Mødet er åbnet. Erhvervs- og vækstministeren (Henrik Sass Larsen) har meddelt mig, at han ønsker i henhold til forretningsordenens § 19, stk. 4, at give Folketinget en skriftlig Redegørelse om Danmarks digitale vækst 2015. 18). Eksemplarer vil blive omdelt, og redegørelsen vil fremgå af www.folketingstidende.dk. Medlemmer af Folketinget Steen Gade (SF) m.fl. har meddelt mig, at de ønsker at tage følgende forespørgsel til miljøministeren tilbage: Hvad kan regeringen oplyse om regeringens planer for konkrete initiativer, der skal beskytte og tilpasse byggeri, infrastruktur og tekniske anlæg langs kyster og fjorde, og hvor der er fare for grundvandsstigning og oversvømmelse, fremme tilpasning af primærerhvervene skovbrug, landbrug og fiskeri og sikre, at handlingsplaner og lovgivning på natur-, miljø- og sundhedsområdet tager højde for, at grundlaget og betingelserne for at beskytte og fremme natur, miljø og sundhed ændrer sig? F 30). Forespørgslen er hermed bortfaldet.
Det første spørgsmål er til justitsministeren af hr. Karsten Nonbo.
Værsgo.
Tak. Jeg vil gerne bore i den glædelige meddelelse, der kom fra justitsministeren, og derfor lyder spørgsmålet: Står justitsministeren stadig ved sit løfte i Folketingssalen torsdag den 7. maj 2015 i sin tale vedrørende beslutningsforslag nr. B 131 om, at forsøget med 100 km/t for campingvogne på motorveje træder i kraft inden sommerferien, og har ministeren overvejet at lade forsøget gælde for mobile homes og også for tomme, lukkede eller overdækkede trailere, jævnfør det, der også blev drøftet i debatten om beslutningsforslaget, som vi havde den dag?
Justitsministeren.
Jeg står klart ved mit løfte om, at vi skal have indført en Tempo 100-ordning for vores campingvogne. Det er et gammelt ønske hos campingfolket i Danmark, og jeg er glad for, at det lykkes nu, så man kan komme hurtigere af sted på ferie og weekend, også når man kører med campingvogn. Jeg havde egentlig håbet på, at vi kunne nå at gøre det her inden sommerferien, så folk kunne få lov til at køre hurtigt på ferie i år, men det kræver en ændring af færdselslovens bestemmelser om hastighedsgrænser for campingvogne. Derfor bliver jeg nødt til at fremsætte et lovforslag, og det når vi desværre ikke på den her side af sommeren. Vi skal nok få det gennemført – forhåbentlig også med Venstres stemmer, og det tror jeg vi kommer til – i løbet af i år, men vi når ikke at have det hele på plads inden sommerferien, desværre. Så er der det andet spørgsmål, nemlig om det også kan omfatte andre påhængskøretøjer, f.eks. trailere. Det er Justitsministeriets vurdering, at man af hensyn til trafiksikkerheden, som jo er væsentlig, bør afvente erfaringerne med campingvognene, før vi eventuelt træffer beslutning om at udvide det yderligere. Så det er ikke noget, jeg principielt er imod, men det er måske meget godt lige at se på, hvordan det kommer til at gå med den udvidelse, vi har lagt op til.
Hr. Karsten Nonbo.
Tak. Jeg undrede mig lidt, da vi havde debatten sidst, og det var netop, fordi jeg troede, at det krævede en lovændring. Og derfor undrede det mig, at ministeren kunne komme med det løfte sidst. Så gik jeg hjem og læste færdselslovens § 43, stk. 4, ret grundigt, synes jeg selv. Og som jeg læser den plus stk. 9, mener jeg egentlig ikke, det er nødvendigt med en lovændring. For der står i stk. 9, at uanset bestemmelserne i stk. 4 – og det er dem om, at man aldrig må køre mere end 80 km/t på motorvejene – kan justitsministeren efter forhandling med transportministeren træffe bestemmelse om udførelse af forsøg med højere hastigheder på motorveje for de i stk. 3 nævnte køretøjer. Og det er netop campingvogne. Så ud fra færdselslovens § 43, stk. 9, mener jeg egentlig godt, at det kan lade sig gøre uden en lovændring. Det skal bare være en forhandling mellem transportministeren og justitsministeren. Så det kan sagtens nås, som jeg læser det.
Justitsministeren.
Jeg tror, jeg bliver nødt til at læne mig op af den vurdering, der er fra Justitsministeriets side, nemlig at det kræver en lovændring. Men jeg skal nok tage spørgsmålet her med tilbage til Justitsministeriet og få et fornyet syn på sagen. For hvis det kan lade sig gøre inden sommer, er jeg meget indstillet på det. Men det er nok meget godt at være helt sikker på, at loven bliver overholdt.
Hr. Karsten Nonbo.
Jamen det er jeg da helt enig i. Men hvis ikke der er åbent for det i § 43, stk. 9, så vil jeg bede justitsministeren om også at spørge i Justitsministeriet: Hvad giver det stykke så egentlig af bemyndigelse, og hvad regner man ellers med at det skal bruges til? For det giver netop den her mulighed. Så vil ministeren, hvis jeg har ret, alligevel komme med tilladelsen inden sommerferien?
Justitsministeren.
Jeg har forstået det sådan på Justitsministeriet, at det kræver en lovændring. Nu kommer Venstre så måske med nye oplysninger til mig i Folketingssalen. Men jeg synes, at det rigtige er, at jeg bringer den viden og det forslag med tilbage til Justitsministeriet, og så må vi få en vurdering af det.
Tak. Spørgsmålet er sluttet. Tak til justitsministeren, som så kan gå hjem og spørge Justitsministeriet. Det næste spørgsmål er til beskæftigelsesministeren af hr. Eigil Andersen.
Værsgo.
Tak for det. Jeg læser spørgsmålet op: Hvad er ministerens holdning til, at Arbejdstilsynet efter gældende praksis ikke må komme med afgørelser om f.eks. en meget hård ledelsesstil fra arbejdsgiverens side, som desværre kan forpeste det daglige psykiske arbejdsmiljø for medarbejderne?
Beskæftigelsesministeren.
Lad mig starte med at sige, at Arbejdstilsynet træffer afgørelse om en lang række problemer med det psykiske arbejdsmiljø, når problemerne ikke er blevet forebygget tilstrækkeligt. Det kan f.eks. handle om, at medarbejderne har meget store arbejdsmængder, at de arbejder under tidspres, eller at der er risiko for, at de bliver udsat for vold, mobning eller seksuel chikane. Der er også problemstillinger på det psykiske område, som Arbejdstilsynet på baggrund af enighed med arbejdsmarkedets parterne ikke træffer afgørelse om. Jeg har forstået, at den enighed stammer helt tilbage fra 1995, hvor det såkaldte metodeudvalg kom med en række anbefalinger. Det drejer sig om problemer, som har direkte baggrund i ledelsens overordnede beslutninger om virksomheden, i forhold uden for virksomheden eller i samspillet mellem ledelse og medarbejdere. Metodeudvalget fandt det mest hensigtsmæssigt, at de problemer løses af ledelsen i samarbejde med medarbejderne, og uden at Arbejdstilsynet træffer afgørelse om problemerne. Jeg er som udgangspunkt enig i den opdeling, som metodeudvalget lavede i 1995, men på baggrund af Rigsrevisionens anbefalinger har jeg dog i marts i år bedt Arbejdstilsynet om at indkalde de parter, der var repræsenteret i metodeudvalget, til en drøftelse af udvalgets anbefalinger. Når jeg har modtaget resultatet af disse drøftelser mellem Arbejdstilsynet og arbejdsmarkedets parter, vil jeg på den baggrund tage stilling til, om der skal ske ændringer i tilsynet med det psykiske arbejdsmiljø.
Hr. Eigil Andersen
Først vil jeg gerne sige, at jeg er helt med på – er det kun 30 sekunder, man har her? Ja) – at Arbejdstilsynet har beføjelser angående visse dele af det psykiske arbejdsmiljø, men som vi også er enige om, er der andre dele, hvor tilsynet ikke har den kompetence. Når man tænker på, at en arbejdsgiver jo kan optræde særdeles barsk og ubehageligt og kan komme med trusler over for folk, så de ligger søvnløse om natten, og når man tænker på, at den samfundsmæssige udgift til dårligt psykisk arbejdsmiljø af FTF er beregnet til 32 mia. kr. om året – det er til sygefravær og en masse andre ting – så synes jeg, at det er meget dårligt, at Arbejdstilsynet ikke har fuld kompetence til at komme med afgørelser i alle tilfælde vedrørende psykisk arbejdsmiljø.
Jeg vil godt sige, at jeg svarede forkert. Der var 2 minutters taletid, så hvis spørgeren har mere, giver vi et minut til.
Det var det, der forvirrede mig lidt, hvis jeg nu skal være helt ærlig, for det forekom mig netop, at der var 2 minutter. Men kunne vi ikke lade debatten køre videre her, og så kunne jeg måske få lov til at sige lidt ekstra næste gang?
Ja, vi runder lidt op. Så er det ministeren.
Jeg ved i hvert fald af erfaring, at hr. Eigil Andersen ikke har problemer med at bruge 2 minutter, så det er sådan set helt okay. Jeg må bare sige, at den måde, som hr. Eigil Andersen fremstiller det på, er der jo ikke nogen, som kan være uenig i, altså at det er urimelige arbejdsforhold at leve under. Spørgsmålet er så bare, hvordan og på hvilken måde det bliver håndteret. Der må jeg så henholde mig til det, som jeg tror mit parti og spørgerens parti alt andet lige er enige om, nemlig at det er vigtigt, at vi har partsinddragelse og dialog på det her område. Og det er jo lige præcis det, jeg har sikret efter marts måned, hvor jeg bad metodeudvalget om igen på baggrund af Rigsrevisionen at tage en yderligere drøftelse. Så det er rent faktisk i gang. Hvad der kommer ud af de drøftelser, kan ingen jo sige noget om på nuværende tidspunkt.
Hr. Eigil Andersen.
Det, som så forbavser mig, er, at ministeren er tilfreds med det nuværende system og tingenes tilstand, nemlig at Arbejdstilsynet ikke har fuld kompetence til at komme med de her afgørelser. Vi ved jo alle sammen, at der selvfølgelig er mange dygtige arbejdsgivere i Danmark, heldigvis, til at lede arbejdet. Men der er minsandten også mange arbejdsgivere, som er dårlige til det, og som skælder og smælder og truer mennesker, fordi deres humør måske svinger, og som optræder på en meget underlig måde over for medarbejderne. Og det er vildt ubehageligt, ikke mindst selvfølgelig, hvis der også ligger nogle trusler i det om, at man kan blive fyret og den slags. Derfor kan man vel sige, at redskabet med hensyn til arbejdsledelse er et af det moderne arbejdslivs helt store udfordringer og vanskeligheder i forbindelse med psykisk arbejdsmiljø. Derfor er det for mig uforståeligt, at når der er tale om en maskine, som ikke er ordentligt afskærmet, kan Arbejdstilsynet komme med en afgørelse, men hvis det er arbejdsgiveren, som simpelt hen opfører sig tåbeligt med sin arbejdsledelse, så skal Arbejdstilsynet holde fingrene væk.
Ministeren.
Det er jo en forkert slutning, som hr. Eigil Andersen drager, når slutningen er, at jeg er tilfreds. Det har jeg ikke på noget tidspunkt udtrykt at jeg er. Tværtimod står jeg her og siger, at jeg har bedt metodeudvalget om at mødes igen og kigge på de her forhold. Endvidere er det ikke så forfærdelig mange uger siden, at vi begge stod her i salen og havde en længere diskussion om arbejdsmiljøindsatsen. En af de ting, som vi er enige om – blandt mange andre ting – er, at vi skal have en reduktion, når det gælder det psykiske arbejdsmiljø frem mod 2020, på 20 pct. Vi kunne også konstatere i den debat for få uger siden, at det faktisk går rigtig godt, når det gælder arbejdsskader eller pludseligt opståede arbejdsulykker og langvarige arbejdsskader. Der går det den rigtige vej. Det gør det ikke, når vi taler om det psykiske arbejdsmiljø. Tværtimod må vi konstatere, at der faktisk har været en stigning. Der tror jeg at alle Folketingets partier var enige om, at det var noget, vi skulle have fokus på. Men alle partier var også enige om, at det måske er nemmere at opstille skarpe regler for, hvordan en afskærmning skal være, end at have meget præcise og skarpe regler, når det gælder det psykiske arbejdsmiljø. Men at det er noget, der skal arbejdes videre med, tror jeg vi begge er enige om. Jeg har da også den glæde, at vi i gentagne forhandlinger sammen har fundet flere penge lige præcis til det her område.
Så er det hr. Eigil Andersen for sidste runde.
Det har vi, og det er meget positivt, at vi har fundet dem, og at vi er enige om, at det er et meget vigtigt område. Jeg må helt ærligt sige, at jeg selvfølgelig er glad for, at det bliver taget op med arbejdsmarkedets parter, men hvad ender det så med? Jeg vil sige, at den nuværende tilstand vil jeg betegne som gammeldags. Jeg vil sige det sådan, at det er en tilstand, som hører industrisamfundets tid til. Vi har stadig væk industri i Danmark, men vi har også store problemer med det psykiske arbejdsmiljø. Derfor er det i hvert fald SF's mening, at når vi når frem til en konklusion på det her, så skal det være sådan, at Arbejdstilsynet får kompetence til at træffe afgørelser i alle tilfælde i forhold til arbejdsgiverens ledelsesfacon.
Ministeren.
Jeg tror sådan set, at vi er enige om, at der skal være bevågenhed på det her område. Jeg tror, vi er enige om, at det er et af de områder, vi kommer til at arbejde intenst med både politisk og på alle måder i de kommende år. Jeg har i realiteten ikke forsømt nogen lejlighed til at drible videre med det her. Jeg har det bare sådan – og det er så måske forskellen på SF og Socialdemokratiet – at nu lader vi lige det her udvalgsarbejde få tid, og vi lader parterne komme, før jeg i hvert fald har nogle fuldstændig firkantede meninger om, hvad det her skal resultere i. Jeg vil være meget lydhør over for, hvad de kommer med. Men at vi skal fortsætte med at arbejde i forhold til det psykiske arbejdsmiljø, kan jeg jo sådan set bare med glæde konstatere at vi har et, tror jeg, helt enigt Folketing bag os i – måske minus et enkelt parti, men ellers er der i hvert fald noget, der ligner en stor enighed i Folketinget.
Spørgsmålet er sluttet, så tak til beskæftigelsesministeren. Det næste spørgsmål er til ministeren for by, bolig og landdistrikter af hr. Eigil Andersen.
Værsgo.
Spørgsmålet lyder: Hvilke yderligere initiativer vil ministeren tage for at fremme opførelsen af flere billige ungdomsboliger?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Det giver mig jo anledning til at kommentere den her meget vigtige problemstilling om øget efterspørgsel på ungdomsboliger, særlig i vores store uddannelsesbyer. Lad mig slå fast, at det er kommunalbestyrelsen, der har ansvaret for at tilrettelægge den lokale boligforsyning. Statens opgave er at fastlægge de overordnede rammer. Jeg kan nævne, at regeringen har taget en række forskellige initiativer, som skal forbedre de unges boligsituation: Vi har i 2012 nedsat den kommunale andel af udgiften til nye ungdomsboliger – hr. Eigil Andersen ved, at det er det, vi kalder grundkapitalen – fra 14 til 10 pct. frem til udgangen af 2016. Det var et stort ønske fra KL. Vi har gjort det muligt at omdanne almene familie- og ældreboliger mellem 50 og 65 m² til studieboliger i de store uddannelsesbyer. Vi har også sikret, at der er en støtte til at nedbringe lejen. Vi har skabt bedre redskaber til bl.a. i planloven at sikre blandede byggerier, herunder ungdomsboliger, i nye bydele. Vi har skabt bedre mulighed for at etablere bofællesskaber, hvor flere unge under god retsbeskyttelse kan bo sammen i almene familieboliger. Og vi har netop med de vedtagne lejelovsændringer, hvor SF jo også var med, sikret, at risikoen for, at studerende mødes med et krav om at dække urimelige fraflytningsudgifter, begrænses væsentligt. Derudover har vi informeret kommunerne om deres muligheder med pjecen »Studieboliger i Danmark. Rammer, regler og muligheder 2014«. Jeg kan med stor tilfredshed konstatere, at antallet af nye støttede ungdomsboliger faktisk udvikler sig utrolig positivt og i disse år ligger historisk højt. I hvert af årene 2012-2014 er der opført mere end 1.000 ungdomsboliger, og antallet af tilsagn til ungdomsboliger har desuden udgjort mellem 40 og 45 pct. af alle tilsagn til almene boliger i årene 2013-2015 – igen et historisk meget højt niveau. Tallene tyder på, at kommunerne handler ansvarligt og følger positivt op på de rammebetingelser, vi har lavet her inde i Folketinget, og de fleste af dem jo med SF's støtte.
Hr. Eigil Andersen.
Der er store dele af den her beskrivelse, som jeg er fuldstændig enig i. Jeg er enig i, at der er taget en række rigtig gode initiativer, og det gælder både i den tid, hvor SF sad i regering, men også i den tid, hvor vi har fungeret som støtteparti for regeringen. Så det er ganske udmærket. Men sagen er jo den, at det er en menneskeret at have en bolig, og det gælder også for unge mennesker. Det skal jo ikke kun være en formel ret. Det skal også være en ret, som indebærer, at man kan få en bolig, som man har råd til at betale. Der er det klart, at en SU på måske 5.000-6.000 kr. pr. måned ikke er alverden, når man også skal have mad og tøj på kroppen og den slags. Derfor er situationen jo stadig væk den på trods af den fremgang, der er sket, og de initiativer, der er taget, at når f.eks. universiteterne og andre højere læreanstalter begynder undervisningen den 1. september, er der meget stort pres på, og efter et par måneder plejer det at falde lidt til ro. Men der er stadig væk en boligmangel, også for de unge. Derfor må vi jo ikke hvile på laurbærrene, som man siger. Vi skal stadig væk gøre noget for at få skaffet nogle flere ungdomsboliger. Der har jeg så spekuleret på, om man f.eks. ikke kunne sætte en mekanisme i gang, der gør, at kommunerne bliver mere interesseret i at medvirke til at skaffe flere ungdomsboliger. Vi er enige om, at det er godt, at kravet om kommunal grundkapital er blevet nedsat fra 14 pct. til 10 pct. Jeg vil foreslå, at ministeren overvejer, om man ikke kunne sætte kravet om kommunal grundkapital for specielt ungdomsboliger ned fra de nuværende 10 pct. til 7 pct., ud fra en tankegang om, at det ville betyde, at kommunerne ville få en motivation til at medvirke til at skaffe flere ungdomsboliger. Så jeg vil gerne spørge ministeren, hvad han mener om det forslag.
Ministeren.
Lad mig lige slå fast igen, at vi i fællesskab har gjort rigtig mange ting. Så vidt jeg kunne se på listen, har SF stort set været med til det hele. Men igen bygger vores lovgivning jo på et helt basalt princip om – og det har jeg ikke hørt at SF vil ændre på – at det er kommunerne, der har ansvaret for den lokale boligforsyning. Jeg har med glæde noteret mig, at både Aalborg og Odense og Århus og også København har meget ambitiøse planer, både for alment boligbyggeri med den nye lovgivning, vi jo har vedtaget i forbindelse med planloven, men også hvad angår muligheden for at bygge almene boliger på dyrere grunde, hvor der kan ydes et lån, og det indgår ungdomsboligsituationen i. Vi kan også se, at tilsagnene til ungdomsboliger er stigende, også her i år, så det går faktisk den rigtige vej. Det princip, at kommunerne har ansvaret for den lokale boligforsyning, synes jeg er rigtig vigtigt, for de kender behovet bedre end os herinde. I forhold til nedsættelse af grundkapitalen vil jeg sige, at der i øjeblikket forhandles om en kommuneaftale, og det er jo her, kommunerne skal rejse kravet. Det, jeg ved kommunerne har rejst krav om, er, at de 10 pct. fortsætter i overslagsårene, men ikke at de skulle have de lavere 7 pct. på ungdomsboligerne.
Hr. Eigil Andersen.
Vi er enige om, at det er et godt princip, at det er kommunerne, der har ansvaret for det, men det er jo så staten, der udformer de grundlæggende regler, som vi er inde på her. Og selv om det er sådan, at KL ikke har peget på det her som et ønske – efter hvad jeg kan forstå på ministerens svar – kunne det jo godt være et initiativ fra statens side, at man sagde til kommunerne: Vi vil gerne gøre det endnu mere lempeligt, når det drejer sig om ungdomsboliger, så kommunerne kun skal bidrage med 7 pct. af grundkapitalen i stedet for 10 pct. som i dag. Derved ville vi jo netop sætte en mekanisme gang, der ville gøre, at kommunerne ville tage opgaven endnu mere på sig, end de gør nu.
Ministeren.
Der er ingen tvivl om, at den finansielle krise, vi har haft, har været medvirkende til, at vi havde et helt bundfrossent boligmarked. Jeg tror, at hr. Eigil Andersen, som jo også er boligordfører, kender til det, at der er rigtig mange studieegnede boliger, der ikke er almene boliger. Især i København har man mange små billige andelsboliger og almindelige private lejeboliger, men de unge, der ikke fik job, flyttede ikke andre steder hen, men blev boende, og på den måde pressede det hele markedet for ungdomsboliger. Det er en mekanisme, der garanteret også har været i andre større studiebyer. Der kan vi se at det, at vi har skabt vækst og beskæftigelse – 55.000 flere i job – betyder noget for mobiliteten på boligmarkedet. Vi kan se ovre hos os, hvor man hjemtager de her rapporter om salg af boliger, at det er i hele landet, antallet af solgte boliger nu begynder at stige. Det er jo ret interessant, for det vil også forbedre den situation. Det andet, jeg skal sige, er, at der er rigtig mange – mig bekendt de allerfleste – af de store studiekommuner, der har det, der hedder tag over hovedet-garanti. Der er selvfølgelig, det anerkender jeg, en ophobning omkring semesterstart. Men nu har vi jo iværksat det her med, at man kan ommærke ældreboliger eller almene familieboliger, der er små. Så vi har taget en lang række initiativer, og jeg synes, vi kan se, at det virker nu, samtidig med at finanskrisen er ved at være der, hvor vi i hvert fald kan se lys forude.
Hr. Eigil Andersen, sidste runde.
Det er nok vores natur i SF, at selv om vi oplever, at der sker en god og positiv udvikling på nogle punkter, så er vi ikke tilfredse, så længe problemerne ikke er løst i fuldt omfang. Og det mener jeg vi må konstatere at de ikke er med hensyn til at skaffe billige ungdomsboliger, selv om det er gået fremad. Og der kan det da godt ærgre mig at jeg hører ministerens svar sådan, at det er et nej til at nedsætte den kommunale grundkapital på ungdomsboliger fra 10 til 7 pct. Det kan jeg da godt ærgre mig over, for jeg tror, det kunne være en vigtig brik i, at vi fik sat yderligere skub i at få bygget ungdomsboligerne.
Ministeren.
Må jeg ikke sige, at vi har taget en lang række forskellige initiativer, som jeg har redegjort for, og det er, fordi vi tager situationen alvorligt. Jeg flyttede selv til Århus på et tidspunkt med det meste af mit ministerium og havde mennesker, der boede sammen med studerende ved semesterstart nede i de her midlertidige, man kan vel kalde det en slags campingvogne eller skure, eller hvad det nu var. Og man kan se, at de studerende jo også er meget mobile, for de siver fra kollegieboliger og andre steder hen. Det betyder, at de også går efter lejlighederne, og efter en måneds tid var de forsvundet. Det er klart, at der er en udfordring ved semesterstart, men udfordringen bliver ikke større fremadrettet. Vi skal have fokus på det, for både Århus, København, Odense og Aalborg vokser jo. Derfor glæder jeg mig også over, at antallet af tilsagn, som vi kan se, på bygning af nye almene ungdomsboliger jo faktisk er stigende. Så det går den rigtige vej, vil jeg sige til hr. Eigil Andersen. Hvad angår de 10 pct. og 7 pct., må jeg så ikke bare sige, at det jo er kommunerne, der rejser kravet her. De har været meget, meget tilfredse med, at vi i fællesskab fik sat det ned fra 14 pct. til 10 pct. I øjeblikket har vi ikke tanker om at sætte det længere ned, for vi er også derhenne med renovering af almene boliger og gang i en masse offentligt byggeri og privat byggeri, at vi skal passe på, der ikke bliver flaskehalse. Men vi skal have fokus på situationen.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til ministeren for by, bolig og landdistrikter. Det næste spørgsmål er til fødevareministeren af hr. Erling Bonnesen.
Værsgo.
Tak for det. Det er meget klart og enkelt, spørgsmålet lyder: Vil ministeren på baggrund af den aktuelle udvikling omkring randzonerne, herunder at grundlaget for randzoner ikke er i orden, nu tage initiativ til at ophæve randzoneloven – og dermed i realiteten fjerne randzonerne?
Ministeren.
Jeg går ud fra, at spørgeren henviser til straffesagen fra Holstebro, hvor der blev afsagt dom den 11. maj 2015. I den konkrete sag er to landmænd blevet frifundet for overtrædelse af randzoneloven. Dommen ændrer på ingen måde på, at randzoneloven stadig er gyldig. Tværtimod har retten sagt, at der skal være randzoner på den pågældende bedrift. De to landmænd er frifundet, fordi der var stor uklarhed om randzonernes placering under VKO's oprindelige randzonelov. Jeg mener, at den ændring af VKO-randzoneloven, som den nuværende regering indførte i 2014, har givet den nødvendige klarhed over, hvor der skal være randzoner. Jeg ser derfor ingen anledning til at ophæve randzoneloven. Jeg ved godt, at Venstre gerne vil af med randzoneloven af andre årsager, men det klinger måske en smule hult – det kan være, at selv Erling Bonnesen vil give mig ret i det – når Venstre bruger straffesagen i Holstebro som anledning til at gentage det budskab, når problemet netop var usikkerhed omkring en lov, som Venstre selv havde lavet, og vi siden da har ændret den lov, endda med Venstres stemmer.
Hr. Erling Bonnesen.
Det var jo for det første fra starten af en klar forudsætning, at kortmaterialet skulle være på plads, og det var for det andet også en klar forudsætning, at kompensationsordningerne skulle være på plads, så landmændene kunne få deres kompensation. Det har så efterfølgende med al tydelighed vist sig ikke at være på plads, og derfor er det sådan set relevant lige at prøve at vende det en omgang mere. Så var det ikke fornuftigt at prøve at tage det op til fornyet overvejelse, når nu grundlaget ikke er til stede? Der blev også meldt ud fra ministerens forgængere i embedet, lige præcis her i salen, og markeret, at grundlaget skulle være i orden, inden det blev sat i værk. Det er ikke på plads, var det så ikke godt lige at få det vendt en gang og så tage konsekvensen af, at det ikke er på plads, og få dem fjernet?
Ministeren.
Nu er Erling Bonnesen jo, verdensmester er måske så meget sagt, men jeg tror da i hvert fald nok danmarksmester, i hvert fald mester her i Folketinget i at gentage spørgsmål ganske ofte. Så det overrasker mig måske ikke, at det her bliver gentaget – og dog alligevel lidt, fordi det jo er et spørgsmål, som det bestemt ikke er i Erling Bonnesens interesse at få fremhævet igen og igen. For hvad er det, der er sagens kerne her? Sagens kerne er, at VKO vedtog en lov, som var noget makværk. Det har vi nu også rettens ord for. Den lov har vi jo så heldigvis ændret. Mit spørgsmål er: Hvis ikke det blev bedre med den ændring, hvorfor stemte Erling Bonnesen så for den ændring?
Hr. Erling Bonnesen.
Sigtet med lovforslaget i sidste runde var ganske rigtigt, kan vi sige, netop at få skabt klarhed over det, og var det så lykkedes, havde alt jo været godt. Derfor har vi selvfølgelig medvirket til at prøve at få det på plads. Det er helt øjensynligt, at det er det ikke. Men mener ministeren virkelig, at det hele er fuldstændig klart og på plads nu? Er alt sådan set i orden? Er det ministerens opfattelse nu? For det synes jo ikke sådan lige at være på plads.
Ministeren.
Jeg ved ikke, om Erling Bonnesen ikke har læst den dom, han refererer til. Den dom refererer til det kortgrundlag, der var gældende under den gamle lov. Nu er der kommet en ny lov. Dommen siger ovenikøbet, at den skal man selvfølgelig leve op til. Mit spørgsmål til Erling Bonnesen er så stadig væk: Hvis Erling Bonnesen synes, at det stadig væk sejler, altså at vi ikke fik rettet alle de fejl, som hr. Erling Bonnesen og hans kollegaer lavede i den tidligere regeringsperiode, hvorfor i alverden støttede I så lovforslaget?
Hr. Erling Bonnesen.
Jeg kan sagtens forstå, at ministeren har en taktisk interesse i at prøve at køre sagen over på de andre. Vi har klart svaret for vores hat, og så forholder vi os til tingene, som de er nu. Og der er det jo klart, når man læser det, at det stadig væk kun er nogle vejledninger. Det må da være en frygtelig situation, at man står derude som landmand og ikke fuldstændig har tingene på plads, og man får heller ikke den kompensation, som man sådan set var stillet i udsigt fra starten. Så vi må jo forholde os til, at det har været forsøgt at gøre tingene klare. Det er ikke lykkedes for ministeren, selv om vi selvfølgelig prøvede at bakke op om det. Der var ikke nogen modstand fra vores side i den sag. Derfor må det da undre, at man ikke vil tage konsekvensen af det, når tingene ikke er på plads. Så er det ikke tiden nu, minister, til at prøve at sige: Det er ikke på plads, lad os så få det væk?
Fødevareministeren.
Jeg vil sige til hr. Erling Bonnesen: Med al respekt, argumentationen sejler. Jeg får stillet et spørgsmål her på baggrund af en dom. Den dom siger, at den lov, der eksisterede, var noget makværk, og derfor kunne man ikke dømme de her mennesker for at have overtrådt den. Vi har så ændret loven, så der er et fast kortgrundlag. Så begynder hr. Erling Bonnesen at sige, at der ikke er styr på tingene. Jo, vi har netop fået styr på tingene. At Erling Bonnesen synes, at den eneste måde, dansk landbrug kan få fremdrift på, er, hvis man bare gøder og sprøjter løs, er jo en ærlig sag og en ideologisk sag, men det har bare intet med den her konkrete lovgivning at gøre. Men selvfølgelig kan man sige, at hvis hr. Erling Bonnesen mener, han ikke fik læst ordentligt på tingene, inden der blev stemt for det lovforslag, som hr. Erling Bonnesen jo stemte for sidste år, så ville det da klæde ham at indrømme det.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til fødevareministeren. Det næste spørgsmål er til miljøministeren af hr. Thomas Danielsen.
Værsgo.
Tak for det, formand. Jeg vil læse spørgsmålet op til miljøministeren: Vil ministeren forklare, hvilke effekter regeringens »planlovspakke« fra den 7. maj 2015 vil have på vækst og beskæftigelse i landdistrikterne?
Miljøministeren.
Regeringen lægger stor vægt på at sikre vækst og udviklingsmuligheder i hele Danmark, og som en del af regeringens seneste vækstinitiativer har vi foreslået en række ændringer af planloven, som skal fremme vækst og udvikling i alle kommuner, også i yderområder og landdistrikter. Regeringen fortsætter dermed den indsats, vi igangsatte med nye muligheder i landdistrikterne i 2013, hvor de vanskeligt stillede landdistrikter fik en række nye muligheder. Nu giver vi kommunerne endnu flere redskaber. Når der spørges til effekterne af de initiativer, kan jeg sige, at det selvfølgelig for det første afhænger af, hvor meget kommunerne og virksomhederne vil bruge de muligheder. For det andet skal de her ændringer af planloven ikke ses isoleret; de skal ses i sammenhæng med den række af initiativer for yderområderne, som regeringen netop har fremlagt i de vækstinitiativer, vi netop har præsenteret. Når man ser på planlovsændringerne, kan man se, at kommunerne selv har peget på mange af de forslag, som vi fremlægger, så jeg forventer selvfølgelig, at de vil bruge de muligheder. Jeg er overbevist om, at bedre muligheder for f.eks. at flytte landsbyhuse, der ligger tæt på vejen, til en bedre placering lidt væk fra støjen, og for at få ret til at vente med at udnytte landzonetilladelsen i op til 5 år vil medvirke til at øge interessen for at bo og blive boende i landdistrikterne og måske også for at få revet nogle af de faldefærdige huse ned. For virksomhederne er overbevist om, at en afskaffelse af kravet om, at virksomheder kun må have fem ansatte, hvis de skal udvide med op til 500 m² uden landzonetilladelse, kan medvirke til at sikre flere arbejdspladser. Vi vil også give yderligere muligheder for at få tilladelse til indretning af ferielejligheder i tiloversblevne landbrugsbygninger, og det vil samtidig kunne styrke turismen. Så samlet set er jeg overbevist om, at de forskellige ændringer af planloven sammen med de øvrige initiativer, regeringen har taget, vil bidrage til vækst og udvikling i landdistrikterne.
Hr. Thomas Danielsen.
Tak for det. Det er jo ikke sådan en helt vildt stor vækstpakke for landdistrikterne, kan man roligt sige. Regeringen har lanceret, at der vil komme 12 lempelser af planloven. Når vi så læser lidt ned og ser, hvad de 12 lempelser er, kan vi se, at en af lempelserne f.eks. er, at man vil rådgive kommunerne bedre om mulighederne ved planloven. Det er et konkret eksempel på det, som ministeren fortolker som en lempelse af planloven. Det, som vi glæder os over i Venstre, er, at man har flyttet sig en lille smule i den retning, som Venstre ønsker. Vi lancerede vores liberalisering af planloven en måned før regeringen, og nu har man så taget et lille hjørne til sig. Det, som man efterspørger ude i landdistrikterne, er, hvorfor regeringen ikke tager hånd om de udfordringer, der er med bænke og højbede, som Naturstyrelsen bruger ressourcer på. Hvorfor skal man ikke have lov til at få succes ude i landdistrikterne i en nedlagt landejendom? Nu vil man godt nok give lov til, at de kan få lidt flere medarbejdere, men hvis de får succes, f.eks. med en skobutik via nettet, så får de ikke lov til at lave den netshop. Du får ikke lov til at udvide, hvis du nu får succes, for så skal du tvinges ind i et industriområde. Det er sådan nogle ting, som undrer os, fordi vi ved, at fremtidens detailhandel i højere og højere grad kommer til at foregå via nettet. Derfor undrer man sig over, at der nu siges, at den succes må de dog ikke få ude i landdistrikterne. Hvorfor er det, I bliver ved med at lave de her barrierer ude i landzonerne?
Ministeren.
Jeg synes sådan set, hr. Thomas Danielsens argumentation stritter lidt i begge retninger. For på den ene side siger man, at man sådan set er glad for, at regeringen nu kommer med nogle lempelser i planloven, og på den anden side siger man, at der overhovedet ikke er tale om en lempelse af planloven, og det synes jeg ikke helt hænger sammen. For bare at give et eksempel på, hvor regeringen sådan set lemper, og det er jo på et område, som hr. Thomas Danielsen selv har stillet forslag om, og hvor vi endda går endnu videre, kan jeg nævne forslaget om, at vi vil ophæve grænsen for, hvor mange ansatte man skal have. I stedet for at have en grænse, der er, at man kun må have fem ansatte i sådan en virksomhed, siger vi altså, at vi simpelt hen ikke vil have nogen grænse. Der ønsker Venstre jo fortsat, at der skal være en grænse på 25 ansatte, som jeg har forstået Venstres forslag. Så det er bare et eksempel på, at vi synes, det er en gammeldags måde at tænke på, og hvor vi altså foreslår helt at ophæve den grænse.
Hr. Thomas Danielsen.
Det er ikke korrekt forstået af ministeren, kan jeg så oplyse om. Vi ønsker ikke fra Folketinget at sige, at der maks. må være 25 ansatte ude i en virksomhed, som etablerer sig i landzonen. Vi vil ikke sige, at der skal være nogen grænse. Vi siger bare, at kommunen har mulighed for at trække i håndbremsen, men det er i meget, meget få tilfælde, hvor en kommune vil kunne finde på at sige, at lige nøjagtig på det her område ønsker vi ikke mere end 25 ansatte. Fair nok, at man så slår sig op på at sige, at vi laver en kopi af Venstres forslag på det område undtagen lige det der med, at kommunerne har en håndbremse. Vi siger ikke, at der maks. må være 25 ansatte. Der må være lige så mange, som kommunen giver lov til. Men det, vi problematiserer i Venstre, er, at det er fint og vi anerkender, at man tager et lille skridt i den rigtige retning, men hvorfor blive ved med at have de her barrierer om, at du ikke må få succes. Er du landmand og har brug for at udvide med en halmlade, gør du det. Driver du en snedkervirksomhed eller andet og får brug for et udhus til spåner eller træ, eller hvad ved jeg, må man ikke udvide mere, end man må i dag. Det er sådan nogle ting, der undrer os, altså at man skal begrænse succesen ude i de her landzoner.
Ministeren.
Jeg kan godt høre, at hver gang jeg diskuterer de her ting med hr. Thomas Danielsen, de ting, der står i Venstres eget udspil om, hvad der skal ske i landdistrikterne, har hr. Thomas Danielsen jo meget travlt med at løbe fra det, som Venstre selv har skrevet i det her forslag. Der står jo her, at begrænsningerne for udvidelse af eksisterende virksomheder på fem ansatte i landzoner skal hæves til 25 ansatte. Det er det udspil, som jeg tror endda hr. Thomas Danielsen siger at han selv har skrevet. Men hver gang vi diskuterer de her ting, kommer der alle mulige tilføjelser og undtagelser fra det, der rent faktisk står her sort på hvidt i Venstres udspil. Jeg må bare konstatere, at regeringen jo netop siger, at vi ikke ønsker, at der længere skal være en begrænsning på antallet af ansatte, så til det, hr. Thomas Danielsen siger med, hvorfor man ikke må have en succes, er det jo lige netop, vi siger, at det må man gerne, fordi vi ikke synes, at det giver mening at regulere det på antallet af ansatte. Der, hvor vi synes det er mere relevant at kigge på det, er, hvordan det påvirker omgivelserne og landskabet. Så vi synes, at den her grænse, som Venstre altså ønsker at opretholde, helt skal fjernes.
Så er det hr. Thomas Danielsen, sidste runde.
Det er simpelt hen ikke korrekt. Men det ville være godt, hvis så ministeren kan se bort fra den detalje, hvor hun så er uenig i fortolkningen af vores udspil, og bare forholde sig til det, som vi garanterer, netop at vi ikke fra Folketingets side vil lave nogle grænser for, hvor mange ansatte man må have i landzonerne, men hvor vi siger, at det skal være op til kommunen, hvis man vil lægge et loft, når de kommer over 25. Men det, jeg gerne vil have ministeren til at forholde sig til, er: Hvorfor kan Danmarks største netshop med sko f.eks. ikke ligge på Langeland eller på Thyholm? Hvorfor vil man ikke tillade netshops i en nedlagt landejendom i nogle af de områder? Hvis de får succes, kan de heller ikke udvide over 500 m². Så siger man, at det fortsat skal være i et industrikvarter jævnfør regeringens 12-punktsplan, men dog lemper man på det område og siger, at hvis der er nogle, der vil lave lidt direkte salg derfra, jamen så giver vi lov til det.
Ministeren.
Det er simpelt hen heller ikke en korrekt fremstilling af det, og det lyder jo også, som om hr. Thomas Danielsen ikke har læst, hvad det er for nogle ting, vi er kommet med, fordi vi jo også kommer med initiativer i forhold til internetbutikkerne. Det, det jo handler om, er udvidelse op til 500 m² uden landzonetilladelse. Hr. Thomas Danielsen har meget travlt med at løbe fra, hvad der rent faktisk står i Venstres eget udspil og kommer nu med en tilføjelse om, at vi sådan set ikke mener det, der står her. Vi mener, at kommunerne selv skal have mulighed for at sætte en eller anden grænse. Men hvorfor ikke bare sige, at regeringen her måske har været lidt mere fremsynet end Venstre og netop ønsker en mere moderne regulering end det, som hr. Thomas Danielsen har skrevet i Venstres eget udspil.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er også til miljøministeren af hr. Thomas Danielsen.
Værsgo.
Tak for det, formand. Jeg læser op igen: Venstre foreslog i februar 2015 at liberalisere planloven, så alle byer og ikke kun dem med minimum 40.000 indbyggere må opføre store udvalgsvarebutikker på over 2.000 m 2 februar 2015 udtalte, at »det vil suge livet ud af vores landsbyer og føre til butiksdød i bymidterne. Så det er et meget vidtgående forslag, som regeringen ikke kan støtte« – vil det så ikke også suge livet ud af landsbyerne og føre til butiksdød i bymidterne, når nu regeringen kun få måneder efter selv foreslår at lempe planloven, så byer med mindre end 40.000 indbyggere må opføre store udvalgsvarebutikker på over 2.000 m 2
Ministeren.
Jeg tror, der er behov for rette en misforståelse, som ligger i præmissen for det her spørgsmål. Det forslag, som jeg den 10. februar kaldte et meget vidtgående forslag, var et forslag, som blev gengivet for mig af DR, hvoraf det fremgik, at Venstre ønskede at liberalisere planlovens detailhandelsbestemmelser, så kommunerne selv kunne bestemme, om de ville have et varehus eller et storcenter og ikke mindst, hvor det skulle placeres. Bl.a. blev jeg bedt om at kommentere, hvad jeg mente om at give alle kommuner mulighed for at tillade f.eks. en Bilka. Jeg kommenterede således ikke et forslag om udvalgsvarehuse eller udvalgsvarebutikker i bymidter, det fremgår også, hvis man læser hele artiklen fra dr.dk fra den 10. februar. Men med det opklaret vil jeg sådan set godt svare på spørgsmålet. Jeg må jo så sige nej, regeringens forslag vil hverken suge livet ud af landsbyerne eller føre til butiksdød i bymidterne. Regeringen ønsker tværtimod, at bymidterne skal være udgangspunktet for butikslivet, og derfor vil vi styrke bymidterne ved at give friere rammer for udvalgsvarebutikker i bymidterne. Vi vil ikke give lov til at placere store butikker, hverken udvalgsvarebutikker, storcentre eller hypermarkeder, uden for bymidterne, der kan tømme de mindre byer for butiksliv og true de sidste butikker i landdistrikterne. Som jeg læser Venstres forslag, vil Venstre derimod lade placeringen af udvalgsvarebutikker være op til den enkelte kommune. Den vej vil regeringen ikke ind på, det er nemlig især de store butikker, der ligger uden for bymidterne, der påvirker handelslivet negativt i såvel bymidten som i de mindre byer og landdistrikterne i oplandet.
Hr. Thomas Danielsen.
Tak for det. Det, jeg har brug for at få afklaret, er, at når nu der kommer en Femernforbindelse til Tyskland via Lolland-Falster-området, hvad er så årsagen til, at miljøministeren og dermed også regeringen siger, at der må man ikke lave en afkørsel til et storcenter, som kunne trække folk videre ud til den øvrige detailhandel? Hvorfor er det, man siger, at det kun er i visse områder af landet man må, f.eks. ved vores hovedstad, som har en vækst, som følger samfundsudviklingen? Hvorfor må man ikke følge den, når man kommer fra Lolland-Falster-området, f.eks., hvor man kunne sikre flere arbejdspladser, man kunne sikre den øvrige detailhandel osv.? Hvorfor er det, at man ikke vil have alle de biler til at tage afkørslen og så køre ind til et storcenter på Lolland-Falster?
Ministeren.
Jeg synes egentlig, det ville klæde hr. Thomas Danielsen lige at anerkende, at præmissen for spørgsmålet her er forkert. Altså, det forslag, som Venstre stiller, og som jeg bliver bedt om at forholde mig til af dr.dk den 10. februar, er jo langt mere vidtgående, og det er netop det, jeg kalder det i min kommentar, nemlig et meget mere vidtgående forslag end det, som regeringen har foreslået, som netop vil styrke vores bymidter, som vil sikre, at vi fortsat har liv i vores bymidter. Og når regeringen ikke vil gå den vej, at vi som Venstre vil give frit slag i forhold til at placere hypermarkeder, f.eks. i udkanten af vores byer, i hele Danmark, ja, så er det jo, fordi vi ved, at konsekvenserne af det ville være butiksdød i vores landdistrikter. Venstres landdistriktsordfører burde jo være bekendt med, at de beregninger, der er foretaget i forhold til konsekvenserne af et sådant forslag, jo viser, at det netop ville tage livet af de mindre butikker i landdistrikterne. Det er jo et faktum, som jeg synes vi savner at høre Venstres mening om. Hvorfor er det, man ønsker at suge butikslivet ud af de mindre byer ude i landdistrikterne?
Hr. Thomas Danielsen.
Det er virkelig sørgeligt, at man som folketingsmedlem kan stille spørgsmål til ministeren, uden at ministeren så svarer, men bruger tiden på at stille modspørgsmål. I forhold til det, ministeren så spørger til, så har Detektor taget sig af regeringens beregninger på det her detailhandelsområde, og der fik de da hurtigt pillet glansen af regeringen og ministeren for by, bolig og landdistrikters regnemetoder på det her område. I forhold til de fakta, vi læner os op ad, er det uvildige undersøgelser som f.eks. den fra Per Egil Pedersen, universitetsprofessor, der ligesom har dokumenteret, at det her har en gavnlig effekt. Det tager ikke handelen fra de omkringliggende kommuner, det løfter tværtimod detailhandelen. Men det, som jeg gerne have ministeren til at forholde sig til, er et konkret eksempel på det; det kunne være på Lolland-Falster, hvor der kommer en Femernforbindelse. Hvorfor siger man, at det område ikke må få et storcenter, til trods for at det kunne skabe arbejdspladser, at det kunne sikre, at man følger samfundsudviklingen, og at det kunne sikre den eksisterende detailhandel, der er i området?
Ministeren.
Jamen altså, når jeg henviser til, at det vil betyde butiksdød i de mindre byer, er det jo på baggrund af de detailhandelsberegninger, som der er blevet foretaget senest i 2011, tror jeg, og de blev sendt over til Folketinget, men vi kan jo sende dem igen. Desuden må man sige, at det ikke er en bekymring, regeringen står alene med. Det er bl.a. også De Samvirkende Købmænd, som siger, at de er meget bekymrede ved udsigten til at få de her store både detailhandelsbutikker og udvalgsvarebutikker i udkanten af vores byer, fordi de som købmænd ude i de mindre byer er bekymrede for, hvad det kan få af konsekvenser. Jeg tror, at der er rigtig mange danskere, som godt kan lide, at man kan gå ned i den lokale brugs om aftenen og hente 1 liter mælk, og at man ikke skal sætte sig ind i bilen, altså at man ikke skal være tvunget til at have en bil for at kunne foretage sine daglige indkøb. Det er sådan set hensynet til det, som regeringen fortsat ønsker at bevare. Det skal være muligt at handle også tæt på der, hvor man bor.
Så er det hr. Thomas Danielsen, sidste runde.
Det er virkelig beklageligt, at vi ikke kan få noget svar på spørgsmålet. Ministeren læner sig op ad den købmandsforening, som repræsenterer Rema 1000 osv., som man spurgte, om de ønskede mere konkurrence på det her område, og de sagde nej. Okay, så må vi hellere lade være, siger man. Detektor har pillet glansen af jeres beregninger, de holder ikke, og I har vendt på en tallerken, i forhold til hvad I mener. Det er fair nok. Nu stiller jeg så bare et sidste spørgsmål, hvis jeg så kan få svar på det. Regeringen satte jo grænsen op til 40.000, da man kom til magten, hvorfor man så forhindrede samfundsudviklingen i endnu større dele af landet. Nu vælger man så at sige, at man vil rulle det tilbage. Hvad vil man så rulle det tilbage til? Det kunne måske være rart for folk ude i landet at få at vide og i øvrigt også for mig selv. Hvad er det, man vil rulle det tilbage til? Hvad skal grænsen være? Skal der ikke være nogen grænse? Skal den tilbage på 27.000 eller 10.000? Hvad er det, vi taler om, i det forslag, regeringen har fremsat? Det fremgår desværre ikke nogen steder.
Ministeren.
Jamen da regeringen i 2013 rullede de regler tilbage, som den tidligere regering jo havde gennemført, skete det jo, fordi man netop med bl.a. de regler havde givet mulighed for at placere de her store udvalgsvarebutikker i udkanten af byerne. Det er altså regeringens fortsatte opfattelse. Det er jo ikke noget, vi har ændret synspunkt på. Det har været den gennemgående argumentation, også da jeg kommenterede Venstres forslag den 10. februar, at vores bekymring ligger i forhold til at placere dem i udkanten af byerne, for vi ved, at det er der, hvor det vil kunne påvirke butikslivet i de mindre byer. Og jeg vil sige, hvis jeg må have lov til at svare, at når vi nu lemper det i forhold til bymidterne, er det også fuldstændig i tråd med vores hidtidige argumentation, nemlig at vi ønsker at styrke bymidterne, og at vi ønsker at bevare butikslivet i vores landdistrikter. Med det her forslag kan vi kombinere begge dele.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til miljøministeren.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 21. maj 2015, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.