Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nikola Lazić, Aleksandra Jerkov, Miloljub Albijanić, Dragoljub Mićunović, Nataša Vučković, Miloš Jevtić i ostali narodni poslanici koji su u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope. Nastavljamo rad po utvrđenom dnevnom redu. Pre toga, povodom Poslovnika, narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite.
Gospodine Duliću, javio sam se u ime Poslaničke grupe SPS-a da, vezano za odredbe Poslovnika, čl. 104. i 225, to je dostojanstvo Narodne skupštine, kažem nešto za šta mislim da je od interesa za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Molim vas, kolege narodni poslanici, na određen način smo svi involvirani u ovu priču, a sudeći prema članku koji držim u rukama, pogotovo mi, socijalisti. Naime, pojedini mediji, elektronski i štampani, juče su objavili neistinu ili, kako bi narod rekao - notornu laž, da su socijalisti dali kvorum prilikom usvajanja dnevnog reda jučerašnje sednice, da bi, navodno, poslanici opozicije i predsednik SPS-a Ivica Dačić putovali u Strazbur. To nije tačno. U to ste se mogli uveriti svi vi juče, kolege poslanici, koji ste bili ovde. Mi smo, jednostavno, držali svoje kartice van mesta gde se one smeštaju, do glasanja o rezoluciji o Kubi, kada smo glasali. Jednostavno, nismo učestvovali u glasanju o bilo kojoj tački dnevnog reda, ni o dnevnom redu kao takvom; glasali smo da podržimo predlog kolega radikala da se rezolucija o Kubi stavi na dnevni red. Stvarno je sramota, a, nažalost, govorim i o nivou profesionalnosti kolega koji rade u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da koriste takve neistine. Molio bih sekretara Skupštine, zvanično tražim, u ime Poslaničke grupe SPS-a, da mi dostavi listing sa jučerašnjeg glasanja. Mi ćemo onda dostaviti to medijima. Stvarno je neistina, a posebno što se vodi jedna kampanja protiv Narodne skupštine Republike Srbije, vezana za troškove rada Narodne skupštine Republike Srbije. Svako upućen, ko to hoće, a to su videle kolege narodni poslanici koji su se interesovali, pogotovo predstavnici medija, mogli su pre neki dan biti učesnici na sednici Administrativnog odbora, gde je u dinar objašnjen svaki deo troškova Narodne skupštine Republike Srbije. Da ne pričam o tome da je ono što se smatra troškom Narodne skupštine Republike Srbije, čini mi se, milijardu i 260 miliona, a da 903 miliona otpada na RIK, ali se vodi kao deo troškova Narodne skupštine Republike Srbije. Ako kolege novinari stvarno žele da vide koliki su troškovi Narodne skupštine i koliko košta ovaj let, to nije problematično saznati. Na ovakav način pisati o Skupštini, o pojedinim poslanicima, o pojedinim poslaničkim grupama, ne samo da je neistina, nego je sramota. Stvarno, gospodine predsedniče, mislim da ovo ne doprinosi uspešnom radu Narodne skupštine. Nažalost, govorim o načinu na koji mediji prate rad. Ako su oni iz cele jučerašnje sednice našli za potrebu da kažu nešto što nije istina, pogotovo na takav način, da li treba naša delegacija da ide ili ne ide na Savet Evrope, onda neka neko izađe i neka kaže - ne treba da ide. Neka kaže - ne treba da ide. Daleko, daleko veće troškove prave drugi državni organi, daleko veće troškove, a o tome se ne priča. Ne da se ne zna, zna se, ali se ne priča. Pogledajte kolike su zarade ljudi u javnim preduzećima, ne samo na republičkom, nego i na lokalnom nivou, pa ćete se zaprepastiti novcem koji je u opticaju. Ovo jeste deo kampanje protiv Skupštine i protiv socijalista. Što se nas tiče, ovo, apsolutno, nije istina. Hvala.
Hvala puno. Pridružujem se svemu što ste rekli. Obezbedićemo listing sa glasanja da biste mogli da dokažete ovo što ste govorili. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda, o tačkama 6. i 7, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Prelazimo na zajednički načelni pretres 6. i 7. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOM PEČATU REPUBLIKE SRBIJE I PREDLOG ZAKONA O PEČATU DRŽAVNIH I DRUGIH ORGANA Po Poslovniku se javio narodni poslanik gospodin Žutić. Izvolite.
Dame i gospodo, po Poslovniku, član 226. Ministar pravde je 25. septembra odgovorio na moje poslaničko pitanje o sudskoj reformi. Nisam u potpunosti zadovoljan odgovorom. Pozitivno je da se radi novi zakon o sudovima, koji će se uskladiti s novim ustavom, i da će se konačno osnovati Apelacioni sud i time ponovo uspostaviti trostepenost suđenja. U ovom odgovoru sam pogrešno citiran, jer nisam pitao da li će Vrhovni kasacioni sud obavljati drugostepenu funkciju. Valjda je svima jasno da u Srbiji trenutno postoji drugostepenost suđenja, nedemokratska drugostepenost suđenja. Dalje, po meni je rogobatan naziv - Vrhovni kasacioni sud, koji se nalazi i u Ustavu iz 2006. godine. Ako se obnavlja trostepena tradicija sudskog sistema Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije, onda se najviši sud ne može tako zvati. Od 1846. godine on se zvao Vrhovni sud, a 1855. godine zvao se Vrhovni i Kasacioni sud, kasnije, Kasacioni sud - od 1945. godine. Dakle, to može biti samo kasacioni sud, pošto će apelacioni sud obavljati drugostepenu funkciju i on će, po tome, biti samo kasirajuća ili poništavajuća sudska instanca, dok će apelacioni sud preuzeti i sudske poslove koje je do sada obavljao u drugom stepenu, nažalost, Vrhovni sud Republike Srbije. Zamolio bih administraciju da ubuduće poslanicima SRS-a obavezno stavi akademske titule. Recimo, titula magistra Đelića se redovno ističe u ovim odgovorima, dok se poslanicima SRS-a ne ističe njihova titula.
Hvala puno. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SRS-a o ovim tačkama dnevnog reda narodni poslanik Aleksandar Martinović, a Poslaničkog kluba DS-a - gospodin Vlatko Ratković. Dajem reč ministru.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, najpre bih se vratio na jučerašnji dan. Došlo je do, rekao bih, male zabune na relaciji između mene i predsedavajućeg, pa nisam bio u prilici da na kraju rasprave dam određena objašnjenja, iznesem određene stavove o pitanjima koja su narodni poslanici pokrenuli, ali se nadam da je dobra prilika za to rasprava o amandmanima. Kolegama Žarku Obradoviću, Miši Petronijeviću, Vladanu Batiću, Vjerici Radeti, gospodinu Martinoviću i drugim kolegama se izvinjavam, iako nije greška do mene, i sigurno ću se u raspravi u pojedinostima osvrnuti na ono o čemu su oni, čini mi se, dosta kompetentno i precizno govorili. Sada mi dozvolite da pređem na dva predloga zakona koja je radilo Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a to je Predlog zakona o državnom pečatu Republike Srbije i Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa. S obzirom na to da je državna zajednica Srbija i Crna Gora prestala da postoji, potrebno je da Srbija, kao samostalna država, ima državni pečat. Državni pečat ima određena praktična dejstva, ali je postojanje državnog pečata, između ostalog, jedan od simbola državnosti. Mislim da mi, kao država Srbija, treba da imamo državni pečat. Članom 2. ovog zakona predviđena je upotreba državnog pečata. Ako dozvolite, citirao bih na koje se to odluke, odnosno akta stavlja državni pečat. ''Državni pečat stavlja se na odluke Narodne skupštine o proglašenju Ustava Republike Srbije i Ustavnog zakona i akte o izboru funkcionera koji Narodna skupština vrši neposredno na osnovu Ustava; akte koje potpisuje predsednik Republike u okviru ustavnih ovlašćenja predstavljanja Republike Srbije u inostranstvu, ukaze o proglašenju zakona, ukaze o postavljenju i opozivu ambasadora Republike Srbije i akte o dodeli odlikovanja; međunarodne ugovore koje potpiše predsednik Vlade i akte Vlade o postavljenju i opozivu konzularnih predstavnika Republike Srbije, kao i na originale drugih akata za koje je to određeno zakonom''. Razumećete da je bilo neophodno da se otvori prostor da se, eventualno, nekim drugim zakonima, ovom krugu odluka i akata, možda, doda još neka odluka ili neki akt na koji bi se stavio državni pečat, pre svega, imajući u vidu da nam predstoji donošenje zakona o spoljnim poslovima, kao i da je moguće da na drugačiji način budu uređena određena pitanja koja se tiču konzularnih predstavnika. Naravno, postavlja se pitanje kriterijuma koji su rukovodili predlagača da ovako izgleda član 2. zakona o državnom pečatu. Ti kriterijumi su, kao što verovatno i zaključujete, značaj odluka i drugih pravnih akata na koje se stavlja državni pečat, određeni međunarodni aspekt nekih od tih odluka i akata i, na kraju, svečana forma koja je predviđena za donošenje nekih od ovih akata. Zatim, slede članovi 3. i 5, kojima se utvrđuje izgled, sadržina i način ispisivanja državnog pečata, pa je predviđeno da je državni pečat okruglog oblika, da u prečniku iznosi 60 milimetara. U sredini državnog pečata je veliki grb Republike Srbije. U krugu oko grba ispisuje se naziv Republike Srbije, tako što se reč ''Republika'' ispisuje iznad grba, a reč ''Srbija'' ispod grba. Tekst pečata je na srpskom jeziku, ćiriličkom pismu, velikim štampanim slovima. Ono što je važno napomenuti, imajući u vidu ko sve upotrebljava državni pečat, jeste da se državni pečat izrađuje u tri istovetna primerka, za dobijanje otiska hemijskom bojom na papiru, a može biti izrađen u tri istovetna primerka i za dobijanje otiska u pečatnom vosku, kao i za suvi otisak. Sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade podnose zajednički zahtev za izradu državnog pečata. Razumećete, ovo je zbog potrebe da ne postoje nikakve razlike u državnim pečatima tehničkog karaktera, koje bi mogle da se dese kada bi se u različito vreme podnosio ovaj predlog, možda i kod različitog pečatoresca, što, svakako, ne bi bilo dobro, makar se oni razlikovali par milimetara u veličini ili makar malo taj font slova bio drugačiji, tako da su ova tri lica ovlašćena da zajednički podnesu zahtev za izradu državnog pečata. Takođe, članom 6. je utvrđeno i da oni čuvaju državni pečat, ali i da vode evidenciju o upotrebi državnog pečata, tako da će postojati evidencije za koje će biti zadužena ova lica i te evidencije će sadržati tačno na koja akta i kada je stavljen državni pečat. Na sve što nije utvrđeno ovim zakonom primenjuje se, shodno, zakon koji ću obrazložiti nakon ovog, a to je zakon o pečatu državnih i drugih organa, posebno ona pitanja koja se odnose na pečatoreznicu, pečatoresca, dakle na radnju koja ima pravo da izrađuje taj pečat. Na kraju, zaista bih voleo, imajući u vidu i određen simbolički značaj uvođenja državnog pečata kod nas, odnosno donošenje zakona kojim se uređuje da Srbija, kao država, ima državni pečat, voleo bih da narodni poslanici u što većem broju podrže zakon o državnom pečatu Republike Srbije. S obzirom na značaj ovog zakona, Ministarstvo će najozbiljnije razmotriti sve sugestije koje narodni poslanici budu uputili. Sad mi dozvolite da pređem na Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa, za koji bih naveo tri razloga zbog kojih se danas nalazi pred narodnim poslanicima. Prvi je, naravno, usklađivanje sa Ustavom, ali i sa sistemskim zakonima u Republici Srbiji, drugi je taj što su u praksi primenjene određene nepreciznosti, koje ću kasnije objasniti, pa je potrebno da se te nepreciznosti podrobnije regulišu novim zakonom, i treći - potreban je zbog jedinstvenog pristupa ostvarivanju prava nacionalnih manjina na teritoriji Republike Srbije, što ću, takođe, objasniti u ovom sažetom izlaganju. U članu 1. Predloga zakona predviđa se koji to drugi državni organi koriste pečate i mislim da nema potrebe da čitam, da nabrajam koji su organi u pitanju. Važno je samo napomenuti da sadržinu, izgled i upotrebu pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije utvrđuje ministar odbrane, što je potpuno razumljivo. Što se tiče namene pečata, utvrđena je u članu 2: "Pečatom se potvrđuje autentičnost javne isprave i drugog akta kojim državni i drugi organi i imaoci javnih ovlašćenja odlučuju ili službeno opšte sa drugim organima, pravnim licima i građanima". Naravno, u stavu 2. je precizirano da imaoci javnih ovlašćenja samo u vršenju javnog ovlašćenja mogu upotrebljavati pečat, van toga je, naravno, nemoguće, odnosno nedozvoljeno. Pominjanje imalaca javnih ovlašćenja je u skladu sa članom 137. stav 2. tačka 2. i 3. Ustava Republike Srbije, jer je predviđeno da pečat koji se utvrđuje ovim zakonom, pored drugih imalaca javnih ovlašćenja, koriste i pojedinci i javne agencije. Kada je donet prethodni zakon, koji je iz 1991. godine, među imaoce javnih ovlašćenja nije mogao da spada ovaj krug lica kakav je sada. Zatim, sledi član 3, koji govori o sadržini pečata, član 4 – o jeziku na kome se ispisuje tekst pečata, naravno, službeni jezik, srpski jezik, ćiriličko pismo. Član 4. je veoma značajan zbog toga što otklanja jednu nelogičnost koja je postojala do sada kod nas, a radi se o upotrebi pečata u jedinicama lokalne samouprave u kojima žive pripadnici nacionalnih manjina. Naime, dok je na teritoriji AP Vojvodina, u opštinama u kojima je u službenoj upotrebi jezik nacionalne manjine, a to su one opštine koje su to utvrdile svojim statutom, a za opštine gde živi preko 15 posto pripadnika nacionalnih manjina to je i zakonska obaveza, dakle, u tim opštinama pečat je bio višejezični, odnosno dvojezični, to isto pravo nisu imale nacionalne manjine koje žive na teritoriji Srbije van autonomnih pokrajina. Znači, važilo je za autonomne pokrajine, ali nije važilo za teritoriju Srbije van autonomnih pokrajina, pa imamo situaciju da, recimo, u nekim opštinama, kao što su Bujanovac ili Preševo, pripadnici nacionalnih manjina, čak, čine više od polovine stanovništva u toj lokalnoj samoupravi, a nemaju pravo da upotrebljavaju pečat, pored, naravno, srpskog jezika i ćiriličkog pisma, na jeziku nacionalne manjine, iako je u tim opštinama u službenoj upotrebi, pored srpskog jezika i ćiriličkog pisma, i jezik nacionalne manjine. Očigledno je bio nejednak pristup pitanju kolektivnih prava nacionalnih manjina i moram reći da mi je, neposredno nakon što je izabrana ova vlada, stigao zahtev, kao ministru, opštine Bujanovac da dam saglasnost na izgled pečata. Naravno, nisam mogao da dam saglasnost na izgled pečata, koji bi, po logici stvari, trebalo da izgleda tako kako su oni poslali, a to je srpski jezik i ćiriličko pismo i albanski jezik kao jezik nacionalne manjine u jedinici lokalne samouprave gde je u službenoj upotrebi, pored srpskog jezika i ćiriličkog pisma, i jezik te nacionalne manjine. S druge strane, očigledno je da u AP Vojvodina to pravo nacionalne manjine mogu da ostvaruju i moram reći da je to bila inicijalna kapisla da hitno pristupimo promeni ovog zakona, zbog toga što je to, nažalost, dobilo određenu političku dimenziju u vidu žalbi koje su iz ove opštine upućene određenim međunarodnim organizacijama, a za koje, po mom dubokom uverenju, nije bilo potrebe, jer ovo je moglo da se uradi i pre godinu ili dve dana; taj problem ne postoji od juče, već postoji duže vreme. Naravno, ja sam to objasnio i predstavnicima međunarodnih organizacija i ovde želim da iznesem svoj stav i uverenje. Dakle, mnoge nepreciznosti ili, možda, nelogičnosti koje postoje u našem pravnom sistemu su, pre svega, posledica jednog burnog ustavno-pravnog razvitka, ili evolucije koja je postojala na ovim prostorima proteklih 10, 15 godina, tako da sam siguran da, i to želim ovde posebno da naglasim, nije postojala nikakva namera državnih organa da onemoguće bilo koga u ostvarivanju svojih prava, posebno nije postojala namera da se bilo koja nacionalna manjina uskrati u mogućnosti da ostvaruje svoja prava, a ponajmanje da se nacionalne manjine dovode u neravnopravan položaj. Zatim slede članovi koji su, uslovno rečeno, tehničkog karaktera, kao što je način ispisivanja teksta pečata, oblik i veličina pečata, broj pečata. Predviđeno je da može postojati mali pečat, onda kada je to primereno iz određenih razloga, takođe, i njegova sadržina i, na kraju, čuvanje i rukovanje pečatom. Što se tiče saglasnosti na sadržinu i izgled pečata i na poveravanje poslova državne uprave u skladu s omnibus zakonom, zadržano je pravilo, odnosno odredba da AP Vojvodina, preko svojih organa, u skladu sa ovim zakonom, bliže uređuje sadržinu i izgled pečata organa Autonomne pokrajine, organa jedinica lokalne samouprave, imalaca javnih ovlašćenja kojima je sedište na teritoriji AP Vojvodina, daje saglasnost na sadržinu i izgled pečata koje bliže uređuje tačka 1. i vodi evidenciju o pečatima koje bliže uređuje. Dodali smo ovo, jer smatramo da je bitno da AP Vojvodina vodi i evidenciju o ovim poslovima koje radi. Naravno, u pitanju su povereni poslovi, a nadzor nad ovim poslovima vrši Ministarstvo, preko svoje upravne inspekcije. Imajući u vidu da su ovo povereni poslovi, na rešenja koja se donose u vršenju ovih poslova može se izjaviti žalba, o žalbi rešava Ministarstvo, a protiv rešenja ministra može se pokrenuti upravni spor. Stavljanje pečata van upotrebe, nestanak ili gubitak pečata i zamena nestalog ili izgubljenog pečata, pitanja su koja smo želeli da preciziramo i mislim da smo na dosta dobar način regulisali ovu materiju, kažem, imajući u vidu prethodno, petnaestogodišnje, iskustvokoje postoji u našoj zemlji, od primene prethodnog zakona. Što se tiče izrade pečata, to rade ovlašćeni privredni subjekti, pečatoreznice, a ovlašćenje za izradu pečata izdaje ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove. Zatim, slede kaznene odredbe i, na kraju, prelazne i završne odredbe. Mislim da je ovaj predlog zakona zaslužio vašu pažnju i bilo bi dobro da razmotrimo i sve, eventualne, sugestije, na korektan i konstruktivan način, zbog toga što su ovo stvari koje nemaju značajniju političku dimenziju, ali imaju izuzetnu praktičnu dimenziju i veoma je važno za sve nas, bez obzira na to u kojoj poziciji bili, političara, građana, koji god posao obavljate, da se pitanja upotrebe pečata u državi reše na vrlo precizan način. Jer, vrlo često se pitanja upotrebe pečata, pa i neke zloupotrebe pečata, negativno odražavaju na ostvarivanje prava, ali i dužnosti i građana i državnih subjekata. U svakom slučaju, ostajemo na raspolaganju u toku današnje rasprave za sve sugestije i pozivam vas da na kraju ove rasprave prihvatite ova dva predloga zakona. Hvala vam.
Povodom Poslovnika su se javili narodni poslanici Vladan Batić, potom Aleksandar Vučić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, vama je bilo malo 20 minuta da obrazložite zakone za čije nam čitanje treba 10 minuta. Niste morali toliko da se trudite, jer to je potpuno nevažno. Gospodine predsedniče, odbijte mi ovo vreme da bih mogao normalno da reklamiram povredu Poslovnika, član 226. Od vas tražim objašnjenje, gospodine predsedniče, po ko zna koji put, o Ustavnom sudu. Sve zakone koje donosimo su nedovršeni zakoni, jer nema mogućnosti da prođu proveru Ustavnog suda. Fino je što je na dnevnom redu 30 i nekoliko zakona, ali postoji nešto, to sam juče pričao,ali vi niste bili tu, što se zove hijerarhija pravnih akata - Ustav, Ustavni zakon, neki opšti, osnovni, strukturni, prioritetni zakoni, pa onda ono što je na dnevnom redu. Razni predlozi zakona za ovu sednicu su uvreda i za narodne poslanike, i za građane Srbije, i za zdrav razum. Kuća gori, a baba se češlja. Nema Ustavnog suda. Srbija nije pravna država. Možete li to da razumete? Gospodine predsedniče, vi ste 12. septembra obećali da ćena prvoj sledećoj sednici biti zakon o Ustavnom sudu i izbor sudija Ustavnog suda. Niste mi dali odgovor. Vi mi, gospodine ministre, na juče postavljeno pitanje, takođe, niste dali odgovor - kada će se ispoštovati odredba člana 3. Ustavnog zakona, a to je u vezi sa setom izbornih zakona, kada će na dnevnom redu biti zakon o izborima za predsednika Republike, zakoni o odbrani, Vojsci, spoljnim poslovima i službama bezbednosti, zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, zakon o lokalnoj samoupravi, o lokalnim izborima, o gradu Beogradu i čitav set zakona koji treba da urede poziciju sudova i tužilaštava. To sve treba da se uradi za ova nepuna tri meseca, a to je nemoguće. Svesno se krši Ustavni zakon. Ovo što sada radimo, to je moglo da sačeka, to je nevažno. Gospodine ministre, kao pravnik, vi ste svesni da priča o pečatima mora da sačeka dok se ne vidi šta će biti sa statusom Kosova i Metohije. Priča o pečatima mora da sačeka dok se ne vidi kakva će biti teritorijalna organizacija Republike Srbije, kako će biti uređene pokrajine, kakve su ambicije nekih u vašoj koaliciji. Možda će Srbija postati deo Ruske Federacije. Šta će nam onda pečati? Imamo preča posla od svega ovoga i tražim odgovore na ova pitanja i o setu pravosudnih zakona. Sada da se stave na dnevni red, ta rasprava ne može da se završi do Nove godine. Gospodine predsedniče, hoćete li jednom obznaniti građanima Srbije kada će biti izvršen izbor sudija Ustavnog suda? Imaćemo, čak i kada to bude uređeno, krnji Ustavni sud, jer treba tek da se završi priča o Kasacionom sudu i o izboru one kvote sudija koji treba da budu izabrani iz tog korpusa.
Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam za govornicu iz nekoliko razloga. Naime, gospodine predsedniče Narodne skupštine, više puta sam molio za odgovor i bio veoma strpljiv da sačekam taj odgovor, posebno u vezi s ''energetskom mafijom''. Voleo bih da mi taj odgovor pružite, ne meni, ne zbog mene, ne zbog SRS-a, ne zbog poslanika u Narodnoj skupštini, već zbog građana Srbije, zbog naše države, jer dok se ta afera ne razreši, Srbija ne može da ide napred i neće moći da se bori protiv korupcije i kriminala, a deo tih ljudi koji su umešani u najtežu korupcionašku aferu su ljudi koji danas pomažu najvažnijim strankama vlasti, pre svega DS-u i DSS-u, a sa Dinkićem ionako svi imaju partnerski odnos, tako da je to nešto što se podrazumeva. Izašao sam iz još jednog, veoma važnog, državnog razloga, iako ste mislili da ću tražiti, verovatno, način kako da samo začikavam vlast. Izašao sam zbog veoma značajne stvari, zabrinut posle razgovora sa predstavnicima vlaške nacionalne zajednice u Srbiji, onih Vlaha koji Srbiju doživljavaju kao svoju otadžbinu, pre svega, sa Dragoslavom Zajkeskovićem, koji živi u Zlotu, i drugim predstavnicima Vlaha koji ne žele da im država daje ili nameće rumunski jezik kao maternji jezik, pošto vlaški jezik nije rumunski i oni ne umeju da pišu rumunskim jezikom. Upravo zbog zakona koji je trenutno na dnevnom redu, dame i gospodo, ovde ćete videti jedno divno čudo koje je učinio ministar Marković. Prvo ću vam pokazati odgovor Rasima Ljajića dok je bio zadužen za to pitanje, pitanje nacionalnih saveta. Dakle, ministar Ljajić je, savesno obavljajući svoj posao i svoju dužnost, rekao da članom 6. Statuta, s obzirom na činjenicu da do sada nije izvršena standardizacija vlaškog jezika, predlažemo da naziv pravnog lica bude ispisan samo na srpskom jeziku, a po obavljenoj standardizaciji - i na standardizovanom maternjem jeziku Vlaha. U međuvremenu, gospodin Milan Marković je potpisao rešenje kojim se utvrđuje, i to sve u skladu sa odlukama Žive Lazića, člana Demokratske stranke i Demokratske vlaške stranke, koji se, uzgred rečeno, potpisuje ćirilicom, ne zna rumunski, ne zna ni latinicu, ali je zato tražio da standardizovani vlaški jezik bude rumunski jezik po svaku cenu, ne bi li išli na dalje rasparčavanje srpskog nacionalnog tkiva i uništavanje jedne grupacije kakva su Vlasi, a vi znate šta nas sve čeka. Sada nas, zahvaljujući vašim odlukama, čekaju svi mogući pritisci koji su već vršeni od Saveta Evrope, govoreći da u istočnoj Srbiji ne žive Vlasi, već žive Rumuni, pa vas čeka mnogo obeležavanja, od škola do bolnica i svega drugog, na rumunskom jeziku, koji niko u istočnoj Srbiji, sem Kračunovića i Gacovića, neće razumeti, ali je država nekome učinila važnu uslugu, a sebi i svom narodu - pravu medveđu uslugu. Da biste shvatili koliko su opasne teze sa kojima ti ljudi, koje država na ovakav način podržava, izlaze u javnost, ja ću vam ih sada pročitati. Znaju o čemu govorim poslanici iz bilo koje stranke koji se nalaze u ovom parlamentu, nevezano da li su iz vlasti ili iz opozicije. Taj čovek kaže, između ostalog - mi smo Rumuni, Vlasi ne postoje. Kaže da Vlasi ne postoje. ''To je pogrdni naziv za nas, kao kad Rome nazivate – Cigani. Kada već govorimo o njima, da kažem da i oni imaju veća prava od nas.'' Tako se Srbija odnosi i tako Srbija, tobože, ugnjetava Rumune, koji su, u stvari, Vlasi, ali evo, Vlasi ne postoje, pa će Milan Marković da kaže da je standardizovani vlaški jezik rumunski jezik i da potpisuju odluke Nacionalnog saveza DS-a i njihovih koalicionih partnera i da time razara državu Srbiju na najbrutalniji mogući način. Samo ću u dve rečenice reći, reč je o čoveku koji, ne da ne vodi računa o zakonu, o Ustavu, o pravu, nego ne vodi računa ni o čemu. Vodi računa samo o tome kako će da ga pohvali Boris Tadić na kolegijumu ili na predsedništvu DS-a, kome je princip delovanja - princip političkog oportuniteta i celishodnosti i ništa više. On danas, u svojoj izjavi, ili intervjuu za ''Pravdu'', kaže sledeću stvar - ne može da se ide u izbor za gradonačelnika, iako postoji jasna, precizna kogentna norma da se u roku od 15 dana od prestanka funkcije raspisuju izbori za gradonačelnika. Nećemo ih imati. Šta je tu čudno? Imamo mnogo privremenih organa u upravi, jer Ustavni zakon je, kaže, jači od zakona. Jeste, ali Ustavni zakon, a ni Ustav, nisu menjali položaj gradonačelnika. Ustav je menjao položaj predsednika opština, ali gradonačelnika nije. Onda će Oliver Dulić da nam kaže - piše u Ustavnom zakonu, iako piše - uz kumulativne uslove donošenja zakona o predsedniku, zakona o spoljnim poslovima, službama bezbednosti, Vojsci i odbrani, mogu da se raspišu izbori za predsednika Republike do 31. decembra. On će da kaže - ja ću da raspišem, baš me briga što zakoni nisu doneti. Ovde gde imamo sve zakone, ne menja se ustavni položaj inokosnog organa. Dakle, imate strašan problem, da vam oni kažu - to nas ne interesuje, zato što to nama ne odgovara. Ta vrsta bezobzirnosti, ta vrsta tumačenja kojem i vi pribegavate, mogu da se nazovu samo jednom rečju – bezobrazluk, i ništa više. Uzgred, doneo sam vam, pošto sam juče najavio i deo tih stvari, počeo da vam čitam o odnosu između Stare Pazove i Inđije. Neću sada da govorim o velikom biznisu, o tome će vam govoriti neki drugi, koji je napravila DS sa ''Red hot čili pepersima'' i kako vam jedan kvadratni metar od jednog evra dođe na 15 evra i koliko stotina hiljada evra je uzeo samo jedan čovek u džep, izgradnjom kompletne infrastrukture, kupovinom i preprodajom istog zemljišta. Navešću vam sledeću stvar. Investicije koje su u Pazovi, u vreme vlasti DS-a od 2003. godine, iznosile 184 miliona dinara, u 2007. su milijardu i 312 miliona; jedanaest puta su veće od kad su srpski radikali na vlasti. Uz to, potrošnja industrijske energije je bila 3,6 puta veća nego u Inđiji. Danas je 8,3 puta veća potrošnja industrijske električne energije nego u Inđiji. Radi industrija. Iako imaju 25 hiljada stanovnika više od Inđije, u apsolutnom broju, imaju 1.500 manje nezaposlenih od Inđije. Mislim da to govori dovoljno o uspešnosti Stare Pazove i Inđije. Prosečna plata je, takođe, veća u Staroj Pazovi nego u Inđiji, 37.178 dinara, i to je najviša prosečna plata u čitavom Sremskom okrugu, prema podacima Privredne komore Srema. Uzgred, oko tog vašeg svetskog čuda - Inđije, moram da vam kažem da je Skupština AP Vojvodine, na proleće, donela odluku i pokazala celoj javnosti da Inđija spada u nerazvijene opštine. Nažalost, građani Inđije, koji su većinom radikali, glasali su za SRS na parlamentarnim izborima, ne smeju se zbog odluke da na lokalnim izborima pobedi gospodin Ješić, što smo mi priznali. Danas im je to tužno i jedva čekaju da ga smene, kao i vas. Hvala.
Milan Marković, izvolite.
Mislim da će biti prilike da razgovaramo o ovim temama do kraja godine. Predstoje zakoni kojima će se rešiti pitanje nacionalnih saveta nacionalnih manjina, a, naravno, i set zakona iz oblasti lokalne samouprave, pa ćemo u okviru toga moći mnogo više da pričamo o svemu ovome. Kolega Aleksandar Vučić, moram reći, po običaju, malo preteruje kada govori o ovim temama. Što se tiče vlaške manjine. mi u Ministarstvu nismo ni ovlašćeni, niti vršimo standardizaciju jezika. Postoji jedan dokument... (Aleksandar Vučić, s mesta: Što si potpisao?) Dozvolite, samo želim to da vam kažem. Mi nismo ti koji vrše standardizaciju jezika i ne može našim rešenjem da se vrši standardizacija jezika. Mi samo odlučujemo o slobodi udruživanja i slobodi ostvarivanja prava, na čemu je insistirala vlaška zajednica u Srbiji. Verovatno vam je poznato da su oni bili pred utuženjem Srbije pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu. Dobro smo proučili ceo predmet i želim da vam kažem sledeće. Da nas je tužio Evropski sud za ljudska prava, šanse za Srbiju bi bile nula da se u tom sporu odbrani. Nismo imali izbora, nego da ispoštujemo njihova prava i da registrujemo Nacionalni savet vlaške nacionalne manjine, ne ulazeći, pri tom, u pitanje upotrebe jezika. Podsetiću vasda je u Srbiji, u nekom prethodnom periodu, registrovana egipatska nacionalna manjina, pa mi recite da može egipatska, a ne može vlaška. Mislim da to ne bi bilo dobro. Što se tiče odnosa Vlaha i Rumuna u Republici Srbiji, to je kompleksan odnos. Imao sam tri razgovora s rumunskima ambasadorom vezana za ovo pitanje, kako bi to bilo rešeno na najbolji mogući način. Mislim da je Ministarstvo našlo najbolji mogući način da reši ovo pitanje, koje je, u momentu kada sam stupio na dužnost, već bilo goruće, jer sam prethodno, kao potpredsednik Skupštine, bio pozvan kada je gospoda, koju su pominjali, spremala tu tužbu Evropskom sudu za ljudska prava. Oni su imali jednu konferenciju za štampu, jednu tribinu i ja sam tada, kao potpredsednik Skupštine Srbije, bio pozvan, a mislim da su bili pozvani i svi šefovi poslaničkih klubova. Ne mogu da se setim ko se odazvao, a ko nije. Mislim da smo na najbolji način zaštitili državni interes. Vi mislite da smo uradili nešto protivno državnom interesu, ali mislim da su to prejake ocene, iako sam navikao na takve ocene od vas. Što se tiče Zakona o lokalnoj samoupravi, član 42. je utvrdio ceo postupak koji se tiče prestanka mandata, pa tako i ovaj slučaj koji ste pomenuli, povodom smrti gradonačelnika Beograda, Nenada Bogdanovića. U tom zakonu piše, između ostalog, da se izbori neće raspisivati ako je do kraja mandata ostalo manje od šest meseci, ali to nije pravni osnov za ovakvo postupanje državnih organa u slučajevima gde je prestao mandat nosiocima izvršne vlasti, pa negde čak i skupštinama opština, nego je, po mom dubokom uverenju, pravni osnov upravo Ustavni zakon Republike Srbije. Ne želim da polemišem u vezi s našom primenom Ustavnog zakona, ali što se tiče ove materije, Ustavni zakon je, nesporno, stariji od Zakona o lokalnoj samoupravi i Ustavni zakon je svima, kako onima kojima je istekao mandat, tako i onima kojima će, možda, u tom momentu mandat biti još u toku, utvrdio kada će biti izbori, odnosno kada će se raspisati izbori, pa mi treba, u tom smislu, da postupamo jednoobrazno. Ovo ne samo da je u skladu s Ustavnim zakonom, ovo je i celishodno, s obzirom na to da mi donosimo, odnosno da Narodna skupština treba da usvoji jedan set kojim će se na drugačiji način rešiti pitanja lokalne samouprave u Srbiji. Bilo bi krajnje necelishodno sada održati neke izbore u jedinicama lokalne samouprave, pa za dva meseca te iste građane ponovo pozvati i reći, hajde vi sada ponovo na izbore, pa ponovo birajte svoje organe vlasti, možda po drugačijem sistemu nego što je sada. Mi za sada nemamo precizirano, nemamo jasan odgovor na pitanje kako će se birati izvršni organi, po novim zakonima. Ne znamo kako će to biti i bilo bi krajnje neozbiljno, jer ne znam koja bi to država radila drugačije od onoga kako radimo mi, koja bi to država sada raspisivala izbore, pa za tri meseca ponovo raspisala izbore. Iskreno se nadam, ne znam zašto mi dobacujete, ne bih ulazio u tumačenje zašto ste ovo pitanje pokrenuli, jer meni deluje neukusno što ste ga danas pokrenuli, ali, kažem, primenjivaće se zakon i primenjivaće se Ustavni zakon, dok se ne promeni. Ako se promeni Ustavni zakon, onda ćemo raditi po nekim drugim propisima, a dok je Ustavni zakon ovakav, primenjivaće se Ustavni zakon. Mislim da je odluka da se ne raspisuju izbori sada celishodna i legalna.
Po Poslovniku su se javili narodni poslanici Miletić Mihajlović, Slobodan Maraš, Vladan Batić, Jovan Tišma, Aleksandar Vučić, Vlasta Baćović, pa možete i vi, stavio sam vas na spisak, pa idemo polako.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ne osporavajući pitanje koje je ovde izneo gospodin Vučić, a u skladu sa Poslovnikom, to su čl. 225. i 226, želim da još na neki način rasvetlim i doprinesem punijoj informaciji kada je u pitanju vlaški entitet. Želeo bih da kažem da SPS, kojoj pripadam, smatra da se država pasivno odnosi prema vlaškom pitanju, koje je veoma značajno. Nije reč o tome da taj entitet poteže nešto što je sada moderno, što je savremeno, ljudska prava, položaj itd., već je taj vlaški entitet našao svoje mesto u državi Srbiji i apsolutno je istina da svojim bićem i odnosom vlaški entitet pripada Srbiji. Dakle, od najranije istorije, ako pogledamo unazad, nikada se taj entitet nije smatrao Rumunima, pa postoje podaci da su Vlasi učestvovali i u Kosovskom boju, ali ne bih sada otvarao to pitanje do detalja. Ne stoji da su Rumuni bili učesnici Kosovskog boja, već Vlasi. Postavlja se pitanje kakav legitimitet ima Vlaška zajednica, koja se legitimiše u ime Vlaha, odnosno na koji način se došlo do tog subjekta koji se zove Vlaška zajednica? Država je morala da se uključi u definisanje ove stvari, jer određeni centri moći van naše zemlje i te kako će iskoristiti ovo pitanje, položaj vlaškog entiteta, zloupotrebiti ga, a i u tom entitetu ima svakakvih ljudi, koji će, kao i neki drugi u srpskoj državi, za novac, za ono što je korist, pristati da se vlaški entitet identifikuje kao nacionalna manjina, kao Rumuni. Ja želim da kažem da, koliko je meni poznato, Vlasi nikada neće pristati i želeti da budu Rumuni. Dakle, za postojanje jedne nacionalne manjine, kao što vam je poznato, potrebno je da postoji matična država. Vlasima matična država nije Rumunija. Pitajte Vlahe, nemojte da pitate samozvane vođe, koji su stali na čelo Vlaha. Naravno, potrebno je da istočnu Srbiju država pogleda u smislu onoga što se zove ravnomerni razvoj Srbije, regionalni razvoj, a o tome ću govoriti drugom prilikom, u sklopu ovih amandmana koji slede, da ne bih oduzimao vreme. Država Srbija ima veliku šansu da to pitanje stavi onako kako valja na svoje mesto, a u korist države Srbije i u korist vlaškog entiteta je da se ovo pitanje ne politizuje, što je u interesu onima koji previše vode računa o ljudskim pravima, više nego što mi vodimo računa o sebi. Mislim da je to značajno i da na takav način treba voditi računa i pokriti ovo pitanje. Zahvaljujem.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Slobodan Maraš, potom narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javljam se u skladu sa povredom dva člana ovog poslovnika i zamolio bih vas, ako možete, da zaustavite ovaj dijalog koji se vodi ispred mene, čisto da bih mogao da nastavim dalje. Znači, povređena su dva člana, a to je član 27, i molim vas da mi zaustavite vreme, jer tamo stoji 5,35, a ja toliko nisam potrošio. Dakle, piše ovako - predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. To je član 27. Član 100. kaže: ''Narodni poslanik je dužan da navede koja je odredba Poslovnika po njegovom mišljenju povređena, da je citira i obrazloži u čemu se sastoji povreda, s tim što može govoriti najduže tri minuta,'' ovo je sada bitno, gospodine Duliću, ''pri čemu se ne računa vreme potrebno za citat''. Ja sam ovih 30 sekundi citirao članove Poslovnika. Zbog čega ih citiram? Citiram ih zato što sam očekivao da su svi poslanici u ovoj skupštini isti. Vi ste prvi među jednakima, a mi to poštujemo, uvek vam se obraćamo s uvažavanjem, međutim, vi ste sebi dozvolili da nekim poslanicima dozvolite da koriste, umesto tri minuta, koliko je dozvoljeno za javljanje po Poslovniku, devet i po minuta. Ja nemam nikakav problem, ukoliko vi imate prema nekome osećaj da je veliki autoritet za vas, da ga puno poštujete itd. Imam problem kada na određenim poslanicima trenirate strogoću, ne dozvoljavate im da završe, kao što je bio slučaj sa Natašom Mićić, ili je, možda, nešto drugo u pitanju. Možda ste nagurali ovih 30 i nešto tačaka dnevnog reda zato što nemate o čemu da raspravljate, zato što Vlada nije pripremila zakon i sada puštate da pričamo koliko hoćemo o povredi Poslovnika. Ja vas molim da vodite računa i da vodite ovu skupštinu, odnosno sednicu, na način koji je neophodan. Hvala.
Hvala puno. Samo jedno obaveštenje - sednica Zakonodavnog odbora Narodne skupštine održaće se danas, 2. oktobra 2007. godine, u 12 časova, u Zelenom salonu, u zgradi Narodne skupštine. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Vladan Batić, potom narodni poslanik Jovan Tišma.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja bih sada ponovo o odredbama člana 226, ali i člana 27. Gospodine predsedniče, vi ste dužni da udostojite narodne poslanike odgovora kada od vas traže objašnjenje. Ja vidim da ste vi danas prilično indisponirani, izgleda da ste se umorili od predsedavanja Skupštini. Delujete mi potpuno depresivno i apatično i znam da je to ozbiljan posao, ali, dajte, poštuje odredbe Poslovnika. Pitam vas, da li ste vi obećali raspravu o Ustavnom sudu? Kao da vas ništa nisam pitao. Pitao sam vas pre više nedelja, kada će na dnevnom redu biti inicijativa, koju je svojevremeno organizovala, pre više od dve godine, Demohrišćanska stranka Srbije, i kada je prikupljeno oko 20.000 potpisa, za izmenu Zakona o javnom informisanju, radi ukidanja protivustavne odredbe Zakona kojim je uvedena televizijska pretplata u vidu takse na brojilo. Nije bilo odgovora. Gospodine predsedniče niste odgovorili ništa povodom pitanja o setu zakona koje predviđa Ustavni zakon i koji treba da prethode raspisivanju izbora ili, da preformulišem pitanje, da li ćete vi, mada ste se javno određivali, ali u sredstvima informisanja, a dužni ste da narodnim poslanicima to kažete ovde, raspisati izbore, predsedničke, pokrajinske i lokalne, do kraja godine, kako to predviđa Ustavni zakon? Ako ćete ih raspisati, poštujući Ustavni zakon, da li ćete ih raspisati po postojećim zakonima, ili će biti doneti oni zakoni koji su pretpostavka za raspisivanje izbora? Recimo, zakon o Vojsci, jedan od mnogih. Niste odgovorili kada će na dnevnom redu biti set izuzetno ozbiljnih i značajnih pravosudnih zakona, zakona o organizaciji pravosuđa, koji uređuju rad sudova i tužilačke organizacije. Ja sam pomenuo namerno Vojsku, sudove i Tužilaštvo, jer ima jedna stvar koja tišti neke ljude u ovoj zemlji. To su navodna samoubistva vojnika u kasarnama širom Srbije, tih 49, tokom prethodne tri godine. Gospodine predsedniče, 5. oktobra se navršava tri godine od tragedije na Topčideru, od ubistva dvojice gardista na Topčideru, Dragana Jakovljevića i Dražena Milovanovića. Zamislite samo kako je u dušama njihovih roditelja i njihovih porodica, koji parastose nisu mogli da daju, opelo nije održano, a ljudi su iz patrijarhalnih sredina. Njih svakog dana ponovo ubijaju. Tako je i porodici Kostić, porodici Žarković, Matić i svim tim porodicama. Treba nam odgovornost i potrebni su nam novi zakoni, ozbiljni, a ne ovi koji služe za zabavu građana Srbije.
Hvala vam. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Jovan Tišma, potom Aleksandar Vučić, doktor Ninoslav Dimitrijević i Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo i gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pogotovo, poštovani građani opštine Stara Pazova, ja se izvinjavam što ću vam oduzeti malo vremena, ali moram da reagujem na neke neistine koje su iznesene sa ove govornice od strane poslanika SRS-a na račun Demokratske stranke u opštini Stara Pazova i na moj lični račun. Javljam se po članu 104.
Nemojte vi da postavljate pitanje kakve veze ovo ima sa Poslovnikom, vi ste pričali o Staroj Pazovi. Član 226. i tako se piše. Ovo je zloupotreba Poslovnika. Izvolite.
Ja sam rekao. Nemojte, molim vas, da dobacujete.
Rekao je - član 226.
104 i 226. Nema problema, možete vi da dobacujete koliko hoćete, ali pravu istinu o onome što se dešava u opštini Stara Pazova ne možete sakriti. Naime, lokalna opštinska vlast, predvođena radikalom Srđanom Komazecom, poštenim i prepoštenim, napravila je veliki gaf i oštetila opštinu Stara Pazova za nekih četiri miliona evra. Kako? Poštovane kolege i poslanici, poštovani građani, tako što su na nelegalnoj licitaciji prodali 18 hektara najbolje zemlje uz autoput jednom lokalnom tajkunu, koji se zove Mirko Šuša. To sve postoji, šta je problem? Problem je u tome što je zemlja prodata za 5,3 evra po metru kvadratnom, uz obavezu Skupštine opštine da iz budžetskih sredstava finansira 70% izgradnje infrastrukture, a to je pljačka. Šta se sada dešava? Sada taj isti tajkun Mirko Šuša prodaje tu zemlju po 30 i nešto evra kvadrat. Samo pogledajte koja je tu razlika i gde su građani opštine Stara Pazova, da li je to razvoj industrijskih zona, gospodo? Dok je Demokratska stranka vladala, industrijske zone su se prodavale po parcelama, malim, srednjim i velikim, i sve su rasprodate, tamo se danas radi, a ovo što ste vi uradili -to su prazni magacini, gde se zapošljava od tri do pet ljudi. U pravu ste, gospodine Vučiću, za potrošnju struje, ali ne znate jedan podatak, a to je da se jedan deo industrije Pećinaca i industrijske zone u Pećincima, Šimanovcima, napaja iz Nove Pazove, sa trafostanice. Što se tiče Inđije, ne znam zašto u Inđiju jednom nedeljno dolaze po dve opštine iz cele Srbije, među kojima ima i radikalskih, ja mislim, na edukaciju. Ne znam zašto cela Srbija bruji o tome da je gospodin Goran Ješić najbolji menadžer. Neću da ga hvalim, on je dovoljno pametan da može sam sebe da brani i da hvali, ali dela najviše govore. Tako je, najviše dela govore, a dela govore i o tome kako je taj pošteni i prepošteni Srđo Komazec oterao nemačku kompaniju "Henkel" i ona je otišla sedam kilometara dalje, u Inđiju. Šest meseci su tražili prijem kod predsednika opštine, a on je rekao - neću da ih primim, oni su Nemci, oni su okupatori, oni su nas napadali 1941. i bombardovali 1999. godine. Oni su otišli u Inđiju, sedam kilometara dalje, otvorili fabriku pre četiri meseca i zaposlili 52 ljudi. Na kraju, završavam, dame i gospodo, ja ću citirati gospodina Tomislava Nikolića, zamenika predsednika Srpske radikalne stranke, koji je pre par dana, mislim, 25. septembra, govorio ovde i završio svoje izlaganje rečima da pljačkaši moraju da idu u zatvor. Ja predlažem gospodinu Nikoliću da krene sa gospodinom Komazecom, aktuelnim predsednikom opštine Stara Pazova, i Milanom Končarevićem, njegovom desnom rukom. Hvala vam.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić, potom narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ne priliči vam da se smejuljite, jer vi morate da budete ozbiljan čovek, koji predstavlja građane Srbije. Posebno nije dobro kada vam dokazani narko diler izađe za govornicu, čovek za koga ceo Srem zna da je narko diler i da je prodavao drogu.
Gospodine Vučiću, izričem vam opomenu zbog vređanja narodnog poslanika. Nastavite dalje.
Zašto ste mi izrekli opomenu?
Zbog vređanja narodnog poslanika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja vas molim da mi dozvolite da objasnim ovo što sam rekao. Protiv gospodina Komazeca nema postupka, naprotiv, protiv gospodina Tišme ima 20 krivičnih postupaka za sve moguće lopovluke, koje su nadležni organi države Srbije pokrenuli protiv njega, zbog krađe i zbog pljačke. Dakle, što se tiče ovih firmi o kojima govorite, gospodin Komazec neće da ih primi zato što mu nude mito od 500.000 do milion evra, a vi to uzmete, pa se hvalite velikim investicijama. Gospodine Tišma, u tome je razlika između vas i nas. Pogledajte ko vam je malopre govorio. Ovde je poslanik Gordana Gajić iz Srpske radikalne stranke, a malopre je izašao gospodin Tišma koji je potvrdio da je kod Gordane Gajić, s punom torbom para, došao odbornik SPO u Staroj Pazovi, Đorđe Radinović, i ponudio joj veliki novac i ne znam šta sve. Kako vas nije sramota da tako lažete? Oni su pobrkali Staru Pazovu i Smederevsku Palanku. To je vama isto, gospodine Tišma. Toliko se razumete u industrijske zone da su vam Stara Pazova i Smederevska Palanka isto. Ne znam da li tako mušterijama mešate kokain i heroin, ali plašim se da oni to dobro razumeju, gospodine Tišma. Da se vratimona gospodina ministra. Siguran sam da će se nadležni državni organi baviti gospodinom Tišmom i da će biti malko manje crven nego što je u ovom trenutku. Što se tiče ministra, dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih poslanike DS-a...
Gospodine Vučiću, zaista preterujete. Izrekao sam vam jednu opomenu. On će izaći na repliku, pa će da odgovori, ali molim vas da prilagodite svoj govor. Činjenica je da stojite za govornicom Narodne skupštine Republike Srbije. Izvolite, nastavite.
Gospodine Duliću, zanimljivo mi je da gospodina Tišmu, koji je izgovarao najteže moguće reči, niste opominjali, a sve što sam ja rekao je sušta istina. Možda vam se ne sviđa to što izgovaram, ali je sušta istina i nijednu ružnu i uvredljivu reč nisam izgovorio. Nijednu ružnu reč, nijednu nepristojnu reč i nijednu psovku nisam izgovorio s ove govornice. Nijednu jedinu. Što se tiče gospodina Markovića, on je učestvovao u standardizaciji nečega što ne postoji. Naime, Vlasi jesu autohtoni narod i Vlasi moraju da postoje. Mi se, upravo, zalažemo za opstanak i poštovanje vlaškog identiteta, ali neki bi da ukinu vlaški identitet i da kažu da su Vlasi Rumuni. Neki bi da kažu - oni pišu rumunskim jezikom, odnosno rumunskim pismom, govore rumunskim jezikom, koji Vlasi uopšte ne poznaju. Neke sličnosti ima u jeziku. Vlaško standardizovano pismo ne postoji. Oni uopšte ne razumeju šta piše na rumunskom jeziku. Vi ste to stavili kao jezik Vlaha, zahvaljujući odluci 12:7 unutar Nacionalnog saveta. Od tih 12, svih 12 su što članovi DSS-a, što članovi stranke koja je podržala DS i Borisa Tadića na izborima. Da li je to dovoljno ili nedovoljno ozbiljno za ocenu da je ministar prekoračio svoja ovlašćenja, da je naneo štetu državi Srbiji? Sasvim sam siguran da će građani Srbije to umeti da ocene i da procene, ali nije dobro da se sudi na takav način. Doneo sam još nešto da vam pročitam od tih prijatelja gospodina ministra, šta oni kažu za zemlju Srbiju. Izvesni Gacović kaže: ''Da bi probudila svest uspavanih, odnosno uplašenih od Srba,'' dakle, mi Srbi negde progonimo Vlahe, maltretiramo Vlahe, mučimo Vlahe, ''Arijadnina nit je po Timočkoj krajini rasturila 8.000 žutih, ne slučajno, verovatno, letaka, na kojima je pisalo - ne plašite se da se izjasnite kao Rumuni.'' Na pitanje - čega se plaše, zatvora, logora, batina, rečeno je - mi se plašimo Srba, srpske države, pojedini Srbi i te kako ugnjetavaju njegove sunarodnike i tako dalje. Da li je to ona politika koju mi danas u Srbiji treba da podržavamo? Mislim da nije. Gospodine Duliću, rekao bih vam nešto. Iako računam da vi, bez obzira na to što znam da, zarad stranačke pripadnosti, morate s vremena na vremena mene mnogo jače da opominjete nego svoje stranačke kolege, i ja to mogu da prihvatim, nemate tu vrstu bezobzirnosti kakvu ima ministar Marković, ne znam kako ćete se ponašati u slučaju poštovanja zakona. Samo ću na jednu njegovu rečenicu da ukažem. Rekao je - kako u ovom trenutku da se bavite time? Izneo sam novine, današnje novine sam izneo i pokazao da se ministar time bavio još juče, i u jučerašnjem trenutku se time ministar bavio, u današnjim novinama, u današnjoj "Pravdi" je to izašlo. Ja se na osnovu toga bavim njegovim izjavama. On izađe i kaže - kako vi smete time da se bavite? Dakle, to vam pokazuje sa kakvim ministrom imamo posla. S druge strane, to je čovek koji će da nas ubeđuje svakoga dana kako moramo da imamo predsedničke izbore do kraja godine, iako nijedan od uslova za raspisivanje predsedničkih izbora nije održan. Dakle, nijedan od pet zakona nije donet, a to su kumulativni uslovi. Ovde ne postoji nijedan uslov za raspisivanje izbora, nijedan, jer Ustavni zakon i Ustav Srbije uopšte nisu dirali, nijednog sekunda nisu dirali u položaj gradonačelnika. Da li ćete vi nekada da donesete neki zakon ili nećete, to je vaša stvar, zato što se plašite, možda, nečije pobede i tako dalje. Ali, nije ni bitno. U svakom slučaju, ništa ne dira taj položaj. Ministru nije ni to dovoljno, zato što on to tumači samo po principu celishodnosti, po principu partijske pripadnosti. Država koju na takav način vodite, kao i sve ovo što radite, dovoljno jasno pokazuje da su Srbiji potrebne promene, da su Srbiji i te kako potrebni novi ljudi na vlasti, da je Srbiji potrebna drugačija budućnost od one koju vi nudite i uveren sam da će je građani uskoro izabrati.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik dr Ninoslav Dimitrijević, potom narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovane kolege poslanici, kao pripadnik SPS-a i kao narodni poslanik SPS-a, koji upravo dolazi iz Negotinske opštine, iz opštine gde ima veliki broj Vlaha, osećam se prozvanim da i ja izložim svoj stav, ujedno i stav SPS-a. Dobro je da se ovakvo pitanje našlo na dnevnom redu Skupštine, odnosno, nije se našlo na dnevnom redu, ali je bar pomenuto, jer se u poslednjih par godina, zaista, potenciraju neke stvari koje se ranije nikada nisu potencirale. Nažalost, i naša istorija to radi. Samo bih hteo da kažem, kao pripadnik tog naroda, te etničke manjine, da su Vlasi jedna heterogena populacija, kojih ima i u Rumuniji, Bugarskoj, Hrvatskoj, Velikoj Britaniji, u Albaniji i tako dalje. Znači, ima ih u sedam-osam zemalja širom Evrope. Što se tiče samog dijalekta, to je jedan heterogeni dijalekat, koji se, uglavnom, uklapa u jezičke konstelacije država u kojima Vlasi žive, pa imamo dijalekat istarski, aromunski i tako dalje. Ono što hoću da kažem u ime Vlaha iz opštine Negotin, i to ogromne većine, a kasnije ću to i dokumentovati, jeste da oni sebe vide isključivo kao etničku grupu pripadnika srpskog naroda, odnosno građana Republike Srbije. Oni nikada neće dozvoliti da u svojoj državi postanu nacionalnamanjina, ni za čije interese na svetu. I sami znaju, a i građani Srbije koji ne znaju ovaj problem treba da znaju da se vlaški dijalekat razlikuje umnogome od rumunskog književnog jezika i da deca, učenici koji se školuju u Rumuniji, moraju da pohađaju godinu dana jezičke pripreme, kao da se školuju u bilo kojoj drugoj stranoj državi, Nemačkoj, Engleskoj i tako dalje. Ali, statistike su neumoljive i one će vam reći sve. Na poslednjem popisu iz 2002. godine, opština Negotin je prikazala 57.000 stanovnika, od toga se 3.000 izjašnjavaju kao Vlasi, ali kao građani države Srbije. Svega 250 se izjašnjava kao Rumuni. Da li su to Vlasi koji su se izjasnili kao Rumuni, ili su to rumunski građani, nemam tačan podatak, jer u novije vreme dosta građana Rumunije nalazi svoje utočište u Srbiji. Na primer, ima dosta Rumunki koje su se udale i sada žive ovde i traže naše državljanstvo. Što se tiče strukture, u opštini Negotin, od 70 odbornika, koliko broji SO Negotin, 31 su Vlasi. Uradili smo neke analize i žao mi je što se nisam bolje pripremio, jer nisam očekivao da ću biti pozvan da pričam o ovom problemu, a prihvatam da o tome pričam na bilo kom mestu, kao što sam i pričao. Od 1985. do 2007. godine, za 21 godinu, u opštini Negotin je 17 godina presednik opštine bio pripadnik vlaške etničke grupe. Ono što bih hteo da potenciram i što je veoma važno, jeste da smo oduvek, od kada za sebe znam, a to znači 47 godina, svi mi u opštini Negotin živeli izuzetno homogeno, složno, zajedno se družili od malena, išli u iste škole, družili se za vreme školskog odmora, nekategorisani da li smo Vlasi ili nismo Vlasi, zapošljavali se i bili kolege na poslu. Nikada nije bilo razlike i nikada se niko nije pitao da li je neko Vlah ili nije Vlah. Što se tiče učešća Vlaha u strankama, ima ih u svim strankama koje su registrovane u Srbiji, ima ih i u SPS-u u znatnom broju, čak, možda, u dominantnom, a time se nisam bavio. Tako je, na primer, Vlaško-rumunska partija, zajedno sa DS-om, učestvovala na poslednjim parlamentarnim izborima u Negotinu i oni su pobedili, upravo, zahvaljujući glasovima ljudi vlaške pripadnosti. Ono što nije dobro, to je što se primećuje da Rumunija ima neke ambicije, možda, prema ovom življu. Postavio bih sa ove govornice pitanje - zašto Rumuni, od svih đaka i studenata koji se školuju, daju povlastice samo za one studente koji su pripadnici Vlaško-rumunske stranke? Zašto se obećava građanima Republike Srbije da će lakše i sa manje materijalnih izdataka dobiti vize ukoliko su pripadnici Vlaško-rumunske stranke? Mogu da razumem da Rumunija ima određene ambicije prema ovim građanima Srbije, ali ne mogu da razumem građane Srbije, pripadnike etničke grupe, koji hoće da postanu nacionalna manjina u svojoj državi. Potenciram da je naš zaključak, ogromne većine Vlaha iz opštine Negotin, da to ne žele. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio narodni poslanik dr Žarko Obradović, potom narodni poslanici Vlasta Baćević, Milan Vuković i Srđan Milivojević. Izvolite, dr Žarko Obradović.
Poštovani predsedniče, želeo bih, pre svega, da zahvalim skupštinskoj službi koja je reagovala veoma brzo i dostavila mi listinge svih glasanja koje smo imali juče u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Bilo ih je ukupno 25. Skupštinska većina je na početku brojala 132 poslanika, ili bar skupštinska većina onih koji su, u svakom slučaju, učestvovali u celom postupku glasanja za ili protiv, da bi na kraju pala na 127 i jedan kolega iz skupštinske većine nije glasao, a to je već druga stvar. U ovom listingu su poimence navedeni svi narodni poslanici koji su juče bili prisutni tokom ovih 25 glasanja. Znači, kolege narodni poslanici i predstavnici medija koji su juče objavili neistinu, imam dokaz za svoju tvrdnju i stvarno nije korektno da se piše na takav način o radu Narodne skupštine Republike Srbije. SPS nije dala kvorum da bi se usvojio dnevni red, kako su zlonamerno, netačno i lažno preneli neki mediji, kao uslov za putovanje poslanika opozicije u Strazbur. Tačno se iz ovog listinga vidi, a neću da prozivam kolege poslanike, ko je glasao ''za'' i ko je glasao ''protiv'', ko je napravio tu većinu. U svakom slučaju, od početka se vidi da je juče skupštinska većina imala dovoljan broj poslanika za glasanje. Druga stvar je vezana za troškove. Mislim da je pitanje troškova Narodne skupštine nešto što se tiče svih nas i na šta bi trebalo zajednički da reagujemo. Zlonamerna pisanja o načinu odlaska delegacije Narodne skupštine Republike Srbije u Strazbur su deo kampanje koja se vodi protiv Narodne skupštine i protiv poslanika. Mislim da svako ko želi može da dobije strukturu troškova,Skupštine ukupno i poslanika ukupno. Nažalost, kada mi, poslanici, pitamo koliko primaju drugi, ne možemo da dobijemo podatke. Jedan sam od poslanika, članova Administrativnog odbora, koji je tražio zvanično od predstavnika državnih organa, izvršne vlasti i javnih preduzeća da nam dostave dokumentaciju i informaciju o tome koliko primaju zaposleni u tim organima. Nismo dobili informaciju, zato što je to, očigledno, tabu tema, ili se prave prepreke da se dođe do te informacije. Mi nećemo odustati. Tražićemo da vidimo koliko je drugih koji su deo onog što se zove budžet Republike Srbije, ili javna preduzeća koja imaju monopol na prostoru Republike Srbije, zahvaljujući činjenici da su državna, koliko imaju rukovodeći ljudi i članovi upravnih odbora, kolike lične dohotke primaju oni i da li stvarno zaslužuju tolike plate, pošto su one enormne u odnosu na primanja narodnih poslanika. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku se javio narodni poslanik dr Vlasta Bađević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje Vlaha u istočnoj i u severoistočnoj Srbiji je dosta osetljivo pitanje, složeno je i kompleksno. Prate ga mnoge nedoumice, ne samo danas ovde, među poslanicima, a vidim da ovde ljudi govore sa velikom sigurnošću o problemu ili pitanju Vlaha. To je pitanje koje se provlači već nekoliko vekova unazad, pitanje koje ni nauka, ni struka, a ni život nisu razrešili i sigurno je da postoje neka druga mesta gde će se kompetentnije o tom pitanju govoriti. Imate u istočnoj i severoistočnoj Srbiji negde oko 142 sela koja su čisto vlaška sela. U tim selima, gde žive isključivo Vlasi, a uzeću kao primer, recimo, Halovo kod Zaječara, 70 ili 80% ljudi se izjašnjava kao Srbi, stotinak - kao Rumuni i 70 - kao Vlasi. Verovatno sam nešto malo i pogrešio oko toga, ali 70-80% ljudi u Halovu, koje je čisto vlaško naselje, izjašnjavaju se kao Srbi. Mislim da nije dobro da mi ovde, ili bilo gde na drugom mestu, ograničavamo pravo Vlasima da se izjašnjavaju bilo kao Srbi, bilo kao Vlasi, bilo kao Rumuni. Inače sam Vlah koji se izjašnjava kao Srbin. Mislim da niko nema prava da mi to oduzme, zato što su se i moji roditelji i moji pradedovi tako izjašnjavali. Zašto je došlo do toga, to je sada drugo pitanje. Pre nekoliko godina, Demokratska stranka je podnelaamandman na Povelju o regionalnim i manjinskim jezicima, koju je trebalo da usvojimo u Saveznom parlamentu. Moja malenkost je dobila podršku DS-a za taj amandman, a taj amandman je predvideo da se uvede vlaški jezik. Bilo bi dobro, a vidim da službe funkcionišu, da se potraže stenogrami diskusije na tu temu, kada su se mnogi poslanici utrkivali da napadnu taj amandman i pitali - čemu sada vlaški jezik. Neću da govorim koje su političke stranke govorile negativno o vlaškom jeziku, bilo je utrkivanja. Jezik i pismo. Trebalo je priznati postojanje vlaškog jezika, a argumentacija je bila - pa, nije standardizovan. Međutim, znamo da ni romski nije standardizovan, pa je opet ušao u tu povelju. Prema tome, zamolio bih da o ovoj temi ne pričamo puno ovde i da ne budemo mnogo agresivni, jer pitanje je stvarno izuzetno osetljivo, izuzetno složeno. Ovde su izrečene neke poluistine, neke neistine. To se može dosta snažno odraziti na terenu. Samo da kažem da DS nije u koaliciji sa Strankom Vlaha i Rumuna, nego sa Vlaškom demokratskom strankom.
S obzirom na to da su svi narodni poslanici, koji su se prijavili povodom Poslovnika, odustali, nastavljamo rad. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik dr Vladan Batić je izdvojio mišljenje. Da li on želi reč? (Nije tu) Izvolite, povodom Poslovnika, narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Ne želim da opstruiram ili da kočim rad Narodne skupštine, ali smatram da u ovoj skupštini svi poslanici imaju jednaka prava, tako da ne postoje oni koji su povlašćeni i koji mogu i po 20 puta da se javljaju po Poslovniku. Dozvolio sam sebi dva puta danas da se javim i nadam se da neću više. Dakle, da se razumemo, mislim da u Srbiji nije bilo reči o tome da je neko prisiljavao Vlahe da se izjasne kao Srbi. Na poslednjem popisu, 2002. godine, komisije koje su vršile popis bile su adekvatnog nacionalnog sastava. U vlaška sela su išle komisije sastavljene od Vlaha, Rumuna, Srba itd. Prema tome, svako je imao slobodu da se izjašnjava onako kako oseća. Naravno da nije dobro da neko prisiljava nekoga da seizjašnjava ovako ili onako, ali, isto tako, ne može se prihvatiti ispiranje mozga Vlasima da su oni Rumuni, kada to nisu. Govorim ovo s punim moralnim pravom, jer potičem iz takvog miljea i biološki pripadam tom entitetu. Naravno, zalažem se za kulturu Vlaha i za negovanje tradicije, običaja, jezika itd. Ne možemo kroz ovo Vlahe izdvojiti i vratiti ih unazad. To treba podsticati na svojstven način i Vlasima treba dati njihovo mesto pod suncem, ali, isto tako, ne sprečavati ih da budu ravnopravni građani ove Srbije, rame uz rame sa Srbima. Uostalom, osećanje Vlaha jeste da pripadaju srpskoj državi, ako hoćete, i srpskoj nacionalnosti. Tu nema neke razlike. Najmanje osećaju, kao većina, ne govorim o pojedinačnim slučajevima, da su Rumuni. Mislim da bi država trebalo konačno da reši pitanje nacionalnih saveta. To što je urađeno sa nacionalnim savetima je veoma improvizovano i time je data mogućnost zloupotrebe. Nacionalni saveti su se samozvano konstituisali, podsticani iz drugih centara moći, i rade u korist tih centara moći, a najmanje rade u korist srpske države.
Da li se još neko javlja po Poslovniku? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, reč ima Aleksandar Martinović, ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SRS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega mi je žao što ministar nije prisutan u sali. Mislim da ministar ne zna kakva je njegova funkcija kao predlagača, odnosno predstavnika Vlade Srbije. Njegov zadatak nije da čita ono što piše u predlogu zakona i ono što piše u obrazloženju, to mi svi sami možemo da pročitamo i bez njegove pomoći. Njegov zadatak je da ubedi narodne poslanike u to zašto u predlogu zakona piše baš to što piše, a ne nešto drugo, i zašto je dobro da se to što piše usvoji u Narodnoj skupštini. Mi ovde gledamo ministra koji, ne dižući glavu, čita ono što piše u predlogu zakona i koji, očigledno, nije dovoljno pripremljen da raspravlja sa narodnim poslanicima o tome da li je predlog zakona dovoljno kvalitetan ili ne. Pokušaću, u kratkim crtama, da dam neke kritičke primedbe, odnosno sugestije vezane, najpre, za Predlog zakona o državnom pečatu Republike Srbije. Pre toga, moram da kažem da se Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu ne bavi onim čime treba da se bavi. Gospodin ministar, sudeći po ovoj raspravi sa gospodinom Vučićem, očigledno nije obavešten da Ustav Republike Srbije uopšte nije promenio prava i dužnosti predsednika opštine, odnosno gradonačelnika, uopšte nije dirao u nadležnost organa lokalne samouprave. Dok se ne donese novi zakon o lokalnoj samoupravi, važi Zakon o lokalnoj samoupravi iz 2002. Osnovno načelo ustavnog prava je da mora da postoji kontinuitet u funkcionisanju pravnog poretka. Dok se ne donese novi zakon, primenjuje se važeći zakon. Predsednik Republike i predsednik DS-a Boris Tadić najavljuje svaki dan izbore do kraja 2007. godine. Evo, koristim priliku da uputim pitanje ministru Markoviću - zašto njegovo ministarstvo do sada nije pripremilo predloge zakona o lokalnoj samoupravi, o lokalnim izborima i o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije? Umesto toga, mi danas raspravljamo o zakonima koji nisu nevažni, ali koji nisu predviđeni Ustavnim zakonom za usklađivanje do kraja 2007. godine. Što se tiče zakona o državnom pečatu, očigledno je da je državni pečat jedna novina u pravnom sistemu Republike Srbije. Do sada državni pečat, u onom obliku kako je to predviđeno Predlogom zakona, nije postojao. Ići ću redom, po članovima, da iznesem koje su to primedbe SRS-a na ovaj predlog. Pre svega, u članu 2 - upotreba državnog pečata, navedeni su akti, odnosno odluke na koje se stavlja državni pečat Republike Srbije. To su tri grupe akata. S jedne strane su akti Narodne skupštine, s druge strane su akti predsednika Republike i na trećoj strani su akti Vlade Republike Srbije. Ono što pada u oči čim se pogleda član 2. Predloga zakona, jeste da tim članom nisu obuhvaćeni akti koji, po našem mišljenju, moraju da budu obuhvaćeni, a to su akti, odnosno odluke Ustavnog suda Srbije. Ustavni sud Srbije je vrhovna državna institucija, koja procenjuje da li je jedan opšti akt u skladu sa Ustavom i zakonom ili ne. Dakle, značaj Ustavnog suda u svim demokratskim državama, u svim državama koje počivaju na principu vladavine prava, izuzetno je veliki. Mi smatramo da je neophodno da se predvidi da se državni pečat, ako se već uvodi u pravni sistem Republike Srbije, obavezno mora staviti i na akte, odnosno odluke Ustavnog suda Srbije, jer se na taj način povećava autoritet Ustavnog suda, kao institucije koja u poslednjem stepenu štiti ustavnost i zakonitost u Republici Srbiji. Dalje, gospodine ministre, član 3: ''Državni pečat je okruglog oblika, prečnika 60 milimetara. U sredini državnog pečata je veliki grb Republike Srbije. U krugu oko grba ispisuje se naziv Republike Srbije, tako što se reč ''Republika'' ispisuje iznad grba, a reč ''Srbija'' ispod grba''. Gospodine ministre, podsećam vas na odredbu člana 7. stava 5. Ustava Republike Srbije, koja kaže: ''Izgled i upotreba grba, zastave i himne uređuje se zakonom''. Ako ste već hteli da uvodite državni pečat u pravni sistem Republike Srbije, pre toga ste morali da nam dostavite predlog zakona o tome kako izgleda grb Republike Srbije i da ta materija bude uređena, u skladu sa Ustavom, posebnim zakonom. Ovako ispada da državni pečat sadrži veliki grb, ali mi još uvek nemamo zakon o tome kako veliki grb izgleda. Dalje, u članu 4, budući da predlažemo da se državni pečat stavlja i na odluke Ustavnog suda Srbije, mi smatramo da državni pečat treba da se izrađuje ne u tri, nego u četiri istovetna primerka. Dalje, neophodno je da zakon o državnom pečatu, koji sadrži imperativne norme, bude potpuno jasan i precizan. On ne sme da da prostora organima koji primenjuju ovaj zakon za bilo kakvo slobodno tumačenje. Evo kako sada izgleda stav 2. člana 4. Predloga zakona: "Državni pečat, u tri istovetna primerka, može biti izrađen i za dobijanje otiska u pečatnom vosku, kao i za suvi otisak". Gospodine ministre, kada predlažete zakon, onda procenjujete da li je u interesu države da postoji takav pečat ili ne. Ako je u interesu države da postoji pečat i za dobijanje otiska u pečatnom vosku, kao i za suvi otisak, onda mora da stoji u predlogu zakona da se državni pečat obavezno izrađuje i u ovakvom obliku, a ne da "može biti izrađen". Ko je taj ko će da procenjuje da li je potreban državni pečat u ovoj formi ili ne? To je otvaranje prostora za brojne zloupotrebe, za slobodno tumačenje zakona. Član 6: "Sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade podnose zajednički zahtev za izradu državnog pečata". Ako sam dobro razumeo, intencija je predlagača da se državni pečat uvodi da bi se dao odgovarajući autoritet odlukama na koje se taj državni pečat stavlja. Za mene je logično da, ukoliko se državni pečat stavlja na najvažnije akte koji se donose u Republici Srbiji, subjekti koji podnose zahtev za izradu državnog pečata po svom rangu, po funkciji koju vrše, moraju biti ravni značaju akata na koje se pečat stavlja. Sada imate jednu potpuno paradoksalnu situaciju, državni pečat se stavlja na najvažnija akta, a lica, odnosno subjekti koji podnose zahtev za izradu tog pečata su obični državni činovnici, sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade. Naše je mišljenje, ako već uvodite državni pečat, ako time podižete autoritet odluka i akata na koje se stavlja državni pečat, da subjekti koji podnose zahtev za izradu državnog pečata moraju biti državni organi koji raspolažu najvećim mogućim stepenom političkog legitimiteta. To je, pre svega, Narodna skupština Republike Srbije, zatim, predsednik Republike i Vlada Republike Srbije. Dakle, to su subjekti koji treba da podnose zahtev za izradu državnog pečata, a ne državni činovnici, administrativni radnici, koji ne raspolažu bilo kakvim političkim legitimitetom. Još nešto, gospodine ministre, ne znam da li vi zaista detaljno čitate ono što vam se napiše u obrazloženju ovih predloga zakona. Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, sada slušajte dobro do koje mere ovaj zakon važi: "Nedonošenje ovog zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po rad državnih organa, s obzirom na to da državni pečat Republike Srbije nije uređen u pravnom sistemu Republike Srbije". Evo, mi do danas nismo imali državni pečat Republike Srbije, a ja ne vidim da je zbog toga država trpela neku veliku štetu. Država jeste trpela štetu i trpi još uvek, ali ne zato što nema državni pečat, nego zato što postoji korupcija u radu državne uprave, zbog toga što se ne poštuje Ustav, zbog toga što se ne poštuju zakoni koje usvoji ova Narodna skupština itd. Dalje, ako kažete da će to izazvati štetne posledice, onda nije dovoljno da ostanete na tome. Koje su to štetne posledice, da li će neko ostati bez posla, da li će biti dovedena u pitanje bezbednost Republike Srbije, javni red i mir, koje su to štetne posledice? Ovako paušalnom odredbom vi, u stvari, ne kažete ništa. I, kakva je to hitnost za donošenje zakona ako vi u skupštinsku proceduru Predlog zakona o državnom pečatu stavite 24. avgusta 2007. godine, a sada je 2. oktobar 2007. godine. Dakle, prođe mesec i po dana a ne raspravlja se o tom vašem predlogu zakona, koji je, navodno, do te mere hitan da će u slučaju njegovog neusvajanja nastati neke štetne posledice po rad državnih organa. Sada da kažem nešto o Predlogu zakona o pečatu državnih i drugih organa. Pre svega, gospodine ministre, mislim da sam skrenuo pažnju na to u nekom od mojih prethodnih izlaganja, osnovno pravilo nomotehnike, odnosno pisanja svih predloga opštih akata, pa i zakona, jeste dosledna upotreba terminologije. Vi to pravilo uporno kršite, očigledno da niste znali i to dokazujete svaki dan. Kažete da su zbirnim terminom ''državni i drugi organi'' obuhvaćeni svi državni organi, organi pokrajinske autonomije, lokalne samouprave, dalje, da su zbirnim terminom ''imaoci javnih ovlašćenja'' obuhvaćena javna preduzeća, ustanove, javne agencije itd. Sada bi bilo logično da se do kraja Predloga zakona koristi ta terminologija. Znači, kada su u pitanju državni i drugi organi, da se kaže "državni i drugi organi", kada su u pitanju imaoci javnih ovlašćenja - da se kaže "imaoci javnih ovlašćenja", jer se Predlog zakona odnosi i na državne organe i na imaoce javnih ovlašćenja. Dovoljno je samo da okrenete drugu, treću stranu Predloga zakona, pa ćete videti da su se imaoci javnih ovlašćenja odjednom izgubili. Samo se pominju, ne, čak, ni državni i drugi organi, kao što piše u članu 1, nego samo organi. Onda čovek koji čita Predlog zakona može da bude u dilemi da li je Vlada htela da se Predlog zakona odnosi i na državne i druge organe i na imaoce javnih ovlašćenja, ili je htela da se odnosi samo na organe. Ako je htela da se odnosi samo na organe, ostaje nejasno da li je htela da se odnosi samo na državne organe ili samo na organe teritorijalne autonomije ili i na organe lokalne samouprave. Dakle, nedosledna upotreba terminologije, koju ste vi sami predložili u Predlogu zakona, jeste nešto što je osnovna manjkavost ovog predloga. Možda to vama sada izgleda bezazleno, ali svakom ko se razume imalo u pisanje opštih akata to je izuzetno važno. Dalje, u članu 1. stav 2. piše: "Sadržinu, izgled i upotrebu pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije utvrđuje ministar odbrane". Dame i gospodo, mi donosimo zakon o pečatu državnih i drugih organa. Jedan od državnih organa, i to jedan od najvažnijih državnih organa, posebno imajući u vidu bezbednosnu situaciju u kojoj se nalazi Republika Srbija, jeste Vojska Srbije. I, sada mi donosimo zakon koji će da se odnosi na organe opština, na javna preduzeća, itd, ali ne donosimo zakon koji će da se odnosi na pečate koje upotrebljava Vojska Srbije. Ispada da je Vojska Srbije u rangu manje važna nego što su važni organi lokalne samouprave i teritorijalne autonomije, pa ćemo mi zakonom da propišemo pečate opština, ali ćemo ministru odbrane da ostavimo da on sam propiše kako izgledaju pečati jedinica i ustanova Vojske Srbije. Umesto toga, mi predlažemo da sadržinu, izgled i upotrebu pečata ustanova Vojske Srbije utvrđuje Zakon o Vojsci Srbije. Dakle, zakon mora da bude akt kojim se reguliše upotreba pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije, a ne podzakonski akt ministra odbrane. Da ne govorim o tome da mi u SRS-u imamo i te kako mnogo primedaba na ponašanje aktuelnog ministra odbrane Dragana Šutanovca, koji nas bez odluke građana Srbije, bez odluke Narodne skupštine Republike Srbije, već sada upisuje u NATO pakt. Dalje, član 3: "Pečat sadrži naziv i grb Republike Srbije, naziv odnosno ime i sedište državnog i drugog organa ili imaoca javnog ovlašćenja". E, sada, gospodine ministre, opet član 7. stav 2. Ustava Republike Srbije: "Grb Republike Srbije se koristi kao Veliki grb i kao Mali grb". Dakle, Ustav pravi razliku između velikog i malog grba Republike Srbije. Vi kažete: "Pečat sadrži naziv i grb Republike Srbije", pa vas ja sada pitam, da li vi to mislite na Veliki grb ili na Mali grb? Dalje, član 7. Predloga zakona, opet arbitrarnost, opet slobodno tumačenje, opet javašluk, pa onaj ko čita Predlog zakona, jednostavno, ne može da shvati da li je zakon obavezan ili nije obavezan. "Organi imaju jedan pečat za otisak hemijskom bojom", a sada pazite ovo: "a mogu imati i po jedan pečat za otisak u pečatnom vosku i za suvi otisak". Pa, gospodine ministre, ko je taj ko procenjuje da li je državnom organu potrebno da ima pečat u pečatnom vosku i za suvi otisak ili ne? To znači da neki državni organi, ako njihov funkcioner proceni, mogu da imaju takav pečat, a drugi organi ne mogu. Vi, valjda, donosite zakon da na jednak način uredite ovu materiju, a ne da ostavljate slobodu tamo nekome u državnoj administraciji da procenjuje da li će imati ovakav pečat ili ne. Dalje, Mali pečat, član 8: ''Organmože imati'', ali ne kaže ni državni organ, nego organ, ''jedan pečat manjeg prečnika, u daljem tekstu: mali pečat''. Potpuno nepotrebna odredba. Zašto uvoditi množinu različitih pečata? Već sada predviđate pečat za otisak hemijskom bojom, pa za pečatni vosak, pa za suvi otisak, pa sada predviđate mali pečat. Možda ćemo za mesec dana dobiti predlog zakona kojim predviđate mikroskopski pečat. Jednostavno, uvodite množinu pečata, koja u praksi, ministre, ovo vam dobronamerno govorim, može da izazove zloupotrebu. Ionako vam Predlog zakona sadrži norme koje mogu da se tumače ovako i onako, a još ako uvedete neke male pečate, pa još manje, ima li nekoga u ovoj državi ko će kontrolisati kako se upotrebljavaju ti državni pečati. Dalje, član 10. Srpska radikalna stranka smatra, kada je reč o državnim pečatima kojima se potvrđuje autentičnost javnih isprava na koje se taj pečat stavlja, da rokovi u kojima se podnose zahtevi za izradu pečata, rokovi u kojima nadležno ministarstvo donosi rešenja itd, moraju da budu izuzetno kratki. Praksa je pokazala da su kratki rokovi najefikasnije sredstvo da se državni organi nateraju da rade svoj posao i da kratki rokovi sprečavaju, u najvećoj mogućoj meri, bilo kakvu zloupotrebu. Kako glasi član 10. Predloga zakona? "Ministarstvo je dužno da o zahtevu za davanje saglasnosti na sadržinu i izgled pečata odluči najkasnije u roku od tri dana od dana podnošenja urednog zahteva." Mi smatramo da je ovaj rok preterano dugačak. Vi se, gospodine ministre, smejete, vama je izgleda sve smešno, ali pokušavam da vam, zaista, dam neke dobronamerne sugestije kako da ovaj zakon bude bolji nego što jeste. Ako već ne umete da nam date suvisla obrazloženja nego čitate ono što su vam drugi napisali, dajte, makar saslušajte bez smejanja, bez podsmevanja ono što vam narodni poslanici govore. Nemojte da mislite da mi u SRS-u ništa ne znamo, da smo nepismeni, pa da vi treba da nam čitate ono što je napisao neki vaš službenik u Ministarstvu. Dakle, rok od tri dana je suviše dug. Ministar je okružen u svom ministarstvu, na njegovu sreću, vrlo brojnom administracijom koja mu pomaže, ima brojne državne sekretare, pomoćnike ministra itd. Dakle, nije ministar baš funkcioner koji se mnogo ubija od posla, pa ne zna kada da stigne da donese neko rešenje. U pitanju je izuzetno važna stvar, da se donese rešenje kojim se daje saglasnost na sadržinu i izgled pečata. Taj rok, po mišljenju SRS-a, mora da iznosi samo 24 sata. Dakle, u roku od 24 sata od dana podnošenja urednog zahteva, ministar mora da donese rešenje kojim odobrava ili, pak, ne odobrava zahtev za izradu, odnosno sadržinu pečata. Dalje, gospodine ministre. Ovo sam pitanje postavio i ministru Milosavljeviću. Moguće je da se on zbog svoje struke nedovoljno razume u ovu materiju, ali vi bi, valjda, trebalo da mi date adekvatan odgovor. Član 12. stav 2: ''Rešenje Ministarstva konačno je i protiv njega se može pokrenuti upravni spor''. Pošto je u pitanju upravni akt ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, za odlučivanje u upravnom sporu, gospodine ministre, bio bi nadležan upravni sud. Upravni sud je trebalo da počne da funkcioniše 1. januara 2007. godine. Po mojim informacijama, to se još uvek nije desilo. Upravnog suda nema, a prestala je 1. januara 2007. godine nadležnost Vrhovnog suda Srbije da rešava upravne sporove. Sada vas pitam, odnosno ponavljam pitanje koje sam uputio Slobodanu Milosavljeviću, kako će se obezbediti zaštita u upravnom sporu kada nema nadležnog suda koji će o tome da rešava? Dalje, član 14. Član 14. je, moram da kažem, prilično nejasan, odnosno ne zna se od kog momenta se prijavljuje da je pečat nestao ili je izgubljen i rokovi su, po mišljenju SRS-a, suviše dugi. Evo, šta mi predlažemo - nestanak ili gubitak pečata prijavljuje se, ne bez odlaganja, nego u roku od 24 časa. Šta znači "bez odlaganja"? Bez odlaganja je jedan pravni standard. Za nekoga u Subotici, bez odlaganja je tri dana, za nekoga u Nišu, bez odlaganja je pet dana, za nekoga u Valjevu, bez odlaganja je jedan dan i onda ćete imati neujednačenu praksu. Pravni standardi mogu da postoje, gospodine ministre, to ste morali da naučite iz obligacionog prava, na građanskom pravu, tamo gde se regulišu imovinski odnosi. Kada su u pitanju imperativne norme, kada je u pitanju javno pravo, nema pravnih standarda, ili moraju da budu svedeni na minimum. Ima tačno i decidno određenog roka, 24 časa, tri dana, mesec dana, godinu dana, itd. Da li mogu da nastavim i sledećih 20 minuta?
Ne. Imate ukupno 20 minuta, koji su vam istekli.
Evo, kratko. Gospodinu ministru je smešno, a ja ću ga poštedeti da ne umre od smeha u Skupštini Srbije. Dakle, mi smatramo da se nestanak ili gubitak pečata mora prijaviti u roku od 24 časa Ministarstvu, odnosno nadležnom organu autonomne pokrajine i da se mora oglasiti u "Službenom glasniku Republike Srbije", odnosno u "Službenom glasniku autonomne pokrajine", u roku od 24 časa od dana prijavljivanja. Dalje: ''Zahtev za oglašavanje pečata nevažećim podnosi se službenom glasilu Republike Srbije, odnosno autonomne pokrajine'', ne u roku od tri dana od saznanja za nestanak ili gubitak pečata, nego istog dana kada se prijavljuje da je pečat nestao ili je izgubljen. Ne sme da bude vremenskog raskoraka između dana kada se prijavljuje nestanak i dana kada se podnosi zahtev "Službenom glasniku" za objavljivanje da je pečat nestao ili izgubljen. Jednostavno, ne sme da bude raskoraka. Moguće su zloupotrebe, moguće su, ali zaista, štetne posledice po rad državnih organa. Gospodine predsedniče, još samo dve rečenice, ako dozvolite. Član 18: ''Otisak izrađenog pečata, podatke o broju primeraka pečata i datumu početka njegove upotrebe organ je dužan da dostavi Ministarstvu, odnosno nadležnom organu autonomne pokrajine'', zamislite, rok 10 dana, ''u roku od 10 dana od dana izrade pečata''. Čemu toliko dug rok? Zaista ne vidim razloga da se predviđa rok od 10 dana. Umesto toga, SRS predviđa rok od 48 časova. Na kraju, član 24. Po našem shvatanju, mora da se briše, jer član 24. glasi: "Ministar odbrane doneće propis o sadržini, izgledu i upotrebi pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona". Budući da smo predložili da se pečati jedinica Vojske Srbije uređuju zakonom, sasvim je logično što tražimo brisanje člana 24. Predloga zakona o pečatu državnih i drugih organa. Gospodine ministre, savetujem vam da se sledeći put za raspravu o predlozima zakona bolje pripremite, kod kuće više puta pročitajte to što su vam napisali, pa ćete ovde, makar svojim rečima, moći da nam to objasnite. Ovo što sam govorio nije bilo smešno. Davao sam korisne sugestije i moj vam je savet da usvojite sve amandmane SRS-a, jer mi, u protivnom, za ovako loše predloge zakona nećemo moći da glasamo.
Za reč se javio ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba Demokratske stranke, narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pred nama se nalaze dva zakona koja regulišu materiju pečata, i to državnog pečata i pečata državnih i drugih organa. U svojoj suštini, kolokvijalno rečeno, ovo su tehnički zakoni, ali možemo ovu problematiku posmatrati s jednog drugog stanovišta. Ministar je u svom izlaganju izneo da je pečat, na neki način, jedan od simbola države. Ustavno-pravno, pečat nije simbol Republike Srbije, to su zastava, grb i himna, ali pečat jeste važan tehnički element, on je, praktično, legitimacija države na odluke koje donosi država i državni organi. Oba ova zakona imaju svoje uporište u Ustavu, i to u Glavi I Ustava, Glavi II i Glavi VII i u načelima Ustava - u Glavi o ljudskim i manjinskim pravima i u Glavi VII, koja se tiče, na prvom mestu, ovlašćenja teritorijalnih autonomija, odnosno pokrajinskih ovlašćenja. Po prestanku postojanja državne zajednice Srbija i Crna Gora, upotrebu državnog pečata Republike Srbije potrebno je urediti novim propisom, a to je upravo ovaj zakon. Podsetiću da je država Srbija subjekt međunarodnog prava, ona je pravni entitet i iz tog razloga je potrebno da se donese zakon o državnom pečatu. Inače, kao što ste videli u toku izlaganja, utvrđeno je da se državni pečat stavlja na odluke Narodne skupštine, i to o proglašenju Ustava i Ustavnog zakona, i na akte o izboru funkcionera, na osnovu Ustava, dalje, na akte predsednika Republike o predstavljanju Republike Srbije u inostranstvu, na ukaz o proglašenju zakona, na ukaz o postavljenju i opozivu ambasadora i na akte o dodeli odlikovanja. Državni pečat stavlja se i na akte Vlade o postavljenju i opozivu konzularnih predstavnika, kao i na međunarodne ugovore koje potpiše premijer, odnosno predsednik Vlade. Smatramo da su celishodne i ispravne odredbe Predloga zakona koje se tiču izrade, čuvanja, upotrebe i vođenja evidencije, o čemu se staraju sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade. Državni pečat se, prema ovom zakonskom projektu, izrađuje u triistovetna primerka za dobijanje otiska hemijskom bojom na papiru, a može biti izrađen otisak u pečatnom vosku i za suvi otisak. Što se tiče zakona o pečatu državnih i drugih organa, on takođe generiše određena načela iz Ustava Republike Srbije, i to iz ovih poglavlja koja sam na početku svog izlaganja citirao. Da podsetim da je važeći zakon o pečatu državnih i drugih organa donet davne 1991. godine i, upravo, usvajanje novih sistemskih zakona, organskih zakona iz mnogih pravnih oblasti, reforma državne uprave i sve ono što Narodna skupština i Vlada Republike Srbije rade, nalaže potrebu da se donese i ovaj zakon o pečatu državnih i drugih organa. Podsetiću da se pečatom služe državni i drugi organi, kao i imaoci javnih ovlašćenja, kada obavljaju poverene poslove. Saglasnost na sadržinu i izgled pečata, kada je u pitanju pečat Vojske, daje ministar odbrane. Saglasnost na sadržinu i izgled pečata daje ministar nadležan za poslove uprave u roku od tri dana. Smatramo da su ovi rokovi celishodni, upravo zato što su restriktivni, odnosno kratki. Oko samog teksta i upotrebe jezika, imamo opet uporište u Ustavu Republike Srbije. Dakle, tekst pečata ispisuje se na srpskom jeziku, ćiriličkim pismom, a tekst pečata organa koji ima sedište na teritoriji na kojoj su u službenoj upotrebi jezik i pismo nacionalnih manjina ispisuje se na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Ono što je važno istaći, jeste i da autonomna pokrajina bliže uređuje sadržinu i izgled pečata organa AP, odnosno lokalne samouprave čije je sedište na teritoriji AP. Nadležni organ AP daje saglasnost na izgled pečata. Poslove davanja saglasnosti i evidencije obavlja kao poverene. O svakom gubitku, nestanku ili komisijskom uništenju pečata obaveštava se Ministarstvo. Takođe, ovlašćenje za izradu pečata izdaje MUP. Prema tome, imamo čitav niz normi koje regulišu ovu tehničku materiju oko izrade, nadzora, oglašavanja izgubljenim pečata itd. Suština je da imamo dobre zakone pred nama. DS će glasati za ove zakone, u uverenju da će se pečati Republike Srbije i pečati državnih organa stavljati u vrlo skoroj budućnosti na veoma važna državna dokumenta, primera radi, na akt o pristupanju i stabilizaciji Srbije EU, na dokumenta koja se odnose na belu šengensku listu i na sva ona dokumenta i državna akta koja vode boljem životu građana Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, zamenik šefa Poslaničkog kluba Vojvođanski poslanici - Liga socijaldemokrata Vojvodine - Savez vojvođanskih Mađara. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Vojvođanski poslanici i narodni poslanici Saveza vojvođanskih Mađara su spremni da podrže predloge zakona i o državnom pečatu i o pečatu državnih i drugih organa. Pozdravljamo činjenicu da se stavom 2. člana 4. Predloga zakona omogućuje pripadnicima nacionalnih manjina koji ne žive na teritoriji AP Vojvodine da koriste svoje jezike prilikom ispisivanja teksta pečata. Ova činjenica je značajan iskorak, ali mislim da nije dovoljan. Podneli smo jedan amandman na Predlog zakona, i to zbog tri cilja. S jedne strane, želimo da se i ovim zakonom utvrdi i, pre svega, razradi obaveza državnih organa da poštuju odredbe Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, tj. da se nazivi opština, gradova i drugih naseljenih mesta na područjima na kojima su jezici nacionalnih manjina u službenoj upotrebi ispisuju po pravopisu i tradiciji nacionalnih manjina. Nažalost, u praksi, u nekim opštinama, ne poštuje se to pravo. Ovom prilikom želim da navedem primer Srbobrana, opštine kojaje godinama izbegavala da postavi dvojezične table sa natpisom opštine, bez obzira na činjenicu što je izgubila upravni spor protiv pokrajinskih organa. Ni posle pravosnažne presude, nije postavila te table. Mislim da je to loš primer i da bi Narodna skupština Republike Srbije, prihvatanjem ovog našeg amandmana, mogla da pošalje jasan signal svim organima, pa i lokalnim samoupravama, da se zalaže za poštovanje prava pripadnika nacionalnih manjina u oblasti službene upotrebe jezika i pisma. S druge strane, ti nazivi naseljenih mesta su u Vojvodini utvrđeni na osnovu pokrajinske odluke o bližem uređivanju pojedinih pitanja službene upotrebe jezika i pisma nacionalnih manjina, koja je, inače, doneta na osnovu Zakona. Stoga su u Vojvodini ti nazivi utvrđeni, postoje, a na drugim područjima Republike Srbije ti nazivi nisu utvrđeni, pa se ovim amandmanom predlaže i postupak u kom će se omogućiti utvrđivanje naziva opština i gradova i na drugim područjima Republike Srbije. Želim da pozovem gospodina ministra i Vladu Republike Srbije da prihvate ovaj amandman, kao što su učinili prilikom usvajanja Zakona o putnim ispravama. Tada su, prihvatajući amandman, poslali jedan dobar signal nacionalnim manjinama u vezi s njihovim pravom u oblasti službene upotrebe jezika i pisma. Ovim putem, želim da iskoristim priliku, dok se nalazim za govornicom, da repliciram na izlaganje gospodina Mihajlovića. Želim da odbacim sve te paušalne ocene koje su izrečene na račun nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Nacionalni saveti nacionalnih manjina su najviša tela manjinske samouprave, i to na osnovu Ustava. Mislim da osporavanje funkcionisanja nacionalnih saveta znači kršenje Ustava Republike Srbije. Naravno, postoje problemi u funkcionisanju nacionalnih saveta. Ti problemi proizilaze iz činjenice što nije donet zakon o nadležnostima, izboru i finansiranju nacionalnih saveta, ali to nije krivica ni nacionalnih manjina, ni nacionalnih saveta, nego države. Mislim da je ovo dobra prilika, u sali se nalazi ministar Marković, koji je u ovom trenutku najdirektnije odgovoran za buduće predlaganje ovog zakona, da ga pozovem da njegovo ministarstvo to što brže uradi. Na kraju, u ime Nacionalnog saveta Mađara, čiji sam sekretar, odgovorno tvrdim da našim nacionalnim savetom ne upravljaju nikakvi tajkuni. Upravo suprotno, upravljaju članovi Nacionalnog saveta i organi Nacionalnog saveta. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Laslu Vargi. Za reč se javio Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne želim da uđem u neku polemiku sa prethodnim kolegom narodnim poslanikom. Mislim da je narodni poslanik i sam izrekao da postoje mnoge nedorečenosti u funkcionisanju nacionalnih saveta, s obzirom na to da država nije učinila sve da definiše ono što su nadležnosti nacionalnog saveta, kako se finansiraju, što ostavlja mnogo mogućnosti da se nacionalni saveti zloupotrebe. Naravno, ne govorim o Nacionalnom savetu Mađara, čiji ste vi član, pošto ne poznajem situaciju, ali, kada je reč o Nacionalnom savetu Vlaha, postoji mnogo toga što je improvizacija i, rekao bih, karikatura onoga što treba da bude nacionalni savet. Tek kada se to bude definisalo na najbolji mogući način, može da ostvari svoju funkciju. Nacionalni saveti su i te kako potrebni i treba raditi na tome da to što pre bude jasno definisano, kako bi funkcionisali u korist prava nacionalnih manjina i entiteta koje predstavljaju.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Za reč se javio ministar Milan Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Želim da kažem i dadam uvaženom gospodinu Vargi i javnosti jednu informaciju. Formirana je radna grupa, pre 10 ili 15 dana, koja bi trebalo da pripremi nacrt zakona kojim bi se rešilo pitanje i nacionalnog saveta nacionalnih manjina. Iskren da budem, cela ta problematika je dosta kompleksna. Mislim da će izrada zakona biti teška. Postoji veliki broj spornih pitanja, ali mi smo uključili najeminentnije stručnjake iz ove oblasti, takođe će biti uključeni predstavnici nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Mislim da ste svi već obavešteni o tome i ostaje nam da nekako svi zajedno dođemo do adekvatnog zakona. Sporna pitanja su mnogobrojna, počev od samog načina izbora nacionalnog saveta nacionalnih manjina, pa do pitanja ovlašćenja nacionalnog saveta nacionalnih manjina, o čemu, čini mi se, u našem društvu ne postoji jasna slika kako bi to trebalo da izgleda. U svakom slučaju, mislim da je važno da pomenemo ovde sve i da javnost bude obaveštena da je to nešto na čemu se vrlo intenzivno sada radi. Hvala.
Obaveštavam vas da je, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela samo SRS, i to sedam govornika. Prvi je narodni poslanik Aleksandar Martinović. U redu, nema problema, prvo je bila gospođa Vjerica Radeta, ali je neko dopisao da ste vi prvi. Nije bitno, možemo dalje. Reč, onda, ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Samo da kažem da je gospodin Martinović ovlašćeni predlagač, odnosno predstavnik SRS-a o ovoj tački dnevnog reda i on će govoriti na kraju, nakon ostalih poslanika SRS-a, ukoliko vreme to dozvoli. Što se tiče dnevnog reda koji je danas pred nama i ove tačke o kojoj smo već raspravljali, moram da kažem da je ovo jedan od dokaza da je Srbija u velikoj krizi, političkoj, ekonomskoj, institucionalnoj i, slobodno možemo reći, državotvornoj. Srbija nema formiran Ustavni sud, što je jedno od najznačajnijih tela ove zemlje. Srbija nema Vrhovni kasacioni sud. Ustav se poštuje prema političkoj potrebi stranaka koje čine većinu. Mi imamo situaciju da u preko 10 lokalnih samouprava postoje privremene mere, odnosno privremeni organi uprave, a u nekima - još od oktobra i novembra 2006. godine. Postavlja se pitanje, zbog čega ova vladajuća većina nije želela raspisivanje izbora u tim lokalnim samoupravama, kada je bilo dovoljno vremena, i godinu dana do potencijalnih novih izbora, za koje i dalje nemamo tačan podatak kada će biti. Srbija nije donela nijedan suštinski zakon, ni zakon o predsedniku Republike, ni zakon o odbrani, ni zakon o Vojsci, ni zakon o inostranim poslovima, ni zakon o lokalnoj samoupravi, pa ni zakon o glavnom gradu. Pričam o strukturnim, suštinskim zakonima. Mi ne kažemo da je zakon o državnom pečatu manje važan, odnosno ne kažemo da je nevažan za Republiku, ali, u poređenju s ovim suštinskim zakonima, možemo slobodno da kažemo da je beznačajan. Kolega iz DS-a je, u svom govoru, pre nekoliko minuta, rekao da se radi o tehničkoj stvari, a mislim da Srbija danas nema vremena da se bavi tehnikom, mora da se bavi suštinom, mora da se bavi životom svojih građana. Hteo sam ovde da kažem nekoliko stvari. Ovo me neodoljivo podseća na period peloponeskih ratova, kada su Atina i Sparta vodile borbu za dominaciju među malim državama Grčke, pa su često predstavnici Atine, koji su se izrazito ponosili svojom demokratijom, odlazili u te okolne države, želeći da šire svoju dominaciju, i govorili su im zbog čega treba da prihvate Atinu kao svog mentora, kao i model atinske demokratije. Međutim, u svom vrhovnom zakonodavnom telu, kao što je ova skupština, uvek su govorili – ali, mi želimo da te države budu demokratične, demokratske onoliko koliko to nama odgovara. Mislim da je to princip koji se, nažalost, primenjuje danas u Srbiji. Ovde smo slušali, ali nisam želeo da se tada uključujem u raspravu, znajući da ću govoriti, i o nekim temama koje su danas bile na dnevnom redu. Naš kolega poslanik Tišma je izneo neke primedbe na privatizaciju 18 hektara zemljišta u Staroj Pazovi i rekao je da su tim poslom, pošto je to prodato nekom gospodinu Šuši, po ceni od 5,3 evra po metru kvadratnom, oštećeni građani Stare Pazove. Ja ću vam objasniti zbog čega to nije tačno i šta se, u stvari, dogodilo. Opština je kupila od preduzeća "Napredak" 100 hektara zemljišta, za ukupnu cifru od 85 miliona dinara, plus obavezu, pošto je to kupljeno za potrebu izgradnje industrijske zone, da se izgradi infrastruktura, ali ne za nekog privatnika, već za potrebe izgradnje industrijske zone. Pošto je preduzeće "Napredak" u međuvremenu privatizovano, oni su tražili da se deo novca isplati u potpunosti i opština je, za privođenje nameni, pričam o promeni namene zemljišta, prodala 18 hektara svog zemljišta, po ceni od 5,3 evra po kvadratnom metru, komunalnog, neuređenog zemljišta, privatnom vlasniku - za cifru od 80 miliona dinara, i samo sa tih 18 hektara skoro u potpunosti pokrila sumu kojom je platila 100 hektara zemljišta. Zatim je komunalno uredila infrastrukturu, prilaze oko čitavog tog zemljišta za izgradnju industrijske zone, a onda prodavala to zemljišta za 9,5 evra po metru kvadratnom, ostvarivši za građana Stare Pazove enormnu zaradu. Na takav način je pokazala kako uspešna i domaćinska opština vodi računa o svemu. Nije uzela, pa prodala privatniku poljoprivredno zemljište, a zatim ga preimenovala u građevinsko, da bi on zarađivao, nego je zaradila opština, odnosno njeni građani, koji su ovim putem smanjili siromaštvo u svojoj opštini i, u bitnoj meri, nezaposlenost. Dakle, nema tu nikakve štete za građane Stare Pazove, već se radi o izuzetnoj koristi. Što se tiče konkurencije, koja se u Skupštini pominjala, mislim na Staru Pazovu, obično se misli na opštinu Inđija, na susednu opštinu Inđiju, gde je predsednik opštine Goran Ješić. Da kažem, prvo, ono što su i kolege iznosile, a što se malo zna u javnosti. Predsednik opštine Goran Ješić, nakon prvih izbora posle 2000. godine, kada je DS bila u koalicionoj vlasti sa DSS-om, pošto se DSS povukao u jednom trenutku iz koalicije, da bi ostao na vlasti, prihvatio je podršku odbornika JUL-a. Tada mu odbornici JUL-a nisu smetali. Bili su odlični da podrže koalicionu većinu. Takođe, jedna od navodnih investicija, koje je trebalo da se dogode u Inđiji, dogodila se 20. oktobra 2006. godine i skoro će biti godinu dana od tog događaja, ali ćete čuti šta se, u stvari, dešavalo. Kompanija "Teslajn", koju je Goran Ješić doveo u Inđiju kao grupu navodnih slovenačkih investitora, trebalo je da izgradi fabriku i zaposli 285, gotovo 300 radnika, koji bi bili novozaposleni, na novim radnim mestima. Međutim, nakon presecanja vrpce, a sve je to ispraćeno uz brojne kamere, fotoreportere, kako to obično biva, u njihovom maniru, isplate prve plate, na osnovu koje su radnici podigli abnormalne kredite, po 15, 16 i 17 hiljada evra, zadužili se abnormalno i zapali u neku vrstu dužničkog ropstva, ta kompanija se naglo povukla i od te investicije nije bilo ništa. I dan-danas, kada odete u Inđiju, na toj lokaciji se nalazi samo jedna ledina, kao što je bila pre godinu dana. Apsolutno, ništa više, nijedan temelj i nijedna kućica, ništa više, a kamoli fabrika. Šta će se dogoditi sa radnicima, koji su na osnovu te prve zarade i obećanja da će raditi podizali kredite, jer kredite ljudi podižu zato što moraju? Naravno, o tome možemo pričati i pričali smo o tome prilikom izbora guvernera, da ne postoji ozbiljna državna politika koja opominje građane da se ne zadužuju previše. Kako će da otplate, to je već druga tema. Kao poseban kuriozitet moram da navedemo činjenicu da je u proleće 2007. godine Izvršno veće Vojvodine svrstalo opštinu Inđiju u red nerazvijenih. Da podsetim, u Izvršnom veću Vojvodine, kao i u opštini Inđija, vlast u najvećoj meri čini DS, radi se o istoj vlasti. Ko onda priča građanima o uspešnosti i neuspešnosti? Da ne pričamo o aferi sa prodajom 99 hektara poljoprivrednog zemljišta, koje je pripadalo zemljoradničkoj zadruzi iz Inđije, kojom upravljaju koalicioni partneri Gorana Ješića, a koja je prodata jednoj privatnoj firmi iz Beograda po ceni od samo jednog evra po metru kvadratnom. Oni su napadali Srđu Komazeca što je prodao komunalno neuređeno zemljište po 5,3 evra, a oni su prodali zemljište po ceni od jednog evra po metru kvadratnom. Kada se dogodio koncert grupe ''Red hot čili pepers'', opština je uložila 700.000 evra u to privatno zemljište, na tih 99 ha, 700.000 evra, da bi izgradila komunalnu i prateću infrastrukturu za koncert. Koncert se održao, a vrednost tog zemljišta se privatnom vlasniku, sa tog jednog evra koji je platio, povećala za 10 do 15 evra. To nije bilo da proda opština i da se, posle toga, da građanima, nego se, faktički, privatni vlasnik toliko obogatio. Ja ne kažem da je to krivica privatnog vlasnika, ali se odgovorno postavlja pitanje ko će građanima Inđije da nadoknadi tu razliku. Ja bih vam rekao nekoliko činjenica o tome kako treba i kako uspešno funkcioniše jedna domaćinska vlast, vlast SRS-a, u Staroj Pazovi. Da čujete kako ozbiljna vlast funkcioniše. Tokom 2004. godine, pre nego što je SRS došla na vlast, ukupna investicija iz budžeta iznosila je 184 miliona dinara. Neću vam čitati, da je 2005. godine to bilo 395, a 2006. godine - 883 miliona dinara, dok 2007. godine ukupne investicije iz budžeta iznose milijardu i 312 miliona dinara. U toku je realizacija, kao što su bile realizovane u potpunosti svake godine investicije projektovane budžetom. To će se dogoditi i sa ovim u 2007. godini. Opština je izgradila novi put Surduk-Slankamen, put R100-600 od Stare Pazove ka Koridoru 10; radi se o velikim magistralnim putevima. Asfaltom je presvučeno preko 90% svih regionalnih i međumesnih puteva i asfaltirane veće ulice u naseljenim mestima opštine, a konstruisane su i izgrađene dve nove raskrsnice. Što se tiče investicionih sredstava, stvoreno je preko 2000 novih priključaka i u planu je izgradnja još 1550 priključaka za kanalizacionu mrežu. U ovom trenutku, rade se četiri velike sportske hale - u Belegišu, Surduku, Staroj Pazovi i Vojki. Veliki građevinski radovi i stvaranje velikih industrijskih zona, koji su, faktički, povukli privredu čitavog kraja, ogroman su zamajac za privredu Srbije. Grade se dva nova obdaništa u Krnješevcima i Novoj Pazovi, a treba reći da u Novoj Pazovi obdanište ima preko 2.500 m2 i jedno je od najsavremenijih u Srbiji danas. Opština Stara Pazova bila je donator zemljišta i kompletne infrastrukture za izgradnju 76 stanova za izbegla i raseljena lica u naselju Banovci, koji su danas već završeni. Plate u Staroj Pazovi prosečno iznose 37.178 dinara i najviše su od svih opština u Sremskom okrugu. U Sremskom okrugu, prema statističkim podacima, postoji 36.234 nezaposlenih lica, od čega je, proporcionalno broju žitelja, najmanji broj onih koji su u Staroj Pazovi. Ja ću reći samo da u Staroj Pazovi, koja ima 74.000 stanovnika, ima negde oko 5.844 nezaposlenih lica, a u Inđiji, u kojoj živi skoro duplo manje, 48.000 stanovnika, ima nominalno mnogo više - 6.694 nezaposlenih lica. U Staroj Pazovi će, izgradnjom novih industrijskih zona i ozbiljnim strateškim ulaganjima lokalne samouprave, ove godine i tokom sledeće godine, doći do potpunog nestanka nezaposlenosti. Stara Pazova će biti opština broj jedan u Srbiji, u kojoj neće biti nezaposlenih, a očekuje se i priliv radnika iz drugih sredina, zato što će se ovde otvarati nova radna mesta. Ovo je način na koji funkcioniše ozbiljna vlast, koja ne misli o sebi, ni o svojim provizijama i ne znam o čemu, već misli o građanima i o boljem životu, i njih i njihove dece. Zbog toga će i Srđo Komazec, i SRS, i Tomislav Nikolić, na predsedničkim izborima do nogu potući sve kandidate, jer je to ono što je dobro za građane Srbije i to je ono što je budućnost.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nebojši Stefanoviću. Reč ima narodni poslanik gospodin Momir Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Vukelić.
Pre nego što pređem na zakone, dame i gospodo narodni poslanici, da postavim ministru pravde jedno poslaničko pitanje. S obzirom na to da se već nekoliko puta pominje opština Inđija i Goran Ješić, ne znam da li je on još uvek član DS-a, jer on to menja kao košulje, tako da i nije bitno, bio je u DSS-u, pa je sada prešao kod njih, moram da kažem da on duguje firmi za izgradnju vodovoda i vodotornja u Inđiji, čiji je direktor, odnosno vlasnik Mihajlo Mihajlović, neverovatnu sumu novca. Nekoliko puta je Okružni sud donosio odluku u korist izvođača radova i nekoliko puta su vaši prijatelji, dame i gospodo, iz dosmanlijskog preduzeća obarali na Vrhovnom sudu tu presudu i, evo, već nekoliko godina čoveku duguju, a radi se o oko stotinak miliona dinara. Dokle će to trajati? Naravno, dok Ješića smene sa mesta gradonačelnika, a to će biti na sledećim lokalnim izborima. Dame i gospodo narodni poslanici, da se ne radi o državnom pečatu i da se ne radi o nečemu čime se daje autoritet države svakom aktu,ovi zakoni bi bili zakoni za policu. Problem je u sledećem. S obzirom na to da ste vi iz vladajuće koalicije vlast shvatili kao ratni plen, revolucionarni plen, pa se od 2000. godine naovamo tako ponašate prema vlasti, vlast ste podelili po spahilucima, pa ministar iz jedne stranke i čistačice iz te stranke, nijedan ne može da uđe iz druge stranke, čak ni iz koalicione u to ministarstvo, jer se tako najlakše sprovodi onaj sistem - što oko vidi, ruka ne ostavlja. Dame i gospodo narodni poslanici, gledajući ove predloge zakona i zašto se stavljaju u hitnu proceduru, a kažu - da se ne bi nanele neverovatne, ogromne štete državi, pitam se, dobro, od 2000. godine naovamo vi vladate i donosili ste nekakve zakone, i o pečatima i, evo, poslednjim zakonom, koji je donet 2006. godine, pa do dana današnjeg ste imali priliku da nanesete neverovatnu štetu državu. Doduše, niste tu priliku propustili, ali ne zbog pečata, nego zbog zakona koji su vam omogućavali da to uradite. Sada po hitnom postupku donosimo odluku. Hajde, SRS se slaže da po hitnom postupku raspravljamo i o ova dva zakona. Samo, da pogledamo te predloge zakona. U članu 2. piše da se državni pečat stavlja na odluke Narodne skupštine o proglašenju Ustava Republike Srbije, Ustavnog zakona i na akte o izboru funkcionera itd., na ukaze o proglašenju zakona, na ukaze o postavljenju i opozivu ambasadora Republike Srbije i akte o dodeli odlikovanja, međunarodne ugovore koje potpiše predsednik Vlade i akte Vlade o postavljenju i opozivu konzularnih predstavnika Republike Srbije, pa i na originale drugih akata za koje je to određeno zakonom. Dame i gospodo, ko će to kontrolisati? Ko će, eventualne, zloupotrebe državnog pečata sankcionisati? Ko je taj ko je iznad i može reći - ovo je u skladu sa zakonom, ovo je u skladu sa Ustavom, ovde je trebalo staviti pečat, ovde nije? Dakle, Ustavni sud. Dve godine mi Ustavni sud nemamo. Ko će vas kontrolisati da ne zloupotrebljavate državni pečat, kako ste ovde rekli, u članu 2? U članu 3 - državni pečat je okruglog oblika, prečnika i tako dalje. U sredini državnog pečata je veliki grb Republike Srbije, oko grba ispisuje se naziv "Republika Srbija", tako što se reč "Republika" ispisuje iznad grba, a reč "Srbija" ispod. Možda bi to bilo u redu, ali član 7, poslednji stav, Ustava kaže - izgled i upotreba grba, zastave i himne uređuje se zakonom. Taj zakon nemamo. Umesto da donesemo prvo zakon o upotrebi grba, zastave i himne, pa tek onda ove zakone koji se nadovezuju, inače, na taj zakon, mi nemamo zakon, tako da će grb biti mimo zakona. Hajde na stranu ovo – ''Republika'' - gore, ''Srbija'' - dole, odavno je vama Srbija dole i odavno vam je, kako ono rekoše ono vaši, zadnja rupa na svirali, ali ne možete se igrati, morate konačno sesti vi u toj vladi, ukoliko uopšte možete da se dogovorite, da napravite nekakav redosled zakona i da nas, narodne poslanike, ne dovodite u situaciju da donosimo odluke o nečemu što prethodno nije drugim zakonom definisano. U članu 6. ovog zakona uvodi se autoritet akata i odluka, jer pečat daje autoritet svakom aktu na koji se stavi. Vi prepuštate da obični činovnici tim pečatom rukuju i da obični činovnici određuju koji od akata, koji od dokumenata može nositi državni pečat. Tako kažete - sekretar Narodne skupštine, koji je činovnik, generalni sekretar predsednika Republike, koji je, takođe, činovnik i generalni sekretar Vlade podnose zajednički itd. Dame i gospodo narodni poslanici, o ovim pečatima, o izradi ovih pečata, odluke moraju da donose predsednik Skupštine, predsednik Vlade, predsednik države. Činovnici će davati nalog da se pečati rade. Činovnici će odlučivati i na koje će se akte pečati stavljati, a državni pečat je pečat najvišeg ranga. Koje su štetne posledice koje su navedene kao razlog za hitan postupak? To sam vas već pitao, međutim, ne očekujem da mi odgovorite. Koje je to štetne posledice do sada država imala, pošto nismo imali zakon o upotrebi državnog pečata? Takođe, ne očekujem da mi odgovorite. Prelazimo na ovaj drugi Predlog zakona - o pečatu državnih i drugih organa, sa predlogom i tako dalje, pa se u članu 1. pobraja koji su to državni organi - Narodna skupština, organi autonomnih pokrajina, jedinice lokalne samouprave, u daljem tekstu: državni i drugi organi, kao i pečati koje koriste javne agencije, javna preduzeća, privredna društva. Kada smo već kod javnih preduzeća i državnih i privrednih društava, pre svega, državnih, vi ste uspeli da preimenujete neka preduzeća i neke institucije, koji su, po logici stvari, morali da budu državni organi. Pri tom, mislim na Kontrolu leta, na neverovatnu pljačku koja se ovog trenutka u Kontroli leta dešava, a mislim da ovih dana treba da bude izbor direktora Kontrole leta i još nekih. Milion i trista hiljada dinara ima Nikola Stankov, direktor Kontrole leta, koji je po zanimanju muž, tačnije, suprug Biljane Stankov, koja je bila sekretarica u kabinetu pokojnog Zorana Đinđića; sada se nalazi negde u Vladi, ukoliko je niste pomerili, jer, evo, već godinu i nešto dana ja pominjem ovu neverovatnu pljačku u ovoj agenciji. Neću da vam pričam da ima četiri para motornih sanki, jer treba čoveku, on je direktor Kontrole leta. Neću da vam pričam da je izgradio sedam antenskih stubova, sa sedam radara, a svojevremeno je bivša Jugoslavija, onolika kolika je bila, imala samo dva i uspešno je funkcionisala. Neću da vam pričam da njihov vozni park izgleda tako da je sramota i Vladu, i Skupštinu, i Predsedništvo, da svoje automobile parkiraju pored automobila direktora Kontrole leta i njegovih skutonoša. Neću da vam pričam da su jedini koji tamo pošteno zarađuju svoju platu, upravo, kontrolori leta. Neću da vam pričam ni o tome da je nedavno u ''Hajatu'' bila promocija i da je, upravo, u vreme kada ste se hvalili da je nebo nad Srbijom bezbedno, da su svi vazduhoplovi bezbedni, sala kontrole leta, sala gde sede operateri, ostala bez struje i bila 15 minuta gluva. Neću da vam pričam o neverovatnim propustima. Mislim da su u mnogim preduzećima, u mnogim javnim preduzećima, u mnogim preduzećima koje država treba da kontroliše, takođe, pljačke, ogromne plate i sve ostalo. Govorim o Kontroli leta i krajnje je vreme da se neko uzme u pamet i da smesti tog Nikolu Stankova i garnituru oko njega tamo gde im je mesto. Dolazimo na član 1. stav 2, odnosno poslednji stav. Sadržinu, izgled i upotrebu pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije utvrđuje ministar odbrane. Dame i gospodo narodni poslanici, da li ste spremni da date ovlašćenja onakvom ministru odbrane, koji je posle onog tromesečnog kursa u NATO-u postao sveznalica za vojsku, kursadžija, čoveku koji je spreman, bukvalno, da završi posao koji je počeo onaj Davinić iz G17, nastavio patolog Stanković, a on, konačno, dolazi da pokopa Vojsku Jugoslavije? Nije bilo smešno na paradi, ovde, kada su mogla da lete samo dva aviona i dva-tri helikoptera. Toliko smo letelica uspeli da podignemo, tolika nam je sposobnost Vojske. Oficiri žive u krajnjoj bedi. Nekada je bila čast biti oficir, danas ljudi počinju da se stide toga što jesu. Dame i gospodo narodni poslanici, poslednju instituciju, odnosno pretposlednju, poslednja je crkva, pretposlednju instituciju državnosti ste sveli na prosjački štap i sada će taj ministar uređivati nešto. Zašto postoji Vlada? Zašto postoji predsednik Vlade, pogotovo ako se radi o ovako važnom pečatu i pogotovo što se radi o ovako neodgovornom ministru? Član 7. kaže - organi imaju jedan pečat za otisak hemijskom bojom i mogu imati po jedan pečat za otisak u pečatnom vosku i za suvi otisak. Dame i gospodo, zakon koji kaže ''mogu'', istovremeno kaže – ''a i ne moraju''. Mogu imati jedan, mogu imati devet pečata. Može svaki činovnik, do portira, u ovoj instituciji imati po jedan pečat, jer to niste zakonom definisali. Činovnici će donositi odluku o tome koliko će pečata biti izrađeno. Čemu vam onda zakon služi? Zašto ovaj član 7. uopšte postoji? Zakon mora jasno da definiše, pogotovo kada se radi o državnim pečatima. Kada se radi o pečatima, mora da se definiše da ima jedan, ima dva, ima tri, i tačka. Ne može se reći - može imati. Može imati jedan, a može imati 19. U istom tom članu se kaže - broj primeraka pečata određuje rukovodilac organa, odnosno ovlašćeno telo ili organ, agencija, šef agencije. Može da kaže, treba svi moji činovnici da imaju, da ne dolaze ovamo, već da lupaju pečate u kancelariji, svi činovnici, i neka im se izradi po jedan državni pečat. Dame i gospodo narodni poslanici, pored rokova koje je gospodin Martinović pomenuo, ovo su osnovne zamerke ovom zakonu. Mi smo pokušali amandmanima da ispravimo ovo što ste vi prepisali odnekud i što je ministar dobio, jer nije ga ni pročitao;da je pročitao, ne bi ga onako obrazlagao. Ukoliko amandmane SRS-a ne prihvatite, SRS sigurno neće glasati za ovaj zakon. Usput, preduzeće koje se pominje u vezi s predsednikom Inđije Ješićem, doduše, tu demokrate ne snose odgovornost, on je bio član GSS-a kada je sklapao ovaj ugovor, ali snose odgovornost što su primili lopužu u svoje redove, zove se "Putogradnja inženjering", a vlasnik je Mihajlo Mihajlović. To je jedan od onih pojedinaca u ovoj državi koji su od ove ''žute demokrature'' najviše opljačkani.
Zahvaljujem gospodinu Markoviću. Reč ima narodni poslanik Nikola Vukelić, a neka se pripremi Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama Predlog zakona o državnom pečatu. Mi do danas nismo imali državni pečat, pa nismo videli da su nastale neke velike štetne posledice, kako vi u materijalu kažete. Ministar Marković danas nezainteresovano, ili poluzainteresovano, obrazlaže Predlog zakona o državnom pečatu. Trenutno ga i nema, više se šeta po hodnicima, nego što sedi u sali, umesto da se pozabavi donošenjem ključnih zakona, zakona o lokalnoj samoupravi, zakona o lokalnim izborima i zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike, koji su uslov da se, uopšte, održe izbori na kojima DS, navodno, insistira. Pre donošenja bilo kakvih zakona, zašto se malo ministar ne pozabavi svojim poslom i ne sagleda katastrofalno stanje u pojedinim jedinicama lokalne samouprave. Konkretno, zašto se malo ne pozabavi radom vašeg stranačkog kolege iz DS-a, aktuelnog predsednika opštine Inđija Gorana Ješića? Kažem, stranačkog kolege, zato što je postao član DS, i to neposredno posle referenduma za donošenje novog ustava Republike Srbije, koji je taj isti Goran Ješić aktivno i javno bojkotovao. Svedoci smo da je politička scena u Srbiji zaista šarolika, ali aktuelna lokalna vlast u Inđiji predstavlja jedinstveni primer političke prostitucije. Aktuelni predsednik opštine Inđija Goran Ješić, čuveni prvoborac petooktobarskog puča, neposredno nakon 5. oktobra, zarad golog opstanka na vlasti, ušao je u koaliciju sa odbornicima JUL-a. Tada mu nisu smetale snage bivšeg režima. U ovom mandatu, dakle, posle lokalnih izbora 2004. godine, uspostavio je koaliciju sa Sretenom Jovanovićem, odbornikom iz Inđije, da bi opet sačuvao golu vlast. Ješić i ovaj vođa neformalne interesne grupe, Sreten Jovanović, nisu su se libili ni od najbrutalnije otimačine odbornika i odborničkih mandata SRS-a. Jedan od osnovnih principa demokratije u koju se, na rečima, kune vaš stranački kolega iz DS-a Goran Ješić, jeste poštovanje volje birača, a ona je, njegovom krađom, na najprimitivniji i najbrutalniji način pogažena. Cela Inđija zna pod kakvim su pritiscima bili odbornici SRS-a, od pretnji i ucena, pa do pokušaja podmićivanja. Tako je jedan savesni građanin snimio Ješićevog koalicionog partnera Srećka Jovanovića kako, u razgovoru s odbornikom SRS-a Olgom Pejaković, obećava sve i svašta samo da napusti odborničku grupu SRS-a. Olga Pejaković je bila moralna, pa je odbila Ješićeve i Jovanovićeve primamljive finansijske ponude. Neki odbornici, pritisnuti teškom finansijskom situacijom, poklekli su pred njihovim pritiscima. Mi možemo zahvaliti Ješiću i Jovanoviću što su nas oslobodili tih verolomnih članova i na njih uopšte ne treba trošiti reči, dovoljno je pomenuti da su prekršili zakletvu u crkvi i da su napustili svoju ideologiju i to, na neki način, isto, nije problem. Može čovek promeniti svoje političko mišljenje, može promeniti svoj politički stav, ali nemoralno je trgovati tim mandatima i pokušati da ušićarite na nečemu što ste dobili zahvaljujući stranci. Sada se ministar za lokalnu samoupravu Marković svojski trudi da legalizuje tu pljačku odborničkih mandata, pa je tako poslao dopis u kojem kaže da tim prebeglim odbornicima treba da ostane mandat. Odakle sredstva Ješiću i Jovanoviću za podmićivanje odbornika? Između ostalog, i od preprodaje zemljišta u Inđiji, koju vrše Ješić i Jovanović. Tako su njih dvojica na rukovodeća mesta u Zemljoradničkoj zadruzi "Srem" doveli svoje ljude, Anu Nebesnik i Milana Kuprešanina, koji su početkom 2006. godine prodali Sretenu Jovanoviću dve parcele građevinskog zemljišta od ukupno 140.000 kvadratnih metara, po ceni od samo 46 dinara po metru kvadratnom. Potom je, o trošku opštine, na tim parcelama izgrađena kompletna infrastruktura, da bi posle toga Jovanović to zemljište prodao, ali ovog puta po ceni od 8,5 evra po metru kvadratnom. Sada zamislite kolika je to razlika, između 46 dinara i 8,5 evra po metru kvadratnom! Takvih primera preprodaje zemljišta ima bezbroj. Na primer, tako je krajem 2005. godine, odlukom Direkcije za izgradnju opštine Inđija, dato na 99 godina ''Merkatoru'', navodno, neizgrađeno građevinsko zemljište, na kome su, u stvari, postojale tri firme u kojima su bile smeštene zgrade javnih preduzeća. Te zgrade je srušila i naplatila rušenje firma "Ival komerc", čiji je vlasnik, opet, Sreten Jovanović. Nije toliki problem što je Sreten Jovanović koalicioni partner Gorana Ješića, već se postavlja pitanje kako se gradskim neizgrađenim zemljištem može smatrati zemljište na kome su postojali objekti, odnosno zgrade, punih 80 godina, koje su, inače, bile i kulturno-istorijski spomenici? Evidentno je da ako ste u Inđiji koalicioni partner Gorana Ješića, onda možete sve i možete kako hoćete. Sigurni budite, nećete moći dokle hoćete, jer, gospodo iz DS-a, bliže se lokalni izbori.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nikoli Vukeliću. Povodom Poslovnika, za reč se javio narodni poslanik Dušan Bajatović. Izvolite
Javljam se po Poslovniku, jer pojedina gospoda iz SRS-a su pobrkala neke stvari u Inđiji. To što pričate o gospodinu Ješiću, ne pada mi na pamet da branim. To je vaš problem, i njegov. Ono što pričate o gospodinu Sretenu Jovanoviću, naprosto, nije tačno. Radi se o predsedniku Opštinskog odbora SPS-a. Nemam ništa protiv vaše metodologije nastupa za ovom govornicom, ali iznosite neke stvari koje, prosto, nisu tačne. Prvo, SPS nije u vlasti u Inđiji. Kako se domunđavaju i šta rade? Ako je tačno to što pričate, podnesite krivične prijave. Tvrdim da ono što ste izneli za predsednika Opštinskog odbora SPS-a nije tačno. To što su neki odbornici SRS-a prešli u redove SPS-a je mnogo bolje nego da su vam prešli u redove DS-a. Zašto su nezadovoljni? Sedite, pa porazgovarajte s njima. Kako ne bismo sada mi radikali i mi socijalisti dalje nastavili polemiku, toplo vam savetujem da ne spominjete više gospodina Srećka Jovanovića, jer ću onda početi da spominjem parcele iz nekih drugih sredina, pa ćete onda videti da nismo svi, možda, baš tako moralni. Prema tome, ovde sam dužan kao poslanik SPS-a... (Iz sale: Dužan si ti mnogo više.) ... ali ne tebi, i budi kulturan. Znači, ne tebi i budi kulturan, bez obzira što si iz SRS-a. Dakle, voleo bih, ukoliko imate argumente koji se odnose na predsednika Opštinskog odbora SPS-a Sretena Jovanovića iz Inđije, da se obratite nama, kao svojim koalicionim partnerima, pa da mi to raspravimo, umesto što ovde paušalno uvlačite čoveka u priču koja ne stoji. Što se tiče Gorana Ješića, izvolite, obračunavajte se s njim koliko god hoćete. To je vaš problem.
Za repliku se javio narodni poslanik Nikola Vukelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što se gospodin Bajatović prepoznao u mom izlaganju. Nisam imao nameru da pominjem odborničku grupu SPS-a ili, uopšte, SPS, nego Sretena Jovanovića kao pojedinca. Kažete da niste u vlasti. Kako je, onda, moguće da niste u vlasti a imate direktore u javnim preduzećima? Na primer, Uroš Ćuruvija je direktor Direkcije za izgradnju opštine Inđija, vaš član. Koliko imate ljude po upravnim odborima na teritoriji opštine Inđija? Meni je žao, svestan sam da vi zbog stranačke discipline i po funkciji morate da branite Srećka Jovanovića, ali morate prihvatiti da u svakom žitu ima kukolja. Nemojte da brinete o stanju u opštinskom odboru SRS-a, bolje se pozabavite stanjem u opštinskom odboru SPS-a i o tome kako vas članovi napuštaju i dokle ste doterali svoje odborničke grupe.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Bajatović.
Nemam nameru da nastavljam ovu polemiku, samo hoću da kažem sledeće. U Inđiji nismo na vlasti i gospodin, pomenuti direktor javnog komunalnog preduzeća nije član SPS. Kako oni funkcionišu u lokalnoj samoupravi, izvolite, pa to protumačite. Vučiću, tvrdim da nije član, pošto pitaš svog čoveka. Kako funkcioniše lokalna samouprava u Inđiji, ako je sve to što ste rekli tačno, podnesite krivične prijave. To je suština stvari. Ako je sve to uradio Srećko Jovanović, Goran Ješić i ko god hoćete, podnesite krivične prijave. Nemojte o nečemu što je biznis; kupio je čovek pre par godina nešto po jednoj ceni i sada je prodao po drugoj. U Inđiji ima nekih investicija, ako su sporne, dajte da ih otvorimo sve. Ima 420 miliona evra investicija, kažu da ima dve i po hiljade radnih mesta. Ako je istina to što se priča, dajte da i o našem predsedniku Srećku Jovanoviću otvorimo raspravu i da kažemo da je lopov, ako jeste, ali tvrdim da nije i da neki navodi koji su ovde izrečeni nisu tačni. To je sve što sam hteo da vam kažem. Ako želite da nastavite polemiku, spreman sam.
Gospodin Aleksandar Vučić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, da budem iskren, nisam razumeo o čemu je sve bilo reči, niti znam svakog od pomenutih ljudi, odnosno, ne znam nijednog. Lagao bih kada bih rekao da poznajem bilo kojeg Jovanovića, Ivanovića, Markovića ili ne znam kog iz Inđije. Naravno, sasvim sam siguran da je sve što je rekao predstavnik SRS-a istina, ali sam izašao upravo zbog te Inđije, o kojoj ste govorili, pošto znam situaciju na globalnom nivou i poznajem gospodina Ješića. Dakle, što se tiče velikih investicija i ogledne opštine, u čemu je tu trik, kako to radi DS i zašto to radi? Reč je o fenomenološkom pitanju, pre svega. Dakle, uzeli smo jednu opštinu, koju ćemo da prikažemo celoj Srbiji kao najveće i najlepše blago, bez ikakvih ozbiljnih pokazatelja, bez pokazatelja o proizvodnji, bez pokazatelja o rastu investicija, bez ozbiljnih pokazatelja o zapošljavanju ljudi, bez ičega, ali je važno da se priča o Inđiji i da se kaže kako je tamo stanje divno, a kakodrugde, posebno u njihovoj okolini,ništa ne valja. Jutros sam nepravedno dobio opomenu, iako neću da nastavljam tu priču dok je nadležni državni organi ne istraže do kraja. S određenom dokumentacijom sam došao i do predsednika Narodne skupštine, predao sam mu je da ga uverim da nisam ništa izmišljao i da ništa nisam lagao. Ovde nije u pitanju biznis, da dobijete nešto po nižoj i prodate po višoj ceni. To je trgovina. Po istom principu bankarstvo funkcioniše. Kako god hoćete. To je posao koji bi bio normalan, ali nije normalno kada uz podršku vlasti nešto dobijete za jedan dinar, a onda, uz podršku vlasti, prodate za sto dinara. To je onda mafijaško poslovanje, svakako, a ne biznis. Inače, mi u SRS-u izuzetno poštujemo ljude koji se bave biznisom, koji se bave stvaranje profita, stvaranjem viška vrednosti, ali ne možemo da dopustimo da na to imaju pravo i mogućnost oni koji su najnesposobniji, ili manje sposobni od drugih, a sposobni su jedino za lopovluk, pljačku i ni za šta više. Ovo što se pričalo ovde o Dušanu Kaljeviću i cela priča oko ''Red hot čili pepersa'' je, apsolutno, sitnica u odnosu na ovu priču sa kompanijom ''Teslajn'', a to su sve sitnice u odnosu na druge stvari koje je sam Ješić radio u Inđiji. Ali, o tom-potom. Mi više volimo da govorimo o onome šta smo mi uradili i, kao što reče u jednoj reklami neko, ''jedno ''da'' je bolje od hiljadu ''ne''. U tom smislu, ta ''loša opština'', kako je predstavlja B 92, RTS i ne znam koje još televizije, ponoviću vam još jedanput podatak, iako ima 25 hiljada stanovnika više, ima 1.500 nezaposlenih manje, ima 8,3 puta veću potrošnju industrijske električne energije. Ta opština, navodno, loša u odnosu na predivnu i izvanredno uređenu opštinu Inđija, ima investicije uvećane za 11,5 puta u odnosu na to kada je na vlasti bila Demokratska stranka, i ne samo ona, već i partneri koji su joj danas saradnici u Vladi Republike Srbije. To su čiste brojke. Mogu da vam ih navedem. Dakle, od 184 miliona dinara s početka 2004. godine, uređeno budžetom 2003. godine, došlo se do milijardu i 312 miliona. Izgrađeni su novi putevi: Surduk - Slankamen, put od Stare Pazove ka Koridoru 10, asfaltom je presvučeno preko 90 posto svih regionalnih, međumesnih i lokalnih puteva, asfaltirano je 12 većih ulica u naseljenim mestima opštine, konstruisane su i izgrađene dve nove raskrsnice na lokaciji starog puta Beograd - Novi Sad, raskrsnica ''Soda-So'' i raskrsnica kod ''Elektrometala'', na istom putu. Iz investicionih sredstava uloženo je 360 miliona dinara u izgradnju kanalizacione mreže, stvoreno je preko 2000 novih priključaka, a u toku je izgradnja još 1550 priključaka. U ovom trenutku se grade četiri sportske hale: u Belegišu, Surduku, Staroj Pazovi i Vojki. Moram da vas podsetim, ne onako kako je to ispalo u Lapovu, da podsetim Vladu Srbije da su neki predstavnici DS-a napadali vlast DSS-a, oštro govorili o kriminalu pojedinih ministara, čak o kriminalu gospodina Vuksanovića, što me je iznenadilo, da je 2 miliona evra izdvojio, a da jedan jedini metar nije pomeren u radovima i da ništa nije učinjeno. Gde je nestalo tih 2 miliona evra? Ovde nije nestalo ništa, ovde se, kao što vidite, gradi i radi.Takvu Srbiju mi u SRS-u hoćemo. Izašao sam, pošto sam celu temu ja pokrenuo juče. Prihvatam da sam ja kriv. Celu temu oko priče Pazova - Inđija sam pokrenuo, zato što sam razumeo tu vrstu globalne prevare koja se na nivou Srbije čini i što je obmana najgore vrste. Dakle, aha, imamo divnu Inđiju. a sve ostalo je loše, a onda uporedite podatke i vidite da je, u stvari, situacija sasvim obrnuta i onda vidite ko zaista radi, ko radi mnogo manje, a ko ne radi gotovo ništa. To sam pokrenuo zato što su jednog čoveka, kojem možete da nađete mane, svako od nas ima mane, niko nije idealan, ne postoji savršen čovek, meni ćete da ih nađete - od arogancije do ne znam čega, ja nekome mogu da kažem ovo ili ono, nazvali lopovom. Srđi Komazecu možete da kažete svašta, ali mu ne možete reći da je lopov, jer to je čovek koji je odbio da primi silan novac. Vi znate o čemu govorim, svi znate u ovoj sali, znate kako to ide za zemljište. Siguran sam da svi ovde znaju, mislim da ima predstavnika drugih partija koji to mogu da potvrde, baš u njegovom slučaju. Ne znam da li u ovom trenutku žele to da učine ili ne, ja ih neću prozivati, zato što znam da i oni to znaju precizno, zato što znam kako su i preko koga sve neki ljudi želeli da naprave određene poslove, da učine neke stvari, ali to parama kod Srđe Komazeca nije moglo da se završi. To mora da se završi u skladu sa zakonom, u skladu sa svim onim što gospodin Marković i vlada DOS-a danas ne poštuju. Dakle, za nas su Ustav i zakoni elementarno, rekao bih, postupanje, u skladu sa civilizacijskim normama, ali moral, čast i poštenje su mnogo važniji od svega drugog. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem gospodinu Vučiću. Po Poslovniku se za reč se javio Srđan Šajn, pa onda narodni poslanik Slobodan Gavrilović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih samo želeo da prokomentarišem jednu stvar, u vezi s Poslovnikom, čl. 225. i 226, i današnjim ''Presom'', koji piše: "Agošton neće romska geta". Pre nego što kažem, gospodine Laslo Varga, vi ste verovatno krivi, zato što ste uzeli gospodinu Agoštonu birače, pa sada mora za lokalne izbore da se bori time da širi ovakve vesti; nada se da će, ako nije ušao u Republički parlament, verovatno da osvoji vlast negde na lokalu. Radi se o sledećem. Gospodin Agošton kaže da je predsednik DSVM-a uputio pismo mađarskim vlastima i od mađarskih vlasti tražio da se zainteresuju za to što Srbija hoće da Rome koji se vrate iz readmisije uputi prema opštinama kao što je Subotica. Između ostalog, kaže da je ovde mnogo opasno, da je velika opasnost što Vlada Republike Srbije želi da legalizuje neka romska naselja i da Romi i dalje žive koncentrisano tamo gde se nalaze. Zaista ne znam da li njega možemo da nazovemo nekim lepšim imenom od imena koje ne volim da koristim za ovom skupštinskom govornicom, ali sam juče čuo da su to neki neonacizmi, itd, tako mi nešto provejava kroz glavu. Ne mogu da razumem čoveka koji insistira da se mađarski živalj koncentriše u određenim sredinama i da živi u velikom broju, kao što je to Debeljača u opštini Kovačica, ili Subotica, kao i neka druga mesta, sa kojima Romi imaju jako dobre odnose i saradnju, sa kojima žive skladno. Zašto onda ne kaže da neće da druge manjine žive u getoima, nego se našao, baš, da kaže - Romi ne treba da žive u getu. Verovatno mu to smeta zato što će onda Rome, koji poštuju mađarsku nacionalnu zajednicu toliko da čak i mađarski jezik dobro govore, čak i uče u školama na mađarskom jeziku, na lakši način politički da razbije, pa će, kada bude u svakom šoru po dve-tri kuće, moći da im priča lepe priče, kao što je pokušao, možda, u nekim drugim izborima, pa da na konto toga uđe u Parlament. U tom smislu, tražim od MUP-a i od Tužilaštva da to prouče i pozivam predsednika Skupštine da uputi pismo MUP-u u formi pitanja, da ispita sve njegove navode i da se vidi da li tu ima elemenata širenja nacionalne mržnje i netolerancije. Jer, dosta je bilo toga da, kako koji izbori dođu, tako nam neko širi nekakve ideje da je on veći Mađar nego svi drugi, da je on veći Rom nego svi drugi i "boli ga briga" za to šta će da se desi sutra sa Srbijom i da li će građani Srbije sutra da imaju neke probleme ili neće. Da zaključim ovim - podržavam sve one koji se bore protiv nasilnog naseljavanja bilo koje teritorije u Srbiji, ali ne mogu da se složim s onima koji ovakvim izjavama unose strah kod građana i utiču na građane Srbije da ne mogu da imaju slobodan izbor prilikom odlučivanja gde će da se nasele. Sutra će neko da mi kaže da ne mogu da živim u Beogradu, ili ne mogu da živim u Nišu, ili ne mogu da živim na nekom drugom delu teritorije Srbije, zato što nekome ne odgovaram, zato što će u nekom lokalnom organu samouprave ili u Skupštini Srbije biti jedan Rom manje ili više, ili negde treba da bude jedan Mađar više ili manje, ili treba da bude tri Srbina manje, da bismo mogli da vodimo neku drugu politiku. Dakle, očekujem, obraćam se s ove govornice MUP-u, da se ovaj slučaj istraži i da se daju određene informacije, jer mi svi ovde u Parlamentu Srbije i svi državni organi moramo da se borimo protiv takvih stvari. Hvala najlepše.
Zahvaljujemo gospodinu Srđanu Šajnu. Za reč se javio narodni poslanik Slobodan Gavrilović, potom, povodom Poslovnika, narodni poslanik Dušan Bajatović, odnosno replika gospodinu Šajnu.
Gospodin Goran Ješić, predsednik opštine u Inđiji, jeste sposoban, mlad menadžer i onim što radi u Inđiji ovih godina, i dok nije bio član DS-a, i kad jeste, najbolje će odbraniti svoje ime, svoj integritet i razvojnu politiku koju vodi, da bi pokazao da je moguća demetropolizacija Srbije na pravi način, koji izražava i vrednosni sistem, s jedne strane, a, s druge strane, transparentnost, da bi se pokazalo šta se to zaista čini. Da to nije nešto što je usamljeno u Srbiji, podsetiću na Pećince, mesto gde je, takođe, predsednik opštine iz DS-a, gde smo u protekle tri godine imali investicije od preko 200 miliona evra, gde su na delu direktne investicije firmi iz SAD, Kanade, Velike Britanije, SR Nemačke, Italije, Slovenije, pa i "Soko Štark" se tu seli. Kada se čitav proces završi, a gotovo je završen kompletno, ovo nije bajka i nije priča o nacrtima, 1.850 ljudi će imati posao - u jednom mestu koje, inače, ima nešto više od 10 hiljada punoletnih građana, odnosno birača. Ja sam tražio repliku i dobio sam je, nisam tražio reč po Poslovniku. Ili, recimo, Vlasotince, u kojem za 15 godina, pre našeg predsednika, nije izgrađen nijedan metar asfaltnog puta, urađeno je za nepune tri godine 100 hiljada kvadratnih metara. Proverite, izgrađena je sportska hala, stočna pijaca i urađen plan, što je veoma važno, za vodosnabdevanje ne samo Vlasotinca, nego i okolnih sela, kao i za kanalizacionu mrežu za čitavu opštinu, a ne samo za gradsko naselje i gradsko jezgro. To govori o ozbiljnoj politici DS-a, koji demetropolizaciju posmatra kroz urbanizaciju, prostorno planiranje, direktne investicije i transparentnost onoga što se čini. Drugi put ćemo moći da navedemo još desetak ovakvih opština.
Zahvaljujem narodnom poslaniku, gospodinu Slobodanu Gavriloviću. Za reč se javio, za repliku gospodinu Srđanu Šajnu, gospodin Dušan Bajatović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, možda se i nismo najbolje razumeli za osnovu, ali javljam se da dodatno obavestim poslanike i da podržim ono što je pričao gospodin Šajn, kao i da kažem, za one koji su, možda, manje upoznati s tim, da u Vojvodini postoji Fond za pomoć izbeglim i raseljenim licima. Tu se deli izvesna suma novca, da bi ljudi koji su smešteni u kolektivnim smeštajima kupili imanja, kuće po vojvođanskim selima, koja su prazna, i počeli da se bave poljoprivredom. Čini mi se da je to sasvim korektno i nema veze ko je na vlasti, takav fond postoji i takav projekat postoji. Nije samo Demokratska stranka, i mi smo glasali za to, kao SPS, ali nije to sada bitno, nego je bitno da neko u Vojvodini, u manjinskim sredinama, ako neki čovek srpske nacionalnosti želi da kupi kuću, proglašava to za promenu etničke strukture. Zaista želim sa ove govornice da kažem da se to u Vojvodini, u praksi, dešava i da to nije dobro. Ako građanski razmišljamo, ako dobro i ekonomski zdravo razmišljamo, onda je, valjda, dobro da ti ljudi dođu u ta napuštena sela, na te napuštene njive, da zasnuju svoja imanja, da tu zemlju obrađuju, da njihova deca tu rastu, a ne da se taj mehanički priliv stanovništva u Vojvodinu, koji nije izazvan time, ne znam da li ima potrebe da podsećam, što su ljudi dobrovoljno odlučili da se negde presele, nego ih je nevolja, rat, bombardovanje i sve ostalo nateralo da napuste svoje kuće, znate svi gde, u jednoj i drugoj krajini, Republici Srpskoj, Bosni, Kosovu, sada osporava. Prema tome, mislim da bi bilo jako dobro da pojedini mediji i poneki poslenici javne reči, kao i oni koji daju saopštenja za te iste medije, obrate pažnju na to da nije moguće, s jedne strane, biti demokrata, zagovarati civilno društvo, ili kako već to hoćemo da zovemo, zagovarati dobre demokratske norme, ljudska, manjinska i sva druga prava, a, s druge strane, imati strah od toga da li će se neko doseliti u moje selo, da bi za mali novac, jer ne može u nekoj razvijenijoj sredini, kupio kuću i zasnovao svoje, najčešće, poljoprivredno imanje. Nažalost, u Vojvodini, po nekoj mojoj statistici, barem 17 opština, od 45, koliko ih ima, počelo je, praktično, da izumire, jer nemaju ljudski potencijal, imaju veliku migraciju mladih i, prosto, nema posla. Zaista bih želeo, možda je ovo i mala zloupotreba današnjeg zasedanja, da upozorim da nije dobro što se u medijima jedna takva pojava - što ljudi dolaze u sela gde jesu jeftina imanja, gde jesu jeftine kuće, proglašava za nekakvu izmenu etničke strukture. Ni slučajno. Mislim da je to pozitivno.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, mi danas imamo na dnevnom redu objedinjenu raspravu o dva predloga zakona. To je Predlog zakona o državnom pečatu Republike Srbije i Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa. Vidite da SRS nije uvek protiv spajanja tačaka dnevnog reda, iz razloga što je prirodno da se o ovom raspravlja u istom momentu. Ovaj put neću govoriti o nestručnosti ministra Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ali ne bi bilo loše da sugestije koje mu je uputio predstavnik SRS-a o ovim tačkama dnevnog reda usvoji i prihvati. O čemu se ovde radi? Ministar Marković, a da podsetim građane, to je onaj ministar koji je svoje pravo da potpisuje, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu u Vladi Republike Srbije, prvo iskoristio da potpiše akt kojim se vrši preimenovanje nekih ulica. Eto, kada su građani Srbije očekivali da će nova vlada, s novim ministrom za državnu upravu i lokalnu samoupravu, krenuti u raščišćavanje nekih problema, a da će ministar dati malo veći doprinos u onim lokalnim sredinama gde duže vreme, u pojedinim i više od godinu dana, postoje privremeni organi uprave, da se taj problem polako razrešava, on je našao za shodno i kao najprioritetniji zadatak da potpiše preimenovanje ulica. No, nećemo se baviti tim njegovim aktivnostima, nego sledećim. On se ovde pojavio kao čitač zakona. U najmanju ruku, nema potrebe to da radi, jer poslanici SRS-a, pretpostavljam i drugi, ali neću da tvrdim, čitaju zakonske predloge koje dobijaju. Za nas je to obaveza, odgovorni smo ljudi, pre svega, a i obaveza je pred građanima Srbije da onaj posao za koji su nas oni birali i ukazali nam poverenje radimo na najbolji mogući način. Zbog toga nije potrebno da nam se on pojavljuje kao čitač tih zakona, a sigurno je postojala potreba da nam da obrazloženja za neke zakonske predloge, odnosno neke norme koje su predviđene ovim zakonima i da to svoje vreme, a i naše vreme, novac građana Srbije, potrošimo na mnogo efikasniji način. Pre nego što budem komentarisao pojedine konkretne odredbe iz ovih zakonskih predloga, moram da kažem da SRS nije, u principu, protiv toga da se pečati regulišu zakonskim tekstom. Da li u ovo vreme, to je drugo pitanje. Za ovu vladu Republike Srbije i pojedine njene ministre, onog dana kada su izabrani, odnosno one noći, posle prespavane slavljeničke noći, najbolje bi bilo da su otišli kod nekog dobrog domaćina, u bilo koje selo u Srbiji, ili, možda, čak i u grad, da vide kako on rešava neke probleme, kako vodi svoju kuću i svoje domaćinstvo i da na takav način pokušaju da rade u Srbiji. Jer, mi ovde danas imamo na dnevnom redu zakon o pečatu Republike Srbije, nismo ga do sada imali, a funkcionisali smo. Zakon o državnim organima je bio iz 1991. godine, ne kažem da treba da ostane večno, uz pomoć tog zakona treba da bude regulisana ova materija, ali, čini mi se, to nije ono što je najprioritetnije. Građani Srbije očekuju da mi ovde govorimo o tome na koji način da se poboljšaju uslovi za njihov život. Očevidac ste da je, iz dana u dan, njihov životni standard sve lošiji i lošiji, a život sve teži i teži, pa čak i omladini. Veliki je broj izuzetno talentovane omladine i dece koja, zbog nemogućnosti njihovih roditelja da ih školuju, ne mogu da pohađaju ništa osim osnovne škole. Predlog zakona o pečatu Republike Srbije. Ministar je rekao da je to jedna nova kategorija, što je tačno, i da ovaj pečat više ima svečani karakter. Da prihvatimo taj deo, ali je potpuno opravdana primedba gospodina Martinovića na član 2, koji je rekao da je, pored tri ustanove koje će koristiti ovaj pečat, potrebno predvideti i Ustavni sud Republike Srbije. Ja ću, kao što naša uvažena koleginica Jorgovanka Tabaković uvek čini, pokušati argumentom da to pokažem, odnosno da tvrdnju gospodina Martinovića vežem za odgovor ministra pravde Petru Jojiću, na pitanje koje je postavio 23. jula 2007. godine. Petar Jojić je eminentni, diplomirani pravnik, bivši ministar pravde u SRJ, jedan od izuzetnih advokata, i kada je postavio pitanje ministru pravde Dušanu Petroviću u vezi s radom Ustavnog suda, koliko predmeta stiže godišnje, koliko su rešili, koji su sve problemi koje treba rešavati, odgovor ministra je bio - Vlada u okviru svoje nadležnosti, kao nosilac izvršne vlasti, kao Ministarstvo pravde, ne raspolaže podacima koji su predmet poslaničkog pitanja. Dakle, evo pravog razloga, evo osnova za to da se tvrdnja i primedba gospodina Martinovića, koja je predložena u obliku amandmana, prihvati i da ovaj zakon ima svoj smisao. Kakvog je oblika, kakve veličine državni pečat, to je nešto što može biti malo veće, malo manje, ali mislim da to nije nešto na čemu treba gubiti mnogo vremena. Sigurno je to da je članom 7. Ustava Republike Srbije, stavom 5, predviđeno da treba doneti poseban zakon koji reguliše obeležja države Srbije i tek onda je na dnevnom redu mogao biti ovaj zakon o državnom pečatu Republike Srbije. To je još jedan dokaz da Vlada Vojislava Koštunice ne radi prema prioritetu, nego, jednostavno, što neko predloži ili, s obzirom na to da imamo dve, možda čak i tri vlade, kako se uspeju dogovoriti, a cenu svega toga plaćaju građani Srbije. U članu 6. ovog zakona piše da sekretar Narodne skupštine, generalni sekretar predsednika Republike i generalni sekretar Vlade podnose, zajednički, zahtev za izradu državnog pečata. Ministar je u svom obrazloženju rekao, iz razloga da se ne bi desilo da jedan pečat bude manji za jedan milimetar ili veći - hoćemo jednoobraznost, i to za poslanike SRS-a i za građane Srbije nije od posebne važnosti, ali mislim da je ovde nešto drugo u pitanju. Zbog nepoverenja, ili nedovoljnog poverenja jednih prema drugima, jer u ovom momentu imamo na ovim mestima predstavnike iz različitih političkih stranaka,želi se da se istovremeno nešto uradi. Samo da vas podsetim kakav nam je tekst Zakona o radu otišao iz Narodne skupštine, preko puta, predsedniku Republike, pa je on potpisao, pa nije potpisao, pa su nešto vraćali i pretpostavljam da su uslovi ovde sazreli, da je neko uvideo da bi moglo da dođe do zloupotreba i onda je ovaj član 6. predvideo da istovremeno i, verovatno, zajedno odlaze kod pečatoresca, odnose isti tekst, ne znam sa koliko vozila, koliko obezbeđenja, čekaju da pečat bude završen, i onda se vraćaju tamo gde će se ti pečati koristiti. Mislim da to nije potrebno. Čini mi se da kolega Marković ukazuje da će posle prihvaćenog i usvojenog zakona, ako to bude tako, biti formirane dve agencije, jedna za male, a jedna za velike pečate. Nadam se da do toga neće doći. To bi bilo suviše neozbiljno i za ovako neozbiljnu vladu kakva jeste. Kad sam na početku svog izlaganja ukazivao da je ministar imao ulogu čitača predloga zakona, to ću i konkretno da vam objasnim na jednom od ovih članova zakona o pečatu Republike Srbije. Naime, on objašnjava zbog čega je po hitnom postupku potrebno izglasati, odnosno doneti ovaj zakon, pa kaže da će Republika Srbija i državni organi imati ogromnu štetu ako se ovaj zakon ne usvoji po hitnom postupku. Možda hoće, možda neće. Mislim da ni kolega Gavrilović ne zna koja bi to mogla da bude konkretna šteta, a da je ministar to objasnio i obrazložio, što je i trebalo da bude njegov zadatak, a ne da nam govori ono što je predviđeno u zakonskom predlogu, možda bismo to i mogli da prihvatimo, pa da kažemo - radićemo, ostaćemo ovde danonoćno, da donesemo te zakone kojima se to reguliše, ali mislim da to nije u pitanju, nego da se stvori privid da i Vlada Republike Srbije predlažei Narodna skupština donosi veliki broj zakona. U suštini, građani od toga nemaju ništa, jer kad bi se izvršila analiza svega onoga što je do sada bilo na dnevnom redu u ovom visokom domu, vrlo lako i bez velikog napora bi se dalo utvrditi da to nema veliki značaj za građane Srbije, a samim tim i za naše vreme, jer smo mi ovde njihovi predstavnici. Kada je u pitanju Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa, moje kolege iz SRS-a su govorile o stavu 2. člana 1. ovog zakona, gde piše - sadržinu, izgled i upotrebu pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije utvrđuje ministar odbrane. Mi smo izričito protiv toga da se to ostavi u nadležnosti, bar ovog i ovakvog, ministra odbrane, a za to imamo dovoljno argumenata i konkretnih razloga. Setite se onih ljudi u Kuršumliji, ne ulazim u opravdanost tih njihovih zahteva, odnosno opravdanost svih zahteva, ali setite se toga da je ministar uporno izbegavao, što je njegova obaveza, da pokaže minimum dobre volje i da prihvati razgovor sa njima, pa je u emisiji jedne radio stanice, čije ime neću da pominjem da ih ne bih reklamirao, na pitanje voditeljke - da li će posetiti ove koji štrajkuju u Kuršumliji, rekao da neće, ne želi. Čini mi se da je pod nečijim pritiskom to, ipak, učinio istog dana, ili sutradan, bez davanja ozbiljnih šansi i neke nade da će se taj problem rešavati, pa je u tu priču pokušao da uvuče časnog generala Božidara Delića, kao da on ima neke veze s tim, a on je za ovom govornicom, mislim na generala Delića, rekao kako su se odvijale stvari i šta se tačno dešavalo. Za nas je neprihvatljivo da regulisanje oblika, izgleda i načina upotrebe pečata Vojske Republike Srbije bude u nadležnosti ministra odbrane. Član 14. zaslužuje da se malo prokomentariše. Kaže se da se nestanak ili gubitak pečata bez odlaganja prijavljuje Ministarstvu, odnosno nadležnom organu. Samo da izvršim dopunu. Kolega Martinović je, takođe, rekao da je ovo ''bez odlaganja'' neodređeno, nedovoljno precizno. Setite se da u ovom parlamentu imamo poslanike i poslaničke grupe koji se ni verbalno ne zalažu za ostanak Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije, pa, možete mislite, kad bi došli u posed takvog pečata, šta bi bili spremni sve da urade. Zbog toga insistiramo da se ovaj rok svede na najmanji mogući period, da se ne bi dešavale zloupotrebe. Da bi se videlo kako i koliko ozbiljno radi ova vlada i ovo ministarstvo, moram da prokomentarišem odgovor na poslaničko pitanje gospodina Srboljuba Živanovića. Iako magistar tehničkih nauka, on je uzoran poljoprivredni proizvođač i deli sudbine ljudi iz Mačve, Podrinja, Posavine, Tamnave, pa je postavio poslaničko pitanje - šta su učinili Vlada i Ministarstvo za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu u pogledu štrajka poljoprivrednih proizvođača, odnosno proizvođača tovnih svinja? To pitanje više nije toliko aktuelno, ali odgovor koji je dala Vlada, odnosno Ministarstvo, zaslužuje komentar. Odgovor glasi - Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede je izašlo u susret svakom zahtevu mačvanskih stočara za održavanjem sastanaka sa predstavnicima nadležnih institucija, tako što je zakazivalo određene dogovore. Ali, to nije dovoljno tim poljoprivrednim proizvođačima, kao ni mnogim građanima Srbije. Nije dovoljno samo da ih neko primi, mada su ponekad srećni i posle činjenice da ih je neko primio. Ova vlada, Ministarstvo, kao i mi narodni poslanici, treba da učinimo koliko možemo, s tim što bi ovi koji sede na ovoj strani, zasigurno, mogli više da utiču i više da izdejstvuju, jer su to sigurno obećavali u predizbornoj kampanji, pa treba da se onima od kojih traže glas oduže na neki način. Izgleda da ne činite to, kao što se i ministar Marković, od kad je seo u tu fotelju, ne znam da li je ona toliko lepa i toliko značajna, potpuno promenio, pa nema onog boljeg što je obećavao građanima Srbije. Ostalo je samo da odsedi tamo onaj period. Doduše, to je neodređeno vreme, mislim da to neće dugo trajati, da će neki izbori, koji će doći vrlo brzo, pokazati da oni koji sad sede i zastupaju državu Srbiju, vode je, odlučuju u ime građana, ne rade to na dobar način, pa će na tom mestu morati doći do promene, jer Srbija i njeni građani to zaslužuju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku, gospodinu Sreti Periću. Reklamira Poslovnik narodni poslanik Laslo Varga. Neka se pripremi gospodin Božidar Delić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u vezi sa članom 225. Poslovnika i želim da dam jedno objašnjenje gospodinu Šajnu i gospodinu Bajatoviću u vezi s novinskim člankom koji je gospodin Šajn citirao. Mislim da ni u kom slučaju nije moj zadatak, niti želim da tumačim i branim gospodina Agoštona, ali mislim da su pomešane neke stvari u ranijoj diskusiji, da, praktično, narodni poslanici nisu dobro razumeli ono što je on izjavio. Naime, oni su govorili o pravu na nastanjivanje, što je nesporno ustavno pravo, ali ta izjava govori o drugoj odredbi Ustava Republike Srbije, koju bih hteo sada da pročitam. Prema stavu 3. člana 78. Ustava Republike Srbije, zabranjeno je preduzimanje mera koje bi prouzrokovale veštačko menjanje nacionalnog sastava stanovništva na područjima gde pripadnici nacionalnih manjina žive tradicionalno i u značajnom broju. Mislim da ni ova ustavna zabrana ne bi trebalo da bude sporna. Ukoliko se taj tzv. sporazum o readmisiji bude sprovodio u skladu s ovim članom Ustava, onda ništa nećemo imati protiv, ali ako Vlada preduzme bilo kakve mere koje bi značile kršenje ove odredbe Ustava, onda ćemo se tome najenergičnije suprotstaviti. Mislim da je to naše ustavno pravo koje ćemo morati da koristimo. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Srđan Šajn, pa narodni poslanik Dušan Bajatović.
Ja bih samo neke stvari da pojasnimo, vezano za ove članove Poslovnika 225. i 226. Prvo, moraću polako da pročitam o čemu se radi, a odnosi se na gospodina Agoštona. On kaže da veliku opasnost predstavljaju pisma direktora Službe za ljudska i manjinska prava Vlade Republike Srbije Petra Lađevića i ministra Velimira Ilića, koja su poslata 11. septembra u 39 opština, a u kojima se one pozivaju da razmotre mogućnost legalizacije. Ne možete vi da legalizujete naselje onih ljudi koji dolaze iz procesa readmisije. Legalizujete naselje koje postoji, naselje koje je tu, legalizujete kuće koje su već izgrađene, a ne legalizujete vi nekome misao, sada ću da kažem, njegova misao je legalna, jer on hoće da dođe da živi u Subotici. Dakle, radi se o legalizaciji. Vi jeste u pravu da je u Ustavu to definisano i ja se s vama slažem, i svi ljudi u ovoj sali se slažu s vama da treba da se poštuje Ustav, ali ne može da se poštuje mišljenje nekoga ko neće da legalizuje naselje, za koje ima sve pravne pretpostavke, samo zato što su tamo Romi. Druga stvar, u procesu readmisije, ne vraćaju se samo Romi u Srbiju, 50.000 je Roma, ima 100.000 pripadnika drugih nacionalnih zajednica koji se vraćaju, ali on ovde kaže da neće samo Rome. Njemu ne smeta 10.000 Aškalija, njemu ne smeta 50 ili 100.000 Srba, koji će da se vrate zbog toga što ne mogu da se vrate na Kosovo, njemu ne smetaju Vlasi, njemu smetaju samo Romi. Šta je suština toga? Nije suština da njemu smetaju samo Romi, nego je suština da on udara na one slabe, jer misli da tamo sme, a ne sme da udari na one politički organizovane i jake, jer je politička kukavica da iznese ono što piše u Ustavu, da to traži dosledno i da kaže - državni organi treba dosledno da sprovode Ustav, državni organi treba dosledno da sprovode politiku. Ali, on ne bi da se zamera velikim političkim partijama, jer očekuje sutra, kada bude na vlasti, da sa svima pomalo radi, kao što je radio do sada, a ovi Romi nisu tako bitni. Jeste da ih ima pola miliona, ali nema ko o njima da priča, o tome se radi. Ja sam hteo samo to da pojasnim, gospodine Varga. Slažem se sa vama da treba da se poštuje Ustav. Ja sam za poštovanje Ustava i mislim da je cela Skupština za poštovanje Ustava, međutim, ovo o čemu govori gospodin Agošton, to nije poštovanje Ustava, nego je, ako je to njegovo mišljenje, to jako loše, pa se postavlja pitanje koju partiju on vodi i kakva je ta partija, kakvog je ona opredeljenja. Ja očekujem da se i članovi njegove partije ograde od ovoga, kao što su se ogradili članovi DSS-a od izjave svog poslanika, i očekujem da Srbija u budućnosti ima što manje toga.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović. Samo recite koji član Poslovnika reklamirate.
Ne znam koji je član, ali se odnosi na to da sam pogrešno protumačen, pošto mi ovde ionako izmislimo šta nam treba, nije bitno da li je to 225, 104. ili 101. član. Gospodine Varga, želim da vam kažem da ste vi mene pogrešno protumačili, iako ste veoma ispravno protumačili stav Ustava koji su, kao što se sećate, praktično, sve relevantne političke stranke u ovom parlamentu, podržale. Imam utisak da ste vi hipersenzibilni na tu temu. Znate, ako u neku varoš od tri hiljade stanovnika, prosečno malo selo u Vojvodini, srednje selo, dođe pet porodica sa po četiri člana, to je 20 ljudi. Ne možete se vi boriti protiv toga kao protiv etničkog čišćenja, ili promene etničke strukture. Dajte, nemojte tako da razgovaramo. To je smešno. Veoma sam vam zahvalan, ako sam dobro ja vas razumeo, što ste se na neki način ogradili od izjave gospodina Agoštona, jer ja sam samo upozorio da se u nekim sredstvima javnog informisanja, verovatno, zbog netalentovanosti novinara ili, ne daj Bože, neke druge osobine urednika nekog od sredstava javnog informisanja, pojavljuju i takve teze da će to izmeniti neku etničku strukturu. Neće, tih nekoliko porodica, gde god da dođu, neće izmeniti etničku strukturu. Nije ovo više rat, nisu ovo više migracije koje će izazvati NATO bombe i slične stvari, već se radi o tome kako da rešimo socijalna pitanja ljudi o kojima razgovaramo. Molim vas, da li neko hoće da mi kaže kakva je to razlika, pa makar bila i u demokratskom društvu, između gladnog Srbina i gladnog Mađara? U čemu je razlika u nevolji između nezaposlenog Roma, doduše, tu ima malo više nevolje, nezaposlenog Mađara, Srbina i Slovaka, i u čemu se razlikuje plač dece čiji roditelju ujutru nemaju za mleko? Dakle, nemojte, bez obzira na to što to stoji u Ustavu, da pokazujemo hipersenzibilnost prema nečemu što nas ničim ne ugrožava. Čak i kad odete u laboratoriju, lekarsku, ovde ima lekara, pa vam izvade neke bakterije, pa kažu - preko 100 hiljada bakterija, dajemo antibiotike, a do 100 hiljada - ne dajemo, jer se smatra da niste bolesni. Možete i druge primere da date iz medicine. Ja sam samo u tom smislu hteo da upozorim i narodne poslanike i javnost da takvih tendencija u Srbiji nema i da nema potrebe ni za kakvom internacionalizacijom vojvođanskog pitanja, što ne pada vašoj partiji na pamet, nego drugima, jer je to izmišljeno pitanje, kao što nema ni potrebe za monitoringom međunacionalnih odnosa u Vojvodini, mislim, nekih sa strane, jer su oni sasvim dobri. Ako govorimo o odnosima u društvu koje je uređeno na demokratskim principima, na principima građanske države, onda treba jednako da imamo odgovornost i vi i ja, i svako drugi, bez obzira na to koje je nacionalnosti, i da ti odnosi ostanu dobri. Nekada hipersenzibilnost, zaista, nije dobra kao politička poruka, jer to, možda, govori da ste vi preterano osetljivi na neke stvari.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gotovo od samog početka rada ovog saziva, stalno je problem kršenje pojedinih odredaba Ustava. Ako čitate ovaj naš ustav, naići ćete na mnogo mesta da se kaže, u Ustavu ili Ustavnom zakonu, da će pojedina pitanja biti rešena zakonima koje treba da usvoji ova skupština. U članu 7. Ustava se govori da Republika Srbija ima svoj grb, zastavu i himnu, a u poslednjem stavu se kaže da će to sve biti utvrđeno i uređeno zakonom koji treba da donese ova skupština. Mi već usvajamo nekoliko zakona gde se na ovaj ili onaj način upotrebljava grb, a nemamo taj zakon koji je morao da prethodi svim ovim zakonima. Ja sam i prošli put, kada je bio u pitanju MUP, govorio da mi, kao narodni poslanici, neka svoja ovlašćenja koja su na nas preneli oni koji su nas birali za ovu skupštinu vrlo lako prenosimo na pojedine ministre. Mislim da to nije dobra praksa. Kao što je moj kolega Perić govorio, već u prvom članu govori se o tome da ovaj zakon reguliše namenu, sadržinu, izgled i upotrebu pečata, da bi u objašnjenju člana 1. bilo rečeno da Predlog zakona predviđa da pečat, utvrđen zakonom, koriste državni organi, i to Narodna skupština, predsednik Republike, Vlada, organi državne uprave, Zaštitnik građana, Vojska Srbije. Ja ću istaći, da ne nabrajam dalje, da ovim zakonom određujemo i kakav pečat će imati predsednik Republike, i kakav će pečat imati Skupština Republike. Mi smo čak rekli da utvrđujemo i kakav će pečat imati Vojska, a onda se ponovo vratimo na član 1. poslednjeg stava, gde se kaže: sadržinu, izgled i upotrebu pečata jedinica i ustanova Vojske Srbije utvrđuje ministar odbrane. Da smo mi, gospodo, napisali da će zakonom o Vojsci i zakonom o odbrani biti regulisano ovo pitanje, hajde da kažem da bismo bili u pravu i ne bismo prekršili Ustav više nego što smo to činili kod ovih prethodnih zakona. Mi, gospodo, dajemo ovlašćenje ministru da on o pečatu i grbu odlučuje podzakonskim aktom. Poznato vam je da ministri ne donose zakone, odnosno sve što ministri, kroz svoje predloge, predlože Skupštini, vladajuća koaliciona većina usvoji, pa tako da ispada da nam ministri, praktično, i pišu zakone, a preko nas ih ovde i usvajaju. Ovde je već rečeno da ovo nikako nije dobra praksa. S tim u vezi, već i član 24. govori u kom vremenu je gospodin ministar dužan da odredi kako će izgledati taj pečat. S obzirom na to, gospodo, posebno poslanici iz Demokratske stranke to znaju, prvenstveno se obraćam njima, da se Vojska Srbije i Crne Gore, preko ministra, načelnika Generalštaba i svih drugih ljudi, direktno nalaziu rukama Demokratske stranke, radeći na ovakav način, vi, jednostavno, želite da pitanje Vojske gurnete na margine. Vojska je vrlo važna, da ne kažem jedna od najvažnijih državnih institucija. Ono što se, gospodo, poslednjih godina zove reforma Vojske, odgovorno i otvoreno kažem, to je uništavanje ove državne institucije. To su radili svi prethodni ministri, na čelu sa sadašnjim predsednikom države, ili počevši od njega, od gospodina Tadića, a sad to radi i Šutanovac. Sada, dok mi sedimo u ovoj sali, rešava se pitanje vojnog školstva. Biće otpušteno više stotina lica, što vojnih, što civilnih lica iz vojnog školstva, veliki broj doktora nauka; ispada da su doktori nauka višak za Vojsku. Nije problem, ljudi će se snaći, veći deo njih je našao uhlebljenje na raznim, što državnim, što privatnim fakultetima, međutim, Vojska, samim tim, dolazi u situaciju da možda neće moći svoju jedinu visoku školsku ustanovu - Vojnu akademiju, sertifikovati po zakonu, jer neće imati dovoljan broj doktora nauka, koje je prethodno pustila niz vodu i otpustila iz svog sastava, a nijedan od njih ne ispunjava zakonske uslove da bi bio penzionisan. Oni su svi penzionisani po uslovima koje utvrđuju ljudi iz Demokratske stranke, bez obzira na to da li se nalaze na mestu ministra ili na mestu predsednika države. Takvo igranje sa kadrovima Vojske nije do sada zabeleženo ni u jednoj ozbiljnoj državi, gospodo. Vojska se reformiše već godinama, već sam rekao, od kada je na njeno čelo došao kao ministar predsednik Tadić, bez ijednog strategijskog i reformskog dokumenta. Takav voluntarizam se, gospodo, odvija ovde pred svima nama, ali nismo svi mi podjednako odgovorni. Jer, ako vam 10 puta kažemo za ovom govornicom, a ispada da to danas, praktično, nema nikakvog uticaja, onda samo želim, ispred Poslaničke grupe SRS-a, da kažem da ste vi, prvenstveno DS, a zatim i vladajuća skupštinska većina, odgovorni za sve što se dešava u Vojsci. Prvo je uništen operativni sastav Vojske i Vojska je svedena na nekoliko brigada, koje su apsolutno neupotrebljive. Može da kaže načelnik Generalštaba ili bilo ko iz Vojske da su to jedinice A kategorije, visoke borbene gotovosti, a ja ću vam reći da u njima nemaobuke, da se one bave same sobom i da se gotovo sve nalazi u jednom rasulu. Niko nije siguran za svoju sudbinu u Vojsci. Kada je uništen taj operativni deo Vojske, koji je za neke bio najvažniji, i kada je isečena borbena tehnika Vojske, došlo se do školstva. I zdravstvo je već bilo na udaru. Vojno-medicinska akademija nije više u segmentima, kako je to bilo ranije, jedna od prvih medicinskih ustanova u zemlji. I ona ima kadrove, ali ovakvim budžetom je dovedena do toga da, recimo, iako ima vrhunske kadrove u pojedinim oblastima, zbog zastarele opreme ne može da pruža pomoć, ne samo vojnim osiguranicima, nego i građanima Srbije, iako u pojedinim oblastima ima najbolje stručnjake i sprovodi pojedine postupke jedina na Balkanu. Došli smo do vojnog školstva. I vojni instituti, vojno-istorijski, vojno-geografski i vojno-tehnički, otpustili su veliki broj svojih doktora nauka i svojih istraživača. Navodno, nama ne treba čak ni to, jer ćemo visoku tehnologiju da kupimo, pa evo, za sve ove godine nismo kupilo nijedno jedino sredstvo. Uništeno je školstvo i uništeno zdravstvo i šta vam je onda, gospodo, ostalo od Vojske? Govori se o profesionalizaciji Vojske. Ja vam ponovo ponavljam, u ovakvim okolnostima ne može doći do profesionalizacije Vojske, ona treba i posle 2010. godine da u svom sastavu ima regrute i ljude koje će obučavati za odbranu. Hteo sam još jedan segment Vojske da spomenem. Svi vi znate da je postojala kategorija rezerve ili, što bismo rekli - rezervista i rezervne vojske. Ta kategorija se ubrzano uništava, odnosno, evidencija o toj kategoriji rezervnih vojnika se u poslednje vreme uništava. Govori se o nekoj kategoriji aktivne rezerve. I, eto, mi smo bili toliko pametni da sve prepišemo od Amerikanaca, pa smo i taj termin uzeli, jer taj termin postoji kod njih. Rekli su da je nama dovoljno, pored ove vojske od dvadesetak ili 25 hiljada, još pet hiljada, a mogu to da povećaju i na 10 hiljada aktivne rezerve. Čemu to vodi?Mislim da ne treba vama da objašnjavam. To, na kraju krajeva, i svaki građanin Srbije koji nas gleda treba da zaključi - do kog nivoa to ide. Evo, imam u svojoj kancelariji jedan dokument o tome da naša vojska u poslednje vreme prepisuje strategijska dokumenta od raznih vojski iz raznih, pa i susednih, zemalja. Mi smo došli do toga da prepisujemo i od Vojske Albanije. Gospodo, imam dokument, već sam ga pokazao na televiziji, ali to je žalosno. Žalosno je ako smo došli do toga da, pored toliko doktora nauka koje imamo u Vojsci, po nekim procedurama izveštavanja koje za nas, apsolutno, nisu nikakva novina, prepisujemo pravilnik albanske vojske. Prethodno smo prepisali nešto od Hrvatske, nešto od BiH, a kada su donošene odluke o brojnoj veličini naše vojske i drugim standardima, za sve te druge vojske koje su nastale na teritoriji bivše Jugoslavije naša vojska je bila standard. Mi smo sada došli do toga da od njih prepisujemo te strategijske dokumente. Oni se, svakako, ne mogu prepisivati, jer, za razliku od tih zemalja, ili država koje su nastale na prostoru bivše Jugoslavije, mi smo zemlja sa najvećim bezbednosnim problemima i s najvećim bezbednosnim izazovima. Zato i naša strategijska dokumenta, naše procene, moraju biti, makar sada, a verovatno i u dogledno vreme, i u narednih deset godina, sasvim drugačiji i moraju odgovarati situaciji koja vlada u našoj zemlji. Ja vas, gospodo, opominjem da treba da preduzmete mere da se voluntarizam u reformi Vojske konačno stavi pod kontrolu. Ako ne može pod kontrolu Vlade, pod kontrolu tih ministara, onda bi trebalo da Skupština, kao najviše zakonodavno telo, na kraju krajeva, organizuje jednu diskusiju o tome kuda ide naša vojska i naša odbrana, pa da se preduzmu mere da se taj strmoglavi pad Vojske konačno zaustavi.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, ministra nema, on verovatno smatra da bolje poznaje ovu materiju od svih nas koji ovde sedimo. Suštinu naših primedbi na ova dva predloga zakona izneo sam kao ovlašćeni predstavnik SRS-a. Sada ću iskoristiti priliku da kažem još nešto vezano za Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa. Prosto je neverovatno kakva obrazloženja stižu u Narodnu skupštinu Republike Srbije i prosto je neverovatno da ministar, očigledno, ne zna šta sadrže obrazloženja koja dolaze pred narodne poslanike. Razlozi za donošenje zakona o pečatu državnih i drugih organa, po mišljenju predlagača, jeste: nedonošenje ovog zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po rad organa i organizacija. Zamislite terminologiju – ''rad organa i organizacija''. Niti kojih organa, niti kojih organizacija. Naime, ovaj zakon je neophodno doneti bez odlaganja. Opet jedan pravni standard iz zakona, ''bez odlaganja''; zakon došao u skupštinsku proceduru u avgustu, a sada je 2. oktobar. To je to njihovo - bez odlaganja. Zatim, "kako bi se u radu državnih i drugih organa i imalaca javnih ovlašćenja na celoj teritoriji Republike Srbije obezbedila službena upotreba pečata utvrđenog ovim zakonom". Neko ko ne zna kako funkcioniše državna uprava i ko nije pravnik, mogao bi da pomisli da Republika Srbija do sada uopšte nije imala zakon koji reguliše upotrebu pečata državnih i drugih organa, pa je sada neophodno doneti zakon na silu Boga, po hitnom postupku, kako država ne bi trpela štetne posledice. Da to nije tako, posvedočio je i sam predlagač, jer kaže -u razlozima za donošenje zakona - važeći zakon o pečatu državnih i drugih organa donet je 1991. godine, pa je bilo neophodno da se izvrši usklađivanje sa Ustavom i novim sistemskim zakonima iz oblasti državne uprave. Uopšte ne znam, meni je žao što ministar nije tu, nadam se da će mu dame koje sede u prvom redu to preneti, u kojim je to tačkama i u kojim odredbama važeći zakon o pečatu državnih i drugih organa nespojiv sa novim ustavom Srbije i sa, kako oni kažu, novim sistemskim zakonima iz oblasti državne uprave. Ispada da je ta 1991. godina u nekom 12, 13. veku, pa je sada potrebno doneti novi zakon. Mi smo danas od poslanika DS-a mogli da čujemo kako je zakon donet 1991. godine. To je bilo jako davno. To je neko davno prošlo vreme, mračni režim i tako dalje, pa je sada potrebno da mi, kao nova demokratska vlast, donesemo i novi zakon o pečatu državnih i drugih organa. Hoću da podsetim malobrojne poslanike vladajuće koalicije koji ovde sede da je, recimo, sastavni element engleskog ustavnog sistema jedan akt koji se zove Magna karta libertatum, Velika povelja slobode, koja je doneta u junu 1215. godine. Da vas podsetim, to je vreme kada je živeo sveti Sava. Nikome u Engleskoj ne pada na pamet da kaže - znate, to je doneto u srednjem veku, u srednjem veku su paljene veštice na lomači, dajte da mi donesemo potpuno novi akt. A mi kažemo - donet je Zakon 1991.godine, ništa ne valja, daj da mi sada donesemo neki bolji zakon. Da je, bar, u Skupštinu, među poslanike, stigao kvalitetniji predlog zakona, pa da kažemo- jeste, bolji je, ne, nego je većina novih odredaba, u stvari, lošija od rešenja koja su sadržana u važećem zakonu. Ministru Markoviću sam dobronamerno, ne znam kako je on to shvatio, rekao da rokovi koji su sadržani u zakonu o pečatu moraju da budu što kraći. Suviše dugi rokovi pružaju mogućnost za zloupotrebu. Ko zna šta u praksi može da se izrodi ako se na neki akte stavi nelegalno pečat. To može da dovede u pitanje i život ljudi, imovinu, bezbednost građana Republike Srbije i tako dalje. Vi ovde stavljate rokove od tri dana, deset dana i tako dalje. Ministru ne može da bude ništa preče od zaštite javnog interesa. Javni interes, nauka je to dokazala i praksa je dokazala, najbolje se štiti kratkim rokovima. U pravu je poznat princip da je rok taj koji opominje umesto čoveka. Kraći rokovi, prosto, teraju državnu administraciju da bude što ažurnija. Umesto toga, vi date ministru rok od deset dana da odluči o zahtevu za izradu pečata ili o nekom drugom zahtevu. Takvi rokovi su neprimereni. Mislim da je neprimereno da, kada narodni poslanici govore o predlogu koji je podneo taj ministar, odnosno Vlada čiji je on član, ministar ne sedi u sali. To je potcenjivanje Narodne skupštine, narodnih poslanika. Mislim da nijedan narodni poslanik iz SRS-a nije rekao bilo šta neosnovano, a vezano je za ova dva predloga zakona. Može ministar sa nama da se složi ili ne, možemo da imamo borbu argumenata, ali ne može niko da kaže da je bilo koji narodni poslanik iz SRS-a izašao za govornicu Skupštine Srbije i rekao nešto što ne stoji. Trudimo se da popravimo ionako loše predloge zakona koje nam dostavljate u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Mislim da bi ministar te napore narodnih poslanika SRS-a morao da ceni. Ako ništa drugo, ne sme da se smeje dok narodni poslanik nešto govori.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam gospodina ministra da li želi reč? Izvolite.
Biću vrlo kratak, da cenjene narodne poslanike ne ometam u korišćenju pauze za ručak. Mogu samo da izrazim zadovoljstvo što primedbe koje sam čuo samo potvrđuju da je ovo dobar zakon. Deo primedaba je posledica, čini mi se, malo i nekog političkog stava, ali uopšte nema potrebe da se iznose politički stavovi. Što se tiče pravničkih primedaba, moram priznati da sam vrlo razočaran. Bilo bi dobro da, ipak, znamo status generalnog sekretara Vlade. Ne mogu baš da verujem da neko ne zna koji je status generalnog sekretara Vlade. Teško mogu da odgovorim na takvu vrstu pitanja, ko je činovnik, a ko nije, tako da, ako je najviše što ste uspeli da kažete o ova dva zakona to da vređate ministra, niste se proslavili. U svakom slučaju, završili smo raspravu o dva izuzetno dobra zakona. Zahvaljujem svima koji su učestvovali u raspravi, a posebno onima koji su dali konstruktivan doprinos toj raspravi. Nadam se da ćemo u raspravi i o amandmanima pojasniti par ovih dilema koje su se pojavile. Mislim na ove dileme malo ozbiljnijeg karaktera. Sigurno je da ne možemo baš da se osvrnemo na svako izlaganje koje smo ovde čuli. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu ministru Milanu Markoviću. Repliku ima gospodin Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je ministar pogrešno shvatio i moje izlaganje i diskusiju poslanika SRS-a. Prvo, niko nije vređao ministra. Kaže - osim uvreda koje su nanete. Niko nije obraćao pažnju na ministra, nego na tekst Predloga zakona. Drugo, ono što rekoste, ministre, da je zakon dobar, članovi su dobri, samo tekst u članovima morate da promenite.
Zahvaljujem gospodinu Momi Markoviću. Moram da odgovorim ministru, mada ću biti korektan, krajnje. Nije tačno da vam nisam dao reč. Da, nije tačno. Tumačenja su takva da ne treba da se diskutuje posle, a ako sam pogrešio, vama se izvinjavam. Međutim, nije u redu, to ste rekli u prethodnom istupanju. Izvolite.
Gospodine Mrkonjiću, možda ne znam kakva su pravila sada u Parlamentu, ali prethodnih sedam godina, koliko sam bio ovde, bio je običaj da ministar na kraju izlaganja u načelu dobije reč. Uvek je na kraju bilo pitanje, predsedavao sam kao i vi, u istoj funkciji - da li predstavnik predlagača želi da se obrati poslanicima, dakle, nakon načelnog pretresa, ne toliko zbog ministra, koliko zbog poštovanja prema Narodnoj skupštini i poslanicima. Gospodin Vladan Batić, gospodin Žarko Obradović, gospodin Miša Petronijević su u jučerašnjoj raspravi zaista pokrenuli neka, rekao bih, suštinska pitanja za razvoj državne uprave u Srbiji. Kao ministar sam, prosto, želeo da dam doprinos takvoj raspravi, iz poštovanja prema njima i zato što, u krajnjem slučaju, mislim da javnost to treba da čuje. Vi ste, jednostavno, zaključili sednicu i ja smatram da je došlo do neke zabune. Izvinjavam se ako to nije praksa. Prethodnih sedam godina je bila, to odgovorno tvrdim, jer sam ovde predsedavao, kao i vi sada. Možda je sada promenjena. Ukoliko sam ja kriv, izvinjavam se, ali mislim da je trebalo juče da mi date reč. Drugo, krajnje je neuobičajeno, to nikada nije bila praksa, da se nakon izlaganja ministra i nakon 14 časova, kada se završava prepodnevni rad, daje ponovo reč narodnim poslanicima. Dakle, opet kažem, tako je bilo, a možda se sada nešto menja od kada ste vi u funkciji predsedavajućeg. U svakom slučaju, želim ovde da kažem da uvažavam, zaista, način na koji vi vršite tu funkciju. Moja jedina primedba je bila ta i ovo sada. U krajnjem slučaju, nije moje da se bavim time, niti je za vas bitno moje viđenje kako vi to radite. Želim i to da kažem. Zaista poštujem način na koji vi ovo radite, ovo su, prosto, neke primedbe koje sam, i iz poštovanja prema vama, želeo da kažem, a i iz poštovanja prema narodnim poslanicima koji su juče, možda, pomislili da nisam hteo da odgovorim na ono što su oni rekli.
Nema problema nikakvih, ne ljutim se, verovatno je moja greška bila. Vi sada izgrdiste celu Skupštinu, a ja se opet ne ljutim. Verovatno, tako ne bih radio nikad, verujte mi. Tako je kako je. Sticaj okolnosti je bio takav. I dalje ovde u tekstu piše, a ja čitam samo to što piše, da ste se javili za reč, vi biste je sigurno dobili. Da sada ne pričamo. Izvinjavam se, nije ova bitna tema, bitno je ovo pitanje. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o državnom pečatu Republike Srbije i Predlogu zakona o pečatu državnih i drugih organa. Zahvaljujem gospodinu ministru i njegovim saradnicima. Hvala poslanicima. Nastavak rada je u 15,15 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSIGURANjU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača dr Mirko Cvetković, ministar finansija, želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o izmenama Zakona o osiguranju. Ovaj zakon reguliše jednu važnu oblast u okviru finansijskog sektora. Sam finansijski sektor jeste specifičan kod nas i on se može podeliti na tri približno jednaka dela. Jedan od ta tri dela pripada osiguravajućoj organizaciji koja se zove DDOR. Ona učestvuje na tom tržištu, otprilike, sa jednom trećinom. U toj organizaciji je društvena svojina manjinska, ali daleko veća od ostalih vlasnika, odnosno akcionara, tako što prevazilazi 40% u vlasništvu. Drugi deo tog tržišta pripada organizaciji koja se zove ''Dunav''. Ova organizacija je u velikom većinskom društvenom vlasništvu, preko 90%. Konačno, treći deo tog tržišta zauzima desetak ili nešto malo više osiguravajućih organizacija koje su, praktično, u privatnom vlasništvu. Sam sektor jeste veoma aktivan i narastajući. Ono što se događa jeste da je u tom sektoru ovaj treći deo, koji je, da kažem, zaposednut od strane privatnih organizacija, veoma aktivan i polako se njegovo učešće na tržištu povećava. Kao posledica, ova dva preduzeća, od kojih je, kao što sam rekao, jedno u većinskom društvenom vlasništvu, a drugo u manjinskom, ali značajnom, polako gube svoje učešće na tržištu. Iz tog razloga, neophodno je preduzeti aktivne mere i strategiju, kako bismo uspeli da na što bolji način pozicioniramo ove dve organizacije. Ta strategija, koja je postavljena, polazi od kombinacije privatizacije društvene svojine, zajedno sa uvođenjem profesionalnog investitora, koji bi u procesima restrukturiranja poboljšao finansijske performanse i onda bismo, kroz privatizaciju, mogli da ostvarimo mnogo bolju cenu. Dakle, kao što ste mogli zaključiti, taj sektor, koji je u razvoju i prilično aktivan, mora da ima odgovarajući zakonski okvir, a postojeći zakon, u izvesnom smislu, ograničava aktivnosti koje se preduzimaju. Zbog toga je dat Predlog izmena Zakona o osiguranju, u smislu da se, na neki način, regulišu određene stvari i omogući nesmetani razvoj, a posebno pozicija preduzeća sa društvenom svojinom koja učestvuju na tržištu. Osvrnuću se ovde na tri osnovna rešenja u Zakonu, odnosno tri ključne stvari koje su dovele do potrebe da se ove izmene Zakona donesu, ne ulazeći u detalje tehničkog karaktera. Ta tri, da kažem, ankera, oko kojih se nalaze ostale predložene izmene u članovima zakona, jesu sledeće: prvo, privatizacija društvene svojine u sektoru osiguranja; drugo, razdvajanje životnog od neživotnog osiguranja u organizacijama koje se bave osiguranjem; treće, poslovanje filijala stranih osiguravajućih društava na teritoriji Srbije. Kada se radi o privatizaciji, rešenja u postojećem zakonu jesu takva da je zaposlenima ponuđeno da za svaku godinu radnog staža dobiju po 200 evra, i to u novčanoj protivvrednosti, a ne u vrednosti akcija. Ovakvo rešenje postojećeg zakona je dovelo do nezadovoljstva radnika koji su zaposleni u osiguravajućim organizacijama. Jedna grupa je pokrenula spor pred Ustavnim sudom, u smislu dovođenja u pitanje validnosti rešenja koja se nalaze u Zakonu. Da bismo taj problem rešili, mi smo imali niz razgovora kako sa njima, tako i s predstavnicima osiguravajućih organizacija. Došli smo do zaključka da bi najbolje rešenje bilo da se privatizacija organizuje i realizuje na identičan način kao što je to i u realnom sektoru, tako da je jedna od ključnih promena u zakonu i predlog da, umesto 200 evra u novčanom iznosu, radnici dobiju, kao i u drugimprivatizacijama, 200 evra u akcijama, a onda ih kasnije mogu prodati, kako koja bude na tržištu. Takođe je predviđeno da se za te namene odvoji 15 posto društvenog kapitala, a isto tako je predviđeno da se dodatnih 15 posto rezerviše za privatizacioni registar, kako bi i ostali radni ljudi i građani mogli da imaju beneficije od tih privatizacija. Dakle, to je taj prvi, da kažem, anker, ili stub koji je uključen u Predlog ovih promena. Drugo pitanje, kao što sam rekao, jeste razdvajanje životnog od neživotnog osiguranja. Taj problem, takođe, ima neku predistoriju.Naime, u startu, kada su formirane osiguravajuće organizacije, ne samo kod nas, nego, uopšte, u Evropi, bilo je uobičajeno da se jedna organizacija bavi kako životnim osiguranjem, tako i neživotnim. Kasnije se došlo do zaključka da ovakav pristup nije baš sasvim korektan, zbog toga što je uokviru jedne iste organizacije dolazilo do značajnog prelivanja sredstava, npr. iz života u imovinu. Onda se došlo do zaključka da bi moralo da se izvrši razdvajanje ''životne'' od ''neživotne'' organizacije. Takvi predlozi su dati, što je izazvalo potrebu da se postojeće organizacije, uglavnom, podele na dva dela, koji bi bili nezavisni, i knjigovodstveno i na svaki drugi način, gde bi se jedan deo bavio životnim osiguranjem, a drugi - neživotnim, odnosno imovinskim osiguranjem. Međutim, takvo rešenje, koje je prisutno u poslednje vreme, nije sprovedeno na svakom mestu, jer su se javili problemi u realizaciji takvog koncepta, pa se pojavio jedan drugi koncept koji se, otprilike, naziva - koncept stečajnih prava, što znači da se nove organizacije ne mogu osnivati kao kompozitne, da sadrže i jednu i drugu vrstu osiguranja, već samo jednu, a da se za postojeće organizacije, koje su već osnovane i koje već imaju oba vida osiguranja, dozvoli da one i dalje nastave da rade po tom konceptu. Naš trenutni Zakon o osiguranju sadrži, u stvari, onaj prvi pristup, po kome se insistira da se organizacije podele, što bi, praktično, značilo da bi naše dve organizacije, ove koje posluju sa društvenom svojinom, morale da postanu, svaka od njih da se podeli na po dva dela koji bi bili nezavisni. Taj posao je prilično složen i pitanje je koliko bi vremena trebalo da se to organizuje. S druge strane, imamo, kao što sam rekao, ova druga iskustva sa tzv. stečenim pravima. Pre nego što smo odlučili koju opciju da predložimo, mi smo razmatrali i situaciju u nekih šezdesetak zemalja, da vidimo kakva su rešenja tamo preduzeta. Rezultat tih razmatranja jeste da je, otprilike, u polovini, u 30 zemalja, uvedeno striktno razdvajanje i ne postoje kompozitne organizacije, a da je u 30 drugih zemalja prihvaćen ovaj drugi princip - stečenih prava. Naravno, kada smo počeli da posmatramo koje su to zemlje, došli smo do zaključka da je ovaj čisti princip, rigorozni, primenjen, uglavnom, u visokorazvijenim zemljama, dok je u zemljama u razvoju, uključujući i zemlje u regionu koje nas okružuju, zapravo, primenjen koncept stečenog prava i odustalo se od insistiranja na podeli osiguravajućih organizacija. Rečeno je - ako se nova osniva, onda mora da bude u oblasti jednoj ili drugoj, a ako je postojeća - može nastaviti s tim. U vezi s ovim smo imali dugo rasprave, kako sa Narodnom bankom, tako i sa osiguravajućim organizacijama i, otprilike, ovde je predloženo jedno rešenje koje predstavlja kompromis, a to je da ostanemo na stavu da je potrebno da dođe do razdvajanja na životno i neživotno osiguranje, ali da produžimo, odnosno da damo rok od dve godine u kome bi se to realizovalo. Time bismo dobili odušak, pre svega, za samu privatizaciju ove društvene svojine u sektorima osiguranja, a, isto tako, imali bismo još vremena da razmislimo, da nakon dve godine, ipak, imamo opciju da odaberemo ovaj princip stečenih prava. To je, dakle, rešenje koje je uključeno u zakon. Konačno, treće pitanje na koje sam hteo da skrenem pažnju jeste pitanje poslovanja filijala stranih osiguravajućih organizacija na našoj teritoriji i ovo pitanje je, zapravo, u funkciji obezbeđenja, da ne dođe do toga da se sredstva od premije osiguranja odlivaju u inostranstvo, jer su nama ta sredstva izuzetno potrebna, kako sa stanovišta makroekonomske stabilnosti, tako i sa stanovišta poboljšanja depozita odgovarajućih institucija, gde bi se ta sredstva držala, odnosno mogla da plasiraju. Pošto ćemo, zbog promena koje nastaju i pravca kojim se krećemo, jednog trenutka, ipak, morati da prihvatimo poslovanje filijala stranih osiguravajućih organizacija, mi smo to onda ograničili, da to bude u momentu kada uđemo u Svetsku trgovinsku organizaciju, a dodali smo još i pet godina nakon tog perioda, što je neka vrsta grejs perioda u kome je moguće da se izvrši prilagođavanje. Naravno, ovo je vezano za dobijanje dozvole od NBS. Dakle, evo, to su tri osnovna ankera i tri razloga zašto je značajno doneti ove izmene Zakona o osiguranju, a ostala, tehnička poboljšanja ste mogli da vidite i sami. Imajući sve navedeno u vidu, imajući u vidu potrebu da se što brže reaguje i sprovodi strategija, da nam se ne bi osiguravajuće organizacije izložile konkurenciji koju ne mogu da izdrže, pozivam vas da glasate u prilog prihvatanja Predloga izmena Zakona o osiguranju, ovako kako je dato. Hvala.
Hvala. Obaveštavam narodne poslanike da je ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SRS-a narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, a da je ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SPS-a Rajko Baralić. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite. Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, ovog puta izlazim s uverenjem da ću ne samo one koji nas slušaju preko malih ekrana, nego i vas ovde, u skupštinskoj sali, uspeti da uverim da glasamo protiv ovog zakona, za šta, u ime SRS-a, iznosim decidan stav. Molim vas da saslušate argumente i da se okrenete iza sebe, da pogledate sve blagodeti liberalizacije u finansijskom sektoru, odnosno bankarstvu, i date realnu ocenu predloženim izmenama. Nastavlja se uništavanje finansijskog sektora, jedan njegov vrlo sofisticirani deo. Posle banaka je tržište osiguravajućih organizacija. Ono što dalje sledi, kada se uništi domaći osiguravajući sektor i prepusti se inostranim vlasnicima, jer je ovo ovde zanimljivo tržište, na kojem će se tek razvijati životno osiguranje, sledi potpuno prepuštanje strancima, na odlučivanje, upravljanje i zarađivanje, tržišta kapitala. Prepustili smo bankarski sektor, a ovim zakonom o privatizaciji DDOR-a i "Dunava" stvaramo uslove da prepustimo i sektor osiguravajućih društava, znajući s kakvim se finansijskim sredstvima, koliko stabilnim, jer je reč o premijama koje se vrlo precizno mogu izračunati i predvideti, znači, s vrlo značajnim finansijskim sredstvima, osiguravajuća društva pojavljuju kao institucionalni investitori na tržištima kapitala. Odmah da vam kažem načelno, privatizacija koju ste zamislili kao otvaranje tržišta za strane ogranke, kako ih nazivate, za potpunu privatizaciju domaćeg sektora osiguravajućih društava, treba da podrazumeva da na ovom tržištu ostavimo potpuno otvoren prostor onima koji su vama, ne svim građanima, vama koji imate novca, već napravili pometnju na tržištima akcija i na našoj berzi pre dve nedelje, a zbog uslova na tržištu u Hrvatskoj izazvanih jednom dobrom odlukom hrvatske vlade, koja se zove - privatizacija hrvatskog ''Telekoma'', po principu javne ponude. Pre nego što vam budem obrazložila detalje, reći ću vam da je hrvatska vlada odlučila da hrvatski ''Telekom'', koji poseduje kompanija ''Dojče telekom'' sa 51 procentom vlasništva, privatizuje na način da građanima hrvatske države, što vi ni na koji način ovde ne predviđate u privatizaciji osiguravajućih društava, ponudi na upis akcije u vrednosti do 38 hiljada kuna za svakog državljanina hrvatske države. Reći će neko - a zašto svima po 38 hiljada? Zato što je u vremenu tranzicije potrebno dati jednake šanse i fer uslove svima koji žele da učestvuju na tržištu kapitala, odnosno da uče abecedu akcionarstva. Hrvatska vlada je predvidela i 7,5 procenata za institucionalne investitore, ali je za građane hrvatske države predvidela, od 32,5 procenata - 25. Zašto se ne ugledate na najbliži komšiluk, nego građanima pričate da treba da izlaze na berzu, da trguju akcijama, a, u stvari, ne želite da date priliku profesorima, mnogim lekarima koji više nisu u stanju da obavljaju svoj posao. Znači, ne govorim o najsiromašnijima, koji jedva preživljavaju. Govorim o sloju stanovništva koji bi se mogao pojaviti kao kupac akcija ovakvih kompanija i koji nikada neće moći da otvori sopstveni biznis, malo i srednje preduzeće, poput pekare, mlekare, ili da gaji životinje, što mogu oni koji žive na selu, taj sloj, koji jeste vaše značajno glasačko telo, a za mene, kao srpskog radikala, značajan jer je svaki građanin Srbije značajan i treba daima priliku da zarađen i ušteđen novac u svojoj državi investira sa prioritetnim pravom, pravom ulaganja. Vi ste izvukli pouke iz vremena kada su viškovi para ulagani u vikendice, gradnju kuća na moru itd. Ta imovina je neproduktivna, danas zvrji prazna, a zbog pogrešne politike i onoga do čega je dovelo razdvajanje dve države imamo sijaset problema. Imate veliki pritisak na ono što se zove "realstate", tržište nekretnina, danas kada se ta imovina prodaje i ponovo ulaže u neproduktivno ulaganje. Privatizacija DDORa i "Dunava" mora da pokaže ovu državu odgovornom, jer pruža svojim građanima priliku da viškove koje imaju ulože ne u stanove za izdavanje, ne u mrtve kapitale, nego u akcije, u preduzeća koja se, između ostalog, danas prodaju za desetine miliona evra, a vi odlično znate, kao i ja, kao neko ko se bavi ovom problematikom, razmatrajući svetska iskustva, da će u vrlo skoro vreme uplate premija u osiguravajućim društvima vredeti 480 miliona evra godišnje. Toliko vredi tržište osiguranja, 480 miliona evra, potencijalna veličina tržišta osiguranja u Srbiji. Dobićete izvor odakle je podatak. Pošto je ovo zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, s podnaslovom - privatizacija DDOR-a i "Dunava", a na način kakav smo već videli u bankama i onako kako želite, da vam tržištem kapitala i berzama upravljaju strani vlasnici, upozoravam vas da je poslednja prilika da date šansu građanima Srbije da, po principu javne ponude, učestvuju u pripremanju osiguravajućih društava za konkurenciju na tržištu koje se zove kako god hoćete, u komšiluku Evropske unije, van nje, na tržištu Evrope, itd. Međutim, ono što je generalna primedba, ono što vas rukovodi i strašno nervira kada vas na to podsetim, jeste provizija zbog koje se to radi. Član 21. Zakona, koji ovde menjate, pored onoga što ću obrazlagati detaljno, odvajanja životnog od neživotnog osiguranja, određenih tehnika, procenata privatizacije, jeste jedan ustav od koga nikada ne odstupate, ustav na koji vam primedbe ne daje Venecijanska komisija, ustav u ekonomiji koji vam se zove - Sporazum o donaciji Starateljskog fonda, ponoviću stotinu puta za ovom govornicom, objavljen u ''Međunarodnim ugovorima'' broj 8, gde se kaže - nagrada za uspeh u privatizaciji, odnosno provizija će se isplaćivati iz kupoprodajne cene postignute u privatizaciji i o tome niko neće imati podatke, jer se ta naknada isplaćuje pre uplate Agenciji za privatizaciju, kako to radite u realnom sektoru. Molim da mi zaustavite vreme. Član 226 - poslaničko pitanje. Neko misli da sam ja ovde fatamorgana. Za RTS i Tijanića, to pouzdano znam. Dragi ministre, ja ovde postojim i pitam - koja preduzeća, koje konsultantske kuće, koje firme su od 2001. godine, od kada je ovaj međunarodni ugovor stupio na snagu, naplatile proviziju kao naknadu za uspeh u procesu ostvarene privatizacije, a po odbitku svih troškova za procenu, oglašavanje, finansijske savetnike, privatizacione savetnike itd.? Koje firme i po kom kriterijumu su dobile posao? Jedina izmena u odnosu na Bubalov pravilnik, gde je legalizovao visinu te provizije od pet procenata, jeste da je ovim predlogom izmena i dopuna vama dato pravo da odredite tu visinu. Ima jedan mali detalj, kod vas ne piše -pre uplate, nego - po uplati sredstava Agenciji za privatizaciju, vi ćete odrediti kolika će to biti provizija. Dragi građani, postoji jedan ustav, ustav koji se zove ''provizija kao način vladanja'', od koga neće odstupiti nijedan organ koji je zadužen da u ovoj državi kao vlast realizuje svoje dužnosti. To je ustav koji je propisan 2001. godine, kada je dobijen nalog kako će se raditi privatizacija u realnom i finansijskom sektoru. Gospodin ministar nam je objasnio kako se to u šezdesetak zemalja razdvaja životno od neživotnog osiguranja i rekao jednu rečenicu koju, moram da vam priznam, ne mogu da prevedem u stvarnost. Rekao je da dve najveće naše osiguravajuće kuće gube uticaj na tržištu. Te dve osiguravajuće kuće drže 65 posto tržišta osiguranja. Otkud onda interes za njih ako gube uticaj na tržištu? Čime nam objašnjavate to što je savremeno svetsko osiguranje, koje se, inače, da vam kažem drage kolege, zove, kao delatnost, 2P, izuzetno profitabilan i visokoprofesionalan posao? To je opšta definicija osiguranja. Visokoprofitabilan i visokoprofesionalan posao. Zar Srbija, zaista, ne raspolaže dovoljno organizovanim osiguravajućim društvima, i to po merilima koje nalaže tranzicija, znači, po nekim našim internim kriterijumima, ili po kriterijumima koje nalaže svetska globalizacija? Možete da pričate šta god hoćete, ali, zanemarujući jedan izuzetno neregulisan period, koji je na neki način saniran pre nekoliko godina, važimo za zemlju koja je, u svojoj dugoj tradiciji, još u 19. veku imala zakonski regulisano tržište osiguranja. Ono što nas danas razlikuje od EU, kao jednog pravno nadnacionalnog sistema, ali u kojem mi još uvek nismo, jeste uređivanje tih odnosa putem direktiva. Ova oblast je u Evropskoj uniji uređena sa tri direktive, koje su se, u periodu od 1973. do 1992. godine, svele na nešto što se zove ''Evropski pasoš'' ili ''Jedinstvena dozvola za osiguravajuća društva''. To znači da bilo koja zemlja iz EU osniva svoje osiguravajuće društvo, koje može, u ostalim zemljama Unije, bez otvaranja filijale i fizičkog prisustva, da radi poslove osiguranja. Nema nikakvih ograničenja u izboru tih osiguravajućih kuća, u načinu iznošenja stvorenog profita, ali i nečeg od čega smo mi daleko. Ono što se po definiciji zove slobodan protok ljudi, robe i kapitala, nama je osporeno, naročito slobodan protok ljudi. To znaju svi građani iz redova za vize ispred ambasada, kojim god poslom da putuju. Koliko je sprečen protok kapitala, takođe ste svedoci; daje se samo tamo, a videćemo to kod međunarodnih sporazuma o kojima ćemo pričati narednih dana, kada se dobro izračuna stopa povraćaja na uloženo i u kojoj meri je Srbija, kao država koja još uvek nije ni u statusu zemlje kandidata, spremna da ukida ono što je u najbližem komšiluku definisano, ne kao zaštita domaćih osiguravajućih društava kao strateške delatnosti, nego u kojoj meri mi treba, čak, i da ukidamo ono što je do sada bilo u zakonu, a piše - uzajamnost u međusobnim odnosimaosnivanja. Znači, dragi građani, Vlada Srbije i ministar finansija nam predlažu da zbog ulaska u Svetsku trgovinsku organizaciju, da zbog budućeg pristupa u EU, već danas izložimo ne konkurenciji, nego prodaji naša osiguravajuća društva, brišući tačku uzajamnosti, koja za svakog čoveka lično, ako je nema, znači, u stvari, nedostatak samopoštovanja. Svakom čoveku može da se desi da nema samopoštovanje i da dozvoli da mu drugi rade ono što on njima neće, ali ne mi, kao država, i vi koji vršite vlast u ime svih građana, koji znaju šta je samopoštovanje, šta je partnerstvo, šta je uzajamnost, šta je budućnost naše dece i šta je, gospodine ministre, razvoj životnog osiguranja, kao izuzetno atraktivna delatnost u ovom trenutku za Srbiju i one koji žele da uđu na ovo tržište. Dragi građani, to vam u brojkama ovako izgleda - 89% od 100% poslova na tržištu osiguranja je neživotno osiguranje; to je ono što znamo, osiguranje imovine, vozila itd. u Srbiji. U razvijenim zemljama je 44% od ukupnog tržišta osiguranja, u stvari, životno osiguranje; u zemljama koje su postigle napredak, taj procenat iznosi, da se ne upoređujemo sa najrazvijenijima, 30%. Kod nas je taj procenat ispod pet. Znači, rast osiguranja u neživotnim delatnostima će rasti, ali stabilno. Ali, ovde je izuzetno značajno ono što je rast životnog osiguranja, u situaciji kada treba da imamo reformu penzionih fondova i reformu ostatka finansijskog sistema koji se zove tržište kapitala, toliko značajno da ga je sagledala slovenačka vlada, koja je svojoj kompaniji ''Triglav'', koja je, inače, u vlasništvu slovenačke države, ponavljam, u vlasništvu slovenačke države, a ne privatnih akcionara, savetovala da Evropska unija, kao tržište evropskog jedinstvenog pasoša i jedinstvene dozvole, nije prostor gde treba da se širi ''Triglav'', nego je to Srbija, a preko Crne Gore, gde je već, u kompaniji ''Lovćen'', postignuto značajno vlasničko učešće, u toj kompaniji koja, takođe, ima monopol, uslovno kažem, monopol, ali zauzima najveći deo tržišta iako nije jedina. Gospodine ministre, verujem da ste pratili, kao zainteresovani ministar, situaciju, jer je nadležnost nad osiguravajućim društvima preneta sa ministra za privredu i Agencije za privatizaciju na ministra finansija i Agenciju za osiguranje depozita. Nije to slučajno. Nema sličnosti ni u strukturi, ni u značaju, ni u osnovu za privatizaciju realnog i finansijskog sektora, zato se nemojte na to pozivati. Znači, ne može privatizacija u realnom sektoru da bude ista kao i u finansijskom. Specifičnost koju, kao država, imamo, jeste da je regulatorno telo koje je nadležno da prati rad osiguravajućih društava, da ih nadzire, licencira, odobrava, za razliku od gotovo svih drugih zemalja, kažem gotovo, jer nisam našla u kojoj je to još zemlji - Narodna banka. Svuda postoji određeno regulatorno telo koje se bavi kontrolom, nadzorom i licenciranjem, samo je u našoj zemlji to Narodna banka Srbije i, gle čuda, to dugo traje, pod čvrstom rukom jedne političke partije, koja se zove G 17, koja, u dužem vremenskom periodu, sve ono što se licencira, odobrava, pogotovo ako je moguće da postoji diskreciono pravo za to, a ovde je, u članu 44. osnovnog zakona, to diskreciono pravo navedeno kao ocena opravdanosti za osnivanje osiguravajućeg društva, u stvari, još jedan od uslova za zloupotrebu države koja je dužna da ovu važnu oblast uređuje, kontroliše i sačuva kao stratešku. Hoću da vam kažem da iskustva zemalja iz okruženja, npr. jedne Hrvatske, govore sledeće. Iako je kod njih udeo neživotnog osiguranja visok, njihovo tržište ima osiguranje ''Kroatiju'', koja kontroliše 35% tržišta. Znate li koliko je stranih osiguravajućih kompanija prisutno u najbližem okruženju Hrvatske, koja ima prilično liberalan zakon o osiguranju? ''Alijans'', sa 8,5%, toliko ima stranih osiguravajućih društava. U Sloveniji, zemlji koja ima najveći dohodak u regionu, kod koje životno osiguranje čini tih značajnih 30%, ima vrlo značajan godišnji rast, ali kao i u drugim oblastima,'' u Sloveniji se nije dozvolio značajan priliv stranog kapitala''. Najveća osiguravajuća kuća ''Triglav'' je i dalje državna i kontroliše 40% osiguranja. Strane kompanije prisutne u Sloveniji su ''Grejv'' i ''Viner'' i imaju ispod 2% učešća. Nekog tamo brine vreme, imam ja vremena, ali vi trošite vreme našoj budućnosti time što donosite pogrešne odluke. Ono što nije dobro za državu Srbiju u ovom trenutku jeste što jednu ovako značajnu temu kao što je privatizacija osiguravajućih društava pokušava, u nedostatku vremena, da predstavi pričom koja danas nije aktuelna. Mi ćemo za pet godina neke uslove prema Svetskoj trgovinskoj organizaciji liberalizovati. Nećemo tako brzo ostaviti ljude, ni da idu u penzije, ni da dobrovoljno napuštaju osiguravajuće kuće, ali je naše iskustvo iz bankarskog sektora suviše gorko da bi narod mogao da proguta još jednu gorku pilulu. Onog trenutka kada je otpušteno 8,500 radnika, kad im je obećavano da će naći posao u bankama poput Nacionalne štedionice, ljudi su verovali da je to zaista moguće. Na kasnijim konkursima, ti ljudi, sa znanjem jezika, s iskustvom, sa znanjem svih kompjuterskih tehnika, dobijali su odgovor da imaju preko 27 godina i da su prestareli za nove svetske kompanije. Kada danas pružite priliku guverneru Jelašiću da se brani, kaže da nije uništio bankarski sistem svojom voljom, nego mu je država to naredila. Kad kaže - pitajte građane, on zaboravlja da postoje ljudi u svakoj porodici, bližoj ili daljoj, neko ko je izgubio posao zbog te privatizacije. Koga on pita da li mu danas odgovaraju krediti tri puta skuplji od zemalja u okruženju? Hoćete li da takvu sudbinu doživimo i sa osiguravajućim društvima? Uvešćete konkurenciju, doneti nam sijaset novih usluga, koje, sigurno, neće biti jeftinije, koji će zapošljavati neke nove mlade, do 27 godina. Treba i mladi da rade, ali ne mogu se ljudi u punoj snazi i s izuzetno vrednim iskustvom ostavljati na ulici samo zato da bi neko mogao da naplati proviziju. Ja ću za kraj da citiram onoga koga često pominjem, gospodina Đelića: "Pa, zar ste toliko nesposobni i korumpirani da prodajete osiguravajuća društva u trenutku kada ona tek treba da se razvijaju razvojem životnog osiguranja".
Zahvaljujem narodnom poslaniku Jorgovanki Tabaković. Ona je, inače, koristila vreme i nakon 20 minuta, a to vreme pripada Poslaničkoj grupi SRS-a. Saglasno članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, da li ima još neka od poslaničkih grupa da prijavi listu? (Nema) Konstatujem da se prijavila samo SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno volim kada ministar izađe za ovu govornicu i pokuša da nas, narodne poslanike, ubedi u nešto što je suprotno papiru koji je nama predložio i za koji Narodna skupština treba da da saglasnost. Kada se pogleda zakon i uporedi sa ministrovom izjavom, ispada da se zakon donosi da bi se tržište dva velika osiguravajuća društva, sa većinskim društvenim kapitalom, koja sada kontrolišu, kako ministar reče, 60% tržišta, zaštitilo, da bi po što većoj ceni bili privatizovani, da bi država mogla što više novca da zaradi, tako što prodaje svoje tržište osiguranju. Lepo je to ministar ispričao i ostao živ. Već u 1. članu Predloga izmena i dopuna Zakona o osiguranju vidi se da ministar ne govori istinu. Koristiću blage reči, ne govori istinu. Evo kako glasi izmena i dopuna Zakona. U članu 3. osnovnog zakona, dosadašnji tekst je bio ovakav: ''Delatnost osiguranja obavlja društvo za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti''. Da bi dobilo dozvolu, mora da položi određene garancije, depozit Narodnoj banci, da otpočne delatnost, da osigura uloge koje građani daju osiguranju. Kako glasi sada novi član? Pored ovoga što sam pročitao, i ''kao i ogranak stranog društva za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti''. Dakle, kao ogranak. Više ne postoji pravno lice na teritoriji Republike koje mora da se registruje za tu delatnost i kao takvo da funkcioniše, već ćemo imati ogranke stranih osiguranja ovde, a verovatno neće biti u obavezi da daju depozite, jer se odluka o depozitu daje na osnovu podzakonskih akata. Skupština Srbije o tome nema pojma, narodni poslanici, ali neka ministar onda odgovori na pitanje kako će to da smanji, odnosno da zaštiti domaća osiguravajuća društva od gubitka tržišta? Nikako. Strana osiguravajuća društva, sa manjim finansijskim sredstvima, moće će da rade ovde na još lakši način i da nastupaju sa jedne monopolske pozicije. Već u članu 2. se vidi da, opet, ministar ne govori istinu i da ne želi da zaštiti domaća osiguravajuća društva koja idu u privatizaciju. Ovde je reč isključivo o tržištu i nalozima stranih osiguravajućih društava po kojima ova vlada postupa. Znači reč je o reosiguranju. Ako jedno osiguravajuće društvo ima određen kapital, osigurava ulog i garantuje da će da isplati ulog po osnovama osiguranja, pa zaključi više ugovora, a nedostaju sredstva, to osiguravajuće društvo je dužno da taj višak reosigura kod nekog drugog osiguravajućeg društva koje ima slobodna sredstva. Uslov je bio i sledeći, da to bude, prvo, domaće osiguravajuće društvo za reosiguranje, pa, ukoliko nema domaćeg, onda može kod stranog. Koja dva domaća reosiguravajuća društva imaju takva sredstva? Samo DDOR i "Dunav". Sada, znači, imamo ogranke stranih osiguravajućih društava, koja neće biti u obavezi da izvrše depozite, a reosiguranje neće raditi kod naših osiguravajućih društava, već mogu odmah kod svojih matičnih osiguravajućih društava, bez ikakvog angažovanja kapitala. Tako to izgleda kada DS i DOS brane domaće tržište, domaće privredne i finansijske subjekte. U članu 44. osnovnog zakona se vidi kako to izgleda kada je u pitanju zahtev za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja. Da bi se sprečio mogući ulazak novih osiguravajućih društava sa domaćim osnivačima, akcionarima itd, dodaje se novi stav u zakonu. U članu 44. dodaje se novi stav, koji glasi: ''Osnivač kome je zahtev za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja odbačen ili odbijen, ne može ponovo podneti isti zahtev u roku od godinu dana od dana odbacivanja ili odbijanja tog zahteva''. Pazite, ogranak stranog osiguravajućeg društva nema tu obavezu. Ovde je reč samo o preduzećima koja treba da se registruju za obavljanje delatnosti osiguranja. Vidite šta kažu u tom istom članu, u tački 7. stav 1 - Narodna banka Srbije će odbiti zahtev za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja, ako ne postoji opravdanost osnivanja akcionarskog društva za osiguranje. Po kom to kriterijumu, gospodine ministre? Po kom kriterijumu će Narodna banka da ocenjuje da li postoji opravdanost ili ne? Da li po kriterijumu stranih osiguravajućih društava, po čijem kriterijumu? Hajde da kažete da to radite da zaštitite domaća osiguravajuća društva sa većinskim društvenim kapitalom, ali kada ih prodate, ova odredba u zakonu će da ostane i koga onda štitite? Nove vlasnike. Prvo ćete da uništite tržište za domaća osiguravajuća društva sa društvenim kapitalom, prodaćete ih jeftinije nego što sada vrede, ali će zaštitne odredbe u ovom zakonu da ostanu. Eliminisaćete konkurenciju i ostaće isključivo strana osiguravajuća društva. Koliko ste nedosledni u pisanju zakona, koliko gledate da ispunite zahteve onih koji vam naređuju pisanje ovakvih zakona, vidi se već u članu 103. Uzmite, gospodine ministre, pa pogledajte član 103. osnovnog zakona, a onda izmenu i dopunu koju ste tražili. ''Zahtev za izdavanje dozvole za pružanje drugih usluga u osiguranju podnose osnivači agencije ili, u njihovo ime, lice koje oni ovlaste. Uz zahtev iz stava 1. ovog člana podnosi se osnivački akt, predlog statuta itd.'' Tražili ste da se predlog statuta briše u članu 103. U članu 93, koji reguliše istu materiju i istu oblast, predlog statuta i osnivačkog akta ostaje u osnovnom zakonu. Ko bude izdavao dozvole, moći će da vrši manipulacije, imate statut, ili ga nemate. Kada se predaje zahtev, statut vam ne treba, vraćamo vam, a kada vam odbijemo zahtev, kažemo - niste dostavili statut, godinu dana ne možete da zahtevate da se ponovo registrujete za obavljanje poslova osiguranja. Dalje, ono što iznenađuje, to je samovolja koja želi da se da jednoj interesnoj grupi, jednoj državnoj ustanovi koju su uhvatili na silu, oduzeli je i uzurpirali, a radi se o Narodnoj banci Srbije. U članu 103, novom članu 180a, koji je predložen u izmeni i dopuni ovog zakona kaže se: ''Narodna banka Srbije i zaposleni u Narodnoj banci Srbije, kao i lice koje po nalogu Narodne banke Srbije vrši dužnost utvrđenu ovim zakonom, ne odgovaraju za štetu koja nastane vršenjem te dužnosti, osim ako se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom''. Da li vi to dajete guverneru i njegovim službenicima imunitet za zloupotrebe, gospodine ministre? Pazite dalje: ''Lica iz stava 1. ovog člana ne mogu odgovarati za štete iz tog stava ni nakon prestanka radnog odnosa u Narodnoj banci Srbije, odnosno prestanka vršenja dužnosti. Narodna banka Srbije nadoknadiće troškove zastupanja zaposlenih u Narodnoj banci Srbije u sudskim i upravnim postupcima pokrenutim u vezi s dužnostima koje ti zaposleni obavljaju ili su obavljali na osnovu ovog zakona. Narodna banka Srbije nadoknadiće troškove iz stava 3. ovog člana i licima kojima je prestao radni odnos u Narodnoj banci Srbije.'' Tako izgleda novi član 180a. Predloga izmena i dopuna Zakona. Ako se malo vratimo u prošlost, gospodine ministre, nekoliko domaćih osiguravajućih društava je u periodu 2004-2005. godine ugašeno. Kao član Odbora, s ostalim kolegama iz SRS-a tražio sam da tadašnji ministar finansija dostavi izveštaje članovima Odbora za finansije o tome zašto se gase pojedina osiguravajuća društva. Više smo se od tri meseca ubeđivali s ministrom i sa guvernerom Narodne banke da dobijemo te izveštaje, a u tim izveštajima, osim u jednom ili dva osiguravajuća društva, ništa nije pronađeno što bi moglo da bude razlog za zatvaranje 12 osiguravajućih društava. Sednica Odbora na kojoj se o tome raspravljalo proglašena je strogo poverljivom i narodni poslanici koji nisu članovi Odbora su izbačeni sa sednice. Čega se to Dinkić i Jelašić plaše? Verovatno zloupotrebe. Oni se plaše i znaju - zloupotrebe koje prave zastarevaju u relativnom periodu, za 15, apsolutno za 30 godina, a praksa u zakonodavstvu je da se uvek primenjuju odredbe koje su povoljnije za lice koje je učinilo krivično delo. Ovim članom dajete imunitet i amnestiju kriminalcima. Gospodine ministre, usvojite amandman Srpske radikalne stranke koji se odnosi na ove odredbe. Jedino tako možete da me ubedite da niste kriminalac, zajedno sa njima.
Zahvaljujem kolegi Veroljubu Arsiću. Reč ima Nebojša Stefanović, a neka se pripremi narodni poslanik Saša Valjarević. Izvinite, Nebojša Stefanović nije tu. Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je izmena i dopuna Zakona o osiguranju, s predlogom da se pripreme osiguravajuća društva za novu privatizaciju. Ovo sve podseća na privatizaciju bankarskog sistema, gde smo svedoci da, posle privatizacije bankarskog sistema u Srbiji, više nemamo domaće bankarstvo, već samo strane banke koje diktiraju kamatu na tržištu, koja je abnormalno velika, pa smo postali dužničko društvo. Ja ću se osvrnuti na članove 20. i 21 Predloga zakona, kada govorimo o privatizaciji. U članu 20. predloženih izmena i dopuna Zakona o osiguranju dat je predlog da to bude 70% društvenog kapitala koji se privatizuje. Govoreći u uvodnom izlaganju, ovlašćeni predstavnik Jorgovanka Tabaković je iznela uporedne brojke i procente sa kojima u zemljama u okruženju učestvuju domaća osiguranja, kao i sa kojim procentom učestvuju strana osiguranja. Tu se vidi da, ipak, zemlje u okruženju nisu radile kao prošla vlada, kada je privatizovala banke, niti kao ova sada, koja priprema privatizaciju osiguravajućih društava, faktički, stvara prohodnost da se za veoma malo novca kupe osiguravajući sistemi i osiguravajuća društva u Srbiji. Procenjuje se da je potencijalna veličina tržišta osiguranja u Srbiji oko 480 miliona evra. Mi u Srbiji imamo još dve velike domaće kompanije, a to su "Dunav osiguranje'' ADO i "DDOR" Novi Sad, koje pokrivaju i kontrolišu oko 65%osiguranja. Sve najveće sisteme i u životnom i u neživotnom osiguranju pokrivaju ove dve državne, ili društvene kuće, koje posluju odlično, jer su imale dobru poslovnu politiku, pa su preživele sve moguće transakcije u društvu, od sankcija, bombardovanja i svih ovih promena koje su nastale od 2000. do 2007. godine. Međutim, šta se dešava? Moćne strane kompanije osiguravajućeg društva koje su na tržištu u Srbiji, a postoji ih već 17,pokušavaju da preuzmu kompletno tržište, odnosno ove dve moćne kompanije i ova dva moćna državna osiguranja. Zatoje SRS uložila amandman da se smanji taj procenat, da to ne bude 70% privatizacije društvenog kapitala, već da bude 49%, a da sa 51% ostane država većinski vlasnik. Mi razmišljamo o tome da treba zaštititi ove dve domaće osiguravajuće kompanije, bitne za Srbiju i, uopšte, za sve radnike u njima, jer, kao što je već rečeno, kada novi vlasnik dođe, prvo što uradi, to je da izvrši reorganizaciju, da li banaka, da li osiguravajućih društava, i da sve ljude koji mu ne odgovaraju u tom sistemu, jednostavno, otpusti. Svedoci smo da je, posle privatizacije koja je do sada urađena, preko milion ljudi ostalo bez posla. Danas možete da ih sretnete i vidite kako rade, da kažemo, umesto najsloženijeg posla za koji su se školovali i za koji je država izdvajala godinama, i njihovi roditelji, u kom su postali sigurno vodeći eksperti, na buvljim pijacama, prodaju švercovanu robu, ili rade najniže poslove u nekim preduzećima koja su htela da ih prime. Za to vreme, u svim tim kompanijama možete da vidite vaše partijske drugove kako se zapošljavaju, u bankama, koji nemaju ni dan radnog iskustva, ali bitno je da je neko iz te političke stranke završio posao da uđe neka banka u neki od gradova. Tako će, verovatno, biti i sa osiguranjem i, normalno, za njih se stvara prostor, bez obzira na stručnu spremu, radno iskustvo i sve ono što je propisano i što oni traže u konkursima koje javno raspisuju u dnevnim listovima ili časopisima, u kojima traže radnike za nova radna mesta. Da bi se zaštitila domaća osiguravajuća društva, mi smo predložili da država ostane većinski vlasnik umesto da privatizuje 70%. Ukazali smo i na neophodnost da se član 21. kompletno izbriše, s obzirom na to da ste ovde predložili da se legalizuje, odnosno da se u procesu ili postupku privatizacije osiguravajućih društava isplati naknada ostvarena zaključenim ugovorima o prodaji kapitala, odnosno imovine, tj. provizija. Vinovnici smo toga kako smo privatizovali ''Sartid'', za koji novac je on privatizovan, gde je za veoma mali iznos otišao tako jedan veliki sistem, pa se sada pominju ogromne proviziji da su dobili određeni ministri i određeni članovi Vlade koji su učestvovali u toj privatizaciji i svakog dana se pojavljuju neki novinski članci. Znači, sada hoćete samo da legalizujete te tokove, u smislu da to bude sve u okvirima zakona, što smatramo da je nedopustivo, jer će se sigurno desiti ovo o čemu sam govorio - domaća osiguravajuća društva biće prodata i izgubiće kontrolu nad 60% tržišta u Srbiji, jer sveosiguravajuće kuće koje su sada zainteresovane za privatizaciju, počev od ovih moćnih i velikih, kao što je ''Unika'', ''Viner broker'' i ''Gral'', svakog dana u nekom od gradova otvaraju svoja predstavništva, gde možete da sretnete njihove agente kako idu od kuće do kuće, ili od firme do firme i nude osiguranja. Dobro je to što su naši građani skeptični prema tim osiguravajućim društvima koja se otvaraju u Srbiji i imaju i dalje poverenja u ova domaća, mada je kod nas, što se tiče životnog osiguranja, tek sada to u ekspanziji. Naime, zbog ekonomske situacije u našem društvu, građani nemaju sredstava da od svojih ličnih dohodaka, doduše, samo oni koji rade, jer imamo mnogo nezaposlenih, izdvoje za dopunsko osiguranje života ili za dobrovoljno penzijsko osiguranje, mada se ta slika malo popravlja. Zato i idu i izmene i dopune osnovnog zakona, da bi se pripremio teren da strane osiguravajuće kuće preuzmu domaće tržište i da se, jednostavno, utope, a da nestanu dva moćna osiguravajuća društva, kao što je ''DDOR'' i ''Dunav osiguranje'' u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a neka se pripremi narodni poslanik Radoslav Jevremović.
Dame i gospodo narodni poslanici, počeću određenim podacima koji su vezani za istoriju osiguranja. Naime, prve začetke osiguranja srećemo još u starom Rimu, u Grčkoj, a prvi pisani ugovor o osiguranju nalazimo u Arhivu u Đenovi, iz 1347. godine. Zanimljivo je napomenuti da prve elemente osiguranja nalazimo u srpskom pravnom sistemu, u Zakoniku cara Dušana iz 1349. godine, svega dve godine posle prvog pronalaska, odnosno prvih tragova o zapisanim pravnim elementima, odnosno ugovoru o osiguranju. Prave i bitne elemente osiguranja u pravnom, ekonomskom i finansijskom smislu nalazimo u 19. veku. Razvoj osiguranja počinje u 19. veku, kada se počinje i srpsko osiguranje razvijati. Osvrćem se na istoriju samo da ukažem da Srbija nije zaostajala u pogledu osiguranja za ostalim evropskim zemljama, a to je situacija i u 20. veku. Tragedija je nastupila onog trenutka kada su velike sile donele odluku da rasture bivšu SFRJ, uvedu sankcije, bombarduju Jugoslaviju. Tog trenutka, sistem osiguranja u Srbiji, odnosno u bivšoj Jugoslaviji, počinje zaostajati, ali ne u smislu stručnosti i iskustva u oblasti osiguranja, nego u finansijskim elementima koji idu uz osiguranje. Znači, Srbija ima razvijen sistem osiguranja. Ona ga je znala sačuvati, razvijati, ali u finansijskom smislu nismo mogli pratiti evropske tokove, zbog poznatih sankcija i svega onoga što nam se dešavalo devedesetih godina prošlog veka, a i početkom ovog veka. Ovo govorim s aspekta stvaranja preduslova da Srbija krene u aktivan razvoj osiguranja. Ona to sigurno, u kadrovskom i u tehničkom smislu, može. Ima snage, ima struku. Finansijski ne može pratiti, a to ću pokazati kroz sledeće elemente. Ukupna premija osiguranja po glavi stanovnika u Srbiji je nešto preko 30 evra. U srednje razvijenim zemljama je nešto oko 125 evra, a u visokorazvijenim zemljama - oko 300 evra. Mi zaostajemo deset puta u pogledu obezbeđenja adekvatnih sredstava za sistem osiguranja. Imamo podatke iz 2004. godine u Srbiji - ukupna premija osiguranja je bila 38 evra. Sledeće godine, 2005, to je 54 evra, a 2006. godine - oko 62 evra. Ove godine očekujemo oko 70 evra i sa ovim povećanjem, povećanje je znatno u odnosu na 2004. godinu, gotovo 100% je povećanje ukupne mase osiguranja, uključujemo se u svetske tokove. Uključujemo se u finansijskom smislu, ali se ne uključujemo u smislu reorganizacije celokupnog sistema. Onoga trenutka kada su svet, velike sile, a posebno moćne kompanije iz oblasti osiguranja, shvatili da smo spremni za transformaciju i privatizaciju, dali su nalog aktuelnim vlastima od 2000. godine, pa do danas, naložile ubrzanu privatizaciju, zatvaranje malih, ulazak velikih sistema i stvaranje podloge za rasturanje celokupnog sistema osiguranja, a pokazaću na koji način. Umesto da nadležna ministarstva i Vlada u celini napravi analizu problema u oblasti osiguranja, preduzme mere za sanaciju celokupnog sistema osiguranja, ona kreće u ono što je dato od strane Zapada, a to je ubrzana privatizacija. Mi smo od 2003. godine, kada se, kao, prešlo u sistem, odnosno u reformsko zaokruživanjesistema osiguranja, zatvorili preko 100 agencija i preduzeća koja se bave osiguranjem i danas na tržištu imamo jako mali broj kuća koje se bave osiguranjem. To je možda i dobro u nekoj situaciji, posebno u uslovima slabo razvijene privrede, kada to obavlja malo kuća, malo agencija koje nisu nestale sa našeg tržišta. Ono što je bitno napomenuti, to je da mi sada imamo dve kuće koje nisu privatizovane, koje pokrivaju dve trećine ukupnog sistema osiguranja, oko 67%; 32% -''DDOR'', i najjača naša kuća, a to je ''Dunav osiguranje'' - 33%. Bitno je da će aktuelna vlast prodati osiguravajuće kuće budzašto. Zašto je to tako, videćemo iz sledećih podataka. Ukupna vrednost tržišta osiguranja vredi, kao što je koleginica Tabaković rekla, oko 480 miliona evra. ''DDOR'' i "Dunav osiguranje" vrede između 150 i 160 miliona evra. Na neuspelom tenderu prodaje ''DDOR''-a govorilo se o svoti od 200 miliona evra. Znači, otprilike, za jednu godinu vrednosti premije osiguranja, onaj ko kupi ''DDOR'', a zna se ko će to kupiti, obezbediće i vratiće ono što će uložiti, odnosno što će dati državi na konto prodaje kapitala. To je kriminal. To je otvoreni kriminal. Ko sprovodi taj kriminal? Aktuelna vlast. Ako znamo ko drži ove kuće, onda će nam biti još jasnije. "Dunav osiguranje" drži DSS, a ''DDOR'' drži G17 i, sa jakim snagama, DS. U sistemu osiguranja ove dve kuće izvršena je totalna politizacija, politički kadrovi su ušli unutra i rastočili sve ono što je bilo od struke u tim preduzećima, zauzeli čelne pozicije i očekuju privatizaciju, da bi se namestili u nekim novim okolnostima. Nije bitno koliko će tu država dobiti, ali ni aktuelnu vlast to više ne interesuje, bitno je uzeti proviziju, prodati ono što treba da se proda, a to je ozbiljan zalogaj. Ako prodajemo dve trećine, tu je ukupna vrednost oko 350 miliona evra i na to dodamo 5%, onda znamo koliko će oni koji budu učestvovali u privatizaciji staviti u svoje džepove. Rekao sam da se zna ko će uzeti ova dva društva iz oblasti osiguranja, ali to oni ne kriju, na nivou EU su se dogovorili; ''DDOR'' će uzeti ''Triglav'', a "Dunav osiguranje" uzeće najznačajnija austrijska osiguravajuća kuća. Kada su predstavnici ''Triglava'' dolazili na razgovore u Novi Sad, oni su to saopštili rukovodstvu - nemojte ništa brinuti, mi ćemo da zbrinemo radnike itd. Ono što smo mogli videti u oblasti bankarstva, to je da, posle prodaje stranim bankama, dolazi period kada uložimo određeni deo kapitala, a posle toga otpuštamo radnike i krenemo u određene poslove koji su profitabilni. Koji su to profitabilni poslovi? Profitabilni su oni koji nam donose najveću kamatu, a najveće kamate su brzi krediti, ''uđeš, izađeš i gotov si''. Upravo će tako biti ovde. Ono što nas čeka, to je da, posle privatizacije, danas po glavi stanovnika izdvajamo za ovu godinu negde oko 70, vrlo brzo će to prerasti na prosek srednje razvijenih država, od 120 do 150, a posle toga - 300 evra. Braćo Srbi, izdvojte 300 evra po glavi stanovnika i onda ćete biti osigurani. Ono što će biti sledeći koncept - neće biti osiguranja imovine. Zašto bi Zapad osigurao srpsku imovinu? Srpska imovina, privreda, industrija treba da propadne i tu nećemo osiguravati, osiguravaćemo lica. Životno osiguranje je koncept koji je trend u svetu i on će biti prisutan i ovde. Kakva će biti sudbina naših preduzeća, naše imovine? Nema tu osiguranja. Šta ih briga. Vi koji donosite odluke, morate dobro razmisliti, posle prvog poluvremena dolazi drugo poluvreme, kada će se ispitivati sve ovo. Mene čudi mirnoća radnika u osiguravajućim kućama. Otprilike, dobićemo neku naknadu, pa, dobro, biće nam bolje nego onima koji su bili bez naknade. Mi smo se kao društvo pomirili. To je milje srpskog naroda. Neću proći onako kao što je onaj prošao, onaj nije dobio ništa, ja ću bar dobiti nešto. To je tragično. Taj milje moramo menjati. SRS menja taj milje kroz ozbiljnu priču o svemu ovome. Želim da se uozbiljimo, a vas to ne interesuje. Doći će drugo poluvreme, kada će vas interesovati, a onda će biti mnogo problema za ove koji su sve rasturili, koji su učinili kriminal i pljačku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radoslav Jevremović, a neka se pripremi narodni poslanik Slaviša Topalović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju ili, bolje reći, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji ''DDOR''-a i ''Dunav osiguranja'', jer su ove izmene i dopune Zakona, u stvari, priprema za privatizaciju ova dva osiguravajuća društva. Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o osiguranju je donet krajem maja 2004. godine, a ove izmene dolaze na dnevni red posle više od tri godine, kako vi kažete, iz potrebe podizanja kvaliteta obavljanja delatnosti osiguranja. I sve bi to bilo u redu da se iza ovoga ne krije nešto drugo, odnosno prvo - provizija. Da, ipak, krenemo redom. U članu 1. Predloga zakona, odnosno u članu 3. osnovnog zakona, stav 1. glasi: "Delatnost osiguranja obavlja društvo za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti", i dodajete: "kao i ogranak stranog društva za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti." Postavlja se pitanje, šta se dobija ovom dopunom Zakona? Ne mogu da kažem da se ne dobija ništa, jer da je ništa, bili bismo na nuli, a ovako dobijamo, ali samo negativne posledice, koje će se videti kroz određeno vreme. Ista situacija je bila i pre par godina, kada su na naše tržište ušle inostrane banke, ali su pre toga morale da budu uništene naše banke, a to je učinjeno na dobro poznati način. Od tih banaka smo dobili veliki broj kredita, ali pod neverovatnim uslovima, koji ne važe nigde u Evropi, nego samo u Srbiji, a ti uslovi se ogledaju kroz najveće kamatne stope u Evropi. U članu 2. Predloga zakona, odnosno članu 15. osnovnog zakona, predlaže se brisanje, u stavu 4, reči: "kod društva za reosiguranje" i stav 5 se briše. Stav 4. glasi: "Društvo za osiguranje je dužno da deo rizika iznad samopridržaja reosigura", pa brišete – ''kod društva za reosiguranje'', a stav 5. glasi: "Društvo za reosiguranje dužno je da deo rizika koji ne može pokriti svojim sredstvima ili reosiguranjem u zemlji reosigura u inostranstvu". Postavlja se pitanje, šta se dobija ovom izmenom Zakona? Opet dobijamo negativne posledice, jer je dosadašnjim zakonom društvo za osiguranje bilo upućeno da reosiguranje vrši u zemlji, a tek onda u inostranstvu. Mi ovom izmenom ukidamo neku vrstu zaštite i dopuštamo da društva za reosiguranje iz inostranstva mogu da rade šta hoće u tržišnoj utakmici. Poznavajući stanje u našem društvu, mi ćemo biti gubitnici. Ovaj član zakona je, svakako, preuranjen, jer Srbija još uvek nije članica STO i ta ograničenja koja predviđa STO treba postavljati onda kada Srbija postane članica. U članu 3. Predloga zakona, odnosno u članu 26. osnovnog zakona, stav 2. glasi: "Strana pravna i fizička lica mogu", pa se briše - "pod uslovima uzajamnosti'', ''osnovati akcionarsko društvo za osiguranje ili ulagati sredstva u akcionarsko društvo za osiguranje". Ovim brisanjem uslova o uzajamnosti, nijedno naše osiguravajuće društvo neće osnovati društvo za osiguranje u inostranstvu, jer je opštepoznato da pojedine zemlje iz bližeg okruženja, samo kada se posumnja da postoji kapital iz Srbije, na raznorazne načine pokušavaju, a i uspevaju, da izvrše diskriminaciju i ne dozvole pristup na njihovo tržište. Takođe je poznato da princip uzajamnosti primenjuju sve ozbiljne države. U članu 15. Predloga zakona dodaje se novi član 180a, čiji stav 1. glasi: "Narodna banka Srbija i zaposleni u Narodnoj banci Srbije, kao i lice koje po nalogu Narodne banke Srbije vrši dužnost utvrđenu ovim zakonom, ne odgovaraju za štetu koja nastane vršenjem te dužnosti, osim ako se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom." Ovaj stav 1, a i kompletan član, nepotrebni su, jer svako treba da odgovara za svoj rad i da se zna stepen odgovornosti. Takođe se postavlja pitanje - kako će se dokazati da li je šteta prouzrokovana namerno i šta znači - krajnjom nepažnjom. Da li to znači da će ovaj član služiti za selektivno terorisanje radnika, pa će nekima biti utvrđena krajnja nepažnja, a nekima ne? U čl. 17. i 18. Predloga zakona, odnosno u čl. 234. i 235. osnovnog zakona, produžavate rok za promenu statusa i poslovanja do 31.12.2009. godine i to je izuzetno dug rok. Kao što znamo, Zakon je donet maja 2004. godine i bilo je dosta vremena da se učine pomaci na tom polju. Poslanici SRS-a će kroz amandman zatražiti skraćivanje tog roka do 30. juna 2008. godine. U članu 20. Predloga zakona menja se celokupan kapital iznosom od 70% društvenog kapitala. Znači, 70% društvenog kapitala je preveliki iznos koji se prodaje i sigurno je da taj iznos ne bi trebalo da pređe 49%, da bi država mogla da zadrži uticaj u ovako bitnoj oblasti, odnosno u svim strateškim delatnostima. Posebno je zanimljiv član 21. Predloga zakona, odnosno član 243v, gde se pojavljuje i reč - provizija. Ono što je sigurno, to je da će neko uzeti proviziju prilikom prodaje ovih osiguravajućih društava, ako je već i nije uzeo.
Reč ima narodni poslanik Slaviša Topalović, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Koprivica.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Kada biste bili odgovorna vlast, suština ovog zakona trebalo bi da bude u sledećem: uređenje tržišnih uslova u ovoj oblasti i jačanje ekonomskog položaja osiguravajućih društava, kako bi mogli što bolje da odgovore zahtevima privrede i građana. Međutim, vi niste odgovorna vlast, vi niste vlast koja brine o građanima i o privredi ove zemlje. Vi ste samo izvršioci tuđih mentora i loši prepisivači. Suština izmena koje ste predložili je samo u jednoj stvari, a to je uvođenje monopola u ovoj oblasti i uklanjanje konkurencije, gospodine ministre. Vi vrlo dobro znate kako to treba da uradite, jer ste vo već radili u mnogim granama srpske privrede. Za to ste, naravno, uvek uzimali velike provizije. Gospodine ministre, ako meni ne verujete, vidim da vas to posebno ne interesuje, pitajte gospodina Vlahovića šta on ima da kaže i da li on nešto zna o tome. Gospodine ministre, vi ste bili saradnik gospodina Vlahovića, i to najbliži saradnik u prethodnom periodu, o kome sam već govorio, šta vi znate o tome, o provizijama? Kako ćete vi to monopolizovati ovu oblast? Vrlo lako, gospodine ministre, omogućićete stranim osiguranjima da vrlo lako uđu na naše tržište. Naravno, to košta, gospodine ministre. Obezbedićete lakšu prodaju domaćih osiguravajućih društava, verovatno, Slovencima i Hrvatima, uz dobru proviziju. Uništićete mala i nezavisna osiguravajuća društva, da ne smetaju vašim osiguravajućim društvima. Izvaraćete zaposlene radnike u ovim osiguravajućim društvima, tako što ćete im, umesto novca, podeliti 15 posto akcija i, naravno, posle toga svima njima sledi otkaz. Potpuno je jasno da ova zakonska rešenja neće omogućiti nikakav ravnopravan položaj domaćih i stranih osiguranja. Gospodine ministre, molio bih vas da mi odgovorite na sledeće pitanje. Znamo da dva najveća srpska osiguravajuća društva (''Dunav'' i ''DDOR'') drže više od 60 posto našeg tržišta. Da li je to tačno, gospodine ministre? Opšte je poznato da je to tako. Da li je tačno sledeće, gospodine ministre, da se slovenačko osiguranje ''Triglav'' služi brokerskim manipulacijama da dođe do većinskog paketa akcija novosadskog ''DDOR''-a, i to bez privatizacije? Zapamtite, ministre, bez privatizacije oni to pokušavaju da urade. Treba samo javno i iskreno da odgovorite na ovo pitanje. Ako to uradite javno i iskreno, onda ćete videti da ćete ovim predlogom zakona demantovati samog sebe i vašu vladu, gospodine ministre. Vaša stranačka disciplina DS-a je takva da morate nešto tvrditi, iako znate da to nije tako, da niste u pravu, da je to loš zakon i da će se odraziti na privatizaciju osiguravajućih kuća. Mi iz SRS-a nećemo glasati za ovaj predlog izmene Zakona o osiguranju, jer ne želimo propast srpske privrede i u oblasti osiguranja. Zato prihvatite amandmane SRS-a, kako bi ovaj zakon, koliko-toliko, dobio zakonske i u praksi primenljive norme.
Za reč se javio gospodin Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS-a.
Gospodine Džudževiću, gospodine Cvetkoviću, uvažene koleginice, poštovane kolege, pitanje privatizacije u Srbiji je pitanje koncepta. Postoje stranke koje su se izjašnjavale o jednom, drugom ili trećem konceptu privatizacije. Želim da kažem da SPS, u kontinuitetu, u ovom parlamentu ima konzistentan stav u vezi s tim. Dakle, mi smo mislili da je onaj zakon o privatizaciji štetan po privredu i građane Srbije, a iznošenje argumentacije da se izmenama i dopunama Zakona o osiguranju obezbeđuje analogija sa Zakonom o privatizaciji, kada je u pitanju privatizacija osiguravajućih društava, prosto je lamentiranje nad političkim stavom koji je nekada izrečen u formi glasanja za postojeći zakon o privatizaciji. Dakle, želim da kažem - kada se za jedan zakonski projekat glasa, onda iza toga nastupa realna politička posledica, koja, uglavnom, ne može da se promeni. Zakon o privatizaciji u Srbiji obezbedio je da se, praktično, pod uslovima za koje mi iz SPS-a mislimo da nisu dobri, rasproda ono što su generacije stvorile. Osiguravajuća društva su samo na vrhu te piramide. Moram da kažem da to jeste ''masna koka'', izvinjavam se zbog kolokvijalnog jezika, zato što je finansijski potencijal na finansijskom tržištu osiguravajućih društava oko pola milijarde evra i zato što 70 posto prodaje društvenog kapitala iz ovih sistema obezbeđuje u budžetu Republike Srbije nekoliko stotina miliona evra, koji će, kao što znate, kao što su otišla i druga sredstva iz privatizacije, otići u potrošnju, dakle, direktno u budžet. Na taj način, ova vlada ima kontinuitet s uludim utroškom nacionalne supstance u potrošnju Republike Srbije, što, inače, ne bi učinio nijedan odgovoran domaćin, vlasnik imanja, vlasnik kuće, vlasnik zanatske radnje. Već sam ranije ukazivao na takve primere. Ne znam nijednog dobrog domaćina koji bi, recimo, prodao svoju njivu ili zanatsku radnju, a kupio unuku patike. Može se prodati zanatska radnja da se kupi druga, ili da se kupi, kako moji vole da kažu, parče zemlje, ili da se započne neki novi posao, ali nikako da se novac od prodate imovine potroši na poklone, na povećanje ličnog standarda, na sve ono što ničim ne doprinosi da se obezbedi dalja perspektiva te porodice ili te države, pošto sada ovde izvlačim analogiju između jednog domaćina u Srbiji i Vlade Republike Srbije, koja u ime svih nas treba da bude domaćin naše privrede i naše ekonomije. Jer, Vladi i jeste povereno da merama ekonomske politike doprinosi da se domaćinski gazduje svim i svačim u Srbiji, pa i sredstvima od privatizacije osiguravajućih društava. Moram da kažem da je za to, nažalost, sada kasno, jer su stvari odmakle daleko; banke su na volšeban način promenile vlasnika ili su, što je još gore, ugašene u Srbiji. Nakon toga, stvorena je idealna pozicija za nelojalnu konkurenciju tzv. stranih banaka, koje i danas u Srbiji funkcionišu kao domaće banke sa stranim imenom, koje ničim ne garantuju da su inostrane banke u Srbiji. Ako ne verujete, probajte da otvorite račun u bilo kojoj banci u Srbiji koja ima strano ime i da sa tog deviznog računa kod iste te banke, sa istim imenom, u inostranstvu probate da izvršite neko plaćanje. Reći će vam da vi niste klijent te banke. Dakle, važno je da sve stvari nazovemo pravim imenom i da znamo o čemu se ovde radi. Mi ne sporimo nikom pravo da drugačije vidi sve ove stvari, ali, takođe, molim da nama niko ne spori pravo da ono što mislimo da jeste pogrešno kritikujemo i da ovde iznosimo takvu argumentaciju. Nekoliko je segmenata u izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Jedan se odnosi na prosto prejudiciranje ovih pitanja koja se odnose na članstvo Srbije u STO; ovde je o rokovima rečeno do kada će važiti određene odredbe. To mogu da razumem, ali je moglo da se učini i onda kada se to dogodi. Zatim, ono što mene ovde, takođe, zanima jesu ovi članovi koji se odnose na izmenu postojećih rešenja u Zakonu o osiguranju, gde se zaposleni radnici u osiguravajućim društvima, pre svega, u "Dunavu", na drugačiji način tretiraju nego što ih je tretirao osnovni zakon. Moram da kažem da nemam ništa protiv toga da radnici bolje prođu u svakoj privatizaciji, to je generalni stav SPS-a, ali ovo ovde jeste, u izvesnom smislu, politički ''apaurin'', ili ''bensedin'', kako god, za zaposlene ljude u ovom sistemu, zato što će lakše da prihvate privatizaciju, koja će da se dogodi, očigledno, u narednom periodu, da ne kažem kada će to tačno biti, zato što je bilo važno da oni iz ove priče izađu zadovoljniji nego što biizašli da su važile odredbe osnovnog zakona o privatizaciji. Zaposleni u osiguravajućim društvima su, inače, imali bolji položaj nego zaposleni u čeličanama, trgovini, u medicinskim ustanovama itd. Ja ovde postavljam pitanje, da li je možda bilo korektno prema zaposlenima u državnoj upravi, u oblasti medicine, školstva, dakle, prema svima onima koji do sada nisu ostvarili pravo ni na jednu akciju, rešavati status ovih radnika, kao i svih drugih zaposlenih u Skupštini Srbije, u Vladi, gde god? Želim da kažem da postoji ogroman broj ljudi koji čekaju da se završi privatizacija i da se onda, na određen način, reši ovo pitanje, da svi dobiju akcije, govorim o onim ljudima koji ih nemaju. Ovde je, očigledno, bilo važno da se ne talasa u samom sistemu osiguravajućeg društva, a zaposleni ljudi će iz ovih izmena i dopuna izvući bolju ličnu poziciju. Nemam ništa protiv toga, samo sam, takođe, dužan da kažem da neki drugi nisu imali tu šansu i da je privatizacija u Srbiji bila prema najvećem broju ljudi potpuno maćehinska, da jedan broj ljudi ne samo da nije dobio nijednu akciju, nego su im firme otišle u stečaj, pa onda onaj ko je kupio te firme nije imao obaveze koje proističu iz socijalnog programa, niti je do njega došlo. Dakle, potpuno je raznoliko ovo postavljeno, ali, evo, ako je ovo prilika da zaposleni u osiguravajućim društvima, koji su, inače, imali izvanredne plate, odličan lični i društveni standard, koji su pod jako povoljnim uslovima, sve ove godine, sa svojim porodicama odlazili u vlastita odmarališta, na petnaestodnevna i dvadesetodnevna letovanja i zimovanja, da završim ovu priču, iskoriste i ovu povoljnost koja proističe iz ovog zakona, u redu, pri čemu želim da kažem da je, nažalost, ovo poslednje dobro što će im se dogoditi. Znači, sve nakon ovoga jeste privatizacija, jeste rigidan koncept, kada je u pitanju broj zaposlenih. Najveći broj njih neće dočekati ni godinu dana na platnom spisku kod novog gazde, i to moraju da znaju danas. Dakle, ako su u zabludi da će ovo da se reši tako da će oni iz ove privatizacije dobiti ovo što se nudi i da će, s velikom platom, ostati nameštenici u ovom osiguravajućem društvu, onda od te priče nema ništa. Bitno će se smanjiti broj zaposlenih i u ovom sektoru, kao i u svim drugim oblastima. Nisu iskustva svih država, pa čak i nekih koje su ušle u Evropsku uniju, ovakva. Želim da kažem da se u Sloveniji te stvari nisu tako dešavale i da, praktično, Slovenija nije privatizovala gotovo ništa više od 40 posto onoga što je bilo važno, pri čemu, neke firme apsolutno nemaju nikakve veze sa državom, nego su, prosto, firme koje se bave nekim sasvim običnim stvarima, kao što je proizvodnja sportske opreme ili neke druge. Dakle, mi smo se opredelili za koncept privatizacije koji je, na najbrži mogući način, najveći broj građana Srbije, praktično, ostavio bez ikakve perspektive i nade da je moguće da iz svojih kolektiva, od svog rada, prehranjuju svoje porodice. Ali, evo, vreme će da pokaže šta se ovde, zapravo, tačno želi. Govorio je kolega malopre da Srbi forsiraju određene vrste osiguranja. To jeste tačno. Dakle, osiguranje lica je ono što donosi najveći profit onima koji se time bave. Ovde se kaže da više neće biti moguće ovo postupanje prema klijentima u multilevel sistemu, kako piše u obrazloženju. Moglo je to da se napiše i na srpskom jeziku. To jeste dobro, ali moram da vam kažem, nažalost, za to je kasno. Veliki broj osiguravajućih društava u Srbiji već funkcioniše tako, a pošto ste vi, gospodine Cvetkoviću, ministar finansija, želim da kažem da se veliki promet u Srbiji u oblasti trgovine obavlja po ovom sistemu, da država Srbija od toga nema ništa, da na tome enormno zarađuju posrednici, menadžeri u koncentričnim krugovima, da danas u Srbiji, u mom Čačku, u Beogradu, gde god hoćete, postoje firme koje prodaju predmete koji vrede više hiljada evra, gde se telefonom najavljujete da li ćete doći ili ćete iz kataloga odabrati predmet ili kolekciju, da će vam je dostaviti na kućnu adresu, da ćete to platiti u kešu, a da od toga država neće imati nijedan jedini dinar poreza. Ako se zna da je efikasnost ubiranja PDV-a u Srbiji sišla na dramatičnih 50 procenata, ili je tu negde, ako sistem ovog osiguranja treba da obezbedi da onaj ko ima imovinu vrednu milion evra, a koji je u toku jedne godine zaradio 150 hiljada dinara i vi mu naplatite porez, kad znamo da u Srbiji na prste jedne ruke možemo nabrojati koliko se ovakvih postupaka vodi i da se ništa s tim u vezi nije učinilo, onda, ako ćemo ovim, oprostite još jednom, da kažem žargonom, ''da se izvadimo'', nemam ništa protiv, ali, apelujem na sve vas. Ne sporim vašu dobru nameru, ali je veoma teško mesto koje pokrivate, veoma su vešti oni koji su u stanju da izigraju svaki propis koji postoji. Želim da kažem da porez u Srbiji curi nepovratno, da to dobro znate i da je to nešto što je urgentno danas u Srbiji, važnije od svih drugih pitanja. U Srbiji se, poštovane koleginice i uvažene kolege, praktično, krade pola budžeta u toku jedne godine. To je veoma važno da razumemo i da svi učinimo sve što je moguće da to sprečimo, zato što se iz toga finansiraju školstvo, zdravstvo, socijalne potrebe, penzije, sport, kultura, itd. Dakle, poslednji je čas, usvajaćemo uskoro budžet za 2008. godinu, da se ovim pitanjima pozabavimo, zato što vidimo da se pojedinci i dalje enormno bogate, a da društvo rapidno slabi u finansijskom, a onda i u svakom drugom smislu. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o osiguranju, mi se ne možemo izjasniti o ovom rešenju, zato što se nismo izjasnili ni za koncept koji obezbeđuje takvu privatizaciju da se proda 70 posto društvenog kapitala. Naročito to ne bismo mogli kada je u pitanju osiguravajuće društvo i pridružujem se kolegama koji su ovde govorili da su, nažalost, neka od tih osiguravajućih društava izvor finansiranja političkih kampanja već više godina u Srbiji, na različitim nivoima. Imate braću Petrović, koji su stubovi u dva takva sistema, jedan u Pošti, drugi u, dakle, jedna potpuno nepotistička varijanta. Verujem da je moguće da se ove stvari na drugačiji način urede, zato što pričati o finansiranju političkih stranaka i o formiranju Saveta Državne revizorske institucije, koji treba da kontroliše kako političke stranke troše budžetska sredstva, a imate u Srbiji političke stranke iza kojih stoje ovakvi giganti i finansijski sistemi, nema nikakvog smisla. Odrasli smo ljudi i razumemo o čemu se ovde radi. Ne može se nikakvim amandmanom ovo ispraviti. Za nas bi bio važan amandman kojim se kaže da se ne može prodati više od 49 posto. Pošto znam da to nije moguće,da za tako nešto nećete glasati, poslanici SPS-a, u danu za glasanje, neće podržati izmene i dopune Zakona o osiguranju.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi Zdravko Topalović.
Poštovani narodni poslanici, ako se pažljivo pročita tekst Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju koji je na dnevnom redu, videćete da predlagač predlaže dopune odredaba o privatizaciji društvenog kapitala društva za osiguranje i propisuje sprovođenje procesa privatizacije, što mu je bio jedini cilj, uz, naravno, prepuštanje domaćih osiguravajućih društava stranim društvima osiguranja, i to u bescenje. Da biste imali punu kontrolu nad sprovođenjem privatizacije, stavljate to u nadležnost Ministarstva finansija i Agencije za osiguranje depozita, po sistemu - da na vreme uzmete, rekao bih, ''drpite'', ono malo što je ostalo i što niste do sada ''pomažnjavali'', tj. privatizovali. S obzirom na specifičnosti delatnosti osiguranja, niste smeli da sprovođenje privatizacije osiguravajućih društava prepustite Ministarstvu finansija i Agenciji za osiguranje depozita. S obzirom na pravni položaj osiguravajućih društava, kao i položaj zaposlenih u društvima, pogrešno je napuštanje koncepta isplate novčanih nadoknada zaposlenima u društvima za osiguranje i njihovo izjednačavanje sa zaposlenima u drugim privrednim društvima čiji je kapital privatizovan. Praktično, vi ovim izmenama ukidate novčanu nadoknadu zaposlenima u društvu za osiguranje, pa će se na postupak privatizacije društva primenjivati opšte odredbe Zakona o privatizaciji, što znači prodaju društvenog kapitala, podelu akcija, uz njihovu evidenciju u Privatizacionom registru, a zaposleni u društvima, kao što sam rekao, ostaju bez novčane naknade, koja je do sada bila 200 evra za napunjenu godinu staža osiguranja. Poštovani narodni poslanici, kakva bi ova vlada bila, odnosno, u ovom slučaju, predlagač, da članom 21. Predloga zakona nije detaljno precizirana prodaja privatizacionog kapitala, pa, ističem, kupoprodajna cena iz ugovora o prodaji kapitala uplaćuje se na račun Agencije. Posebno apostrofiram i citiram stav 2, koji kaže: "Iz sredstava iz stava 1. ovog člana izmiruju se troškovi prodaje u postupku privatizacije i posebna naknada zaključenjem ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine (provizija)". Dalje kažete, gospodine ministre: "Visinu provizije iz stava 2. ovog člana propisuje ministar nadležan za poslove finansija", dakle vi. Gospodine ministre, vi u ovoj zemlji Srbiji ozakonjujete kriminal. Pošto ste troškove prodaje kapitala precizno odredili stavom 3, posebno obratite pažnju - "nadoknadu ostvarenu zaključenjem ugovora o prodaji kapitala (proviziju) određuje ministar". Poštovani građani Srbije, sada vidite da proviziju, na koju SRS ukazuje, određuje ministar, da kriminal dobija zaštitu, i to od države. Dakle, kada se sve sagleda, logično sledi da nije cilj ovog zakona ono što ste vi rekli, gospodine ministre, nego je cilj privatizacija osiguravajućih društava i njihova prodaja u bescenje, kao prvo. Drugo je provizija koju ćete dobiti i staviti je u svoje lopovske džepove, i, treće, prepuštanje domaćih osiguravajućih društava stranim društvima osiguranja, i to u bescenje. Na nesreću građana Srbije, od Srbije će ostati samo ledina, što je rekao naš genijalni predsednik prof. dr Vojislav Šešelj, povodom vaše lopovske privatizacije, a vi ćete puniti provizijama i procentima vaše lopovske džepove.
Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, mi sada imamo na dnevnom redu zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, ili čitajte - zakon o izmenama i dopunama zakona o prodaji osiguravajućih društava. Gospodine ministre, mi iz SRS-a smo sada u prilici da uočimo vaš kompletan demokratski kapacitet vezan za prodaju preduzeća. Nedavno, kada ste bili ovlašćeni predstavnik Vlade za izmene i dopune Zakona o duvanu, govorili ste tri minuta, istina nevešto. I vas je bilo, verovatno, sramota da govorite o nekoj oblasti koja vam nije dovoljno poznata, pa se pokazalo da u Vladi Vojislava Koštunice tim stvarima bolje barata ministar za poljoprivredu i on je bio kasnije, umesto vas, kada su bili amandmani na dnevnom redu. Kad je reč o prodaji duvanske industrije, vi ste bili u toku i znate kako to ide. Tako ste i sada došli, kada je zakon o prodaji osiguravajućih društava na dnevnom redu, i govorili ste negde oko 13 minuta. Znači, taj posao prodaje ide mnogo bolje nego odbrana nečega što bi trebalo da ostane u ovoj državi. Sistem osiguranja je važan sektor u finansijama. Vi možete da se lepo ispričate i u Ministarstvu finansija, a ovde biste mogli da slušate narodne poslanike, koji aktivno učestvuju u onome što jeste na dnevnom redu. Sa vama se, gospodine ministre, mogu složiti u jednom, a to je da je osiguranje veoma važan finansijski sektor. Vi ste naveli tri razloga zbog kojih treba doneti ovaj zakon, a većina građana koje zanima ova problematika, dakle, stručna javnost, kao i narodni poslanici, sećaju se dobro, kada je donet ovaj zakon 2004. godine, da je gospodin Igor Mirović, kao ovlašćeni predstavnik SRS-a o ovom pitanju, govorio šta će uslediti posle tog osnovnog zakona, i to je upravo sve ono o čemu ste vi u obrazloženju ovog zakona govorili. Znači, pre tri godine, mi smo jasno uočili ono što je cilj ove vlade. Ko treba da ima koristi prilikom privatizacije privrednih subjekata u Srbiji? Pre svega, trebalo bi da ima država Srbija i građani Srbije. Da li je to tako? Svi dobro znaju da nije,nego najveću korist od toga imaju oni koji su na vlasti u Srbiji od 2000. godine, koji su napravili dobre pripremne radnje za stvaranje tajkuna, koji sad mogu da pokupuju sve ono što vredi u Srbiji. Ne treba biti mnogo uman pa zaključiti - ako ima potrebe da se privatizuju neka industrijska preduzeća, a SRS je saglasna sa tim, zbog novih tehnologija, zbog novog menadžmenta, zar građani Srbije koji rade u osiguravajućim društvima ne mogu uspešno da vode ta društva, zar nemamo dovoljno sposobne menadžere koji mogu uspešno da vode preduzeća koja se bave osiguranjem, nego i to moramo da prodamo? Ali, prodati moramo, zato što će od toga imati velike koristi oni koji sada vrše vlast, koji sačinjavaju Vladu Republike Srbije. Zatim je postavio pitanje kolega Milorad Buha, narodni poslanik SRS-a, zbog čega zaposleni u osiguravajućim društvima sada ćute i ne bune se mnogo protiv toga, a vi ste, prilikom obrazlaganja ovog zakona, rekli da se ono što je bio njihov zahtev, umesto 200 evra po godini radnog staža, umesto efektivnih novčanih sredstava, sad to pretvara u akcije, pa je to bio jedan od razloga zbog čega su oni, možda, sada promenili svoj odnos prema takvoj privatizaciji. Razdvajanje životnog od neživotnog osiguranja, jedan je od problema koji ovaj zakon ima nameru da reši, pa ste rekli da ste malo pratili u okruženju kako to stoji, pa, u celom svetu, pa ste videli, na uzorku od 60 država, da 30 država imaju to razdvojeno, 30 nerazdvojeno, životno i neživotno osiguranje radi jedno osiguravajuće društvo, pa ste ostavili rok od dve godine da mi to uradimo na drugačiji način, kao što rade visoko razvijene zemlje. Imali ste dilemu oko toga kako ćete se ponašati prema stranim filijalama, kojih je oko 15 u državi Srbiji, pa ste rekli - moramo ostaviti pet godina takvo stanje, pa ćemo iza toga videti kakva će situacija biti. Za pet godina, potpuno ćete uništiti ono za šta su se generacije i generacije u Srbiji borile i stvarale, ali nadam se da to neće dugo trajati, da nećete uspeti sve do kraja da uništite, jer građani Srbije ne žele da se to desi, SRS, takođe, daje sve od sebe da ne dođemo u takvu situaciju. Onda se logično mogu postaviti neka pitanja - ko ima prioritet ulaganja u osiguravajuća društva? Najlogičnije bi bilo da ga imaju građani Srbije koji na drugi način nisu mogli da izvrše privatizaciju. Detaljno i vrlo stručno, o tome je govorila gospođa Jorgovanka Tabaković. Šta vas motiviše da idete u privatizaciju osiguravajućih društava? Da još jednom podsetim, većina građana Srbije zna da je to provizija. Gospodine ministre, ne mislim da ste isključivo vi taj čovek koji lepo barata tom provizijom, ali, uglavnom, to je suština. Stupanje u Svetsku trgovinsku organizaciju, odnosno povezivanje sa njima, neće posebno uticati na ovaj deo, tako da mislim da Srbija može uspešno da razvije, da poveća potencijal svojih osiguravajućih društava. Imam za vas i nekoliko konkretnih pitanja. Koliko ima stranih filijala koje se bave životnim osiguranjem u Srbiji? Za njih je, uglavnom, to karakteristično. Koliko imaju zaposlenih radnika? Koliki je broj osiguranika kod njih? Da li je Narodna banka, verovatno Ministarstvo finansija ne može uspešno odgovoriti na ovo pitanje, ali to upućujem NBS, da li je NBS vršila kontrolu u 2006, 2007. godini kod tih osiguravajućih društava, verovatno, inostranih filijala, i kakvi su nalazi? Kada su u najavi građani Srbije videli da će na dnevnomredu u našem parlamentu biti zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, znate šta su oni očekivali da će ova vlada da predloži? Poznato vam je da već nekoliko godina uzastopno, a sa sigurnošću mogu da govorim za okrug iz kog ja dolazim, a to je Mačvanski okrug, tu je blizu i Kolubarski, znači, već dve-tri godine uzastopno, najveći broj poljoprivrednih proizvoda, usled elementarnih nepogoda, kao što su kiša, grad i dr., bude uništen. Najveći broj poljoprivrednih proizvođača u Malom Zvorniku, Krupnju, Ljuboviji, koja je najkatastrofalnije bila pogođena, jesu poljoprivredni proizvođači koji imaju manja gazdinstva i poseduju manje poljoprivrednog zemljišta, pa nisu u situaciji da sprovode sve agrotehničke mere i da imaju savremenu opremu i mašine za obradu tih poljoprivrednih proizvoda. Oni ne mogu da se bave intenzivno poljoprivrednom proizvodnjom i da osiguraju svoje poljoprivredne proizvode, pa su očekivali da će ova vlada, ministar finansija, posebno ministar poljoprivrede, da predlože da ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju sadrži i odgovarajuće odredbe. Međutim, ova vlada ne mari za poljoprivredne proizvođače, ne mari za građane Srbije, nego su joj interesna grupa oni sami i oni koji ih podržavaju, kao i oni koji im omogućavaju velike i lepe zarade. Ustaće narod protiv toga na izborima i sigurno neće dozvoliti da dalje pljačkate ovu Srbiju. Hvala puno.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Vladan Batić, onda, narodni poslanik Mikić Predrag.
Uvaženi gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, od vas tražim jedno objašnjenje - da li vam je poznato da je odredba člana 15. zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, kojom se u Zakon o osiguranju, u članu 180, dodaje član 180a, u suprotnosti sa Ustavom? ''Narodna banka Srbije i zaposleni u NBS, kao i lice koje po nalogu Narodne banke Srbije vrši dužnost utvrđenu ovim zakonom, ne odgovaraju za štetu koja nastane vršenjem te dužnosti, osim ako se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom.'' Gospodine ministre, ovo je u direktnoj suprotnosti s odredbom člana 35. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji predviđa da svako ima pravo na naknadu materijalne i nematerijalne štete koju mu nezakonitim ili nepravilnim radom prouzrokuje državni organ. Radi vaše informacije, ova odredba je u koliziji, odnosno suprotnosti sa članom 5. Zakona o državnoj upravi i članom 124. Zakona o državnim službenicima, jer te odredbe oba zakona predviđaju bezuslovnu obavezu na nadoknadu štete prouzrokovane nezakonitim ili nepravilnim radom. Ona je, čak, u suprotnosti sa članom 83. Zakona o Narodnoj banci, koji zaposlene u NBS izjednačava sa svim državnim službenicima. Gospodine ministre, da li su zaposleni u Narodnoj banci polarni medvedi ili svete krave, zašto oni imaju drugi tretman i drugi status? Šta bi preostalo ljudimakojima je prouzrokovana šteta njihovim postupanjem ili nepostupanjem? Da dokazuju da je to učinjeno namerno ili u krajnjoj nepažnji? To nigde ne postoji. Znači, predlažete zakon koji je u direktnoj koliziji sa Ustavom. To je i laicima potpuno jasno, ali bi i Vladi i vama, kao resornom ministru, trebalo da bude. Pretpostavljam da imate neku pravnu službu, jeste da nema Ustavnog suda i da se ovde krši Ustav svakog dana, ali, nije mi jasno zašto bi svi državni službenici, uključujući Narodnu skupštinu, Vladu i sva ministarstva, morali da trpe posledice svog nepravilnog ili nezakonitog rada, izuzev onih koji su zaposleni u Narodnoj banci. Zašto, dakle, deo Narodne banke i njenih službenika treba da bude iznad pravnog poretka Srbije? Gospodine ministre, ovo je razlog da odmah povučete iz procedure ovaj zakon ili da obrazložite kako je moguće da se svesno krši Ustav. Vi ste to dužni i narodnim poslanicima i građanima Srbije, pogotovu imajući u vidu kako se Narodna banka ponašala i postupala prema pojedinim osiguravajućim društvima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mikić.
Kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, ovaj današnji predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, koji je podnela Vlada, sve više me podseća na privatizaciju bankarskog sistema u Srbiji, pa smo u prilici da danas imamo samo inostrane banke, koje su po veoma visokim kamatama i nepovoljnim uslovima uvlačile naše građane u sve veće dužničko ropstvo. Zbog čega vam ovo govorim? Upravo iz razloga da građane Srbije podsetim na jednu stvar koju smo imali prilike da slušamo kada ste predlagali izmene i dopune bankarskog sistema u Republici Srbiji. Želim da upozorim građane Srbije da ćemo predlogom današnjeg zakona doživeti istu sudbinu koju smo doživeli prilikom predlaganja izmena i dopuna Zakona o bankarskom sistemu Srbije. Cenzus za osnivanje i obavljanje poslova osiguranja zavisi od vrste osiguranja kojim se društvo bavi i iznosi za uplate vrše se u protivdinarskoj vrednosti. Društvo za osiguranje je dužno da u svom poslovanju obezbedi osnovni kapital društva, da on uvek bude u visini koja nije manja od navedenih iznosa koji su propisani Zakonom o osnivanju osiguravajućih društava. Narodna banka Srbije je regulator i supervizor u sektoru osiguranja od maja 2004. godine. To znači da Narodna banka Srbije izdaje i oduzima dozvolu za rad, daje saglasnost za kvalifikovano učešće akata društva i procenjuje ispunjenje uslova za članove upravnog i nadzornog odbora i za ovlašćeno lice. Zakon je ispoštovan u navedenim činjenicama, ali građane Srbije zanima jedna druga stvar, a vezana je za period od 2000. godine, odnosno od dolaska DOS-ovske vlasti, pa do maja 2004. godine. Kao primer, navešću slučaj "Imperijal osiguranja" iz Beograda, kome je u decembru 2003. godine blokiran račun od tada aktuelne vlasti, mislim na potpredsednika vlade Labusa i ministra finansija Mlađana Dinkića. Iako je osiguravajuće društvo u tom momentu imalo likvidnost, na ovakav način oštećeno je na hiljade građana koji su odabrali "Imperijal osiguranje", kome su dali poverenje i pozamašne sume novca da bi osigurali imovinu, automobile i drugo. Samom blokadom računa od strane ministra finansija Mlađana Dinkića, ne prestaje rad "Imperijal osiguranja", već se sklapaju ugovori o osiguranju svih vrsta, pa se postavlja pitanje - šta je sa dobijenim novcem u tom periodu koji je pristizao na račun, a koji je blokiran samo za isplate nastalih šteta građanima. "Imperijal osiguranje", kao osiguravajuće društvo, otišlo je pod stečaj i taj stečajni postupak traje više od četiri godine. To govori da u sistemu sudstva nisu ekspeditivni kako se predstavljaju građanima Srbije. Stečajni postupak se vodi pred Trgovinskim sudom u Beogradu. U ovom celom slučaju je bitno ko je blokirao, zbog čega, sa kojih računa, pre svega, mislim na Mlađana Dinkića, a svojom stručnošću je oštetio hiljade građana, koji su izmirili sve svoje finansijske obaveze prilikom sklapanja ugovora s osiguravajućim društvom "Imperijal osiguranje". Navešću samo primer osiguranja vozila. Oni koji su pretrpeli štetu koja im je pričinjena, dali su svoj novac, a štetu ni nakon četiri godine nisu u mogućnosti da naplate. Da li je to ta ekspeditivnost kojom nas vodite u Evropsku uniju?
Povodom Poslovnika se javio poslanik Zoran Despotović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani, lično sam upoznat sa neprofesionalnim poslovanjem osiguravajućeg društva "Viner štediše", Austrija - Beč. Ova osiguravajuća kuća ne isplaćuje nadoknadu, iako klijenti uplaćuju redovno svoje životno osiguranje. U tom smislu, na promenu njihove odluke ne utiče ni uredno priložena medicinska dokumentacija, niti pokretanje sudskog postupka od strane njihovih klijenata. Zato tražim, koristim priliku pošto je ministar tu, da nadležno ministarstvo preispita ovako neprofesionalno ponašanje i zaštiti naše građane, ako to već nisu mogli od naših osiguravajućih kuća. Neće se ništa desiti strašno ako budemo štitili naše građane od ovako neprofesionalnih osiguravajućih kuća. Dragi građani, dobro razmislite kada želite da osigurate svoj život, kod koga i pod kojim uslovima. Razmislite dobro i o tome daovako neprofesionalno, piramidalno osiguravajuće društvo "Viner štediše" ima svoje predstavništvo i svoje klijente u Srbiji.
Povodom Poslovnika, za reč se prvo javio gospodin Jaroslav Hrebik, pa onda gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, javljam se zbog izrečenih neistina u vezi sa situacijom koja je ovde više puta pominjana, situacijom u Staroj Pazovi, a, takođe, da vam ukažem i na neke činjenice. Septembra 24. je održana sednica SO Stara Pazova, gde su fizički napadnuta dva člana Opštinskog odbora G17 plus. Tom prilikom je bilo prisutno obezbeđenje iz Zemuna, koje je, takođe, dovelo jednu odbornicu na sednicu i stalo na vrata SO, odnosno sale gde se održavala sednica, i sprečilo ostale odbornike da uđu u salu. Znači, to su činjenice koje su zabeležene kamerom, postoji materijal koji to može da dokaže. Sledeće. Srđo Komazec, predsednik opštine Stara Pazova, koji je jedno vreme bio narodni poslanik, pokrajinski poslanik i predsednik opštine, ima zemlju u Staroj Pazovi koja je po novom predlogu prostornog plana predviđena za industrijsku zonu. Ako se taj predlog izglasa, to zemljište će vredeti oko milion evra. Dalje, da bude još tužnije, taj potez zemlje gde hoće ta firma iz Austrije da investira, da zaposli tri hiljade ljudi, nije predviđena za industrijsku zonu, a obezbedila bi posao za toliko ljudi, ali to nije intencija, niti opšti interes građana opštine Stara Pazova, već je interes da se napravi industrijska zona tamo gde ima zemljište predsednik opštine Srđo Komazec. Takođe, firma iz Stare Pazove "Inkar", koja se bavi proizvodnjom specijalnih vozila za privredne namene, hoće da proširi svoje kapacitete i da napravi jednu halu, a od novembra 2006. godine ne može da dobije dozvolu kako bi mogla da proširi svoju proizvodnju. Inače, vrednost investicije je 10 miliona evra. Saglasnost za taj projekat je dala SIEPA, Agencija za promociju izvoza, kao i Agencija za mala i srednja preduzeća. Na taj način je sprečena dokapitalizacija i dovedeno u pitanje da li će, uopšte, taj projekat moći da se ostvari. Toliko o tim vašim pričama koliko je vaša vlast u opštini Stara Pazova dobra i koliko razume potrebe građana Stare Pazove. Ali, ja znam, vi ste počeli svoju kampanju, za vas je ona u toku, pa pričate globalno, a ne u interesu građana koji žive na jednom lokalitetu, nego je to jedna široka priča. Takođe, Gordana Gajić jeste, i to se može dokazati, odbornik u Skupštini opštine Stara Pazova, postoje dokazi i to je proverljivo. Sve to može i da se ispita, molim vas. Takođe, Stara Pazova nema nijedan hotel. Napravljen je projekat koji je predstavljen predsedniku opštine i predsednik opštine je odbio taj projekat. Jednostavno, Stara Pazova ne može više da se smatra za onu naprednu opštinu kakva je nekada bila u SFRJ, u onoj velikoj Jugoslaviji, druga velika opština po rangu, po kvalitetu razvoja privrede i po razvoju male privrede. Sada je totalno uništena, nemarom Srpske radikalne stranke. To su, molim vas, činjenice koje su proverljive, a ne prazne priče koje vi ovde prodajete za govornicom u vezi s opštinom Stara Pazova. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Hrebiku. Za reč se javio gospodin ministar. Izvolite, gospodine ministre. Molim vas da me pustite da vodim sednicu do kraja. Za reč se javio gospodin ministar. Primedbe, posle. Bio sam vrlo jasan. Za reč se javio gospodin ministar. Nemojte me terati da primenjujem druge mere.
Dame i gospodo, želeo bih da se osvrnem na par ovih izlaganja. Ako bude bilo potrebno, još jednom ću se javiti, naročito, imajući u vidu činjenicu da je ovo rasprava u načelu, pa ćemo imati priliku da se još družimo kada dođu amandmani. Imajući u vidu tok diskusije, smatram svojom obavezom da skrenem pažnju na nekoliko stvari, kao i da kažem neke svoje stavove povodom pitanja za koja smatram da su značajna. Prvo, iz više izlaganja sam zaključio da postoji jedna, da je tako nazovem, zabluda, ili nedovoljno poznavanje činjenica, a to je da mi imamo dva osiguravajuća društva u većinskom društvenom vlasništvu. Dakle, to, prosto, nije tačno. Mi imamo samo jedno osiguravajuće društvo u većinskoj društvenoj svojini, i to je "Dunav", dok je DDOR u manjinskoj društvenoj svojini, i ja sam to napomenuo, čak sam i rekao da je to oko 42-43%. Zašto smatram da je ovo važno? Važno je zbog toga što kada se radi o pitanju koji procenat vlasništva se nudi na prodaju u okviru privatizacije, ovde je to za ovo osiguravajuće društvo potpuno irelevantno. Dakle, da li ćete vi ponuditi 100%, pa prodati 42, ili ponuditi 70% a prodati 30 i nešto, to je irelevantno za buduću vlasničku strukturu, koja će se, čak, i bez vaše aktivnosti formirati na takav način da društvena svojina ode kao manjinski paket. Ovo je, istovremeno, važan signal da je privatizacija ovog društva neophodna, da treba da se izvrši odmah i bez odlaganja, jer će se ona izvršiti. Ako to ne uradimo mi, uradiće neko drugi, a mi ćemo ostati s obezvređenim manjinskim delom. Istovremeno s ovim obrazloženjem, želim da vam kažem da ako se to tako razume, onda je naše učešće, pod našim podrazumevam društveno ili državno, u stvari, na tržištu - jedna trećina, a ne dve trećine, kao što je bilo reči, i onda je pitanje šta sa tom drugom trećinom uraditi. To nije predmet ovog zakona, ali strategija je, to sam u uvodnom izlaganju napomenuo, da se ide na profesionalnog investitora koji bi manjinski dokapitalisao ovo društvo, poboljšao njegove performanse i omogućio da ono može da se održi na tržištu i u ovoj tržišnoj konkurenciji. Druga zabluda, ili nedovoljno poznavanje teksta, jeste ideja da ovaj zakon rešava pitanje privatizacije u oblasti osiguranja. To, uopšte, nije tačno, zato što je to pitanje već rešeno postojećim zakonom. Nama nije bio potreban ovaj zakon da bismo ušli u privatizaciju. Ovaj zakon menja, da tako kažem, način i pristup privatizaciji, a ni u kom slučaju ga ne uvodi. Prema tome, priča da se zakon donosi zbog privatizacije, da bi moglo lakše da se privatizuje, ne stoji, jer mi imamo postojeći zakon. Ako se ovo ne bi donelo, šta bi se desilo? Po postojećem zakonu se prodaje 100% društvenog kapitala i zaposleni dobijaju 200 evra u dinarima, da tako kažem, a ne u akcijama, štaviše, bivši zaposleni ne dobijaju ništa i građani ne dobijaju ništa. Dakle, ovde se radi o tome da se, praktično, menjaju uslovi privatizacije, a ne uvodi privatizacija kao takva, a ti uslovi se menjaju, da tako kažem, u korist radnika i u korist građana ove zemlje. Ideja o procentu koji treba zadržati ili ne. Ovde je vrlo važno imati u vidu da smo mi, pre ovog modela privatizacije, imali taj model sa većinskom besplatnom podelom i ja sada nemam nameru, niti je ovo mesto na kome bi trebalo o tome diskutovati, pošto je model privatizacije, ovakav kakav jeste, već prihvaćen. Međutim, u tim drugim slučajevima, bili smo svedoci da su se kod mnogih, pa čak i kod, za nas, jako značajnih firmi, ljudi gurali i čekali u redovima da prodaju i unovče taj svoj manjinski deo, ne razmišljajući ko stoji kao ponuda, da li je to Slovenac ili neko drugi. Treće pitanje koje sam želeo da spomenem jeste ta provizija, koja ovde postaje neka vrsta lajt motiva. Ta provizija se odnosi na naknadu koju agencija koja sprovodi proces mora da dobije, da bi i ona mogla da pokrije svoje troškove. Da vas podsetim, Agencija za privatizaciju već ima, takođe, po istom ovom rešenju, određeni procenat koji se izdvaja iz privatizacionog prihoda i nema razloga da to rešenje ne bude i ovde primenjeno. Naravno, ovde će procenat biti daleko manji, ali to su sredstva koja su javna i koja su javno evidentirana, utvrđena, i idu jednom državnom organu, a nikako bilo kojoj privatnoj organizaciji ili pojedincu. Konačno, pitanje privatizacije, kao što i sami možete da vidite iz ovoga, nije stvar koju mi hoćemo ili nećemo.Mi moramo da imamo odgovor na kretanja na tržištu, koja su prisutna i koja su sa nama. Nas život ne može da čeka, on ide sam, i mi moramo da se uključimo. Prokomentarisao bih jednu značajnu primedbu koja je ovde data od bar dva narodna poslanika, a odnosi se na odredbe zakona u članu 15, odnosno na isključenje odgovornosti radnika Narodne banke. Moram da vam kažem da sam, takođe, imao problema sa tim tekstom i u fazi pripreme zakona sam razgovarao i pitaoda li je to ustavno ili nije ustavno, da li je moguće. Otprilike, odgovor koji sam dobio bio je da je to prepisana odredba iz Zakona o bankama i da je ona ustavno usklađena itd. Ja sam s pažnjom čuo primedbe koje su ovde izrečene i kao ekonomista ne mogu da zauzmem svoj stav, ali ono što je dobro u celoj ovoj priči jeste da imamo amandman koji traži da se ovaj član isključi, tako da ako dođemo do zaključka da je neustavan, ne moramo da povučemo ceo zakon, nego ga, tim amandmanom, nećemo prihvatiti. Isto tako, druga dobra stvar je što imamo još vremena za diskusiju o amandmanima, tako da ćemo to vreme iskoristiti da pregledamo ponovo osnovanost primedaba. Ukoliko pravni eksperti potvrde ovo što smo sada imali prilike da čujemo, neće biti nikakvih problema, bar sa moje strane, da se taj član isključi. Zahvaljujem vam na pažnji, sada možete po Poslovniku.
Zahvaljujem ministru. Povodom Poslovnika, samo redom. Prvo se javio gospodin Petar Jojić, pa onda gospodin Veroljub Arsić. Molim vas, ja vas molim da me pustite da rukovodim sednicom. Vjerice, sedite i saslušajte me, molim vas. Ja sam prema vama tolerantan, budite i vi prema meni. Prvo, reč ima gospodin Petar Jojić, a posle gospodin Veroljub Arsić, pa onda gospodin Milivojević. Ko se još javlja za reč? Molim vas. Šta je pitanje? Da li možete bez pozorišta? (Vjerica Radeta, s mesta: Prva sam se javila.) Ja vidim ko se prvi javio. Javio se gospodin Jojić prvi. Ako hoćete da nastavite da se svađamo, nema svrhe. Da li se javljate za reč? (Petar Jojić, s mesta: Odustajem.) Da li vas puštaju drugovi vaši? Izvolite Vjerice, ali pre toga sam dao gospodinu ministru reč, po članu 93. stav 5, koji kaže da predsednik Vlade i članovi Vlade dobijaju reč kada je zatraže. Nemojte vi da tumačite. Dajte, ako imate primedbu, stavite je. Izvolite, Vjerice.
Primedbu o povredi Poslovnika, o kojoj ste sada govorili, čućete za nekoliko minuta od kolege koji će vam održati profesorsko predavanje, ja nemam vremena. Juče niste znali da završite sednicu, gospodine Mrkonjiću, pa je ministar ostao bez mogućnosti da govori. Zato se današnji ministar, ovde prisutan, poučen vašom jučerašnjom greškom, javio pre nego što je završena načelna rasprava, što je potpuno nelogično. Naravno, ministar ima pravo da se javi posle svakog narodnog poslanika, ali sada je očigledno imao nameru da zaokruži raspravu, da ne prođe kao Milan Marković.
Da ja vama vratim vreme, za svaki slučaj.
Hvala lepo. Dakle, ja sam se vratila po Poslovniku, članu 104. Ponukana izlaganjem narodnog poslanika Jaroslava Hrebika, želim da kažem nekoliko stvari u vezi s neistinama koje je izneo za ovom govornicom, na ovom mestu. Najpre, gospodine Hrebik, izabrali ste vreme kada mislite da nema mogućnosti da vam se odgovori na ovo što ste izneli s ove govornice. Trebalo vam je od jutros, od 11 sati, kada se pričalo o tome, do sada da dobijete instrukcije ili da dobro razmislite šta treba da kažete, ili ste, možda, birali tajming kada vas gledaju vaši kod kuće. Sada će imati šta da čuju oni zbog kojih ste se pojavili za ovom govornicom. Najpre, što se tiče Stare Pazove i gospodina Srđe Komazeca. Čuli ste ovde od nekoliko narodnih poslanika, i danas i ovih dana, na vašu žalost, a na sreću građana Stare Pazove, da na Srđu Komazeca građani nemaju primedbe, niti mogu da ih imaju. To što ste vi hteli da tzv. austrijsku firmu dovedete da gradi neki objekat tamo gde je poljoprivredno zemljište, to je vaš problem, odnosno propustili ste da uzmete proviziju. Tu ne možemo da vam pomognemo. Vi ste pokušali da pomognete sebi, tako što ste te ''Austrijance'', koji su, inače, iz Novog Pazara, doveli, odnosno poslali ucentralu SRS-a da nude mito gospodinu Nikoliću, gospodinu Vučiću i gospodinu Todoroviću, ne bi li oni ubedili gospodina Srđu Komazeca da im dozvoli da tamo grade. Vaša priča o tome koliko bi bilo zaposlenih - formirana je industrijska zona, sa kompletnom infrastrukturom, u Staroj Pazovi, neka izvole gospoda tamo, kao i ostali koji grade u industrijskoj zoni. Po vašoj logici, može nekome da padne na pamet, i to sam vam pre neki dan rekla u hodniku, kada smo raspravljali na ovu temu, da kaže - ja ću zaposliti 3.000 ljudi, ali hoću tačno na ovom mestu gde je zgrada opštine; srušite je, pa da ja tu napravim svoj poslovni objekat u kom ću da zaposlim 3.000 ljudi. Postoji nešto što mora da se poštuje, gospodine Jaroslave Hrebik. Naravno, vi to ne znate, jer vi ne umete da poštujete sebe, ne umete da poštujete Narodnu skupštinu i ne umete da poštujete zakone Republike Srbije. Dozvolite mi, gospodine Mrkonjiću, još samo par sekundi, da obavestim javnost Srbije i vas, kolege narodne poslanike, da je Jaroslav Hrebik trenutno pod krivičnom prijavom na osnovu prijave policije iz Slovačke, zato što je svoju vozačku dozvolu, koju je dobio u Srbiji, proglasio nevažećom, odnosno izgubljenom, pa na osnovu toga dobio novu vozačku dozvolu u Staroj Pazovi. U međuvremenu, svoju vozačku dozvolu, našu, srpsku, iz Stare Pazove, u Slovačkoj je prodao i slovačke vlasti su došle do podataka, odnosno ustanovile tu zloupotrebu i poslale dopis MUP-u Republike Srbije, OUP Stara Pazova, da se pokrene krivični postupak protiv gospodina Jaroslava Hrebika. On je već bio na razgovoru na tu temu, a zamislite slučajnost, on i njegov tata su vlasnici firme "Semafor", koja se bavi učenjem ovih novih vozača, instruktažom. Oni se bave takvim poslom, a gospodin Jaroslav Hrebik na ovaj način zloupotrebljava svoju vozačku dozvolu, odnosno preprodaje je, a uzima drugu i u Slovačkoj i u Srbiji. Naravno, ništa čudno, s obzirom na to da je gospodin Hrebik bio glavni pregovarač s odbornicima koji je trebalo da razbijaju Skupštinu Stara Pazova, kada im je nuđeno po 10.000 evra. Vi niste donosili pare, donosio je neko drugi, ali vi ste bili taj koji je pregovarao s tim ljudima i obećavao po 10.000 evra.
Vas dvojica ste se povukli u ime gospođe Radete. Onda, prvo, Srđan Milivojević. Gospodine Arsiću, molim vas, ja ću da dam ostavku, pa vi predsedavajte, ali ako ste se povukli, budite korektni. (Veroljub Arsić, s mesta: Nisam se povukao.) Onda sačekajte. Ide Srđa, pa Pera, pa vi. Nema problema. Gospodin Petar, pa gospodin Arsić.
Dame i gospodo, odbornici, građani Srbije, gospodin Hrebik je mislio da se rukovodi onom starom izrekom - "ako neko treba da kaže istinu, pa da postrada zbog toga, bolje da postrada on što je kazao istinu, nego da postrada istina, da je niko ne kaže''. Dakle, dame i gospodo poslanici, slušam ovde hvalospeve već nekoliko dana o gospodinu Srđi Komazecu i mogu da se složim da je jedino dobro, od onog što sam čuo o njemu, njegovo ime. Vrlo lepo, simpatično ime. Imao sam prilike da se malo raspitam i u Pazovi i u Inđiji, i kod ljudi koji su nadležni za gonjenje ljudi koji čine zloupotrebe, o tome ko je Srđa Komazec. Gle čuda, našao sam jedan zapisnik, pošto sam jutros čuo da taj čovek nema ni krivični dosije, niti je ikada mrava zgazio, maltene je kandidat za Belog anđela. Gle čuda, čuo sam da je taj čovek krivično odgovarao, da je gonjen i disciplinski. Evo zapisnika u kom se to dokazuje i potvrđuje, za one koji ne veruju. Daću vam fotokopiju, ne brinite ništa. Kaže ovako, gospodin Komazec Srđo je, molim vas, ako ne možete da me nadgovorite, probajte da ćutite, nije teško, verujte mi. Dakle...
Molim poslanike ...
Komazec Srđo je tukao na svom poslu Racić-Šaš Jasminu, a koja je tog trenutka bila trudna, i kaže - jesam, udario sam je pesnicom u glavu i u bradu i kazao sam joj, zaklaću te i ubiću te ako to budeš o meni govorila. Ko ne veruje, evo zapisnika sa saslušanja. Ovo kažem zbog istine, zbog javnosti i zbog građana Srbije. Pošto smo čuli ovde da gospođa Gordana Gajić nije rođena, niti živi, niti ima prebivalište u Staroj Pazovi, ja sam danas tražio od policije i policija mi je dostavila sledeću informaciju, da je Gordana Slavka Gajića, rođena 21. januara 1964. godine u mestu Vojnovići, opština Foča, Republika BiH, sa jedinstvenim matičnim brojem građanina 2501964715587, a za one koji slabije kapiraju, ponoviću, 250196471..... Molim vas, ovo su javni podaci koje možete da dobijete, ja sam ih dobio i piše u koju svrhu sam ih dobio. Kaže se da ona ima mesto prebivališta u opštini Stara Pazova, mesto Nova Pazova, ulica Majora Gavrilovića broj 006. Uverenje se izdaje u svrhu regulisanja demantija na sednici Narodne skupštine. Daću vam uverenje, pa izvolite i potrudite se. Kada govorim o gospodinu Jaroslavu, završiću ovim, on je čovek koji ima vozačku dozvolu, znači da je prošao lekarski pregled, jer u ovoj zemlji, da bi čovek upravljao motornim vozilom, treba da prođe lekarski pregled. Očigledno, da bi se bavio politikom, nije potrebno da to prođe. To su neki jasno pokazali, denuncirajući ovog čoveka koji se zalaže za istinu. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milivojeviću. Reč ima gospodin Petar Jojić, pa Veroljub Arsić, Aleksandar Martinović, gospođa Jorgovanka Tabaković, a onda replika - gospodin Hrebik.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam jednu peticiju koju je potpisalo više od 400 stanovnika naseljenog mesta Banatski Brestovac. Građani Banatskog Brestovca daju podršku direktoru OŠ "Olga Petrov" Alisi Uskoković, koja ima prebivalište u Banatskom Brestovcu. Stanovnici Banatskog Brestovca su, uglavnom, roditelji dece koja pohađaju OŠ "Olga Petrov" u Banatskom Brestovcu. Roditelji iz Banatskog Brestovca zapravo su protiv smene gospođe Alise Uskoković, koju demokratski blok u ovom trenutku želi da smeni. Demokratski blok je smenio i školski odbor u ovoj školi, prema mojim saznanjima. Ovu peticiju su potpisali, kažem, građani, tj. roditelji dece koja pohađaju osnovnu školu u Banatskom Brestovcu i traže da sadašnji direktor ostane, kao pošten čovek, kao osoba stručna i sposobna da vodi osnovnu školu u Banatskom Brestovcu. Zamoljen sam da narodnim poslanicima ovo predočim. Postavljam pitanje i tražim odgovor od ministra prosvete, gospodina Zorana Lončara - ko je organizovao ovu akciju za smenu direktora OŠ u Banatskom Brestovcu, gospođe Alise Uskoković? Mi smo u ovoj nedelji imali, a i prethodne nedelje, akciju prikupljanja potpisa za peticiju da javni servis prenosi direktno suđenje iz Haga prof. dr Vojislavu Šešelju, jer je u uporednom pravu i u svetu i te kako važno da javnost bude uključena u ovakve procese. Sudi se pojedincu, prof. dr Vojislavu Šešelju, a, u stvari, sudi se srpskom narodu. Imali smo priliku, dame i gospodo, da se susretnemo s našim građanima u Republici Srbiji, a u južnom Banatu, gde je velika podrška građana, građani traže da javni servis vrši direktan prenos suđenja prof. dr Vojislavu Šešelju, kako bi građani Srbije znali šta se tamo događa, kakvo je to suđenje, kakav je to sud, da znaju kakvi su oni koji sude, da znaju da se međunarodna politika moćnika stavila iznad prava i iznad pravde. Zbog toga, smatramo da javni servis mora da prenosi suđenje prof. dr Vojislavu Šešelju, koji se optužuje a nije počinio nijedno krivično delo. Zato ćemo istrajati u ovome. Svakako da očekujemo pozitivan odgovor i sa televizije, da ovaj prenos bude zaista direktan i da građani znaju kakav je to sud, da znaju ko sudi Srbiji i ko sudi srpskom narodu. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dobićete, dragi kolega, pravo na repliku možda sutra, sumnjam da ćete sada. Iznenadio sam se, stvarno, vašom brigom za građane opštine Stara Pazova, pogotovo što će mnogi da ostanu, zbog nekog, navodnog, zaposlenja, bez fabričke hale. Postavljam sebi pitanje, šta ćete vi u stranci koja je vodila politiku kojom su stotine hiljade građana ostale bez posla? Da vas pitam, jednostavno, kolika vam je provizija data od Austrijanaca da ovde napadate predsednika opštine Srđu Komazeca iz Stare Pazove, koji predstavlja SRS, ili, koliko vam je obećano ako uspete da tu odluku nekako izdejstvujete? Samo da vam kažem još nešto. Na sreću građana Srbije, imate predsednike samo u dve opštine. Na žalost građana opštine Žagubica, predsednik opštine je iz vaše stranke, dojučerašnji kolega, Dragi Damjanović. Kako to G17 vlada u opštini Žagubica? Tako što predsednik opštine iz G17 izađe za skupštinsku govornicu i kaže, jeste, nameštao sam javne nabavke, nameštao sam da određeni ponuđač da najpovoljniju ponudu, a, osim toga, to je moj intimni prijatelj. Da li je to zloupotreba? Izađe taj isti predsednik opštine i kaže - šta hoćete, opštinske silose niko nije koristio, pa sam ih poklonio, eto, opet nekom mom intimnom prijatelju. Opet ne odgovara. Ili, šta reći za predsednika opštine koji zabranjuje da opštinska uprava odluke koje je donela Skupština opštine objavi u "Službenom glasniku"? Da li je on predsednik Republike? Šta je on? Evo, čitam sada u novinama, gospodin, vaš predsednik, Dinkić, ide sutra u Žagubicu da otvori zelenu pijacu, jer je opet neki intimni prijatelj predsednika opštine iz G17 pravio tu zelenu pijacu. Vi otvarate nešto otvoreno; jedino što ste tamo napravili je neka balon hala, koja, uz to, i prokišnjava. Potpuno vas razumem, potpuno razumem, doći će trenutak kada neće moći iza vas da stoje ni poslanički imuniteti, ni imuniteti ministara i članova Vlade Republike Srbije. Tada ćete za svakuzloupotrebu morati da odgovarate.
Zahvaljujem gospodinu Arsiću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajući ovom sednicom, gospodin Mrkonjić je povredio član 100. Poslovnika, koji kaže: ''Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika''. Vi ste morali da date reč gospodinu Veroljubu Arsiću, jer se javio povodom povrede Poslovnika. Dalje, gospodine Mrkonjiću, mislim da nije u redu, nije džentlmenski da podižete ton na narodne poslanike SRS-a. Mislim da vi, a i građani Srbije mogu da primete da su narodni poslanici SRS-a konstantno prisutni u ovoj sali, da zaista argumentovano učestvujemo u diskusijama o svim tačkama dnevnog reda. Nije na vama da vi disciplinujete poslanike SRS-a. Ako neko treba da se disciplinuje u ovoj sali, onda su to ministri u Vladi Srbije. Dok narodni poslanici SRS-a učestvuju u diskusiji, pokušavaju da poprave katastrofalno loše predloge zakona koji nam dolaze, recimo, pojedini ministri, kao što je to danas uradio Milan Marković, šalju SMS poruke, zevaju, smeju se, s rukama u džepovima šetaju se po sali, izlaze, nema ih u sali itd. Nije na gospodinu ministru Cvetkoviću da on kaže ko ima pravo da izađe za govornicu i po kom osnovu. Gospodin ministar je ovde gost, predstavnik Vlade Srbije, koji treba da obrazloži predlog zakona koji je stigao u Narodnu skupštinu, a ne da ovde izigrava predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg. Gospodine Mrkonjiću, molim vas, poštujte dostojanstvo Narodne skupštine, pogotovu poštujte dostojanstvo poslaničke grupe koja najkonstruktivnije učestvuje u radu Narodne skupštine.
Zahvaljujem mladom kolegi. Koliko poštujem dostojanstvo poslanika, voleo bih da procene svi poslanici, a ne samo vi, gospodine Martinoviću. Vama najlepše hvala. Nastavak sednice biće sutra, u 10 časova.