulj, v.d. ravnateljica u MInistarstvu pravosuđa. … [[Govornik se ne razumije.]] na početku svog izlaganja kako su već u više navrata pokušali izraditi zadovoljavajući prijedlog zakona od kojih su neki i prošli proceduru Vlade, ali zbog određenih pravnih dvojbi nisu bili u konačnici doneseni. Temeljna tendencija prijedloga zakona je rješavanje otvorenih pitanje, uređenja vlasničkopravnih odnosa na građevinskom zemljištu koje u postupku pretvorbe i privatizacije nije procijenjeno u vrijednost društvenog kapitala društvenih poduzeća, odnosno trgovačkih društava. Procjenjuje se kako je u kampovima, nije procijenjeno cirka 22 milijona zemljišta, dok se sveukupna površina zemljišta koja nije prilikom pretvorbe i privatizacije unešena u društveni kapital pravnih subjekata procjenjuje na 100 milijona metara kvadratnih. Ovim prijedlogom zakona definiraju se pojmovi turističkog i neprocijenjenog građevinskog zemljišta, zatim uređuju se titulari vlasništva nad zemljištem, posebno na zemljištu kampovima i posebno na zemljištu na kojem su izgrađeni hoteli i turistička naselja. Također se određuju i titulari vlasništva, odnosno suvlasništva, a vezano uz opseg procjene vrijednosti društvenog kapitala u postupku pretvorbe zemljišta i građevina. Uređuju se pitanja koncesija gdje su predviđeni omjeri da 60% naknade za koncesije pripada Republici Hrvatskoj, 40% jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave na čijem se području nalaze kampovi. Također se regulira i pitanje razvrgnuća suvlasničke zajednice između Republike Hrvatske i trgovačkog društva. Vlada će ujedno osnovati poseban Fond za razvoj turističke infrastrukture i turističke resorne osnove, do čijeg će se osnivanja sredstva naknade za koncesiju uplaćivati u proračun Republike Hrvatske. Uređuje se i pitanje preostalog turističkog zemljišta na kojem je društveno poduzeće imalo pravo korištenja upravljanja, raspolaganja, a koje nije procijenjeno u vrijednost društvenog kapitala, a sada postaje vlasništvo jedinica lokalne samouprave na čijem se području nalazi, kao i činjenica da jedinica lokalne samouprave ne mogu otuđiti zemljište, osim iznimno prodati ga trgovačkom društvu ako je to nužno za redovnu uporabu građevine. Utvrđuje se i pravo kao i uvjet za naturalni povrat oduzetog zemljišta prijašnjim vlasnicima koji su pravodobno podnijeli zahtjev za povrat. Predstavnica predlagatelja, gospođa Vesna Žulj osvrnula se u svojem izlaganju na dopis Hrvatske udruge poslodavaca, udruge ugostiteljstva i turizma ističući podataka koji je formirana radna skupina koju čine predstavnici Ministarstva turizma i Ministarstva pravosuđa koji će razmotriti sve primjedbe i sugestije od zainteresiranih strana. Činjenica je da je prijedlog tek u prvom čitanju, te je zajednička težnja svih da se donese uistinu djelotvoran i efikasan zakon. U raspravi članova odbora istaknuli su potrebu donošenja zakona u cilju definiranja vlasničkopravnog statusa neprocijenjenog turističkog i ostalog građevinskog zemljišta u toku pretvorbe i privatizacije. Kako se radi o zemljištu na najatraktivnijim lokacijama koje se koristi bez naknade, reguliranjem pravnog statusa tog zemljišta ostvaruju se mogućnosti investicijskih aktivnosti u cilju daljnjeg razvoja hrvatskog turizma. Zatraženo je da predlagatelj preispita sukladno s prijedlogom zakona sa Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, Zakon o koncesijama, te da se skrate rokovi definirani člankom 29. i 36. prijedloga zakona. Izneseno je mišljenje da se izmijeni članak 15. zakona na način da se naknada od koncesije dijeli tako da jedna trećina pripadne Republici Hrvatskoj, jedna trećina općini i gradu i jedna trećina jedinici područne (regionalne) samouprave na čijem se području nalazi zemljište. Na temelju provedene rasprave Odbor za turizam Hrvatskog sabora većinom je glasova 5 za, 3 suzdržana odlučio prihvatiti Prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu u neprocijenjenom postupke pretvorbe i privatizacije. I drugo, sve primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi upućuju se predlagatelju radi pripreme i izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi predlagatelji, kolegice i kolege. Pred nama je zaista važan zakon. Radi se o jednom od onih zakona koji bi trebali sanirati neke stvari koje su se dogodile u pretvorbi i privatizaciji, koje nisu bile dobre. Pri tome valja naravno imati na umu da je dio problema nastao iz činjenice da je država dala uputu da se zemljište ne unosi uvijek u procjenu kod pretvorbe i privatizacije i da je time kumovala ovom lošem stanju kojem danas imamo. Procjene o zemljištu koje je predmet ovog zakona su različite i dosežu čak i do 600 tisuća kvadratnog metara, dakle riječ je o velikom nacionalnom bogatstvu. I dobro je da se problem riješi. Već dugo tražimo da se to uredi i evo sada je pred nama zakon. Nažalost, iako je zakon potreban, iako treba urediti pitanja, nije dobro da on izgleda ovako kao što izgleda i moram priznati da sam razočaran da ovakav tekst zakona izlazi iz Ministarstva pravosuđa. Naime, ovaj se zakon kosi s nekim elementarnim pravnim načelima s jedne strane i s druge strane prepoznajem zapravo rukopis jednog drugog ministarstva u ovom zakonu i nadam se da će Ministarstvo pravosuđa uzeti dirigentsku palicu i promijeniti one stvari koje zaista ne samo da neće riješiti problem, nego će dovesti do novih problema upravo zbog loše pravne regulative. Da krenem redom. Govori se o definiciji turističkog i ostalog građevinskog zemljišta, pri čemu treba biti svjestan da to nije jedino rep iz privatizacije i pretvorbe i da nema razloga da se i druge nekretnine ne urede na neki sličan način. Drugo, ako gledamo u članku 2. o čemu se radi. Zapravo govori se u stavku 2. ne govori se u kojem trenutku se smatra zemljište turističkim po kojem trenutku. Da li po onome kome je namjena određena u trenutku pretvorbe i privatizacije ili u trenutku sada stupanja zakona na snagu? Dakle to je nešto što treba apsolutno urediti. U članku 4. govori se kako to zemljište uživa status od interesa Republike Hrvatske uživa posebnu zaštitu prema Ustavu to je ograničenje prava vlasništva. Dakle, trebat će predvidjeti i neku naknadu u tome za takvu regulativu. Ima i nekih elemenata koji su protivne Ustavu, naprosto su protivne Ustavu. Evo malo samo ako može. Iz razloga jer država nema jednak status kao suvlasnik, kao drugi suvlasnik. U članku 7. se govori o razvrgavanju suvlasničke zajednice, na način da Hrvatska isplati drugom suvlasniku tržišnu vrijednost, pri čemu je ona ta koja određuje način i procjenu. I tu će se uvesti sporovi za koje sam siguran da će trajati desetljećima i da zakon s toga aspekta neće ostvariti svrhu jer će naprosto biti spor oko toga kako se utvrđuje ta naknada. I da li je moguće da ako imamo dvije ugovorne strane, jedna utvrđuje jednostranu naknadu i nudi je drugoj strani. Imamo nadalje članak 14. u kojemu Vlada određuje naravno najpovoljnijeg ponuditelja i ministar turizma sklapa ugovor. Nisam siguran da je to najfunkcionalnije rješenje. To bi trebalo vjerojatno razmotriti s toga aspekta. Nadalje, kada se dijeli koncesija, prema članku 15. vidljivo je da je došlo do jednog političkog dogovora, neću reći oligarhija, ali pojedinih faktora državne razine i lokalne razine da će se podijeliti ovako ili onako prihod sa aspekta koncesije, odnosno prodaje. Problem je u tome što se tu uvodi nejednak tretman u odnosu na onu drugu imovinu iz pretvorbe i privatizacije koja je prodana i imovine koja se utržila. Zašto je baš takav politički dogovor sačinjen? O tome bi se dalo razgovarati, ali takav je kakav je. Ali onda kada je već lokalna zajednica dobila neke novce, onda se postavlja pitanje zašto joj se nameće ograničenje kako da je troši, zato jer svu drugu imovinu, pa i onu koju je dobila po različitim osnovama i prodajom nema takvo ograničenje. I pitanje je da li je baš nužno da se stavlja takvo ograničenje lokalnoj samoupravi? Isto tako prestanak koncesije zbog javnog interesa. Bit će zanimljivo vidjeti tko će ga utvrditi, koliki će sporovi izaći iz toga kada Republika Hrvatska kaže da joj javni interes da raskine ugovor. Nadalje, postoje nedefinirani termini koji će isto tako izazvati probleme. U članku 18. se govori o tome da će trgovačko društvo steći će pravo vlasništva i građevine ispod. Da li je to stjecanje ex nunc ili ex tunc? Dakle to je ozbiljni pravni problem. Ja osobno mislim da je od početka vlasnik, barem ovako kako je navedeno. Ali ono što je posebno neprovedivo, da će postati vlasnik tlocrtne površine. Dakle, to se kosi sa elementarnim načelima vlasničkog i zemljišnog, knjižnog prava. Kako ćete iz jedne velike parcele izrezati jedan mali komad, čak i po pravilima koje postoje, koje je ova država propisala. Nije moguće to napraviti kada je manja površina. Postoje ograničenja kod parcelacija i to naprosto neće biti provedivo. Osim toga da ne govorim da se zaista kosi sa načelom ... [[Govornik se ne razumije.]] i da ovo što ovdje piše je ozbiljna povreda građanskog prava. U članku 19. se govori o procjeni dijela zemljišne čestice. Dakle, tu je isti problem. Isto je formulacija, steći će pravo vlasništvo procijenjenog zemljišta. Dakle, odlukom upravnog tijela što je protivno konvenciji inače i to odlukom upravnog tijela se na ovakav način ne bi trebalo stjecati zemljište. U članku 21. je opet predviđen mrtvi kapital za lokalnu samoupravu jer se kaže da jedinice lokalne samouprave ne može otuđiti ni na drugi način raspolagati stečenim zemljištem osim što može dati Republici Hrvatskoj, može otuđiti što je isto pitanje racionalnosti. Zamislite ako lokalna samouprava želi neki "joint venture" ili ako želi podići kredit ili bilo što po ovoj odredbi je to za lokalnu samoupravu naprosto mrtvi kapital i to nije dobro. Moglo bi se još dalje redom ići. I postavlja se naravno pitanje koje je suštinsko a to je ako se već ide u sanaciju povreda iz pretvorbe i privatizacije da li se to radi na dobar način jer recimo kampovi. Oni koji su imali kampove koristili su ih koliko godina za badava i ne predviđa se koliko vidim nikakva naknada za ono što je netko 19, 18 ili 17 godina koristio zemljište velike vrijednosti i to je ozbiljni politički problem jer se ispostavlja da Republika Hrvatska ne brine o svojoj imovini i da je dopustila da netko 10, 15 ili 18 godina koristi poljoprivredno zemljište, pardon građevinsko zemljište, kampove a da za to ne plati Republici Hrvatskoj nikakvu naknadu. To je politički problem, to je ekonomski problem i u vrijeme kada Republika Hrvatska ima ozbiljne ekonomske probleme ovakvo rješenje je zapravo odricanje u ime privatnog interesa i morali bi razmisliti o rješenju u kojem Republika Hrvatska dobije pravičnu naknadu za besplatno korištenje, do sada besplatno korištenje kampova i drugog zemljišta. Isto tako, u članku 32. se otvaraju ozbiljni ustavno-pravni problemi vezano za režim onog zemljišta gdje su podneseni zahtjevi za povrat temeljem Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Tu će doći do konflikta normi ovog zakona i zakona koji uređuje osnovnu materiju. I očekujem da će se i ovdje pojaviti ozbiljni ne samo sudski sporovi u redovnom sudovanju nego i sporovi ustavno-pravne naravi. Da zaključim, načelno ovakav zakon treba i podržavam u ime kluba SDP-a odluku da se zakonu pristupi. Međutim, rješenja koja su ovdje nisu dobra ni sa ekonomskog stanovišta što se tiče interesa Republike Hrvatske jer se opet nedosljedno rješava pitanje, opet se nekima pogoduje, nekima se sankcionira po onom parafraziranog načela "tko je jamio jamio" se naprosto žmiri nad činjenicom da je netko hrvatsku imovinu koristio dvadesetak godina a da za to ne plaća ništa. I kažem, pravno tehnička rješenja su vrlo loša i otvorit će brojne praktične probleme i otvorit će brojne sporove koji će u konačnici spriječiti da se svrha zakona ostvari onako kako bi to trebalo. Jednom riječju, preporuka ministarstvu. Neka Ministarstvo pravosuđa uzme ovaj zakon u svoje ruke, neka ne bude "ghost rider" kao što bi to reklo iza ovog zakona i neka materiju uredi sukladno načelima prava a ne sukladno načelima nekih interesa koji ne vode računa o pravnim zasadama. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospođa Dubravka Šuica.
Ispravila bih netočan navod gospodina Josipovića koji je kazao da se inače lokalnoj zajednici ne ograničava namjena sredstava što je ovim zakonom člankom 15. predviđeno. Upravo onaj novac koji se zaradio iz prodaje stanarskih prava je ograničen baš za u stambene fondove, tako da nije točno da ne postoji situacija gdje je ograničeno trošenje novaca na lokalnim razinama.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Prijedlog zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije. Mi smatramo da je ovaj zakon nužno donijeti što hitnije i što prije kako zbog zaštite općih društvenih i državnih dobara, jednako tako i radi omogućavanja daljnjeg djelovanja razvoja i investicija trgovačkih društava u području turističke i ugostiteljske djelatnosti. Pitanje neriješenih vlasničko-pravnih odnosa i vlasničko-pravnog statusa zemljišta koje nije procijenjeno u temeljni kapital prilikom pretvorbe društvenih poduzeća datira još iz vremena donošenja Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća i Zakona o privatizaciji, dakle iz ranih devedesetih godina prošlog stoljeća. Naime, Zakonom o pretvorbi društvenih poduzeća iz 91. utvrđen je način pretvorbe društvenih sredstava u sredstva s poznatim titularom vlasništva i to tako da je razlika aktive i pasive poduzeća činila društveni kapital a u aktivu je ulazilo i sve zemljište za koje se moglo dokazati pravo vlasništva odnosno pravo korištenja, upravljanja i raspolaganja. Taj je zakon trebao stvoriti temelj za daljnju privatizaciju. No, dogodilo se u dosta slučajeva a čuli smo tu kako je to kolega prethodno rekao da je i država kumovala ovom lošem stanju ali ja bih rekla ovako. U slučajevima na području gdje se radilo o pretvorbi trgovačkih društava turističke i ugostiteljske djelatnosti je zaista tada bio zaključak Ministarstva turizma a na tragu strategije razvoja hrvatskog turizma koji je rekao da u politici gospodarenja turističkim prostorom se polazi od načela da se građevinsko zemljište u društvenom vlasništvu na kojem su izgrađeni turistički kapaciteti ne bi prodavalo već bi se isključivo davalo u koncesiju. S tim u vezi zemljište se u postupku privatizacije izuzima iz procjene vrijednosti društvenog poduzeća i u skladu s tim načelima politike koncesija u turizmu potrebno je iznijeti, doraditi i donijeti odgovarajuću zakonsku regulativu. Dakle, stanje je loše jer to gotovo 18 godina nije riješeno, ali ja se sada pitam bi li bilo još lošije ili bi opet bilo govora o tome tko je jamio jamio da se tada procijenilo i po tadašnjim cijenama po kojima su se privatizirala ta zemljišta u jednom dijelu, da su najvrjedniji državni resursi u području, turističkom području, sada nečije vlasništvo po toj cijeni. Odbor za turizam 2000. godine zaključkom je obvezao Vladu na prijedlog zakona koji će riješit ovo pitanje. U međuvremenu je stupio na snagu i Zakon o privatizaciji, Zakon o vlasništvu i drugim stalnim pravima, Zakon o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine, koji svi sadržavaju odredbe o rješavanju vlasničkog statusa neprocijenjenih nekretnina, ali koje se u praksi nije do kraja primjenjivalo zbog nedorečenosti, kolizije, odnosno različite sudske prakse i upravnih tijela. Naime, članak 47. Zakona o privatizaciji jasno je odredio da sve neprocijenjene dionice, udjeli stvari i prava postaju vlasništvo Hrvatskoga fonda za privatizaciju, naravno ako to ne utječe na tehnološku cjelinu i na djelovanje toga trgovačkoga društva, ali zbog nedonošenja niza podzakonskih propisa ovaj članak Zakona o privatizaciji u praksi se nije provodio. Članak 390. Zakona o vlasništvu također je rekao i utvrdio iznimke od prava stjecanja vlasništva pretvorbom upravljanja, korištenja i raspolaganja u slučaju neprocijenjenih nekretnina i rekao je da će se to utvrditi donošenjem posebnoga zakona. Izmjenama Zakona o vlasništvu jasno je definirano koje nekretnine mogu postati vlasništvo pretvorenoga trgovačkog društva, dakle samo one čija je vrijednost procijenjena u kapital društva i koje su iskazane u rješenju o iskazu kapitala. Ja moram reći da je to bilo određeno i prije izmjena i dopuna Zakona o vlasništvu, ali je činjenica da zbog nekih pravnih shvaćanja, pravnih teoretičara se događalo u praksi drugačije, pa je teorijom univerzalne sukcesije koja je sugerirana i sudovima, zapravo došlo do niza nezakonitih uknjižbi. Također, Zakon o vlasništvu riješio je i odnos pretvorbe i denacionalizacije gdje je jasno rekao da se vlasništvo pretvorbom prava upravljanja, korištenja i raspolaganja može steći pod uvjetom da nije u sukobu s pravima na kojima u bivšim društvenim stvarima pripadaju prava drugim osobama na temelju propisa o denacionalizaciji. I na kraju, govorim malo o povijesti zato što je dugo vrijeme rješavanja ovoga pitanja, dakle i 2002. klub IDS-a uputio je u saborsku proceduru jedan prijedlog zakona, ali on tada nije prihvaćen od strane koalicijske Vlade jer se reklo da se ne može izmjenom Zakona o privatizaciji riješiti ovaj problem, već se nalaže i ide prema tome da se to riješi jednim posebnim zakonom. Evo, upravo danas je taj i takav posebni zakon ovdje pred nama. U praksi se, kao što sam rekla, nažalost dogodilo još nešto gore. Ne samo da je ostao neriješen vlasničko-pravni status, ne samo da su pojedina trgovačka društva godinama koristila te resurse bez ikakve naknade, što bi isto trebalo riješiti, dogodilo se još gore, da je došlo do jednog cijelog niza nezakonitih uknjižbi na području pojedinih sudova u Hrvatskoj. I to upravo stoga, kao što sam rekla, što su iz pojedinih pravničkih krugova dolazile sugestije da se to upravo tako rješava po načelu teorije univerzalne sukcesije, što znači da je pretvoreno u novo trgovačko društvo, pretvoreno vlasnik svega onoga što je ikada bilo u režimu prava korištenja, upravljanja ili raspolaganja bivšeg poduzeća. Ponavljam, to je danas rezultiralo stotinama tisuća kvadratnih metara nezakonito uknjiženoga vlasništva koje su neki subjekti stekli bez da su za to i lipu i kunu platili Hrvatskoj državi. Događa se nešto što je još gore, a da se zbog, ja bih rekla, prepucavanja između državnih institucija o tome čiji je posao to ispravljati, zbog juristeraja oko nadležnosti obzirom na upis kulture u zemljišnim knjigama i katastru, tumači da se više ništa ne može poduzeti, umjesto da se upregnu sve pravne snage, sva pamet i da se nađe način da se državi Hrvatskoj i hrvatskom narodu vrati ono što mu je oteto. Dakle, današnja situacija je sljedeća. Ako uzmemo u obzir neprocijenjeno zemljište u kampovima to je oko 22 milijuna kuna kvadratnih metara, to je nekom drugom računicom otprilike vrijednost od 30 milijardi kuna, da ne govorimo o drugom neprocijenjenom građevinskom zemljištu izvan kampova, ali i iznad turističkih područja, jer u pripremi ovog zakona se došlo do podataka da neprocijenjeno građevinsko zemljište nije samo u području jadranske obale, samo u turističkim područjima, već da i u slučaju pretvorbe društvenih poduzeća u unutrašnjosti u krugovima tvornica je također ostalo neprocijenjenoga građevinskog zemljišta. Stoga ponavljam, nužno je donijeti ovaj zakon. Ovaj zakon, ja se ne bih složila sa kolegom Josipovićem da su svi pravni instituti, sve što je ovim zakonom riješeno da je loše. Ono će svakako trebat određenu doradu i zato je danas ovo prvo čitanje da mi svi sa svojim sugestijama pomognemo da u drugom čitanju dobijemo jedan kvalitetan tekst zakona. Dakle, ovaj zakon definira pojam turističkoga zemljišta kao zemljišta koje nije procijenjeno u vrijednosti kapitala, a za koje je dokumentima prostornog uređenja utvrđeno da su oni namijenjeni ugostiteljskoj turističkoj namjeni, definira pojam ostaloga građevinskog zemljišta u smislu ovoga zakona, definira pojam trgovačkog društva da se zna da je to ono društvo koje je nastalo danas, koje je nastalo pretvorbom društvenog poduzeća u području ugostiteljske turističke djelatnosti. Ovaj zakon utvrđuje turističko zemljište kao dobro od interesa za Republiku Hrvatsku i kao dobro koje uživa njezinu posebnu zaštitu. To je dobro i sva ograničenja o kojima smo čuli da nisu dobra, ja držim da su ona upravo ovako kako su stipulirana dobra. Zašto? Zato što se radi o najvrjednijim državnim resursima i zato što takva rješenja ostaju na tragu koncepcije da se to zemljište ne rasprodaje, već da ono ostaje u državnom vlasništvo, odnosno u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, a da se ono koristi na način da se daje u koncesiju ili da se daje pravo građenja. Nije ništa loše u tome da država kaže da će dio toga zemljišta prenijet u vlasništvo jedinica lokalne samouprave, ali neće prenijet u vlasništvo jedinica lokalne samouprave da bi one to prodavale, da bi se na tome zarađivao novac, a da to ne bi ostalo u turističke svrhe, dakle ovim se zakonom kaže država će to prenijet u vlasništvo lokalnih jedinica, ali će one to koristit isključivo u svrhu turizma, dakle dat će koncesiju ili će dati pravo građenja sukladno protorno-planskoj dokumentaciji. Jednako tako određuje se da će se novac koji je dobiven bilo od koncesijske naknade, bilo od naknade za pravo građenja koristiti isključivo u svrhu poticanja i razvoja turističke djelatnosti i da će se iz njega graditi turistička infrastruktura. To također ima logike. Ono što mi i ja evo držim dvojbenim o čemu bi se moglo razmisliti, a to je o odredbi članka 15. koji stipulira da će se osnovati poseban fond za razvoj turističke infrastrukture i turističke resursne osnove. Dvojimo da obzirom na, evo upravo namjeru Vlade da pretrese sve fondove, agencije, zavode itd. pitanje je je li nužno osnivati posebni fond koji onda zahtijeva svoju upravljačku strukturu, sredstva za rad, prostor za rad? Da li je to nužno? Jer mislimo da bi trebalo razmisliti da li se u svrhu turizma ta sredstva mogu koristiti jednostavno preko pozicije, proračunske pozicije Ministarstva turizma. Naravno kao što sam rekla, ovaj zakon je u prvom čitanju. Niz je instituta koji su dobro postavljeni na tragu koncepta onoga i razloga onih zbog kojih ovo zemljište i nije procijenjeno početkom '90.-ih godina. Naravno da institute koji su predviđeni se može dograditi, pogotovo u dijelu parcelacije gdje je nedorečeno za neke postupke kojima je određen rok, recimo za parcelaciju gdje se nalaže rok jedinicama lokalne samouprave i turističkim društvima. Nema predviđene posljedice što ako u određenom roku ne parceliraju ove čestice, a u sljedećem članku je utvrđena posljedica i sankcija ako te čestice se ne utvrde pred tijelom za imovinsko-pravne poslove, ne utvrdi vlasništvo i nositelj vlasništva da će onda to postat državno vlasništvo. Tu posljedicu bi trebalo ugraditi i u prethodni članak o parcelaciji. Također je bilo rečeno da su neke dvojbene, ustavno dvojbene odredbe, poglavito u konfliktu normi u odnosu na bivše reguliranje prava bivših vlasnika na ovom zemljištu. Naravno, te odredbe se također mogu razgradit, ali držimo da se ne zadire u različito rješenje u odnosu na Zakon o naknadi, već se samo u ovom zakonu kao lex specialis određuje i precizira pitanje privedenosti namjene nekad oduzetih nekretnina koje su sada u postupku vraćanja po Zakonu o naknadi i u svim uvjetima i pod svim uvjetima koje propisuje Zakon o naknadi za oduzetu imovinu. Evo još jedanputa, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava prijedlog ovoga zakona i sugerira predlagatelju da sve primjedbe koje su iznijete sasluša i da ih pokuša ugraditi do 2. čitanja. Hvala.
Hvala. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, predstavnici hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Pred nama je jedan vrlo značajan zakon, zakon koji ima za cilj pokriti jednu izrazito štetnu pravnu prazninu koju imamo u ovom području. Prigovor koji smo dobili sa terena od naših kolega u gradovima, općinama i županijama, priobalnim posebno jeste da nažalost nisu konzultirani u pripremi teksta prijedloga zakona, što nije dobro i svakako treba nastojati korigirati to do drugoga čitanja. Kolegice i kolege, ako sam jučer kod poreza na vozila, plovila i zrakoplove upotrijebio izraz ementaler, onda danas bih govorio o podgrupi super ementaler. Vidjet ćete zašto. Naime, pravna praznina omogućila je da se godinama i godinama ovi najljepši tereni koriste bez ikakve naknade, bez ijedne jedine lipe koja bi ušla u državni, županijski ili lokalni proračun. Kolegice i kolege, ja vas pozivam da budemo strpljivi, da pokušamo napravit jednu malu simulaciju, da ne podcijenimo značaj ovog zakona. Stotina milijuna četvornih metara zemljišta, o tome danas raspravljamo, stotinu milijuna. Da smo uspjeli naplatiti naknadu za koncesiju barem 1 euro po metru kvadratnom u proteklih 18, 19 godina bili bi, što mislite koliko ubrali? 2 milijarde eura, ili prevedeno na hrvatski 15 milijardi kuna. Kolegice i kolege, što bi predsjednica Vlade danas dala da joj netko nepovratno na stol stavi 15 milijardi kuna? Što mi ministar Šuker napravio da mu netko na stol stavi nepovratno 15 milijardi kuna? No kolegice i kolege, time priči nije kraj. Ova pravna praznina nažalost onemogućila je zbog nepostojanja nositelja vlasništva da se vrše investicije, da se popravi kvaliteta ponude od smještajnih, sportsko-rekreativnih, ugostiteljskih i drugih sadržaja. Kolegice i kolege, budimo iskreni ne radi se o 15 milijardi kuna. Taj broj zbog ove druge štete moramo množiti sa faktorom barem 5, 10, pa i daleko više. I dolazimo do iznosa od preko stotinu milijardi kuna u 20 godina. Kolegice i kolege to je iznos cjelokupnog hrvatskog proračuna. Kolegice i kolege, radi se samo o jednom zakonu kojeg ja svrstavam u grupu ementaler zakona i jednom jedinom zakonu, a takvih ima jako puno. Vidite kamo je novac odlazio, odnosno nije dolazio i zbog čega nije dolazio. Sad možemo si postaviti pitanje zašto je ovaj zakon bio u nečijoj ladici toliko godina? To je dobro pitanje. To se odnosi na sve vlade u međuvremenu koje je Hrvatska imala. Da ne misli netko da ovdje prozivam samo ovu Vladu. Kolegice i kolege, ovaj je zakon evo utrpan u grupu nazovimo ih antirecesijskih zakona, jasno bez ikakve osnove se on našao ovdje danas u ovoj grupi, jer ovdje se ne radi o krivici i recesiji koja je krenula iz Sjeverne Amerike i Europe. Ovdje se kolegice radi o krivici znate koga? Južne Amerike i Afrike. Naime tamo se proizvodi kava, a mješavina tih dviju kava je najvrjednija i najbolja, najkvalitetnija kava koja se prodaje. Mi ćemo u Hrvatskom saboru tek prekosutra imati obvezu plaćanja kave. Do sad su naše kave bile besplatne, međutim. Molim vas. Znate što mislim reći. Niste iz svog džepa plaćali kad vam je netko dolazio u goste, nego. Molim vas. U klubu ste naručili i na klubu ste dobili. Molim vas. Kolegice i kolege, za razliku od nas to je nebitno, vidjet ćete zbog ovog što ću reći dalje. Međutim, u nekim hrvatskim državnim institucijama, u nekim fondovima kave nisu nikada bile besplatne, za neke se plaćalo i do 50 tisuća eura. I nakon što ste dobro platili tu vrijednu i kvalitetnu kavu, onda ste bili zaštićeni, dobili ste anđela čuvara koji vas je godinama štitio od daljnjih nameta. I ti ljubitelji kave dakako nisu marili za ove štete koje su proizašle iz posljedica nepostojanje pravne regulative u ovom području. To je kolegice i kolege zločin. To je zločin. Dakle ponovit ću još jednom, ogromna šteta koju samo u simulaciji koju sam vam prikazao iznosi preko stotinu milijardi kuna. Glede samoga zakona, bit ću vrlo kratak, jer je kolega Josipović pravne aspekte vrlo detaljno obrazložio i mogu samo reći predlagateljima da i klub HNS-a ima iste primjedbe koje smo čuli vezane uz članak 11., članak 15., članak 28., članak 23., vezano uz Fond za razvoj turističke infrastrukture, vezano uz članak 36., moramo reći dakle ona klasična hrvatska priča, kolegica Lovrin je već upozorila na dio tih nelogičnosti gdje se kaže da će se provedbeni akti donijeti u roku od 6 mjeseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Međutim ti provedbeni akti nužni su za radnje iz članka 21. i 27. ovog zakona, a za to je predviđeno također 6 mjeseci. Prema tome, dajmo pokušajmo se potruditi da do drugog čitanja ispravimo niz nelogičnosti. Ovaj je zakon potreban Hrvatskoj, ovaj je zakon jako potreban Hrvatskoj, ali ne u ovom obliku.
Hvala. Imamo ispravke. Gospodin Damir Kajin, prvi.
Odustajem. Reći ću u diskusiji sve. Neću.
Hvala. Gospođa Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo poštovani kolega Dorić u ime svoga kluba, kluba HNS-a, rekao je neistinu u svojoj raspravi, pa evo dužna sam da reagiram i da ispravim. A to je da u Hrvatskom saboru u kafićima se ne plaća kava. I to nije točno kolega Dorić. U kafićima, u Saboru se plaća kava i svi zastupnici koji smo tu u Hrvatskom saboru, a ja sam bila i službenik od '95. godine, uvijek se je kava plaćala u kafićima. Oslobođeni plaćanja su bili odbori i kabineti predsjednika iz tog razloga što je takva domena posla, jer primaju stranke. To je točno, ali i klubovi. Ali kolega Dorić vi ste drugi mandat ovdje u Saboru i pa valjda ste popili jedanput kavu na račun svog džepa, a ne na račun svog kluba. Hvala lijepa.
Hvala.Gospodin Krešimir Gulić, ispravak.
Evo ispravio bih netočan navod kolege Dorića koji je rekao da se u Saboru, da se pije besplatna kava. Kolega, evo mene osobno jučer čitamo na portalima da saborski zastupnici više neće piti besplatnu kavu ni čitati novine besplatno. Ja u ovih godinu i pol nisam popio ni jednu besplatnu kavu, niti sam pročitao besplatne novine. To dobivaju klubovi, a mi saborski zastupnici svoje kave, svoje novine, svoj gablec i svoj parking uredno plaćamo. Prosim vas da evo ne širimo neistine javnost, onda se ne čudimo kad novine pišu o tome, a mi to sami govorimo. Hvala.
Ispravak, gospodin Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče, ispravit ću netočan navod kolege Dorića gdje je ustvrdio da saborski zastupnici piju besplatnu kavu u Saboru i da je dosta toga. Naime nikada nismo popili besplatnu kavu, uvijek smo svoju kavu platili i svoj sok smo platili u Hrvatskom saboru i nikada nije bilo besplatnih narudžbi koje bi plaćao netko treći i ne daj Bože hrvatski građani. Okarakterizirali smo zajedno sa hrvatskim medijima od strane vas, vašega kluba HNS-a da pijemo besplatno, da imamo sve besplatno. Čuli ste i sami i parkiranje i sve ostalo. Vaš klub HNS-a puno bi trebao drukčije brinuti o vašim kadrovima. Kao što je Mesić rekao da je gangster nad gangsterima vaš gospodin Radimir Čačić. Vjerojatno je gospodin predsjednik u pravu.
Nemojmo. Pustimo što je tko rekao neka on govori. Ne moramo mi ponavljati. I drugo. Još imamo jedan ispravak, budimo strpljivi. Gospodin Anđelko Mihalić.
Pa gospodine predsjedniče. Evo ja sam htio reći sve ovo što su rekli moji prethodnici, ali nema smisla ponavljati i za gospodinom Đakićem i za gospodinom Gulićem. Naime, to je stvarno točno i ta fama oko toga restorana ovdje u Saboru itd. sve što smo do danas barem godine koje sam ovdje, popio platio sam isto kao i u onoj firmi gdje sam radio prije, općini bilo gdje i drugdje. O restoranu tome pišu novine. Ja sam očekivao da je to restoran kao u Esplanadi. Nije. Najobičniji restoran, kao svaki restoran kao u malo boljoj tvornici. Nisam htio reći menza. Vele menza. Ako se ukine ići ćemo negdje van. A i ovo sa garažom. Ja sam danas došao prvi puta sa svojim vozilom. Milim da je dosta za saborske zastupnike i podcjenjivanje i ponižavaju da moraj desetak kilometara ostavljati automobile i voziti se ovdje baš kao kada smo bili studenti. Hvala lijepo.
Hvala.
A to je najviše zbog toga, jer evo vidite kao što je gospodin Dorić danas govorio on je svjestan da nije govorio istinu.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Turizam je nedvojbeno jedna od najvažnijih gospodarskih grana Republike Hrvatske. Ovaj zakonski prijedlog donosi pozitiva iskorak u daljnjem razvoju toga sektora i to kroz stvaranje kvalitetnijih uvjeta poslovanja subjekata koji se bave tom djelatnošću. Naime, jedno od najsloženijih pitanja koje je do sada opterećivalo turizam i mučilo hotele ali i kampove je svakako pitanje turističkog zemljišta, odnosno njegov vlasnički status. Nerijetko je riječ o zemljištu na najatraktivnijim lokacijama koje hotelske tvrtke i vlasnici kampova za sada koriste bez ikakve naknade. Prema procjenama u pitanju je čak 100 milijuna kvadratnih metara, od toga samo u kampovima u kapital društva nije procijenjeno i uneseno više od 22 milijuna kvadratnih metara takvog zemljišta. Ostalo je zemljište na kojem su izgrađena turistička naselja i hoteli bez rješavanja toga složenog pitanja ne može se očekivati razvoj turizma, budući da je upravo sređeno vlasničko stanje preduvjet obnovi i proširenju postojećih hotelskih kapaciteta i kampova. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci podržavamo donošenje ovog zakona i to iz više razloga. Privi je što 18 godina nije riješeno pitanje vlasništva nad najboljim turističkim zemljište. Što 18 godina nitko ne ubire naknadu za korištenje zemljišta, a kojeg vidimo da ima čak preko 22 milijuna kvadrata na kojima se prostiru kampovi. I ono što je još važnije, država godišnje gubi preko milijardu kuna, što znači da u proteklih 18 godina je država izgubila iz svog proračuna ili nije ubrala a imala je mogućnosti, preko 10-ak milijardi kuna. U raspravi o rebalansu čuli smo da je cilj rebalansa i povećati prihode proračuna, a ne samo smanjiti rashode. I to upravo tamo gdje novi porez nije dodatno opterećenje. Po nama zahvatiti treba tamo gdje se ima zahvatiti što, a to je upravo ovo područje o kojem sada govorimo, jer vidimo da smo propustili prihodovati preko desetke milijardi kuna u proteklih 18 godina, što znači da evo i po broju kvadrata koji se koriste u kampovima, prihodovati se može sigurno svake godine preko jedne milijarde. Još 2004. godine održana je rasprava saborskog Odbora za turizam na temu "Problemi i moguće rješavanje vlasničko-pravnog statusa tzv. turističkog zemljišta u postupku pretvorbe koje nije ušlo u temelj kapitala trgovačkih društava u sektoru turizma". I tada u raspravi su sudjelovali stručnjaci iz različitih područja, kao i predstavnici ministarstava, predstavnici društava iz područja turizma. Ovo spominjem jer je već tada ukazano na postojeće probleme, kao i na moguća rješenja istih. I danas se moramo složiti da status predmetnog zemljišta koje nije procijenjeno u temeljni kapital društva, a koje društvo posjeduje, što znači da sa njime gospodari, nije riješeno. Od takvog statusa nemaju koristi niti lokalna samouprava niti država. A trgovačka društva koja ga posjeduju onemogućena su da u njega ulaže, odnosno da pridonose gospodarskom razvoju. Razvoj turizma kao izuzetno važne gospodarske grane omogućio bi se rješavanjem ovih problema, ali i plaćanjem naknade za ovo zemljište osigurao bi se veliki ili dobar iznos prihoda u državnom proračunu. Neizvjesnost oko vlasništva i korištenje tih nekretnina, onemogućuje investicijska ulaganja kao i sklapanje pravnih poslova, vezano za korištenje toga zemljišta. Sve to navedeno onemogućuje unapređenje kvalitete turističkog proizvoda. Vjerujemo da ovo neodrživo stanje u razvojnom smislu se ipak počinje rješavati, te je kroz ove odredbe ovog zakona se utvrđuju titulari vlasništva, utvrđuje se koncesija, odnosno naknade za koncesiju i rješava se niz drugih problema koje do sada nisu bili riješeni. Ovim odredbama otklanja se pravni vakuum i postavlja se pravna sigurnost u korištenju nekretnina, što znači da se otvara mogućnost investicijske aktivnosti nad turističkim zemljištem. Reguliranje statusa takvog zemljišta, vrlo je složen pravni problem, kojeg je potrebno regulirati ne samo zbog sigurnosti dosadašnjih korisnika, već i interesa građana Republike Hrvatske. Naime, rješavanje toga pitanja omogućit će i realizaciju naknade koju bi hotelijeri trebali plaćati, odnosno vlasnici kampova za zemljišta na kojem su smješteni. Kako do sada to nije bio slučaj, država je pretrpjela kao što sam i ranije istakao dosta veliku štetu. S druge pak strane, niti korisnici tog područja ne mogu biti zadovoljni takvim stanjem. Naročito je to izraženo kod kampova budući da je definiranje vlasništva zemljišta preduvjet za rad i razvoj te je bez njega teško očekivati ulaganje i gradnju u smjeru poboljšanja kvalitete ponude kao ishođenje dozvola potrebnih za rad i legalizaciju postojećih objekata te novu kategorizaciju kampova. Tako neriješen status tog turističkog zemljišta stvara pravnu nesigurnost te onemogućuje razvoj turističkih proizvoda a ponegdje nažalost dovodi i do konfliktnih situacija. Sve to plaši i potencijalne ulagače u turizam u Hrvatskoj. No isto tako je važno istaknuti da je interes građana ove zemlje da svoje najatraktivnije zemljište što je dugoročnije i bolje iskoriste a ne da ostvare jednokratnu dobit prodajući ga. Ovim zakonskim prijedlogom osigurava se zaštita turističkog zemljišta kao i zemljišta od interesa za Republiku Hrvatsku i to što se tiče stjecanja vlasništva, raspolaganja i njegovo korištenje. Smatramo da je zakon razvojno usmjeren i da će Vlada svojim odlukama odnosno uredbama kao što smo čuli urediti kriterije, mjerila i uvjete vezano za davanje koncesije i time omogućiti dodatno ulaganje u sektor turizma. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke pozdravlja i podržava donošenje ovog zakona na kojeg se dugo čekalo. Vjerujemo da će ovaj zakonski prijedlog omogućiti kvalitetnijim investitorima da ulažu u hrvatski turizam i dalje razvijaju ponudu ali isto tako i zaštititi interes hrvatskih građana u smislu dugoročnog korištenja tog najatraktivnijeg zemljišta. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Jasno je da to pitanje treba već jednom riješiti. Još tamo 97. pred 12 godina IDS je prvi puta predlagao da se to pitanje tzv. turističkog zemljišta stavi ad acta. Istina je i ono što je rekla gospođa Lovrin, predlagali smo mi to i koalicionoj Vladi ali ni tada te 2002. i nakon toga nije bilo spremnosti riješiti jedno usuđujem se reći za hrvatski turizam ali ja bih rekao i za dignitet ove zemlje jedno od ključnih pitanja. Ono za čime ja osobno žalim što se vjerojatno to pitanje neće riješiti ni ove 2009. godine. Pitanje je da li će biti vrijeme. Siguran sam da nitko od tih tajkuna to turističko zemljište neće početi plaćati u ovoj godini nego tek eventualno 2010. ako da i tada. Za razliku od rukopisa kako je rekao gospodin Josipović nekih drugih ministarstava a ne Ministarstva pravosuđa ja u ovom zakonu vidim ruku i nekih hrvatskih tajkuna. Ja ne vidim problem u dogovoru između kako je profesor Josipović rekao državne i lokalne oligarhije već vidim problem u dogovoru između državne i tajkunske oligarhije. O čemu mi danas govorimo? Mi danas govorimo znači o turističkom zemljištu koje nije ušlo u temeljni kapital pretvorenih turističkih kuća. Međutim, ista sudbina tiče se i mnogih poljoprivrednih sustava. Znači, ni tamo ono poljoprivredno zemljište koje poljoprivredni veliki ti kombinati koriste bez kune naknade nije ušlo u njihov temeljni kapital. Pojedinci u ovoj zemlji su koristili, pojedinci koriste stotine hektara tzv. turističkog zemljišta i razumljivo kako to zna često biti u Republici Hrvatskoj oni koji imaju nikome ništa ne plaćaju. Ono, znači to turističko zemljište kao što smo čuli nalazi se dozvolite mi da to tako zaključim na najatraktivnijim lokacijama u Hrvatskoj, znači uz more, na moru. Vrijednost tog zemljišta usuđujem se reći je neprocjenjiva, korist od tog zemljišta za neke pojedince je evidentna a Hrvatska država je rentu od te zemlje prepustila svojim tajkunima. Vi u ovoj državi morate gradu, općini platiti svaki kvadratni metar za štand, recimo na nekoj ulici, na nekom trgu ali stotinu hektara na primjer turističkog zemljišta vi niste do sada morali platiti nikome i tako 15 puta uzastopce. Lako je da naši tajkunu, lako, nije lako ali ajde recimo tako lako da nisu nikome ništa plaćali ali su se oni i knjižili na tu zemlju i to jasno treba osporiti. Čovjek si normalno postavlja pitanje gdje je tu pravda, gdje je tu poštenje, gdje je tu državni interes, gdje je tu jednom riječju uopće razum. Na primjer, za jedan štand u Poreču 4, 5 kvadratnih metara ako ga uopće možete dobiti morate vi platiti za jednu sezonu, ovdje je gospodin Memedi može biti svjedok, najmanje 10 tisuća eura a ako u tom istom Poreču koristite stotinu hektara kampa recimo u Koversadi ili u Lanterni, ili u Kaželi dole kraj Pule u Medulinu vi niste dužni platiti nikome ništa. E to je to poštenje na taj hrvatski način i tu praksu sigurno treba osporiti. IDS je uspio osporiti uknjižbe svim hotelskim tvrtkama u Istri od Rapca preko Anite, Arenaturista, TDR-u smo samo u Rovinju osporili 200 hektara i još nekih stotinjak u Vrsaru. Osporili smo uknjižbe Rivijeri, Plavoj laguni itd. Zbog svega toga mi smo imali ne malo problema, zbog toga su neki tajkuni pojavili se na izborima, prethodno su jasno angažirali i neke medije, ima novaca zašto ne bi. Zbog toga jedan častan sudac gospodin Radolović gotovo da nije prošao za suca Ustavnog suda u ovom parlamentu, čak bih rekao da tada kada smo o njemu glasali protiv njega nije bila većina nego opozicija. I to isto tako valja znati. Što treba riješiti ovaj zakon? Prvo, koje će učešće u svemu tome biti građana, općina, županije, države. Drugo, to zemljišta treba hitno staviti u funkciju da se na njemu nešto može graditi. Pozdravljam evo ovaj dogovor od jučer predsjednika države i predsjednice Vlade da se u funkciju stavljaju i vojni objekti. Treće, općine, gradovi i županije trebaju nešto i zaraditi na tome jer je to zemljište, to je potrebno naglasiti, do 93. bilo njihovo i bilo bi najpoštenije to zemljište vratiti našim općinama odnosno gradovima. Četvrto, renta za korištenje ne smije biti takva da uništi hotelsko društvo ili poljoprivrednika ali isto tako se slažem da ona mora biti strogo namjenska za turističko uređenje grada, izgradnju neke ceste, infrastrukture pa i bolnice, zašto ne, kanalizacije itd. i pravo prvenstva jasno da trebaju imati postojeće tvrtke koje koriste to zemljište. Ako u Hrvatskoj imamo negdje oko 22 milijuna kvadratnih metara zemljišta u kampovima plus recimo netko kaže do 100 tisuća milijuna kvadratnih metara oko hotela itd., ja osobno procjenjujem da godišnje najmanje gubimo između 200 i 500 milijuna kuna. Sigurno ona računica od 15 milijardi kuna je pretjerivanje, ali gubimo najmanje između 200 i 500 milijuna kuna. U Hrvatskoj recimo za pomoć općinama, gradovima država izdvaja 5,3 milijarde kuna godišnje. Ja ne znam koliko od toga dobije Istra, vjerojatno ništa, stoga bih vas zamolio da to zemljište ostavite na dispoziciju lokalnoj samoupravi. Neka se digne ruke od njega, u četiri, pet godina može se sagraditi opću bolnicu u Puli ili izgraditi sve ceste u Istri. To zemljište, i to treba reći, nije opremala država niti su to zemljište opremali novi vlasnici koji su budzašto dobili hotelske sustave već radnici u tim sustavima, turističke tvrtke odnosno bivše općine i red bi bio da se njima novac i vrati, npr. kroz neke socijalne programe, bolnice itd. To bi bilo pošteno, ali od toga neće biti ništa. Sam zakon omogućit će i 2009. da naši tajkuni prođu, a da nikome ne moraju platiti niti jedne kune, znači i 2009. poklonit ćemo tajkunima između 200 i 500 milijuna kuna, usuđujem se reći onim istarskim negdje 40 do 50% tog novca. Nitko mi ne može reći da se recimo tim novcem ne financiraju ekipe na vlasti. Zastupnici, ne zastupnici nego klubovi zastupnika ne mogu dobiti novaca, ni kavu, ni parking, ni karticu, nitko nema telefon itd., najmanju otpremninu, ali neki novinari dobivaju do 2 milijuna kuna, ali vlast nekome s druge strane svjesno prepušta između 200 i 500 milijuna kuna. A slažem se sa kolegama zastupnicima da ne treba rušiti dignitet Sabora, jer što je Sabor slabiji Vlada tj. izvršna vlast će biti jača, što je Sabor slabiji mediji su jedina mjera vrijednosti i vjerodostojnosti. Oni su češće u pravu možda mi ovdje u ovome Domu, ali ni oni nisu uvijek u pravu. Ali sada pustimo to da ne otvaramo polemiku te vrste. U deset godina mi smo znači tajkunima poklonili, darovali, Istrijani bi rekli šenkali najmanje milijardu, do milijardu i pol kuna samo kroz to besplatno zemljište. Ja tvrdim da to nije slučajno, tajkuni su sigurno izdašno financirali u pluralu ekipe na vlasti, protiv IDS-a su vodili kampanje, ništa zato. Ali što je bit? Sve hotelske kuće na Jadranu, a koje su privatizirane nisu državi donijele ni približno novaca koliko je država kroz neplaćanje turističkog zemljišta ostavila tim tajkunima, odnosno tim hotelskim i poljoprivrednim kućama. Znači, imamo podcijenjenu privatizaciju plus korištenje zemljišta bez jedne kune i toj praksi bi trebalo stati na kraj, jer što je previše, previše je, to jednostavno nije fer. Ista stvar je rekoh i sa poljoprivrednim zemljištem. Za tih recimo jednu do jedne i pol milijarde kuna kroz deset godina mi smo mogli imati sagrađen tunel "Učku", onaj željeznički ili mogli smo izgraditi desetak trajekata za povezivanje kopna sa otocima, mogli smo sagraditi tri opće bolnice gdje bi radilo gotovo 3000 ljudi. Mogli smo sagraditi 50 km autocesta pod uvjetom da se cijene za gradnju određuju po cijenama iz 2003., ne 2009. Mogli smo sagraditi 3, 4 do 5 tankera i na taj način recimo spasiti od stečaja jedan "3. Maj", a s druge strane vidimo da nam novac curi na sve moguće načine kroz takvu jednu formu potpomaganja onih koji u ovoj zemlji imaju najviše. Ono što je interesantno to su ove neke odredbe, članak 6. turističko zemljište u kampovima čija vrijednost u cijelosti nije procijenjena u društvenom kapitalu u postupku pretvorbe odnosno privatizacije vlasništvo je Republike Hrvatske. Zatim, turističko zemljište odnosno građevina u kampovima čija vrijednost je u dijelu procijenjena društvenom kapitalu u postupku pretvorbe odnosno privatizacije u suvlasništvu je Republike Hrvatske, trgovačkog društva u idealnim dijelovima, razmjerno veličini procijenjenog i neprocijenjenog zemljišta i građevina. Međutim, ja bih ovdje postavio kao jedno posebno pitanje što je sa instalacija, bilo onim cestovnim, bilo plinskim, bilo za vodu, bilo za struju. To je ono što vrijedi u nekome kampu. Jedan wc ili jedan bazen, neka si ga drže, to ništa zapravo ni ne vrijedi, ali ova infrastruktura koja je pod zemljom to je ono što diže kvalitetu ovome kampu ili cijenu. Suvlasnička zajednica iz članka 6. stavka 2. ovog zakona razvrgava se na način da Republika Hrvatska isplati drugom suvlasniku tržnu vrijednost njegova suvlasničkog dijela. Ja bih ovdje molio da se ubaci jedna odredba da netko ove naše tajkune, vlasnike tih sustava, upita ili priupita pa kako ste vi gospodo došli do prvog milijuna eura da ste mogli kupiti jedan "Jadran turist" … [[Govornik se ne razumije.]] ili dole turističko poduzeće "Arena turist" ili tome slično. Trgovačko društvo u članku 8., koncesionar plaća Republici Hrvatskoj naknadu za koncesiju za njegov suvlasnički dio. Šta bi to trebalo značiti da ćemo još plaćati i njima zato što koriste tuđe? Članak 15., naknada za koncesiju dijeli se na način da 60% pripada Republici Hrvatskoj, a preostalih 40% jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave, što će reći da bi onda 60% novaca trebalo ići Republici Hrvatskoj, 20% gradu, općini gdje je taj kamp, turističko zemljište, a 20% županiji. Mi u IDS-u predlažemo da taj omjer bude trećina, trećina, trećina, jer bi to zasigurno bilo i najpoštenije i da su ti novci strogo namjenski. Članak 19., 18. ako je u postupku pretvorbe, odnosno privatizacije u vrijednosti društvenog kapitala društvenog poduzeća procijenjena građevina i dio zemljišne čestice na kojoj je izgrađena građevina u postupku pretvorbe nije formirana posebna zemljišna čestica procijenjenog zemljišta trgovačko društvo steći će pravo vlasništva procijenjenog zemljišta i građevina. To je kao da su pisali naši tajkuni da ih sada ne imenujem. I pošto je sada crveno, još jedanput za kraj, to pitanje treba regulirati, zakon treba što je moguće prije stupiti na snagu, zemljište jedino tako možemo staviti zemljište u funkciju da se konačno nešto počne tamo graditi. Na cijeloj jadranskoj obali u zadnjih 15, 20 godina nije sagrađeno od temelja do krova 10 novih hotela, pustimo ove adaptacije, rekonstrukcije, 10 hotela nije sagrađeno, što je upozoravajuće i treba početi od ove godine ili iduće uprihodovati tih 300, 400, 500 milijuna kuna, a najpoštenije bi bilo kad bi se to vratilo lokalnoj samoupravi.
Hvala. U 10,54 je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Ima jedan ispravak, Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče pa ispravit ću niz netočnosti, jedan netočan navod koji govori o tome da se danas povlađuje tajkunima u kupovini zemljišta po jeftinoj cijeni pa se onda to kao poljoprivredno zemljište pretvara u građevinsko. Naime, ta mogućnost je bila u vašim rukama kada ste u Barbarigi i Dragonjeri tako napravili i kada ste kao predsjednik Skupštine Istarske županije potraživanje od tajkuna za vilu Valentin pretvorili u 10 tisuća kvadrata zemljišta poljoprivrednoga pa onda svojim amandmanom kao predsjednik skupštine to pretvorili u građevinsko zemljište. Tu postoje sumnje u povlađivanje tajkunima i u pribavljanju materijalnih sredstava. [[Pljesak.]]
Hvala. Dame i gospodo zastupnici, sada ćemo glasovati o zaključenim točkama dnevnog reda, potom prelazimo na pojedinačnu raspravu i završit ćemo ovu pojedinačnu raspravu o ovoj točci dnevnog reda, vraćamo se dakle na nju i sutra bi preostalo glasovanje o rebalansu, amandmanima i vjerojatno o ovoj točci dnevnog reda da je uputimo u drugo čitanje. Dame i gospodo zastupnici zakon, Prijedlog Zakona o posebnom porezu na plaće, mirovine i druge primitke, sa konačnim prijedlogom zakona ćemo glasovati sutra budući da Vlada ima svoj amandman o kojem ćemo dakle raspraviti i sutra glasovati. Prema tome, ostaje nastavak ove točke dnevnog reda, glasovanje o njoj i ovoj koju sam sad rekao i o rebalansu proračuna sutra u 9 i 30 sati, pa mislim da bi bilo dobro da to počnemo ranije kako bi ranije i završili, jer ipak je ovo izvanredna sjednica i naravno svi bez obzira želimo se uputiti malo u mirniji recimo prostor. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom o točki dnevnog reda koju smo danas, o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu. Prva u ovoj pojedinačnoj raspravi, gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođe.
Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, gospođe i gospari zastupnici, gospodine državni tajniče. Evo želim izraziti svoje zadovoljstvo što je ovaj zakon konačno došao na dnevni red. Čuli smo jutros da se radi o 22 milijuna kvadrata najmanje koji pokrivaju autokampove i oko 100 milijuna kvadrata koji pokrivaju ostalo turističko zemljište. Očito je da ovaj zakon definira pojam turističkog zemljišta, da je definiran pojam trgovačkog društva i tu se radi očito o velikim iznosima, ne samo u zemljištu, nego i u vrijednosti.
Molim vas malo mira.
Očito je da je sukladno nekim člancima ovog zakona ovo dobro od interesa Republike Hrvatske i da ono uživa posebnu zaštitu. Međutim činjenica je da financijske efekte od ovog zakona vjerojatno nećemo u ovoj godini uspjeti vidjeti u ovom proračunu, ali u slijedećoj sigurno. I stoga bih ja predložila, kao što i jesam već na Odboru za turizam nekoliko ubrzanja, a što je i državni tajnik u svom uvodnom izlaganju kazao da će napraviti. To se prije svega odnosi na članak 36. u kojemu se kaže da će Vlada Republike Hrvatske u roku 6 mjeseci od dana stupanja zakona na snagu donijeti sve provedbene akte, odnosno one tri uredbe o kojima govori. Smatram da je predug period od 6 mjeseci jer onda bi se to, posebice što idemo u drugo čitanje, znači ovaj bi rok trebalo definitivno smanjiti. Drugo, također imam dvije primjedbe koje može biti da imaju neko … [[Govornica udaljena od mikrofona, ne razumije se.]] obrazloženje. Čini mi se da je godinu dana dug period za podnošenje zahtjeva za koncesiju državi, a hoteli 6 mjeseci lokalnoj upravi i samoupravi. Ne znam zbog čega je ostavljen tako dugi rok za podnošenje molbe za koncesiju. Vjerujem da se i tu može smanjiti rok, ako bi se došlo do tih sredstava. Jer ovdje smo čuli, a i sama postavljam pitanje. Zbog čega se ovo vrijedno zemljište svih ovih godina moglo besplatno koristiti? Kada već ne idemo retrogradno u naplatu, onda bar ovo što je ispred nas mislim da možemo smanjiti rokove. Definitivno je tu problem što se do sada ovim zemljištem nije moglo raspolagati, nije se moglo investirati, nisu se mogli dizati hipotekarni krediti. Definitivno to treba riješiti. Međutim znamo i svjesni smo i poznato je hrvatskoj javnosti da su se dogodile mnoge nezakonite uknjižbe, upravo zbog ovog nesređenog stanja, pa i na dubrovačkom području. I vjerujem da će ovaj zakon bitno unaprijediti to stanje. I da će se ovo nesređeno stanje riješiti. Imam još jednu primjedbu, gospodine državni tajniče a odnosi se na ovu redovnu uporabu građevine. Meni se čini obzirom da imam iskustva s time u lokalnoj samoupravi da bi ovu redovnu uporabu građevine trebalo nekako precizirati. Jer je ostavljeno jedinicama lokalne samouprave da ne mogu otuđiti niti raspolagati zemljištem, osim kada se radi iznimno o redovnoj uporabi. Znači tu je ostavljen jedan prostor za moguće zlouporabe i manipulacije. Stoga smatram da ovu redovnu uporabu treba precizirati kako u lokalnoj samoupravi ne bi bilo dvojbi što to znači redovna uporaba građevine. Isto tako kada se govori o ovoj tržišnoj cijeni, vjerujem da bi tu tržišnu cijenu bi također trebalo nekako precizirati. Mi znamo kako se određuje tržišna cijena u lokalnoj samoupravi, vještačenjem i postoje parametri. Međutim, čini mi se da ovdje obzirom da će Vlada, odnosno Republika Hrvatska određivati tržišnu cijenu, a govori se o razvrgavanju ove suvlasničke zajednice, kada je moguće da više od polovice ima u trgovačkom društvo. Tada oni imaju pravo koliko sam razumjela dokup sukladno članku 7. Možda da bi ovu tržišnu vrijednost, odnosno tržišnu cijenu također trebalo ne mislim nominalno precizirati, ali precizirati tko nju i na koji način određuje. Evo to bi bile neke primjedbe koje smatram da bi se do drugog čitanja mogle ispraviti. I kako bi smo osnovna moja intencija i moje rasprave da se što prije dođe do financijskih efekata od ovog zakona kada smo već toliko godina morali čekati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada je na redu uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Kolegice i kolege. Ja apsolutno podržavam donošenje ovog zakona. Mislim da je prijedlog zakona dat u prvom čitanju. Sada za prvo čitanje dobar temelj za raspravu, eventualne dopune, pogotovo što se ovom problematikom već duže vremena bavim. I s vremena definicije prostora dok sam još bio predsjednik vladinog savjeta za prostorno uređenje države. I u tom smislu mogu svakako pohvaliti napore koji su ovim prijedlogom zakona pokazane. Ono što mi se čini bitnim i zapravo ishodišnim za ovaj zakon, to je pitanje sređivanja stanja. Sređivanja jednog stanja koje je nedefinirano, traje već dugo vremena i koje je kao takovo koči sve moguće razvojne projekte i ne dozvoljava da se određeni prihodi državni i jedinicama lokalne samouprave i regionalne uprave ostvare. 23.07.1991. godine je datum od kojega čitava priča kreće, dakle zatečeno stanje što u zakonu piše, a neki kolege zastupnici valjda to nisu registrirali. Dakle, od toga datuma se kreće sa svim onim na što se ovaj zakon odnosi. Ono što zatičemo u prostoru toga datuma, te namjene, postaje predmet našeg interesa. Svakome je važno ustanoviti titular privatnog vlasništva, ali važno je istaknuti upravo dimenziju koju su neki kolege ili propustili ili na drugačiji način komentirali. To je tih sto milijuna četvornih, ne sto tisuća kao što je rekao jedan kolega, nego sto milijuna metara četvornih zemljišta, odnosno 10 hektara koje bi mogli procijeniti u jednoj prosječnoj cijeni od 100 eura. Recimo ona ima jednu vrijednost od 10 milijardi eura potencijala koje bi se nakon usvajanja ovog zakona moglo pokrenuti na ovaj ili onaj način kao jedna investicijska baza za sve ono što se na tom zemljištu može događati i što u krajnjem slučaju ulazi u vrijednost kapitala nekog trgovačkog društva. Ta vrijednost po ovom zakonu predlaže se na određeni način, da bude na različite načine tretirana. I to je da se najprije ustanovi koja je površina zemljišta, turističkog zemljišta ona koja omogućava redovnu uporabu zemljišta. Drugo je pravo na direktnu koncesiju na određeni način, da onaj tko se tu već nalazi ima prioritetno pravo stjecanja koncesije. A treća je stvar onaj element vrijednosti zemljišta koji ostaje izvan toga i koji se distribuira jedinicama lokalne samouprave i koji se kao vrijednost onda raspoređuje na 60% državi i 40% jedinicama lokalne samouprave i regionalne uprave na jednaki način, piše u članku broj 15. Dakle, nije istina da ide samo jedinicama lokalne samouprave nego ide i na županijskoj razini na jednaki dio kao i ovima temeljem toga. Međutim, što je bitno pri tome? Da država tih svojih 60% ne zadržava kao dio svog vlastitog proračuna koji će se koristiti na neke druge načine, nego je država obavezna to transferirati u jedan fond iz kojega će se financirati razvoj buduće infrastrukture turističke infrastrukture na tom području. Dakle, prednost toga zemljišta ona i ostaje i nadalje u okvirima korištenja, odnosno u korist jedinicama lokalne samouprave, odnosno samog terena, a ne države. Naravno da u tom smislu treba aktivirati taj fond čim prije, da bi mogao biti aktivan i da novci ne bi slučajno bježali na neke druge strane mada se i postavlja pitanje isplativosti osnivanja jednog zasebnog fonda kao kontrole tog kapitala koji bi se alimentirao iz rješenja danas nedefiniranog stanja nakon pretvorbe i privatizacije ili bi to bilo dovoljno da se nađe na jednom posebnom računu Ministarstva gospodarstva, Ministarstva turizma već ne znam kojeg, nekog računa koji već postoji samo koji bi imao podstavku isključivo za tu svrhu da novci ne bi išli na različitu stranu. Govoreći o tome na što bi se taj novac trošio moram spomenuti jedan izričaj iz zakona koji govori o turističkim resursnim osnovama. Ne mogu odoliti a da to ne komentiram jer je to toliko jezično ne baš sasvim jasno, mada sam našao utemeljenje toga u definiciji čime se Ministarstvo turizma bavi ali to su ovako neke moguće i jezične rasprave ali nisu samo jezične rasprave jer iza jezika ipak stoji neki sadržaj iza svake riječi koja je a u ovom slučaju se resursi i osnovi na određeni način međusobno bore za pravo prvenstva. Da bi ovaj zakon krenuo punim jedrima, naravno imamo još nešto vremena ovo je prvo čitanje, bit će drugo čitanje ako bude potreba, ne vidim razloga da ne bi bilo i više ali vjerujem da se kroz drugo čitanje sve to skupa može završiti. Važno je istaknuti da njegova funkcija neće biti prava dok se ne donesu barem tri uredbe koje to prate a to je što je kolegica Dubravka Šuica kazala, to je pitanje redovne uporabe šta redovna uporaba znači, šta se pod tim podrazumijeva i mislim da pravorijek za tu definiciju ipak treba doći iz Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva zato što i tu postoje određene različitosti u tumačenju što je to zemljište pod objektom, je li to ono na čemu, ona površina kontakta između građevine i terena ili je to vertikalna projekcija kuće na teren ali isto tako i onoga svega što omogućava redovnu uporabu to je pristupa do objekata a najviše od svega zato što će potrošiti veliki dio zemljišta a to je pitanje parkinga koje prema Zakonu o prostornom planiranju mora biti riješeno na samoj građevinskoj parceli, onaj koji gradi mora na svojoj parceli riješiti probleme parkirališta. Dakle, jesu li parkirališne površine isto površine u okviru termina redovne uporabe. Mislim da je definicija redovne uporabe vrlo osjetljiva i da njoj treba posvetiti dovoljno pozornosti da bi mogla u praksi biti primijenjena bez ikakvih dvojbi. Isto tako je pitanje definicije tržišne cijene iako smo u raspravi zaključili da pitanje tržišne cijene Ministarstvo financija u zadnje vrijeme vrlo dobro regulira, ali naravno osim države i pojedinih privatnih odnosno pravnih subjekata ne vidim u državi nekoga trećeg tko bi mogao definirati pitanje cijene, tako one opservacije u odnosu da će država sebi u korist raditi na štetu nekog drugoga to ne vidim tako neki problem i drugačiju mogućnost rješavanja bez obzira koliko to pravno stalo ili ne. Naravno da je pitanje političke volje i pitanje procjene koliko ide u fond ovako, koliko ide jedinicama lokalne samouprave. No treba kazati da je trebalo imati političke volje i snage se uhvatiti u koštac sa rješavanjem problema koji zaostaju iz vremena privatizacije i pretvorbe i uzeti metlu u ruke i čistiti za nekim drugima koji su to propustili riješiti. Zato u svakom slučaju dajem podršku ovom prijedlogu zakona u prvom čitanju i predlažem da sve ono što smo predložili kroz rasprave i na sjednici odbora i ovako budu uvrštene za drugo čitanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče. Kolega Rošin evo spomenuli ste da je netko možda krivo ili pogrešno baratao iznosom od 100 tisuća kvadratnih metara. Točno je da je 100 milijuna kvadratnih metara zemljišta ostalo neprocijenjeno u temeljenom kapitalu ali ja sam govorila još o nečemu gorem, o stotinama tisuća kvadratnh metara koje su nezakonito uknjižene kao vlasništvo trgovačkih društava koje su nastale pretvorbom. Nažalost, to se neće riješiti i ne može riješiti ovim zakonom jer zakon ne može retroaktivno djelovati ali kako se radi o nezakonitim uknjižbama po već postojećim zakonima, dakle to se može i mora riješiti da bi ovaj zakon polučio efekte. Prije toga Državno odvjetništvo zajedno sa Hrvatskim fondom za privatizaciju mora učiniti reviziju svih uknjižbi pretvorenih turističkih trgovačkih društava i osporiti bilo ... [[Govornica se ne razumije.]] tužbom ako nisu istekli rokovi ili vlasničkim tužbama da bi to zemljište vratilo a da bi se onda na njega primijenio ovaj zakon. O tome smo govorili ali tu je danas bilo govora i o nenaplaćenim naknadama za korištenje toga zemljišta pa je i ugledni pravnik kolega Josipović govorio o tome kako bi to trebalo naplatiti ali i on vjerojatno sam zna da ne postoji institut doli bogaćenja bez osnove. To je obvezno pravni institut koji podliježe zastari. Dakle, možda da je koalicijska Vlada pred niz godina pa i ova i one prije nešto poduzele onda se s tog osnova nešto i moglo namiriti, bojim se da danas uz najbolju volju samo unatrag nekoliko godina. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Kolegice Rošin, ne osporavam ništa to što ste rekli. Rekli ste sve točno i ja mislim to isto što ste kazali. Moja napomena se odnosila a nisam htio spominjati ime zastupnika koji je to kazao. Ja sam htio ispraviti samo kolegu Kajina koji je rekao da se radi o 100 tisuća milijuna. Ja sam samo htio tu jednu brojku kazati, vjerojatno je to lapsus lingue bio ali sam smatrao potrebnim istaknuti da se radi o 100 milijuna, o tome je riječ. Ali znate šta je? Puno toga se kaže što se zapravo i ne pročita. U zakonu piše jer su nekako rasprave opće a ne da se pročita zakon pa se komentira posebno pojedine članke. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Dino Kozlevac. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Dalje je na redu uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici. Odmah da kažem da smatram da je Vlada u dobroj vjeri predložila Zakon o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu, ali kad to kažem htio bih od Vlade čuti odgovore zašto sada. Zašto sada i to na izvanrednoj sjednici i u kriznim vremenima nakon skoro 20 godina? Drugo, htio bih da Vlada kaže zašto nema precizno utvrđenih kvantifikacija tog zemljišta kad smo u ime Vlade ovdje dobili nekoliko puta izjave da se u Hrvatskoj sređuje vlasništvo u zemljišnim knjigama. Treće, htio bih da se u ovom postupku primjenjuje principijelno ili razrješava problem principijelno. Zašto je država '90.-tih godina odustala ili zabranila ili omela da se tzv. turističko zemljište, ali prvenstveno mislim građevinsko zemljište, koje se u pravilu nalazi na obali ne provode u postupku pretvorbe i privatizacije i ne prodaju se, a sada su se stekli uvjeti da se to učini. Što je promijenilo stajalište, mogao bih reći, iste stranke? Valjalo bi na to dobiti odgovor. Drugo što bih htio posebno naglasiti, postoji građevinsko zemljište i postoje prane osobe koje su se pretvorile, privatizirale i privatizirale i dio zemljišta na kojem su izgrađeni ti objekti. Zašto ne bismo koristili isti princip s time da bih htio da se u svakom od članaka ovdje, a to su članak 19., 20. i 26. gdje se navodi recimo u članku 18., trgovačko društvo steći će pravo vlasništva građevine i zemljišta ispod građevine, da se u tim člancima izričito navede steći će ili kupit će vlasništvo naplatnim putem, dakle uz cijenu koja je tržišna i da ta cijena bude tržišno utvrđena po principima kako se inače utvrđuje tržišna vrijednost u času kad stječu pravo vlasništva. Dakle, kad stječu? Stječu ga onda kad dobiju tabularnu ispravu za upis u zemljišne knjige, odnosno kad ga upišu u zemljišne knjige. Sad je pravno pitanje kako je moguće steći vlasništvo na temelju upravnog akta odnosno parcelacije. Dakle, najprije bi država morala steći vlasništvo jer ne može prenijeti više nego što ga sama ima, a drugim riječima to znači da bismo mi najprije morali identificirati zemljište pa ga nacionalizirati ili reći da će se vlasništvo steći na temelju Zakona o pretvorbi i privatizaciji, ili jedno ili drugo. Ako je na temelju Zakona o pretvorbi i privatizaciji, postoji problem kad stječu pravo vlasništva, jer su do tada imali sadržaje prava vlasništva, dakle imali su raspolaganje, upravljanje i korištenje kako se to sada kaže, a zapravo je raspolaganje i korištenje. U toj verziji država će gubiti jako puno na cijeni, a to nije dozvoljeno. To nije dozvoljeno ni sa socijalnog aspekta, ni sa pravnog aspekta i neodgovorno je prema budućnosti generacija koje dolaze. Mislim da bismo trebali, a vrijeme nam daje priliku jer se ne može sutra provesti ovaj zakon, mora se identificirati svaka čestica i svaka čestica mora se razraditi u parcelacionom elaboratu bez obzira je li tvrtka koja se privatizirala upisala i čak platila dio čestice na kojoj leži građevine. Zato što ovdje ljudi koji su već raspravljali znaju da se u parcelaciji ne može koristiti načelo rimskog prava superficio solo cedit, da samo dobije vlasništvo zemlje na kojoj leže temelji građevina, nego mora biti osigurano i za korištenje te čestice, a tu već postoje i urbanistički i građevinski standardi koji govore o izgrađenosti parcele. Dakle, neće se moći brzo postići efekti ovog zakona. On će trajati najmanje, prema predloženom zakonu da je efikasan 100%, godinu dana dok se zakoni razrade u uredbama itd., a još nekoliko godina dok građevinski, geodetski i urbanistički lobi ne napravi sve te parcelacije i dok se ne ovjeri. Dakle, osigurat ćemo posao nekim strukama. Dakle, moje zalaganje je dobro došao zakon apsolutno, problem se mora riješiti, ali mislim da nije vrijeme kad se rješava i da nismo kvantificirali niti uočili sve posljedice koje će ovaj zakon izazvati, pa i one što je najvažnije uočiti kolike su negativne posljedice. Nešto od negativnih posljedica sam i spomenuo. Naravno, pozitivni efekti se mogu očekivati kad se stekne pravo vlasništva turističkog zemljišta, poduzeća, firmi itd., kampova, ali to pozitivno može biti samo za njih, a ne za društvo. Ako bi iskoristili stjecanje prava vlasništva da u parcelaciji iskoriste mogućnost da izgrađenost parcele povećaju, tada mi bismo se borili da se prostor zaštiti, a kroz ovaj zakon ćemo omogućiti vjerojatno da se prostor prenapuči. Jedan od posljedica je moguć. I još nešto što bih htio posebno naglasiti pitanje je povrata zemljišta koje je bilo nacionalizirano za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. U toj verziji mi radimo nešto što čini mi se nećemo izravno reći. Kompliciramo ljudima ostvarivanje tog prava. Dakle verbalno, retorički mi smo za uspostavljanje, restauraciju pravde i pravičnosti itd., a onda kad osjetimo da tu postoji interes nekog lobija ili možemo čak interes trenutne vlasti i Vlade, onda to derogiramo novim zakonom. Mlađi zakon je uvijek na snazi i vrijedi prije starog zakona ako rješava istu stvar. Prema tome, podupirem pokušaj Vlade da prijedlogom zakona o rješavanju ovog turističkog zemljišta, građevinskog zemljišta u krajnjem slučaju riješimo problem, ali morali bismo imati vrlo dobro izrađene podloge, kvantifikaciju i broj subjekata koji će iz ovoga izići za dvije godine. Dakle, ne možemo žuriti jer je zadaća države da ima precizne evidencije kad je riječ o građevinskom zemljištu, to nije sporno i kad je riječ o raspolaganju tog građevinskog zemljišta koje i sam zakon kaže da država ima poseban interes i taj poseban interes, gospodine predstavniče Vlade morali bi navesti u čemu se sastoji, u ograničenju vlasništva. Jer će u parcelaciji se to naznačiti da li je to odslužnost prolaza, da li je to ne znam što mislite, ali to bi trebalo navesti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo 2 replike. Prvo je uvaženi zastupnik Antun Vujić. Izvolite.
Uvaženi kolega Leko, vi zapravo ste pozdravili potrebu donošenja jednoga zakona koji bi regulirao ta pitanja. U međuvremenu ste toliko argumenata naveli da to nije ovaj zakon, da zapravo ja se vama obraćam na sljedeći način da li je ispravno ovo što ja mislim, a to je da ovakav zakon ne samo da nije potreban, nego da je i štetan. On zapravo mijenja socijalne, ekonomske, globalne odnose na jednoj od temeljnih stvari, a to je na pitanju vlasništva koje je zapravo javno dobro. I ovako ići u taj zakon, a da prvo, da sa prodajom bez pripreme da se ne zna koliko je toga, da se ne zna koja je cijena toga je oprostite, vrlo čudno. To dakle nije ozbiljan rad i nije ozbiljan trenutak da se u takav zakon ide. Drugo, nevjerojatno je da se ne ide najprije da se utvrdi koliko je čega gdje da bi se to plaćalo. Umjesto dakle da utjeramo plaćanje onoga što se ne plaća od toga turističkog zemljišta pa da dobijemo nekakvu da kažem podlogu i za naše mišljenje o tome koliko što vrijedi. Mi dakle idemo sa zakonom gdje potpuno preskačemo sve ovo što je bilo ranije rečeno, pa zapravo dug onih koji ga koriste. Zato je ovaj zakon zapravo budući da se on direktno naslanja na privatizacijske zakone koji su rodili aferama, nešto što povezuje državnu, lokalnu i tajkunsku oligarhiju u jednu da tako kažem kombinaciju koja je prepoznata u ovom društvu kao krajnja šteta. I dozvolite samo još jednu stvar, kada se god spominje pitanje titulara, ja imam dobro sjećanje, onda je to da tako kažem u nekom trenutku kada se kani nešto opljačkati. Molim vas lijepo, ne znam kako pravnici shvaćaju pojam titulara, ali nije titular samo pravno pitanje. Titular, ako vi mislite da titulara nema, to ne znači da nema vlasništva. Vlasništvo je država, ono je javno, a ovo je zapravo nešto što upravo da tako kažem likvidira jedno javno dobro. Hvala lijepa.
Vrijeme. Hvala lijepa. I druga replika, uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Želim replicirati kolegi Leki na konstataciji korištenja tog zemljišta, preizgrađenost itd. Kolega Leko, mislim da se ovdje radi o dvije različite stvari, kruškama i jabukama ili praskama, kako god hoćete. Pitanje korištenja jednog zemljišta je pitanje Zakona o prostornom planiranju i svih onih planova koji temeljen tog Zakona o prostornom planiranju proizlaze. Prema tome, ne može se na jednome zemljištu dogoditi ništa što prostornim planom nije predviđeno. A hoće li netko mijenjati prostorne planove? Prostorne planove mijenja lokalna sredina prema svojim potrebama i sagledavanju svojih razvojnih putova. Dakle, ovim zakonom se ne omogućava izgradnja na tom zemljištu. Ovim zakonom se omogućava realizacija samo onoga što je prostornim planom već do sada predviđeno jer su svi prostorni planovi trebali biti napravljeni. I u tom smislu, ako ovaj zakon nije riješio sve, riješio je barem jedan dio, veliki dio problema i otvara mogućnost da se problemi rješavaju, što samim tim znači da tko nije riješio sve da ne znači da mora istodobno riješit sve, nego otvara mogućnost, rješava neke probleme pred kojima smo zatvarali oči i nismo ih rješavali, ovo pokušava riješit.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Rošin, znam ja postupak mijenjanja prostornih i urbanističkih planova, ali ja ću reći ovako, na vašu repliku rekao bih znam ja nas. Znam ja nas. Prema tome, interes je ovdje lobija u zakonu vrlo precizno utvrđen. Od lobija mogu staviti čak i vlast zato što je trenutna vlast može imati vrlo uzak interes da će promijeniti bilo PUP, bilo DUP, bilo što od urbanističkih planova, u interesu ili pod pritiskom jakog igrača na njegovom području. I to se događa. A zadaća države je da to onemogući, a ne da omogući kroz donošenje takvih zakona, ostvarivanje vrlo, vrlo uskih interesa, pa makar se radilo o turističkoj firmi.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Zvonimir Puljić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Ovim zakonom rješavamo zaostali problem i iz razdoblja pretvorbe i privatizacije koji se odnosi na znatnu zemljišnu površinu oko 100 milijuna metara kvadratnih, a time i znatnu vrijednost koja je do sada pasivizirana u pravnoj praznini neriješenih vlasničko-pravnog statusa. Upravo to neriješeno vlasničko stanje zemljišta koje je ostalo izvan procjene u postupku pretvorbe i privatizacije te nije uneseno u temeljni kapital trgovačkih društava, bilo je zaprjeka bilo kakvih investicijskih ulaganja jer se bez dokaza o vlasništvu zemljišta ne može ishoditi građevinska dozvola, ali i zapreka sklapanju valjanih pravnih poslova u svezi korištenja tog zemljišta te je imalo za posljedicu ogromnu štetu za državu. Zato pozdravljam donošenje ovog zakonskog prijedloga u raspravu u ovaj Hrvatski sabor, te mi se čini da je naročito važno tzv. turističko zemljište koje se nalazi u posjedu ili na korištenju gospodarskih subjekata iz oblasti turizma kampovi, turistička zemljišta na kojima su izgrađeni hoteli i turistička naselja itd., jer se određivanjem titulara vlasnika otvara mogućnost investiranja, sklapanja valjanih pravnih poslova, zakonito korištenje tih nekretnina i općenito aktiviranje tog znatnog gospodarskog resursa. Isto se odnosi i na ostalo građevinsko zemljište koje nije procijenjeno i uneseno u vrijednost društvenog kapitala, društvenog poduzeća u postupku pretvorbe, a koje je prostornom dokumentacijom nije određena turistička namjena. Turističko zemljište u kampovima ovim zakonskim prijedlogom postaje vlasništvo Republike Hrvatske ili suvlasništvo Republike Hrvatske i trgovačkog društva, a koje je zemljište dijelom procijenjeno i uneseno u temeljni kapital društva. Određen je i način razvrgavanja suvlasništva kao i mogućnost dobijanja koncesije na suvlasnički dio Republike Hrvatske, posebno ako se kamp nalazi na pomorskom dobru. Dobro je što se predviđa da dio naknade za koncesiju dobija lokalna i područna samouprava i što je namjena sredstava nedvosmisleno određena za razvoj turističke infrastrukture i turističke resursne osnove. Predviđena su i zaštitna rješenja u slučaju neurednog ponašanja koncesionara. Za turistička zemljišta na kojima su izgrađeni hoteli i turistička naselja, vlasnici zemljišta ispod građevina postaju trgovačka društva, vlasnici građevina, a preostalo turističko zemljište dobija za titulara vlasnika jedinicu lokalne samouprave na čijem području se to zemljište nalazi. Jedinica lokalne samouprave ima ograničeno vlasničko pravo, tj. ne može zemljište otuđiti, ali može davati koncesiju i osnivati pravo građenja u skladu sa prostornom dokumentacijom na tom zemljištu. Ova rješenja mi se čine dobra, a bit će sigurno popravljena kroz prijedloge koji će biti izneseni u ovoj raspravi, te ovaj zakon podržavam da prođe u drugo čitanje.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, samo kratko. Replika kolegi Puliću, ne u negativnom nego u pozitivnom smislu, zato što je otvorio jednu temu koju se dosad nije tako spominjalo. To je pitanje pomorskog dobra. Pomorsko dobro je svakako jedna kategorija izuzetno važna u definiciji ovoga i mislim da je Zakon o pomorskom dobru i korištenju objekata na pomorskom dobru izuzetno važan da bi i ovaj zakon mogao funkcionirati. Dakle kao jedan prateći zakon i predlažem da se poradi čim prije da takav zakon bude donesen. Hvala.
Zahvaljujem. I druga je uvažena zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Htjela sam replicirati sa tvrdnjom kolege da je ovo rješenje o zakonu po kojemu dio predmetnog zemljišta prelazi u vlasništvo, odnosno dobiva titulara vlasništva u jedinicama lokalne samouprave. To će u nekim situacijama možda i biti dobro rješenje, ali u nekim situacijama će i dalje ostati otvoreni prostori, i mislim da ovo rješenje neće udovoljiti aktiviranju ili rješavanju otvorenih problema. Navest ću jedan primjer slučajno koji znam. Radi se o dijelu zemljišta koje je formalno pravno po zemljišnim knjigama u korištenju jednog turističkog objekta. Stvarno nikad nije korisnik trebao to, taj dio zemljišta, stvarno ga je vlasnik kome je nacionalizirano zemljište uvijek imao u korištenju i to za poljoprivredne i neke sitne gospodarske namjene. Danas kad to zemljište postaje važno, kad se radi o privatizaciji, prijašnji vlasnik ne može doći, vodi spor već godinama, podnio je zahtjev po Zakonu o povratu imovine, vodi spor i ne može doći do tog zemljišta. Ovaj zakon takve situacije, a takvih situacija ima bezbroj neće razriješiti. Neće doprinijeti razrješenju. Jer da se to moglo razriješiti onda bi se to razriješilo i po Zakonu o zahtjevu za povrat. Ja doista ne vidim po čemu ovaj zakon će ubrzati beskrajno duge višegodišnje procese u kojima ljudi ne mogu realizirati povrat svoje imovine, iako je ona de facto na raspolaganju za povrat.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Zvonimir Puljić. Izvolite.
Poštovana kolegice, pa zapravo ja mislim da je ova i ova vaša replika i ova rasprava prilika da se sve one dorade koje u ovaj zakon će sigurno u konačnom obliku ući budu pomoći da se što više slučajeva uspješno i efikasno riješi, pa i ovaj kojeg ste ovako naznačili u svojoj replici. Dakle, ne protivim se vašoj replici nego samo napominjem da rješenja i povrata su naznačena već u ovom prijedlogu, a možda rasprava potakne da budu i dorađena.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo podržat ću ovaj Prijedlog Zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije i to u prvom redu iz razloga što se gotovo nakon dva desetljeća predlaže riješiti status oko 100 milijuna kvadrata zemljišta koje se koristi bez naknade. O njegovoj atraktivnosti neću posebno govoriti, atraktivnosti mnogih lokacija i na području Zadarske županije i upravo takvih. Radi se naime o zemljištu koje se nalazi u posjedu ili na korištenju gospodarskih subjekata iz oblasti turizma, kampovima, turističkom zemljištu na kojima su izgrađeni i hoteli i kompletna turistička naselja. Prema procjenama Ministarstva pravosuđa ukupna površina zemljišta koje nije uneseno u društveni kapital pravnih subjekata iznosi gotovo 100 milijuna kvadrata, a gotovo četvrtina odnosi se upravo na kampove. Posljedice ove dosadašnje pravne praznine su direktne štete i za državni proračun, za jedinice lokalne samouprave, ali i za pravne subjekte koji ih koriste. U prvom redu mislim na razvojne kapacitete tih pravnih subjekata, ali i na poboljšanje kvalitete turističkih proizvoda i na taj način direktno i ukupnog turističkog proizvoda Republike Hrvatske. Ovim prijedlogom utvrđuje se titular prava vlasništva na turističkom i građevinskom zemljištu i tako se uklanja, evo najvećim dijelom dosadašnja pravna praznina vezana uz vlasničkopravni status nekretnina, a ovim prijedlogom se uspostavlja znači i pravna sigurnost u korištenju, otvara se mogućnost investicija na tom zemljištu i uspostavlja se zakonitost korištenja tih nekretnina i što je po mom mišljenju važno da turističko zemljište na kojem je dokumentima prostornog uređenja određena turistička namjena i zemljišta na kojem su izgrađeno građevinsko turistički objekti, znači a radi se o kampovima, hotelima i turističkim naseljima, ovim prijedlogom postaju dobro od interesa Republike Hrvatske i uživa njenu posebnu zaštitu. Ovim se ne bih složila sa kolegom Josipovićem, da to u pravilu mora ograničavati prava vlasništva. Ja mislim da poseban interes ali i zaštita znači se može postići bez ograničavanja prava vlasništva. Dobro je svakako da se ide s ovim prijedlogom, a navedene nedostatke koje je spomenuo i kolega Josipović, ali i kolegica Ana Lovrin kojih ima, a vezane su i uz rokove, i uz provedbu, i uz odnose naknade, i pojednostavljenje procedure, nadam se da ćemo ispraviti do drugog čitanja. Osnovana radna skupina koju čine i Ministarstvo turizma i Ministarstvo pravosuđa uz uključenost Ministarstva prostornog uređenja, ali i udruga direktno zainteresiranih za rješavanje ove problematike, po mom mišljenju su garancija da ćemo u drugom čitanju imati kvalitetniji prijedlog. Stoga ovaj prijedlog u prvom čitanju podržavam. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Evo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću osobno podržati ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju, iako smatram da tekst ovog zakona vrijedi i kroz primjedbe, mišljenja i sugestije koje su i ovdje dane poboljšati i otkloniti rekao bih ustavno pravne dvojbe koje su u ovom Domu iznesene. Podržati ćemo u prvom čitanju prije svega zato što se preko 10 godina u ovom Saboru traži njegovo donošenje, no do sada se nije uspjelo. Bila su dva prijedloga koja su završila samo u prvom čitanju. Podržati ću ga i zato što se oko sto milijuna metara kvadratnih zemljišta koristi danas bez pravnog osnova i bez naknade. Podržati ću ga zato što su izgubljene milijarde kuna za ovo proteklo vrijeme od naknade za koncesije ili prodaje zemljišta. Isto tako što su u međuvremenu nezakonitim uknjižbama nestali, reću "nestali" milioni metara kvadratnih zemljišta, a izostala je reakcija državnog odvjetništva. I podržati ću ga zato što će se rješavanje vlasničko-pravnog statusa dati novi poticaj razvoju turizma, novim investicijama koje su nam u ovom trenutku itekako potrebne. Očekujem isto tako do drugog čitanja da se uvaže sve primjedbe, sugestije, prijedlozi, mišljenja. Ali isto tako da se zatraži i mišljenje jedinca lokalne, odnosno područno (regionalne) samouprave koja nisu prisutna u ovom prijedlogu zakona ili nije traženo njihovo mišljenje. Da li je to mišljenje udruge gradova, odnosno udruge zajednica hrvatskih županija, posebno onih županija i onih gradova, odnosno općina na kojima se nalazi turističko zemljište. I isto tako da se do drugog čitanja razmotre i mišljenja strukovnih udruga koja su ih već sada na ovom prvom čitanju dostavljena. Normalno da su suprotstavljena ovom prijedlogu zakona. Svakako da smatram da ovaj Sabor treba svojim zaključkom zatražiti ovo što je rekla zastupnica Lovrin, da se izvrši revizija svih onih uknjižbi za koje, revizija svih uknjižbi zemljišta turističkih tvrtki i da se utvrdi da li su one nezakonite. A ukoliko su nezakonite onda treba u tom dijelu treba postupati Državno odvjetništvo, osporiti sudskim putem takve nezakonite uknjižbe. I ono što bih ja kao prijedloge dao na sam tekst prijedloga zakona koji je u prvom čitanju, a to je članak 10. i članak 27. gdje se utvrđuje da će Vlada Republike Hrvatske svojom uredbom urediti postupak, način i uvjete za dobivanje koncesija, odnosno prodaje zemljišta i utvrditi visinu naknade, odnosno visinu cijene zemljišta. Mislim da a to je rečeno i u nekim primjedbama odbora da ta cijena zemljišta treba biti kroz ovaj zakon odrediva. Isto tako da bar i načelno trebaju biti odredivi uvjeti. Jer ako će sve Vlada odrediti, onda je ovaj zakon samo neka forma, a uredbama Vlade će se regulirati znači ona suština. Drugo, što dajem svoju primjedbu, a to je članak 24., a isto i članak 6. gdje se kaže da građevinsko zemljište koje nije procijenjeno u društvenom kapitalu treba biti vlasništvo Republike Hrvatske. Ja mislim da jednom analogijom da građevinsko zemljište na području općina i gradova treba biti vlasništvo jedinica lokalne samouprave, znači općina i gradova. S obzirom da znamo da je poljoprivredno, odnosno šumsko zemljište državno vlasništvo, logikom toga bi bilo da ovo zemljište, posebno građevinsko zemljište bude u vlasništvu lokalne samouprave. I treća moja primjedba je primjedba raspodjele naknada od koncesija gdje stoji da 60% pripada državi 40% lokalnoj, odnosno područnoj samoupravi. Ja mislim da je pravična raspodjela ta jedna trećina pripada Republici Hrvatskoj, jedna trećina općini, odnosno gradu, jedna trećina županiji. S razloga što su ovo namjenska sredstva. Ovo su sredstva koja se koriste za izgradnju turističke infrastrukture. Mislim da turističku infrastrukturu na područjima na kojima se to zemljište nalazi grade jedinice lokalne, odnosno područne samouprave. I u tom pravcu mislim da je normalno da bude ovakva raspodjela. Isto tako smatram da nije potrebno stvarati novi fond, jer je to novo opterećenje administracijom, nego da upravo sredstava koja će biti namjenska ona se ne mogu koristiti za neke druge svrhe. I slažem se sa svima onima koji su rekli da treba skratiti rokove, a o tome je rekao već i državni tajnik. Znači onaj rok od 6 mjeseci, odnosno dvije godine. Jer ovaj zakon neće moći u kratko vrijeme dati sve one efekte. A prije svega sređivanje jednog vlasničkog stanja na tom zemljištu koje je izuzetno vrijedno. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Već kod utvrđivanja dnevnog reda ove izvanredne sjednice, naš klub je imamo primjedbu na uvrštavanje ove točke dnevnog reda. I zaista se postavlja pitanje, zašto se je ovaj zakon u prvom čitanju našao na drugoj izvanrednoj sjednici u ovoj godini, a tri godine je vladala apsolutna šutnja. Prije tri godine imali smo dobru raspravu o rješenjima ovog zemljišta, međutim iza toga taj zakon nije nikada došao u drugo čitanje. Ovo pokazuje zapravo kako Vlada kao vlasnik loše gospodari sa svojom imovinom odnosno država loše gospodari sa svojom imovinom a često ni ne zna kojom imovinom raspolaže. Mi to gotovo u svakom nalazu Državne revizije dolazimo do toga da ne znamo ili nije utvrđeno, ili nije popisano vlasništvo, državno vlasništvo pa često i vlasništvo lokalne ili regionalne samouprave. Ovaj zakon dolazi kao posljedica loših rješenja u procesu pretvorbe i privatizacije. DA je ovaj proces bolno mjesto u hrvatskoj ekonomiji i društvu zapravo ne treba više niti ponavljati. Pokušaji revizije zapravo utvrdili su velike nepravilnosti čak i po zakonu za koji većina građana misli da je bio loš i nemoralan a zapravo se ništa iza toga nije dešavalo. Zato ni pokušaji ispravljanja nepravilnosti i nezakonitosti koje su utvrđene u ovim procesima zapravo ne smiju dovesti do novih problema, do novih nezakonitosti, novih pogodovanja određenim skupinama građana a moglo bi se to desiti i ovim zakonom. Sada se zapravo usklađuje tzv. državno turističko zemljište kao dio građevinskog zemljišta. Međutim, upravo ovih dana evo jučer predsjednica Vlade i predsjednik države razgovaraju kako bi trebalo staviti u funkciju i vlasništvo odnosno objekte kojima raspolaže Hrvatska vojska koje je jednim djelom preneseno i u Fond za privatizaciju ili Ured za upravljanje državnom imovinom i možda jest ovo dobro vrijeme, vrijeme krize financijske, gospodarske krize našeg proračuna kad na sve načine pokušavamo prikupiti što više prihoda da bi zakrpali proračunske rupe da počnemo raspravljati o tome kako država gospodari sa svojom imovinom i koliko prihoda zapravo ona ne ubire od svoje imovine. Kad je krenuo proces pretvorbe onda smo imali Zakon o pretvorbi, poslije Zakon o pretvorbi i privatizaciji. Međutim, nije se procjena temeljnog kapitala vršila samo po odredbama Zakona o pretvorbi. Bilo je jako puno uputa tadašnje Agencije za pretvorbu i privatizaciju današnjeg Fonda za pretvorbu i privatizaciju. Ja ću reći samo nekoliko primjera. Jedan od tih je kako procijeniti i što unijeti u kapital koje se odnosilo na turistička društva. Slično je bilo sa poljoprivrednim zemljištem koje se odnosilo na bivše poljoprivredne kombinate. Najprije je bilo rečeno da se zemljište unosi u kapital, onda se reklo ne ali recimo dugogodišnji nasadi kao jedan od vidova poljoprivrednog zemljišta se polovično unosio u temeljni kapital. Nasad, dakle voćka ili trs se procijenio, unio u kapital a zemljište ne. To je također donosilo i donosi danas puno zbrke kada se radi o tome koje će se zemljište prodati, koje će se dati u koncesiju, kako to razriješiti, tko će kome nadoknaditi troškove itd. Slično je bilo sa društvenim stanova, kod prodaje društvenih stanova. Najprije se reklo zbog toga što trebaju biti jedinstvo objekta, građevine i zemljišta oni koji kupuju društveni stan, idu u otkup društvenog stana moraju otkupiti zemljište. Neki su to i platili pa im se to kasnije vraćalo i danas je pitanje koji će se još problemi iz toga izroditi. I eto da ja to ne duljim htjela bih reći samo nekoliko komentara na neke od odredaba ovoga prijedloga zakona. Već sam rekla da je turističko zemljište zapravo dio građevinskog zemljišta i ono bi što se tiče vlasništva trebalo imati isti tretman kao što ima ukupno građevinsko zemljište. Mislim tu na članak 6. a o tome je i kolega Brkarić govorio da ako je turističko zemljište građevinsko zemljište onda ono bi trebalo biti vlasništvo jedinice lokalne samouprave na čijem području se nalazi, ne bi trebalo to prenositi u vlasništvo Republike Hrvatske. Također oko članka 14. koje je vezano i na prijašnje članke koji govore o tome kako će se provoditi postupak koncesije, tko ju provodi, tko donosi odluke itd. mi smo sad prije kratkog vremena donijeli Zakon o koncesijama koji je zapravo usklađenje sa zakonodavstvom Europske unije i koliko se ja sjećam tamo smo rekli da se svi postupci davanja koncesija moraju provoditi po tom zakonu izuzev koncesija koje se daje na poljoprivredno zemljište. Sada ovdje stavljamo jedan izuzetak kojega nemamo u Zakonu o koncesijama. Mislim da bi trebalo onda u tom smislu mijenjati Zakon o koncesijama. Što onda to znači, je li on onda usklađen sa europskim zakonodavstvom ili nije? Vjerojatno nije. Kad se kaže, onda kad se tu govori o članku 14. da na temelju odluke Vlade se zapravo, Vlada utvrđuje tko je najbolji ponuditelj to bi bilo u suprotnosti sa Zakonom o koncesijama jer se kaže da je to posebna komisija koja provodi postupak raspisivanja i dodjele koncesija. U članku 15. govori se kako se dijele prihodi od koncesije i govori se o utvrđivanju, osnivanju posebnog fonda za razvoj turističke infrastrukture i turističke resursne osnove. Prije toga u stavku 2. se govori da su ta sredstva namjenska koja se isključivo koriste u svrhu razvoja turističke infrastrukture. Da bi se na kraju reklo da se ovaj dio koji pripada državi uplaćuje u taj posebni fond, dok bi se sredstva koja pripadaju lokalnoj samoupravi uplaćivale u njihove proračune. Tko će voditi evidenciju odnosno kontrolu u koju svrhu ona jedinica lokalne samouprave troši ta sredstva kad su ona uplaćena u njezin lokalni proračun. Hoće li to Državna revizija raditi, tko će to raditi? I ako su to njezina sredstva ona ima pravo sama raspolagati tim sredstvima. Dakle, tu stvarno pitanje je uopće kako će se to kontrolirati. I onda članak 18. i 19. o tome je već bilo rasprave, kolege su o tome raspravljale, u ime našeg kluba je rečeno. Zaista ili možda je nama koji nismo pravne struke to jednostavno nerazumljivo, ali kako se zakonom može doći do vlasništva. Praktički kad ovako čitamo trgovačko društvo će steći pravo vlasništva građevine, zemljišta ispod građevine. Zašto bi država to davala besplatno? U ovoj situaciji kada na 3 tisuće kuna prihoda uvodimo dodatne prihode nekome ćemo davati besplatno zemljište koje je on već sada koristio 10, 15 godina. Slično je i sa člankom 19. gdje to nije samo zemljište ispod građevine, nego je to i neka funkcionalna ili tehnološka cjelina koja se odnosi na građevinu odnosno na to trgovačko društvo. Dakle, zaista bi trebalo dobro obrazložiti pojedine odredbe, preispitati ih i možda do drugog čitanja dati neka bolja rješenja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević … … [[Upadica se ne čuje.]] Ispravak, pa morate onda ako nitko ne gleda kucnut da se vidi. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Ja se ispričavam, držala sam pločicu i lupala, ali me nitko nije čuo. A evo htjela bih ispravit navod uvažene zastupnice Zgrebec jer je rekla da se besplatno zemljište daje i za nekakvu, ne mogu točno ponovit, ali vjerojatno ste mislili na zemljište za redovnu uporabu zgrade i zbog čega bi se davalo. Dakle daje se, ovim zakonom je predviđeno da se zemljište ispod tlocrtne površine zgrade zbog jedinstva, načela jedinstva zemljišta i zgrade da je, kao što se to i u otkupu društvenih stanova su svi oni koji su imali prigodu otkupit društveni stan, besplatno dobili i udio u zemljištu ispod zgrade. … [[Upadica se ne čuje.]] Jesu, a što se tiče zemljišta za redovnu uporabu zgrade, ovaj zakon omogućava da onaj tko je u pretvorbi procijenio i platio zgradu da mu se može prodat po tržišnoj cijeni zemljište za redovnu uporabu zgrade jedinica lokalne samouprave.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Sam naslov ovog prijedloga zakona dovodi u jednu neodumicu, odnosno meni se čini da itekako zamagljuje situaciju. Naime, prijedlog zakona nosi naziv Prijedlog zakona o turističkim i ostalom građevnom zemljištu, e sad je ovdje kvaka, neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije. Kakvo je to neprocijenjeno? Ono je neprocijenjeno, ali to ne bi trebalo ići u naziv. To je državno zemljište ili je zemljište jedinice lokalne samouprave ili je vlasništvo pojedinaca kojima se to odavno trebalo vratiti, a to nije učinjeno. Dakle, sam naziv treba prije svega biti jasan o čemu se ovdje radi da bi bili pošteni i da bi zakon bar koliko toliko ispravio dosadašnju nepravdu, a da ne bi stvorio velike nepravde, pogotovo u ovim vremenima krize kad je narod, kad su građani novim raznim nametima, haračima. Naime, sjećamo se '90.-tih godina kada je cijeli ovaj bizarni proces započeo sa nepoštenom, nepravednom privatizacijom, ni to nije bilo dovoljno, nego su ti veliki turistički kompleksi odnosno njihovi vlasnici zaposjeli imovinu koju nisu platili. Ali što se tada događa? Dakle, to nije se događalo slučajno, nego sustavno jer '90.-tih godina iz kaznenog zakonodavstva netragom je nestalo kazneno djelo neovlaštenog zaposjedanja društvenog, odnosno državnog vlasništva. Dakle, izuzela se kaznena odgovornost da bi se sve ovo činilo na očigled ondašnjih vlasti. Dakle, nimalo nije to bilo slučajno, to je bio jedan sustav pljačkanja državne odnosno društvene imovine. Prema tome, ono što je ovdje već bilo govora da mi ne bi ono ustaljeno već načelo "tko je jamio, jamio" još ozakonili, treba itekako biti pažljiv. Prema tome, čini mi se da je osnovna poruka ovog zakona i da Vlada sa ovim prijedlogom treba jasno i glasno poručiti, ali čini mi se da se to nije dogodilo i zato to do drugog čitanja treba svakako ispraviti i treba se ponašati po načelu ili plati ili vrati, trećeg nema, tertium non datu, inače će nam se dogoditi nova pljačka i otimačina. I to čega? Najvrjednijeg onog što je Hrvatskoj još ostalo, a to je turističko i građevinsko zemljište u vlasništvu države. Naime, kako je do ovog prijedloga došlo na ovu sjednicu? Ovo je izvanredna sjednica, ovo nije nikakva antirecesijska mjera, kao što je predsjednica Vlade željela objasniti, obrazložiti i očitovati se na prijedlog kluba SDP-a da se ovo izuzme s ove sjednice. Naime, mi smo već, ako se prisjetimo, imali na raspravi ovdje u Hrvatskom saboru prije dosta sada već vremena ovakav prijedlog zakona pa je on povučen i došao je novi. Ali kad on dolazi? Sjetimo se da je nedavno gospođa Kosor bila u Bruxellesu, a ja se sjećam jednog sastanka također u Bruxellesu gdje je gospodin Degert lupio šakom od stol nezadovoljan takvim prijedlogom zakona, ondašnjim, kojim nitko u Hrvatskoj nije bio zadovoljan, a ponajmanje prijašnji vlasnici koji su očekivali da će im se poboljšati način vraćanja tog njihovog zemljišta i pitao nas što se to događa s tim prijedlogom zakona, zašto se hotelima neda i svo okolno zemljište. Tada sam ga lijepo priupitala, a molim vas po kom to osnovu. Zašutio je. Dakle, očito je da taj jedan lobi, to nije službeni stav Bruxellesa, ali očito je da postoje lobiji moćni financijski koji onda eto preko Bruxelleske administracije žele izvršiti pritisak na Hrvatsku. Ondašnji, sada već bivši premijer, rekao je ne damo ni milimetar našeg teritorija, tada kada je već pokazivao atrofirane mišiće u odnosu na ove nepravedne i bezobrazne zahtjeve Slovenije. Međutim, zar ćemo mi onda, nećemo dati milimetar, a ovdje ćemo dati milijune metara kvadratnih, kilometre i kilometre u zamjenu za milimetre. To se ne smije dogoditi, nikako se to ne smije dogoditi. Dakle, ovo neprocijenjeno zemljište nije nikakvo apstraktno neko zemljište bez vlasnika. Vlasnik je ili država ili jedinica lokalne samouprave i često u velikom broju slučajeva to su bivši vlasnici koji već godinama čekaju svoje zemljište. Postavlja se sada pitanje dakle kako ovu nepravdu, što najčešće trgovačka društva tj. hoteli drže, evo kao što sam predlagatelj prikazuje nam ovdje da drže negdje 20, drže preko stotine milijune metara kvadratnih bespravno. Samo u ovih zadnjih godina dakle negdje je to bilo 15 godina, negdje 10, negdje blizu 18 godina da su plaćali 5 kuna po metru četvornom bi li Hrvatska bila sada u ovakvim problemima? Sigurno, sigurno ne bi. To su ogromni, ogromni iznosi. Prema tome, ja bih sada željela početi nešto, iako je prvo čitanje i redom. Svakako se mora odrediti i izmijeniti odredba članka 7. jer ona već u startu, i članak 6., a pogotovo članak 7. govori o protuustavnosti, nesuglasnosti ovog zakona sa temeljnim Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima i suprotan je donesenom antikorupcijskom zakonu, tako smo ga predstavljali, Zakonu o koncesijama. Naime, Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima zorno govori kako se stiče vlasništvo, kako se razvrgava suvlasnička zajednica koja vrijedi za sve vlasnike. Dakle, ovim zakonom ne može se narušavati to jedinstvo koje je uspostavljeno u temeljnom Zakonu o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Pa zbog čega bi se suvlasnička zajednica rješavala i razvrgavala zato što to traže hoteli, a ondje gdje su suvlasnici s državom, dakle u onom neprocijenjenom dijelu što je vlasnik država. Zar ćemo ići na tragu već donesenog protuustavnoga Zakona o golfu gdje je država dužna prodati pojedincima, tj. golferima kad oni to zatraže najvrjednije zemljište, pa čak i poljoprivredno? Zar idemo tim tragom? To treba prekinuti. Dakle, ni u kom slučaju na ovakav način ne dozvoliti da je država dužna razvrgnuti suvlasničku zajednicu kada to zatraže hotelijeri. Država mora sama to svojom voljom. Kako će se država čija je osnovna zadaća da se brine o svakom građaninu ponaosob brinuti o njemu ako se ne brine o svom vlasništvu, a kažem i ponavljam, to je i u suprotnosti sa Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Prema tome, a kad država to odluči da je to zbog ekonomske važnosti dobro i za razvoj gospodarstva, i o tome itekako treba voditi računa i ja mislim da se predlagatelj i vodio tom idejom, ali onda u svakom slučaju treba ići jedna nadopuna i to dakle nakon što se vrijednost suvlasničkog dijela nekretnine prebije s koncesijskom naknadom za korištenje za svo vrijeme do isteka koncesije. Neka plate ono što su do sada držali to. Jer molim vas, uzurpacije, pa to bi značilo da mi legaliziramo protupravni upad. Onda bi ovo bio zakon o legalizaciji uzurpacije. Što bi time poručili građanima? Da slobodno upadaju u tuđe stanove, odnosno u državne stanove ako ih još negdje kao takvih ima? Ili u stanove jedinica lokalne samouprave? A onda ćemo ih držati tako da bespravno drže i donijeti zakon kojim ćemo to legalizirati. To je loša poruka za poštivanje zakonitosti, a vidimo da i najmanja nezakonitost koju počini građanin itekako, itekako se sankcionira. Zato u tom smislu pravosuđe i čitava država je itekako efikasna. Odredba članka 10. je zaista u suprotnosti sa dobivenim, odnosno donesenim Zakonom o koncesijama. Jednako tako i vlasnici neće na ovaj način, kamo sreće kad bi došli brže do svojih nekretnina. Ali na neki način se dovode u neravnopravni položaj i sa onim ranijim vlasnicima kojima su nekretnine već vraćene. Prema tome, evo u ovom smislu i članak 18. o čemu je već bilo riječi zaista vrijedi jedinstvo načelo jedinstva nekretnine i nemam ništa protiv da oni zaista moraju po tom zakonu … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Hvala.
… ali neka plate. Dakle, osnovno načelo ili plati ili vrati.
Ili završi. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa niz je netočnih navoda, trebalo bi mi pola sata da ovo ispravim sve, ali evo jedan. Da se ovaj zakon donosi pod pritiskom briselske administracije i da ćemo ovdje dati milijune metara badava. Upravo suprotno i obrnuto. Ovaj zakon rješava vlasničko-pravni status na način da ovo zemljište vratimo državi, da onaj tko ga želi koristiti da plati. Tu je bilo rečeno da najprije treba platiti pa onda donosit ovaj zakon. Obrnuto. Ako se ovaj zakon ne donese, onda po pravu nitko ništa neće moći državi platit. Dakle, upravo obrnuto pritiscima odvjetničkih europskih lobija koji zastupaju trgovačka društva, ovaj zakon rješava ovu materiju na način da će utvrditi na ovom zemljištu vlasništvo države i vlasništvo jedinica lokalne samouprave. I još nešto, u članku 7. o razvrgavanju …
Zahvaljujem, vrijeme vam je isteklo.
… suvlasničke zajednice država nije dužna, nego u zakonu piše …
Zahvaljujem. Vrijeme vam je isteklo. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Pa evo, željela sam replicirati gospođi Antičević budući da mi se čini da se više puta u svom izlaganju našla u vlastitoj kontradikciji. Najprije zbog čega se ovaj zakon našao na dnevnom redu kad nije antirecesijski, a onda istovremeno na kraju vaše rasprave kažete da se rukovodio predlagatelj ekonomskim razlozima i gospodarskom situacijom itd. Znači itekako je antirecesijski i ovo je kad već nije prije, pravi trenutak da se ovaj zakon raspravi i da ga raspravimo u prvom čitanju. Isto je govorio gospodin Leko maloprije. Znači, vrlo je važno da je ovaj zakon došao na dnevni red i ja osobno se također zalažem za ovaj vašu sintagmu ili plati ili vrati. Vjerujem da ima prostora za razmotriti kako dosadašnje korištenje ipak na neki način regulirati jer to su zaista ogromna sredstva i sigurno da bi se o tome moglo razgovarati. Imamo jedan primjer na dubrovačkom području gdje je Hrvatski fond za privatizaciju naplatio od jednog takvog vlasnika koji nije unio u pretvorbu temeljni kapital i sada se vode sudski procesi itd. Vjerujem da će se tu stanje srediti i ako ne počnemo sada, kada ćemo početi? Znači trenutak je za počinjanje sređivanja ovoga stanja i vjerujem da jest ovo antirecesijski zakon i da nema nikakve veze sa Bruxellesom, nego sa stanjem u našem proračunu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
… /Govornica je naknadno uključena./ … polemizirati jer dobrim dijelom ste u pravu u smislu razvoja gospodarstva, ali ne možemo i pod tim, pod antirecesijskim mjerama smatrati da se riješimo vlastitog zemljišta i to onog najvrjednijeg tek tako. Tu treba biti itekako, itekako oprezan. Ja u tom smislu govorim da nije bilo mjesta upravo na ovoj sjednici o tome raspravljati na izvanrednoj sjednici. Međutim da oko toga ne bi trošili riječi. Vidite odredba članka 27. koja kaže da će Republika Hrvatska prodati, prodati, a zašto ne u koncesiju? Zašto ne pravo građenja? Trgovačkom društvu, vidite, na njegov zahtjev zemljište koje je, e sada dolazi do to, jedne velike zamke, koje je nužno za redovnu uporabu građevine po tržišnoj cijeni. Pa svaki put će hoteli i takva trgovačka društva reći da je to njima nužno. Pa da ima i kilometre oko sebe, još jedan susjed i kilometar koji je preostao eventualno državi, ono će reći nama je to nužno. I tko će to moći osporiti? Mi već znamo što je privedeno namjeri ili nije privedeno namjeni koliko su upravna tijela imala poteškoća oko takve jedne kaučuk norme. Zato ja molim, evo ovdje gospodine državni tajniče, da se ovo što u većoj mjeri precizira jer znam kako takvi sporovi onda idu. Zavisi isključivo onda o ekonomskoj snazi onoga koji se pojavi pred sudom, a to ne smijemo dozvoliti. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. Još imamo tri rasprave. Sada je na redu uvažena zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Ja isto spadam u ovih grupu zastupnika koji su rekli da je zakon, ovaj zakon kasnije sigurno 15 godina. Međutim prijedlog zakona ne ulazi u bit problema, a to je revizija pretvorbe i privatizacije i kako zbilja vratiti to turističko zemljište. Iako je naravno kolika je vrijednost, odnosno proglašeno je to od interesa za Republiku Hrvatsku. Prema tome, ovaj zakon se zapravo bavi samo razradom članka 47. Zakona o privatizaciji, što napraviti sa zemljištem koje je već temeljem tog članka stekao Hrvatski fond za privatizaciju, odnosno Republika hRvatska. Ja bih isto spomenula primjer Babin kuka u Dubrovniku. Naime od početka 90-tih godina do danas površina zemljišta koje je trebalo procijeniti u temeljni kapital, te površine su varirale i to od 300 tisuća metara kvadratnih do 650 metara kvadratnih koliko je danas uknjiženo kao vlasništvo Babin kuka, ali jasno bez jasnog zakonskog kriterija. U ovih 650 tisuća kvadrata nalazi se preko 200 tisuća kvadrata zemljišta koje je moglo biti, odnosno koje je predmet ovog prijedloga zakona, ali je zbog tko zna kojih razloga umjesto da postane vlasništvo Republike Hrvatske, temeljem članka 47. Zakona o privatizaciji ušlo kroz pretvorbu u temeljni kapital Babina kuka. Znači postaje očito da nije bilo jasnih kriterija prema kojima je određeno zemljište moglo ući u temeljni kapital društva u pretvorbi. Ovim prijedlogom zakona se poništava, na žalost se poništava svaka mogućnost revizije pretvorbe i privatizacije. Tako mi sada na Babin kuku imamo zemljište na kojem je bio kamp. To je ogromna površina koje su današnjim planom predviđene za izgradnju vila u zelenilu, zatim imamo zemljište koje je zelena površina, današnjim planom je predviđeno za rekreacijsku zonu, itd. Znači to je sve u onoj površini od 200 tisuća metara kvadratnih. A da se ta zemlja, ta zemlja se nalazi udaljena od postojećih hotela i ne predstavlja s njima nikakvu tehnološku cjelinu i mogle su se i po postojećim zakonima da se država ponašala kao dobar gospodarstvenik, moglo se to vratiti. Ovo zemljište je jedno od najvrjednijih u Dubrovniku, vi znate da nemamo toliko zemljišta koje možemo, s kojima možemo raspolagati u našem vlasništvu. Ono postiže vrijednosti do tisuću i pol eura po metru kvadratnom, pa je na ovaj način Republika Hrvatska, a i lokalna zajednica oštećena za 300 milijona eura, budući da nije kroz privatizaciju Babin kuka ostvarila niti približan iznos. Dakle, nepostojanjem jasnih kriterija koje je zemljište trebalo ući u temeljni kapital i prihvaćanjem ovog prijedloga zakona, konačni bi se legalizirale sve nejasnoće pretvorbe i privatizacije. I sad pitamo se mogu li što čelnici lokalnih sredina napraviti? Pa mogli su barem prihvatiti amandmane koji su prijašnja oporba davali prilikom donošenja UPU-a, a davali su amandmane da se izuzme upravo ova sporna zemljišta. Međutim UPU se donio, na žalost bez prije utvrđenog vlasništva nad ovim spornim zemljištem. Prema tome, mogu zaključiti da ovim zakonom imamo konačnu legalizaciju pretvorbe i privatizacije, jer privatnicima davati atraktivno zemljište, državi rubno. Što možemo reći nego da je to konačna legalizacija pljačke. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Pa evo kolegice Bonačić, pa spominjete jedinice lokalne samouprave, što one mogu učiniti i što su mogle do sada učiniti. U tom smislu željela bih posebno apostrofirati odredbu članka 21. Istina je da jedinice lokalne samouprave negdje su jako marljive i odgovorne. Negdje su neodgovorne pa su sve rasprodale, više nego država. Ali nije pravedno da država jednostavno nudi hotelijerima da otkupe njezino, a ovdje zabranjuje jedinicama lokalne samouprave da raspolažu tim zemljištem koje će njima pripasti u vlasništvo i ograničava raspolaganje tih nekretnina. To jednostavno ne može biti, ne mogu biti, ne može biti nekoliko različitih situacija za vlasnike. Dakle država nudi svoje, još kad god hoćete mi ćemo vam prodati, država je dužna prodati, a u jedinicama lokalne samouprave ograničava to pravo na eventualno samo izdavanje koncesija. Već kad inače jedinice lokalne samouprave raspolažu svime, svojim nekretninama i inače Ustavno je zagarantirana takva jedna sloboda, mi bi ovdje do drugog čitanja trebali dobro razmisliti isto tako i o mogućnosti da jedinice lokalne samouprave slobodno raspolažu svojim vlasništvom.
Zahvaljujem. Imamo još jednu repliku, uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Žao mi je što je gospođa Šimac-Bonačić koristi ovu govornicu saborsku za neke lokalne teme ovdje iznijeti, pa naravno da ne mogu odšutjeti. Govori se o Babinom Kuku naselju u Dubrovniku potpuno na krivim činjenicama. Dakle, to poduzeće Babin Kuk je uopće, postojao je pravni posao između bivšeg poduzeća Minčeta i tadašnje općine Dubrovnik, kada je tadašnji predsjednik općine 1971. godine prodao to zemljište poduzeću Minčeta. I apsolutno se ne uklapa u ovu temu i potpuno ste zlouporabili podij i da biste to obrazložili. Prema tome, to je tema koja će se još dugo razgovarati. Bila je glavnom temom u predizborno vrijeme u Dubrovniku na čemu se krivo plasiranim podacima prema javnosti dobilo puno poena. I žao mi što nastavljate tu temu ovdje u Hrvatskom saboru. O tome će reći Hrvatski fond za privatizaciju, reći će sudovi i mislim da ste potpuno promašili temu govoreći o pretvaranju zemljišta. Radi se o urbanističkom planu uređenju Babinog Kuka, radi se o prostornom planu grada Dubrovnika, radi se o Kuku grada Dubrovnika, gdje je i vaš sadašnji partneri, a današnji stečajni ... Dubrovnika također digao ruku za prostorni plan grada Dubrovnika i Kuk grada Dubrovnika. A prostornim planom određuju namjene prostora. Znači namjene se odredila prostornim planom, a UPU-e se tek razrađuje. Prema tome, nemojte paušalno i ne poznavajući dovoljno materiju obavještavati hrvatsku javnost, a ponajmanje u Hrvatskom saboru.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Što se tiče Minčete? Minčeta je zapravo prethodnik Babin Kuka, odnosno Babin Kuk je sljedbenik Minčete. Prema tome, mi znamo da se ugovor iz '71. godine nije poštivao. Isto tako imamo i nalaz revizije. I upravo zbog toga trebali su se prihvatiti amandmani koji su se odnosili na izuzeće, odnosno UPU se treba raditi na zemljištu koji je zapravo zna se koji je vlasnik, a ne na ovaj način. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Kao predzadnji je uvaženi zastupnik Šimo Đurđević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Mislim da je bilo vrijeme za odustati ali samo jedan segment. Dakako da sam zato da se uredi ova problematika koja je naglašena duž naše obale od sjevera do juga. Ali bih htio naglasiti jedan problem koji kolegice i kolege, niti klubovi u svojim raspravama nisu naglasili. A to je problem objekata uz autoceste, poglavito one autoceste koje su građene za vrijeme bivše države. Ljudi su uložili svoje kuće, stanove, djelatnici u tim motelima i otkupili ih. Ali ne u privatizaciju, nego su oni druga ili treća kako bi se reklo ruka. Kupili su zgradu, kupili su objekt, funkcioniraju, otplaćuju svoje kredite. Ali zemljište ispod toga objekta, ja bih, nisam točno gledao u dokumentaciju, ja bih ga isto nazvao turističkim. Jer on služi isto u svrhu turizma, u tranziciju. Ljudi koriste te objekte. A kada su osobe vlasnici tih zgrada krenuli da razriješe te probleme, znači krenuli su od gruntovnice, dolaze tamo npr. u Brodsko-posavskoj županiji društveno vlasništvo, poljoprivredno zemljište koristi agro kombinat Jasinje. Hvala Bogu, ne nego nažalost toga kombinata više nema. Tako naglašavam i vama gospodine državni tajniče da pokušate do drugog čitanja, da i ovu problematiku u unutrašnjosti zemlje, poglavito uz autoceste razriješimo. Ja vas molim da sagledate taj segment. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I još imamo jednu raspravu. To je uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Najprije bih se želio zahvaliti kolegama iz HSS-a, nažalost ih nema ovdje, nadam se da me slušaju. Koji su si dali truda da izračunaju brojeve do kojih sam i ja došao i kolege iz mog kluba, vezano uz to kako ćemo ubuduće korist imati od ovoga zakona. Dakako ja sam naglasak posebni stavio na činjenicu da je taj zakon došao 2009. godine, a ne puno ranije i naglasak sam i stoga stavio onda na štetu koju je do sada, štetu koju smo imali. Jer evo kolege iz HSS-a kao i ja tvrdimo da otprilike milijardu kuna smo mogli imati u proračunu svake godine da smo zakon donijeli ranije. Prema tome, 15-ak milijardi kuna u posljednja dva desetljeća je otišlo u vjetar, to nije prihvatljivo. To nije dobro. I kolegice i kolege to je samo ona neposredna šteta. Govorio sam o tome da zato što nije bilo nositelja vlasništva, nije bilo moguće investirati, popravljati kvalitetu ponude, graditi sportsko-rekreacijske zone, sadržaje, podignuti razinu konkurentnosti našeg turizma. Na tih 100 milijuna metara kvadratnih. Zbog toga sam rekao da to nije samo 15 milijardi, već je to daleko više od toga. Nitko kolegice i kolege nije replicirao na to. Nitko. Prema tome, svi se slažu da je šteta tu negdje oko brojki koje su kolege iz HSS-a i koje sam ja iznio malo prije. No, bila je velika reakcija na to kada sam ja metaforički rekao da su u Saboru besplatne kave, želeći naglasiti da u jednom kriminalnom slučaju je kava koštala 50 tisuća eura vezano uz privatizaciju o kojoj danas također razgovaramo, pa i u turizmu. Ja se ispričavam koji su ispravljali moj krivi navod. Nije istina da je kava u Saboru besplatna. Kava u Saboru košta 2,5 kune. Ali je istina da 80% kava koje popiju zastupnici i službenici u ovoj zgradi plati Hrvatski sabor, a da manje od 20% plate sami zastupnici i službenici. To je točan podatak. I kolegice i kolege da nije tako, ne bismo jučer svi dobili dopis od tajnika ako želite ja ću ga pročitati, da vidite koji je cilj štednje koju on predlaže od 1. kolovaza.
Oprostite uvaženi zastupniče, kakve to ima veze s ovim zakonom?
Itekako ima veze. Deset je saborskih zastupnika od mene tražilo da obrazložim zašto sam to rekao.
Ali to nema sa temom ovom veze.
Itekako ima veze. Tema je bila, a njih niste prekinuli. Jeli tako? Kada sam ja govorio od 50 tisuća eura.
Molim vas nema veze sa ovom temom.
Prema tome, kolegice i kolege bilo bi dobro da kada se raspravlja o ovakvim zakonima koji su od izuzetnog značaja da se u biti ne osvrćemo na trivijalne stvari, da ne pokušavamo prikriti bit onoga što sam želio reći i što ovaj zakon želi reći i poručiti. Mi ovaj zakon moramo što prije prihvatiti, on se mora žestoko doraditi. Čuli smo sve primjedbe i prigovore. Ovaj zakon mi ćemo podržati kada on jasno bude uvažio odlične primjedbe, odlične sugestije koje smo danas u raspravi čuli. Zašto ćemo ga prihvatiti? Da upravo ne nastavimo sa štetnim djelovanjem ove pravne praznine koju u ovom trenutku imamo u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Josip Đakić.
Gospodine potpredsjedniče. Opet ću ispraviti. Naime, prezentacija koja je bila i sada koja se opravdava da nije rečeno zapravo je bilo rečeno da smo bili u ovom Hrvatskom domu zabadava kao. To je netočno i želim reći da se kava pije.
Molim vas, to nije tema.
Da se besplatna kava pije na Pantovčaku i tko zna ... [[Govornici govore u glas, govornik se ne razumije.]]
Uvaženi zastupniče, to nije tema o kojoj raspravljamo sada. I zaključno u ime predlagača uvaženi Dražen Bošnjaković državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Ja se u ime predlagatelja doista zahvaljujem na ovoj danas jako dobroj raspravi o Zakonu o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u temeljnom kapitalu. Ovo je iznimno složen problem, ovo je iznimno složeno pitanje i dozvolite mi da vjerujem da nije do sada riješeno upravo radi te činjenice da ga je vrlo teško riješiti. To kolege koji su pravnici, koji su odvjetnici jako dobro znaju koliko je ovdje različitih interesa i sa koje god strane priđete ovom problemu otvori vam se novi problemi koje je vrlo teško razriješiti. Ovo je ja bih rekao i nosim jedan dojam iz ovog Sabora danas da postoji zaista pozitivno ozračje da ga zajednički riješimo jer je rasprava bila definitivno sjajna, primjedbe su bile izvanredne i mi ćemo za drugo pa ako je potrebno čitat ćemo ga i tri puta ali da ga doista dobro postavimo. Mi ćemo doista ova pitanja na koja ste nam skrenuli pozornost, gledat ćemo ih precizirati za slijedeće čitanje. Vrlo je opravdano definitivno ovo što su kolege iz SDP-a rekli i ostali naravno da je potrebno definirati šta to je tržišna cijena i koja je to naknada, kako će se određivati i mi smo to predvidjeli ovdje u ovom prvom prijedlogu da se to uredi uredbom Vlade jer smo smatrali da je to jedan elastičniji, brži akt ali se potpuno slažem da je to potrebno barem one osnovne okvire u kojima će se ta naknada i cijena definirati da to bude ovaj zakon. Za drugo čitanje ćemo to predvidjeti. Odmah da sve otklonim da ovaj zakon ima, da je pisan rukom interesa hotelijera ovih ili onih. Ne, vjerujte mi on je doista pisan sa namjerom da se razriješi problem. Ako netko prepoznaje da je favoriziran ovaj ili onaj, ja mislim da toga ovdje nema. Naprosto, mi želimo naći titulara vlasnik jer i ovo što je bilo govora da naplatimo unazad korištenje to je vrlo teško. Jer da otvorimo jedno takvo pitanje doći ćemo do problema da nismo ni mi na cijelom jednom velikom području upisani kao Republika Hrvatska kao titular i vlasnik tog zemljišta. Ako niste vlasnik onda ne možete ništa ni naplatiti. To je vrlo teško. Tu ćemo završiti na sudu i ne znam koliki će nam se procesi voditi. Naša je namjera upravo da kažemo vlasnik je taj, taj i taj i zato nije cilj prodaja silnih kvadrata ni tajkunima, ni ovima, ni onima nego je cilj prodaja onih potrebnih kvadrata da se formiraju čestice. Ja se slažem i sa primjedbom da članak 18. koji govori o tome treba precizirati jer na ovakav način doista moramo taj članak 18. gledati u kontekstu sa onim člancima dalje 21., 28. i 29. Ali znate, kad imamo jednu zemljišnu česticu i na njoj kad imamo jednu zgradu ta zgrada je možda i plaćena kroz privatizaciju i pretvorbu, ima vrlo često situacija da je. Međutim, nemoguće je to vlasničko pravno iskazati jer ne možete postati vlasnik na jednoj čestici samo zgrade, a ne možete postati vlasnik niti samo zgrade i tlocrtne površine ispod zgrade nego naprosto moguće je jedino postati vlasnik ako se formira nova čestica. Da bi se nova čestica formirala jedinica lokalne samouprave pa i država tamo gdje treba ona mora prodati određeni dio površine te čestice kako bi se formirala nova parcela. I ovdje se potpuno slažem da je potrebno ovim zakonom definirati i odrediti koje je to zemljište potrebno za redovnu uporabu da ne bi zaista došlo do nekakve velike prodaje i svega toga. Nego ono što je potrebno, iako imamo mi Zakon o prostornom planiranju, Zakon o gradnji koji govori zapravo čak i o tome koliki je postotak izgrađenosti određene čestice potreban da bi se ona formirala. I zato sve ove primjedbe koje su ovdje danas bile su itekako dobro došle i mi ćemo gledati da što preciznije odgovore u ovom zakonu za drugo, pa ja sam rekao opet ne bježimo ako treba i tri puta ćemo ovo čitati ali problem je toliko složen da ga nije naprosto jednostavno riješiti. Drago mi je da je prepoznata dobra namjera, drago mi je da je jedno pozitivno ozračje da zajednički ovo riješimo i vjerujem da ćemo za drugo čitanje zaista to bolje i pripremiti. Uredbe već sam rekao i u svom prvom nastupu, dali smo si onaj rok nekakav od 6 mjeseci jer su uredbe isto vrlo složene. One nisu tek tako popratni dokumenti i podzakonski akti ali mi već na njima ćemo ovo ljeto itekako raditi i sigurno ćemo taj rok skratiti na ono što je najviše moguće. Ja se još jednom zahvaljujem na jako dobroj raspravi, na brojnim prijedlozima i vjerujem da se vrlo brzo vidimo u drugom čitanju sa još boljim rješenjima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo kad se steknu za to potrebni uvjeti. Time završavamo današnje zasjedanje. Sutra počinjemo u 9,30 sati. Glasovat ćemo o preostalim točkama, između ostalog i o rebalansu proračuna sa amandmanima koji su u međuvremenu došli. Hvala lijepa.
Dobro jutro, dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom 13. izvanredne sjednice i prelazimo na glasovanje o raspravljenim točkama. Molim uključimo se radi utvrđivanja kvoruma. Kvorum da vidimo. Imamo kvorum [[Upadica: Niste se vi uključili.]] Imamo kvorum, možemo raditi. Prelazimo na Prijedlog zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije, prvo čitanje, P.Z. br. 423, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o turističkom i ostalom građevinskom zemljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim uključio se i glasujmo. Rezultat. Zaključak je prihvaćen većinom glasova, 83 glasa za, 2 suzdržana i 19 protiv.