Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Klima-, energi- og forsyningsministeren (Dan Jørgensen): Lovforslag nr. L 50 (Forslag til lov om ændring af lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold, selskabsskatteloven, lov om elforsyning og lov om varmeforsyning. Lovforslag nr. L 51 (Forslag til lov om ændring af biobrændstofloven. Beskæftigelsesministeren (Peter Hummelgaard): Lovforslag nr. L 52 (Forslag til lov om ændring af lov om sygedagpenge. Lovforslag nr. L 53 (Forslag til lov om ændring af lov om en aktiv beskæftigelsesindsats. Lovforslag nr. L 54 (Forslag til lov om ændring af lov om en aktiv beskæftigelsesindsats og forskellige andre love. samt konsekvensændringer som følge af den forenklede beskæftigelsesindsats m.v.)). Social- og indenrigsministeren (Astrid Krag): Lovforslag nr. L 55 (Forslag til lov om ændring af lov om valg til Folketinget og lov om valg af danske medlemmer til Europa-Parlamentet. Lovforslag nr. L 56 (Forslag til lov om ændring af lov om social service og lov om socialtilsyn. Transportministeren (Benny Engelbrecht): Lovforslag nr. L 57 (Forslag til lov om anlæg af en Nordhavnstunnel). Erhvervsministeren (Simon Kollerup): Lovforslag nr. L 58 (Forslag til lov om ændring af hvidvaskloven, lov om finansiel virksomhed og forskellige andre love. og 5. hvidvaskdirektiv)). Børne- og undervisningsministeren (Pernille Rosenkrantz-Theil): Lovforslag nr. L 59 (Forslag til lov om ændring af lov om institutioner for almengymnasiale uddannelser og almen voksenuddannelse m.v., lov om institutioner for erhvervsrettet uddannelse, lov om private institutioner for gymnasiale uddannelser, lov om de gymnasiale uddannelser, lov om erhvervsuddannelser og lov om kommunal indsats for unge under 25 år. Lovforslag nr. L 60 (Forslag til lov om ændring af lov om Arbejdsgivernes Uddannelsesbidrag. Lovforslag nr. L 61 (Forslag til lov om ændring af lov om institutioner for almengymnasiale uddannelser og almen voksenuddannelse m.v. og lov om institutioner for erhvervsrettet uddannelse. Pernille Skipper (EL) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 31 (Forslag til folketingsbeslutning om kommunalbestyrelses- og regionsrådsmedlemmers vederlag ved orlov). Alex Ahrendtsen (DF) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 32 (Forslag til folketingsbeslutning om at afskære statsstøtte til visse friskoler, hvor over halvdelen af eleverne har udenlandsk baggrund). Titler på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor). Så skal jeg meddele, at medspørger på spm. nr. 15, Pia Kjærsgaard, udgår efter ønske fra medspørgeren selv.
Det første spørgsmål er fra hr. Erling Bonnesen til miljøministeren.
Værsgo til hr. Erling Bonnesen for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. For rigtig mange borgere er det jo hyggeligt at kunne tænde op i brændeovnen eller pejsen, og derfor er spørgsmålet helt kort: Hvad er regeringens holdning til brændeovne?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Det er jo helt rigtigt, at mange danskere er glade for deres brændeovn, både hvad angår hyggen og varmen, men det, der er opgaven, er at få partikelforureningen ned. Luftforurening er et af de største miljø- og sundhedsproblemer i Danmark. Vi ved, at luftforureningen årligt er årsag til mange sygdomstilfælde og ca. 4.200 for tidlige dødsfald, heraf er ca. 1.200 koblet til emissioner fra danske kilder fra især fyring med brænde og fra trafik og landbrug. Det meste af luftforureningen bliver bragt til Danmark med vinden, men af de danske kilder fylder partikelforurening fra brændeovne meget. Så vi vil hæve ambitionsniveauet. Regeringen ønsker en indsats i forhold til de ældre brændeovne, da de udleder op mod fem gange så mange partikler som en ny brændeovn. Vi vil derfor have øget udskiftningen til de nyeste modeller. Regeringen vil også give kommunerne bedre værktøjer til at kunne gøre mere, også i betragtning af at der kan være store lokale forskelle. Hvordan det konkret skal ske, kan jeg ikke komme nærmere ind på nu, for jeg er ved at se på den samlede indsats, men jeg kan bare sige, at ren luft er en prioritet for regeringen, og at vi skal gøre mere for at få forureningen fra brændeovne ned. Tak for ordet.
Hr. Erling Bonnesen.
Tak for det. Jamen vi er fuldstændig enige i, at der er en udfordring omkring luftforurening og partikelforurening – det var vi også før valget, da vi havde den tidligere Venstreledede regering. Vi afsatte jo også den såkaldte skrotningspulje netop for, om jeg så må sige, at komme i gang med at få de gamle, dårlige brændeovne faset ud, så man kunne komme videre med de såkaldte godkendte, svanemærkede brændeovne. Så det er fint nok, at vi holder fokus på det. Mit næste spørgsmål er: Vil ministeren garantere, at man ikke direkte vil forbyde brændeovne, men forfølge et andet spor med at få, kan vi sige, de gamle ovne ud og få de nye ind? Kan man som brændeovnsejer, pejseejer osv. være tryg ved, at der ikke kommer et forbud imod det?
Så går vi fra 2 minutters til ½ minuts taletid. Værsgo til miljøministeren.
Tak for også det spørgsmål. Måske hørte ordføreren ikke hele indledningen i besvarelsen, for i hvert fald er noget af det, som Socialdemokratiet har foreslået, jo, at man kommunalt skal have nogle bedre værktøjer, bl.a. at man også kan udfase brændeovne i de områder, hvis der lokalt er et ønske om det. Det er jo noget af det, som jeg så kigger ind som minister, altså hvordan kunne man strikke det sammen? Så det kommer jo også lidt an på, hvad Venstres ordfører mener. Vi går ikke ind for et generelt forbud mod brændeovne i Danmark.
Hr. Erling Bonnesen.
Tak for det. Jo, jeg tror godt, jeg hørte den første del af svaret, og i forhold til det vil jeg så præcisere mit næste spørgsmål: Vil miljøministeren give kommunerne mulighed for lokalt at forbyde brændeovne?
Ministeren.
Det er jo netop det, som er pointen i forhold til Socialdemokratiets forslag. Ja, vi vil gerne give kommunerne nogle bedre værktøjer i forhold til at begrænse den partikelforurening, som det er så afgørende vi får sat ned, hvis vi altså vil sikre ren luft til danskerne. Og det er en vigtig prioritet for os. Derfor kigger vi ind i, hvordan man helt konkret vil kunne gøre det – og det er jeg ved at se nærmere på.
Hr. Erling Bonnesen, sidste spørgsmål.
Tak for det. Jamen så kan det jo oversættes til, at der så bliver frit slag for kommunerne til selvstændigt og lokalt at beslutte, om der skal være forbud mod brændeovne – altså en ren lokal beslutning.
Ministeren.
Det er jo meget smart af Venstres ordfører at prøve at konkludere noget andet end det, jeg har sagt, for det, jeg sagde, var jo ikke, at der var frit slag. Det, jeg sagde, var, at Socialdemokratiet har foreslået, at man lokalt i kommunerne kan få den mulighed, altså at man lokalt kan træffe en beslutning. Hvordan den ordning så præcist skal strikkes sammen, er jo noget af det, jeg er ved at se nærmere på nu. Så det der med at konkludere mere end det, jeg siger, synes jeg ikke går.
Spørgsmålet er slut. Næste spørgsmål er også fra hr. Erling Bonnesen til miljøministeren.
Hr. Erling Bonnesen for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak for det. Vandløb har jo flere funktioner: afvanding, man skal tage hensyn til biodiversitet og andet. Og derfor lyder spørgsmålet helt kort: Hvad er regeringens holdning til vandløb og afledning fra både byerne, vejene og markerne?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Vandløbene fungerer som levesteder for en lang række planter og dyr og er gavnlige for biodiversiteten, så dem skal vi selvfølgelig passe på, og det er også regeringens holdning. De er en vigtig del af naturen, og de har en stor rekreativ værdi for danskerne. Over en årrække har vi fået mere og kraftigere regn, og det er forventningen, at den udvikling vil fortsætte, så jeg er meget opmærksom på, at der nogle steder er store udfordringer med oversvømmelser af vandløbsnære arealer. Det ser vi bl.a. nu ved Gudenåen. Vandløb er kendetegnet ved, at der ofte skal findes den her balance mellem de miljømæssige hensyn på den ene side og afledningen af vand på den anden side. Helt konkret er det kommunerne, der er vandløbsmyndighed, som skal vurdere muligheden for øget afvanding i en vandløbsstrækning. Det gør de jo bl.a. netop ved at tage hensyn til de miljømæssige krav i vandløbskvaliteten. Når kommunerne så gennemfører indsatser i vandløbene, vurderer de, om der også er negative konsekvenser for afvandingen, og hvis der er et tab i forbindelse med vandløbsindsatserne, er det erstatningsberettiget. Regeringen ønsker at støtte kommunerne bedst muligt i arbejdet med vandløbsforvaltningen, og jeg afventer lige nu resultaterne af en række udredningsprojekter, som handler om erfaringer med helhedsplanlægning i forhold til vandløb og vandløbsregulativet i det hele taget. Jeg forventer, at de kan gøre både mig, men jo også resten af Folketingets partier klogere på fremtidens indsatser. Den politiske aftale om en multifunktionel jordfordeling, som regeringen har indgået med aftalepartierne bag tørkepakken, giver kommunerne mulighed for en grøn jordfordeling med udgangspunkt i vandløbene. Regeringen lægger også op til en samlet plan for klimatilpasning, hvor vandløbsområdet vil være inkluderet.
Hr. Erling Bonnesen.
Tak for det. Jeg er glad for, at ministeren anerkender, at der er store udfordringer i forhold til vandløbene og deres funktioner og med at få de her forskellige formål til at gå op i en højere enhed. Så er mit præcise spørgsmål: Vil miljøministeren nu frem til og i forbindelse med det kommende arbejde, der er med både vandløb, vandløbslovgivning, vandrammedirektiver og vandplanerne i det hele taget sikre og have et skarpt øje på, at vandet kan, om jeg så må sige, ledes bort fra både byerne, hvor vi ved der er et behov for det, fra vejene, hvor vi jo kan se der er behov for det, og også fra de marker, som skal dyrkes? Vil ministeren have et skarpt øje på det og være med til at sikre, at vandet kan afledes fra de steder?
Ministeren.
Ja, man skal jo nogle gange gardere sig mod bare at svare helt kort og klart, men lige umiddelbart vil jeg sige: Ja, selvfølgelig vil jeg have et skarpt øje på det, fordi uanset om man er i byerne eller på landet, tror jeg, at alle kan mærke, at klimaforandringerne er over os, og vi kan se, at der er øgede regnmængder, vandmængder, der kommer ned. Det er klart, at det presser selvfølgelig også vandmiljøet, og hvordan skal vi så håndtere det? Der er jo en del af det, der handler om vandløbene og regulativerne omkring det. Der kigger vi også på nogle projekter. Ordføreren har jeg jo også talt med i den forbindelse, i forhold til hvordan vi sikrer vandløbsregulativet, som alle kan se sig selv i. Omvendt er det også vigtigt, at vi kigger på klimatilpasningen i forhold til byerne, og hvordan vi sikrer det.
Hr. Erling Bonnesen, værsgo.
Tak for det. Jeg er jo fuldstændig enig i, at de her forskellige værktøjer skal vi tage i anvendelse, når vi skal have nogle møder og formentlig nogle forhandlinger og drøftelser omkring det. Så er det jo godt, at vi nu her får konstateret, at vi har et skarpt fokus på det, og at vi har ministerens skarpe fokus på det. Vil ministeren også være med til at sikre, at vi så får indrettet lovgivningen og reglerne, sådan at der rent faktisk kan rulles nogle beslutninger ud, som sikrer, at vandet kan ledes tilstrækkelig hurtigt væk fra både byerne, vejene og de marker, der skal dyrkes? Det er jo vigtigt.
Ministeren.
Men jeg tror ikke, at vi en til en er enige, for vi har jo også haft nogle diskussioner, også i den tidligere periode, hvor Venstre havde regeringsmagten, om, hvordan vi beskytter vores vandløb godt nok, og der er det min opgave som miljøminister at sørge for, at vi passer på naturen i vores vandløb. Så det er også vigtigt. Men det er klart, som jeg også siger, at det er mit håb, at vi på det her område bredt blandt Folketingets partier kan have en dialog om, hvordan vi tager højde for, at der kommer mere vand ned fra oven, hvordan vi tager højde for, at det selvfølgelig har betydning for dem, der bor tæt på vandløb, når vi skal lave en klimahandlingsplan. Så det vil jeg meget gerne have en dialog om, og det tror jeg sådan set vil være rigtig gavnligt.
Hr. Erling Bonnesen.
Det er jo fint, at vi nu kommer tættere og tættere på at have et fokus på det. Der er jo, når man kigger ud i virkeligheden nu, mange steder, hvor vandet står op – det er jo både i byerne, på vejene og også på de marker, der skal dyrkes – og når man så kommer og siger, at man her lige præcis har stederne, så skal vi sikre, at værktøjerne kommer på plads. Vil ministeren være med til, at vi de steder, hvor der så kan peges på det, skal have sikret, at der kommer de værktøjer, så vandet kan ledes væk? Det er jo måden at indrette vandløbene på at give de værktøjer, der skal til, til kommunerne, for at de kan få oprenset vandløbene, og i det hele taget indretningen af det. Vil ministeren være med til at sikre det?
Tak. Værsgo til ministeren.
Men det er også derfor, jeg siger, at lige så gerne som jeg vil have en dialog med Folketingets partier – og jeg håber også, vi bredt kan nå en enighed, også på det her område – så er det også vigtigt for mig at sige, at jeg heller ikke tror, at vi en til en er enige. For jeg er meget optaget af, at vi passer på naturkvaliteten i vores vandløb, og der synes jeg ikke, balancen har været god nok, når vi ser tilbage på de seneste år. Men jeg er da fuldkommen enig i, at vi med de klimaforandringer, vi ser ind i, skal have nye værktøjer på bordet, og det er jo både helhedsplanlægning i forhold til de store vandløbssystemer, og det er, hvordan vi kigger på hele den her jordfordeling – kan vi tage noget jord ud, så man kan gøre det mere klogt?
Tak. Spørgsmålet er slut. Tak til hr. Erling Bonnesen. Vi fortsætter med miljøministeren, men nu er det med fru Anni Matthiesen som spørger.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Er ministeren enig i, at danskerne kan få mere natur for pengene, hvis man udliciterer dele af statens skovarbejde, så Naturstyrelsen kan fokusere på nye naturprojekter, der løfter den danske natur?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Den tidligere regering besluttede at udlicitere en del af skovdriften i Naturstyrelsens skove af rent ideologiske årsager. Det vil jeg og regeringen ikke være med til, når det udelukkende sker af politiske grunde. Derfor har jeg også besluttet her for ganske nylig at stoppe netop den ideologiske udlicitering i Naturstyrelsen. Jeg synes ikke, at udlicitering må blive et mål i sig selv; det skal bruges, hvor det giver mening, og under hensyntagen til de mennesker, der er ansat. Så borgernes penge skal selvfølgelig bruges bedst muligt, og Naturstyrelsen skal have en effektiv opgaveløsning for øje. Men man kan ikke bare automatisk gå ud fra, at noget bliver billigere, fordi man udliciterer; det tror jeg vi har set nok eksempler på ikke sker. Så driftsopgaverne i forhold til Naturstyrelsen bliver jo ikke dyrere at udføre end i dag, fordi de forbliver i Naturstyrelsen. Og samtidig vil de jo også blive løst af folk, som kender skovene, har lokalkendskab, og som egentlig gør et rigtig godt stykke arbejde. Så udlicitering skal ikke være et mål i sig selv – det er hverken naturen, Naturstyrelsen eller borgerne tjent med.
Fru Anni Matthiesen.
Tak. Og tak til ministeren for svaret. Jeg er jo egentlig enig med ministeren langt hen ad vejen, i forhold til at man selvfølgelig ikke bare skal gøre det af politiske grunde, når man laver udlicitering. Men jeg kunne også godt tænke mig at spørge ministeren, om der ikke også er eksempler på, at man ved at lave udlicitering opnår et mål, der hedder, at man får brugt pengene bedst muligt, og at det så også i sidste ende betyder, at man får mere for de skattekroner, som man råder over som minister. Det vil jeg egentlig gerne have ministerens kommentar til.
Så er det ministeren. Og nu er taletiden ½ minut. Værsgo.
Men den beslutning, jeg lige har taget i forhold til udlicitering i Naturstyrelsen, bunder jo netop i, at den tidligere regering havde skrevet ind i sit regeringsgrundlag, at der skulle udliciteres mere i Naturstyrelsen. Det bundede ikke i en analyse af, om man eksempelvis kunne lave nogle opgaver bedre ved at udlicitere – det bundede netop i politik. Og der står jeg bare et andet sted, hvor jeg siger: Den ideologiske tilgang til udlicitering deler jeg ikke som socialdemokrat, og det er derfor, jeg har valgt at stoppe den udlicitering, som var i gang på det område.
Fru Anni Matthiesen.
Det er korrekt, at VLAK-regeringen valgte at udlicitere en del af statens skovdrift – og egentlig også med det formål, at så kunne Naturstyrelsen jo fokusere på andre gode ting. Der kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren: Kunne det ikke være en måde også at tænke i, at man på den måde jo gav mere plads og også mere tid til, at Naturstyrelsen så faktisk kunne koncentrere sig om at løfte den danske natur?
Ministeren.
Men Naturstyrelsen løfter den danske natur allerede i dag, og derfor vil jeg sige i forhold til den præmis, som spørgeren lægger ind, om, at man kan få det hele til den halve pris – hvilket jo ligger i, at hvis man udliciterede en del af opgaven, ville de samme medarbejdere kunne være tilbage og lave noget andet – at det jo ikke er sådan, det fungerer. Og det er klart, at hvis man udliciterer en del og lægger den økonomi væk til nogle private, kan der ikke være de samme medarbejdere i Naturstyrelsen, som rent faktisk løfter naturen. Det er der, hvor vi nok bare er uenige, og det er jo sådan set også fair nok.
Fru Anni Matthiesen.
I en pressemeddelelse, som Miljø- og Fødevareministeriet udsendte, begrunder ministeren beslutningen med en mere generel modvilje over for udlicitering. Og der kunne jeg godt tænke mig at høre ministeren, om det er rigtigt. Altså, er det sådan, at ministeren er imod udlicitering?
Ministeren.
Jamen så synes jeg egentlig, det havde klædt spørgeren at læse op fra pressemeddelelsen, for det, som der også meget klart står, og det, som jeg har sagt i forbindelse med den annullering af udliciteringen, som den tidligere regering besluttede af politiske årsager, er jo netop, at der allerede i dag foregår masser af udlicitering i Naturstyrelsen, og det kan jo være fint nok, hvis man har besluttet, at en opgave bedst løses på den måde. Men det, der lå til grund for den beslutning, som den tidligere regering traf, var jo politik – ikke et spørgsmål om et løft af naturen.
Spørgsmålet er slut. Tak til fru Anni Matthiesen, og tak til miljøministeren. Vi går videre til næste spørgsmål, som er til skatteministeren af hr. Hans Kristian Skibby.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, hr. formand. Hvad vil ministeren foretage sig set i forhold til de dybt urimelige konkurrencevilkår, som ærlige detailhandelsbutikker, især kiosker, oplever fra andre mindre ærlige butiksindehavere, som i stor stil handler med kopivarer, hælervarer m.v. og bedriver omfattende afgiftssvindel, og anser ministeren den planlagte kontrol, opfølgning og sanktionering som værende tilfredsstillende?
Ministeren
Tak for spørgsmålet. Lad mig starte med at sige, at jeg deler den frustration og vel også bekymring, som jeg kan høre lyser ud af spørgsmålet. Jeg finder fuldstændig som spørgeren her, at det er meget, meget urimeligt, at der er nogle, som jo de facto kan få en konkurrencefordel af at omgå de regler, som alle andre spiller efter. Derfor skal jeg komme tilbage til, hvad vi har tænkt os at gøre ved det. Men først lidt omkring skattekontrollen og skatteforvaltningens nuværende kontrol. Når det f.eks. handler om kioskers afgiftsbetaling og andet, er den jo med til at sikre det modsatte, altså at man betaler de skatter og afgifter, man nu engang skal, og går op imod illegal indførsel af det, der også kaldes punktafgiftspligtige varer, altså dem, der er henvist til i spørgsmålet. Myndighederne har et tæt samarbejde. Skattestyrelsen har gennemført en række kontroller i kioskmiljøet sammen med Fødevarestyrelsen og politiet, og det er vigtigt at få slået fast, at de ansvarlige selvfølgelig skal stå til ansvar for det, de bedriver, og der skal så også gøres op med den snyd, der er, med afgifter. Derfor vedtog Folketinget jo også tilbage i 2017, at man skulle ændre reglerne, så man nu indfører de her såkaldte colabøder, hvor man kan få, synes jeg, ret store bøder både i anden- og tredjegangstilfælde – bøderne kan for de her forseelser være på 20.000 og 30.000 kr. Så der er sket meget. Det er desværre ikke ensbetydende med, at problemet er forsvundet, og derfor agter regeringen også at tage fat. Jeg og regeringen er som sagt helt enig i, at den unfair konkurrence, vi ser på det her område, hvor virksomheder bevidst undlader at betale skatter og afgifter, skal vi gøre mere ved. Derfor har regeringen også på finansloven og i finanslovsforslaget aftalt eller i hvert fald foreslået, at der skal afsættes penge til 250 ekstra skattemedarbejdere i 2020 stigende til 1.000 ekstra skattemedarbejdere frem mod 2023 til netop at styrke skattekontrollen. Det vil bl.a. handle om den organiserede svindel, som jeg forstår spørgeren også spørger til.
Tak for det. Hr. Hans Kristian Skibby, værsgo.
Jeg vil gerne takke ministeren for den besvarelse, han gav, og jeg vil da også medgive, at der jo er foregået meget. Politisk har man prøvet på at lave en række initiativer. Ministeren nævner selv colaloven, som jo ligesom er navnet og er blevet synonymt med en del af det her. Men grunden til, jeg synes, at vi skal debattere det her i Folketingssalen i dag, er jo, at vi kan se, at hvis man går uden for Christiansborg, er der åbenlys uændret adfærd i forhold til omgåelse af betaling af punktafgifter og i forhold til omgåelse af momsbetalinger, og der er selvfølgelig også decideret ulovligt importerede varer og dermed afgiftssvindel. Hvis man kigger på noget af den pressedækning, der har været, bl.a. i B.T., så har man jo kunnet se, at det især er nogle steder i Danmark, hvor det er mere vanskeligt end andre steder. Man beskriver jo bl.a. Nørrebrogade her i København, hvor man på 3,3 km kan finde ikke mindre end 24 guldsmedeforretninger, 39 frisørforretninger og 24 lokale kiosker. Alle tre typer af butikker er nogle af dem, man ved har svært ved at bevæge sig inden for det, der hedder lovlig og rimelig virksomhedsledelse- og drift. Det er nogle brancher, hvor der svindles, og derfor kan man jo undre sig over, at i takt med at vi har lavet mere lovgivning og også har øget strafferammerne, så kan vi se, at der åbner flere og flere butikker, og at de handler med åbenlyst ulovlige sager. B.T. var ude at foretage et indkøb hos virksomheden NamNam. Det er jo sådan set i sig selv et ganske underholdende navn, men i butikken sælger man Pepsi-Cola fra Polen, Nutella fra Tyskland, Hariboslik fra Tyrkiet og Oreokiks fra Bulgarien. Ingen af de her produkter i f.eks. den her ene butik er omfattet af dansk mærkning. Synes ministeren, at det er tegn på god kontrolskik?
Så er taletiden på ½ minut. Værsgo til skatteministeren.
Nej, det synes ministeren ikke, og det synes regeringen heller ikke. Jeg tror sådan set ikke, vi er uenige. Altså, det er også en sag, som Dansk Folkeparti og mit eget parti, Socialdemokratiet, har kørt på flere fronter. Spørgeren og jeg har siddet, når det handlede om hvidvask, og kæmpet for den samme dagsorden. Vi har siddet i Justitsministeriet og har kæmpet med økonomisk kriminalitet, og nu får vi så også muligheden for – forhåbentlig – at lave et tæt og godt samarbejde om, hvordan vi kommer det her bedre til livs. Der ingen tvivl om, at der er en kæmpe udfordring, og det er jo også derfor, at regeringen har konkluderet, efter vi lavede eftersynet af skattevæsenet, at der er behov for et løft her.
Hr. Hans Kristian Skibby, værsgo.
Det, der åbenlyst sker, er jo, at virksomhederne, efter at de bliver taget, erklærer sig konkurs, og så er der ingen, der betaler deres skyldige afgifter til den danske stat. Og der er tilsyneladende heller ikke nogen, der betaler deres bøder. Jeg har faktisk tidligere stillet spørgsmål, helt tilbage i 2012, til den daværende skatteminister, Holger K. Nielsen, om det samme. Og der var svaret jo, at 34 pct. af de bøder og afgifter, som gives på grund af ulovlig butiksdrift, ikke bliver betalt. Vil ministeren foranledige, at vi får nogle helt nye tal på bordet, i forhold til hvorvidt de inddrivelser, som der er, og antallet af udstedte bøder, vil blive undersøgt? For det kunne vi ikke få under den tidligere skatteminister.
Ministeren.
Vi svarer på alle de spørgsmål, der bliver stillet, og hvis hr. Hans Kristian Skibby vil stille det her spørgsmål skriftligt, skal jeg gøre mit for, at vi selvfølgelig får svaret på det. Det giver sig selv. Jeg tror helt generelt, at vi har behov for at sikre en bredere tilgang til det her. Kernen i det, regeringen kommer med nu, kan man roligt sige er et markant løft af kontrolindsatsen. 250 ansættelser næste år og stigende til 1.000 i 2023. Men vi kommer til at se på sanktioner, vi kommer til at se på forebyggelse og en hel række andre ting. Så det er en åben invitation.
Hans Kristian Skibby, værsgo med det sidste spørgsmål.
Tak. Nu er det jo til den samlede ligning i Danmark, så det er ikke sådan, at det er alle de her mennesker, som ministeren nævner, der vil gå til det her. Under tidligere regeringer har der typisk været afsat 16 årsværk til hele den her indsats, og der er langt fra 16 årsværk og så op til 1.000, vil jeg gerne sige. Men det er også sådan, at hvis man spørger branchefolk, eksempelvis direktøren hos Cloetta, en af de etablerede slikvirksomheder, siger de, at det simpelt hen ikke hænger sammen med de priser, som butikkerne sælger varerne for, for alene afgifterne, huslejen og lønudgifterne gør, at det giver underskud – medmindre man svindler.
Sidste svar i den her omgang fra ministeren. Værsgo.
Tak for det, formand, og tak til spørgeren. Det er oprigtigt ment, når jeg siger, at jeg håber, vi ses ved forhandlingsbordet senere. Jeg er af den opfattelse, at det her ikke er gjort godt nok, og der er behov for ressourcer, og det er rigtigt nok, at det er en bred kontrolindsats, som regeringen lægger op til, men vi sætter ind og får en politisk diskussion af, hvor vi skal sætte ind i forhold til de problemer, der er. Der er mange: Der er social dumping, der er det her, der er momssvindel, der er udbytte osv. Men vi kommer til at kigge på det, og det er en invitation til Dansk Folkeparti om også at være med.
Spøgsmålet er slut. Tak til hr. Hans Kristian Skibby. Vi fortsætter med skatteministeren, men nu er det hr. Morten Messerschmidt.
Hr. Morten Messerschmidt for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak, formand. Er ministeren enig i det moralsk forkastelige i tv-markedsføring af onlinecasinospil og lignende, hvorved folk forledes til at tro, at det er en let vej til hurtige penge?
Ministeren.
Det kan jeg forsikre spørgeren om at ministeren er enig i, og derfor er det korte svar også: Ja. Men jeg kan prøve at give det et par ekstra ord med på vejen, nu når jeg alligevel har fået mulighed for at stå her. Der findes i dag en spillelovgivning med regler om markedsføring af spil, og det er jo klart, at de her regler skal spiludbyderne selvfølgelig overholde, og som spørgeren også ved, er det Spillemyndighedens ansvar at føre tilsyn med, at det så rent faktisk også sker. Derfor er det jo sådan set meget enkelt, at de regler, vi vedtager her i Folketinget, skal overholdes. Desværre sker det jo ikke altid, og der er for mig ingen tvivl om, at det simpelt hen ikke er i orden, hvis reklamer i fjernsynet – og nu taler jeg mere om det moralske – er med til at foranledige folk til at tro, at der er sådan en let vej til hurtige penge på det her spillemarked. Hvis det er det, der er tale om, er det for mig et grundlæggende udtryk for en forkastelig forretningsmodel, hvor man på mange måder jo altså er med til at lokke folk ind i ulyksaligheder og i mange tilfælde bundløs gæld. Så derfor er jeg helt enig med spørgeren, og jeg mener også, at vi skal kigge på, hvad vi kan gøre her. For den udvikling, der har været de senere år, synes jeg ikke går i retning af, at der er ret mange i den her branche, som har opfattet det brede politiske signal, der er, og det er også det, som spørgeren spørger til – altså både at det her er moralsk forkasteligt, men jo også at der de facto er lavet aftaler og lovgivning, som vi kommer til at følge op på senere.
Hr. Morten Messerschmidt.
Jeg er meget glad for det svar, for selv om platformen her ofte bliver brugt til voldsomme meningsudvekslinger, kommer jeg sådan set i et fredeligt ærinde. Jeg tror, vi alle sammen kan være interesserede i at løse det her problem. Ludomani er jo anerkendt som en afhængighedslidelse ligesom narkomani og alkoholisme osv., og på de områder har vi jo i dag regler. For narkoprodukter kan man sige, at det næsten giver sig selv: Man må selvfølgelig ikke markedsføre noget, der er ulovligt. Men vi har også regler i forhold til tobaksprodukter og alkoholprodukter osv., netop fordi vi ved, at når der er reklamer, som animerer til, at man tror, man sådan får et bedre liv, lykkeligere liv, rigere liv, eller hvad det nu måtte være, så er der nogle mennesker, som er tilbøjelige til at gå i den retning. Det er jo ikke, fordi det er nyt, at vi har reklamer for spil, men min lægmandsoplevelse er, at der sker en forandring i de her år. Altså, da ministeren og jeg – tror jeg jeg vil tillade mig at sige – voksede op, var der tale om lotto og tips og den slags ting, og det sammen med skrabelodder hører jo til helt nede i den lave kategori, når det kommer til afhængighed. I dag er vi ude i, at det er sådan nogle kendte standuppere, der sidder dér og siger: Livet er dejligt; bare kom, og spil, og spil, og gambl dig hele vejen til Paradisøerne. Og det er folk, man virkelig kan forholde sig til – der står ovenikøbet, hvor de kommer fra, og hvilken erhvervsgruppe de tilhører – som siger: Jamen så sad vi og spillede, og lige pludselig, bom, havde vi vundet 5.000 kr. eller 10.000 kr., og så gik turen til Rhodos. Altså, det er jo virkelig noget, der spiller på folks privatliv og oplevelse af, at det også kunne være dem, der sådan hurtigt lige vandt så og så mange penge, så de kunne komme på ferie. Jeg synes virkelig, det, vi oplever, er anstødeligt, og derfor vil jeg gerne høre, hvad ministeren agter at gøre ved det.
Så er det ministeren, og nu er vi på ½ minuts taletid. Værsgo.
Tak. Jeg er meget glad for, kan man sige, tilgangen, og jeg håber også, at hr. Morten Messerschmidt kan høre, at den er gengældt, for jeg mener sådan set ikke, at det her er noget, der bør være de store politiske uenigheder om. Den måde, det udvikler sig på lige i øjeblikket, er voldsom, og den er også efter min bedste overbevisning helt ved siden af i forhold til de værdiaftaler, politiske aftaler, der er lavet på Christiansborg den senere tid. Fundamentet for det er jo, at Folketinget for 10 år siden vedtog en liberalisering af hele det her område, og derfor kommer vi til at kigge på konsekvenserne af det.
Hr. Morten Messerschmidt.
Ja, nu foregriber vi måske allerede det næste spørgsmål, fordi hvad er det så, man kan gøre ved det her? Altså, når vi taler om tv-reklamer, er én ting de tv-stationer, der sender fra Danmark, som jo er reklamefinansieret – så vidt jeg er orienteret – og primært er TV 2, men så er der jo de tv-kanaler, som sender fra andre lande, og som derfor måtte være omfattet af andre landes jurisdiktion. Har ministeren nogen idé om, hvad man konkret kan gøre bredt for at forhindre, at det, der bliver modtaget i Danmark, følger det samme regelsæt?
Ministeren.
Det, jeg i hvert fald har sat mig for at gøre nu, er at følge op på den aftale, der er blevet lavet her for et par år siden, hvor man jo bl.a. havde som udgangspunkt – fuldstændig ligesom spørgeren – at det her var for aggressivt. Der blev lavet en opfordring til branchen til at lave et adfærdskodeks, og det kommer vi til at kigge på nu. Jeg har indkaldt branchen til møde her senere på året, og så er regeringen af den opfattelse, at vi skal prøve at kigge på, hvad man kan gøre for at få en spillebranche, som ikke er så voldsom og ikke er så grænseoverskridende, som mange oplever at den er i øjeblikket.
Hr. Morten Messerschmidt for sidste spørgsmål. Værsgo.
Nu nærmer vi os jo afslutningen på året. Så »sidst på året« går jeg ud fra så må være i nær fremtid. Men jeg kunne godt tænke mig, at ministeren måske var lidt mere – hvad kan man sige – fremme i skoen, i forhold til hvad man konkret kan gøre. Faktisk er det sådan, at spilafhængighed er den hyppigste forklaring på selvmordsforsøg. Så det er altså noget, der påvirker rigtig, rigtig mange mennesker, ikke kun økonomisk, men også hele familier. Så kunne ministeren ikke være en lille smule mere konkret på, hvad der skal ske?
Ministeren.
Først og fremmest har jeg overtaget en aftale, som blev lavet under den tidligere regering. Der har man lavet et adfærdskodeks, som det var frivilligt for branchen at tilslutte sig. På baggrund af mine egne oplevelser – man kan jo nærmest ikke se en fodboldkamp uden at blive bombarderet med reklamer – har jeg nu sat mig for at prøve at kigge på det her adfærdskodeks. Hvordan er det i grunden gået med det? Bliver det overholdt af dem, der har tilsluttet sig det? Hvorfor er der nogle, der måske ikke har tilsluttet sig det? Jeg tror for at sige det helt ærligt, at udviklingen er gået i den forkerte retning, og derfor kommer vi til at kigge på også nye initiativer til at få det her i bedre balance.
Den spændende debat får lov til at fortsætte, fordi vi nu går til næste spørgsmål, som stadig er til skatteministeren og af hr. Morten Messerschmidt.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, formand. Og det følger så op på, hvor vi er i vores samtale her: Hvad mener ministeren der kan gøres for at forbyde eller begrænse tv-markedsføring af onlinecasinospil og lignende, hvorved folk forledes til at tro, at det er en let vej til hurtige penge?
Ministeren.
Ja, som det nok ikke kan overraske spørgeren, bliver svaret jo så også derefter: Jeg er helt enig i, at der her er et problem, som vi skal have taget fat på, og jeg mener som sagt, at det er decideret forkasteligt med noget af den udvikling, vi ser nu, hvis der er virksomheder, der har som mål, at deres markedsføring ligesom skal lokke mange penge ud af danskerne. Og man kan jo, når man ser sportsbegivenheder, godt få den opfattelse, når man sidder og kigger på, hvad der er af reklameblokke. Så nok er sport jo fantastisk at opleve, men spilafhængighed er altså forfærdeligt, og alt for mange havner i kæmpeproblemer med endeløs gæld og i store sociale og økonomiske problemer. Derfor tror jeg, det handler om, at vi har behov for at genopfriske, hvad lovgivningen i grunden er. Hvordan får vi skabt ordnede og bedre forhold på det danske spillemarked? Så er det, som jeg sagde før, sådan, at noget af det, jeg kommer til at kigge på, er, hvordan den aftale, vi lavede tidligere, i grunden er blevet implementeret, hvordan den er blevet overholdt. Og hvordan er det gået med den frivillige aftale, man lavede med branchen, om, at den skulle lave et adfærdskodeks? Altså, jeg tror ikke, vi er uenige. Vi skal have kigget på det her, for den måde, som det udvikler sig på, er for mig at se simpelt hen ikke i orden.
Morten Messerschmidt, værsgo.
Tak for det. Jeg tror heller ikke, vi er uenige om, hvor vi gerne vil hen. Jeg tror snarere, at vi er uenige om, hvordan vi når det. For det, vi drøfter i mit parti, er, om ikke man simpelt hen skal betragte onlinegambling, onlinespil på niveau med andre afhængighedsskabende tilstande som f.eks. alkoholisme. Der har man jo en forbudstilgang til det. Der er simpelt hen nogle regler for, hvad man må markedsføre på tv. Jeg kunne godt forestille mig, at man lavede et tilsvarende forbud, når det kommer til de her spil. Altså, som jeg sagde før, én ting er jo lotto og tips og den slags ting. Det tror jeg de fleste mennesker har et relativt afslappet og roligt forhold til – når man lige står i køen og alligevel venter, kan man lige købe et skrabelod og sådan nogle ting. Det er ikke noget, der gør, at man bliver ludoman. Men de her ting, som ministeren nævner, fra sportsbegivenheder, de ting, hvor vi ser kendte standupkomikere og folk, der kunne være målgruppen for markedsføringen, mener jeg simpelt hen at man bør forbyde. Dér er spørgsmålet todelt: Er ministeren også enig i, at man skal gribe til forbudsinstrumentet? Og hvis ministeren er enig i det, og det er han forhåbentlig, kan vi så gøre det i Danmark? Mange af de her tv-kanaler sender jo fra Storbritannien eller, tror jeg også, Malta osv. osv., og er der så mulighed for at lave et regelsæt, som man skal respektere, når man altså ikke ligger i til Altså 1), er ministeren enig i, at vi skal have den store hammer fra værktøjskassen i brug for at gøre noget ved det her problem, og 2), kan vi ramme sømmet, så at sige, med hammeren i Folketinget, eller er det noget, hvor vi skal have fat i EU, eller er det noget, hvor vi skal gøre begge dele? Hvis ministeren kan gøre mig en lille smule klogere på det, kan vi måske også i fællesskab være kommet tættere på at løse problemet.
Så er det ministeren, og vi er nu på ½ minuts taletid. Værsgo.
Ja, tak for det, formand. Jeg vil sige, at jeg er åben over for alle gode ideer til, hvordan vi kan få det her område så at sige dresseret lidt bedre. Jeg tror, at udgangspunktet må være, at vi prøver at kigge på, hvordan vi kan få skabt mere stabile rammer omkring den danske spillelovgivning. Det er det ene. Det andet er, at spørgeren jo qua sin fortid som medlem af Europa-Parlamentet også har en pointe i, at meget af det her foregår uden for landets grænser og kommer ind i Danmark. Det er en udfordring. Og der var et par af spørgerens tidligere kollegaer jo fremme med et forslag om, at man bl.a. skulle se på det på EU-området. Det vil regeringen også meget gerne være med til at arbejde for.
Tak. Hr. Morten Messerschmidt.
Jamen så tror jeg ikke, vi behøver at trække pinen meget længere ud. Jeg forstår det sådan, at ministeren har givet tilsagn om, at man vil kigge med positive øjne på et forbud, og at det må være noget, vi arbejder med i et parallelt spor, sådan at vi igangsætter et arbejde her i Folketinget og tager kontakt til vores respektive kollegaer og grupper i Europa-Parlamentet. Så hvis ministeren bare kan bekræfte, at det er det, vi her har aftalt, så behøver vi ikke bruge mere tid.
Ministeren.
Ministeren kan bekræfte, at han er åben over for alle gode ideer og gerne tager en diskussion af det. Forbudsdiskussionen kan vi sagtens også tage. Jeg er ikke af den opfattelse, at det er dén store hammer, man løser alle problemer med. For hvad skal man forbyde? Hvornår skal man forbyde det? Og hvor skal man forbyde det? Der er en af de udfordringer, som spørgeren jo selv peger på, at meget kommer udefra og ind. Vi lever i en globaliseret verden. Så det, jeg tror, vi har bedst af, er at starte med en diskussion af, hvordan vi får dresseret det danske spillemarked bedre, og vi sikrer, at vi så kan være med til at mindske den helt forfærdelige afhængighed, som den udvikling, der er nu, er med til at skabe.
Nu er jeg i tvivl om, om hr. Morten Messerschmidt ønsker det sidste halve minut.
Af frygt for at eskalere en konflikt vil jeg afstå fra at stille et spørgsmål, men bare kvittere, hvis jeg må det, formand, for det tilsagn, der så er kommet her. Det tror jeg vil være til gavn både for dem, der godt kan lide at spille på den ordentlige måde, men især for dem, der jo er ofre, og det er jo ikke kun dem, der spiller direkte, det er også deres familier og pårørende osv. Så jeg tror ikke, vi skal tale os fra hinanden. Jeg synes, der er et forsøg på en forståelse her. Tak, formand.
Det er jo ofte en god idé, og jeg ser, at skatteministeren ønsker ordet. Værsgo.
Ja, det er jo altid godt, når et onsdagsspørgsmål kan ende i fred og fordragelighed og forhåbentlig gode forhandlinger, og jeg ser frem til, at vi kan tage en diskussion af det her. For jeg tror faktisk ikke, vi er uenige, og derfor har vi behov for at kigge på det her, og det kommer regeringen til at arbejde med, og der vil Dansk Folkeparti selvfølgelig også blive inviteret.
I fred og fordragelighed er spørgsmålet slut. Tak til skatteministeren, og tak til hr. Morten Messerschmidt. Nu skifter vi, for nu er det et spørgsmål til ministeren for fødevarer, fiskeri og ligestilling, og spørgeren er Nils Sjøberg.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Hvordan forholder ministeren sig til, at direktøren for Landbrugsstyrelsens aktiviteter i Sønderjylland fremover bliver ansat med tjeneste i København?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet og dermed også interessen for rekruttering af en vicedirektør til Landbrugsstyrelsen. Landbrugsstyrelsen flyttede fysisk til Augustenborg i Sønderjylland i 2016, hvor det lykkedes at rekruttere en dygtig vicedirektør lokalt. Den tidligere vicedirektør har fået et ny job, og stillingen har derfor været slået op i august 2019, hvor det dog desværre viste sig, at der ikke var egnede kandidater til stillingen, og stillingen er derfor i genopslag. Med henblik på netop at få et kvalificeret felt af ansøgere har styrelsen vurderet, at det var nødvendigt at give ansøgerne mulighed for at have tjenestested enten i Augustenborg eller i København. Men der skal ikke herske nogen tvivl om, at uanset hvor tjenestestedet placeres, forventes det, at vicedirektøren er til stede på arbejdspladsen i Augustenborg flere dage om ugen. Men vicedirektørstillingen er ikke udelukkende knyttet til Augustenborg og Sønderjylland. Vicedirektøren skal også varetage ledelse af andre regionalt placerede lokationer i styrelsen, og varetagelsen af den pågældende vicedirektørpost kræver også et yderst tæt samarbejde med den del af styrelsen, som er placeret i København. Vicedirektøren skal derfor, uanset om ansættelsesstedet vil være i Augustenborg eller i København, være til stede på lokationerne i Augustenborg og København hver uge samt i Tønder og i de regionale afdelinger jævnligt. Tak.
Forhandlingerne på fjerde-femte række er lige højlydte nok. Værsgo, hr. Nils Sjøberg, for spørgsmål.
I det oprindelige stillingsopslag, hvis jeg lige læser op her, var der anført en ugentlig arbejdsdag i København, og opslaget lød således ...
Undskyld, men vi bliver altså nødt til at dæmpe de forhandlinger, der er dernede på fjerde-femte række. De er for højlydte. Undskyld, spørger. Værsgo.
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at der i det oprindelige stillingsopslag var anført en ugentlig arbejdsdag i København. Opslaget lød således: »Som udgangspunkt vil der være to arbejdsdage om ugen i Augustenborg, en i Tønder og en i København«. Ordlyden i det nyeste opslag er imidlertid væsentlig ændret, idet tjenestestedet som udgangspunkt er København. Jeg anerkender fuldt ud, at det, når man slår en stilling op, kan være, at man ikke helt får det antal ansøgere, man gerne vil have, eller de kvalifikationer, man nu har ønsket at få opfyldt, blandt de ansøgere, der har været. Men det, der skal bemærkes i den her sammenhæng, er jo, at det er muligt at rekruttere direktører til kommunalbestyrelser, til kommunale sammenhænge, kommunaldirektører, og at det er muligt i forhold til hospitaler osv. osv. i hele regionen og også på Als, hvor Augustenborg ligger. Det, der er vitalt ved den her sag, er jo, at der er 550 medarbejdere tilknyttet den funktion, som der er i Augustenborg. Det er en specifik funktion, som arbejder med kunder, altså med landmænd, og de personer, der er tilknyttet landmænd. En del af disse landmænd bor alt andet lige i udkanten – ligesom jeg i øvrigt selv gør – og det skal bemærkes, at en stor del af disse landmænd har markeret en markant ekstra tilfredshed med det arbejde, som i øvrigt er sket med Landbrugsstyrelsen, efter at den er flyttet til Augustenborg. Så det er rigtig, rigtig positivt. Så derfor vil jeg meget gerne vide, hvad ministeren rent faktisk vil gøre i den her sammenhæng. Der er specifikt og klart udtalt en markant forskel i forhold til arbejdsstedets placering. Hvordan vil ministeren sikre, at der fremover vil være en personaleledelse, som varetager disse 550 medarbejderes funktion?
Så er det ministeren, og nu er vi på ½ minut. Værsgo til ministeren.
Men som jeg forstår det ud af den redegørelse, jeg jo selv har modtaget for at kunne besvare spørgsmålet her, så er det en stilling, som kræver, at vedkommende person både skal være i København, i Augustenborg, i Tønder og også andre steder, og der forudsætter jeg, at den person, der måtte blive ansat, skal løse den opgave og være de steder, uanset om vedkommende har et permanent tjenestested i Augustenborg eller København, eller hvor han nu end måtte være blevet placeret. Så jeg synes sådan set ikke, at forudsætningerne har ændret sig.
Nils Sjøberg, værsgo.
Tak. Når jeg stiller ministeren dette spørgsmål, hænger det også sammen med statens troværdighed og i den her sammenhæng specifikt Landbrugsstyrelsens troværdighed. For skal staten være troværdigt til stede i hele Danmark og også i udkanten, nytter det jo, efter min mening, ikke noget, at man har en medarbejder primært ansat i København, og så kan han eller hun en gang imellem være et andet sted. Jeg vil derfor gerne vide helt specifikt: Hvad vil man gøre for at få det her afklaret?
Ministeren.
Jamen altså, den her regering støtter jo selvfølgelig også, at vi har statslige arbejdspladser over hele landet. Der skal selvfølgelig være en organisering af det, der gør, at man ledelsesmæssigt kan varetage sine opgaver fornuftigt. Jeg konstaterer bare, at uanset om placeringen af den her vicedirektør ville være det ene eller andet sted geografisk, så skal den her stilling betjenes på en sådan måde, at man er til stede flere forskellige steder i landet. Det går jeg ud fra at man også er, sådan at ledelsesfunktionen også i Augustenborg bliver varetaget betryggende; det er i hvert fald det, jeg ønsker som minister.
Nils Sjøberg for et sidste spørgsmål.
Så vil jeg i den sammenhæng gerne høre, hvad ministeren vil gøre for at opfylde dette ønske, som vi begge deler, om, at der netop skal være ledelse til stede begge steder. Det er jo som udgangspunkt en klar centralisering, hvis en direktør igen skal rykke til København, så det glæder mig meget, at ministeren er opmærksom på dette faktum og vil sørge for, at der også fremover vil være personaleledelse i Sønderborg, altså så medarbejderne også der, i Augustenborg og Sønderborg, vil få mulighed for at få en ordentlig ledelse. Tak.
Ministeren.
Jeg kan forsikre spørgeren om, at den ledelsesfunktion, der også skal udøves i Augustenborg, selvfølgelig skal være til stede, uanset hvor vicedirektøren er placeret. Jeg konstaterer bare, at den stilling, som vicedirektøren bestrider, gør, at han skal være på flere forskellige lokationer, men det udelukker jo ikke, at han også kan varetage sin ledelsesopgave i forhold til den del af personalet, der er placeret i Augustenborg. Det skal han naturligvis, det er jeg enig med spørgeren i.
Vi siger tak til spørgeren. Spørgsmålet er slut. Vi fortsætter med ministeren, men nu er det hr. Bent Bøgsted med et spørgsmål.
Værsgo.
Tak for det, formand. Jeg skal allerførst beklage, at der havde indsneget sig en fejl i det her spørgsmål, hvilket jeg har oplyst ministeren om. Det skyldes, at jeg har siddet og arbejdet med noget andet, og så er jeg i al hast kommet til at skrive forkert. Så jeg læser spørgsmålet op, som det skulle Og det er ministeren. Hvad vil ministeren gøre for at hindre hollandske bomtrawlere i at ødelægge stenrev og koralrev i Skagerrak
Ministeren, værsgo.
Tak for spørgsmålet. Jeg har jo selv holdt møder med de lokale fiskere, og jeg forstår godt de problemer, som de har med de nederlandske bomtrawlere, og jeg forstår også godt den vrede, der er i forhold til det, man oplever. Jeg synes, jeg skal indlede med at oplyse, at det er forbudt at fiske med bomtrawl i Kattegat – nu er det ikke det, spørgsmålet handler om – men i Nordsøen og i Skagerrak, altså i Vesterhavet, kan man jævnfør EU-lovgivningen i dag fiske med bomtrawl. Både danske, belgiske og nederlandske fiskere gør det, idet det er et lovligt redskab i EU. Det foregår både inden for og uden for Natura 2000-områderne. I Natura 2000-områderne har Danmark en øget forpligtigelse til at beskytte en lang række sårbare naturtyper, herunder de såkaldte sten- og boblerev, og fiskeri med bomtrawl foregår i dag bl.a. på de her stenrev, hvorfor den her redskabstype jo er særdeles skadelig. For at beskytte lige præcis de områder har Miljø- og Fødevareministeriet iværksat en regional proces med de andre Nordsølande, hvor målet bl.a. er at beskytte stenrevene i Natura 2000-områder mod skadelige effekter fra fiskeri. Kontrollen med bomtrawlfiskeriet i Nordsøen og Skagerrak har vi også opjusteret; det har i dag den højeste prioritet for fiskerikontrollen, og det gælder også kontrollen af, at der ikke fiskes i lukkede områder, f.eks. ved beskyttede rev eller lignende. Det betyder bl.a., at fiskerikontrollens allerstørste kontrolskib, »Vestkysten«, har en mere eller mindre konstant tilstedeværelse i området og har et stort og vedholdende fokus på den type overtrædelser, som vi ser bomtrawlerne udføre. De nederlandske myndigheder har desuden oplyst, at de er i gang med at implementere reglen om, at nederlandske fiskere skal registrere træk for træk i deres logbøger og melde lastens indhold ved farvandsskift – det ville give en langt mere effektiv kontrol at indføre det. Så jeg har sådan set fuldstændig øjnene på situationen og gør, hvad jeg kan.
Så er det hr. Bent Bøgsted. Værsgo.
Tak til ministeren for det, for det er jo et stort problem for de fiskere, der normalt fisker i de områder, og noget af det mest irriterende, man kan blive udsat for, er jo, at man kommer ud og fisker i sådanne områder. I Danmark har vi et meget skånsomt fiskeri i forhold til bomtrawlere i hvert fald, og så er der ikke noget, der er mere irriterende, end at fiskerne får ødelagt deres grej, fordi stenrev og koralrev er blevet revet i stykker og stykkerne er blevet flyttet andre steder hen, hvor der normalt ikke er sådan noget, for sådan en stor kæde, der slæber hen over bunden, ødelægger det hele. Jeg forstår godt, at de danske fiskere er blevet sure og irriterede over den slags, for vi har jo pålagt dem, at de skal fiske skånsomt og bæredygtigt. Vi må også erkende, at de hollandske bomtrawlere i forvejen har en meget lille kvote i det område, og at det er almindeligt kendt, at når de så skifter, oplyser de jo ikke noget om, at de tager ud i Nordsøen og tager med det sidste slæb alt det med, der så er, ude fra Nordsøen. Det er også det, der irriterer fiskerne, og som jeg hørte ministeren, skal de redegøre for hvert slæb, de tager, fordi kvoten på 2.700 t ikke er så stor, i forhold til hvad de har i Nordsøen, og den kan de hurtigt få opbrugt i den forbindelse. Men det, der også ligger i det, er: Hvordan sikrer man så den kontrol på nuværende tidspunkt? Ministeren siger, at Holland er i gang med at sikre, at de skal logge, men de danske myndigheder må vel også kunne sikre, at der bliver kontrol med det. Jeg har forstået fiskerne sådan, at ministeren har lovet, at der skulle være kontrol med de hollandske fiskere, men kommer der et decideret tiltag, lov eller hvad det bliver, eller kommer der noget på skrift fra ministeren om, at man fra dansk side vil kontrollere de hollandske trawlere, eller må vi ikke det i forhold til EU?
Så er vi på ½ minut. Værsgo, ministeren.
Jamen kort sagt: Jeg har haft møde med fiskerne, og det, de er kommet med af forslag, forsøger vi nu at gennemføre, det handler bl.a. om at øge kontrollen deroppe i området. »Vestkysten« er til stede, nu bruger vi flyovervågninger med hjemmeværnsfly for også at kontrollere det bedre. Og så arbejder man i en arbejdsgruppe, der er nedsat af mit ministerium og fiskerne, på at få etableret et permanent kontrolpunkt og at finde frem til den rigtige løsning, så vi får et stærkt kontrolpunkt på de her hollandske bomtrawlere. For der er ingen, der kan være interesseret i, at de får lov til at gøre det, de gør.
Bent Bøgsted.
Jamen så er spørgsmålet: Hvor lang tid tager det så, inden ministeren kommer med et tiltag om kontrol, hvormed vi kan sikre, at de hollandske bomtrawlere ikke ødelægger de stenrev og koralrev, der er der, og beskytter naturen? Det må være rimeligt at sige til de hollandske fiskere, at der stilles de samme krav til dem, som der stilles til de danske fiskere, om, at de skal være lige så bæredygtige, og at de skal være lige så skånsomme ved miljøet som de danske fiskere. Det må være ret og rimeligt at gøre det.
Ministeren.
Det er også det, vi arbejder på, altså at de skal opfylde nøjagtig de samme krav, som de danske fiskere skal. Det håber vi på at hollænderne hurtigt implementerer i deres lovgivning. Vi arbejder også i EU for et forbud mod bomtrawl i det hele taget, men ikke mindst arbejder vi sammen med
Bent Bøgsted med det sidste spørgsmål.
Så er spørgsmålet igen: Hvornår kommer den kontrol så fra dansk side? Kan vi i det hele taget oprette en kontrol, som ministeren egentlig har lovet fiskerne de kan få? Og kan vi kontrollere, hvor meget de fisker, og hvor de fisker i danske farvande, og så sige til dem: Her må I ikke fiske med bomtrawl? Det er ikke sådan, at fiskerne ønsker, at de hollandske fiskere skal ud af farvandet, de vil bare ikke have, at bomtrawl skal ødelægge stenrev og koralrev, så danske fiskere får ødelagt deres fiskegrej.
Ministeren.
Jeg skal kun gentage, at jeg jo er enig med fiskerne i deres kritik. Vi sidder i øjeblikket i ministeriet og arbejder sammen med fiskerne om, hvordan vi kan øge kontroltrykket ud over det, vi allerede har gjort deroppe, som jeg nævnte, med, at »Vestkysten« er til stede, og at vi har flyovervågningskontrol. Vi vil gerne det her til livs, og det arbejder jeg som minister på at kunne gøre så hurtigt som muligt.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til spørgeren. Vi fortsætter med ministeren, og nu er det så fru Susanne Zimmer, som er spørger.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Og tak til ministeren for at ville stille op til at besvare spørgsmål. Vil ministeren rykke penge fra søjle 1, den passive arealstøtte, til søjle 2, landdistriktsprogrammet, så Danmark kan udnytte den fulde fleksibilitet i EU's landbrugspolitik og dermed støtte mere natur-, miljø- og klimavenligt landbrug?
Ministeren.
Svaret på det spørgsmål, som jeg takker for, er, at der kan overføres midler fra 2020 til landdistriktsprogrammet i 2021. Der bliver i 2021 tale om et overgangsprogram, fordi vi er ved at skifte landbrugsstøtte i EU og er ved at forhandle om en ny reform. Men det kan der frem til, at den nye CAP-plan så er færdig. Og det skyldes – altså det her med forsinkelsen – at reformen tager længere tid at få politisk forhandlet på plads. Så jeg forventer, at der bliver overført midler fra den direkte landbrugsstøtte til det her overgangsprogram i 2021. Og de særlige vilkår i det her overgangsår betyder dog, at der er nogle begrænsninger for, hvor mange midler der kan overføres i 2021, for ellers risikerer vi, at vi sender midlerne tilbage til EU, hvis vi ikke får dem brugt. Så vi skal i 2020 se på udarbejdelsen af den nye landbrugsstøttereform, den nye CAP, og her vil der være udvidede rammer i det lange løb for overførsel af fleksmidler til miljø- og klimaindsatser med landdistriktsmidler. Men der vil også være nye muligheder for miljø- og klimaindsatser finansieret af den direkte landbrugsstøtte, altså ovre i det, der hedder søjle 1. Så jo, det kan da lade sig gøre i begrænset omfang lige præcis i overgangsåret 2020/2021, men derefter i langt større omfang – og det vil vi gøre.
Susanne Zimmer, værsgo.
Det glæder mig jo meget at høre. Men Kommissionen arbejder nu på, at vi allerede kan gøre det i 2020. Man har møde om det her den 18. november, så det faktisk allerede skulle kunne sættes i værk fra 2020. Så vil ministeren arbejde på at få det igennem?
Så er vi på ½ minuts taletid. Værsgo, ministeren.
Tak. Jamen vi er jo helt enige i, at vi selvfølgelig også skal bruge fleksmulighederne i det overgangsår, der er, i det omfang, det overhovedet er muligt at gøre det. Det, der er vigtigt for mig, er, at den brug, vi gør af dem, bliver i nogle ordninger, der gør, at pengene kan blive brugt, så vi ikke skal sende dem tilbage til EU igen. Så jo, det vil vi i princippet gerne i forhold til det, der er muligt, men vi skal passe på, at vi ikke kommer til at lave nogle ordninger, hvor pengene bliver sendt tilbage.
Spørgeren, værsgo.
Tak. Jeg forstår jo godt bekymringen, men hvad er det konkret, der gør, at man ikke kan finde ud af, om de penge eventuelt skal sendes tilbage? For vi har jo meget brug for, at der sker noget her og nu. Så de der 7 pct., vi har til rådighed – eller i virkeligheden 8 pct. svarende til 525 mio. kr.
Ministeren.
Det er spørgeren og jeg fuldstændig enige om. Vi skal jo gøre alt, hvad vi kan, for at understøtte den grønne omstilling, og vi kan også gøre det med fleksmidler. Det, der er udfordringen, er stadig væk, at der er nogle af de ordninger, vi har etableret under fleksmidler, hvor der ikke er søgning nok. Og selv om folk så søger penge, går de ud og annullerer ansøgningerne igen, og så står vi tilbage med nogle penge, vi ikke får brugt. Så det eneste, jeg siger, er: Jo, vi kan flekse, men vi skal sørge for, at det er i et omfang, der gør, at vi får pengene brugt og ikke skal sende dem tilbage.
Susanne Zimmer for sidste spørgsmål. Værsgo.
Det lyder jo rigtig godt, og det er muligvis også sådan, det er i virkelighedens verden. Men jeg tænker, at hvis der er manglende ansøgninger, skulle vi så ikke prøve at se på, hvad vi kan gøre for at få nogle ansøgninger frem, for der er jo mange landmænd derude, som faktisk gerne vil noget udvikling, og som måske ikke er blevet opmærksom på det.
Ministeren.
Det vil jeg meget gerne samarbejde med spørgeren om, altså at vi får gjort opmærksom på de muligheder og de ordninger, der er, så vi kan få afløb for pengene og dermed fremme den grønne omstilling, for det ved jeg er noget, vi i regeringen og Alternativet også har tilfælles, så det samarbejder jeg gerne om.
Tak til spørgeren, tak til ministeren. Så går vi videre til næste spørgsmål, som er til transportministeren af fru Brigitte Klintskov Jerkel.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Mange tak, formand. Hvordan forholder ministeren sig til, at regionsrådsformand Heino Knudsen ad flere omgange har udtalt til pressen, at Region Sjælland ikke har penge til at renovere de nedslidte skinner på Østbanen?
Ministeren.
Først og fremmest vil jeg sige tak for spørgsmålet til fru Brigitte Klintskov Jerkel. Jeg vil indlede med at bemærke, at aftaler om regionernes økonomi, med hensyn til hvor midlerne til regionernes udviklingsområde og dermed privatbanerne afsættes, ikke er transportministerens ressort. Det er altså med andre ord ikke mig som ressortminister, som har opgaven med at sikre finansieringen til dette område. Jeg vil dog sige, at jeg har noteret mig regionsrådsformand Heino Knudsens synspunkt, og det er jo først og fremmet regionsrådet og dets medlemmer, der bør tage stilling til, om de er enige med Heino Knudsen. Jeg er faktisk i tvivl om, om spørgeren aktuelt er på orlov eller fortsat er aktivt medlem af regionsrådet i Region Sjælland, men hvis det er sådan, at spørgeren fortsat er aktivt medlem, så er det jo også spørgeren selv, der bør tage stilling til det. Der er ingen tvivl om, at det er regionens opgave at finansiere, drive, vedligeholde og investere i privatbanerne i Region Sjællands område. Regionen har, så vidt jeg er orienteret, omkring 600 mio. kr. om året til opgaver inden for det regionale udviklingsområde, og de har derudover låneadgang til at finansiere investeringerne i privatbanerne. Jeg har lidt svært ved at forstå, at det ikke inden for denne ramme skulle være muligt at gøre et eller andet fornuftigt ved sporene på Østbanen. Jeg tror også, det er, hvad befolkningen forventer af regionsrådets politikere, og det kan jo lade sig gøre, viser erfaringerne fra de øvrige regionsråd, f.eks. senest Region Hovedstaden, som har afsat et større beløb til vedligeholdelse af deres infrastruktur. Jeg har noteret mig, at regionsrådet i Region Sjælland på mødet den 4. november vedtog at afsætte 8 mio. kr. til en såkaldt programfase, og det synes jeg er positivt. Det er eller bør være første skridt til at undersøge, hvilke muligheder regionen har for at løse Østbanens udfordringer inden for de økonomiske rammer, som regionen nu engang er underlagt.
Spørgeren, værsgo.
Tak for svaret. Til ministerens spørgsmål kan jeg svare, at jeg ikke er aktivt regionsrådsmedlem, da jeg har orlov på grund af mit folketingsarbejde. Så jeg sidder ikke fysisk i Region Sjællands regionsråd. For ca. 14 dage siden gik de tre borgmestre fra Stevns, Faxe og Køge, hvoraf den sidste jo har en socialdemokratisk borgmester, Marie Stærke, sammen med regionsrådsformanden om at skrive et brev til transportordførerne her i Folketinget, hvor de skriver, at der er Gør det indtryk på ministeren, at de her tre borgmestre – og deriblandt er jo faktisk også en socialdemokratisk borgmester, der jo er borgmester i en by, som er knudepunkt for Østbanen – og en regionsrådsformand, som er fra ministerens eget parti, går ud og gør opmærksom på, at der er behov for et statsligt tilskud til det her?
Så er taletiden ½ minut. Værsgo, ministeren.
Det er jo som sagt sådan, at det statslige tilskud, som gives til regionen, ikke ligger under mit ressort, så uagtet at jeg har meget sympati for det, også for det, borgmestrene har skrevet – jeg ved jo, at spørgeren også selv er kommunalbestyrelsesmedlem – så foretages der nu engang en fordeling af de opgaver, der skal varetages. Noget varetages i kommunerne, noget varetages i regionerne, og noget varetages af staten, og den del af statens opgave, som har med regionernes økonomi at gøre, og som vedrører Østbanen, ligger ikke under transportministerens ressort.
Værsgo til spørgeren.
Det er jo sådan, at regionsrådsformanden også har udtalt, at man simpelt hen heller ikke har pengene til at lånefinansiere det her, for det vil koste 30 mio. kr., og selve renoveringen af banen vil koste 600 mio. kr. Det har man ikke pengene til. Nu er det jo sådan, at der er over 1 million pendlere om året, der benytter Østbanen både til arbejde og uddannelse, og der er også et universitetshospital i Køge. Hvordan forholder ministeren sig til, at der jo faktisk også er mange unge mennesker, der benytter Østbanen for at komme til deres uddannelse på Campus Køge, når vi nu ved, at transporttid og tilgængelighed rent faktisk betyder noget for de unge i forhold til fastholdelse i uddannelse?
Tak. Ministeren, værsgo.
På linje med andre regionale trafikopgaver, eksempelvis Letbanen i Aarhus, er det sådan, at jeg generelt synes, at det, at folk benytter sig af kollektiv transport, er rigtig, rigtig positivt. Men ligesom Letbanen i Aarhus ikke er en del af mit ressortområde, fordi det nu engang er en økonomi, der varetages af henholdsvis kommune og region, så er Østbanens økonomi altså heller ikke noget, der ligger under mit ressort. Så uagtet at jeg synes, at det da er meget sympatisk, at man nu undersøger, hvad det præcise behov i regionen er – det har man truffet beslutning om – så er økonomien altså ikke noget, som jeg har indflydelse på.
Tak. Så er det sidste spørgsmål. Værsgo.
Tak. Så går jeg videre til mit andet skriftlige spørgsmål.
Undskyld. Nej, det er sidste spørgsmål i den her runde. Så går vi videre til det næste spørgsmål bagefter. Du vil gerne til næste spørgsmål nu? Det gør vi.
Værsgo til spørgeren for at oplæse spørgsmålet.
Tak. Hvad er ministerens holdning til – og det er lidt det, jeg har været inde på – at Heino Knudsen efterspørger hjælp fra regeringen til at finansiere renoveringen af de nedslidte skinner på Østbanen?
Ministeren.
Også tak for spørgsmålet her. Som jeg bemærkede til fru Brigitte Klintskov Jerkels tidligere spørgsmål, vil jeg minde om, at aftaler om regionernes økonomi, altså der, hvor midlerne til regionernes udviklingsområde og dermed privatbanerne afsættes, ikke er transportministerens ressort, altså at det ikke er undertegnede, som varetager den del af økonomien, som har at gøre med regionernes finansiering. Derfor er Østbanen ligesom de øvrige lokalbaner et anliggende for regionerne og de lokale togselskaber. Til at løse den opgave modtager regionerne årligt midler til anlæg, drift og vedligeholdelse. Dertil kommer, at regionerne har fri låneadgang til finansiering af investeringerne i banerne, og den låneadgang har en løbetid på op til 25 år. Det er de lokale og de regionale myndigheder, der har ansvaret for at tilrettelægge trafikken, så befolkningen betjenes bedst muligt med kollektiv trafik. Det er derfor også lokalt, man har og skal have et billede af de trafikale og økonomiske udfordringer, som de enkelte baner står over for. På den baggrund vil jeg derfor igen henvise spørgeren til at rejse spørgsmålet om Østbanens udfordringer lokalt over for regionsrådet og her drøfte, hvilke muligheder regionen har for at sikre en tilfredsstillende kollektiv trafikbetjening af området. Og jeg vil opfordre spørgeren og regionsrådet til at få udarbejdet nogle gennemregnede scenarier for Østbanen. Som jeg har forstået det, foreligger der ikke et opdateret og gennemregnet forslag til, hvilke muligheder der er for Østbanen, og det gør det selvfølgelig også svært at træffe fornuftige beslutninger. Men når det er sagt, er det også klart, at jeg som altid følger med i, hvad der sker i den kollektive transport, uagtet at selve den økonomiske del af det ikke er noget, som er transportministerens ressort.
Brigitte Klintskov Jerkel, værsgo.
Tak. Ja, nu er det sådan, at regionerne er presset på økonomien, og det er Region Sjælland jo også. Og det er sådan, at regionsrådsformanden har udtalt, at man ikke har pengene, og at man har brug for hjælp. Hvis regionen så skal gå ind at sige, at nu skal man simpelt hen prøve at finde de her penge, så vil det jo betyde, at der skal skæres ned andre steder. Det vil sige, at det så kan gå ud over andre baner, og at det kan gå ud over busbetjeningen i Region Sjælland, hvilket jo så igen kommer til at gå ud over dem, der skal pendle, dem, der skal på uddannelse osv. Skal ministerens svar forstås sådan, at ministeren afviser, at regeringen ønsker at afsætte penge til forbedringer på Østbanen?
Ministeren.
Det kan jeg af indlysende årsager faktisk ikke svare på, al den stund at det ikke er mit ressort, som forhandler økonomien med regionerne. Det gik jeg egentlig også ud fra at spørgeren var klar over, al den stund at spørgeren jo selv har erfaring fra både byrådsarbejde og regionsrådsarbejde og nu også folketingsarbejde. Den arbejdsfordeling, som er mellem os, er nu engang den, at når det handler om både kommunernes og regionernes økonomi, så er det noget, der forhandles mellem henholdsvis regioner, kommuner, Kommunernes Landsforening og Finansministeriet og Økonomi- og Indenrigsministeriet. Derfor har jeg selvfølgelig stor sympati for spørgsmålet, men det er ikke noget, jeg kan have indflydelse på.
Så er det spørgeren. Værsgo.
Tak. Jamen nu ved jeg jo, at regeringen har hældt den tidligere trafikaftale ned ad brættet, og at man i foråret 2020 har planer om at skulle kigge på en ny trafikaftale. Så tænker jeg jo bare i forhold til infrastrukturen i Region Sjælland, om det var noget, som regeringen kunne tænkes at prioritere ind i trafikaftalen for at hjælpe Region Sjælland på en eller anden vis.
Ministeren.
Altså, konkret er det jo sådan, at regionernes økonomi forhandles mellem staten og regionerne. Mig bekendt har det ikke været sådan, at De Konservative i deres input i forhold til en investeringsplan har tænkt regionale baner ind, og mig bekendt var det heller ikke en del af den tidligere regerings idé om at lave en infrastrukturaftale. Men hvis det er sådan, at det er et konservativt ønske, må man jo bære det ind til infrastrukturforhandlingerne.
Sidste spørgsmål. Værsgo.
Tak. Jamen nu er det jo sådan, at den her problemstilling er opstået, i forbindelse med at Movia laver det her tilsyn af banen og finder ud af, at man faktisk af sikkerhedshensyn er nødt til at nedsætte hastigheden til 75 km/t. fra 100 km/t. her fra december måned. Så det er jo en situation, der er opstået her for nylig, i september måned, i forbindelse med tilsynet. Fra konservativ side er vi sådan set åbne for at tage en drøftelse af det her, når der bliver indkaldt til forhandlinger om trafikaftalen. Og jeg kunne da godt tænke mig at høre, om regeringen er åben for, at det er noget, man kunne kigge på.
Ministeren.
Som jeg har opfattet udfordringen, er det her efterslæb noget, der har foregået over lang tid, og som jeg antager at man også har arbejdet med løbende i regionsrådet – med de udfordringer, der har været i forbindelse med den kollektive transport. Men hvis det er sådan, at det er et ønske, som De Konservative bærer ind, så må vi jo selvfølgelig kigge på det. Det har indtil nu ikke været noget, som jeg har noteret mig som et ønske, der er kommet fra den konservative transportordfører, men det må vi jo så lytte til, hvis det kommer.
Spørgsmålet er slut. Tak til spørgeren. Vi går videre. Det er stadig væk transportministeren, men nu er det hr. Balder Mørk Andersen med et spørgsmål.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Goddag til transportministeren. Har ministeren forståelse for ønsket fra Københavns Kommune og Frederiksberg Kommune om at få nedrevet den statslige vej Bispeengbuen for derved at muliggøre en åbning af Ladegårdsåen, og kan ministeren forestille sig en statslig medfinansiering på mindst 33 pct. til dette infrastrukturelle og rekreative projekt?
Ministeren, værsgo.
Tak for spørgsmålet. Det er en fornøjelse at møde spørgeren for første gang her i Folketingssalen. Jeg håber ikke, at det bliver sidste gang. Tværtimod. Jeg har masser af sympati for det ønske, som er lokalt. Indledningsvis skal jeg dog lige gøre lidt reklame for Folketingets tv-kanal. For sidste onsdag kunne man se mig besvare spørgsmål om det samme, stillet af hr. Jan E. Jørgensen. Så det er jo ikke første gang, vi har spørgsmålet her i salen. Bispeengbuen med det dertilhørende vejanlæg er et stykke statsvej i hovedstaden og er en del af planlægningen tilbage fra 1950'erne om at etablere et højklassevejnet i og omkring København. Helt overordnet kan man sige, at strækningen opfylder sit trafikale formål. Der har dog tidligere været ytret ønske fra Københavns og Frederiksberg Kommune om, at området udformes på anden vis. Det har jeg sådan set masser af sympati for. Det er også sådan, at partierne bag aftalen om en grøn transportpolitik, som spørgerens parti også er en del af, har lavet en aftale den 14. november 2018 og her noterer sig kommunernes ønske om at omdanne det her område omkring Bispeengbuen. I den forbindelse har man tilkendegivet, at man fra statslig side vil være positiv over for at overdrage dette vejstykke, altså statsvejen, så længe den nye trafikale løsning ikke har mindre kapacitet end det tilstødende vejnet. Som en del af aftalen fremgår det, at overdragelsen af Bispeengbuen og vejanlæg i givet fald skal ske efter de sædvanlige principper, hvor kommunerne ydes et økonomisk bidrag, der modsvarer det, som staten sparer på vedligeholdelsesudgifter, og det tilsagn, vil jeg understrege, er selvfølgelig fortsat gældende. Hvad der så måtte blive båret ind i forbindelse med en kommende infrastrukturaftale, må vi jo så se på til den tid. Men det, som er tilkendegivet, altså at man kan overdrage stykket, og at der kan følge de penge med, som man sparer på vedligehold, står naturligvis ved magt.
Hr. Balder Mørk Andersen, værsgo.
Tak for de positive tilkendegivelser fra ministerens side. Når SF også vælger at spørge til det her, er det jo, fordi det er en meget, meget væsentlig sag for os, især os, der hører til i hovedstaden. Helt tilbage i juni 2012 stillede SF faktisk på Frederiksberg Rådhus et forslag om netop at få åbnet Ladegårdsåen, involverende en nedrivning af Bispeengbuen. I den vision indgik faktisk en tanke om, at man kunne sejle i kajak fra Damhussøen og ind til søerne. Sikke en turistattraktion vi kunne skabe der. Siden da er der løbet meget vand i åen, om man så må sige, men desværre ikke i Ladegårdsåen. Det er bl.a. derfor, jeg står her i dag. For vi har en sekssporet motortrafikvej, der skærer igennem hovedstaden i anden sals højde. Det er formentlig det eneste sted i Danmark, vi oplever noget lignende. Perspektiverne er fuldstændig klare: Mindre støj, mindre forurening, et grønt, rekreativt område, skybrudssikring, generelt en livable city ville det her muliggøre. Det er for mig som SF'er indbegrebet af grøn transportpolitik at tænke på det her. Nu er hovedrenoveringen så udskudt til ca. 2031-32. Det giver selvfølgelig lidt mere tid til at finde de rigtige løsninger, men det må ikke gå hen og blive en sovepude. Det er også derfor, det er vigtigt for mig at stå her i dag og faktisk nøde ministeren til at sætte sig i spidsen, positivt, for det her arbejde, som ville kunne være en kæmpestor gevinst for hovedstaden og måske, hvis jeg fik ret i mine forudsigelser om kajak, kunne blive en turistattraktion uden lige. I ministerens svar indgår et element om, at strækningen vil skulle have den samme trafikale kapacitet. Kunne man forestille sig, at København, hovedstaden, i fremtiden faktisk har brug for færre biler og en helt anden måde at tænke trafik og mobilitet på?
Så er vi på ½ minut. Værsgo, ministeren.
Altså, i givet fald er der jo nogle elementer, der skal overvejes meget grundigt, og der må være en masse ubekendte i forhold til det. Den aftale, som blev lavet i 2018, står jeg selvfølgelig ved, bl.a. fordi mit parti og dermed regeringen er bag den. Der er også et bredt flertal bag den, i øvrigt også spørgerens eget parti, og det står vi jo i hvert fald i første omgang på. Men jeg kan også forstå, at der er nogle ubekendte, f.eks. også spørgsmålet om fritlægning af Ladegårdsåen. Som jeg forstår de indledende undersøgelser, vil den her rørlagte å skulle graves relativt dybt, før man kan tale om et egentligt vandløb. Så der er altså også nogle terrænmæssige udfordringer. Dermed må det også handle lidt om, hvad prisen er.
Tak. Værsgo, spørgeren.
Det er klart, at for mig som valgt politiker på Frederiksberg Rådhus er det også meget interessant at spørge ind til statens eventuelle medfinansiering. Der noterede vi os, at under valgkampen i maj 2019 var ministerens kollega Pernille Rosenkrantz-Theil fungerende politisk ordfører for Socialdemokraterne og meldte ud med en meget, meget positiv opbakning til det og sagde faktisk, at staten skulle støtte med mere end den sparede renoveringsudgift. Kan ministeren komme ind på, hvad der eventuelt kunne ligge af opbakning til kollegaen der?
Ministeren.
Det, som jeg har at kunne give tilsagn om, er det, som der er truffet konkrete beslutninger om. Hvad der måtte blive ønsket i en kommende infrastrukturaftale eller i andre sammenhænge, må man jo tage der. Men jeg konstaterer også bare, at jeg i hvert fald ikke kommer til at give et tilsagn om en procentdel af et tilskud til et projekt, som vi ikke kender den samlede pris på. Alene det, at det er uklart, hvordan man i givet fald skal lave en kapacitet, som kan leve op til det her, også i spørgerens spørgsmål, gør det jo lidt svært at give nogle konkrete tilsagn.
Hr. Balder Mørk Andersen, sidste spørgsmål. Værsgo.
Prisen er rettelig nok behæftet med usikkerhed, men er i hvert fald på 1 mia. kr. og derover. Jeg må også konstatere, at det vil være svært for både København og Frederiksberg Kommune at finansiere det her, hvis ikke vi kan snakke om nogle gode modeller sammen med staten. Det kunne f.eks. være ved, at udgifterne ikke blev medregnet inden for anlægsloftet. Kunne ministeren forestille sig at tage det hensyn med til sin finansminister eller til social- og indenrigsministeren i de videre drøftelser om det her?
Tak. Ministeren, værsgo.
Jeg kan jo naturligvis kun svare for mit eget ministerressorts vedkommende. Derfor skal man, hvis man har et ønske om noget sådant, selvfølgelig adressere finansministeren om det. For god ordens skyld vil jeg lige slå fast, at Vejdirektoratet har opgjort de omkostninger, der vil være over 25 år, til ca. 400 mio. kr. Det vil sige, at det er det, som man kan regne med at der i givet fald er givet tilsagn om, hvis vejstykket skulle overdrages under de betingelser, der er lagt op til i aftalen fra 2018.
Spørgsmålet er slut. Tak til spørgeren, tak til ministeren. Vi skifter minister nu. Nu er det spørgsmål til udlændinge- og integrationsministeren af fru Pia Kjærsgaard.
Fru Pia Kjærsgaard for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak for det. Jeg skal høre ministeren: Hvad er ministerens holdning til, at formanden for Politiforbundet, Claus Oxfeldt, foreslår, at politiet ved tvangsudsendelser af udlændinge med fly skal udstyres med strømpistoler for bedre at kunne håndtere personer, der gør modstand?
Ministeren.
Jeg vil starte med at sige tak for spørgsmålet. Og lad mig derefter slå fast, at personer, der opholder sig ulovligt i Danmark, selvfølgelig skal udrejse. Frivillig hjemrejse vil altid være at foretrække i forhold til tvangsmæssig udsendelse, da det både er mest værdigt for den enkelte og også det økonomisk bedste for vores samfund. Nogle gange må vi også bare erkende, at det ikke er muligt at motivere den enkelte udlænding til frivilligt at forlade landet, og så er tvangsudsendelse eneste mulighed. Vi kan ikke være tjent med, at der er mere end 1.000 udlændinge i udsendelsesposition, og jeg har derfor bedt mit ministerium om at se nærmere på, hvordan vi bedst understøtter, at udlændinge uden lovligt ophold rejser hjem. Jeg tror, det er afgørende at understøtte frivillig hjemrejse bedre, men der skal være balance i tingene, og hele legitimiteten i asyl- og udsendelsessystemet ville forsvinde, hvis vi ikke i sidste ende kunne sende afviste udlændinge ud med tvang. Når det kommer til spørgsmålet om, hvilke konkrete midler politiet skal råde over i forbindelse med eventuel anvendelse af magt under en tvangsmæssig udsendelse, så må jeg henvise til, at det hører under justitsministerens ressort. Jeg kan derfor ikke forholde mig konkret til, hvorvidt politiet skal udstyres med strømpistoler.
Fru Pia Kjærsgaard.
Tak. Det har ministeren jo forsøgt at overbevise mig om, men det er heller ikke så meget i forhold til Claus Oxfelt som sådan. Det er mere for også at høre ministerens holdning til, hvilke metoder der kan bruges, for naturligvis skal man udsendes, hvis man ikke har ret til at være i Danmark, og der skal desværre også finde tvangsudsendelser sted. Vi hører jo de mest forfærdelige historier om, hvad der foregår, hvis en person ikke vil tvangsudsendes. Det går ud over kabinepersonalet, det går ud over politiet, det går ud over passagererne; det er en ret forfærdelig forestilling, man har kunnet læse om med jævne mellemrum. Derfor er det altså afgørende for mig at høre, hvad vi kan gøre. For området er jo ministerens, denne ministers, altså udlændinge- og integrationsministerens. Det er nok rigtigt, at det, der skal til, hører mere under justitsministeren – det kan jeg spørge om en anden gang – men jeg synes bare, at de forslag, der har været fremme, egentlig har været ret gode. Det gælder både, at man kan bruge strømpistoler, som det er foreslået, men også at man eventuelt kunne benytte bedøvelse, hvilket jo for mange virker meget humant i forhold til de ting, der foregår. En juridisk konsulent fra Amnesty International har også været ude at sige, at det var en god idé, ikke fordi de synes, det er fantastisk, at folk skal tvangsudsendes – det føler jeg at jeg retfærdigvis må sige – men fordi de synes, det skal foregå så humant som muligt, og de faktisk mener, at det er mere humant end det, der foregår i dag. Så derfor vil jeg så gerne høre ministeren: Hvad kan man gøre? For det haster. Det er også rigtigt, at de over 1.000 personer, som det drejer sig om, er rigtig mange, og der er nogle, der er i en totalt fastlåst situation, hvor det er virkelig, virkelig svært at få sendt dem ud. Jeg tror, det drejer sig om 600-700 personer, og der bliver vi altså nødt til at tage nogle midler i brug og ikke vente. Jeg kan da godt stille mig op og spørge justitsministeren i næste spørgetid, men jeg er ikke sikker på, at jeg får så meget ud af det. Det er derfor, jeg spørger ministeren, om man er hardliner på det her punkt, og om man vil gøre noget, som ministeren gerne vil give indtryk af. Eller hvad?
Så er vi på ½ minuts taletid. Værsgo, ministeren.
En ting kan jeg i hvert fald garantere, og det er, at det her spørgsmål er en af mine absolutte topprioriteter. De mennesker, som er i udsendelsesposition, og som f.eks. er på Kærshovedgård, et udrejsecenter i Midtjylland, koster i omegnen af 300.000 kr. om året pr. snude. Tænk, hvis der fulgte det samme antal kroner med, når vores børn kom i skole eller i daginstitution, eller til vores ældre i ældrecentre. Det her er meget, meget dyrt, og derfor har vi en enorm samfundsmæssig interesse i at få nedbragt antallet af udlændinge, der er i udsendelsesposition.
Fru Pia Kjærsgaard.
Jamen det er vi jo fuldstændig enige om, og så står vi så her. Næste spørgsmål er: Hvornår går vi så i gang på en ordentlig måde? For jeg synes stadig væk, det skal ske på en ordentlig måde, men det gør det ikke i øjeblikket, og det er derfor, man diskuterer nye magtmidler. Og der bliver jeg altså nødt til at høre ministeren, om ikke han eksempelvis mener, at det er mere humant at give dem noget beroligende, eksempelvis bedøvelse. Det kan man gøre på mange måder, for det er jo ikke sådan, at vedkommende skal dejse om, men at man giver noget beroligende på en god måde. Jeg er altså bange for, at jeg, hvis ikke jeg får klare svar her i dag, kan stå her igen om 1 uge, om 2 uger og om 3 uger og spørge om det samme.
Ministeren, værsgo.
Det spørgsmål, jeg har stillet mig selv, er, hvordan vi, når man får afslag på asyl, som faktisk foregår lige herovre i Adelgade i indre by i København, sørger for, at turen ud til Kastrup Lufthavn fra Adelgade bliver kortest mulig, billigst mulig, mest effektiv, at de fleste gør det frivilligt, og at der for dem, der ikke gør det frivilligt, bliver tale om tvang. Der er jeg meget villig til at se på nye værktøjer, og jeg regner faktisk med i starten af det nye år at kunne præsentere en række forslag til, hvordan vi sørger for, at den tur bliver så kort og effektiv som muligt.
Fru Pia Kjærsgaard med det sidste spørgsmål.
Hvornår kan jeg så forvente ministeren tager nogle beslutninger, for det er jo ikke sådan, at der bliver færre, der skal tvangsudsendes – tværtimod, sandsynligvis – og derfor er jeg nødt til at bede om ministerens klare holdning til, hvornår vi forventer der skal komme nogle beslutninger fra ministeriet. Så må ministeren gerne gå i samarbejde med justitsministeren eller statsministeren, eller hvad ved jeg, det er ikke så vigtigt for mig. Det, der er vigtigt for mig, er, at der sker noget, så vi ikke bare taler om det her, og så vi ikke læser de her skrækkelige historier i aviserne. Derudover er der de enorme omkostninger, som ministeren også lige har redegjort for.
Ministeren.
Jeg vil starte med at sige, at der heldigvis jævnligt sker tvangsudsendelser til mange forskellige lande. Så er der et par enkelte lande, bl.a. Iran og Irak, som vi har alvorlige problemer med at tvangshjemsende til, fordi de lande ikke vil tage imod egne statsborgere, hvis ikke de samarbejder. Men for at svare på spørgsmålet vil jeg sige, at jeg forventer, at vi i starten af det nye år kan præsentere en række initiativer, som skal være med til at få flere af dem, der i dag er i udsendelsesposition, til rent faktisk at medvirke til at rejse hjem. Det har jeg selv forventninger til vi kommer til at have succes med.
Spørgsmålet er slut. Tak til fru Pia Kjærsgaard. Carsten Kudsk.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, formand. Og tak for, at ministeren stiller op her. Jeg læser lige spørgsmålet op: Hvad vil ministeren gøre for at forhindre muligheden for, at udlændinge først ansøger om f.eks. svensk statsborgerskab som en form for genvej for siden hen at ansøge om dansk statsborgerskab?
Ministeren, værsgo.
Tak for spørgsmålet. Det er jo sådan, at statsborgere i Finland, Island, Norge og Sverige har mulighed for at få dansk statsborgerskab på en mere lempelig måde end andre udlændinge. Der er dog ikke tale om, at nordiske statsborgere bare sådan uden videre kan opnå dansk statsborgerskab. Der bliver også stillet betingelser for at opnå det her statsborgerskab, også for den her nordiske persongruppe. De kan i dag opnå dansk statsborgerskab ved enten at afgive en erklæring til ministeriet eller ved det, der hedder naturalisation. Der vil i alle tilfælde blive stillet krav om, at de pågældende har henholdsvis opholdt sig i eller haft bopæl i Danmark eller et af de andre nordiske lande i en vis periode, ligesom der også i alle tilfælde vil blive stillet krav om, at de pågældende ikke har begået visse typer af kriminalitet. Baggrunden for, at vi i Danmark har valgt at have lempeligere krav til statsborgere fra andre nordiske lande, er bl.a. en fællesnordisk aftale om statsborgerskab, som er fra 1969, og som løbende opdateres. Det er det nære samarbejde mellem de nordiske lande, der ligger til grund for den her aftale, men også antagelsen om, at nordiske statsborgere vil have forholdsvis let ved at tilegne sig viden om danske samfundsforhold, dansk kultur og historie og dermed vil kunne deltage i det danske demokrati på lige fod med den øvrige danske befolkning. Det synes jeg nu engang er meget fornuftigt, og det vil jeg gerne holde fast i, altså at der er en særlig adgang til at opnå dansk statsborgerskab. Jeg ser derfor ikke umiddelbart nogen grund til at foretage en justering af de her regler. Men hvis spørgeren er af den opfattelse, at reglerne for nordiske statsborgeres erhvervelse af dansk statsborgerskab generelt fungerer uhensigtsmæssigt, hører jeg meget gerne om det. Det er vigtigt, at vi kan have en åben dialog om de mange spørgsmål, som udlændingeområdet giver anledning til.
Hr. Carsten Kudsk.
Tak til ministeren. Bekymringen er, vil jeg sige til ministeren, at nu har vi jo set et eksempel, som statsministeren omtalte i spørgetimen, i forhold til IS-krigere. Og jeg ved ikke, om ministeren har set det, men der var en film på ditoverblik.dk eller andre medier, der viste, at der var en journalist nede i en flygtningelejr, hvor der var 70.000 ISIS-krigere, hovedsagelig kvinder og børn, og hvor mændene var for sig selv. Og da man så gik rundt og snakkede med dem i lejren, var holdningen, at de helst ikke ville have en dialog. Men det, der chokerede mig rigtig, rigtig meget, var, at da journalisten spurgte nogle af børnene, hvem de var, og hvad de stod for, sagde de: Vi kommer til Norden, vi kommer tilbage til Europa og slagter jer; vi slår jeg ihjel. Det vil sige, at det er nogle børn, nogle mennesker, som er alvorligt skadet. Og det, vi tænker, er: Er der ikke mange af de her borgere, der eventuelt kunne være svenske statsborgere, og som så en mulighed for, at man måske kunne komme til Danmark via den vej? Problemet er jo også, at vi kan se, efter at vi har strammet rigtig, rigtig meget op på reglerne, at mange af de borgere, som måske ikke kunne få asyl i Danmark, har valgt Sverige i stedet for, og så vælger de som sagt, efter at de har fået asyl, svensk statsborgerskab og bruger det som en indgang. Så det, jeg vil spørge ministeren om, er: Vil ministeren igangsætte en undersøgelse, hvor man prøver at kigge på, om det måske kunne være et problem med den her type ISIS-krigere, som f.eks. kommer til Sverige? Og nu kan jeg se, at den svenske statsminister også har meldt ud, at de helst ikke vil have dem. Kan vi lige pludselig få et problem, specielt med børn og kvinder, som har IS-tanker, og som måske vælger Danmark som en mulighed for via det nordiske samarbejde at få et statsborgerskab?
Ministeren.
Jeg vil starte med at sige, at jeg ikke har set den pågældende film, men jeg er sådan set meget enig i, at der ikke skal være en bagdør til at opnå dansk statsborgerskab – det er jeg helt enig i. Jeg er bare meget i tvivl om, om vi har et reelt problem her – det må jeg indrømme. Jeg havde ikke hørt om det, før jeg blev stillet det her spørgsmål. Men når det nu er stillet, og når nu spørgeren henviser til, at der måske kunne være en problemstilling, vil jeg da gerne lige høre i mit eget ministerium, om der skulle være nogle erfaringer med eller nogle eksempler på, at vi har en frygt for, at der skulle være en bagdør til at opnå dansk statsborgerskab igennem de her regler.
Spørgeren.
Ja, jeg kan komme med et konkret eksempel til ministeren. Det er så i forhold til en tyrkisk statsborger, der hedder Harun Demirtas, der bl.a. har skrevet på Facebook: Er du i tvivl om, hvorvidt en sygeplejerske med tørklæde kan hjælpe dig, må du finde et land, hvor der ingen muslimer findes. Eller hæng et sygehusskilt på væggen: Vi behandler ikke racister. Det er jo en person, som direkte udmelder, at vedkommende via det svenske statsborgerskab godt kunne tænke sig at få dansk statsborgerskab, og så siger jeg til ministeren: Det er da ikke danske holdninger, den pågældende borger udtaler, når vedkommende kommer med sådan en udmelding.
Ministeren.
Her må jeg lige være lidt nervøs for at kommentere en konkret sag, som jeg ikke lige kender til. Så det tør jeg ikke lige sige noget håndfast omkring. Men jeg kan da bare sige helt generelt, at vi har nogle ret kontante regler for at få dansk statsborgerskab af en årsag, og det er, at de ikke skal kunne trækkes i en automat. Det tror jeg nu heller ikke de kan i vores nabolande, men jeg må indrømme, at jeg der er lidt på udebane. Jeg kender simpelt hen ikke reglerne i vores nabolande. Men jeg er stor tilhænger af, at vi har de her nordiske regler, for jeg synes, der er nogle historiske og kulturelle bånd imellem os, altså Norge, Sverige, Danmark, Finland, som vi skal holde fast i.
Spørgeren.
Jeg vil sige, at det er positivt, at ministeren vil kigge på det her og få det undersøgt. For jeg tror, at vi står i en situation, hvor vi kan komme i en problemstilling, hvis det viser sig, at de her svenske statsborgere, ISIS-krigere, som Tyrkiet får sendt retur, måske via det nordiske samarbejde kan finde på at sige, at de vælger Danmark. Så som jeg kan høre på ministeren, er det bl.a. noget, som ministeren vil tage hånd om og få kigget på, altså om det eventuelt kunne være et reelt problem, og måske tage fat i de politiske partier, hvis de mener, at det er noget, der skal kigges på.
Ministeren.
Som jeg også sagde før: Jeg har ingen anelse om, hvorvidt det her reelt set er et problem. Men når nu spørgeren rejser spørgsmålet, synes jeg, det er helt relevant, at jeg lige hører i mit ministerium, om det er noget, de kender noget til, og hvis der er eksempler på, at der findes en bagdør til at få dansk statsborgerskab for IS-krigere, så skal vi være helt oppe på lakridserne og få undersøgt, om det virkelig er tilfældet. Hvis det så virkelig forholder sig sådan, kan spørgeren være helt sikker på, at jeg også vil henvende mig, bl.a. til spørgerens parti, for at undersøge, om der kunne være mulighed for at justere i reglerne. Men lad os nu lige starte med at finde ud af, om vi har et problem, før vi begynder at løse det.
Tak for det. Vi går videre i spørgerrækken. Den næste spørger er hr. Peter Skaarup, som også skal stille et spørgsmål til udlændinge- og integrationsministeren, og det er spørgsmål nr. S 269.
Værsgo at læse højt.
Tak for det. Spørgsmålet lyder sådan her: Er ministeren tilfreds med antallet af statsborgerskaber, som ministeren administrativt har frataget syrienskrigere, hvilket den vedtagne hastelovgivning har givet mulighed for?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg vil også starte med at sige, at vi som regering er meget klar til at gå langt for at undgå, at fremmedkrigere, der har vendt Danmark ryggen, vender tilbage hertil. Jeg er derfor rigtig glad for, at et bredt flertal i Folketinget, herunder også Dansk Folkeparti, bakkede op om lovforslaget om administrativ fratagelse af fremmedkrigeres statsborgerskab, og at reglerne nu kan tages i brug. Lovændringen har givet de danske myndigheder et vigtigt redskab i kampen mod fremmedkrigere, et redskab, som selvfølgelig vil blive bragt i anvendelse i alle sager, hvor det vurderes at være relevant. Den her type afgørelser er indgribende, og sagerne kræver en grundig behandling. I den forbindelse skal de pågældende naturligvis også partshøres over de oplysninger, der har betydning for udfaldet af sagen. Jeg kan oplyse, at der i ministeriet verserer tre sager nu om administrativ fratagelse af statsborgerskab, men der er endnu ingen sager om administrativ fratagelse, der er blevet færdigbehandlet. Det skyldes som sagt, at det er afgørende, at sagerne er tilstrækkeligt oplyst, og at de pågældende får mulighed for at kommentere på de oplysninger, som ministeriet er i besiddelse af, og får mulighed for selv at komme med relevante oplysninger, før der bliver truffet en endelig afgørelse.
Hr. Peter Skaarup.
Tak for svaret. Grunden til, at vi spørger til det, er jo, at vi oplever en meget uoverskuelig situation i øjeblikket, hvor den tyrkiske præsident Erdogan har meddelt, at en række syrienskrigere fra forskellige lande, men altså også Danmark, nu bliver løsladt og sendt på farten i retning af Danmark. Senest i mandags kom der jo så en til Danmark, og det, som vi hører, er jo, at der kan være flere på vej. Derfor er det jo klart, at det, når nu Folketinget efter ønske fra regeringen har hastebehandlet forslaget om at kunne fratage syrienskrigere statsborgerskabet og hermed også undgå, at de kommer til Danmark, er et naturligt spørgsmål at høre, om man så har brugt den lovgivning. Derfor synes jeg da, det er positivt, at der nu i hvert fald er noget på vej, altså tre personer, der så muligvis bliver frataget deres statsborgerskab. Men jeg kunne godt tænke mig at høre, hvor mange statsborgerskaber ministeren mener der bør fratages nu her. Var det rigtige ikke, at vi fratog alle syrienskrigere, der er på vej til Danmark, deres statsborgerskab? For vi risikerer jo, at det, som statsministeren har sagt, om, at vi ikke skal have syrienskrigere til Danmark, ikke bliver til virkelighed, hvis ikke regeringen gør noget her.
Ministeren.
Jeg tør ikke blive konkret, med hensyn til hvor mange vi potentielt ender med at få frataget statsborgerskabet administrativt. Det tør jeg ikke. Men jeg har det også sådan, at bare den her lovgivning kan virke for en enkelt, har den haft sin berettigelse. For der skal ikke mange til at vende hjem for at true vores alle sammens sikkerhed. Der er så tre sager, der er i gang nu, og de er jo i gang med det, der hedder partshøring, og det er en 14-dagesperiode, hvor de her personer skal have mulighed for at blive hørt over de oplysninger, som ministeriet lægger til grund. Og når den periode er afsluttet, er vi klar til at træffe en afgørelse.
Tak. Spørgeren.
Kan ministeren ikke selv se, at det ikke harmonerer, at på den ene side står landets statsminister, Mette Frederiksen, og siger, at vi ikke under nogen omstændigheder skal have nogen syrienskrigere til Danmark, og på den anden side landede der så sent som i mandags én i lufthavnen, og man kan forestille sig, at der følger flere efter? Kan ministeren ikke godt selv se, at der er et eller andet her, der slet ikke harmonerer? Og kan ministeren ikke også godt forstå, at danskerne føler sig bondefanget, når de på den ene side hører det her fra statsministeren – landets ypperste minister – og der altså på den anden side lander syrienskrigere i Københavns Lufthavn?
Ministeren.
Jeg kan godt forstå, hvis der er en bekymring i den danske befolkning, for når man tænder for fjernsynet om aftenen, kan man jo se, at ikke bare Danmark, men flere andre europæiske lande står i den her situation, som er alvorlig. Vi vil som regering gøre alt, hvad vi kan, inden for de rammer, vi normalt arbejder inden for, for at sikre befolkningen og samfundets sikkerhed. Det er helt sikkert. Det er også derfor, at vi allerede nu er gået i gang med at se på grundlaget for, om det er muligt rent administrativt at fratage de her tre konkrete personer deres statsborgerskab. Men jeg vil også være ærlig og sige, at der ingen mirakelkur er her. Ingen af os kan jo garantere, at der ikke er nogen, der vender tilbage og foretager sig noget ubehageligt. Vi kan bare gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at sikre befolkningens sikkerhed.
Spørgeren.
Så er det, at vi i Dansk Folkeparti spørger: Gør regeringen så nok? For vi vedtog jo en hastelovgivning den 24. oktober her i Folketinget, og nu er vi godt henne i november måned, og som jeg forstår ministeren, er der endnu ikke nogen, der har fået frataget deres statsborgerskab. Det er for mig at se ikke godt nok. Så kan der være alle mulige forklaringer om, at man er i gang med det ene, det andet eller det tredje, men bundlinjen er bare, at syrienskrigerne er på vej til Danmark. Tyrkerne har sagt, at de bliver løsladt, og regeringen har ikke frataget nogen deres statsborgerskab. Det er bundlinjen.
Ministeren.
Der er endnu ikke nogen, der har fået frataget statsborgerskabet administrativt på baggrund af den nye lovgivning, men der er faktisk nogle hjemvendte syrienskrigere, som har været igennem en dansk domstolsprocedure, og de har i den forbindelse fået frataget deres statsborgerskab. Men spørgeren har helt ret i, at selv om vi bad om en hastebehandling af det lovforslag – og vi er meget glade for, at en stor del af Folketinget bakkede op om det – selv om forslaget er vedtaget, og selv om vi straks gik i gang med at arbejde med sagerne, er vi stadig væk et sted i processen, hvor der rent formelt set ikke er truffet nogen beslutning om at fratage dem statsborgerskaberne administrativt. Men det varer ikke længe, før den partshøring er slut, og så er vi klar til at træffe en beslutning.
Tak. Vi går videre til det næste spørgsmål, som er spørgsmål nr. S 271, og det er også stillet af hr. Peter Skaarup til udlændinge- og integrationsministeren.
Værsgo.
Tak. Det lyder sådan her: Hvilke muligheder ser ministeren for at udvide ordningen med administrativ fratagelse af statsborgerskab til at omfatte alle syrienskrigere med tilknytning til Danmark, så disse forhindres i at komme her til landet?
Ministeren.
Tak. Fremmedkrigere, der er rejst til Syrien for at kæmpe i konfliktområder, har vendt ryggen til Danmark og har kæmpet imod de danske værdier om demokrati og frihed. Regeringen nærer absolut ingen sympati for dem, og de er uønskede i Danmark. Vi vil derfor gå langt for at undgå, at fremmedkrigere vender tilbage til Danmark. Jeg er rigtig glad for, at et bredt flertal i Folketinget, herunder Dansk Folkeparti, bakkede op om lovforslaget om administrativ fratagelse af fremmedkrigeres statsborgerskab, og at reglerne nu er taget i brug. Jeg forstår det stillede spørgsmål sådan, at spørgeren ønsker at vide, om regeringen ser en mulighed for at udvide den nye adgang til administrativt at fratage fremmedkrigere deres statsborgerskab til også at omfatte personer, der ikke har dobbelt statsborgerskab, og som derfor ville blive statsløse ved fratagelsen af deres danske statsborgerskab. Det er jo et spørgsmål, som er blevet drøftet for nylig i forbindelse med behandlingen af lovforslaget om administrativ fratagelse af statsborgerskab, og svaret er det samme i dag, som det var for nogle uger siden, nemlig at regeringen ikke anser det for en mulighed at udvide den nuværende ordning til også at omfatte statsløse. Det skyldes, at vores forpligtelser efter statsløsekonventionen gør, at vi ikke kan gøre en person statsløs ved at tage det danske statsborgerskab fra vedkommende. Den samme forpligtelse fremgår af Europarådets statsborgerretskonvention fra 1997, som Danmark også har tiltrådt og ratificeret, og det følger også af Menneskerettighedsdomstolens praksis, at det i visse tilfælde kan være i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention om retten til respekt for bl.a. privatliv at fratage en person dennes statsborgerskab. Det er umiddelbart vurderingen, at det som udgangspunkt vil være i strid med den her konvention, hvis en person fratages sit statsborgerskab i et tilfælde, hvor den pågældende ikke har statsborgerskab i et andet land eller er berettiget hertil. Regeringen er som bekendt ikke villig til at handle i strid med Danmarks internationale forpligtelser, ligesom regeringen ikke har til hensigt at opsige internationale konventioner, som Danmark er en del af. Det mener vi set i det store perspektiv ikke er i Danmarks interesse. Vi har som land en interesse i, at det internationale samarbejde bygger på fælles regler.
Spørgeren.
Altså, jeg må nok indrømme, når jeg lige hører ministeren give det svar, som jeg selvfølgelig takker for, at jeg synes, der er meget politikersnak over det – altså en masse undskyldninger for ikke at gøre noget. Jeg ved ikke, om ministeren selv kan høre det, eller om regeringens ministre selv kan høre det, men vi har altså på den ene side et hensyn at tage til den danske befolkning, som i den grad er bekymret for de scener, man ser udspille sig i Syrien i øjeblikket. Man ser børn og unge stå fuldstændig fast på, at Islamisk Stat og IS-krigerne skal hyldes; de skal slagte europæere, som det blev udtrykt af en 10-årig her for nylig i en britisk tv-udsendelse. Så der er jo altså på den måde tale om meget, meget utryghedsskabende situation for mange danskere, også for mange europæere i det hele taget. Kan ministeren så ikke godt høre, at det lyder meget fattigt, at regeringen siger, at, ja, det er også forfærdeligt, og de skal ikke til Danmark? Men de kommer til Danmark! Regeringen siger, at den egentlig gerne ville nogle ting, men at den ikke må på grund af nogle tudsegamle konventioner. Kan ministeren ikke godt selv høre, at der er et eller andet her, der slet ikke spiller? Og var det ikke en idé fuldstændig åbenhjertigt at sige: Jamen vi har et problem med de her konventioner? Vi har et problem, når regeringen på den ene side fastholder, at konventionerne er, som de skal være, og at de er ufejlbarlige, og at vi kan ikke bryde med dem, men på den anden side så siger, at de forhindrer os i forskellige ting og sager. Lige i forhold til statsløsekonventionen er det jo sådan, at en række af de lande, som vi har med at gøre her, slet ikke er omfattet af statsløsekonventionen. Tyrkiet er ikke omfattet; England er gået ind på et tidspunkt, hvor de krævede noget særbehandling, som bl.a. gør, at de kan noget mere end os i forhold til syrienskrigere. Så mit spørgsmål går egentlig på: Hvad sker der fra regeringens side i forhold til alle de her forhindringer, for det er jo den ene forhindring efter den anden, som ministeren lister op, for at gøre det rigtige og gøre det, som regeringen siger den vil gøre?
Tak. Ministeren.
Jamen der er ingen tvivl om, at de mennesker, der er rejst til de her områder i Syrien og Irak, har levet under nogle fuldstændig vanvittige, brutale forhold, og der er heller ingen tvivl om, at de børn, der vokser op der, får alt andet end en normal europæisk opdragelse, og at nogle af dem, må vi formode, kan være i risiko for at være blevet radikaliseret. Det er jeg slet ikke i tvivl om. Derfor skal vi også tage det her dybt alvorligt. Vi siger så fra regeringens side: Vi vil gøre alt, hvad vi kan, inden for de rammer, vi normalt bevæger os, for at sikre, at de mennesker ikke kommer til Danmark, for det er befolkningens sikkerhed, der er vores topprioritet.
Tak. Spørgeren.
Så siger jeg: Det er så ikke nok! For regeringen vil åbenbart ikke gøre det, der skal til for at undgå, at vi får syrienskrigere til Danmark. Så spørger jeg så: Når nu regeringen har fået vedtaget hasteloven i forhold til dem med dobbelt statsborgerskab, vil regeringen så tage initiativ til i forhold til dem, der kun har dansk statsborgerskab, at de også kan fratages deres danske statsborgerskab? Lad mig minde om det, der står i regeringsforslaget, nemlig at hvis man har mulighed for at søge et andet statsborgerskab, kan man faktisk godt fratages et dansk statsborgerskab.
Ministeren.
Jeg synes ikke, det er rigtigt at sige, at regeringen ikke gør noget. Vi er dybt optaget af og arbejder på højtryk for at gøre alt, hvad vi kan, for at passe på den danske befolkning, og vi anerkender fuldt ud, at der er en situation, som er svær at håndtere, ikke bare for Danmark og den danske regering, men også for mange andre europæiske regeringer. Statsministeren sagde også i går, at nogle af de her konventioner jo også giver stof til eftertanke. Ikke bare i den her sag, men i mange sager sidder man da tilbage og tænker, om det var det, der var den oprindelige intention med konventionerne, sådan som de bliver forstået og brugt i dag.
Tak. Spørgeren.
Jeg synes faktisk, det er rigtigt at sige, at regeringen ikke gør det, der skal til, for at undgå, at vi får syrienskrigere til Danmark. Vi må jo basere det på fakta, for sådan er det med det som med så meget andet, og fakta er, at der ikke er nogen af dem, som man kunne fratage statsborgerskabet som konsekvens af hasteloven, som regeringen på nuværende tidspunkt har frataget statsborgerskabet. Det har ministeren jo selv sagt, så sådan er situationen. Fakta er også, at nu begynder syrienskrigerne at lande i Københavns Lufthavn. Så kan ministeren ikke godt se, at regeringen taler med to tunger her? Man siger, man gør en masse, men der sker reelt ingenting.
Tak. Ministeren.
Jeg synes ikke, det er rigtigt at sige, at der ikke sker noget. Der er lige p.t. tre sager under behandling. De er i partshøring, og lige så snart den partshøring er overstået, er vi klar til at træffe beslutning. Det er ganske få dage siden, lovforslaget blev hastebehandlet i Folketinget, så jeg synes, vi er helt oppe på tåspidserne, og vi gør virkelig alt, hvad vi kan, fordi befolkningens sikkerhed er prioritet nr. 1. Men vi kommer ikke til at fremsætte lovforslag, som er i åben strid med de konventioner, vi har tiltrådt, og det skyldes også, at vi som et forholdsvis lille land har en interesse i, at det internationale samfund bygger på regler.
Tak til udlændinge- og integrationsministeren og til hr. Peter Skaarup. Vi går videre til det næste spørgsmål, som er til social- og indenrigsministeren og er stillet af hr. Balder Mørk Andersen, og det er spørgsmål nr. S 263.
Værsgo at læse spørgsmålet højt.
Goddag til ministeren. Mener ministeren, at der i lyset af den nylige undersøgelse af danskernes sexliv, der viste, at mere end hver femte danske mand har betalt for sex, er behov for at øge oplysningsindsatsen om, hvilke skadevirkninger der er ved prostitution, samt hvilke sociale baggrunde prostituerede kan have med sig?
Social- og indenrigsministeren.
Tak for spørgsmålet, og velkommen hertil for en periode til ordføreren. Jeg vil starte med at sige, at jeg synes, det er en tankevækkende høj andel af danske mænd, der ifølge den nye undersøgelse har købt sex. Som jeg også har svaret spørgeren skriftligt om samme undersøgelse, skal man passe på med at gøre sig til moralsk dommer over andres valg, så det vil jeg ikke gøre. Men når det er sagt, synes jeg, at det er alt for mange danske mænd, der har købt sex. Jeg har den grundlæggende holdning til prostitution, at det er et socialt problem, som vi skal gøre mere for at forebygge. Derfor mener jeg aldrig, at vi må komme derhen, hvor det er normen at købe sex, og der er bestemt nogle alarmklokker, der ringer hos mig, når det er mellem hver fjerde og hver femte mand, der har betalt for sex. En af vejene til at mindske omfanget af købesex er at forebygge, at mennesker overhovedet ender i prostitution til at starte med. Og så er jeg enig med spørgeren i, at vi har brug for mere viden om prostitution og ikke mindst om skadevirkningerne. Hvis vi som samfund vidste mere om de alvorlige menneskelige konsekvenser, det har at være i prostitution, ville flere måske afholde sig fra at købe sex.
Spørgeren for 2 minutters uddybning.
Som det første vil jeg faktisk rose ministeren for at have nedlagt arbejdsgruppen her for nylig. Den tidligere regerings vej mod en normalisering af sexkøb og prostitution var helt forkert. Det ville føre til flere købere, flere prostituerede og et samfund, der i højere grad måtte træde til for at afhjælpe skadevirkningerne efterfølgende. Vi er fuldstændig enige i, at prostitution er et socialt problem. Sex er ikke en menneskeret. Det er SF's tilgang til det her emne. Sagen er også den, at vi godt ved i SF, at Socialdemokraterne ikke for nuværende i Folketinget arbejder for at gøre det forbudt at købe sex. Det er lidt trist. Det er SF's opfattelse, at det er et stort samfundsproblem, at mere end hver femte mand køber sex. Det tal skal ned. Man kan faktisk sige, at vi har en sexkøbskultur i landet. Danmark skulle faktisk snart have været til såkaldt periodemæssig eksamen i implementeringen af FN's kvindekonvention. Den er skudt til måske juni 2020. Man kan frygte, at kritikken fra 2015 bliver gentaget. Her stod der i evalueringen, at man skal arbejde på at mindske efterspørgslen: »The Committee recommends that the State party consider measures to discourage the demand for prostitution.« Så mit spørgsmål til ministeren i den sammenhæng er: Når Socialdemokraterne ikke vil forbyde køb af sex, hvad vil man så gerne gøre?
Ministeren.
Tak for det. Og også tak for, at spørgeren kvitterer for det rigtige i at nedlægge en arbejdsgruppe, der skulle kigge på at normalisere prostitution som erhverv med, hvad vi risikerer vil følge af en normalisering, nemlig en øget efterspørgsel og flere kvinder i prostitution, mens de store problemer, der omgærder prostitution – vold, trusler, voldtægt og andet – ville risikere at blive bevaret. Jeg tror jo, at en del af det at svække efterspørgslen handler om at få mere viden, både om de mennesker, der er i prostitution, og om skadevirkningerne. Derfor handler en del af de forhandlinger, vi har lige nu med Folketingets partier, bl.a. om at få mere viden.
Spørgeren.
Jeg må sige, at vi faktisk har den fornødne viden. Vi ved, at baggrunden ofte er svigt i barndommen, misbrug, psykiske lidelser, hjemløshed, gæld. Vi ved, hvad et liv i prostitution fører til – psykiske forsvarsmekanismer, ptsd, søvnforstyrrelser, kronisk stress, angst, depression, fraværende sexlyst, kroniske smerter i underlivet, slidgigt, herunder i kæberne, ødelagte slimhinder samt fysisk vold generelt. Det er simpelt hen så farligt et område, og vi ved, at mennesker tager skade af det, og vi har et samfund, hvor vi skal huske at tage vare på hinanden frem for at gøre hinanden til varer. Så vil ministeren være med til at tydeliggøre den viden, vi allerede har på området?
Ministeren.
Jeg har ligesom spørgeren også hørt meget malende beskrivelser af nogle af de skadevirkninger, der følger af at være i prostitution – fysiske skader som nogle af dem, spørgeren ridsede op, psykiske skader og eftervirkninger som ptsd, men jo også en meget høj risiko, mens man er i prostitution, for vold og voldtægt. Jeg må bare sige, at jeg mener, vi har brug for ny viden og ny dokumentation. De seneste tal, vi har, er fra en VIVE-undersøgelse fra 2010. Jeg tror, det vil løfte hele den her diskussion og også gøre os bedre i stand til at lave de rette indsatser, hvis vi får fornyet viden, som er helt aktuel.
Spørgeren.
Kunne vi blive bedre til at kommunikere den viden ud til f.eks. de unge mennesker ude i omklædningsrummene rundtom i det ganske land og i skolerne? For vi ved, at en sexkøbsdebut i en ung alder fører til oftere køb af sex senere hen. Tænk, hvis vi i endnu højere grad tog det på vores skuldre som stat at tydeliggøre, at vi her i Danmark, i et humanistisk samfund, altså behandler mennesker ordentligt – vi sætter ikke vores kortvarige udløsning højere end hensynet til menneskers langvarige fysiske og psykiske helbred. Det håber jeg ministeren vil arbejde med på.
Tak. Ministeren.
Jeg er som socialminister dybt optaget af, at vi får reduceret skadevirkningerne for de kvinder – og mænd for den sags skyld – der er i prostitution, og at vi sørger for, at færre ender i en situation, hvor de er drevet ud i prostitution på grund af gæld, misbrug og andet. Jeg vil også sige, at når vi får den nye viden, jeg mener vi skal have, så vil den forhåbentlig – og det vil jeg gøre mit til – danne udgangspunkt for, at vi også kan få en bedre oplysning i befolkningen om prostitution og de skadevirkninger, der er.
Tak for det. Så går vi videre til næste spørgsmål i rækken, spørgsmål nr. S 265, som også er til social- og indenrigsministeren, og det er stillet af fru Anni Matthiesen.
Værsgo.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Hvilke kommentarer har ministeren til, at kommunerne ikke overholder økonomiaftalen, og påtænker ministeren i den forbindelse at igangsætte initiativer, der skal sikre, at kommunerne fremover overholder økonomiaftalen?
Så er det ministeren for besvarelsen.
Kommunerne havde frist til at vedtage deres budgetter for 2020 i sidste uge. Vi har ikke tal for kommunernes budgetter for service og anlæg for 2020 endnu, men vi kender skatteresultatet, som viser, at kommunerne samlet øger kommuneskatten med 293 mio. kr. til næste år. Det er ærgerligt, og det er et brud på vores aftale med KL om, at skatten samlet set skulle holdes i ro. Vores aftale er jo baseret på, at kommunerne er solidariske; at nogle af dem med god økonomi var parate til at sætte skatten ned, hvis andre sætte den op. Det havde jeg sådan set også en forventning om at KL ville komme i mål med. Som spørgeren nok er bekendt med, følger det af loven, at bloktilskuddet nu vil blive nedsat svarende til skatteforhøjelsen på 293 mio. kr. Regeringen har samtidig lagt op til en samlet nedsættelse af den statslige bundskat. Jeg skal være den første til at være ærgerlig over, at kommuneskatten stiger, og at vi derfor er endt med en modregning af bloktilskuddet. Det har ikke været regeringens intention, at kommuneskatten samlet skulle stige. Der er ingen tvivl om, at det er et resultat, vi skal drøfte med KL, og at det er nogle erfaringer, vi selvfølgelig tager med til næste års forhandlinger. Så kan jeg undre mig lidt over, at der spørges til initiativer, for der er jo allerede taget initiativer, der skal understøtte aftaleoverholdelse. Det er derfor, at skattestigningen automatisk bliver reguleret i bloktilskuddet. Skattesanktionsloven blev indført i 2009 og har erfaringsmæssigt bidraget til at skabe ro om den kommunale skat. De initiativer, der desuden som et led i budgetloven er taget for at understøtte aftaleoverholdelse, står et bredt flertal i Folketinget bag, og det går jeg også ud fra at Venstre fortsat bakker op om. I økonomiforhandlingerne med KL blev det aftalt, at nogle kommuner skulle have mulighed for at sætte skatten op for samlet 200 mio. kr. Det var et ønske fra KL, som regeringen imødekom under den klare forudsætning, at andre kommuner ville sætte skatten ned. Jeg må gå ud fra, at KL derfor også har haft en forventning om, at der var kommuner, som ville være parate til at sætte skatten ned for budgettet i 2020. Men som sagt er det ikke sket, og de gældende sanktioner er jo blevet håndhævet. Så jeg ved ikke helt, hvad det er, spørgeren fra Venstre yderligere efterlyser.
Spørgeren for et uddybende spørgsmål.
Først og fremmest tak for svaret. Jeg må jo egentlig sige, at jeg næsten synes, at man, uafhængigt af hvilken farve regeringen har, så tit står i den her situation. Ofte er det jo så sådan, at man, også efter at kommunerne har lagt budgetter, risikerer, at kommunerne pludselig kommer til at stå i en ny situation, altså at der kan være nogle, der så pludselig skal være med til at betale noget, de måske egentlig ikke lige havde forventet. Der kunne jeg egentlig godt tænke mig at bruge spørgetiden her i dag til også at spørge ind til hos ministeren, om der slet ikke er andre muligheder, altså om man ikke også en gang imellem bør smide kortene på bordet og på en eller anden måde spørge: Kunne man tænke nye metoder? Kunne man tænke det på en anden måde? Det er jo egentlig det, jeg godt vil spørge ind til hvad ministeren mener om.
Ministeren.
Det er klart, at der, hver eneste gang en regering går ind i et lokale og forhandler en aftale med kommunerne, så kan være forskellige ønsker og forskellige krav på bordet. I den her omgang var der et ønske om, at der skulle være en pulje med mulighed for skattenedsættelser, fra kommunernes side. Det har der været tidligere, og det er også blevet imødekommet tidligere. Det er da selvfølgelig klart, at det, når vi så ser, at aftalen omkring det, intentionen med det, ikke bliver overholdt, betyder, at man, hvis sådan et ønske en anden gang bliver rejst, bliver nødt til at have en snak om, på hvilken baggrund det ønske bliver rejst, og på hvilken baggrund man også forventer at kunne leve op til den samlede aftale omkring det.
Spørgeren.
Ja, og det er jo derfor, man nogle gange tænker, at man egentlig giver hinanden håndslag på, at man vil leve op til det, og alligevel ender det jo så tit med, at man faktisk ikke lever op til det. Der kunne jeg måske godt tænke mig at gentage: Er der andre metoder, man kan tage i brug? Eller må vi bare erkende, at det altid vil blive ved med at være på den her måde, altså at man, selv om man så indgår en aftale, må forvente, at det aldrig nogen sinde kommer til at kunne overholdes?
Ministeren.
Min oplevelse er nu, at der er en markant bedre aftaleoverholdelse i disse år, end man har set tidligere. Selvfølgelig er det alvorligt, at man ikke overholder den del af aftalen, der handler om skattestigninger, men sanktionen falder jo også, må man sige, og på en måde, hvor det ikke kommer til at betyde samlede højere skatter. Den større diskussion handler jo nok om budgetloven i det hele taget. Som spørgeren ved, er der jo en lovpligtig revision af budgetloven i denne samling, og det vil være i den sammenhæng man kan tage de diskussioner, og har Venstre nogle indspark, vil det da være spændende at høre dem.
Spørgeren.
Tak for invitationen til også at komme med indspark. Man kan sige, at ja, vi skal have kigget på budgetloven, og vi ved jo også, at der inden længe forhåbentlig venter en drøftelse omkring hele udligningssystemet. Jeg ved ikke, om man på den her måde også kan tænke styringen af skattestigninger osv. ind i den sammenhæng. Men det er måske det, jeg godt vil runde af med at spørge ministeren om: Kunne man forestille sig, at man også er nødt til at tænke på hele skatteområdet, når vi nu skal til at drøfte udligning?
Ministeren.
Jeg kan jo i hvert fald konstatere, senest også i dagens presse, at der er mange diskussioner, herunder også skattediskussionen, som bliver tænkt sammen med udligning, og nogle af de ting har en relevans inde i udligningsdiskussionen. Andre er måske, hvad man vil kalde i kanten, og nogle er nogle andre væsentlige diskussioner, men som ikke direkte har betydning for udligningsmodellen. Så det er jo sådan lidt et både og-spørgsmål. Men jeg vil da bare til sidst sige, at hvis Venstre har nogle konkrete tanker – og det gælder hele vejen rundt, i alle de sammenhænge, spørgeren har nævnt – må man være meget velkommen til at melde dem på banen.
Tak for det, og tak til fru Anni Matthiesen. Den næste til at stille spørgsmål til social- og indenrigsministeren er hr. Carsten Kudsk, og det er spørgsmål 270.
Værsgo.
Tak til formanden. Jeg stiller spørgsmålet: Har ministeren tillid til Solutio Gruppen, som er en opholds- og botilbud for unge mellem 15 og 25 år?
Ministeren.
Tak til spørgeren for spørgsmålet. Det er vist første gang, vi har lejlighed til at være i salen sammen. Jeg kender ikke til det tilbud, som spørgeren nævner, og jeg er ikke bekendt med forhold, der gør, at jeg ikke skulle have tillid til stedet. Men jeg kan helt generelt sige, at jeg mener, at vi som samfund har et særligt ansvar for at sikre, at kvaliteten er i orden på opholdssteder for børn og unge – og i botilbud for den sags skyld. Her er der tale om nogle af de allermest udsatte børn og unge, der som hovedregel i forvejen har oplevet alt for mange svigt fra voksne, der havde ansvaret for at passe på dem. De skal ikke svigtes igen, fordi dem, der tager sig af dem på samfundets vegne, ikke har forudsætningerne for at hjælpe dem bedst muligt, fordi personalet ikke har den nødvendige uddannelse og faglighed, eller – måske endnu værre – fordi pengene ikke bruges på indsatser for børnene og de unge, men alt muligt andet. Det er også derfor, vi har sagt meget tydeligt, at indsatsen for de allermest udsatte børn og unge ikke må være drevet af et mål om at tjene flest muligt penge. Det er også nedfældet i forståelsespapiret mellem regeringen og de partier, der udgør det parlamentariske grundlag, at vi vil se nærmere på, hvordan det kan sikres, at der ikke udtages profit på private daginstitutioner og sociale opholds- og anbringelsesteder – f.eks. efter samme model, som vi i dag kender fra fri- og privatskoler. Hvis spørgeren spørger mig, har vi set alt for mange sager, hvor anbragte børn og unge ikke får den omsorg og tryghed fra de voksne, som de har brug for, eller i værste fald bliver udsat for en nedværdigende behandling. Der mener jeg, vi skal stille flere og større krav til kvaliteten på anbringelsesstederne, men jeg har som sagt ikke noget kendskab til det tilbud, spørgeren benævner, og der er ingen forhold, jeg er bekendt med, der gør, at man ikke skulle kunne have tillid til det sted.
Hr. Carsten Kudsk for 2 minutters uddybning.
Tak til ministeren. Jeg beklager. Jeg ville ønske, at spørgsmålet kunne være formuleret: om ministeren kender til det pågældende sted, som er politianmeldt. Men det, der sker, er, at jeg får melding om, at den pågældende politianmeldelse har ligget på kommunens hjemmeside – Langeland Kommune – men når de opdaterer hjemmesiden, forsvinder den. Det vil sige, at ministeren ikke har mulighed for at se den. Det, jeg kan påpege over for ministeren, er, at det er en institution, der ligger på Langeland, men som sagt er på vej til Nyborg, og som også er på Sjælland. Det, der er problemet med den pågældende institution, er, at det er en institution for børn og unge under 18 år. Det vil sige, at de ikke har nogen, der er myndige. Det, der så sker, er, at de beder den pågældende kommune om, om der er mulighed for, at de kan lave en udvidelse af deres tilbud til aldersgruppen over 18 år. Der har været store problemer med ballade i forhold til naboerne, problemstillinger med naboer, der har klaget og sagt til kommunen, at de har reelle problemer. Så siger kommunen, at de ikke ønsker at få nogen over 18 år. Det, der så sker, er, at de beder Socialtilsyn Syd om at få lov til at udvide deres tilbud, og Socialtilsyn Syd giver dem så tilladelse til at få udvidet til aldersgruppen over 18 år. Men der står i tilladelsen, at det er under forudsætning af, at kommunen selvfølgelig har givet en godkendelse. Det, der så sker, er, at der går et par måneder, og så opdager kommunen lige pludselig – baseret på, at borgerne klager – at der bor nogle borgere, som er over 18 år. Og så politianmelder de faktisk institutionen for ikke at overholde det, de skal, i deres landzonetilladelse. Så søger de kommunen om en tilladelse igen i juni måned, altså et par måneder efter, hvor kommunen så giver et afslag. Derfor er problemstillingen, at det er, ligesom om den her pågældende institution spekulerer i profit, og nu, hvor man ikke kan få en tilladelse til aldersgruppen over 18 år, så vælger man at gå videre til den næste kommune. Og den næste kommune er så Nyborg Kommune, hvor man har den samme problemstilling, og hvor man kan se, at borgerne også er skræmte, fordi de jo har snakket med nogle om Langeland. Så det, jeg godt kunne tænke mig at spørge ministeren om, er: Hvad mener ministeren om, at Socialtilsyn Syd giver en tilladelse uden lige at rette henvendelse til kommunen for at spørge, hvordan de ville have ageret i den her sag?
Ministeren.
Jamen det lyder jo umiddelbart som noget værre noget. Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstår tidsforløbet i sagen. Nu får spørgeren jo ordet igen, så kan han redegøre for det. Hvor ligger politianmeldelsen henne i det her sagsforløb i forhold til godkendelse? Det ville være interessant og relevant for mig at vide. Så vil jeg sige helt overordnet, at hvis man – og det gælder som politiker og som borger i det hele taget – er bekymret for forholdene på et konkret opholdssted, så skal man henvende sig til det ansvarlige socialtilsyn. Der er i øvrigt også en whistleblowerordning på området, som sikrer, at pårørende, ansatte eller en hvilken som helst anden borger kan henvende sig i anonymitet med den her slags bekymringer.
Spørgeren.
Jamen jeg kan oplyse ministeren om, at den 28. august 2018 giver Socialtilsyn Syd en tilladelse. Den 22. marts 2019 politianmelder Langeland Kommune dem for, at de har nogle borgere over 18 år boende. Efterfølgende beder de så som sagt om at få en tilladelse. Det, der er vigtigt, og som jeg prøver at påpege over for ministeren, er: Hvorfor sørger Socialtilsyn Syd ikke for, at når de giver en tilladelse, så retter de henvendelse til kommunen og siger til dem, at de har givet den her tilladelse? Det, Langeland Kommune er frustreret over, som de siger, er, at de mener, at Socialtilsyn Syd har givet en tilladelse, selv om de udmærket godt vidste, at kommunen havde sagt, at det ønskede de ikke. Hvad mener ministeren om det?
Tak. Ministeren.
Ja, undskyld, det er ikke for at være kontrær, men den tilladelse, som spørgeren beskriver blev givet den 28. august 2018, er en tilladelse til hvad – til også at huse borgere over 18? Carsten Kudsk Korrekt.) Men det er under forudsætning af en godkendelse fra ... Jeg tror, det her meget godt viser, hvorfor det ikke er ministre og folketingsmedlemmer, der sagsbehandler. Jeg vil da sige, at jeg synes, det lyder som en sag, der skal følges op på. Så send meget gerne de oplysninger, du har, om sagen til mig.
Som spørgeren har! Værsgo til spørgeren.
Så vil jeg sige tusind tak til ministeren. Jeg vil selvfølgelig sørge for at følge op på det. Det, der også er vigtigt for mig at påpege over for ministeren, er, at ministeren får sagt til Socialtilsyn Syd, at hvis de giver nogle tilladelser, skal de i det mindste sørge for at sende en mail til kommunen og gøre dem opmærksom på det. For det kan jo ikke være rigtigt, at kommunen selv tilfældigt skal opdage, hvis der er kommet en udvidelse af et tilbud. Eventuelt kunne man også godt fra tilsynets side lige rette henvendelse til kommunen og sige, at man vil høre dem, fordi man har planer om at gøre de her ting, så det ikke kommer som et chok. For ellers får vi nogle institutioner, som laver det, jeg vil kalde kommuneshopping.
Tak. Ministeren.
Ja, jeg må simpelt hen bare tone rent flag og sige, at jeg måske stadig ikke tror, jeg helt har forstået rækkefølgen i det her, og om politianmeldelsen går på noget, der egentlig var givet en tilladelse til – eller det var der så måske ikke, fordi den var givet, i henhold til at der var en kommunal godkendelse. Det må jeg bare sige at jeg ikke helt kan gennemskue. Men det lyder i hvert fald som en meget lidt optimal situation. Jeg går ud fra, at ordføreren har sendt de oplysninger, han selv havde, til socialtilsynet. Men send dem også gerne over til os.
Tak for det. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 14. november 2019, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.