Predlažem Skupštini da na početku rada ove sednice odamo poštu tragično poginulim od zločinaca albanskih terorista, porodice Stolić u Obiliću. Mislim da je ovo trenutak da na jedan način pretestvujemo protiv neviđenog zločina koji se dešava na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Molim narodne poslanike da minutom ćutanja odamo poštu nevino stradaloj porodici Stolić u Obiliću. (Minut ćutanja.) Neka im je laka zemlja. Reč ima narodni poslanik Milutin Prodanović, posle njega narodni poslanik Đuro Popović.
Dame i gospodo narodini izabranici, u zemlji čiju je prosvetu osnovao Sveti Sava i koja je imala velikane kakvi su Dositej Obradović, Vuk Karadžić, Jovan Sterija Popović, Jovan Skerlić, braća Bogdan i Pavle Popović,Slobodan Jovanović i drugi, reformisanje školskog sistema je ozbiljan i zahtevan posao koji traži mnogo odgovornosti i pažnje, a pre svega ljubavi prema deci. Škola nije svojina ove ili one stranke ma kako se ona zvala, škola je budućnost svih koji žive u Srbiji i zaloga njihove sreće i napretka. Ovaj model koji, moram po malo reći, liči na preuzimanje nekih odavno nefunkcionalnih organa, kao u slučaju dr Frankeštajna, pa malo sklapanih odavde i odande, koji očekuju da kroz njih bude propuštena struja, da bi oživeli, jednostavno nije dorađen do kraja. Dok mi raspravljamo o zakonu osnovnog obrazovanja i vaspitanja, u Japanu se u ovom trenutku vrši tek treća reforma školstva uposlednjih 100 godina. Kada su Organizacija za evropsku bezbednost i saradnju i Organizacija za ekonomsku saradnju i razvoj, skupa sa Paktom za stabilnost Jugoslavije radile svoj tematski prikaz nacionalnih obrazovnih politika, one su Ministarstvu prosvete Srbije poručile sledeće: uspostavljanje partnerstva između škole, saveta škole i društvene zajednice na lokalnom nivou, koje funkcionišu puštajući koncept demokratski uobličenih institucija koje neguju demokratsko obrazovanje i atmosferu, zahteva psebnu pažnju u planiranju reformi. Ukoliko reforme na ovom nivou nisu svesrdno i sa puno entuzijazma prihvaćene među direktorima, nastavnicima i roditeljima, i ukoliko reformski proces ne omogući nastavnicima da budu aktivni kreatori reforme, međunarodno iskustvo pokazuje da će proces reforme imati slab efekat na rad škola i rezultate obrazovanja. Svakog dana učitelji, koji se obućavaju na psiho kursevima, žale nam se za novu školu, kako se sa njima postupa kao sa ljudima iz ustanova za osobe narušenog društvenog zdravlja. Svakog dana roditelji, uprkos pričama gospodina ministra prosvete, da će prvi dan osnovne škole biti igra, šala, pesma i da će deca učiti samo u školi i da roditelji neće plačati privatne časove, pitaju nas - šta hoće da urade sa školom. Njima ne treba škola igrica nego pravo mesto za sticanje znanja, oslobođeni suvišnih sadržaja, ali koji još uvek predstavlja znanje. OEBS i OECD su preporučili da se u dobrovoljno prijavljenim školama primeni trogodišnji probni model reforme na osnovu strategijski i operativno razgrađenog plana. Međutim, gospodin ministar je u Prosvetnom pregledu od 20. marta rekao da je prospekta eksperiment uživo i da se dešava u realnom vremenu. Nije teško promeniti direktora nekog javnog preduzeća ili poslovnu politiku, međutim, promeniti glave ljudi, to je nešto drugo. Umesto objasniti kako će u škol-igricama deca postati mnogo obrazovanija nego što su sada. Gospodine ministre, vi ste u Nedeljnom telegrafu objavili drugo vanredno stanje u kome će biti sve škole, nastavnici, roditelji, tvrdeći da dosadašnje škole su krive za stnje u društvu, izgovarajući rečenicu - "Pogledajte danas pune zatvore, to su bivšiđaci". To ste rekli za Nedeljni telegraf od 14. maja 2003. godine. Nisu ti prosvetni radnici, koji su učili te ljude koji su u zatvorima, nisu ih učili da kradu, da ubijaju, da diluju drogu i da se sastaju sa mafijaškim bosovima u ulici koja nosi ime po velikom nemačkom pesniku i Geteovom prijatelju, a nalazi se u Zemunu. Protiv uvođenja zakona bez prethodne javne rasprave su svi, pre svega, stručna udruženja, ali i sindikati i Srpska pravoslavna crkva. Čak je i Žička eparhija, u kojoj moj grad pripada, je izdala 2002. godine blagovesnik, koji je posvećen reformama u školstvu. Na poslednjem arhijerejskom saboru je traženo da se o reformi državnog školstva povede široka javna rasprava. Posle Drugog svetskog rata naše školstvo je pretrpelo niz značajnih reformi. Od 1945. do 1958. godine vršeno je idejno preusmeravanje, a od 1970. godine, posle Rezolucije Savezne skupštine o razvoju vaspitanja na socijalističkoj samoupravnoj osnovi, krenulo se u tzv. usmereno obrazovanje, koje je konačno uvedeno 1974. godine. Ciljevi reformi su uvek bili državni, proglašavani za društvene, odnosili su se na ideološke, a ne istinske potrebe i interese. Njihovi nosioci su bili politički i partijski organi, a ne stručnjaci. Reformom su rukovodili ideolozi Saveza komunista Jugoslavije, a setimo se samo Stipe Šuvara. Ovo je četvrta reforma našeg školstva u poslednjih 20 godina i ponovo se dešava isto, da jedna grupa ideološki srodnih duša je rešila da potuno izmeni školstvo, bez ikakvih uvida u činjenicu da se to ne sme raditi preko noći i da niko nema prava da se igra sa budućnošću naroda i dece, a pogotovo ako nema opšteg društvenog konseznusa. Pre nego što se krene u reformu škole treba imati jasnu viziju o tome kakvo društvo želimo da izgradimo i kakva nam je privreda potrebna. Naravno da nam je dosta činovnika i neproizvodnih zanimanja. Naravno da nam nedostaju zanatlije i školovani poljoprivrednici, ali hoćemo li mi zanatlijsko poljoprivredno društvo ili ćemo da budemo nosioci, vodeća sila kompjuteristike na Balkanu. Šta ćemo, između ostalog, sa činjenicom da smo posle Japanaca najstarija nacija na svetu i da uskoro neće ni biti dece koja će ići u školu, ako se ovako nastavi. Srba, po najnovijem popisu, uprkos ogromnom prilivu izbeglica ima čak 173.500 manje nego u popisu iz 1991. godine. U vidu treba imati i činjenicu da je ovako naša škola ipak bila relativno očuvana institucija u apokaliptičnom košmaru Srbije 90-tih godina. Rušila se ekonomija, kultura, pravni poredak, ali je škola kako tako opstajala i uprkos svemu njen učiteljko-profesorski kadar je još uvek sposoban da iznese ozbiljnije reformske zahvate, bez oktroisanih reformi. Iako zagovornici nove škole tvrde da je dosadašnja škola bila samo pamtionica podataka, ceo zapad je uzeo pola miliona naših mladih stručnjaka i u do sada neviđenom odlivu mozgova ne bi oni valjali zapadu da su samo bili tupavi pamtioci, već su bili dobro školovani i veoma obdareni. Većina njih su sada vodeći stručnjaci u svojim oblastima i upravo u zemljama razvijenog zapada i upravo sa onim znanjem koje su poneli iz škole i sa fakulteta u Srbiji. Još bih rekao samo da je u ovoj raspravi, koja nije sprovedena, mnogi su se ponudili da učestvuju u njoj i da pomognu u izradi jednog ovakvog zakona. Vi ste gospodine ministre dobili na uvid sadržaj saopštenja katedre za srpski jezik i književnost svih univerziteta u Srbiji. Oni su na svom sastanku održanom 10. marta 2003. godine obavestili javnost da katedre za srpski jezik i književnost univerziteta u Beogradu, Novom Sadu, Nišu, Kosovskoj Mitrovici i Kragujevcu, nisu uključene u rad na promenama nastavnih planova i programa za predmet srpski jezik, književnost i komunikacija, već da tu delatnost obavljaju arbitrarno izabrani profesori i psiholozi. Ukazano je da planovi, koje ekipe ministarstva spremaju, sadrže puno propusta, pri čemu se prenaglašavaju komunikacijski aspekti jezika uz nedopustivo potiskivanje književnosti. Srbisti jesu za reforme, ali ne za onakve kakve im se nameću, već se ignorišu najstručnije institucije za proučavanje srpskog jezika i književnosti u ovoj zemlji. Matematičari su se oglasili u Nišu 14. februarar 2002. godine na okruglom stolu, da li je 9+3 jednako 8+4, gde predlažu da se uvede možda čak i devetorazredna škola, što uopšte nije sporno, ali da bar srednja škola traje četiri godine, pa da bude 9+4. Još bih dodao samo da učitelji se obučavaju za nastavu u školama u radionicama i igraonicama i da im se daju knjige iz kojih treba da uče. Jedna od takvih knjiga "Igrom do spoznaje", objavljena 1995. godine, koju je napisala prisutna pomoćnica ministra. Kaže se da ta knjiga služi za oslobađanje dece od straha koji mogu imati pred profesorima, roditeljima i životinjama. Radionica se zove "Nastavnik sa mašnom u kosi koji svira gitaru". U drugoj radionici deca glumeći organe za varenje mogu da dobiju i ulogu anusa, pa čak nus produkta varenja, koji se zove "prtko". Ne mislim da će deci biti lakše u ovim radionicama i igraonicama. Kaže se da ih neće ocenjivati, ali ocena i ocenjivanje je vrlo bitno, pogotovo kada se zna da od ljudi koji su predložili sve ovo i koji rade, timovi sastavljeni uglavnom od psihologa i pedagoga i da je ova reforma već dobila naziv "Pepsi reforma". Ja vas molim sve kao poslanik ne jedne partije, nego kao čovek, kao građanin, kao roditelj, koji poput vas želi dobro ne samo svom detetu, nego i celoj deci Srbije, da povučete ovaj zakon, da se setite svoje dece i svojih bližnjih, ali da se setite i svojih učitelja koji su vam ostali u lepoj uspomeni zbog svega onoga čemu su vas naučili od prvog osnovnog do univerziteta i da ne eksperimentišete, i u njihovo ime, na desetinama hiljada naših đaka i nad našom budućnošću.
Narodni poslanik Đuro Popović nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Sreten Mitrović.
Dame i gospodo, juče je ministar ovde pokazao jednu kolekciju knjiga koje je ministarstvo izdalo, sa ciljem da srpsku javnost upozna sa predstojećim reformama i ja sam došao do jedne od knjiga, koju ministar juče nije ovde prikazao. To je knjiga sa ambicioznim naslovom "Reforma srednjeg stručnog obrazovanja od razgovora ka realizaciji". Pregledao sam ovo pažljivo i shvatio da ovde nema ništa od reforme. Ovde su samo podaci kojima ministarstvo raspolaže o trenutnom stanju u našem srednjem stručnom obrazovanju i na kraju ove knjige, koja je verovatno naplaćena solidno, je nekoliko samo stranica o ciljevima reforme srednjeg stručnog obrazovanja. Tu su demokratizacija, decentralizacija, demonopolizacija, diversifikacija itd. Ja sam pokušao da nađem nešto što je novo, u odnosu na dosadašnje stanje i evo pod a) u demokratizaciji stoji da je cilj reforme demokratizacija dostupnosti obrazovanja, da navodno do sada obrazovanje nije bilo dostupno svima pod jednakim uslovima, sa čime se ne slažem. Zatim, demokratizacija odnosa učenik - nastavnik. Ne znam da li je ikada taj odnos bio demokratičniji nego sada i ne znam šta bi trebalo dozvoliti još deci u toku nastave da bi se postigli ovakvi ciljevi. Zatim, demokratizacija realizacije programa, demokratizacija odnosa nastavnik - roditelj, a ne znam šta to znači, demokratizacija odnosa škole i okruženja itd. Znači, ništa bukvalno ovde novo nema, prepisano je ono sa čime ministarstvo raspolaže, podaci po službenoj dužnosti, postojeći, neko je za to uzeo pare i to je to. Što se tiče samog zakona pokušaću ukratko, obzirom da je vreme ograničeno, da ukažem na neke stvari sa kojima se lično ne slažem, a i Srpska radikalna stranka, kojoj pripadam. U članu 3. gde je naslov "Ciljevi obrazovanja i vaspitanja" u tački 5. stoji da je jedan od ciljeva razvijanje svesti o državnoj pripadnosti i negovanje tradicije i kulture. Sa ovim se slažem, ali nedostaje nacionalna pripadnost. Mislim da treba da stoji razvijanje svesti o nacionalnoj i državnoj pripadnosti. Nisam obavešten da je prihvaćeno. Dalje, član 53. "Organi upravljanja ustanove". Ovde stoji da su organi upravljanja ustanove, mislim na škole, da je to školski odbor i do sada je tako bilo. Znači, to nije ništa novo i po Zakonu o srednjoj školi iz prošle godine je bilo tako, što znači da je školski odbor uspostavljen na jednom novom principu, tj. nov je način izbora članova odbora, podjednaka zastupljenost i kolektiva i roditelja i društvene zajednice, tj. sredine u kojoj se škola nalazi. Meni lično ovde smeta ono što se kaže "organ ustanove čine po tri istaknuta predstavnika zaposlenih roditelja i jedinice lokalne samouprave". Ne znam šta znači "istaknuta predstavnika". Te predstavnike bira ili nastavničko veće, ako su iz reda zaposlenih, tamo nema istaknutih, to se radi tajnim ili javnim glasanjem, svejedno je. Koji su to istaknuti roditelji? Ko određuje istaknute roditelje? Roditelji to sami biraju i istaknuti pripadnici lokalne samouprave - to je već politička stvar i tu se verovatno slažemo da to određuje politika, odnosno nosioci vlasti na nivou lokalne samouprave. Kada se radi o ovim predstavnicima lokalne samouprave, zamolio bih vas, pošto imamo jedno loše iskustvo u poslednjih godinu dana, da se uglavnom tu biraju ljudi koji su politički podobni, znači predstavnici onih partija koji su nosioci vlasti na lokalnom nivou, da iz mog ličnog iskustva tvrdim da se radi o ljudima, odnosno da se biraju ljudi koji nemaju ni srednju školu. Zakonom je, ministre, trebalo propisati bar da neko od njih ima visoku stručnu spremu ili višu stručnu spremu, jer odlučuju o sudbini ljudi koji su visoko obrazovani. Sledeća stvar - direktor ustanove, odnosno jedan stav iz ovog člana 59. gde stoji da direktoru licenca miruje za vreme vršenja mandata direktora, odnosno funkcije direktora. Lično mislim da je licenca, bez obzira koliko se ne slažemo sa uvođenjem licence, vremenska kategorija, da mora biti vremenski ograničena, kao što i jeste,i da ne može direktoru da miruje za tih četiri godine, koliko on direktoruje, ili za dva mandata, i da posle uživa tih pet godina kao da ima licencu. Licenca mora biti vremenski definisana, potpunije, da ne može nikome mirovati. Ona je ipak ograničena na neko vreme i čovek vremenom neko znanje gubi ili treba da ga obnovi, kao što je to ovde u pitanju. Zatim, kod člana 70. gde se kaže - školski program donosi škola, u skladu sa opštim osnovama školskog programa i posebnim osnovama školskog programa. Ovde je najbitnije donošenje podzakonskih akata, znači pravilnika o nastavnom planu i programu, kako se to ranije zvalo, a sada će to biti školski program, pa mene interesuje, s obzirom na to da je za mene sve ovo okvirno, dok se ovi pravilnici ne donesu, šta onda. Najbitnije je, a suština reforme je, u stvari, sadržaj programa. Ako se sadržaj programa ne promeni, onda od reforme nema ništa. Nas interesuje šta će biti sa sadržajem programa. Da li će se, govorim o srednjim školama, pošto radim u srednjoj školi, programi u ovim školama skratiti, pojednostaviti, smanjiti obim. Nelogično je da, recimo, bravar sluša tri časa istorije sedmično, da sluša muzičko, da sluša likovno. Smatram da tu ima dosta nepotrebnog i da tu mora biti suština reforme. Znači, da se ti programi pojednostave. E, sad, sa čim se ovde ne slažem? U članu 72. stoji da posebne osnove školskog programa srednjeg obrazovanja i vaspitanja po vrstama i obrazovnim profilima, sadržaja itd, kaže - obavezne i proporučene sadržaje predmeta, tema i modula. Šta su moduli? Da li će biti sposobna škola da donosi programe za modularni princip nastave? U članu 73. je rečeno da će škole biti obavezne da 30% za srednje stručno obrazovanje, za zanatske profile, dok za ove druge 40% su u obavezi, prihvate ovo što propiše Ministarstvo. Da li su škole sposobne da ostalih 67% programa popune i da li će ovaj član biti zloupotrebljen od strane škola? Imamo male sredine u kojima škole kubure sa brojem učenika. Imaju želju da opstanu. Da li će škole propisivanjem programa, koji će biti redukovani u odnosu na druge škole, koji će biti lakši za učenike, da li će škole na taj način pokušati da pridobiju učenike iz drugih sredina i da na taj način opstanu. Mislim da ovo nije dobro rešenje i da je taj procenat trebalo da bude bar veći od ovoga koji je ovde naznačen u ovom predlogu zakona. Kada se radi o članu 101. i ocenjivanju, vrlo je bitno ovde da znate da deca trenutno nisu motivisana za učenje i da je to opšti trend u Srbiji, da je vrlo mali broj i procenat dece koja imaju motiv da uče škole. Imam lično iskustvo. Kada deca na času kažu - profesore mi nemamo uopšte razloga da učimo. Zbog čega učimo? Da bi se sprovela reforma obrazovanja trebalo je prvo sprovesti reformu privrede, trebalo je pokrenuti privredu. Deca su svesna da nemaju nikakvu budućnost ovde i da, bez obzira na to šta završila, nemaju posla posle toga. Imamo vrlo tešku situaciju da deca koja dođu iz osnovne škole sa odličnim uspehom upisuju trgovinu, ugostiteljske delatnosti, zanate, ne idu u tehničarska zanimanja, ne idu u gimnazije. Gubimo najkvalitetniju decu upravo zbog toga što privreda stagnira ili privreda pada, tj. privredne aktivnosti su sve manje i manje i u Srbiji je sve teže i teže. Takođe, vrlo je teško po članu 102. ta obaveza da se učenici ocene četiri puta u toku polugodišta. Gospodo, da li znate, valjda ste išli u škole, imamo 40 učenika u odeljenju. Ko će to da oceni? Da li se nekim pravilnikom ili nekim podzakonskim aktom predviđa da se broj učenika smanji? Da li znate da je i 30 previše, ako je 30. Mislim da je 24 neki optimalan broj i da bi trebalo ići ka tom cilju da se smanji i broj učenika u odeljenju da bi se mogla nastava konkretnije i kvalitetnije izvoditi. Izvinjavam se, pošto više vremena nema, kada bude rasprava o amandmanima onda ću detaljnije obrazložiti neke stvari.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović, a posle narodni poslanik Bojana Aleksić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, važnost obrazovanja i vaspitanja je jedan od ključnih segmenata svakog društva, pa i našeg, pa zato treba sa velikom odgovornošću pristupiti svakoj promeni u njemu, a naročito velikim reformskim promenama koje se u predlogu ovog zakona predlažu. Ovaj zakon, s obzirom na javnost, pripreman je u strogoj tajnosti, u najužem krugu, sa posebnim službama. U reformu obrazovanja se ušlo uprkos činjenici da za njeno sprovođenje nije obezbeđen ni minimum konsenzusa najšireg dela javnosti. Neshvatljivo je da javnost i prosvetni radnici ne budu u dobrom delu obavešteni i ne učestvuju u raspravi o nacrtu zakona koji je u pripremi. Smatram da je u procesu reformi potpuno ignorisana struka, a da zakon predlažu i oni koji nikada neposredno nisu učestvovali u nastavi. Evo, danas, rasprava o ovom predlogu zakona sprovodi se bez TV prenosa. Jasno je - predlagaču nije stalo da javnost upozna i da želi da se ovaj zakon što pre usvoji. Ovaj zakon je tako usklađen da nije ni nalik zakonima razvijenih zemalja, a najmanje predstavlja koncepciju novog obrazovanja, koja korespondira sa zahtevima demokratskog društva. Predlogom ovog zakona očekivali smo veći stepen demokratije. Eksperimenti u obrazovanju ostavljaju dalekosežne posledice kod mnogih generacija koje se obrazuju po nekakvom eksperimentalnom zakonu. Znamo kakve nam je posledice doneo Šuvarov zakon, na koga se predlagač u predlogu ovog zakona u značajnom delu vraća. Predlog zakona je rađen prema uputstvu i prema zakonima Evropske unije, ne vodeći računa o minimumu nacionalnih interesa, jer u njemu nisu dovoljno istaknuti i zaštićeni državni interesi u ovoj oblasti. Restriktivnost je diskriminatorskog karaktera i vrlo je daleko od proklamovanih ciljeva demokratizacije, decentralizacije i profesionalizacije, jer su sva ovlašćenja usmerena na ministra koji veliki broj članova upotpunjuje nekim svojim podzakonskim aktima. Suviše je malo vremena, a mnogo toga se još može reći, da ovaj zakon ne treba prihvatiti, a treba ga odbaciti u načelnoj raspravi, jer se ni predloženim amandmanima ne može bitno promeniti. Ja ću kroz neke članove, mada ćemo kroz amandmane koje smo podneli, da ukažem na neke nepravilnosti, odnosno onoga što sam u obrazloženju izneo. U članu 2. se odmah spominje centralizacija ministra - delatnost obrazovanja i vaspitanja: način obrazovanja, delatnosti obrazovanja i vaspitanja, propisan je ovim zakonom i posebnim zakonima u oblasti obrazovanja i vaspitanja, u daljem tekstu poseban zakon ili podzakonski akt koji će ministar da donese. Član 10. je kod svih diskutanata koji ne podržavaju Predlog zakona obrazlagan i napadan, s obzirom da imamo više saveta. Uvođenjem saveta koji mogu da formiraju razne komisije, stručne timove i druga radna tela, uvodi se ogroman administrativni aparat, pa će se sredstva dodatno izdvajati iz budžeta, iako su plate prosvetnih radnika na najnižem nivou. Ili će, kako se u zakonu navodi, putem donacija koje će neko drugi kasnije da vraća. Nadležnosti Ministarstva su pokušane da se zamagljuju u članu 28, gde su date neke, navodno, ingerencije koje ministar ima. U članu 69. mi ne možemo našoj deci da odredimo poseban program bez, navodno, u predškolskom obrazovanju. Ako hoćemo neki program, moramo da dobijemo odobrenje od međunarodnih udruženja. U članu 48. se pominje početak i kraj školske godine. Ne vidi se kada su školski raspusti. Sigurno će to ministar u nekim svojim podzakonskim aktima da donese. Član 96. - prava deteta i učenika. U tački 8) daje se sloboda udruženja u različite grupe, klubove, organizovanje učeničkih parlamenata. Ne uvodi li se politike u osnovne i srednje obrazovanje na mala vrata? Kakve se grupe mogu formirati, ne smemo ni da pomislimo. Član 132. je uglavnom obrazlagan od svih. Neozbiljnost ovog zakona je član 132. - teže povrede radnih obaveza. Neću o tome, jer ćemo ga kroz amandman detaljnije obrazložiti. S obzirom da sam poslanik sa područja Kosova i Metohije, osim onoga što možemo da damo pohvalu Minsitarstvu i ministru da je obrazovanje na Kosovu i Metohiji zadržano i da funkcioniše u skladu sa našim Ministarstvom, ništa od Ministarstva nije dalje učinjeno. Škole na Kosovu i Metohiji ne dobijaju materijalne troškove. To sam, prilikom mog boravka, u pauzi Skupštine i proverio. Ne dobijaju se materijalni troškovi, mada su sada dati zahtevi Ministarstvu za svoje potrebe i obećano je iz Ministarstva da će da im nadoknade materijalne troškove. Ministre, ako ne pričam istinu, vi kažite da nije tačno. Drugo, ništa nije urađeno u cilju poboljšanja kvaliteta nastave na Kosovu i Metohiji, s obzirom da znamo da se nastava, posebno u centralnom delu gde ja živim, u školama odvija u veoma skučenim prostorima, jer su mnoge škole iz gradova preseljene u seoske škole i pokušava se da se nastava odvija u više smena. Pitam ministra, a i sam se pitam kako će ovaj zakon da se sprovede na Kosovu i Metohiji, ukoliko se usvoji, nadam se da neće. Na kraju, jutros smo dobili list - Reforma škole, novi pokušaj obez... naše dece. Pročitaću jedan pasus, s obzirom da smo imali Odbor za Kosovo i Metohiji, na kome sam ja prisustvovao. Ne znam zašto je ovo dostavljeno samo poslanicima SPS-a, ne znam da li su predstavnici DOS-a ovo dobili. "Pogled na reforme škole u svetu - naši đaci koji su odlazili na razmenu učenika u SAD uvek su bili zapanjeni nivoom neznanja tamošnje dece i činjenicom da u Americi, osim privatnih škola, ne služe za učenje, nego za zglupljivanje putem raznih radionica i igraonica. Živeli bismo u zabludi ako bismo verovali da su naša deca u Americi postizala tako sjajne rezultate zato što su mnogo pametnija od američke dece. Ne, nego su naša deca učila klasičnu školu koja je u SAD, u državnom sistemu obrazovanja davno ukinuta".
Reč ima ministar Vlade Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Možda je dobro što ću kolegi iz SRS odgovarati istovremeno kada i predstavniku SPS-a. Što se tiče zanatskih škola, to jeste problem, ali mi smo zanatske škole, odnosno njihov program podelili na određene procente, tako da opšte osnove, ono što predstavlja onaj broj časova istorije koji je nužan, to je samo 30%. Dakle, 70% programa smo ostavili za fleksibilan program koji se prilagođava zanatu u pitanju, i to 40% je zajedničko stručno i 30% je program škole. Hteo sam da vam kažem da sve to ulazi 2007. godine. Dakle, dotle će škole da se prilagode novom načinu rada, jer tek 2007. godine se oni susreću sa tim, a posebne osnove programa se donose u saradnji sa savetima. To nije stavljeno u ruke Ministarstvu, mada je tačno da podzakonske akte ministar po definiciji donosi, ali ovo na predlog saveta, što znači da nacionalni savet ili neki savet učestvuje u tome. Što se tiče Kosova, istine radi, u jako teškim uslovima, vi znate da mi nemamo pristup tamo i nisam ja potpisnik ničega što je vezano za Kosovo. Ja sam zatekao stanje, kao i vi svi sada. Prosvetni radnici i dalje dobijaju dve plate odavde za mesec dana. 80% dobijaju oni koji su ovde došli. Prevoz im plaćamo mi. Dakle, apsolutno sve plaća ova država. Molim vas, nemojte to sporiti. Osim toga, napravili smo plan i sve škole, pošto je Kosovo, a vi to znate pošto ste vezani za Kosovo, donelo prošle godine Zakon o osnovnim i srednjim školama, koji se primenjuje za Kosovo. Da naša deca ne bi bila prikraćena, mi ćemo izvršiti obuku nastavnika sa Kosova, srpskog etničkog porekla i oni ulaze 2003. godine, zajedno sa ovom generacijom, u novu školu. To je naša obaveza i to je napravljen plan.
Reč ima narodna poslanica Bojana Aleksić, a posle nje narodni poslanik Dragan Pavlović.
Kada govorimo o ovom zakonu, mi ustvari govorimo o reformi školstva. To je ono što je prava tema. Ne može se govoriti samo o ovom zakonu, a ne govoriti o reformi u celini. Upravo zbog toga želim da kažem da mi u DSS-u posmatramo reformu obrazovanja u tri ravni. Prva ravan je, svakako, ova zakonodavna. Druga je pedagoška ili stručno pedagoška ili strategijska. U krajnjoj liniji, najbolje da je nazovemo strategija našeg sistema obrazovanja i vaspitavanja naše dece. Treća bi bila finansijska ravan. Što se samog zakona tiče, on je u odnosu na celu reformu samo okvir. On je forma, a svaka forma je za nas manje važna od suštine i od sadržaja. Zakon kao forma, u velikoj meri za nas, u Demokratskoj stranci Srbije, bi mogao da bude prihvatljiv, i ono što jeste model koji se nudi, model devetogodišnjeg školovanja, licenciranje nastave i tako dalje. O tome je govorio i moj kolega Lemajić. Ima puno podudarnosti sa predlogom reforme koji je javnosti ponudila Demokratska stranka Srbije. Gde se mi razlikujemo? Razlikujemo se upravo u suštini, odnosno u sadržaju. Naš je predlog da Skupština izabere nacionalni prosvetni savet, koji se bavi strategijom obrazovanja, i koji će se baviti suštinom, koji će donositi planove i programe, koji će propisivati na koji će načini kako biti vaspitavana naša deca. To jeste ono što nas najviše zanima. Naša deca su u poslednjih 10 do 15 godina, pa i više, a u krajnjoj liniji i mi se nismo školovali onako kao što je trebalo, a naša deca nažalost još gore i u još gorim uslovima. Naša deca su u poslednjih desetak godina odrasla u jednom okruženju koji je bio strašan. U ratnim uslovima, u uslovima bede i siromaštva, u uslovima kada je u njihovom vaspitanju više brinula jedna nakazna tvorevina koja se zove Televizija "Pink", nego sama škola. Našoj deci su nuđeni sve sami negativni primeri. Naša deca su bila u situaciji da gledaju neke momke mlade, sa obrijanim glavama, debelim zlatnim lancima oko vrata, koji su vozili jako dobre i brze automobile, imaju jako puno para. Nametali su se samim tim, kao i njihovi idoli, dok su s druge strane ta naša deca gledala svoje roditelje, prosvetne radnike, sudije, lekare, advokate koji su mukotrpno radili. A o radnicima naravno i da ne govorim. To se podrazumeva. Znači, neke ljude koji su mukotrpno radili, i sa svim svojim školama koje su završili i sa svim tim silnim ulaganjem u svoj posao nisu bili u stanju da im obezbede najčešće ni nove patike, i to one najjeftinije, a kamoli one kakve bi deca volela i kakvih je barem jedan ili dva učenika u njihovom razredu nosila. To je osnovni problem naše dece. Naša deca su učila jedan potpuno pogrešan sistem vrednosti, sa potpuno pogrešnim idolima, i to je nešto što moramo svi zajedno da popravimo. Naravno, to je osnovni zadatak nas koji smo roditelji, ali i škola, jer barem onoliki uticaj koliki imaju roditelji na decu, isti toliki uticaj imaju i škole i društevena sredina ili naše okruženje. Nacionalni prosvetni savet je taj koji treba da propiše takve planove i programe, i takav način obrazovanja i vaspitanja, jer je vaspitanje čak važnije od obrazovanja naše dece. Da našu decu vratimo u onaj pravi sistem vrednosti, da ih naučimo da razlikuju dobro i zlo, da ih naučimo šta je to čemu treba da teže, šta je to što su neki pravi ciljevi u životu, da ih naučimo da novac i sjaj i skupe patike nisu najvažnija stvar na svetu, da ima i nekih duhovnih vrednosti koje su mnogo, mnogo važnije i od kojih se živi. Sve ostalo jesu samo prolazna stvar. Treba ih naučiti da budu srećni, da žive i kada imaju malo, i kada imaju dosta, i da teže da budu pre svega dobri i čestiti ljudi koji čestito raditi svoj posao koji god to bio, da taj posao koji rade rade iz ljubavi. To je nešto zašta treba da ih spremamo. To o čemu sada govorim svakako je najteži zadatak svih nas. I nas koji sedimo u Skupštini, i koji brinemo o svojoj deci, i kao roditelji i kao poslanici, i zadatak ministarstva, i svakako najteži zadatak koji želimo da postavimo kao nacionalni prosvetni savet. U njega treba da uđe nešto što bi mogli da definišemo kao plus mozgova. Znači, ljudi, ne samo stručni, nego pre svega ljudi izuzetno moralni, nepotkupljivi, izuzetno dobronamerni prema našoj deci, ljudi koji dolaze iz svega onoga što predstavlja naš ponos i diku i naše kulture i tradicije. Ono što naša deca svakako moraju da uče, to je naša kulturna i nacionalna tradicija, i na koji način ta naša nacionalna i kulturna tradicija može, treba i mora da se uklopi u evropsku tradiciju, koja je isto toliko važna, jer naša kultura i tradicija jesu deo evropske nacionalne i kulturne tradicije i civilizacije uopšte. To je ono što je naš osnovni zadatak. Da li je moguće, ako mi osnujemo taj nacionalni prosvetni savet, da li je moguće da se sve to spremi u narednih godinu dana. I da li je moguće napraviti planove i programe koji su mnogo važniji od zakona. Zakon sam po sebi ne bi bio toliko sporan, da li je moguće sve to osmisliti i uraditi za tri meseca letnjeg raspusta. Po našem mišljenju to nije moguće. Po našem mišljenju moraju se prvo formirati tela. Ta tela koja su predviđena da se formiraju, mora da se obave konsultacije, moraju da obave nešto što je od široke javne rasprave, i onda da prionu na taj temeljan i ozbiljan posao, kako bi sledeće školske godine 2004, 2005. startovala reforma. Ove godine mislimo da bi bilo dovoljno da reforma krene u jednom manjem broju škola, u većim centrima u Srbiji, u većim gradovima, škole koje su spremne koje su jake, koje bi se same dobrovoljno javile da su u stanju da počnu sa reformom, i kod kojih bismo istovremeno mogli da vidimo šta je to što je dobro u reformi, šta je to što je loše, da li je dobro zamišljeno, da li nije zamišljeno, i imali bi vremena do 2004, 2005. godine to da ispravimo. Postoji još jedna stvar, ona treća ravan koja se zove finansije. Ovim zakonom je predviđeno da se reforma finansira delimično iz budžeta Republike Srbije, delimično iz donacija. Uvek kada su u pitanju donacije, moramo da izrazimo svoju skepsu, jer po onoj staroj narodnoj "ruka koja daje je uvek iznad ruke koja prima". Zbog čega bi neko davao donacije za našu prosvetu? Razumljivo iz ekonomskih razloga da će stranci ulagati u naše puteve, fabrike, i sve ono iz čega mogu da izvuku sutra profit. Kakav profit mogu da izvuku iz našeg sistema školstva? Koji je pravi razlog ako se daju donacije za naše školstvo? To je nešto o čemu svi treba dobro da razmislimo. Ja neću unapred da kažem da neko ima loše namere. Ja to ne znam, želim da verujem da su ljudi dobronamerni, dobri, ali ipak po prirodi sam malo sumnjičava i o tome treba svi zajedno da razmislimo, i sve što danas radimo radimo zbog naše dece. To je fraza koju svi koristimo iz dana u dan, a koliko je to fraza, koliko zaista tako osećamo i mislimo, pokazaćemo upravo danas.
Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović, a posle njega narodni poslanik Dušan Cvetković. Izvinjavam se poslaniče, ministar Vlade Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Mnoge stvari sam ja već razgovarao sa Bojanom, i da kažem samo jedno. Tačno je da će reforma delimično iz donacija. Mi smo već zaključili takve ugovore i mi imamo obezbeđena sredstva. Međutim, da li je u pitanju altroizam ili nešto drugo. Ja bih rekao nešto drugo. I ovako i onako, oni isisavaju mozgove iz ove zemlje. To se svakog dana vidi. Pošto 2007. ili 2010. hoćemou Evropsku uniju, oni su potpuno svesni da slobodni protok ljudi, radne snage, pretpostavlja da imate radnu snagu. Prema tome, oni imaju interes da ove ulažu.
Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović, a posle njega narodni poslanik Dušan Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, obrazovanje je jedno od glavnih poluga društva i države gde se obrazuje kulturni, ekonomski, tehnološki, ukupni društveni razvoj. Mi danas, pred nama imamo Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Po predlagaču, novi sistem obrazovanja i vaspitanja ima za cilj stvaranje fleksibilnog i modernog sistema u obrazovanju i vaspitanju kojim će se obezbediti mogućnost razvoja svakog pojedinca, bez obzira na pol, rasu, nacionanu, jezičku i versku pripadnost. Taj naš obrazovni sistem korespondira sa zahtevima demokraskog društva, evropske integracije, kao i mnogim tržišnim zakonima i počiva na rezultatima analize stanja i obrazovanja koje su sprovele svetske banke, UNICEF i ostali. Treba se vratiti nedelju dana unazad i podsetiti se na jedan zakon koji je izglasala ova skupština, to je Zakon o lustraciji. Kada neka politička stranka želi da zadrži vlast, odna lustriraju političke stranke, pogotovu one sa jakom nacionanom idejom, po nalogu svojih političkih mentora zarad nekog novog modernizma. To je rak rana jednoj nacionalnoj državi, kakva Srbija treba da bude. Kada se pojave misari sa Zapada, Svetska banka, OCD, Soroš, nevladine organizacije, uvek nađu malu političku stranku koja će učestvovati u razbijanju države ali iznutra. Zakon o lustraciji, pa sada i zakon o obrazovanju, ako želite nekoga da dokrajčite na duži vremenski period, onda to nećete učiniti ratom ili ekonomskim sankcijama, a obrazovanju hoćete. Srbi su kroz mnogo vekova bili u ropskom položaju, ali ih je čuvalo znanje i obrazovanje u jakom nacionalnom identitetu, a to se početkom razvoja srpske države počelo prenositi i na manastire, preko sveštenih lica, kasnije preko prvih učitelja, pa do današnjeg vremena preko dosadašnjeg obrazovanja, za koga podnosilac zakona, o ovim osnovnim osnovama sistema, kaže da je zastareo i da je rigidan, da nije prilagođen prirodi dečijeg učenja. Mi smo se do sada ponosili svojim obrazovanjem i znanjem svojih učenika, studenata, koji su na mnogim takmičenjima to demonstrirali i osvajali nagrade. Ovim zakonom uništava se jedno lepo zvanje, zvanje učitelja. Po vašem sadašnjem predlogu zakona koji sada u tri faze, naime, traje devet godina, devet godina samo iz prostog razloga da pokažemo da smo deo Evropske zajednice, mogli bi da pripremimo jednu staru našu izreku: "videla žaba da se konj potkiva, pa i ona digla noge", ali ona ima svoj nastavak, da žaba nastrada, jer je konji pregaze, jer se nalazi na pogrešnom mestu. Poslovi zvanja učitelja koje treba da prenese učitelj ili nastavnik razreda, sveden je na tri godine i ovako kako vi zamišljate, to je pre više posao vaspitača, ili predškolskog obrazovanja. Za učitelje tražite da imaju visoku stručnu spremu, a da ćete im na određeno vreme izdavati licence za svakoga kao da sumnjate da su oni to dobro uradili pri završetku svog školovanja, a time udarili šamar njima i svim onim profesorima na fakultetu koji su im to znanje preneli, pa ćete to proveravati na određenim vremenskim intervalima. Govorite o nekoj slobodi prosvetnih radnika i njhovoj kreativnosti ili aktivnosti, a najveću centralizaciju imamo u ovom zakonu. Edukaciju koju vršite sa učiteljima koji treba da preuzmu prvi razred bi bila komična, da nije tragična, jedan učitelj koji drži do svog znanja i obrazovanja, neće vam dati prelaznu ocenu i šta vam to znači - savremena zvanja? Zar sva znanja nisu savremena i primenljivana u datom trenutku od postojanja čovečanstva pa do sada. Sa ovakvim zakonom, ne da ćemo se nalaziti u vakumu, nego nas neće biti nigde. Šuvarica koja je bila katastrofa, za naš školski sistem, a sada imamo Gašovicu, kataklizmu za obrazovanje i vaspitanje. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković, a posle njega narodni poslanik Vladimir Andrić.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege poslanici, gospodine ministre, način na koji je, na današnju sednicu Skupštine ovaj zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kao još jedan iz seta, nazovi reformskih zakona ove vlade, pokazuje da je ovaj zakonski predlog podmetnut Skupštini kao kukavičje jaje. Iako je Vlada zaključila da ovaj zakon treba da ide u skupštinsku proceduru po hitnom postupku, onako kako je to Građanski savet umeo, a ne znam da li i ministar, to je izbegnuto. Osnovna želja vladajućih da se ovaj zakon donese i usvoji sa što manje buke i bez većeg učešća najeminentnijih naučnih i obrazovnih krugova ove zemlje, uključujući tu i Akademiju nauka, kao najvažniji deo srpstva, ovaj zakonski predlog je uključen u redovnu proceduru, pa je tako poslaničkim grupama i poslanicima ostavljeno manje od jednog dana, odnosno samo subota za podnošenje amandmana. Kada se zna da ni mi kao poslanici nismo imlai priliku, na žalost, kao i nastavnicii profesori koji će ga primenjivati, da vidimo ni prednacrt, ni nacr ovog zakona, jasno je u kakvim uslovima govorimo o njemu. Moje kolege poslanici iz poslaničke grupe SPS- Slobodan Milošević i ja lično bili smo u ozbiljnoj dilemi, da li uopšte učestvovati u amandmanskoj popravci ovog zakona. Bili smo svesni da je nemoguće amandmanima popraviti ono što je nepopravljivo, a takvih delova u ovom zakonu ima mnogo, da pomenem samo članove 21. do 26. koji su potpuno neprihvatljivi. Ipak smo podneli 20 amandmana sa nadom da ćemo gospodi iz Građanskog saveta koji su idejni tvorci ove nove srpske katastrofe u obrazovanju, makar skrenuti pažnju na to da je jedino rešenje da se ovaj zakon povuče iz procedure. Ministru, na žalost, nije ništa značilo ni napuštanje sednice Odbora za prosvetu od strane uvaženog profesora Bore Stanimirovića, višegodišnjeg dekana Učiteljskog fakulteta u Vrnju, da još jednom razmisli o povlačenju iz procedure ovog zakona. Međutim, kada je postalo jasno da od povlačenja nema ništa i kada sam posle prekjučerašnje sednice, u stvari to je bio matični odbor, kada sam video kakve ustupke je spreman da čini gospodin Gašo Knežević strnkama iz vlasti i vladajućeg DOS-a da bi mu ovo čudo od zakona prošlo, moram da kažem samo par načelnih i suštinskih primedbi. Moram najpre reći uvažene kolege poslanici da je ovaj zakon problematičan dokument čije će usvajanje imati nesagledive posledice po mlade naraštaje ove zemlje. Ako je rađenu nekim elementima po globalističkim i evropskim standardima, mora se posebno istaći da ovaj zakon uopšte ne vodi računa o polaznoj osnovi iz koje on nastaje. Običnim ljudima, on je potpuno nerazumljiv i čini se kada ga čitate da srpski jezik i nije naš materijalni jezik, nego da je to rekao bih neko, možda upravo čak i engleski. Koje će pismo biti glavno i obavezno, o tome nema ni reči, da li se podrazumeva ćirilica ili se izbacuje, moram reći da nije jasno. U ovaj zakon su inkorporirani bez mere i pravih razloga zakoni iz oblasti obrazovanja koje su socijalisti ukinuli odavno, kao što je primera radi ono famozno usmereno obrazovanje. Da nije bilo amandmanske intervencije, i to poslaničke grupe SPS-a, u ciljeve obrazovanja i vaspitanja, čak ne bi bilo uključeno ni razvijanje svesti o nacinalnoj pripadnosti. Na sednici Odbora, gospodin Knežević je rekao da je prihvaćeno da se taj deo prihvati, taj amandman i unese taj deo. Ako bi tražili šta je osnovni motiv Vlade i Građanskog sveza za donošenje ovakvog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, onda se jednom rečenicom može reći - to je želja da se potpuno razbije sistem obrazovanja u našoj školi. Suština je, reklo bi se, dovođenje nas u Srbiji u jedan položaj prema delu razvijenog sveta i naše uvođenje u kolonijalni položaj prema svetu. Kada ozbiljnije pogledate ovaj zakon, neodoljivo se nameće činjenica i osećaj da kod nas u Srbiji do dana današnjeg, do gospodina Gaše Kneževića, izgleda nije bilo niti škole, a izgleda ni učenika. Na osnovu toga koliko podzakonski akata koji treba da odrede suštinu obrazovnog i vaspitnog procesa prema ovom zakonu, treba donetiu narednih šest meseci do godinu dana, očigledno je da ovde nema pravne države. Kada je maltene u svakom bitnom članu, na samom kraju člana prisutno ime ministra koji propisuje ili odlučuje, jasno je da se gotovo ništa iz ovog zakona ne može primeniti bez njegovog posebnog potpisa. Ministar je, da samo budem malo precizniji, gotovo u svakom 8. članu ovog zakona prisutan. Činjenica je da su nadležnosti ministarstva za vaspitanje i obrazovanje, u toj meri marginalizovana po mišljenju poslaničke grupe SPS-a, čak ne mora ni da postoji kao Ministarstvo. Činjenica da se iza njega samo sakriva apsolutnom vladavina ministra, jasno ukazuje na to da se ovakvim zakonskim formulacijama samo želi da sakrije prava istina. Iako me nedostatak vremena pritiska, iako ću se ponoviti sa svojim kolegama poslanicima, moram i ja da pomenem član 132. ovog zakona, koji navodi šta sve spada u teže povrede radnih obaveza. Nisam siguran da je u pitanju samo nedobronamernost predlagača u kvalifikaciji težih povreda radnih obaveza, dovoljno jaka reč za ono što su nam oni ponudili u ovom članu. Ako predlagač pod isto po težini svodi ugrožavanje ili povređivanje fizičkog ili psihičkog integriteta deteta, odnosno učenika, fizičko kažnjavanje, moralno, seksualno ili na drugi način učinjeno zlostavljanje u broju 2. ovog člana, kao i odbijanje davanja na uvid rezultata pismene provere znanja učenicima, roditeljima odnosno starateljima, pre bih rekao da izjednačavanje ovakvih odredbi ukazuje upravo na moralni lik predlagača, koji se usudio da ovako dijametralno različite povrede radnih obaveza podvede pod isti član. Poštovani ministre, kolege poslanici, pa zar istu težinu ima podstrekivanje na upotrebu alkoholnih pića ili još gore, podstrekivanje na upotrebu narkotičkih sredstava, sa jedne strane definisano brojem 6 i nepotpuno i neblagovremeno i nesavesno vođenje evidencije. Stvarno, ko pročita ovaj član 132, mora da ostane jedino zabrinut. Na kraju, samo da kažem još neku reč o finansiranju. Finansiranje onih koji će predstavljati, rekao bih neku poštapalicu nekim profesorima i nastavnicima. Ako znamo da će u 2003. godini za finansiranje tih raznoraznih saveta i čuda, koja su predviđena u ovom zakonu, biti neophodno izdvojiti 369 miliona, što znači milijardu dinara ako se to sračuna na godinu dana. Neverovatno je da ta sredstva treba da se uzimaju, praktično kako piše u obrazloženju, iz kredita Svetske banke, u trenutku kada po svim onim što tvrde najumniji i najrealniji ekonomisti, naša zemlja ulazi u nesagledivu dužničku krizu, pa mislim da za finansiranje ovih poštapalica našem obrazovanju, stvarno je previše toliko izdvajanja. Iz svih ovih razloga i zbog onoga što su moje kolege unapred govorili, Socijalistička partija Srbije, Slobodan Milošević, neće glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Andrić, posle njega narodni poslanik Milorad Mirčić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u svom obrazloženju navodi sledeće ciljeve reformskih promena: povećanje relevantnosti školskog programa, povećanje obuhvata dece obrazovanjem kroz produženje trajanja obaveznog obrazovanja na devet godina, povećanje efikasnosti sistema kroz bolju upotrebu postojećih ulaganja i profesionalizacijom. U skladu sa svojim programom, Demokratska stranka Srbije se zalaže za ove promene, za temeljnu reformu sistema obrazovanja. Sigurno je da cela stručna javnost stoji iza stava da je reforma obrazovanja u Srbiji neophodna. Dobro je daje Ministarstvo prosvete i sporta pristupilo reformi obrazovanja i vaspitanja, ali se ono mora prethodno temeljnije sagledati i bolje pripremiti. Obrazovanje je stub svake ozbiljne države i društva i njegov reforma se mora pripremiti,planirati i sprovoditi u dugom vremenskom periodu, zasnovana,naravno, na sopstvenoj pedagoškoj kulturnoj tradiciji i globalnim tendencijama u obrazovanju. U protekle dve ipo godine mi smo ukazivali na značaj reformi obrazovanja i na veliko kašnjenje u ovoj oblasti. Sistem obrazovanja zanimarivan je više decenija predimenzioniran je u odnosu na mogućnosti oslabljene privrede, i na kraju, naglo je počeo da propada. Reforma obrazovanja mora biti zasnovana na celovitom pristupu sa jasnom strategijom i konceptom, koja je podržana od pedagoške i šire javnosti. Za reformu obrazovanja, neophodan je minimalni konsenzus najšireg dela javnosti, ali njega nema, jer šira javna rasprava nikad nije ni pokrenuta. Ministrstvo prosvete ignoriše deo stručnih institucija, nastavničke fakultete i stručna društva, koja svesno nisu uključena na rad u promenama obrazovnog sistema. Značaj reforme obrazovanja je morao biti naglašen i kroz veće angažovanjeSkupštine, na njenoj neposrednoj realizaciji, što je Vlada odbila na Odboru za prosvetu, neprihvatanje naših amandmana. Naime, Demokratska stranka Srbije je predložila da Skupština formira vrhovno telo zaduženo za postavljanje, realizaciju i praćenje reforme. Formiranjem nacionalnog prosvetnog saveta, od strane Skupštine Srbije, mogao bireformi obrazovanja doneti opšti politički pedagoški konsenzus. On bi obezbedio vraćanje reformi u institucionalne okvire, kao neposredni nosilac odgovornosti za njeno projektovanje, postavljanje i realizaciju. Nacionalni prosvetni savet, kao telo pri Ministarstvu prosvete, odgovorno Skupštini Srbije, treba da sačinjavaju predstavnici predškolskog obrazovanja, osnovnih škola, gimnazija, srednjih stručnih škola, umetničkih akademija i univerziteta u Srbiji, kao i drugih institucija i tela, neposredno povezanih sa obrazovanjem. Nacionalni prosvetni savet mora biti jedinstveno telo i ne može se parcelisati prema nivoima obrazovanja. Obrazovanje je integralan proces sastavljen iz segmenata koji se međusobno prožimaju i dopunjuju. Svi segmenti obrazovanja počivaju na istim i nerzdvojivim interesima društva i istim principima. Nacionalni prosvetni savet treba da, u zajednici sa Ministarstvom prosvete, osmisli program reforme obrazovanja i vaspitanja. Na kraju, nacionalni prosvetni savet predlaže Skupštini Srbije konačan tekst programa reforme obrazovanja i vaspitanja, na usvajanje. U ovom trenutku nisu ispunjeni svi potrebni preduslovi za celovitu i ozbiljnu reformu, kao i jednogzaokruženog i efikasnog projekta. Nekritički se predlažu tuđa rešenja, koja su nesprovodiva u tako kratkim rokovima. Primer je obuka nastavnika za ovladavanje novim pedagoškim metodima rada. Zastarelinačin obavljanja nastave, gde se učenicima saopštava mnoštvo gotovih znanja, uz zahtev da ih što potpunije i bukvalnije reprodukuju, treba promeniti sa novim načinom nastavnog rada, u kojem se znanja stiču što samostalnijom vlastitom misaonom aktivnošću. Nemoguće je nastavnike informisati, osposobiti i uvežbati za 12 dana, da primenjuju nove savremene didaktičke metode. Ovaj zahtev za kvalitetnijim i kompleksnijim načinom rada nastavnika u kontradikciji je sa članom 126. Predloga zakona kojim se pedagoška norma nastavnika povećava na 24 sata, u okviru nedeljnog punog radnog vremena. Odbor za prosvetu Skupštine Srbije predložio je amandman na ovaj član zakona, kojim se pedagoška norma nastavnika utvrđuje na 20 časova nedeljno. Nadamo se da će ovaj amandman biti usvojen, jer se svi slažemo da je najbitnije za obrazovnisistem - kvalitet. On pretpostavlja određena finansijska sredstva usmerena ka smanjenju broja učenika u odeljenju, smanjenja fonda časova nastavnicima, jednosmenska nastava, dodatna edukacija nastavnog kadra itd. U savremenim obrazovnim sistemima, ocenjivanje učenika je veoma važna faza nastavnog procesa. Predlogom zakona, na nov način, uređuje se ocenjivanje učenika i polaganje popravnih ispita. Učenik sada ima mogućnost polaganja popravnog ispita izsvih predmeta iz kojih ima nedovoljnu zaključenenu brojčanu ocenu, što će imati odraza na shvatanje i motivaciju za rad, jednog dela učenika, u toku godine. Kad se krenulo u realizaciju reforme, pojavile su se praznine u sistemu, nedostatak nastavnika, malo je vremena za obuku, za kvalitetne programe i udžbenike. Imajući u vidu negativno iskustvozemalja, gde su reforme obrazovanja urađene na brzinu, Demokratska stranka Srbije se zalaže za bolju pripremljenost početka reforme obrazovanja. Zatečeno stanje i prilike u društvu ukazuju nam na evolutivnost, kao jedini mogući način promene sistema obrazovanja i vaspitanja. U slučaju prihvatanja bržeg i rizčnijeg metoda, promene bi se mogle pretvoriti u svoju suprotnost. Kritičke stavove o reformi izneli su mnogi eminentni stručaci, stručna društva, Univezitet i što je najbitnije nastavnici. Mnogi činioci ukazuju da sa reformom, ili njenim sprovođenjem, nešto nije u radu, jer u najširoj stručnoj i pedagoškoj javnosti gotovo postignuto saglasje, da je reforma brza i nepripremljena, da je sama koncepcija u mnogo čemu nejasna, da je u sadašnjoj opštoj situaciji realno nesprovodiva, i da je materijalno neutemeljena. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, posle njega narodni poslanik Branko Ružić. Poslanička grupa Srpska radikalna stranka, na raspolaganju ima dva minuta.
U školstvu za protekle 2,5 godine nije urađeno ništa. Za taj period se nije menjao ministar. U školstvu nisu poboljšani materijalni uslovi. Drugo, iz školstva nije izbačeno ono na čemu insistiraju srpski radikali i većina roditelja u Srbiji, da se izbaci prijemni ispit. Treće, nisu poboljšani programi školski. Četvrto, nisu poboljšani materijalni uslovi i peto, ni jedna jedina ingerencija nije smanjena, koje je do sada imalo ministarstvo i ministar lično. Po čemu će se zapamtiti ovaj ministar i ovo ministarstvo? Po tome što su zagovarali u školstvu univerzalne, potvrđene vrednosti koje nam dolaze sa one strane okeana. Morate ministre biti svesni, nije sve, niti je sadržina, niti suština vašeg ministrovanja što ćete izbacivati svoje kolege sa fakulteta, ni što ćete ovom narodu naturiti voljom vaših nalogodavaca da svi pijemo koka-kolu, da se svi hranimo u Mekdonaldsu. Ima nešto što je vrednije od materijalnog ministre, a to je nešto je tradicija ovog naroda. Ta tradicija, koja je i te kako očuvana kroz školstvo, vas obavezuje kao pripadnika ovog naroda da samo dopunite sa svim onim što je potvrđeno, a napredno je u Evropi i svetu, a ne da uzimate zdravo za gotovo sve ono što je po volji i ukusu gospođe Mongomeri. Znate ministre, na tom mestu mnogi su ušli u istoriju ovog naroda. Umesto da stanete na red na čijem čelu je Dositej Obradović vi idete u red na čijem čelu je Stipe Šuvar. Još postoji istinita anegdota, prilikom posete Dositeja Obradovića na kući u Krušedolu, posećujući manastir, je pisalo, domaćin napisao - ovuda je prolazio Dositej Obradović. Dositej Obradović je, ministre, ostavio svom narodu i deci, a od vas se očekuje najmanje da ostavite dva deci, pa da bi vas zapamtio po tome.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja predstavlja jedan klasičan eksperiment sa nesagledivim negativnim posledicama po nacionalno bogatstvo države Srbije, a to je mlada populacija. Primena ovog zakona, ukoliko Predlog zakona bude usvojen, vodiće urušavanju nacionalne tradicije, kulture i samim tim digniteta naše države. Proces globalizacije naravno vodi unifikaciji svih nacionalnih kulturnih, tradicijskih i vaspitnih sistema vrednosti. Reforma obrazovnog sistema se ne može izvršiti birokratizacijom i centralizacijom samog sistema. Ne može se obaviti bez jedne stručne, seriozne i argumentovane rasprave, koja je na žalost ovde izostala. Pitanje za ministra je da li je reforma obrazovanja, odnosno obrazovnog sistema, sadržana u moralno-političkoj podobnosti nastavnika, koja se ovim zakonom praktično propisuje, u kršenju ljudskih prava, u sferi radnog prava i sindikalnog organizovanja, gde ministar praktično može kroz formu licenciranja određenog nastavnika da ostavi bez posla i pored njegove stručne spreme, koja zadovoljava određene norme, naravno i u sprečavanju štrajka. Zatim, da li je reforma u tome da učenici hipotetički mogu da imaju 12 jedinica ili 12 slabih u toku jedne školske godine i da prođu tu školsku godinu, ukoliko polože popravne ispite u junu i avgustu mesecu. Da li je reforma u postojanju tri saveta, od kojih je jedan savet za usklađivanje rada ova dva prethodna saveta i u postojanju sedam republičkih centara, gde će naravno budžet Srbije, a time i građani u velikoj meri biti oštećeni, a samo iz razloga birokratizacije. Ministar po ovom zakonu odlučuje praktično o svemu, dobija ingerencije koje mu u demokratskim društvima u sferi obrazovnog sistema ne pripadaju. Ono što je takođe ministar ovde pomenuo u prethodnom obraćanju, govorio je o odlivu mozgova ili kako on to voli da kaže brain drain, a sa ovakvim zakonom mlada populacija Srbije će biti u mnogome ispranog mozga ili kako bi on to bolje razumeo biće brain njash zato što ćemo primenom ovog zakona, ukoliko ne daj bože bude usvojen, od mlade populacije u Srbiji napraviti medijokritete i to je jednostavno politika koja neće dovesti do kvalitetnog rešenja. Što se tiče kaznenih mera ovog zakona, ministar je praktično u mogućnosti da zatvori obrazovnu ili vaspitnu ustanovu i interesuje me, obzirom da smo ušli u Savet Evrope, kako će se ove odredbe zakona reflektovati, ukoliko budu primenjene, na te međunarodne norme koje smo prihvatili. U svakom slučaju, obrazovni sistem na ovaj način neće biti upodobljen sa interesom pre svega mlade populacije u državi Srbiji i neće biti upodobljen sa državnim i nacionalnim interesom u sferi obrazovanja i vaspitanja naše mlade populacije, već je isključivo upodobljen sa procesom globalizacije i praktično prepisane norme određenih zakona u nekim stranim državama. Samo da podsetim, u nekim državama kao što je Slovenija javna rasprava o reformi obrazovnog sistema je trajala više od pet godina i priprema za tu reformu. Ovde je javna rasprava praktično držana u tajnosti.
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju poslaničke grupe je potrošeno.
Ja se izvinjavam, još deset sekundi. Ministar je juče rekao da Srpska akademija nauka i umetnosti nije konsultovana iz razloga što se radi o naučnoj instituciji. To dovoljno govori o ozbiljnosti ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Dragan Todorović, ali poslanička grupa SPS nema više vremena na raspolaganju, pa je posle narodnog poslanika Dragiše Đokovića, narodna poslanica Marina Stamenković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, vas šezdesetak i stotinak kartica prisutnih, danas raspravljamo o jednom jako bitnom zakonu, koji je reformski. Pozdravljam vas prisutne, gospodine Mićoviću i pozdravljam kartice. Raspravljamo o jednom jako bitnom zakonu u ovakvom ambijentu i u ovakvom okruženju. Samo ću vas podsetiti, u reformi obrazovanja, da smo jedan predmet uveli, a to je bila veronauka, pa nam je trebalo toliko vremena, toliko pripreme, toliko je škripalo i tako je teško išlo, a celu reformu, celog sistema obrazovanja i vaspitanja treba da sprovedemo za neka dva meseca itd. No, živi bili pa videli. Ako zakon prođe videćemo kako će ići. Na žalost, eksperimenti na ljudima nisu dobri eksperimenti. Ono što sam hteo, da vam takođe skrenem pažnju, to je na terminologiju kakva se koristi u ovom objašnjenju zakona. Jasna je terminologija, jer ste svi dobili pismo da katedre za srpski jezik i književnost nisu konsultovane, pa zato možete dobiti objašnjenje u stilu - sada važeći programi su zastareli i rigidni, u njima je previše partikularnih činjenica bez transferne vrednosti, oni su potpuno centralizovani. Dalje, kada se kaže - inkluzije marginalnih grupa, retencija sadržaja itd. Kada kažu - govori srpski da te ceo svet razume, ovo apsolutno nije pisano srpskim jezikom i srpskom terminologijom. Ako pretendujemo da reformišemo školstvo mislim da trebamo u duhu našeg jezika, naše tradicije i naših kulturnih vrednosti reformisati. Ono što takođe želim da vam kažem i da se nadovežem na diskusiju gospodina Mitrovića i ministra Kneževića kada je u pitanju školstvu na području Kosova i Metohije, nisam izašao i nije mi namera da demantujem ministra i da branim tu činjenicu ili da tražim povećane plate. Prosvetni radnici dole neka dele sudbinu naroda koji živi dole i neka dele sudbinu ostalih prosvetnih radnika, ali ono što je bitno, prosvetni sistem one dece i roditelja, koji žele da se školuju po zakonima Republike Srbije, mora se očuvati i mora važiti. Drago mi je što je ministar to za ovom govornicom potvrdio, da će to važiti i neka važi i dalje. Kažem još jednom, niti tražim da plate budu 200%, niti dodatni materijalni troškovi, već tražim angažovanje i prisustvo tog ministarstva. Jer, podsetimo se malo na kratko, bez patetike i demagogije, da su te albanske škole služile za sve moguće manipulacije, i za jednonacionalno trovanje, i za demonstracije, i za izvor svih mogućih problema i svega ostalog, tako da se mi ne smemo upuštati u tu priču. Ne pada mi na pamet da ponovo teram Albance da uče svoje škole, ne treba da nam dolazi Sveti Euđidio, Don Vinćenco, Palja itd, nego da mi imamo naš sistem školovanja za one koji hoće, a oni koji žele sistem školovanja po programu Tirane, Ankare, Teherana ili drugih, neka se tako i školuju. Tako da je to primedba, kažem još jednom, koju je ministar pomenuo, međutim, da ne budemo nedosledni, ima tu još dosta toga, nije prisutno dovoljno angažovanje po pitanju školskih odbora i, recimo, aktivnosti po pitanju izbora direktora i ostalog. Nadam se da ovog puta nećete imati probleme u Ministarstvu, kakve ste prošle godine imali, kada su dolazili neki saveti roditelja i ostali, i kada vas je gospođa Srbijanka Turajlić usmeravala na, kako ona voli da im tepa, Mont, a to je skraćeno - Ministarstvo za obrazovanje, nauku i tehnologiju Kosova. Nama mont ne treba, mi imamo naše Ministarstvo prosvete i želimo da to tako i ostane. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, nerado, zaista, izlazim po Poslovniku da vam ukažem na to da u ovoj sali nema dovoljan broj poslanika da bi sednica mogla dalje da teče. To bi bila dužnost predsednika ili predsedavajućeg u ovoj skupštini. Na dnevnom redu je, zaista, jedan izuzetno važan sistemski zakon, koji se tiče svih nas, naše dece, prosvetnih radnika i države u celini, a ovde, kao što vidite, ima sigurno 40 poslanika opozicije i molila bih vas da, u skladu sa članom 82. stav 2, utvrdite kvorum i obezbedite kvorum za nastavak rada ove sednice.
Molim narodne poslanike da utvrdimo da li postoji kvorum potreban za rad. Izvolite. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad. Reč ima narodni poslanik Marina Stamenković, a posle nje narodni poslanik Miodrag Jaćimović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, sistem obrazovanja i vaspitanja je veoma važna oblast svakog društva. Situacija u društvu kakvo je kod nas u Srbiji je alarmantna. Kada ovaj sistemski zakon nije donet mnogo ranije, u sistemu reforme Vlade, i kad već nije donet njegovo donošenje treba odložiti za godinu dana, da bi se kroz javnu raspravu utemeljio ovaj veoma važan zakon. Do 2000. godine sve oblasti društvenog života su devalvirale. To se najviše odrazilo na sistem obrazovanja i vaspitanja. Društvo je dospelo u krizu. Nakon demokratskih promena došlo je do produbljivanja lošeg stanja u oblasti vaspitanja i obrazovanja. Obrazovanje i vaspitanje je baza svake ozbiljne države, društva i nacije. Stanje u obrazovanju i vaspitanju je odraz celokupnih društvenih odnosa. Predlog ovog zakona nije za jednokratnu upotrebu već se donosi za duži period. Zato Demokratska stranka Srbije smatra da treba odložiti donošenje zakona, jer će se naići na velike probleme. Pedagoška priprema nastavnog programa i planova, prilagođavanje udžbenika i njihova izrada, edukacija nastavnika i profesora, dakle sve to iziskuje vreme. Pedagoška javnost je odbila predlog zakona i svi relevantni činioci odreagovali su protiv, a Ministarstvo se oglušilo na to i bez javne rasprave, a Skupština je, po hitnom postupku, stavila u skupštinsku proceduru ovaj zakon. U Predlogu zakona školski program obuhvata i zahteva dodatnu edukaciju profesora i nastavnika, naročito u onom delu gde,zavisno o kom se razredu radi, povećava procenat kreativnosti. Postavlja se pitanje da li je dovoljno vremena i stručnosti, naročito za prve generacije edukacije koja je trajala tri dana ili da je trajala nedelju dana, kakva je sprovedena do sada, kao neka predradnja donošenja ovog zakona ili kada uopšte nije sprovedena. Članom 111. određuju se standardi znanja, veština, sposobnosti koje su potrebne za profesore, nastavnike i vaspitače. Dakle, radi se o licenci. Ovu licencu daje ministar. Kod ove licence otvara se pitanje podobnosti za davanje licence. Predlog zakona reguliše i oblast ocenjivanja učenika iz predmeta iz kojeg ima nedovoljnu ocenu. Polaže se popravni ispit u junskom i avgustovskom roku, kako predviđa Predlog zakona. Sada se postavlja pitanje da li je izvodljivo da se za pet dana, dakle u junskom roku, polaže, na primer, četiri predmeta iz kojih đak ima nedovoljne ocene. Dakle, avgustovski ispitni rok je realan rok za učenike koji po zakonu imaju pravo da polažu četiri ispita, jer preko četiri ponavljaju razred. Odredba člana 109. stav 9. predviđa plaćanje stvarnih troškova koje utvrđuje škola kod polaganja popravnog ispita završnog razreda. Dakle, ovo izaziva jednu demotivizaciju za učenje, mislim na procesu učenja tokom godine, a istovremeno se otvara mogućnost zloupotreba koje su prisutne i danas. I pored činjenice da licenca može biti oduzeta. Pošto se ovim predlogom zakona zasniva jedan novi sistem obrazovanja i vaspitanja u Srbiji, neophodno je obrazovati najširu nacionalnu saglasnost u oblasti vaspitanja i obrazovanja koje je jedini ostao kao nacionalni državni prostor, a istovremeno taj prostor se pokušava na jedan način da razbija. Poslednje uporište ovog nacionalnog identiteta. Demokratska stranka Srbije je predložila amandmanima uvođenje nacionalnog prosvetnog saveta, dakle, pored prosvetnog saveta, saveta za stručno obrazovanje i saveta za usaglašavanje, koje je sadržano u Predlogu zakona, koga predlaže Vlada. Stručna podrška svemu ovome može se ostvariti ukoliko Skupština, na predlog Odbora za prosvetu, izabere telo, dakle savet, koje je sastavljeno od stručnjaka iz oblasti koje su neposredno ili posredno povezane sa obrazovnim procesom. Značaj ovog nacionalnog prosvetnog saveta iziskuje profesionalno angažovanje izabranih članova, bez ikakve političke selekcije. Nacionalni prosvetni savet bira Skupština da bi bio nezavisan u svom radu i bio transparentan, što znači podložan kontroli od strane Skupštine. Skrenula bih pažnju na situaciju u ovoj oblasti obrazovanja i vaspitanja, koja je specifična, možda i nije. Naime, u opštini Vranje, u Pčinjskom okrugu, u velikom broju osnovnih i srednjih škola nije rešen status direktora. Dakle, direktori imaju zvanje v.d. Specifičnost Pčinjskog okruga i opština u njemu, konkretno opštine Bujanovac i Preševo, koje zbog većinskog albanskog stanovništva i latentne migracije Srba iz tih opština, da li sistem obrazovanja i vaspitanja treba staviti u okvire političko-bezbednosne situacije i prisutnosti velikog broja nevladinih organizacija koje su iz humanitarnog razloga prisutne, sa ciljem da finansiraju izgradnju, popravku škola, opreme i eudkacije koja ide uz tu opremu. Kroz ovaj vid pomoći se ogleda namera da se albanska populacija, koja je u većem broju nepismena, integriše u društvo. Da li ovo spada u bezbednosnu sferu, jer albanska populacija i de facto i de jure živi u Srbiji. Da li je Ministarstvo upoznato sa programima ovih nevladinih organizacija i da oni, eventualno, ne zadiru u oblast vaspitanja i obrazovanja i edukaciju nastave. Desi se da ta njihova pomoć dospe i do opštine Vranje, koja dobije milostinju u vidu popravka krova škole, kompjutera. Nevladina organizacija "Kabak" prisutna je u osnovnoj školi "Dositej Obradović" u Vranju, pa tako ta škola ima bolje uslove i opremu i nastavnici u njoj imaju veće plate. Na kraju, da završim, buduće generacije će kao rezultat ovog zakona biti podložne, kroz sistem obrazovanja i vaspitanja, za svaku vrstu mentalne manipulacije, pa čak i političke, a izgubiće postojanje nacionalnog bića.
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Znam da je koleginica iz opštine Vranje i hoću da joj skrenem pažnju na jednu stvar koja se tamo desila. Naime, opštinski organi su doneli odluku o smeni školskih odbora u svim školama, potpuno kontra lege, jer su smenjivali i one ljude koje je Vlada postavljala. Tako ne možemo da funkcionišemo, ni do čega nećemo dovesti.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Jaćimović. Preostalo vreme poslaničke grupe DSS je pet minuta.
Poštovani narodni poslanici, govorim vam kao lice koje je sav svoj radni vek provelo u razredu. Nikada nisam bio ni direktor škole, ni njegov zamenik. Četiri godine sam radio u osmogodišnjoj školi, kako se to onda zvalo, a ostalo u srednjoj školi, tako da mogu da govorim o školskim stvarima s punim pravom, jer je moje iskustvo zaista veliko. Koliko sam upoznat iz štampe, ovaj zakon su pravili ljudi koji nisu radili u razredu osnovne ili srednje škole, pa ne mogu praviti ni zakon o školstvu. U toj komisiji su morali biti i profesori osnovne i srednje škole koji znaju šta je čas, šta je nastava i sa čim se sve profesor suočava u razredu i šta može da učini. Prvo, nije u redu, prema članu 59, da direktoru miruje licenca za nastavnika ako je četiri godine direktor. Ako je još četiri godine, ne može se vratiti u razred. Direktor za sad ima 20% veću platu za tu funkciju, a posle, praktično ostaje bez posla. Ko će onda biti direktor škole. U članu 60. se kaže: "Ako ministar u roku od 30 dana ne donese odluku o izboru direktora, smatra se da direktor nije izabran". Valjda je onda izabran, pobogu. U članu 64.- kad direktoru škole prestaje mandat: "Ako nema mesta u svojoj školi, posle šest meseci čekanja gubi posao". Opet kažem, ko će prihvatiti mesto direktora? U članu 84. piše: "Republika obezbeđuje besplatno školovanje za učenike osnovnih i redovne učenike srednjih škola." Znači li to da učenici imaju besplatne udžbenike, kao u nekim državama Evrope, recimo, u Nemačkoj ili će to biti isto kao i do sada, da učenik, odnosno roditelj plaća sve školske obaveze. Ovo zaista nije jasno. Zna se šta je besplatno školovanje, šta nije besplatno školovanje. U članu 102. stoji da se svaki učenik u polugođu ocenjuje najmanje četiri puta. Ovo se može postići ako u odeljenju ima od 18 do 20 đaka, a sa sadašnjim stanjem od preko 30 učenika, nemoguće je. Da li to znaju priređivači ovog zakona. Što se tiče pripravničkog staža profesora, u članu 114. je predviđeno da pripravnički staž traje najduže dve godine. Do sada je, a to već 100 godina unazad, trajao do pet godina. Ovaj rok do dve godine je isuviše kratak i ne može se prihvatiti. Suviše je drastično da se pripravniku ili, nekad se zvalo suplentu, posle druge godine daje otkaz. Najčudnije je da se predviđa nedeljna norma časova od 24, što je neprihvatljivo. Do sada je bilo da suplent koji predaje maternji jezik ili matematiku, kao i strani jezik, zbog pismenih zadataka, ima 18 časova, a najviše, kad položi stručni ispit, 20 časova. Ovo povećanje je isuviše veliko. Da li predlagčai zakona znaju šta znači svakog radnog dana držati po pet časova nastave? Treba li pripremiti časove i pregledati pismene zadatke i pismene vežbe? Sigurno bi radno vreme jednom profesoru bilo 50 časova nedeljno. Ko radi toliko? To bi isto bilo kao kad bismo radnicima u proizvodnji i drugima sa osam sati povećali na 11 sati radno vreme. Zamislite, sa 18 na 24. To je trećina. Treba da vas podsetim da je norma časova između dva svetska rata, ako niste znali, bila od 12 do 15, pogledajte u dokumentima, pogledajte u školskim izveštajima, a da su samo oni koji su predavali gimnastiku i crtanje imali 22, 24 časa. Sad mi ovde idemo na duplo radno vreme. Mi kažemo da je ono vreme bilo izrabljivačko itd, a sada dupliramo radno vreme profesorima. Profesor stvarno ne može da drži nastavu 24 časa, plus čas razrednog starešine, to je 25. To je pet časova dnevno. Da li ko zna, ko je držao časove, šta to znači?
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa, koji to pravo nisu iskoristili iz člana 89. Poslovnika, žele reč? Za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, sam način donošenja ovog zakona može da bude paradigma onoga što pokušavamo da u ovom parlamentu i u Vladi postignemo u ove protekle dve godine, prilikom donošenja zakona i prilikom definisanja novih normativnih akata kojima se regulišu naročito važne oblasti društvenog života. Dakle, konsultovanje, kako eksperata Svetske banke, OECD-a, UNICEF-a, tako i oko 9.000 što prosvetnih radnika, što predstavnika roditelja, što naučnika, prilikom izrade ovog zakona, govori u prilog tome da je predlagač nastojao da postigne što širi konsenzus stručne i naučne javnosti po ovom pitanju. Prilikom donošenja zakona je to neobično važno. Zato sam ubeđen da će ovaj zakon naići na odgovarajuću podršku u ovom parlamentu. Ovim zakonom podiže se relevantnost onoga što naša deca u osnovnim i srednjim školama uče. Mi imamo problem horničnog, našeg obrazovanja onoga što je školska materija, prosta reprodukcija bez mnogo zaključivanja, bez učenja da đaci razmišljaju na logičan način, bez korišćenja onoga što su elementarna znanja koja će biti potrebna prilikom daljeg školovanja, dakle, upotrebljiva znanja, ne znanja koja će biti isključivo mehanička i koja će veoma brzo biti zaboravljena. Obrazovanje nastavnika jeste jedan od ključnih preduslova da bi se ovakav didaktički proces mogao razvijati, obrazovanje nastavnika, ne samo na nivou završenih visokih škola, nego i nanivou polaganja dodatnih ispita, na nivou dodatnih kurseva i na nivou stalnog obnavljanja onoga što prosvetni radnici moraju da poseduju, dakle poznavanja materije sa stanovišta onoga što je trenutni trend u svetu, sa stanovišta onoga što su najnovija dostignuća nauke u oblasti za koje on odgovara. Standardi i evaluacija, znanje nakon toga biće sasvim drugačije. Primenom ovog zakona imamo đake koji će izaći iz srednjih škola i koji će biti spremni za univerzitet, đake koji će nakon završenog univerziteta moći da se pohvale i poznavanjem kategorija koje se vezuju za opštu kulturu, ne iskuljučivo za struku i ne isključivo za ono što je vezano za njihovo zvanje. Tržište, profesionalizacija jesu takođe pojmovi koje možemo da susretnemo u ovom zakonu. Nešto što je neobično važno. Definisanje onoga što je potrebno u širem društvenom kontekstu. Onaj stepen obrazovanja u kvantitativnom i kvalitativnom smislu, koji zadovoljava potrebe našeg društva. I profesionalizacija, menadžerskog kadra u školama, niti je nastavnik niti je direktor škole, niti obavlja jedan niti obavlja drugi posao na zadovoljavajući način, nego profesionalizacija ljudi koji će se tim menadžerskim poslom ubuduće baviti. I praktično stvaranje nove strukture ljudi koji će biti specijalizovani upravo za to da vode prosvetne ustanove na odgovarajući način. Naši đaci ne poseduju dovoljna znanja. Ni iz informatike, ni iz ekologije, ni iz poznavanja ljudskih prava. Dakle, nešto što su danas osnovni preduslov da se možete nazvati građanima Evrope. I ovaj zakon takođe stvara uslove da se ta saznanja steknu na odgovarajući način i da se đaci obrazuju tako da komunikacija preko interneta bude uobičajeni način komunikacije onako kako je to inače u zemljama potpuno uobičajeno, koliko je uobičajen telefon ili neki drugi način komunikacije. Devet godina obaveznog obrazovanja, takođe, ima svoje dobre strane. Donosi ono što zadovoljavaju, kako sa stanovišta opšte obrazovanosti stanovništva. Povećava se opšta obrazovanost, povećava se obrazovanost kvalifikovanih radnika, broj kvalifikovanih radnika, a uvažavaju se evropski standardi. Čini mi se da je Srbija jedna od izuzetno retkih zemalja koje ove standarde na ovaj način nije još primenila, i smanjuje se socijalna patologija koja je uvek obrnuto srazmerna u odnosu stepen obrazovanja stanovništva. Dakle, devet godina koji su podeljeni u tri ciklusa, koji manje traumativno prelamaju period između prelaska koji danas imamo iz osnovne škole u srednje škole, i funkcionisanje nastave i ocenjivanja i obrazovanja, manje traumativno, više postepeno i sa više kontinuiteta nego što je to do sada bio slučaj. Profesionalna podrška koja se pruža kroz razvoj obrazovanja neće biti kada usvojimo ovaj zakon svedena na podršku administracije ili birokratizovana na način koji smo imali ranije slučaj. Dakle, da se na nivou ministarstva definiše sve ono što je kriterijum i sve ono što je potrebno da se zanovi u procesu obrazovanja, da bi proces obrazovanja bio kvalitetniji, nego se stvara mreža institucija, saveti i centri koji depolitizovani omogućavaju da edukativni proces bude što kvalitetniji. Sam sastav saveta za usaglašavanje stavova po pitanju obrazovanja demantuje one koji govore u prilog tome da je sve skoncentrisano na nivou ministarstva i još uže da su sva ta ovlašćenja koja se odnose na odvijanje procesa obrazovanja vezana za ministra. Dakle, predstavnici kako ministarstva tako i lokalnih samouprava, nacionalnih manjina, crkvenih crkava, stručnih udruženja i asocijacija govore u prilog tome da se stavlja jasan akcenat na to da je oblast obrazovanja od šireg društvenog intresa i da na takav način moraju biti definisana i tela od kojih zavisi koliko će kvalitetan taj proces biti. Takođe novi tip školskog programa koji se po logici stvari nadovezuje i na novi način funkcionisanja i ustanovljavanja standarda u ovoj oblasti, jeste nešto što u kontinuitetu prati zakon od prvog do poslednjeg člana. Ustanovljavanje licenci kao standarda za obrazovanje takođe je nešto što je potpuno ustaljena praksa u svetu. To je nešto što će doprineti da obrazovanje bude aktuelno, da bude aktuelizovano na način na koji će profesori sticati ta znanja i morati da prate tu oblast koju pokrivaju kao nastavnici, i da ta nova znanja, nova dostignuća primenjuju u nastavi i da ih prenose neposredno na svoje učenike. Institucija učeničkog parlamenta, više kao markantan momenat, nego kao nešto što bi bila jedna od ključnih tačaka ovog zakona, jeste sigurno dobar pokušaj i dobar put, i nakon toga imamo instituciju studentskog parlamenta koji neposredno sledi nakon završavanja srednje škole, dobar put za razvijanje parlamentarnosti kod mlađih generacija, za ustanovljavanje standarda, ponašanja, uvažavanja drugog mišljenja, i sigurno sa druge strane uključivanja učenika u proces edukacije na način na koji oni mogu svojim sugestijama, svojim ukazivanjem razvojnog mišljenja sa nastavnim kadrovima da ukažu na ono što je neophodno. Zbog svega ovoga poslanički klub DOS - Reforma Srbije smatra da je ovaj predlog zakona preduslov za ustanovljavanje modernijeg, kvalitetnijeg i uspešnijeg obrazovanja i zbog toga ćemo glasati za ovaj zakon. Hvala lepo.
Za reč se javio narodni poslanik Nenad Lemajić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije.
Ova skupštinska rasprava je pokazala da su razlike u modelima reforme obrazovanja i vaspitanja Demokratske stranke Srbije i Vlade Srbije zaista minimalne. Te razlike nisu velike, a DSS ih je formulisala u dve grupe amandmana. Prva grupa amandmana vezana je za prosvetnu normu, koja se mora formirati kao izraz podređenog pedagoškog iskustva u Srbiji. To se može učiniti formiranjem od Vlade nezavisnog nacionalnog prosvetnog saveta, čiji bi prvobitni zadatak bio da se brine o toj prosvetnoj normi. Zašto je to nama važno i zašto je uopšte važno? Pre svega zbog toga što je prosvetna javnost, pa i javnost podeljena i uzburkana. Ima mnogo onih koji ovu reformu odbijaju generalno. Ima onih koji stavljaju niz zamerki, a ima i onih koji reformukao takvu prihvataju. Šta je sasvim izvesno? Izvesno je da jedinstvo oko reforme ne postoji. Reforma obrazovanja je zaista veoma važna. Tu se jedinstvo mora postići. Druga grupa amandmana vezana je za vreme. Vreme je dimenzija koja na sve bitno utiče i često predstavlja onu malu razliku između uspeha i neuspeha. Ne kaže se u nažem narodu uzalud "stići na vreme, doći u pravo vreme, nije još vreme ili vreme je". U Ruminiji su mislili da je pravo vreme za reformu obrazovanja odmah. I stigli su do propasta reforme. U Sloveniji su vreme početka reforme pomerili. Čini se da će se to pokazati kao pravo rešenje. Zašto verujemo da početak reformi treba odložiti? Upravo zbog niza dobrih rešenja u zakonu, jer zakon predviđa decentralizaciju mnogo čega, mnogo toga se prebacuje na škole. Da li su škole realno sposobne da u ovom momentu podnesu takav teret. Po mišljenju Ministarstva, jesu. Mi mislimo da još uvek nisu, da treba raditi na tome. Model novog formiranja nastvnih planova i programa je izuzetno dobro rešenje, ali takođe predviđa u značajnoj meri da škole utiču na njega, da imaju mnogo veći uticaj. Mi mislimo da škole još uvek za to nisu dovoljno sposobne. Šta uraditi u ovoj situaciji? Usvojite amandmane DSS-a kojima bi se formirao nacionalni prosvetni savet i čime bi se rok realizacije odgodio za godinu dana. Tu godinu iskoristiti da se dođe do daha, postići mnogo viši nivo pripremljenosti dokumenata, uraditi planove i programe, kvalitetniju edukaciju nastavnog kadra, izradu udžbenika i pridobiti prosvetnu javnost, jer ne zaboravite, reformu treba da izvodi prosvetna javnost, reformu treba da izvode nastavnici u školi, a ako to uradimo, Vlada bi imala potpunu podršku DSS-a. Bez toga, na žalost, ulazimo na teren gde će se kompromitovati i ono što je u zakonu dobro, a u njemu ima veoma dobrih rešenja, ali koja su sama po sebi izolovana i neće doneti promene na bolje. Ne igrajmo se sa 70.000 učenika, čitavom jednom generacijom, nemamo pravo na to. Već su se sa učenicima, kao i sa čitavom zemljom, mnogi na tragičan način igrali. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Reč ima narodna poslanica Nataša Milojević, predsednica poslaničke grupe SDP.
Poštovano predsedništvo, drage kolege narodni poslanici, samo kratko kao jedan rezime onoga o čemu smo govorili na početku rasprave u načelu zakona o obrazovanju i vaspitanju. U protekla dva dana, koliko rasprava traje, traje i u javnosti i podsetiću na naš osnovni stav koji se tiče participacije reprezentativnih sindikata u telima, u pre svega, savetima i u drugim telima odlučivanja o obrazovanju i vaspitanju, kao što su školski, odnosno upravni odbori. Zatim ću podsetiti na zahtev koji se odnosi na promenu koncepta zapošljavanja u ovoj oblasti, jer hoćemo da se primenjuju odredbe zakona o radu koje predviđaju kolektivne ugovore kao oblik i formu ugovaranja zarada i ostalih materijalnih naknada za zaposlene u obrazovanju. Zatim, hoćemo da se ni na koji način ne rodira dobra ideja oko licenci i da se nejasni četvrti stav člana 164. promeni, odnosno pojasni što može da se izvede. Po našem dubokom uverenju i tehničkom redakcijom, to može. Sindikati obrazvovanja su reagovali juče na svojim pres konferencijama, obraćajući se javnosti i obraćajući se i nadlženima za donošenje ovog zakona, a to smo pre svega mi. Smatram da su ta upozorenja sindikata veoma ozbiljna i da ne predstavljaju samo, mada se i to događalo u našim iskustvima, praznu pretnju, da ne kažem ucenu od strane onih koji hoće da socijalnim konfliktom, pa čak i štrajkom postignu nekakav bolji položaj ili iskamče nekakve beneficije. Još jednom podsećam gde je u ključnom amandmanu na član 143. poslaničke grupe SDP sadržana naša ideja oko primene zakona o radu, kada je reč o zaposlenima u obrazovanju. Duboko verujem da će ministar Knežević, zajedno sa grupom stručnjaka koja pomno prati ovu raspravu, da će još jednom to razmotriti i da će kada pređemo na raspravu u pojedinostima uz dodatnu argumentaciju, moći da zaključi da se ova ideja poslaničke grupe SDP-a koju ja predstavljam, da će biti prihvaćen.
Da li ima još prijava od strane predstavničkih grupa? (Ne.) Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, ja bih vas pitao prvo jedno opšte pitanje, da li mi imamo kao poslanici, kao ljudi koji su izabrani od strane naroda pravo da sisem održimo, odnosno zadržimo u sadašnjem stanju. Kako i ko će objasniti roditeljima, da njihova deca nastavljaju po starom sistemu, da će dobijati nepotrebne sadržine, neupotrebljive, zastarele, kako ćemo objasniti roditeljima da i dalje nastavnici predaju po starim zastarelim metodama, kako ćemo objasniti roditeljima da njihova deca i dalje treba da idu u škole koje zapravo ne vole, pored svih diskusija ovde, to jeste fakat, da idu u škole iz kojih beže i da podsvesno, a i potpuno svesno moraju da zaboravljaju one silne podatke koje u školi dobijaju kao faktografsko bombardovanje. Kako objasniti roditeljima da njihova deca uče po metodima koj su prevaziđeni? Ovo su sva pitanja, zapravo pitanja koja nemaju odgovore. Nemaju odgovore, jer odgovore da ćemo mi objasniti, ja ne prihvatam. Ja ne prihvatam na sebe odgovornost da obavestim roditelje o lošim vestima. Ako bi pokušali sa pilotiranjem, to je jedna od ideja, onda treba obavestiti 50% roditelja da njihova deca još godinu dana neće da idu. Dakle, opet jedna neprijatna vest koja se prenosi roditeljima.Kaže se da program nije imao vremena da odleži, da mu treba još vremena, daje se primer Slovenije koja jeste sporije išla, ali nemojte zaboraviti da i poslednja startna pozicija ima prednost. Ovog puta je prednost u tome što vi viditeko je ispred vas, vidite njihove greške i koristite njihova iskustva. Njihova iskustva i njihove greške mogu biti u funkciji skraćivanja našeg vremena. Ekipa u Ministrstvu koja je finalizirala rad trudila se da sve to iskoristi. Mislimo da smo spremili jedan sistem na dosta filigranski način i mislimo da vremena za implementaciju ima. Ove podatke koje ću vam sada izneti, ja ne volim što iznosim, ne volim, jer može sa njima na različit način da se operiše. Ovi podaci, neki od njih su izašli u dnevnim listovima i bili su odmah zlupotrebljeni. Zbog toga vas molim dazbog dobrobiti obrazovanja, jako oprezno koristite podatke koje ćete sada ćuti. Podatke 2000. godine, do njih je došao Nenad Havelka, a ako neko ne zna ko je Nenad Havelka, on je profesor Filoziofskog fakulteta, čovek koji je sada u penziji, veoma je ozbiljan radnik i čovek koji je ceo svoj život posvetio proučavanju obrazovanja. On je jedan odonih uključenih u reformu. Gospodinu profesoru iz Čačka hoću da kažem da među 256 ljudi koji su bili u reformi, sigurno su 150 učitelji i nastavnici. Drugi je problem što to niste vi ili nije vaš komšija, ali jesu učitelji i nastavnici. Podaci koje ću vam sada izneti su sledeći, 30% dece koja završi osmi razred obrazovanja ne ume da zaokruži decimale; 80% ne razume ključne pojmove; 50% ne razume ono što pročita, tj. funkcionlno je nepismena. Ono što je posebno poražavajuće, što svi ovi podaci odražavaju raslojavanjem socijalno u jednoj zemlji, jer u ovih 30%nisu deca visokoobrazovanih, nego onih drugih. U onih 30%, koja ne ume da zaokruže decimale, nisu deca prosvetnih radnika, nego deca radnika bezprosvetnih. Molim vas, ove podatke koristite samo u krajnjoj nuždi. Piza test je test koji se svuda u svetu ozbiljno shvata.Oni koji su se bavili prosvetom znaju da su Nemci, kada su se prošle godine suočili sa piza testom i njegovim rezultatima, doveli upitanje čitav svoj obrazovni sistem. Čuveni pedanti, tradiocinalni Nemci. Piza tekst kaže, rešavnje problema jedna četvrtina rešenih zadataka 70% populacije, tričetvrtine rešenih zadataka, 0% populacije. To je matematika. Iz oblasti nauke jedna četvrtina zadataka 60% dece je rešilo. Tri četvrtine- 10% dece rešilo. Gospodo moja, ovi podaci zvone na uzbunu. Ovi podaci svima onima kojim je prosveta blizu srca, ili u vidokrugu zanimanja, zvone na uzbunu. Mi nemamo zbog njih pravo ništa više da odlažemo. Hvala vam puno.
Zahvljujem gospodinu ministru. Zaključujem načelni pretres i saglasno članu 136.stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Za reč se javio narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana gospođo Mićić, uvažene kolege poslanici, danas je četvrtak 5. jun, svetski Dan zaštite životne sredine. Ja vam to, kao predsednik Odbora čestitam. Na osnovu člana 137. Poslovnika o radu Narodne skupštine, obzirom na dinamiku rasprave koja nas čeka do kraja dana i sledeće sedmice, predlažem da rasprava o pojedinostima traje najviše do tri minuta. Molim da se Skupština o tome izjasni.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića, da rasprava u pojedinostima traje tri minuta. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem. Zaključujem glasanje. Konstatujem da je za 75, protiv 48, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 26, ukupno 149. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića, da rasprava u pojedinostima traje tri minuta. Povreda Poslovnika, reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpska radikalna stranka.
Dame i gospodo poslanici, iako je bezpredmetno da sada ukazujem na povredu Poslovnika, učiniću to iz principijelnih razloga, jer je šteta već nastupila, obzirom da ste odlučivali po predlogu neovlašćenog predlagača. Ja bih vas molila, gospođo predsedavajuća, da pogledate član 89. u kome jasno stoji ko može da da predlog bilo koje vrste. Šef poslaničkog kluba DOS-a je bio u vreme predlaganja skraćivanja rasprave u sali. To nije prvi put da se tako nešto dešava, kada neko drugi od poslanika želi da izađe, da bilo šta predloži, vi uvek kažete - ne možete to, to može da uradi samo šef. Ali i pored toga, skraćivanje rasprave po ovako važnoj temi na tri minuta, ne znam zista čemu to vodi, sem da svi ovde ...
Izričem vam opomenu na osnovu člana 102, narodnom poslaniku Slobodanu Janjiću, izričem opomenu.
Ovo je stvarno neozbiljno sa vaše strane.
Mislim da nema povrede Poslovnika, člana 89, i do sada smo dozvoljavali kao što sam vama dozvoljavala, kao zamenici, iako je predsednik bio u sali, kao što dozvoljavam i svim drugim poslaničkim grupama i DSS-u i svima drugima, to se odnosi i na poslaničku grupu DOS - Reforma Srbije. Prema tome, smatram da nema povrede Poslovnika, a pošto gospođa Pop-Lazić nije zadovoljna odgovorom, Administrativni odbor će odlučiti o povredi. Prelazimo na raspravu u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Odbor za prosvetu nije prihvtio ovaj amdnaman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se podnosilac amandmana prijavljuje za reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić. (Napišite opomenu ovom Janjiću.)
Dame i gospodo poslanici, u članu 2. stav 2. tačka 2. tražio sam da se briše tekst: "da mogućnost za obrazovanje i vaspitanje, pod jednakim uslovima i na ekonomski nedovoljno razvijenim područjima, kao i socijalno, odnosno kulturno manje podsticajnim sredinama". Smatram da sam član 2. u tački 2. ne odgovara pravom činjeničnom stanju koje je trenutno u zemlji. Činjenica je da će još dugo vremena nosilac sistema obrazovanja, predškoskog, osnovnog pa i srednjeg, u najvećem delu, više od 90%, da bude država. Ekonomska moć države nije u stanju da poštuje ovaj deo člana 2. Predloga zakona. Princip je da mreža ustanova predškoskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja zavisi od ekonomske moći osnivača i potreba svake sredine i ne treba da se obezbeđuje jednim ovakim zakonom. Ranije, posledica svega ovoga može da bude da nam se desi da u jednoj školi ima više nastavnika nego đaka. Isto tako, sami profili, jer ravnopravnost jeste da svih profila koje škole imaju u srednjim školama budu podjednako zstupljene, što često ne odražava pravu sliku potreba za takvim kadrovima. Može da se desi da pojedine škole ili organi lokalne samouprave, na čijim se teritorijama nalaze te škole, školuju kadrove koji nikada neće raditi na teritoriji opštine, jer jednostavno za profl svog zanimanja nemajuodgovarajuća radna mesta. Ovo što gospodin ministar reče, za 30% učenika, da ne zna dazaokruži ni treću decimalu, malo me je iznenadilo. Ja jesam išao u tehničke škole iosnovne škole po sličnom obrazovnom sistemu i nije znalo samo 5%. Znači, nije posledica samog sistema i načina školovanja, možda je to neka druga posledica, trenutna ekonomska situacija, kultura tih đaka,kultura tih roditelja, i što je najvažnije, kultura tih nastavnika koji ih uče, a ne samog sistema školstva. Ako vi dovodite decu u školu, a da kroz igru uče, to možete u prvom, drugom i trećem razredu, a šta ćete kasnije. Đaci će još uvek po tim svojim starim navikama, na osnovu svoje kulture i vaspitanja, da beže iz škole. Neće ih nikakav zakon, osim roditelja, sprečiti da to i dalje čine.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS.
U članu 2. nabrojano je u sedam tačaka šta se obezbeđuje sistemom obrazovanja. Amandmanom, koji je gospodin Arsić obrazložio, traži se brisanje člana 2. jer smatramo da je samo deklarativnog karaktera i da je eto stavljena u ovaj član, iako je praktično to nemoguće sprovesti. Razumem dostupnost obrazovanja i vaspitanja svima pod jednakim uslovima u tački 1. U tački 2. kvalitetno obrazovanje i vaspitanje koje osigurava sticanje jezičke, matematičke, naučne, umetničke, kulturne, zdravstvene, ekološke i informatičke pismenosti, takođe u redu. Ono što je naročito važno i što bi trebalo da bude predmet reforme sadržano je u tački 4. - obrazovanje i vaspitanje koje odgovara stepenu razvoja i uzrastu deteta, odnosno učenika, jer to i jeste najveći problem naših programa, da se na određenom uzrastu izučava određena materijala. Jednaka mogućnost za obrazovanje dece i učenika sa smetnjama u razvoju, a ako to obezbedimo biće dobro. Do sada naša deca, koliko sam ja upozonata, u Srbiji sa smetnjama u razvoju nisu mogla da pohađaju srednju školu. Valjda je samo u Podgorici postojala jedna srednja škola za takvu decu. Ako su intelektualno očuvana, a ako imaju motoričke probleme morala su da idu u Podgoricu da uče srednju školu. Podsticanje učenika na sticanje što višeg nivoa obrazovanja, naravno da bi trebalo da bude cilj i maksimalna horizontalna i vertikalna pokretljivost u okviru sistema obrazovanja i vaspitanja. Takođe mislim da je ovo suvišno u smislu da treba da sistem obrazovanja obezbedi vertikalnu pokretljivost, a što se tiče horizontalne pokretljivosti tu se verovatno misli na odlazak iz škole u školu, što ponekad zaista predstavlja problem. Ja sam lično imala problem te vrste. Povodom jednog drugog amandmana ću to i da iznesem, iako je lične prirode. Ne znam kako mislite da obezbedite da recimo u Medveđi ili u nekim pasivnijim krajevima deca mogu pod jednakim uslovima, da im bude dostupna bilo koja srednja škola ili ona koja je interesantna za to područje, kao recimo u Beogradu ili Novom Sadu. Razumem da je to želja, ali to će biti nemoguće ostvariti, pogotovo što na to pre svega utiču finansije, a pravo da vam kažem ne znam i volela bih da znam, da nam ministar kaže koliko je škola izgrađeno. Znam koliko je ukinuto, koliko je škola dobilo neke druge namene. Šta je uzrok tome? To bi bilo nešto čime bi trebalo da se bavi, između ostalog, i ovaj zakon.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Toma Bušetić. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon je bez smisla i logike, što dokazuje i ovaj član 2. tačka 6. U članu 2. u tački 6. se kaže, pre svega član 2. govori o tome da se sistemom obrazovanja i vaspitanja obezbeđuje podsticanje učenika za sticanje što višeg nivoa obrazovanja, što je u redu, ali je u daljem tekstu i što veće uključenje u proces doživotnog učenja. Šta znači doživotno učenje? Možda je ministar mislio na Lenjina i ono njegovo geslo i devizu - učiti, učiti i samo učiti. Jednostavno, ovaj deo teksta je suvišan, ali u ovom predlogu zakona ima mnogo toga što je suvišno. Suvišni su razni saveti, centri i jednostavno čemu sve to. Jedino je možda neko opravdanje da će se u tim centrima i tim savetima zaposliti brojni ljudi i da će i onako mali budžet, koji je predviđen za prosvetu, dodatno opteretiti. Smatramo da i ova odredba u članu 2. u tački 6. je na neki način apsurdna, ali mnogo toga je apsurdno u ovom predlogu zakona, pa i to kada ministar kaže da će se upravo ovim zakonom izvršiti depolitizacija školstva. Ako uzmemo samo jedan primer, način izbora organa upravljanja, a to su npr. školski odbori u osnovnim školama, gde će predstavnici lokalne samouprave imati četiri člana, a zaposleni tri člana i kakva je to depolitizacija, jer će školama defakto upravljati političari. Šta su nosioci vlasti u lokalnim samoupravama do ljudi iz partija koje pobede na izborima. Jednostavno, ceo ovaj zakon nije reformski, kako se kaže, jedino ako se pod reformama ne podrazumevaju razna opisna ocenjivanja, prelazak u više razrede sa deset i više nedovoljnih ocena ili licence za profesore, nastavnike, učitelje, što je na neki način uvođenje moralno-političke podobnosti. Na kraju, ministar kao član Vlade može da nam kaže, a mi se uopšte ne slažemo sa njihovim reformama, šta su reforme koje DOS predlaže. To su reforme koje podrazumevaju fabrike bez radnika, vojske bez vojnika, a škole bez učenja i znanja.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, kolega Bušetić je sa pravom primetio da je ova tačka suvišna, a pogotovo kada se radi o predlaganju ovakvih mera koje se donose. Da je bilo javne rasprave, a gospodin Pajtić malo pre navodi neku cifru od 9.000, a ne znam gde ih je našao i ko je to toliko informisan kada se zna da javne rasprave nije bilo, a onda ni ovog stava ne bi verovatno bilo. Prvo, ako pogledamo delatnost obrazovanja i vaspitanja, onda se u okviru delatnosti obrazovanja i vaspitanja obavljaju kao predškolsko, a misli se na osnovno i srednje školovanje. Ako uporedite tačku 4. i tačku 6. videćete da su kontradiktorne. Tačka 4. je potpuno u redu, obrazovanje i vaspitanje koje odgovara stepenu razvoja i uzrasta deteta, odnosno učenika. Mi moramo uvek poći od psihofizičkih mogućnosti učenika i dozirati mu toliko koliko može da shvati. Sada ćemo mi jednom predškolcu ili jednom učeniku prvog razreda, pripremati ga za doživotno obrazovanje, objasniti mu da on to shvati. To je bio naš glavni argument, zbog čega tražimo da se ovaj stav menja i da glasi - podsticanje učenika za sticanje što višeg nivoa obrazovanja. Ako bi me neko pitao ja bih ovaj stav brisao u celini, jer neko malo pre reče da li mi pripremamo nekoga da nešto radi u ovoj zemlji, da se bavi poljoprivredom itd. Ako je ovaj uzorak uzet iz neke zapadne škole, a sigurno nije, jer oni praktično omogućavaju dalje školovanje samo onima koji imaju mogućnosti, pre svega psihofizičke, a i mogućnosti koje pokazuje na ispitima. To je jedan od razloga zbog čega predlažemo da se ovaj stav menja. Ovde, kada se govori kompletno o članu 2, mislim da treba shvatiti kod ove reforme da to utiče pre svega na onaj pokušaj, ono što imamo u predlogu Vlade, da prvi i drugi razred služe više za igru, a da kasnije mogu da se obrazuju, odnosno školuju. Ako naša deca polaze ranije u škole, a poći će sigurno sa šest godina, možda sada ne, ali za godinu, dve, tri, moramo stvoriti takve uslove, moramo naći neku sredinu između stanja koje je sada i stanja koje će biti. Neodrživo je i jedno i drugo, niti ovo koje imamo sada, da nam učenici prvog razreda uče takve složene nastavne jedinice, po tako složenim programima, a i sada da stvaramo situaciju da se oni dve godine igraju. Pa, čak i da to uradimo mi nemamo uslova ni za igru. Pazite, da bi se deca igrala potrebno je stvoriti neke uslove u školi, a zna se koja su sredstva potrebna za to.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
U dilemi sam da li da podržim ovaj amandman ili da ga protumačim na jedan drugačiji način, s obzirom da se radi o podsticanju učenika za sticanje što višeg nivoa obrazovanja. Pretpostavljam univerzitetskog i postuniverzitetskog, i što većeg uključenja u proces doživotnog učenja. Ne znam da li se tu misli na naučni rad ili se misli šire, u smislu da treba da naučimo mlade generacije da budu spremne da čitavog života usvajaju nova znanja, ali imajući u vidu da je jedan visoki funkcioner propale državne zajednice za 11 dana položio 28 ispita, mislim da nam je loš primer u vreme ove DOS-ove vlasti, ukoliko žele da afirmišu ovakav stav. Znate već i sami da se radi o Slobodanu Orliću. On je baš bio dobar primer da mu omogućimo da doživotno uči i da polaže te ispite kao i svi drugi studenti na Beogradskom univerzitetu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Tražite repliku? Pravo na repliku ima narodni poslanik Nataša Milojević, predsednik poslaničke grupe SDP. (Glasovi: po kom osnovu?)
Gospodin Slobodan Orlić, savezni sekretar za informisanje i, odnosno direktor Direkcije za informisanje u Savetu ministara državne zajednice Srbija i Crna Gora, je diplomirani ekspert za marketing. Diplomu i dokaz o tome ću, svima kojima je potrebno, podneti na uvid. Ali, s obzirom da to nije predmet današnje rasprave, molim koleginicu iz poslaničke grupe SRS da mi ne daje prilike više za repliku, jer ćete onda morati da mi dajete razne dokaze o svojim nivoima obrazovanja, a to baš nije u redu.
Molim vas da ne dobacujete. Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 2. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. (Glasovi: Cela poslanička grupa.) Da li ima prijava za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborpredlaže Narodnoj skupštini da ovaj amandman odbije.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani ministri, saradnici, poštovane kolege narodni poslanici, stalno pričamo - reforma, reforma. Moram skrenuti pažnju ministru u vezi sa onim podacima od 9.000. Verovatno ste imali toliko, ali ne u ovom zakonu. Ne u ovom. Jednom sam prisustvovao skupu u Centru "Sava" i iznosila su se iskustva stranih zemalja Rumunije, a to i nije najbitnije da se sada sećam, moglo se čuti mnogo toga korisnog i ja to prihvatam. Ali, kada se radi o ovom obrazovanju, takve diskusije nije bilo niti je vođena o javnoj proceduri, što podrazumevam da je od škole do škole, da čujete, da oslušnete, da sa terena dobijete potvrdu nastavničkih veća. Ja ne priznajem pojedince koji se šalju i izdvajaju grupe koje će nešto podržati ili neće. Ja priznajem nastavnička veća kao organe koji će doneti odluku o svakom pitanju i za mene kao stručno telo, ne političko, ostaju nastavnička veća i sabiranja njihovih gledanja bi bilo od velike koristi i mislim da je to ovde ispušteno. Plašim se da će biti ispušteno isto i kod programa. Uključili ste vi i stvorili radne grupe i sa formalne strane u tom delu vam se ništa ne može zameriti, ali sa druge strane nijedna ta grupa nije određena od strane stručnih aktiva ili od nastavničkih veća, a koji će u njima učestvovati. zato sada dolazimo do toga da će se opet pojaviti problemi i verujte nema povratnih informacija. Ovde sam pre dva, tri meseca govoreći sa vama rekao nema, a vi ste rekli nađite. Ko može naterati koga ako ne Ministarstvo, neka kaže da je to obaveza, da to ide na nastavnička veća. To Ministarstvo može. Dalje, mi smo se ovde sporili oko kolektivnih ugovora. Da li im je tu mesto ili nije, o tome možemo da se sporimo, ali se ne možemo i dalje sporiti oko toga da je potrebno u celokupnom sistemu, ako ovde stoji - i drugih zakona. A, učesnik u procesu vaspitanja i svojim radom jeste nastavnik. U krajnjem slučaju u procesu rada učesnik i u regulisanju toga jeste i učenik u privredi. Nazovimo ga tako. Znači, taj celokupni segment mora biti nečim regulisan. Da li će to biti kolektivnim ugovorima, zakonima ili podzakonskim aktima, mislim da u kompletnom sistemu obrazovanja, slažem se da je tu najbitniji učenik, i tu nema dileme u tom pogledu, ali, drugo, najbitnije je osim toga znanje koje će oni steći u tom procesu. Bitno je u celokupnom sistemu imati tri segmenta - učenik, roditelj, nastavnik. To znači unutar tog procesa, a spolja je to društvena zajednica. Te postavke se moramo držati. Međutim, ne vidim nijednog trenutka da je izvršena u tom delu decentralizacija ukoliko radnici nemaju prava nego idu kao državne ustanove u daljem delu teksta. Prema tome, neke stvari su se mogle prihvatiti a koje ne zadiru u ovih devet godina, a vidim da Zakonodavni odbornije prihvatio taj predlog, ali dobro.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, ministar prosvete Gašo Knežević.
Član 2. u poslednjem stavu kaže - posebni zakoni u oblasti obrazovanja i dalje posebni zakoni. Radi se, zapravo, o tri zakona, gospodine Garčeviću, izvinite, ali vama pokušavam da se obratim. Radi se o tri zakona. Zakon o predškolskom, zakon o osnovnom i zakon o srednješkolskom i tu je tačka. To su ta tri posebna zakona. Kolektivni ugovori jednostavno ne mogu tu da se primene, jer se delatnost obrazovanja ne može regulisati kolektivnim ugovorom. To je van pameti i ja potpuno shvatam Zakonodavni odbor što je to rekao tako.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo, u ime SRS podneo sam amandman na član 3. u kome se govori o ciljevima obrazovanja i vaspitanja. U prvom stavu imamo jednu rečenicu koja je vrlo problematično skrojena, gde se govori o delatnosti vaspitanja i obrazovanja, i kaže - obavlja se radi obezbeđivanja iznalaženja optimalnih uslova za formiranje individualnih i socijalnih svojstava dece, učenika i odraslih, kojim se doprinosi njihovom ukupnom razvoju, razvoju demokratskog društva, kao i svetu koji se menja. Mislim da je to rečenica koja svakako u cilju vaspitanja i obrazovanja ne bi trebalo da stoji, pogotovu što je skrojena tako da se priča da će doprineti u osnovnoj školi razvoju demokratskog društva. Gospodo, razvoju demokratskog društva treba da doprinese pre svega vlast. Od 1990. godine, kada je uveden višepartijski sistem, mi smo imali prenos skupštinskih zasedanja, a sada sa razvojem demokratskog društva, čak i takav vid informisanja građana je ukinut. Ne možemo nikako govoriti o nekim načelima demokratskog društva kad ukidamo osnovna građanska prava za informisanje, a pogotovo je smešno govoriti o razvoju, da će deca u osnovnoj školi doprineti razvoju sveta koji se menja. To su tako nakaradno napisane rečenice, tako da u svom amandmanu predlažem da ovaj stav 1. nije ni potreba, kada se govori o ciljevima obrazovanja i vaspitanja. Ono što je suština, to je tačka 5), u kojoj piše: "Razvijanje svesti o državnoj pripadnosti i negovanju tradicije i kulture". Ponovo se vidi da vama nikako ne može da padne na pamet reč: "nacionalno". Govorite o tradiciji, govorite o kulturi, a nacionalno, to je za vas nešto strano. Bukvalno dobijate alegrgiju od reči: "nacionalno". Kako možemo govoriti o kulturi i tradiciji, ako ne govorimo o nacionalnoj kulturi i tradiciji? Za vas je bitno ovo: "o državnoj pripadnosti". O kojoj to državnoj pripadnosti učite vi decu ove godine, a o kojoj ćete učiti decu za dve godine? Danas imamo neku državu, zajednicu koja verovatno kroz dve godine više tavka država neće biti. Ono što je sigurno i prirodno, to je nacija. Ono što je prirodno, to je da treba učiti decu tradiciji i kulturi srpskog naroda. Tačka 6): "Omogućavanje uključivanja u proces sveopšteg povezivanja". Ponovo je interesantno. Govori se o omogućavanju uključivanja u proces evropskog povezivanja, samo evropskog. Gospodo, ako vaspitamo i obrazujemo decu, ipak se ne možemo vezivati samo za Evropu. Valjda je sveopšte povezivanje značajnije nego evropsko povezivanje. Evropsko povezivanje će imati neko svoje vreme trajanja, a posle toga ćemo se, očigledno, ponovo kretati prema kompletnom svetu. Na kraju, tačka 9): "Uvažavanje pluralizma vrednosti". Da se isključi pluralizam vrednosti, a posle se govori o svojstvim ai sistemima vrednosti pojedinca i jačanju sopstvenog sistema vrednosti i vrednovanja svega vrednog u društvu. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Zahvaljujem na upozorenju. Mislim da su ovo dobronamerni predlozi koji, svakako, treba da se uključe u zakon.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Kada u članu 3. govorite o ciljevima obrazovanja i vaspitanja, u tački 5), gde tražimo da to bude razvijanje svesti u državnoj i nacionalnoj pripadnosti, mislim da idemo na ruku svima onima koji osećaju svoju nacionalnu pripadnost, a to je i pripadnost nacionalnim manjinama. Ne možemo sada da mađarskoj nacionalnoj manjini kroz obrazovanje naturamo samo to da pripadaju državi Srbiji, kao što pripadaju i kao što treba da se neguje, ali mora da im se dozvoli i to da oni osećaju svoju nacionalnu pripadnost mađarskom narodu. To je sasvim normalno i mene baš čudi da je sa vaše strane došao ovakav predlog. Tačka 6) nam govori upravo u prilog onoga da ovo dolazi od strane Saveta Evrope. Njih interesuje samo evropsko povezivanje, a mi mislimo da tu treba da stoji: "sveopšte" ili neki drugi prilagođeniji pojam koji bi ukazivao na to da smo slobodni, da se povezujemo sa svima građanima... (Milka Marinković: Sa Bin Ladenom.) ... i sa Bin Ladenom da se povezujemo, zašto da ne, ko zna. Da li je ovo možda za opomenu, kao što je bilo malo pre za gospodina Janjića? Nije? Hvala lepo. Tačke 10), 11) i 12) se pomalo prepliću i govor eo istoj stvari. U samom amandmanu mi tražimo da se briše tačka 11), ne zbog toga što smatramo da je to nepotrebno, nego što mislimo da je to već sadržano u tački 12). Ako kažemo: "Razvijanje i negovanje drugarstva i prijateljstva, usvajanje vrednosti zajedničkog života i podsticanje individualne odgovornosti", onda je i ovo što stoji u tački 11) sadržano u tome ili obrnuto. Sve ovo ovako nabrojano samo govori o tome da se niste upuštali u sadržinu svega toga, nego prihvatili nešto što je neko nametnuo i po nekim normama i pravilima od onih koji nam iz Saveta Evrope diktiraju obaveznost za donošenje novog sistema obrazovanja, bez razmišljanja šta ustvari pojedine odredbe ovde znače. Verujem da u našem sistemu obrazovanja treba izvršiti neke reforme i neke promene, ali te promene ne moraju da idu na gore. One bi imale smisla jedino ako idu na to da bude bolje.
Reč ima ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Nismo mi stavili evorpsko povezivanje zato što je majica bliža od košulje. Nije to razlog. Razlog je puno puta ovde pomenut. Ne treba na njemu insistirati, ali mi smo rekli - postoji evropska obrazovna tradicija i evropska obrazovna kultura koja se na nivou osnovnog i srednjeg školstva dosta razlikuje od Sjedinjenih Država i bolja je. Zato je ovde rečeno, jer smo mi, pre svega, deo Evrope. Što se tiče brisanja tačke 11), ako već nešto brišemo, brisali bi rađe sledeću, a ostavili 11). Pošto je vama svejedno, a ne možemo delimično da prihvatmao amandman, mi smo prihvatili amandman Bore Stanimirovića, odnosno njegove poslaničke grupe.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijava.) Na član3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić i Žarko Obradović. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stanković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Milan Radulović.
Na član 3, kako vidimo, ima dosta amandmana iz svih poslaničkih grupa, a i juče beše razgovora o njemu u načelnoj raspravi. Mislim da je koleginica pročitala ceo taj član, ističući ga kao primer dobro formulisanih ciljeva vaspitanja i obrazovanja. Gospodin Simonović je stavljao neke primedbe na jezičke, ali i na sadržajne nivoe ovog dela teksta. Član 3. definiše ciljeve obrazovanja i vaspitanja. Utoliko je to jedan, pre bi se reklo dekleratoran, normativan član. Naš opšti utisak o ovom članu je da je Ministarstvo u prvi plan istaklo intelektualne sposobnosti i razvijanje svesti i da je delimično zanemarilo skladan razvoj svih sposobnosti, recimo, u sposobnosti deteta spadaju i imaginacija i intuicija. To je takođe deo nekog potencijala koje sadrži dete, tim pre što mi imamo i umetničke škole i škole koje trebaju da skladno razvijaju sposobnosti učenika. Dakle, ne da favorizuju jednu sposobnost na račun druge. Mi smo se starali da član 5. nešto preciznije formulišemo nego što je ovde i da pomenemo, recimo, da bi među ciljevima obrazovanja moglo da bude i da se vaspitava moral i karakter. Nigde se ovde ne pominje karakter. Važno je da škola vaspita karakter čoveka. Nigde se ne pominje da razvijaju radnu disciplinu. Nigde se ne pominje ni svest o građanskim dužnostima. Pominje se samo svest o pravima. To je zbog toga što mi se čini da je Ministarstvo u osnovi ipak naklonjeno jednom postmodernističkom konceptu kulture i ideologije. Dokaz za to je, recimo, da se nigde ne pominje reč istina, ni kao saznajna kategorija, ni kao morlana kategorija. U postmodernoj ideologiji ne postoji istina, postoji etički i moralni relivitizam i postoji samo ono što se zove diktatura ili diktat tolerancije. Tolerancija je vrhovna dogma kojoj moraju svi da se podvrgnu, i ona se nameće kao suprotna svojoj suštini na jedan diktatorski način. U stavu 5. mislimo da je neprecizna formulacija, jer ne može stajati da se razvija svest od tradicije i kulture. Nema jedne tradicije i jedne kulture, ima više tradicijai više kultura. Mi smo predložili da se stavi srpske tradicije i kulture i da se stavi zapeta kao i tradicije i kulture, kao i nacionalnih manjina. Ovako imamo jedan neprecizno formulisan član. Koje tradicije, koje kulture? Recimo samo poostmodernističke. Ako kažemo srpske kulture, u svim njenim segmentima i slojevima i kultura i tradicija nacionalnih manjina, jer nacionalne manjine nemaju jednu tradiciju i kulturu, nego svaka svoju.
Za reč se javio ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, gospodin Nenad Lemajić.
Ministarstvo se prilikom razgovora o Predlogu ovog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja mnogo puta izjasnilo da želi da sačuva i ono što su naše obrazovne tradicije i uopšte naše tradicionalne i nacionalne vrednosti. To je sasvim u redu, jer put u Evropu ne može ići bez onoga što mi posedujemo. Evropa jeste skup nacija. Te nacije se prožimaju, stvaraju određenu interakciju, ali uz sve to unose ono što jeste njihova tradicija. Taj načelni stav Ministarstva je svakako dobra. Ono što smo mi uočili, bar u ovim osnovnim odredbama, koje bi na neki način trebalo da izraze duh zakona, to nije na najbolji mogući način iskazano. Ako želimo da postignemo balast između tendencije evropskog ujedinjenja i onoga što je naše, što je nacionalno, to na neki način treba i reći kroz ove osnovne odredbe. Uostalom Srbija jeste država nacija. Srbija jeste država izuzetne kulture, izuzetnog nacionalnog bogatstva. Nema razloga da upravo to ne izrazimo kroz ove osnovne odredbe. Iz tih razloga smo dali amandman na ovaj član. Smatramo da se tako bolje može izraziti ono što jeste.
Za reč se javio ministar gospodin Gašo Knežević.
Amandman grupe poslanika Lemajić i drugi je bio nama problematičan zbog dve stvari. Prva se odnosi na formulaciju tačke 3. koja glasi: "vaspitanje morala i karaktera". Problem je kako karakter može da se vaspita, i to je možda prdmet doktorske teze, ali ne može biti u zakonskom tekstu. Po malo šaljivo da kažem, podseća na let iznad kukavičinog gnezda, jer može strujnim šokovima da se formira karakter. Drugi problem terminološke prirode je svest o zadacima života. Šta to znači? Dakle, to je bila sadržinska brana da mi usvojimo. Mi smo pokušali najbolje moguće da definišemo, ali znamo da je moguće.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? Na član 4. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Gako Knežević, sa mesta: Ovo je besplatno obavezno obrazovanje. Gospodin Pal Šandor nije video da je predviđeno na drugom mestu, i zato je tražio.) Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želi reč?
U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman kojim tražim da se posle trećeg stava koji glasi: "Osnovno obrazovanje obavezno je i besplatno" doda novi četvrti stav koji bi glasio: "Srednje obrazovanje u državnim školama je besplatno". Dosadašnji stav 4. postao bi stav 5. Visoko obrazovanje postalo je nedostupno većini svršenih srednjoškolaca. Enormne cene školarina, udžbenika, pribora i ostalih stvari neophodnih za proces studiranja doprinose stvaranju jednog ovlašćenog sloja, sloja najbogatijih kojima će studiranje biti dostupno. Evropski orijentisana DOS-ovska vlast učinila je sve da najveći deo srpskog radnog sposobnog stanovništva ostavi bez posla i nade za budućnost. Uvođenjem visokih školarina njihovu decu ostavlja bez budućnosti. Ona će biti osuđena na život bez obrazovanja, na život proste najamne radne snage. Srpska radikalna stranka se zalaže za besplatno srednje obrazovanje u državnim školama. Najbolji učenici tih škola postali bi studenti na visokim školama i dok budu uspešno studirali školovali bi se o državnom trošku. Na ovaj način bi se omogućilo školovanje vrednih, pametnih i sposobnih mladih ljudi bez obzira na materijalni status njihovih roditelja. Zato u ime SRS podnosim amandman na član 4. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja u kome tražim da srednje obrazovanje u državnim školama bude besplatno.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Iako je članom 84. sa nadnaslovom pravo na besplatno obrazovanje to regulisano. Obzirom da se radi o osnovnim odredbama, mesto tome jeste u članu 4. Prema tome, ne boli glava ministra od toga da se usvoji ovaj amandman, jer je njemu koncepcijski normativno mesto ovde gde se govori o pravu na obrazovanje i vaspitanje. Svima dostupno na podjednak način, svi su jednaki. U stavu 2. osnovno je obavezno i besplatno, obuhvaćena su i lica sa smetnjama u razvoju i odrasli i lica sa posebnim sposobnostima, sa posebnim potrebama u skladu sa ovim zakonom i trebalo je onda da i ovo što stoji u 84. bude sastavni deo člana 4. Dakle, samo zbog toga što se radi o osnovnim odredbama sistema, a ne zbog toga što to kasnije vidim u članu 84. stoji na način koji nije baš adekvatan.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 4. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijave za reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, u ime podnosilaca amandmana.
U ovom delu teksta, mi smo smatrali da treba uneti i srednje obrazovanje. Jeste da ministar kaže da je to u članu 84, ali vi tamo ponovo brojite i osnovno obrazovanje. Ako je ovo osnovni deo, ja mislim da nije smetao, niti nikakvog razloga nije imalo da stoji osnovno i srednje obrazovanje, a tamo se reguliše u onom tekstu, a ovo je jedan od osnovnih teksta. Čovek kada čita i nailazi, onda gleda ovo, neće ići na član 74.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Nema prijave.) Na član 5. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini da amandman odbije. Govorili ste i po ovom amandmanu. Da li se neko drugi prijavljuje za reč po ovom amandmanu, na član 5.? (Nema prijave.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini da amandman odbije. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Nema prijave.) Određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze – 15,55]] Poštovane dame i gospodo poslanici, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, odnosno nastavka sednice, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Možemo nastaviti raspravu u pojedinostima. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Da li želite reč? (Da.) Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić.
Gospođo predsedavajuća, isključite vreme. Najpre mi obezbedite vodu, to sam tražio i prošli put. Zovite službu da obezbedi uslove za govornike.
Izvolite, dobili ste tri minuta i molim vas da koristite. Gde piše da moram da vam obezbedim čašu vode? Bila je pauza, mogli ste da pijete vodu, a druga praksa je pokazala da ne umete da se ponašate ni sa čašom vode. Izvolite.
Naručite vodu i tačka. Kao i svi predlozi zakona, tako i ovaj zakon je isključivo antisrpski, a po vama evropski. Vi ste izgleda ... (Milka Marinković, sa mesta: Ti si Bugarin, šta te briga.) Molim vas da gospođu iz petog reda, pošto me je vređala na nacionalnoj osnovi, udaljite iz sale.
Evo i vaš kolega dobacuje, neprekidno, i sa jedne i sa druge strane, a i vi ste jedan koji često dobacuje sa mesta. Molim vas da koristite reč.
Što kuso dođe na svet, ne može popraviti niko. Kao poslanik Srpske radikalne stranke predložio bih ministru, pošto vidim da ćete kao i prošli zakon koji ste usvojili u petak, sa 96 poslanika i 128 kartica, falsifikujući glasanje, u čemu su učestvovali prof. Rakojević, koji je sve vreme glasao sa dve kartice, poslanik Kadić ...
Ja vas molim da se vratite na temu. Dobili ste reč po amandmanu na član 6. Predloga zakona koji ste podneli. Upozoravam vas poslednji put.
Vi pročitajte zakon pa ćete videti zašto ja ovo pričam. Zato što se u članu 6. predviđa pomoćni nastavnik i drugo lice. Kakvo drugo lice, kakav pomoćni nastavnik? Da neće da se desi, kao na onim radionicama, oni vaši instruktori, koji su našu decu u tim vašim radionicama navodili na bludne radnje, pa ću da citiram šta je na te bludne radnje koje su se dešavale, tamo gde ste vi organizovali te radionice, šta je na to rekao gospodin ministar Gašo Knežević. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Na pitanje novinara zašto deca u kampu nisu donosila ... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena i na temu dnevnog reda.) Vi ste mi oduzeli pola minuta i završiću ovu rečenicu. Na pitanje novinara - zašto deca u kampu nisu donosila loptu umesto grudnjaka, ministar je odgovorio da u kampu ima i lopti i grudnjaka. Samo zbog ove rečenice trebali ste da napustite ovu zemlju, a ne funkciju koju zauzimate.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? Izvolite. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, staroboljševičko pravilo glasi - ako hoćeš da preuzmeš vlast, preuzmi školu. Ovde, u članu 6, gde nam se navodi ko sprovodi obrazovno-vaspitni rad, pojavljuju se nastavnici, vaspitači, stručni saradnici i pomoćni nastavnici i drugo lice. Ovo drugo lice mogu da protumačim u sklopu čitavog zakona, da se odnosi na psihološko pedagošku službu, ali pomoćni nastavnici se više nigde ne pojavljuju, dalje u zakonu, i nema nikakve kvalifikacije, tako da ne znamo o čemu se tu radi. Da li je to neko fakultativno nastavno osoblje, da li su to oni koji u razno-raznim školicama treba da edukuju našu decu po programima koje Soroš donosi u našu zemlju, i ne samo našu. Za primer imamo Rusiju koja je pre nas doživela sve ono što mi sada doživljavamo u obrazovanju. Jedan ruski ministar prosvete, Eduard Dnjeprov, još početkom devedesetih godina izjavio je da je cilj školske reforme, promena društvenog mentaliteta putem škole. To smo i od ministra Gaše Kneževića čuli danas, u osvrtu na naše diskusije. Kao rezultat toga u mnoge škole prodrli su sektaški udžbenici, recimo munovski "Moj svet i ja". Smanjen je broj časova maternjeg jezika, a što se istorije tiče, gde bi trebalo da se naročito neguje taj nacionalni kulturni identitet, istorija je zasnovana na mržnji prema sopstvenom narodu, pa istorija Rusije se predstavlja kao istorijaprimitivnog, nedemokratskog društva, koji ni po čemu ne može da se poredi sa razvijenim i prekrasnim zapadom. Bojimo se da će tako biti i kod nas, jer ovaj zakon nama apsolutno ne daje mogućnost da vidimo kako će ti programi za pojedine predmete izgledati, niti možemo da imamo poverenje u one koji će te programe praviti. Sa pravom smo, čini mi se, svi mi narodni poslanici, a čitamo u štampi i prosvetni radnici, veoma skeptični po predlogu ovog zakona i bilo bi dobro da nam ministar ovde obrazloži ko je i šta je pomoćni nastavnik, kakva je njegova uloga i kakve kvalifikacije treba da ima u sistemu obrazovanja.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević.
Poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, preuzimanjem vlasti Vlada Srbije je dala sebi za pravo da obrazovanju oduzme elementarne stvari, koje su poznate u čitavom svetu, a to je da što se tiče plata i određenih drugih obaveza reguliše kolektivnim ugovorom. Ja sam sa svojim saradnicima, predložili smo da tekst glasi: "zaposleni u ustanovi ostvaruju prava, obaveze i odgovornosti u skladu sa ovim zakonom, Zakonom o radu i kolektivnim ugovorom". Ministar i Vlada Srbije nisu prihvatili, jer po svaku cenu se ne želi istrgnuti obrazovanje iz državnih ustanova. Prema tome, taj koncept treba promeniti. Obrazovanje mora, treba i svuda je u Evropi, a na to se stalno pozivamo i ovaj deo je regulisan kolektivnim ugovorom. Znači, niko ne osporava onaj deo što smo rekli da nećemo kolektivni ugovor, a ovde se radi o pravima zaposlenih koji realizuju vaspitno-obrazovni proces i taj vaspitno-obrazovni proces kada se veže o realizaciji vaspitanja i obrazovanja, segment vezan za Zakon o obrazovanju, drugi deo je vezan za Zakon o radu i radne odnose i treće, ono što treba da ima, a to su kolektivni ugovori. Mislim da trebamo vratiti obrazovanje tamo gde treba, a to treba vratiti kolektivnom ugovaranju kao najvećoj tekovini radničkog učestvovanja u rešavanju svojih socijalnih problema, pravnih itd. Mislim da u ovom delu, jedino ako Vlada namerava, ako hoće da decentralizuje, onda vratimo kolektivne ugovore. Ako nećemo da decentralizujemo ostavimo to Vladi kao državnoj ustanovi, bez prava radnika da utiču, a koliko znam ministar pregovara i mislim da nema razloga da se kolektivni ugovori ne nađu u ovom delu zakona.
Reč ima ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Ovde je u pitanju koncepcijska primena određenih zakona i zbog toga je nesporazum na relaciji ovog puta poslanik SPS-a i ministarstva, odnosno Vlade. Nisam želeo da izazovem ove reakcije.
Socijalistička narodna stranka.
Iz Ustava i iz sistemskog rešenja proizilazi da se na ministarstva i škole primenjuje Zakon o javnim službama, a iz njega proizilazi primena Zakona o radu u državnim organima. Prema tome, da bi se primenio pojedinačni kolektivni ugovor, a ovo je tendencija ka tome, potrebno je izmeniti Zakon o javnim službama, gde inicijativa nije moja. Onaj ko predlaže to ne može biti Ministarstvo prosvete. Hoću da vam kažem da je sistemsko rešenje takvo da vodi primeni Zakona o radu u državnim organima i to vi znate dobro. Zbog toga eliminiše ovu mogućnost za pojedinačne kolektivne ugovore. Granski kolektivni ugovor mi pregovaramo i zaključićemo sa sindikatom. To je rečeno i kod toga stojimo.
Za reč se javila narodna poslanika Nataša Milojević, predsednica poslaničke grupe Socijaldemokratske partije.
Povodom ovog amandmana, odnosno analogije odluke Zakonodavnog odbora Skupštine, moram da skrenem pažnju na to i da ukažem na greške Zakonodavnog odbora. Proceduralne ili ne, one mogu biti protumačene kao suštinske greške. Dakle, sada se ne radi o odluci Vlade, odnosno ministra koji zastupa stavove Vlade i brani zakon pred ovim domom, jer u oba slučaja, a oba slučaja su amandman na član 2. tačka 7. iste poslaničke grupe i ovaj amandman na član 6. koji je sa ispravkom i glasi: "Zaposleni u ustanovi ostvaruju prava, obaveze i odgovornosti u skladu sa ovim zakonom, Zakonom o radu i kolektivnim ugovorom". Naime, u čemu je greška? Zakonodavni odbor je za prethodni amandman rekao da pravno nije moguć, gde se citira ista sintagma kolektivni ugovor, Zakon o radu itd. Za ovaj amandman je rekao da je pravno moguć. U ovom slučaju nije osporavao zakonsku mogućnost i u ovom slučaju nije naveo da primena amandmana nije pravno moguća. Postoji jedna konfuzija. Zakonodavni odbor mora da skrene pažnju sebi, a onda i ostalima da li je sa stanovišta zakonitosti tekst amandmana prihvatljiv ili sa stanovišta osnovnog koncepta zakona. Da se podnosioci amandmana u svakoj tački slažu sa osnovnim konceptom zakona i tekstom pojedinih članova, amandmane ne bi ni podnosili. S obzirom da se ne slažu podnosioci amandmana sa svakim članom zakona i nekim njegovim pojedinačnim odrednicama, zato i podnose amandmane. Ovo nećete moći da povučete, naravno. Dakle, Zakonodavni odbore dogovorite se da li je amandman pravno moguć ili nije, a u istovetnom tekstu. Ja ću analogiju u zaključivanjuprimeniti i na potonje amandmane koji istu oblast regulišu, a reč je o kolektivnim ugovorima. Još nešto, ne piše u amandmanu da je reč o pojedinačnim kolektivnim ugovorima, nego samo o kolektivnim ugovorima.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 7. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Pal Šandor. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, poštovani gospodine ministre, koliko sam shvatio vi ste skloni da prihvatite ovaj moj amandman na član 7. oko jezika manjinskih, ali to morate da kažete za mikrofonom, da bi ljudi znali kako treba da se glasa. Dozvolićete mi da ukažem na još jednu pikanteriju oko ovog amandmana i da vas ubedim da morate da prihvatite ovaj amandman, da bismo malo spasli čast Vlade. Potpisnik, odnosno zakon je Skupštini u ime Vlade predložio narodni poslanik i potpredsednik Vlade Jožef Kasa, kao pripadnik manjine i kao predsednik jedne manjinske stranke, u čijem je programu da se bori za obrazovanje na maternjem jeziku, molim vas, od osnovne škole do fakulteta. Meni je žao što njega sada ovde nema, on je pre dve sekunde bio tu. E, sada ćete vi kazati da je on potpisao zakon a nije gledao. Ali, što potpisuje ako ne gleda. Nije ga čitao? Bio zakon na Vladi, nije bio upoznat? Pa, molim, to su sve stvari koje ga ne amnestiraju, a važne su zbog ovoga. Stranka gospodina Kase i on sam vodi dvostruku ili trostruku politiku. Prema srpskom javnom mnjenju kaže kako smo mi fini i evo sada ćemo mi to vama da potpišemo, možda mu je čak neko i podvalio da on to potpiše u ime Vlade. U Vojvodini talambasa, udara - ne damo mi, mi smo za, ne znam, prava manjina, za ovo, za ono, a kad ode u Mađarsku onda priča treće stvari. Prema tome, ovo je [[smeh]] , molim vas ja to najbolje znam jer pratim šta radi, nisam baš jako mnogo zadužen za to, ali to je tako. Prema tome, ako on kao pripadnik stranke, predsednik, može da potpiše ovo što ja verujem da je bilo nenamerno od strane Ministarstva i da oni koji su prosto gledali taj zakon, to znači da on pred svojim biračima ne radi posao za koji su ga izabrali i za koji su ga ovlastili i ne radi ga valjano i tu moraju da budu neki drugi ljudi koji će to da ispravljaju i da gledaju, da kontrolišu itd. Prema tome, ja bih mu savetovao da ne potpisuje drugi put ovakve zakone i da ne podvaljuje Skupštini i da nam to ne stavlja u proceduru, a sve suprotno deklaracijama njegove stranke. Hvala.
Za reč se javio ministar prosvete gospodin Gašo Knežević.
Bez obzira na ovo ubeđivanje koje nije služilo da nas ubedi, pošto smi mi bili ubeđeni od početka, ja prihvatam ovaj amandman u ime Vlade.
Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio amandman na član 7. koji je podneo narodni poslanik Pal Šanor. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vera Marković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik narodni poslanik Vera Marković.
Hvala. Ovaj amandman je vrlo jednostavan. Predlažem da u sredinama u kojima ima više od 5% pripadnika nacionalne manjine u odnosu na ukupnu populaciju da se može fakultativno, odlukom lokalnih organa, uvede jezik nacionalne manjine u osnovnu školu na isti način kao i strani jezik. Znači, da se nauči jezik nacionalne manjine kao književna varijanta tog jezika, a ne da se uči na sluh, kao što je to bio do sada slučaj. Velike su prednosti poznavanja jezika nacionalne manjine, pogotovo u pograničnim područjima, jer to otvara širu mogućnost daljeg školovanja, prekograničnu saradnju, otvaranje nekog biznisa koji podrazumeva kontakte preko granice. Između ostalog, nas obavezuje evropska Konvencija o obrazovanju koja sadrži jednu ovakvu odredbu, tako da ćemo mi svejedno implementirati ovakvu odredbu u primeni zakona i bolje je da stoji jedna takva odredba. Isto tako, Zakon o nacionalnim manjinama koji je prihvatila Savezna skupština, a koji je sada prenet u zakonodavstvo zajednice Srbija i Crna Goraisto tako predviđa jednu ovakvu mogućnost u obrazovanju. Pažljivo gledam gospodina ministra i očekujem da prihvati jednu ovakvu odredbu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar prosvete gospodin Gašo Knežević.
Odgovor na ovaj zahtev je sledeći - pošto je gospođa Marković istakla verovatno i sama zna da je Rasimovim zakonom to regulisano, a on ima primenu. Prema tome, to je već zakonski regulisano. S druge strane, školski program, kao program koji ostavlja lokalnom programu određeni procenat samoobojenosti lokalitetom, bi mogao u svim lokalnim sredinama da predvidi ovu mogućnost. Zbog toga smo mi smatrali da nije mesto da se u ovom zakonu reguliše to pitanje. Inače, kao ministarstvo, nemamo, naravno, ništa protiv takvog rešenja, ali mislimo da nije mesto da se to zakonom reguliše, već je u školskom programu otvorena ta mogućnost.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Stvarno ne znam koji je Rasimov a koji je Sorošev, koji je Gašin zakon, ovde imamo jedan zakon pred sobom koji je dostavila Vlada Republike Srbije, ali moram da prokomentarišem u kontekstu ovog amandmana koleginice koja je pre mene govorila i gospodina Šandora, da smo ovde malo stvar okrenuli naopako. Član 7. koji govori o tome da se obrazovno-vaspitni rad ostvaruje na srpskom jeziku, ako se prihvati amandman gospodina Šandora, onda je taj stav 3. kontradiktoran stavu 1. Mislim da smo mi ovde svi za to da se u državnim školama nastava obavlja na srpskom jeziku i do sada i od sada trebalo bi da postoji mogućnost nacionalnim manjinama, i postoji mogućnost, da se izjasne roditelji da žele da njihova deca pohađaju nastavu na svom maternjem jeziku. Ali, prihavatanjem amandmana gospodina Šandora, mi imamo obrnutu situaciju. Oni su primorani da uče na tom jeziku, iako možda ne žele. Molim vas, uopšte ne treba tako olako da pređemo preko ovoga. Žao mi je što gospodin Šandor nije ovde, ali amandman jasno glasi – za pripadnike nacionalne manjine obrazovno-vaspitni rad ostvaruje se na maternjem jeziku, imperativno, molim vas, izuzetno on se može ostvariti na srpskom jeziku. Uopšte nije svejedno kako će ova pravna norma da izgleda i mislim da ovo ne ide u prilog ni pripadnicima nacionalnih manjina ni državi Srbiji, ali na Ministarstvu i Vladi je da o tome odluče.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, ispred poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji glasi: "U članu 7. stav 1. tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči: "uz obaveznu upotrebu ćiriličnog pisma"; U stavu 2. reči: "u skladu sa posebnim zakonom" zamenjuju se rečima: "na njegov zahtev"; Stav 3. briše se." Dame i gospodo izgleda da i ovaj krucijalni predlog zakona predstavlja još jedan uslov približavanja Evropi. Kontinuirano obrazovanje svih stanovnika je jedan od osnovnih interesa savremenog društva koji se ne može zadovoljiti bez presudne uloge države u obrazovnoj sferi. Država, pre svega, propisuje nivo obaveznog obrazovanja i propisuje uslove obrazovanja na neobaveznim nivoima, zatim nastavne planove i programske sadržaje unutar osnovnog sistema, a uz to obezbeđuje materijalne i kadrovske uslove delovanja vaspitno-obrazovnih institucija u javnom sektoru. U vođenju obrazovne politike obično se trudi da uspostavi ravnotežu između tradicionalnih tekovina i modernih trendova, nacionalnih specifičnosti i univerzalnih vrednosti. U članu 7. stav 1. amandmanom zahtevam obaveznu upotrebu ćiriličnog pisma. Ovim amandmanom želim da sačuvam nacionalni identitet i državu Srbiju. Ovim predlogom zakona predlagač hoće da uništi ono što je najsvetije "pismo". Verovatno ste dobili nalog od svojih nalogodavaca da još jednom metodom, i to putem obrazovanja, uništite ovu državu. Umesto da ste sagledali šta u stvari ne funkcioniše i ne valja u prethodnon školskom sistemu i na osnovu toga izgradili sistem koji će funkcionisati u privredi, jer navodno za vas su važeći programi zastareli, rigidni i u njima je previše partikularnih činjenica bez transverne vrednosti, odnosno da je sistem centralizovan. Dolazim iz privrede i moram reći da smo nekada u Evropi bili poznati po kvalitetnim KV zanimanjima, a danas kada bi kao nekada funkcionisala naša privreda mi ne bi imali tih profila majstora. Bojim se da još ovo nije nekakva Vladina ujdurma jer se želi pomeriti radni ciklus, odnosno smanjenje korisnika penziono-invalidskog fonda. U članu 7. stav 2. obrazovno-vaspitni rad može da se izvodi i na stranom jeziku, u skladu sa posebnim zakonom, zamenjuje se na njegov zahtev. Roditelji koji imaju potrebu da školuju decu u inostranstvu mogu kao i do sada to da rade. Dame i gospodo, otvorena dilema pred kojom se nalaze mnoge države jeste iznalaženje optimalnog smera javnog i privatnog sektora u ukupnom obrazovanju. Zemlje u kojima je privatni sektor decenijama i vekovima razvijen stiču neuporedivo kvalitetnije kadrove, dok su zemlje gde je obrazovni sistem bio pod državnim monopolom - otvaranjem privatnih škola bez adekvatnog nastavnog kadra i opreme, dovedene do srozavanja kadrovskog obrazovanja. Katastrofalne posledice redovno izaziva i politizacija i ideološka indoktrinacija vaspitno-obrazovnog procesa, kao i manipulacija đacima i studentima u političke svrhe, kao što je to urađeno 5. oktobra 2000. godine.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Član 7. reguliše upotrebu jezika. U stavu 1. ovog člana, mi se slažemo da to ostane ovako, da se obrazovno vaspitani rad ostvaruje na srpskom jeziku, ali da bismo negovali ćirilično pismo koje je znatno u upotrebi potisnuto, mislili smo da zaista treba potencirati u ovom zakonu, pre svih, da se u našim školama ćirilično pismo koristi kao obavezno. Znate, u ovakvoj Srbiji, kakva jeste, u sred Beograda vi imate profesora koji će da vam pojam konkavno objasni ovako - vi Srbi kažete kafa, a mi kažemo kava. Znači, nije kafkavno, nego kankavno. Moja ćerka je došla sa časa gde joj je profesor tako objasnio pojam konkavno. Znate šta, moramo da vodimo računa o duhu srpskog jezika i o ćiriličnom pismu. Ne sporim srpski jezik. Književnost i srpski jezik završe ovde studenti i građani koji nisu Srbi po nacionalnosti, ali moraju da usvoje taj srpski književni jezik, ako misle da ga predaju kao profesiju. Ne mogu onda mom detetu da takav jedan pojam objašnjavaju na ovakav način, koji onda širi nešto drugo što vi želite da štitite, navodno, ovim zakonom. Vi Srbi kažete ovako, a mi, ne znam koji ste to vi, kažete ovako. Drugo, u stavu 2: "Za pripadnike nacionalne manjine obrazovno-vaspitni rad ostvaruje se na maternjim jezikom, u skladu sa posebnim zakonom". Taj posebni zakon kaže, do sada je tako bilo, ali usvajanjem ovog amandmana gospodina Šandora to će biti drugačije reuglisano, "ukoliko oni to budu želeli", ukoliko se izjasne da žele da pohađaju nastavu na maternjem jeziku. Sada će biti obrnuta situacija. "Obrazovno-vaspitni rad može da se izvodi i na stranom jeziku, u skladu sa posebnim zakonom". Ministre, ne znam koji je to poseban zakon. Ovaj zakon reguliše sve po pitanju sistema obrazovanja. Verovatno mislite na osnivanje škola od strane fizičkih ili pravnih lica iz inostranstva. (Gašo Knežević: Zakon o osnovnim i srednjim školama.) I tim zakonom to ne može da bude regulisano drugačije nego ovim zakonom. (Gašo Knežević: Već je regulisano.) Kako je regulisano? Nije mesto ovoj odredbi u ovom zakonu. Obrazovno-vaspitni rad za lica koja koriste jezik znakova, to je u redu i moralo je ovde da nađe mesto i treba da im se omogući. Treba da se nađu sredstva za osnivanje ovakvih škola. Za to se zalažem, kao i za one koji su hendikepirani u bilo kom smislu. Čini mi se da zaista olako prelazimo preko ovih osnovnih odredbi zakona koje će se dalje reflektovati na ostale članove zakona. Ministre, nije dobro što nismo dobili pisano obrazloženje koje amandmane i zašto prihvatate, a koje i zašto odbijate.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke SPS.
Ne bi ponavljao ono što je već rečeno, ali upravo ovaj stav kada se radi o jeziku, odnosno pismu, stvara zabune u članu 7. stav 1. Da li ćemo mi reći da su ravnopravna oba pisma, ćirilično i latinično, ali da se zna, jer vi imate praksu da pojedini nastavnici dnevnike rada popunjavaju latinicom, drugi ćirilicom. U našem ustavu je to već jasno. Sada je u fazi izrada novog ustava. Kako će on rešiti, ne znamo. Da li čekamo da se to ustavom reši ili ne, ali bi bilo bolje i za prosvetne radnike, jer se dešava da učenik popuni đačku knjižicu ćiriličnim pismom, razredni starešina vrati, ili obrnuto. Prema tome, odlučimo se koje je to pismo koje će biti zvanično u osnovnoj i srednjoj školi.
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Ma koliko je bazični, zakon o školstvu ne može da reguliše pitanje upotrebe jezika i pisma. Postoji Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, čiji je predlagač Ministarstvo kulture. Dakle, ako vi hoćete da uvedete ćirilicu kao jedino pismo, zna se koji je put. Ne možete tražiti kroz ovaj zakon da se to reguliše.
Nema više prijava po ovom amandmanu. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo, u načelnoj raspravi sam završio svoje izlaganje objašnjavajući koliko su učenici motivisani, bolje rečeno demotivisani za nastavu, odnosno školu, ali nisam rekao koliko su nastavnici motivisani za rad u školi. Za ove dve i po godine, koliko DOS vrši vlast u Srbiji, ništa nije urađeno na materijalnom planu, na materijalnoj egzistenciji nastavnika. (Gašo Knežević: Sedam puta je povećana.) Ministre, izađite posle i kažite. Bez obzira koliko puta je plata povećana, plata nastavnika u srednjoj ili osnovnoj školi je jednaka prosečnoj plati u Srbiji. To je sasvim dovoljno da se oceni materijalni položaj nastavnika. U ovom zakonu je, verovatno prvi put u istoriji obrazovanja ukinuto automatsko ponavljanje učenika. Znači, više neće biti u junu po svođenju ocena automatskog ponavljanja, odnosno, bez obzira koliko slbih ocena učenik imao, on će imati šansu da ide na popravni ispit i da te ocene ispravi u junskom ili avgustovskom roku, kako je to ovaj zakon predvideo. Možda bi ovaj član, da budem malo i ciničan, odgovarao onima koji rade u obrazovanju, zato što imamo sada jednu vrlo mučnu situaciju, da učenici koji imaju po 8-9 slabih ocena na polugodištu dođu u junu na dve slabe ocene. Znači, sve se na neki način popravi i ispravi, a kad dođe zaključivanje ocena onda rade raznorazne veze. Prvo, učenici na času kažu - profesore, šta vas košta da date dvojku. Ako to ne prođe, onda roditelji, prijatelji ili neke druge veze kažu - koliko košta dvojka itd. Znači, sve se svede na to da većina učenika prođe bez osnovnog znanja, što je ministar danas lepo rekao, da je nivo znanja koji nose učenici izuzetno nizak. Mislim da je to Zakonom o srednjoj školi i rečeno, da se popravni ispiti polažu pred komisijom, ali iz iskustva koje imam radeći u školi već 15 godina, sve te komisije su formalne. Trebalo bi nešto učiniti na tom planu, da bar te komisije ne budu više formalne, da komisijama, pogotovu u toj situaciji, prisustvuje prosvetni inspektor, odnosno savetnik, kako se ovim zakonom definiše, koji će biti prisutan da bi se obezbedila regularnost tih ispita, da bi neko znanje učenici ipak poneli, da ne bi izašli iz škola bez elementarnog znanja. Obzirom da vreme ističe, što se tiče ovog člana 10. na koji sam podneo amandman, ovim članom se brišu tačke 2) i 3) prvog stava, odnosno članom 10. su predviđeni saveti. Mi stojimo na stanovištu da je previše tri saveta i sedam centara, da je to malo više što stiče i materijalnih sredstava za ovaj naš budžet Republike Srbije, i da je dovoljan jedan prosvetni savet jedinstven kao savetodavno telo. Postoji i ministarstvo, postoje odeljenja ministarstva u svim okružnim centrima. Znači, mi ne vidimo svrhu da ostanu tri saveta koji će imati određene materijalne troškove. (Predsednik: Vreme.) Ali, sedam centara ipak je to previše za budžet Republike Srbije.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Amandman koji smo podneli na član 10. ima svoje obrazloženje, pre svega u racionalizaciji sredstava potrebnih za rad ovih saveta i kasnije centara o kojima ćemo naknadno govoriti, svesni činjenice da budžet kuburi sa sredstvima, da nema dovoljno novca. I, argument za to našli smo i u vašem obrzaloženju gde kažete da po pitanju sredstava za sprovođenje ovog zakona tekuće rashode i rad saveta, osim sredstava za platu, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije za ovaj period od 1. septembra do 31. decembra ove godine iznose 25 miliona. Rad centara 29,5 miliona za ovo poslednje tromesečje, za razno-razne licence 31, 69 miliona, pa 30 za srednje obrazovanje. Kada sam ja to sve sabrala, rekla sam već da to iznosi oko 350 miliona dinara. To su ogromne pare plus onih 280 miliona što vi imate na kontu Ministarstva za prosvetu, za specijalne usluge, pa kada već imate tih 250 za razno - razne specijalne usluge, da konsultujete i plaćate i stručnjake i istraživače, šta će vam onda ova tri saveta, kada sve to može da uradi jedan prosvetni savet. Možda ne treba da ima 20, neka ima 30 članova, ali to može da obuhvati i stručno obrazovanje i osnovno i srednje obrazovanje, a ovaj koji treba da vam miri zavađene strane, apsolutno je zaista suvišan, i mislim da se veoma neracionalno ponašate u ovom smislu. Ovo sve građani plaćaju. Saberite tih 350 miliona i ovih vaših 250 koje imate za izdavanje ovih publikacija koje nikome i ničemu ne služe. Vidite koje su to pare. Sada ste jedan procenat od plate uzeli prosvetnim radnicima, i izvazvali ogroman revolt. Ne zbog toga što to nešto znači za budžet Srbije, ili mnogo znači za njih. Ja čitam u novinama i čujem od prosvetnih radnika, 1% su im manje plate i oni su nezadovoljni i revoltirani stavom prema prosvetnim radnicima, a razbacujete se novcem. Poboljšajte položaj prosvetnih radnika. Imaćete kvalitetniju prosvetu, imaćete bolje rezultate, i nećete imati onih 17,4% učenika koji moraju da uzimaju vanredne časove, da plaćaju roditelji po 400, 500, 600 dinara dvočas da bi deca postigla ono što ne mogu da postignu u školi. Ne mogu da postignu zbog toga što nam samo programi nisu dobri, i ništa drugo. U prosveti su zaista veoma retki slučajevi da imamo profesora. Ja sam nailazila i na takve u svom dugogodišnjem iskustvu, pre svega kao đaka, a onda i kao majke sa troje dece da taj poziv ne rade krajnje iz ljubavi i iz entuzijazma. To je jedna humana profesija. Ne može svako da se bavi tom profesijom, i trebalo bi da shvatimo šta je problem. Nisu problem naši prosvetni radnici. To su retki slučajevi gde treba reagovati na način disciplinski, onako kako je to disciplinski predviđeno i do sada i sada u ovom zakonu. Ali, dajte da te programe uradi neko koga mi možemo da prozovemo. Mi vas ministre možemo da prozovemo. (Predsednik: Vreme.) Ministarstvo, Vladu, oni nam odgovaraju za te programe. Mi ove komisije ne možemo da prozivamo. Mi njih ne možemo da menjamo, mi na njih ne možemo da utičemo. Vi ste samo prebacili lopticu na njih, i možemo samo da se molimo bogu da tu dođu neki pametni ljudi, a koliko ja vidim tu neće doći oni koji će voditi računa o interesima naše dece i naše države.
Za reč se javio ministar prosvete.
Oduzimanje 1%, radi se o doprinosima koji je u ovoj skupštini izglasano, i onda kod obračuna doprinosa ispalo je da je malo smanjena plata za 250 dinara. Ministarstvo prosvete je interevenisalo odmah. Izmenilo je način obračuna, i svi prosvetni radnici će dobiti punu platu.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Nema prijave.) Na član 10. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Đura Lazić i Sreten Mitrovići zajedno, sa ispravkom, Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić. Da li želi reč?
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice, narodni poslanici, gospodine ministre, u ime poslaničkog kluga Socijalističke partije Srbije kolega Mitrović i ja podneli smo amandman na član 10. predloženog zakona. Sa ovim amandmanom predlažemo da se u članu 10. iza stava 1. briše tačka 3). Zašto to? I u načelnoj raspravi sam juče pomenuo nepotrebno postojanje ovog člana. Sada bih nešto detaljnije želeo da obrazložim tu svoju tvrdnju. Polazeći od nadležnosti saveta za usaglašavanje stavova o obrazovanju koji su predviđeni članom 17. Predloga ovog zakona, nepotrebno je formirati ovaj savet jer se njegove nadležnosti mogu i te kako realizovati u okviru saveta za stručno obrazovanje. Ja bih samo želeo da citiram tekst tačke 3) stava 1, koji glasi: "Savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju, za usaglašavanje stavova od republičkog značaja". U članu 16. stoji da ovaj savet treba, savet za usaglašavanje stavova, da ima 20 članova. Naravno, uz mogućnost da može da formira i određene komisije, određena radna tela, i tome slično. Milsim da se na ovaj način nepotrebno povećava broj administrativnih ljudi, a sve te poslove koji su precizirani u članu 17, koji se odnose na ovaj savet, može sasvim kompetentno da obavlja savet za stručno obrazovanje. Tu se misli na srednje obrazovanje i na osnovno i tome slično. Neko od kolega pre mene reče da nam u školama treba izmene programa da oslobodimo decu suvišnih sadržajakoji ih opterećuju, a ne da opterećujemo sistem obrazovanja novim organima, koji će opterećivati i budžet. Ako ovaj savet treba da obavlja, da vrši usaglašavanje stavova u obrazovanju od republičkog značaja, onda gospodine ministre vi oduzimate segment nadležnosti ministarstva. Ministarstvo prosvete je to koje vodi računa o stavovima od republičkog značaja. Zašto to da ustupate nekom novom savetu. Mislim da je nepotrebno i da ima puno razloga da prihvatite ovj amandman.
Za reč se javio narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, zatim narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke.
Kolega Đura Lazić je potpuno argumentovano naveo razloge za, odnosno protiv formiranja ovog trećeg saveta. Istini za volju, mora se priznati, mi smo imali ranije prosvetni savet, taj prosvetni savet, ukinuli ga normalno 1992. godine, on se drugačije birao, tačno je to da bez prosvetnog saveta ne može da funkcioniše obrazovanje, ne samo osnovno i srednje, nego čitav sistem, ali mislim da je previše, ja sam razmišljao da formiramo jedan, jer teško je, s obzirom na opis poslova uraditi tako da se formira jedan za sada, možda kasnije nekada. Ovaj treći se može potpuno eliminisati, da se ništa ne izgubi, da se neki poslovi podele između ovih saveta koji su prisutni. Ovo govorim upravo zbog činjenice, ako formiramo i timove, ako formiramo ekipe koje će to raditi, izračunali smo danas da je potrebno od prilike oko 170 miliona dolara godišnje da bi se taj posao obavio. Ako znamo u kakvom je materijalnom položaju obrazovanje, ako možemo od jedan do tri posto svega dohotka da izdvojimo z aprosvetu, onda je stvarno previše da se formira reći savet, ovo utoliko pre, da ne govorim o centrima, o njima ćemo kasnije, nešto konkretnije, pa ćemo predložiti tu listu. Drugo, ovde se povećavaju neki drugi troškovi, ono što mnogi ne shvataju. Ako bi samo bila ta tri saveta i sedam centara, to bi još i moglo. Ovaj zakon, ova reforma traži mnogo više para nego što mi mislimo. Ja sam malo pre u šali rekao da su potrebne igračke, ali mi hoćemo novog nastavnika, hoćemo novu učionicu, sa kompletnim didaktičkim nastavnim sredstvima koja su potrebna za to. Ako pripremamo učenike da se oni igraju prve dve godine, to je sada figurativno, imaju oni obaveza, nije to baš igra, ali moramo da stvorimo uslove da oni imaju sportske terene, da imaju bazene, terene za stoni tenis, za tenis, za sve ostalo i to je to. Molim vas, naši nastavnici imaju takve uslove od prvog do četvrtog razreda da izvode nastavu fizičkog vaspitanja usred leta, odnosno proleća ili jeseni u učionici i koja je to nastava? Prema tome, nema uslova da se to ostvari. Zato predlažemo da se samo delimično prihvati ono što je neophodno. Nama posebno smeta što ovaj predlog reforme nije kompletan. Primera radi, mi ne znamo šta će biti posle prvog razreda, mi imamo neka prva opšta načela. Posle prvog razreda, znaći šta će biti posle prvog razreda....
Upozravam vas na prekoraćenje dozvoljenog vremena.
.... drugog razreda, ali ne znamo koji su to predmeti, koliko će predmeta biti, koliko će programa biti posle, koliko će to praktično koštati zajednicu. Zato, upravo to je jedan od razloga da se ne shvati, pa jedan centar manje ili više, nije to jedan centar, nego ima drugih finansijskih obaveza i ja mislim da ministar može lako da povuče ovaj, odnosno da predloži ukidanje ovog i da rešimo taj problem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke.
Evo, u ovom našem predlogu amandmana, traži se da se savet pod brojem 3 briše. Osnovne intencije jesu i ako je definisano u obrazovanju koliko treba da bude uopšte jedan deo programa, šta oni treba da usaglašavaju. Sa druge strane, ja zameram Vladi Srbije, odnosno Ministarstvu i ministru, zašto nije definisao sastav saveta i prvog i drugog. U materijalu ne piše, ako ne računate to što ste napisali da će se naći vrhunski, što možemo verovati. Proporcija, koliko će biti zastupljeni sindikati u ovom savetu broj dva, govorim o tom savetu, to je stručno, koliko će biti zastupljeni sindikati, koliko određene strukture, nigde se ne vidi, ukoliko komora itd. Mi možemo stalno u ovom zakonu da verujemo na časnu reč. Časna reč ne daje za pravo nikome od nas, jer se okolnosti menjaju od danas do sutra, a kada je napisano, ipak je to obaveza za svakog da definiše svoje obaveze. U prvom savetu, moglo se tu naći koja je to sruktura. Znate, svaka vlada, bez obzira koja je, predlagaće iz kruga svojih poznanika, prijatelja, istomišljenika itd. Ministre, ja znam da ćete vi reći da nije to tako, ali praksa pokazuje i sada praksa pokazuje. Znači, trebalo je reći - da će akademija toliko predstavnika, pravoslavna crkva će dati toliko predstavnika, ministarstva razna daće toliko predstavnika, Ministarstvo prosvete toliko predstavnika, komora toliko ili određena strukovna udruženja i vi ćete napraviti jedan savet gde će svako delegirati ono što je kod sebe imao najbolje. Ovako će Vlada Srbije verovatno izvršiti konsultacije i napraviće savet, i jedan i drugi, prema svom nahođenju koji ne garantuje uopštu usaglašenost političke scene Srbije, ne garantujem. Priča o depolitizaciji, priča o tome, znate, na terenu se tako ne pokazuje, nije se pokazivalo ni ranije. Da budemo realniji isto nastavljate što je i to, znači, nemojte onda pričati da mi to radimo, da depolitizujemo školu kada nema konkretnih postupaka da nas uverite. 30 ljudi da usaglašava što niste prihvatili intenciju, ja ću opet da se vratim na slovenački zakon, gde kaže - ako se pojavi neka nesuglasica, oformi se komisija za to, taj deo nesuglasica ona razreši. Zašto 30 ljudi?
Upozravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
.... što znači, mislim da se moglo sa dva saveta uz sve ono što je ovde prisutno za ista prihvatiti naše gledište, to ne remeti sistem, jer ostaju ostala tela koja mogu da rešavaju ove probleme uz ova dva saveta.
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Da razjasnimo ovo oko dva saveta, neće on da miri ova dva saveta, on koordinira stavove drugih zainteresovanih koji nisu članovi ovih saveta, a ti drugi zainteresovani su ovde svi navedeni. To je recimo Republika, pokrajina, crkva, gradovi itd. Još nešto da vam kažem, nemojte mi pričati o uštedi kada ovaj savet, zapravo ništa ne košta. Nisam predvideo ništa, pročitajte, ovaj savet ništa ne košta, ovaj treći ne, ova prva dva da.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Žao mi je zaista u tri minuta koliko mi je ostalo na raspolaganju da branim amandman SRS, nisam u stanju da vam postavim sva pitanja koja bih inače želela. Nije jasno iz vašeg obrazloženja ko će obezbeđivati sredstva za plate ovih saveta. Kada kažem - saveta, mislim i na komisije, stručne timove i radna tela koja će oni osnivati, a koja su predviđena članom 11. Ako to ne obezbeđuje Vlada i ako znamo ko obezbeđuje sredstva, onda će nam sve ostalo biti mnogo jasnije.
Nema više prijave za reč po ovom amandmanu. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smara da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Radulović.
Član 10. je vezan sa članom 18. u osnovi. Naime, članom 18. Ministarstvo je odlučilo da formira određene stručne centre, koji će se baviti istraživačkim radom u obrazovanju. Demokratska stranka Srbije smatra da je to jako dobra ideja iz dva razloga. Prvo, istraživački rad u prosveti i u obrazovnom sistemu uopšte je zaista prigušen, gotovo da je ukinut zajedno sa institucijama koje su ga nosile. Drugo, što je, kada se sistem inovira, a ovde imamo reč bilo o inoviranju sistema, bilo o izgradnji potpuno novog obrazovnog sistema, dakle, u takvim situacijama nužno je da se obavljaju određeni istraživački radovi, da se eksperimentiše, da se određene oblasti ispituju, teorijski i praktično proveravaju, i da se dolazi do određenih rezultata koji bi bili putokaz za formiranje neke strategije u oblasti obrazovanja. U članu 10. predviđena su tri saveta, od kojih bi dva imala funkciju da ove rezultate koji dolaze iz centara koji su vrlo konkretni i empirijski proverljivi, pozitivistički rezultati, da teorijski elaborira i na osnovu tih elaboracija i objedinjavanja sintetizovanja rezultata, Ministarstvo nudi određene predloge i sugestije, kako je te rezultate mogućno operacionalizovati u praksi. Pozdravljajući ovu ideju Ministarstva, mi smo se svojim amandmanomstarali da je dovedemo do kraja, ne da opstruišemo vaš plan, nego samo da ga dovedemo do vrhunca. Naša je ideja da osim ova dva saveta, koja imaju više konsultativni karakter, saveti pod tačkom 2. i 3. koji se ne plaćaju iz budžeta, koji su neka vrsta amaterskih vrhunskih stručnih tela, da se formira jedan profesionalan nacionalni savet, koji bi i Ministarstvu i ovim savetima i svim centrima, a ima ih kao što ste videli sedam, davao određene smernice, kako i šta treba istraživati, planirao strategiju razvoja obrazovnog sistema i na osnovu povratnih rezultata, koje bi dobijao od centra, onda Ministarstvu nudio kvalitetne strateške dokumente. Dakle, to bi bio nacionalni savet koji bi se bavio i koji bi bio zadužen za strategiju obrazovnog razvoja u Srbiji. Dobra bi ova ideja bila zato što bi onda odgovornost za nov sistem koji se projektuje, osim Ministarstva, preuzela i Skupština koja bi izabrala taj savet, i što bi u taj savet moglo da uđe više ljudi koji eventualno nisu, ili nisu u dovoljnoj meri, mogli da se iskažu prilikom pripremanja i izrade ovog zakona. Mislim da bi to bilo korisno i za reformisanje sistema, ali bilo bi i u praktičnom smislu ... (Predsedavajuća: Tri minuta.) ... vrlo korisno za Ministarstvo, jer bi delilo odgovornost za ovaj vrlo krupan civilizacijski zadatak zajedno sa Skupštinom. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije.
Formiranje ova tri saveta, prosvetnog saveta za stručno obrazovanje i saveta za usaglašavanje stavova u obrazovanju, je dobra ideja. Ono što plaši DSS vezano je za činjenicu da bi ova tela mogla imati formalan karakter i da bi praktično služila samo kao alibi Ministarstvu za određene poteze vezane za obrazovanje. Mi smo ovim izmenama člana 10. želeli da tim telima, pre svega nacionalnom prosvetnom savetu, kako smo predložili da se zove, damo jedan suštinski, mnogo veći značaj. Smatramo da odgovornost za pedagoški aspekt reforme mora nositi telo koje je dugotrajnije i stabilnije u odnosu na Ministarstvo, koje ima široku podršku unutar pedagoške struke i pedagoških organizacija i institucija, telo koje će biti manje podložno dnevno političkim pritiscima, kojima je Vlada već po prirodi svog posla mnogo podložnija. Složenost pedagoškog aspekta reforme obrazovanja, koji je moramo priznati, ipak mnogo složeniji nego sam zakonski aspekt ove reforme, navodi nas na to da nacionalnom prosvetnom savetu damo jedan mnogo veći značaj. Ne zaboravimo da pedagoški aspekt, znači, i reformu udžbenika, reformu ciljeva, ishoda nastave, u krajnjoj liniji kratkotrajnu i dugoročnu obuku nastavnog kadra i mnogo toga drugog, iz tih razloga smatramo da bar jedan od ovih saveta, znači, nacionalni prosvetni savet, treba formirati kao profesionalno telo sa mnogo većim ovlašćenjima vezanim za pedagoški aspekt reformi. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima ministar Vlade Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Problem kod određivanja saveta i njihove nadležnost je jedan problem. Drugi problem je kod određivanja načina na koji se ti saveti formiraju. Mi o tome govorimo. Mi govorimo o tome što je Vlada, odnosno Ministarstvo predložilo, kao organ imenovanja, koji će da donese konačnu odluku o sastavu saveta, Vladu, a ovde se predlaže da to bude Skupština i inicijativu da je u našem predlogu Ministarstvo, a ovde Odbor za prosvetu. Ako se donese odluka da to bude Skupština, sa jedne strane vrši se podela odgovornosti i to je dobro za Ministarstvo. Sa druge strane, čitav mehanizam je napravljen tako da svi ovi organi trebaju relativno brzo da se konstituišu. Ako Skupština bude organ koji konstituiše, to može da dovede do odugovlačenja. Profesor Garčević, valjda je pitao, ili Bora, šta dolazi posle prvog razreda. Moj odgovor je bio drugi razred. Ali, vidite, prvi razred, postoji poseban program samo za prvi razred koji će iznibno biti donet. Inače sve ti saveti treba da odluče. Dakle, nama je vreme neprijatelj. Mi moramo da hvatamo vreme. U ovoj situaciji, kad imamo i argumente i za jedno i za drugo, meni je jedno tehničko sada pitanje - kada je predlagan ovaj amandman, onda predlagač amandmana je, osim što je promenio ime ovom prvom savetu, nacionalni savet, što meni lično ne smeta pa to može da bude prihvaćeno, nema nikakvog razloga da ne bude, on je promenio ime, ne znam da li svesno ili nesvesno, i drugom savetu. Pošto se amandman može samo usvojiti ili odbiti, ja ne znam šta da vam kažem. Ovaj drugi savet se zove savet za stručno obrazovanje, za predškolsko, osnovno i srednje. Pa vi nemate stručno obrazovanje u predškolskom. Bilo kako hoćete, mi ne možemo uvesti stručno obrazovanje za predškolsko i za osnovnu školu. Dakle, on je neprihvatljiv zbog toga što ne mogu da izdvojim jedan deo. Vi razumete, vi ste ovde u Skupštini stalno, ja sam ređe.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Ja se zahvaljujem ministru što mi je objasnio da posle prvog razreda dolazi drugi. Nisam znao. Ja sam preskočio drugi razred jer nije bilo struje te godine, pa nismo išli. Hoću drugo da kažem. Ja sam postavio pitanje. Molim vas, ovo nije kompletan program, ovo nije reforma. Ovo je predlog samo za prvi razred. Mi imamo opšte predmete, pa se kaže matematika, srpski jezik ili jezik komunikacije i još jedan predmet, pa se onda nabraja ne znam drugi. Ja sam i u Ministarstvu pitao ministra - šta dalje? Ne da li ćemo ići u drugi, nego zašto mi nismo danas dobili kompletnu reformu, da mi znamo kakav će program biti od prvog do devetog razreda. Ljudima još nije jasno šta posle. Koje su škole dvogodišnje, koje su trogodišnje, koje su srednje škole četvorogodišnje. Tu su najveći problemi, a ne da posle prvog dolazi drugi razred. Dalje, ove savete formira Vlada. U članu 13. uglavnom predloge za savet daju recimo Republika dva predstavnika, pokrajina dva predstavnika itd. Može se praktično desiti da svi budu iz pokrajina, a samo dva iz onog drugog dela Republike. U praksi da.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička narodna stranka.
Moram ministre, ne znam o čemu se radi. Ako hoćemo dostojanstvo i poštovanje ljudi, jeste, ja se ne bih javio. Ja vas poštujem, vaše ubeđenje, ali zaista ni jednog trenutka i kada radimo u Odboru za prosvetu borimo se za određene stavove, bez vređanja, bez ičega. Nemojte nas dovoditi u situaciju, molim vas kao čovek, ako hoćemo da se poštujemo. Ako nećemo, onda ćemo krenuti knjigama, svako svakome. Onda to nije Skupština, nije ljudski, nije moralno.
Pravo na repliku, ministar Gašo Knežević. Pogrešno tumačenje.
Ja se odmah izvinjavam profesoru Garčeviću, ali ne znam šta je problem, kako sam ga vređao. Jednostano, ja nisam ništa ni prema kome uvredljivo rekao. Izvinite, molim vas.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Jovanović i Nebojša Jović. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, kolega Nebojša Jović i ja podneli smo amandman na član 11. Član 11. predviđa da saveti iz člana 10. mogu da formiraju komisije, radna tela i stručne timove radi obavljanja svoje delatnosti. Mi smo predložili da se ovaj član briše, iz prostog razloga što smatramo da je on suvišan, jer ako imamo tri saveta od kojih dva imaju po 29 članova i jedan ima 20 članova, to je dovoljan broj stručnih ljudi da može kvalitetno da obavi svoj posao. Ako uzmemo u obzir da pored saveta postoji i sedam centara i da se delokrug rada saveta i centara u velikoj meri prepliće, onda smo mi krajnje dobronamerno predložili da se član 11. briše, da se ne predviđa formiranje komisija, stručnih timova i radnih tela, iz prostog razloga što je naš narod odavno rekao "kod sto babica deca kilava", a neko je rekao - ako hoćete da nešto propadne formirajte komisije. Da ne bi ceo ovaj posao bio uzaludan predlažemo da se član 11. briše. Mislim da ministar, ni kolege iz Građanskog saveza ne treba da imaju straha, biće dosta radnih mesta u sedam centara i ova tri saveta za sve članove Građanskog saveza, jer ja sam imao sreću da vidim jedan materijal iz 2001. godine, gde se članovima Građanskog saveza, uz puno poštovanje, predlaže filtriranje u državne organe, odnosno budžetske institucije, iz razloga prestanka finansiranja iz drugih izvora. Prema tome, bez komisija i radnih tela biće u sedam centara u radnim jedinicama i u prosvetnom savetu dovoljno radnih mesta, a mislim da komisije, ako budu formirane unutar saveta, onda ne treba da piše u zakonu, a ako budu formirane van saveta mislim da je to veliki materijalni trošak, jer ako pogledate predviđena finansijska sredstva od 390 miliona za tri meseca, to je negde 130 miliona mesečno i otprilike 6.500 prosečnih plata u prosveti. Neka 50% toga ide na materijalno, 3.000 plata, to je sasvim dovoljno za upošljavanje svih onih koji treba da budu uposleni u ovim institucijama.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Kratko ću reći, ali ako ipak gospodin Siniša Mitrović može da prati, koji stalno skraćuje vreme. Jedna grupa eksperata, što vi kažete, izračunala je da skraćenje radnog vremena produžava rad parlamenta, a to ćemo vam dokazati. Imamo jednog dobrog matematičara, pa ćemo vam dokazati. Ne bih ja izlazio pet puta kada bi mi dozvolili da govorim četiri minuta, a ja moram dva puta po tri minuta da govorim i to je šest minuta. Ovo stvarno kažem, izbegavajte, ako baš ne mora. Ovo je vrlo važan zakon, toliko važan zakon da stvarno ne treba skraćivati vreme. Nije nama u interesu da odužimo, kamo sreće da to skratimo. Ovo sam hteo da pomenem, malo pre je ministar rekao da se posao članova saveta neće plaćati, a ovde se govori da radi razmatranja pitanja iz svoje nadležnosti saveti iz člana 10. ovog zakona mogu da obrazuju komisije, stručne timove i druga radna tela. Aktom o obrazovanju radnih tela utvrđuju se poslovi i zadaci, sastav i način njihovog rada. Ko će to besplatno raditi? Nije ovo 1946. godina. Prošlo je vreme akcija, sada se sve plaća. Imamo članove Ustavne komisije i pogledajte koliko se rad Ustavne komisije plaća.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Vlada prihvata amandman. Dakle, nije bilo uopšte potrebno, izlazimo u susret.
Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Vera Marković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vera Marković.
Ovaj amandman je na neki način kompromis između jednog načina u kome bi predlaganje sastava prosvetnog saveta bilo na Odboru za prosvetu Skupštine i jednog drugog načina koji je već predviđen u ovom predlogu zakona. Znači, ovo je kompromisni predlog. Po tom predlogu, po ovom našem amandmanu Vlada Srbije, odnosno resorno ministarstvo predložilo bi sastav prosvetnog saveta, a on bi bio verifikovan u ovoj skupštini. Veoma je bitno da se pojača autoritet prosvetnog saveta, imajući u vidu koje ingerencije on ima prema ovom predlogu zakona, a posebno u odnosu na ministarstvo. Drugi razlog je što se dobija mnogo na transparentnosti predloga i na stručnoj diskusiji o sastavu i autoritetu ljudi koji će biti u njemu. Neću ovog puta gledati u gospodina ministra, možda ću imati više sreće.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Malo je čudno, evo odlazi ministar, ali možda će da čuje da u raspravi o amandmanima ni jednom nije spomenuo ni jedan amandman poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Podneli smo 53 amandmana, dakle najviše od svih poslaničkih grupa. Indikativno je da ministar prihvata, uz konsultacijom sa gospođom Kovač i ostalima, samo amandmane drugih poslaničkih grupa opozicionih političkih stranaka. Mi se uopšte ne bismo usrećili niti bismo pali u nesvest kada biste vi usvojili naše amandmane i ne pišemo amandmane zbog toga da biste ih vi pošto poto usvojili, već zato da vam kažemo da vam je katastrofalan predlog zakona i sa ovim 53 Srpske radikalne stranke on bi delimično mogao da se popravi, a naš koncept, kao što ste juče čuli iz izlaganja gospođe Pop-Lazić, je sasvim drugačiji. Opet dolazimo, ministre, na pitanje prosvetnog saveta. Ali, ovog puta na njegov sastav. Ovde se radi o činjenici da se ponavlja praksa i jedno naše gorko iskustvo kada su u pitanju raznorazni dosovski eksperti. Ako vi kažete, a mi to tražimo amandmanom da se briše, a naročito je bitan ovaj stav 3, predsednik i članovi prosvetnog saveta imenuju se iz reda istaknutih stručnjaka u oblasti predškolskog, osnovnog, opšteg, srednjeg i umetničkog obrazovanja, kao i u oblasti nauke, umetnosti, sporta, ekologije, zaštite ljudskih prava i standardizacije, za nas je apsolutno neshvatljivo da ovako nešto formulišete u zakonu i da ovi potencijalni kadrovi za prosvetni savet budu ovi nabrojani ljudi. Mogli ste da stavite da to postoji u Srbiji, neka razna druga udruženja, sitnih životinja i slično, šta ja znam šta sve niste mogli ovde da naređate. I, onda, hoćete da nas ubedite, niste uspeli argumentovano da demantujete koleginicu Pop-Lazić kako, recimo, ekolog Srđa Popović, koga možete hipotetički da uzmete u članstvo ovog saveta, ili Savu Miloševića, vašeg sportskog eksperta, ili nekog drugog ili trećeg, neće biti plaćeni za funkciju koju obavljaju, a sami sebe demantujete, jer u obrazloženju kod potrebnih sredstava za sprovođenje ovog zakona vi kažete da tekuće rashode i rad saveta, osim sredstvima za plate, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, za period od 1. septembra do kraja ove godine, iznosi 25.025.677 dinara. Znači, to je samo za jedno tromesečje. Gospođo, zamolila bih vas, prvo niste u svojstvu ovlašćenog lica, da ne govorite i da ne razgovarate sa mnom kao komšinica preko plota. Ja sam poslanik i ja obrazlažem amandman poslaničke grupe. Isti manir ima i ministar, pa vi lepo recite šta imate ministru, on neka izađe, pa onda razgovarajte. A, što se nas tiče, mi ćemo do kraja ove amandmanske rasprave, evo završavam, da kritikujemo najoštrije, jer mi se protivimo svakoj amerikanizaciji, protiv smo tog zla koje se zove Soroš. Mi se zalažemo za zdravo nacionalno društvo, a ne za bolesno i nakazno kao što je to slučaj sa ovim zakonom.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovim amandmanom tražimo da se u članu 12. stav 1. reč: "šest" zameni rečju: "četiri". Ne vidimo razlog da budu birani ovi predstavnici saveta na šest godina, a da u stavu 2. predvidite da izuzetno u ovom prvom imenovanju polovina bude na tri godine. Ne znamo šta vam je cilj toga. Vlast će se svakako menjati i ovi članovi saveta mogu da budu menjani, pošto ih Vlada predlaže samim tim što će se vlast promeniti, tako da je drugi stav kontradiktoran prvom stavu, ne upotpunjuje ga nego nas dovodi u izvesnu zabludu i ostavlja neku neizvesnost, jer ne možemo da shvatimo cilj ovako koncipiranog stava 2. Kad kažete - istaknuti stručnjaci, znate, to šta je istaknuti stručnjak niko nema sertifikat na to da je istaknuti stručnjak. To je stvar slobodnog uverenja određene grupacije, ali kada kažete - stručnjak iz zaštite ljudskih prava to je onda aposlutno nejasno na koga mislite. Ima ljudi, naravno, na Beogradskom univerzitetu koji se bave pitanjima ljudskih prava, koji se bave ustavnim pravom, ako na njih mislite, onda bi bilo normalno da se nađu u jednom ovakvom savetu, ali ako mislite na neke druge koji su iz različitih nevladinih organizacija, kao što su Centar za multikulturalnost Most, Ženski centar iz Užica, Konstruktivni civilni angažman Paraćin, Psihokod, Istraživačka stanica Petnica, Centar za devojke, Centar za interaktivnu pedagogiju, onda Žene u crnom i tome slično, onda se zaista pribojavamo ko će biti članovi ovog saveta po ovom kriterijumu i zbog toga smo mislili da je možda najpametnije da se ovaj stav 3. potpuno briše, da to Vlada uzme na svoju dušu - koga će i po kojim kriterijumima predvideti da budu članovi ovog saveta.
Da li se još neko javlja za reč od ovlašćenih učesnika? Izvolite, reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Naš predstavnik je imao isti amandman. Predlagač nije tu, ali ja ću samo obrazložiti ovo i neću se javljati po drugi put za član 12. Evo, vidite, o tome je dosta govoreno i ne bih ponavljao to što je rečeno. Podržao bih ovo što je Srpska radikalna stranka dala, a i mi smo dali skoro identičan amandman. Mislim da su ovde u pitanju praktični razlozi. Ovde je Ministarstvo u pravu samo u tome kada mi bili neka druga zemlja. To je onda u redu. Znači, postojao bi neki kontinuitet. Međutim, mi nemamo kontinuitet, pa mi donosimo zakone o diskontinuitetu, pa kakav kontinuitet očekujete ako vlada koja pada, dolazi nova vlada, pa normalno je da imenuje svoje članove saveta. To je toliko jasno i nemojte da gajimo iluzije da će to biti. Lepa je ideja, ali je neostvariva. Kod nas ima toliko partija, nemamo mi dve partije koje bi mogle to da urade, ustaljene sa nekim evropskim manirima, nego imamo mnogo, mnogo partija i svaka gleda da postavi svoje ljude. Zato bi bilo normalnije da, a uostalom, nije to Ustavni sud pa da bude na osam godina, nego je to prosvetni savet, znači onaj ko može da pokaže nešto za četiri godine to je sasvim dovoljno, znači da pokaže ono što može. Kontinuitet se može održati samo u smislu da se izaberu najbolji ljudi, najsposobniji ljudi koji će odgovarati za taj proces. Zbog toga bih zamolio ministra da prihvati ovaj amandman, jer ima dosta razloga da on bude prihvaćen. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Milojević. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Milojević.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Ovim amandmanom, kao i amandmanima na član 14. i član 16, poslanička grupa SDP hoće da reguliše učešće predstavnika reprezentativnih sindikata u radu sva tri saveta koja se zakonom predviđaju. Neću povodom ostalih članova 14. i 16. da izlazim i dajem tumačenje. Mislim da će ovo jednom biti sasvim dovoljno. Ako se ne varam, a nisam čula da je to rečeno, mislim da je ministar na sednici matičnog odbora prihvatio predlog kada je reč o učešću predstavnika reprezentativnih sindikata u ostala dva saveta. Mislim da nema razloga da to ne bude i kada je reč o prosvetnom savetu, gde naš amandman doslovce glasi: "Tri člana prosvetnog saveta Vlada imenuje na predlog reprezentativnih sindikata". S obzirom da je amandman pravno moguć, iako nema predstavnika Zakonodavnog odbora ovde i, s obzirom da postoji analogija kada je reč o sastavu ostala dva saveta, mislim da će ministar u ime Vlade prihvatiti ovaj amandman. Da podsetim, predstavnici reprezentativnih sindikata imaju ne samo puno pravo nego i nekakvu obavezu da učestvuju u radu ovih saveta, s obzirom na čitavu listu opisa nadležnosti i polja delovanja ova tri saveta. Rekoh - štedeću vreme i neću tumačiti povodom člana 14. i 16, ali očekujem da ministar Knežević prihvati i ovaj amandman.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslanike grupe SPS.
Iako je, kao što vidite, političko opredeljenje različito, ali stavovi u pogledu zastupljenosti radnika prosvete treba da budu jedinstveni. Očekivao sam i od drugih kolega, bez obzira na političko opredeljenje, da, kada je u pitanju zaštita osnovnih prava i interesa obrazovanja kao profesije, u Skupštini pokažu za to razumevanje. Kao partija koja gleda na radnike sa posebnim osvrtom i na obrazovanje, smatramo da ministar ima razloga, bez obzira što je ovo malo specifičniji savet, da uključi tri predstavnika. Neće oni škoditi, naći će se kvalitetni, pa zajedno sa ostalima podržavam stav Milojevićke u tom delu.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Koleginice Milojević je imala tri predloga na tri člana. Dva smo mi prihvatili kao Vlada, Odbor za prosvetu je odbio. Kod ovoga je naša dilema bila, jer hoćemo jedno visoko profesionalno telo. Tačno je da i sindikati u svom sastavu imaju visoko profesionalne ljude i mi prihvatamo i ovaj. To je sve što mi možemo.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk i Nebojša Jović. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ovlašćeni predstavnik je obrazlagao. Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička narodna stranka.
Imajući u vidu da jedan širi segment pokriva prvi savet, rekao bih da je taj savet od jednog opštijeg značaja, ukupno gledano, u sistemu obrazovanja i da ne bi smetalo da Skupština imenuje na predlog Vlade Srbije, jer dobija jednu dimenziju i time se susrećemo i mi poslanici, da znamo ko se nalazi u tom savetu i, u krajnjem slučaju, da povećavamo stepen odgovornosti tog saveta za proces obrazovanja i vaspitanja.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Gašo Knežević.
Pokušao sam da objasnim i koleginici Veri Marković, ovog puta i profesoru Garčeviću - Vlada je zastupala jedan koncept, Vlada je spremna na ustupke. Nije problem da se napravi ustupak. Međutim, kada se prave amandmani, onda predlagač mora voditi računa da dosledno sprovede kroz ceo tekst. Ovde je dato, kao što je slučaj sa Verom Marković, slučaj je i sa profesorom Garčevićem, na član 12, a propušten je član 10. koji je prethodio članu 12. Mi moramo da odbijemo član 12.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana i član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Milan Radulović.
Naš amandman na član 12. proishodi iz amandmana na član 10, s tim što smo u amandmanu na član 10. zaista napravili jedan tehnički propust koji ćemo da otklonimo i da predamo tu ispravku. Mi predlažemo da nacionalni prosvetni savet, sa svim ovim nadležnostima koje su predviđene i opisane ovako u zakonu, bira Skupština na predlog Odbora za prosvetu. To jeste malo komplikovanija procedura zato što nisu propisani ni kriterijumi, ni procedura kako će Odbor za prosvetu da predlaže Skupštini članove tog saveta. To situaciju malo komplikuje. Ali, uz mnogo dobre volje, Odbor za prosvetu bi bio u stanju da taj posao obavi i to u relativno kratkom roku. Drugo što smo predložili je da ovaj savet bude profesionalizovan. Naime, da to budu ljudi plaćeni iz budžeta, slično kako su plaćeni ljudi za Savet za radiodifuziju. Neophodno je da budu profesionalci zato što će imati pred sobom jako malo posla i neophodno je da to budu profesionalci, koji će ostaviti vrlo značajne druge poslove da bi se posvetili ovom zajedničkom opštedruštvenom cilju koji bi pred njih bio postavljen. Na kraju, mi smo predložili da nacionalnim prosvetnim savetom predsedava, odnosno da njegov predsednik po funkciji bude ministar prosvete. Bilo bi nam drago kada bi ministar Knežević razumeo našu dobru volju koju smo ugradili baš u ovaj amandman. Mi smatramo da bi taj savet dobio ne na kompetencijama, jer je on kompetentan i u stručnom smislu i po nadležnostima koje ste mu predvideli, ali on bi dobio na težini u operativnom smislu, ako njime predsedava ministar prosvete. S druge strane, ministar prosvete bi bio mnogo nezavisniji u odnosu na Vladu, a delimično i u odnosu na Skupštinu, ako bi predsedavao jednim takvim telom koje bi okupljalo trust mozgova koji se bavi strategijom razvoja obrazovanja u Srbiji. Dakle, i sa jedne i sa druge strane bi to bilo dobro, što se tiče izvršne vlasti i zakonodavne, ali ono što je najvažnije, to bi bilo dobro za sam obrazovni sistem u Srbiji i za njegovo reformisanje. Na kraju, vi znate da mi imamo Zakon o ministarstvu, ali nemamo zakon o ministrima i svi znamo, i to ukazuju ljudi sa strane, da naši ministri nemaju nužan stepen autonomije. Oni su politički taoci jedne vlade i jedne skupštine. Ministar mora da ima određen stepen autonomije u Vladi, čak i u odnosu na Vladu i u Skupštinu i u odnosu na Skupštinu. To je onaj stepen autonomije koju on crpe iz svoje stručne sposobnosti i stručnog znanja i stručne obaveze koju mu deligira društvo da uredi jedan sistem.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS, narodni poslanik Nenad Lemajić.
Pitanje je formiranja prosvetnog saveta, odnosno nacionalnog prosvetnog saveta, po našem predlogu, možda za nekog nije važno da li je reč o Skupštini ili Vladi, jer uvek se može reći da onaj ko ima vladu kontroliše i skupštinsku većinu, odnosno odgovarajuća tela unutar Skupštine. Ali, mi mislimo da je ovo pitanje jedno pitanje koje je iznad operativnih i izvršnih. U kojim slučajevima Skupština treba da formira ovakva tela? Upravo onda kad je nešto iznad dnevne politike, dnevne operative, nešto što jeste dugog trajanja i što ima veliki uticaj na suštinske procese u zemlji, u ovom slučaju, na suštinske procese u obrazovanju. Da bi se to naglasilo, a mislim da u ovom slučaju treba naglasiti, DSS smatra da je najbolje rešenje da nacionalni prosvetni savet formira Skupština na predlog odgovarajućeg odbora.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Vera Marković. Odbor za prosvetu i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na naslov iznad člana i član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pavno moguć. U ime podnosioca amandmana reč ima narodna poslanica Bojana Aleksić.
Naš amandman na član 13. je u stvari posledica našeg amandmana na član 10. Odnosi se na nacionalni prosvetni savet i na njegove kompetencije. Umesto reči "prosvetni savet", mi predlažemo da glasi "nacionalni prosvetni savet". I dalje u tački 1) kaže, u tekstu predloga zakona predlaže ministar nadležan za poslove obrazovanja, i sada se pobraja dalje šta predlaže. Mi kažemo, umesto toga donosi. Zašto? Zato što smo mi hteli ovom našom koncepcijom, upravo da nacionalni prosvetni savet bude to stručno telo koje će se baviti strategijom razvoja obrazovanja, koja će kao najkomeptentnija donositi sve odluke vezane za ono što je obrazovanje i vaspitanje i njegov razvoj, a ne ministarstvo, ali zato u načelu tog nacionalnog prosvetnog saveta se nalazi ministar prosvete, o čemu je bilo reči u prethodnom amandmanu, i da bi dao autoritet i da bi predstavljao na neki način vezu sa ministarstvom.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pavno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je uložila amandman na član 14. i predložila je da se ovaj član briše jer smatra da je u članu 10. stav 1. tačka 1) dovoljno predviđen jedan savet za predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje i vaspitanje. Mi smatramo, a to je i zamenik šefa poslaničke grupe narodni poslanik gospođa Pop-Lazić detaljnije obrazložila i objasnila, a i još neki drugi poslanici su govorili prethodno da bi bilo suvišno da se radna tela obrazuju, jer ona koštaju mnogo državu. Dame i gospodo narodni poslanici iz razloga racionalnosti i depolitizacije prosvete, mi smatramo da ovaj član treba brisati. Predlagač je dao određene komentare, govoreći prethodno da je za izradu ovog predloga zakona bilo angažovano oko 300 stručnjaka. Da li su slučajno ti stručnjaci bili ponavljači ili da imaju u kući ponavljače. Dame i gospodo narodni poslanici mislim da je predlagač mogao da koristi udžbenike Makarenka, Jana Komenskog i drugih, i mogli bi sigurno bolji predlog izraditi i predložiti da bude usvojen. Dame i gospodo narodni poslanici ja sam očekivao od dolaska DOS-a da će biti reforme u oblasti obrazovanja, u toliko što će se izvršiti revizija udžbenika, predmeta, njihov sadržaj, da će se posvetiti veća pažnja u odnosu na pisanje udžbenika i obim, i sadržaj samog nastavnog programa. Da će se više posvetiti pažnje da naši građani, jer roditelji ne plaćaju skupe časove. O tome je nedavno govorio mislim i gospodin ministar. Mišljenja sam da bi u oblasti reforme više pažnje trebalo posvetiti ko su pisci udžbenika, sadržaj i obim gradiva koji deca uče po oblastima i po nivoima, što bi u svakom slučaju moglo ličiti na reformu obrazovanja. Plašim se kako je krenulo da u udžbeniku istorije ne budemo uskoro čitali da su Karađorđe Petrović, Gavrilo Princip, Živojin Mišić, Radomir Putnik, Stepa Stepanović i drugi, da ne budu slučajno proglašeni teroristi. Ja se toga plašim da ne budemo došli i do toga. (Predsedavajuća: Vreme je isteklo.) Ali, očekujem da ćemo ipak i u udžbenicima istorije i u drugim udžbenicima izučavati one vrednosti nacionalne i očuvati kontinuitet i tradiciju, i zbog toga predlažem da se ovaj amandman usvoji, jer on ima sasvim dovoljno obrazloženja.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije Gašo Knežević.
Odustajem.
Odustaje od diskusije. Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pavno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi na član 14. amandman narodne poslanice Nataše Milojević? (Ne.) U ime Vlade predlagač je prihvatio ovaj amandman, a odbori nisu. Na naslov iznad člana i član 15. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pavno moguć. Da li podnosioc amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 15. koji se odnosi na nadležnost saveta za stručno obrazovanje koji je logično slet člana 10, koji je Srpska radikalna stranka ukazala da je protiv saveta koji nemaju neku funkciju, odnosno imaju opterećenje budžeta, pre svega, a u isto vreme to se na ovaj način potpuno ministarstvo, odnosno ministar isključuje iz odgovornosti, odnosno indirektno i na ovaj način niko ne polaže računa Narodnoj skupštini, odnosno parlamentu. Iz tih razloga mi predlažemo da se briše i nadležnost, i naslov iznad člana i čitav član. Ovde zaista, kada se tiče ovog saveta, veoma simptomatično što su neki poslanici iz opozicije ovde govorili o ministru afirmativno, pa čak jedan koji podržava iz opozicije poslanik rekao da će ovaj zakon deca pamtiti po dobru, pa će zvati ministra "čika ministar". Ja ne bih rekao da će na taj način decu privući to što će oni pamtiti ministra. Mislim da ga neće pamtiti, jer ni ja ne pamtim iz svog vremena ništa sem onoga što su me učili moji učitelji. Ono "tačka tačka tačkica, gotova je glavica, ruke noge kao u miša, gotov je čika Gliša". I to najviše pamtim. Ako želimo da se pamtimo po nečemu, a u isto vreme deci otežavamo zato što mi imamo dobar program i imamo neki zakon koji je samo okvir bez slike, onda smatram da se ministar može pamtiti, ali po onom lošem, jer se obično prosečnost zaboravlja. Pamte se dobre stvari i pamte se veoma loše stvari koja će deca koja rastu tek shvatiti. Međutim, mi kao roditelji, kao dede, jer ja četvoro unučadi imam, smatram da su svi oni đaci. Ja vam mogu reći da u čuvenim zepama sam naučio mnogo više nego oni sada, što će ministar reći, pa naravno, mi upravo želimo da oni imaju takvo obrazovanje kao što ste vi imali itd. Međutim, stvar je u programu, a ovde se program ne može regulisati sa nadležnošću saveta za stručno obrazovanje, nego se mora program stvoriti kroz ambijent koji pripremaju prirodni resursi, privreda i sve ostalo, što će stvoriti uslove da se donese program koji će đaci moći da prihvate, na jedan normalan način koji neće biti naturen od nikoga i gde će se pre svega, taj nacionalni identitet očuvati, kao što je očuvan i kod mene, iako sam u ovim poodmaklim godinama. Hvala lepo.
Da li još neko od učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Ovde se iz ovog člana ne vidi da svaka reforma ima za cilj da izvrši korenite promene, koje pre svega traže jednu novu savremeniju školu, ali pre svega nove programe. Ja bih zamolio kasnije da mi se objasni nekako kada se govori o programima, nigde ne vidimo plan, znači koncepcija je da neće biti plana i to može biti. Onda bi utoliko pre bilo važnije da se izvrše te promene koje će na neki način sada stvoriti nove uslove. U ovoj situaciji u ovim okolnostima u kojima se nalazimo, verovatno nećemo moći da ostvarimo sve, iako je ovaj period do 2010. godine, pa ima vremena da se nešto ispravi. Ukoliko se zadrži jedan koncept koji će ići do kraja konszistentno, međuti, radi se o onom drugom, to je daleko značajnije, to je ono što nas je opterećivalo. Mogli smo možda mi da napravimo neki kompromisniji program koji bi, ono što smo govorili danas, odnosno juče, na nekinačin rasteretili naše učenike. Mi moramo istini za volju priznati da su naši prvaci sada u ovom razredu, u ovom sistemu, previše opterećeni. Vi samo pogledajte koliko sadržaja, koliko predmeta, koliko knjiga moraju da ponesu u školu, ali sve to iziskuje sada jednu promenu, daleko veću nego što se ovde u ovom zakonu vidi. Doduše, ima u skoro svakom, neki podzakon ili novi zakon koji će to regulisati, ali se upravo polazeći od ovog člana 15. može na neki način izvršiti promena, kada se radi o programima koji će označavati finale. Zato predlažem, ovde u ovom članu, odnosno iz ovog člana, pa iz kompletnog zakona, ponavljam još jednom, ne vidimo celovitost reforme, makar devetogodišnje osnovne škole. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Koncept SRS koji smo pokušali da vam objasnimo u načelnoj raspravi po pitanju ovih brojnih saveta i centara, bio je jedan savet sa mogućnošću da on ima komisije i stručne timove i radna tela, dakle, da ostave ono što je predviđeno u članu 11. a vi ste prihvatili amandman kojim se to briše, ali onda ne bi smo imali ova druga dva saveta i ne bi smo imali ove centre koje, evo gotovo svaki traži neke istaknute stručnjake, pa imate istaknute stručnjake za sva tri saveta, u članu 12. u članu 19, pa se prosto pitam da li imamo toliko istaknutih stručnjaka u zemlji koji će moći da popune sva ova mesta. Malo pre niste bili u pravu kada ste rekli da poslanička grupa, kada podnosi amandmane mora da vodi računa da ima principijelan stav i da vam uredi čitav Predlog zakona. Ne mora, ako se usvoji jedan amandman, Zakonodavni odbor je tu koji u tom momentu interveniše i dalje to kroz ceo zakon prožima i popravlja, dakle, može da se usvoji jedan amandman, bez obzira što nisu dati amandmani na druge članove koji se odnose na to, ali imate član 19. i to su stručni timovi. Vi ste prihvatili amandman na član 11. kojim se on briše, a u članu 19. se pojavljuju stručni timovi i moraćete sada i to da brišete, ukoliko želite da ostane ono što ste rekli kod člana 11. Dakle, sve to može da se ispravi, ali stvar je u tome što ste mnogo zakomplikovali stvari i jedan savet bi imao pod kontrolom ove stručne timove i komisije koje bi se bavile stručnim školama, nije bio potreban poseban savet, kažem vam, ne vodite zaista računa o tome koliko ovo građane Srbije košta, a košta ih mnogo.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman prvano moguć. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodna poslanica Bojana Aleksić.
Ovaj amandman je posledica našeg amandmana na član 10. ponovo se odnosi na nacionalni i Prosvetni savet. Konkretno, član 15. odnosi se na savet za stručno obrazovanje u čijoj kompetenciji mi nismo dirali, međutim u tački 1. kaže se - savet za stručno obrazovanje predlaže ministru. Tu kompetenciju mi smo preneli na nacionalni prosvetni savet i znači, izmena bi bila u tački 1. - savet za stručno obrazovanje predlaže nacionalnom prosvetnom savetu. Sada sve ovo dalje što su kompetencije saveta za stručno obrazovanje.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS-a.
Mada je ovaj amandman na član 15. to je posledica iz amandmana na član 10. i koristim priliku da upravo ukažem kroz nadlženosti koje su predviđene za savet za stručno obrazovanje, koliki je veliki obim posla predviđen za ovaj savet. Navešću nadležnosti, neke od nadležnosti, predlažem ministru, posebno osnovnog školskog programa po vrstama i obrazovnim profilima, srednjeg stručnog i obrazovnog vaspitanja, listu obrazovnih profila, program stručne mature itd. Već ovo što sam pročitao, sasvim dovoljno ukazuje da ovaj savet za stručno obrazovanje treba da ponese prilično veliku odgovornost. Ako već treba da ponese takvu odgovornost, trebalo bi ga i drugačije utemeljiti, dati mu mogućnost da te poslove obavi suštinski, a ne samo formalno. Bojimo se da na ovakav način postavljen, on neće moći uraditi te svoje poslove na pravi način i da će se svesti na jedno telo koje će praktično samo formalno potvrditi ono što će mu Vlada nametnuti, odnosno odgovarajuća ministarstva.
Da li se još neko javlja za reč od ovlašćenih učesnika? (Ne.) Na član 16. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici: zajedno Brnislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković, zajedno Dragan Todorović i Dušan Cvetković i narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ko se u ime podnosilaca amandmana javlja za reč? Narodni poslanik Ljubomir Kragović, pa narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovane dame i gospodo, ispred poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 16. i naslov iznad člana 16. da se brišu. Ovde se radi o trećem savetu, savetu za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Mislimo da je ovaj savet suvišan i da nema potrebe da postoji u ovom Predlogu zakona. Dovoljno je da postoje samo prosvetni saveti i ovaj savet za stručno obrazovanje, da je savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju jedan suvišan savet. Ono što je još čudno je izjava ministra da ovaj savet ništa ne košta, pre jedno sat vremena, međutim, u članu 10. jasno stoji da sredstva za tekuće rashode i rad samog saveta, osim plate, obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. A sama činjenica da saveti mogu formirati komisije i radna tela, znači da su potrebna materijalna sredstva, što znači da ministar sam sebe, u ovoj izjavi, demantuje. Savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju broji 20 članova. Moguće je da budu svih 20 članova iz jednog dela Republike Srbije, dva člana iz Vlade, dva iz izvršnog veća, to mogu biti isti ljudi, sa iste teritorije, lokalna samouprava, nacionalne manjine, i kada se sve to sabere, moguće je da dođe, nije jasno i dobro definisano, što je još jedan dodatni razlog za brisanje ovog člana 16. i naslova iznad člana 16. Na kraju, pošto je ovde bilo pitanja konkretno ministru, šta posle prvog razreda, a ministar je uspešno odgovorio - posle prvog razreda je drugi razred, do sledećeg viđenja i do sledećeg rada ove skupštine ja postavljam pitanje ministru - šta posle drugog razreda?
Narodni poslaniče, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika.
Da vas upozorim, gospođo predsedavajuća na član 137. koji govori o tome ko je ovlašćeni predstavnik predlagača amandmana i ko ima pravo da dobije reč po amandmanu, obzirom da ste ovim nakaradnim Poslovnikom predvideli da je poslanička grupa ta koja predlaže amandmane i da jedan od poslanika može da ih predlaže. Ovde imamo amandmane neke partije koja nije učestvovala na izborima, Socijalističke narodne stranke, potpisano za sada sedam poslanika. Prvi je prof. dr Branislav Ivković, a sve vreme amandmane obrazlaže Vladimir Garčević, i ako nigde ne piše ko će u ime predlagača obrazlagati. Prema tome, vodite računa o tome, da takve amandmane ili ne prihvatate ili obavežete predlagača da onaj prvi koji je potpisan barem bude taj koji će ih obrazlagati. Valjda nema potrebe da vam član 137. Poslovnika citiram.
Nema povrede Poslovnika. Narodnu poslanicu upućujem na stenogram. Kad god je narodni poslanik Vladimir Garčević tražio reč, reč je dobijao kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke, što je u skladu sa citiranim članom Poslovnika. Ja bih molila narodnu poslanicu, upravo zbog vrsnog poznavanja Poslovnika, da ne zloupotrebljava proceduru kojom se opominje Skupština na povredu Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, osnov za repliku, pominjanje, netačno navođenje iz vaše izjave.
Valjda je neki osnov da se ovde poštujemo i da se ne vređamo. Ja bih zamolio predstavnika Srpske radikalne stranke, ja vas poštujem, sa uvažavanjem slušam vaša izlaganja, ne dobacujem, poštujem sve poslaničke grupe. Gospođo Lazić, vi znate da ste jedna kulturna žena i ja se čudim vama da nastojite tako da se ponašate ovde na bini. Ja vas molim, u cilju normalne ljudske saradnje i na terenu i svuda među ljudima da ne pravite to što radite. Ja sam ispustio sebe da potpišem i ako sam ja predavao amandmane, vlast nije htela da mi uvaži na Odboru za prosvetu da ja budem potpisan i ja sam ovlašćeni predstavnik, što je shodno Poslovniku o radu Narodne skupštine.
Ovim završavamo rad u popdnevnom delu. Skupština nastavlja rad, osmu vanrednu sednicu, u utorak, 10. juna u 10,00 časova, raspravom o amandmanu na član 16. gde su podnosioci Branislav Ivković i grupa i narodni poslanici Dragan Todorović i Dušan Cvetković. Hvala vam.