Vsem, ki ste v dvorani, voščim lep in uspešen dan, tudi tistim, ki se nam bodo pridružili v času današnjega zasedanja. Pričenjam nadaljevanje 19. seje državnega zbora in vas najprej obveščam o tem, katere kolegice in kolegi danes zaradi drugih obveznosti z nami ne bodo razpravljali in odločali. To so kolegica Lavričeva, kolegi dr. Brejc, Čebulj, Čeligoj, Jakič, Kacin, Kangler. Od 13.00 ure dalje ne bo kolega Kelemine, od 15.00 ure dalje kolega Kopušarja. Tudi sicer bodo manjkali kolegi Lenko, Peče, kolegica Pozsonec, kolega Sok, Sušnik, Tanko in kolegica Zalokarjeva. Smo pri 10. TOČKI DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RAZISKOVALNI IN RAZVOJNI DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru vložila Vlada Republike Slovenije. Vabim ministrico za gospodarstvo ali ministrico, ministrstvo za šolstvo? Obe. Želita obe ministrici besedo? [[Da.]] Si bosta delili čas. Imata na voljo 5 minut, obe hkrati. Najprej vabim ministrico za šolstvo, znanost in šport, dr. Lucijo Čok. Prosim, če stopite za govorniški oder. Beseda je vaša.
Dobro jutro vsem skupaj. Danes imamo pred seboj zakon o raziskovalni dejavnosti. V zadovoljstvo nam je, da gre ta zakon po normalnem postopku naprej. To je sistemski zakon, ki bo urejal temeljna razmerja na področju znanosti, raziskovalne dejavnosti in tehnološkega razvoja. Z novim zakonom želi ministrstvo za znanost skupaj z ministrstvom za gospodarstvo prispevati, da raziskovalna in razvojna politika ter tehnološki razvoj postanejo ključni dejavniki gospodarskega in družbenega razvoja Slovenije. Rezultat uspešne raziskovalne in razvojne in inovacijske politike se mora pokazati v nekaj letih tudi v bruto dodani vrednosti na zaposlenega. Sodelovanje pri pripravi zakona je bilo kar obsežno, od univerz, JRO-jev, javnih raziskovalnih zavodov, gospodarske zbornice in gospodarskih dejavnikov. Sprejet je bil tudi na svetu za znanost in tehnologijo, torej ima dovolj celovito podporo v pripravi. Globalni cilj zakona pa sovpada s paradigmo strategije gospodarskega razvoja Slovenije. Pomemben cilj pa je znotraj zakona razdržavljanje raziskovalne razvojne dejavnosti. Zanjo je namreč značilno, da zahteva visoko stopnjo avtonomnosti predvsem na področju temeljnih raziskav. Hkrati pa mora država zagotoviti vse instrumente za spodbujanje uporabnih raziskav in tehnološkega razvoja. Postavljajo setako jedra v gospodarstvu, zavodi s pravico javnosti postanejo enakovredni partnerji, torej uporabi se ves raziskovalni potencial Slovenije. Z zakonom bo tudi podana pravna podlaga za ustanovitev in delovanje agencij na področju raziskovalne in razvojne dejavnosti. Posebej sta opredeljena znanstveni svet agencije na obeh področjih, vse financiranje raziskovalne in razvojne dejavnosti se prenese na agenciji, ki sta avtonomni. Zakon bo omogočal tudi podeljevanje koncesij in izvajanje javne službe, tako v razvojni kot v raziskovalni dejavnosti. Ocenjuje se, da z večjim usmerjanjem in spodbujanjem zasebnih in državnih vlaganj v raziskave in razvoj se bo povečal delež vlaganj v raziskave in tehnološki razvoj ter inovativno dejavnost. To je tudi cilj Evropske zveze, ki želi doseči do leta 2010 3% bruto družbenega proizvoda, namenjenega znanosti in razvoju. Bi pa dala še minuto ali dve tudi ministrici, ki je pravzaprav partnerica pri predlaganju tega zakona.
Hvala lepa. Najprej je bila dr. Čokova, zdaj bo dr. Petrinova, ministrica za gospodarstvo, na vrsti. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanci! Tako kot je že omenila ministrica Čokova, je temeljni razlog za izdajo novega zakona v tem, da raziskovalna in razvojna politika in tehnološki razvoj postaneta ključna dejavnika gospodarskega in družbenega razvoja Slovenije. Slovenija se namreč sooča z dvojnim izzivom, da dohiti bolj razvita gospodarstva in se ob tem pripravi za prihodnost. Razmeroma neugodna struktura in premalo razvita sposobnost inoviranja sta osnovna vzroka za zaostajanje v konkurenčnosti, ki obenem tudi dokazujeta, da bo največji razvojni izziv Slovenije oblikovanje take politike, ki bo prispevala k izboljšanju potenciala podjetij za rast. Nadaljnji stopnji razvoja Slovenije nikakor ne sme biti več pomembna kakršnakoli zaposlitev, temveč predvsem zaposlitve v dejavnostih z visoko dodano vrednostjo, ki zahtevajo več oziroma veliko znanja in neprestano podjetniško prilagajanje tržnim razmeram v spremembah tehnologije. Posebej želim izpostaviti troje. Prvič, da so pri sestavi predloga zakona plodno sodelovali tudi predstavniki gospodarstva, tudi podjetij, vodilnih po vlaganju v raziskave in razvoj. Drugič, da zakon postavlja formalni okvir in potrebno infrastrukturo za prenujno povezovanje gospodarstva in raziskovalne sfere. Ta je nujna zato, da bo izkoriščanje znanstvenih raziskav in invencij v čim večji meri peljalo do inovacij v smislu novih produktov in novih proizvodenj. Inovacije so namreč danes plod stalnih dodatnih izboljšav, tako v pogledu produkta kot proizvodnih procesov, inovacijski proces pa stimulirajo tržne priložnosti, ki predstavljajo spodbudo raziskovanju. In tretjič, zakon predvideva povečanje sredstev, namenjenih za krepitev sposobnosti za obvladovanje tehnološkega napredka kot glavnega vira povečanja dodane vrednosti in nacionalne konkurenčne sposobnosti, namenjena predvsem sofinanciranju v zgodnejših fazah vrednostne verige, ker to zmanjšuje naložbeno tveganje v razvoj novih izdelkov in tehnologij v posameznih podjetjih. [[Opozorilni znak za konec.]] Če lahko samo še zaključno misel povem. Seveda pa moram poudariti, da financiranje raziskovalno-razvojnih dejavnosti iz državnega proračuna nikakor ne more nadomestiti financiranja iz lastnih virov podjetij, lahko ga le učinkovito dopolnjuje. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica dr. Tea Petrin. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport. Prosim predsednika odbora, kolega Rudolfa Mogeta, da predstavi poročilo. Gospod predsednik odbora, imate besedo.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti bo nadomestil zakon o raziskovalni dejavnosti, ki je bil sprejet davnega leta 1991, torej še pred sprejetjem ustave Republike Slovenije. Prav to so vsebinski razlogi za sprejem novega zakona. Ti pa izhajajo predvsem iz spremenjenih razmer gospodarjenja in izzivov globalne konkurence, kot tudi zaradi prilagajanja delovanja institucij v skladu z zakonodajo pravnega reda Evropske unije. Odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport je o predlogu zakona opravil poglobljeno razpravo in se opredelil do 35 vloženih amandmajev. Prav tako se je opredeljeval tudi do predlogov amandmajev, ki sta jih k zakonu predlagala komisija državnega sveta Republike Slovenije za družbene dejavnosti ter sindikat vzgoje, izobraževanja in znanosti in nekatere od teh je tudi prevzel ter jih predlaga kot svoje. Na podlagi razprave je odbor oblikoval devet amandmajev in jih vgradil v dopolnjeni predlog zakona. Večina amandmajev je bila sprejeta na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe, nekaj je bilo pa tudi redakcijskih. V dopolnjenem predlogu zakona so podrobneje urejene določbe o neodvisnih strokovnih telesih za obravnavo strokovnih vprašanj z upravnih področij ministrstva, pristojnega za znanost, oziroma ministrstva, pristojnega za tehnologijo. Tudi določba o normativih in standardih ter merilih za določanje sredstev za financiranje nacionalnega, raziskovalnega in razvojnega programa je v dopolnjenem predlogu zakona dopolnjena in tako ustreznejša. In še tretja stvar, podrobneje so tudi opredeljeni pogoji za pridobitev statusa društva v javnem interesu ter izvajanja javne službe na podlagi koncesije. Predlagatelj zakona je z večino amandmajev, ki jih je odbor podprl oziroma sprejel, soglašal. Odbor je tudi glasoval o vseh členih zakonskega predloga skupaj in jih soglasno sprejel. Samo trije amandmaji na dopolnjeni predlog zakona kažejo na to, da je bilo delo v odboru dobro opravljeno. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik odbora. Zdaj bomo poslušali predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo kolegica mag. Majda Potrata v imenu ZLSD, 5 minut, za njo kolegica Maria Pozsonec. Prosim, kolegica Potrata, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministrici, spoštovane poslanke in poslanci! Predstaviti želim mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov o sistemskem zakonu, ki ureja temeljna razmerja v znanosti in raziskovalni dejavnosti. Poglavitne razloge za sprejem dolgo časa pripravjlajočega se zakona vidimo v poslanski skupini združene liste v povezavi s potrebnimi novimi rešitvami v spremenjenih gospodarskih in političnih razmerah v novi državi in odločitvi Slovenije za vključitev v Evropsko unijo, s čimer smo prevzeli pripravljenost in odgovornostza prilagoditev evropskemu pravnemu redu, s tem pa smo se odprli za izzive globalne konkurence. Zato moramo spodbujati vse oblike izobraževanja in prenosa znanja v prakso, ker je le-tako mogoče zagotoviti utrjevanje inovativnega okolja. Če je temeljni razvojni cilj povečanje blaginje državljank in državljanov Slovenije, kar raste iz uravnoteženosti gospodarskega, socialnega, kulturnega in okoljevarstvenega razvoja, je to mogoče doseči samo v pospešenem prehodu v družbo, temelječo na znanju, prav tu pa imata razvojna in raziskovalna dejavnost temeljno vlogo. Pri nastajanju zakona je kazalo upoštevati izkušnje tistih držav, ki spodbujajo čim boljši izkoristek domačega raziskovalnega potenciala in čim učinkovitejšo premostitev vrzeli med temeljnim in uporabnim raziskovanjem, pa tudi odločitev za raziskovalne prioritete, saj če upoštevamo dansko izkušnjo, je za majhne države nujno, da se osredinijo na omejeno število zanje najpomembnejših raziskovalnih področij. In prav tu vidim eno temeljnih vprašanj, na katero bo morala odgovoriti tudi slovenska država s svojimi programi: Katera so, ali če sploh so, najpomembnejša raziskovalna področja, ki jih želi prioritetno razvijati? Predlagani zakon sledi tudi priporočilom Unesca državam v tranziciji, naj pri prenavljanju ureditve raziskovalne in razvojne dejavnosti priznajo tej dejavnosti pomembno nacionalno prioriteto, naj parlament in ekonomski del civilne družbe prevzameta aktivno vlogo pri določanju nacionalne znanstvene in tehnološke politike ter začrtajo dolgoročno strateško ureditev področja. Upoštevanje predvsem prvega priporočila vidim v tem besedilu v uvodu, kjer predlagatelji predvidevajo načrtno povečanje sredstev za razvojno in raziskovalno dejavnost do 3% bruto domačega proizvoda do konca leta 2010, pri čemer sledijo tudi sklepom barcelonskega vrha, naj bi razmerje med državnimi vlaganji in zasebnimi vlaganji v razvojno in raziskovalno dejavnost postopoma doseglo razmerje ene tretjine javnih sredstev, nasproti dvem tretjinam privatnih. Posebej pomembna se v tej zvezi kaže vloga državnega zbora pri sprejemanju nacionalnega razvojnega in raziskovalnega programa, kakor je predvidena v predlogu zakona. S tem so jasno definirana razmerja med državnim zborom, kot najpomembnejšim organom odločanja o nacionalni raziskovalni in razvojni dejavnosti, med vlado, ki pripravi predlog programa in je odgovorna za izvrševanje, ter svetom za znanost in tehnologijo Republike Slovenije, ki pripravi izhodišča in usmeritve za predlog nacionalnega programa. Ker bo nacionalni program podlaga za določanje obsega sredstev državnega proračuna za izvajanje raziskovalne in razvojne dejavnosti, je za določanje strateških razvojnih področij in udejanjanja nacionalnih prioritet bistvenega pomena. S tem pa je vloga državnega zbora odločilna. Potrebno je poudariti tudi pomembno povezavo med raziskovalnim delom in gospodarstvom, ne nazadnje pa tudi povečano avtonomnost pri nadzoru, tako porabe sredstev, kot načrtovanja razvojne in raziskovalne dejavnosti. [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]Zaradi vsega tega bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa vam, kolegica mag. Potrata. Sedaj dajem besedo kolegici Pozsončevi, ki je pa v dvorani ne vidim. Tako vabim k besedi kolega Pukšiča, v imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. V Socialdemokratski stranki se zavedamo nujnosti sprejema novega zakona, ki bo urejal področja raziskovalne in razvojne dejavnosti. Obenem pa seveda opozarjamo, da je v Sloveniji za znanstveno delo namenjeno žal 7 krat manj sredstev kot v članicah Evropske unije oziroma celo 15 krat manj sredstev kot v Združenih državah Amerike na prebivalca. Zakon premalo odpira možnosti povezovanja med univerzami in gospodarstvom. Normalno v svetu je, da se raziskovalci kasneje zaposlijo v gospodarstvu oziroma imajo seveda to možnost. Vsa dopolnila sindikata vzgoje in izobraževanja, ki smo jih podpirali na matičnem delovnem telesu, so bila vsebinska in niso posegala v finančno strukturo proračuna. Dopolnila naj bi samo obogatila predloženi zakon z osnovnim motom dviga kvalitete raziskovalnega dela na javnih zavodih in univerzah ter obenem tudi posredno vplivala nazdruževanje nacionalnih kapacitet med temi institucijami. Žal nobeno od dopolnil ni bilo sprejeto iz nam nerazumljivih razlogov, predvsem pa seveda s preglasovanjem pozicije. Naj poudarim, da konkretni predlogi o nadzoru civilne družbe nad delom javnih zavodov o konkurenčnih klavzulah in o imenovanjih v najpomembnejših delovnih telesih in predvsem o konkretnih zahtevah po kvalifikacijah upravnih nosilcev javnih zavodov in agencij, morajo predstavljati svoje organizacije tudi v Evropi in preko luže, zato morajo na ta mesta biti zares izbrani najboljši znanstveniki. In ne nazadnje s tem zakonom se ne odpira možnost vračanja strokovnjakov iz sveta v domovino, kar je ena od večjih pomanjkljivosti. Ob vstopu v Evropsko unijo bi lahko največ prispevali s svojim znanjem, poslovnimi povezavami, ugledom in znanstvenim delom prav naši strokovnjaki k hitrejšemu dvigu nacionalnega dohodka, s tem pa seveda tudi splošne blaginje. Saj poznajo gospodarske razmere in zakonodajo v tujih državah. Zakon bo potrebno čim prej dopolniti in upoštevati mnenja priznanih strokovnjakov, kot sta dr. Edvard Kobal ali pa dr. Vito Turk, da ne bomo postali sokrivi kakšne večje ali pa nacionalne katastrofe na področju bega možganov. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Pukšič. Sedaj vabim k besedi kolega Leviča, ki bo predstavil stališča poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, za njim pa bo dobil besedo kolega Germič za predstavitev stališč poslanske skupine LDS. Zdaj ima besedo kolega Levič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Stranki mladih Slovenije ocenjujemo predlog zakona o raziskovalni dejavnosti kot nujno potreben sistemski zakon, od katerega pričakujemo, da bo ustrezno uredil razmere na področju znanosti in raziskovalne dejavnosti. Osnova gospodarskega razvoja je kvalitetna raziskovalna dejavnost, v tesnem sodelovanju z gospodarstvom, zato je potrebno pogoje za to tudi sistemsko zagotoviti. V Stranki mladih Slovenije vedno poudarjamo, da je treba v Sloveniji zagotoviti večja in trajnejša vlaganja v raziskovalne razvojne dejavnosti, saj so le-te osnova gospodarskega in družbenega razvoja Slovenije. Veseli nas, da se je tega izziva resneje lotila tudi vlada. Če bo zakon o raziskovalni in razvojni dejavnosti zagotovil, da bosta raziskovalna in razvojna politika in tehnološki razvoj postala ključna dejavnika gospodarskega in družbenega razvoja Slovenije, bodo rezultati vidni predvsem v povečanju bruto dodane vrednosti. In to je cilj, ki ga je treba slediti. V želji, da bo zakon po navedbah predlagatelja dejansko zagotovil krepitev sposobnosti za obvladovanje globalnega znanja in tehnološkega napredka kot glavnega vira povečanja nacionalne konkurenčne sposobnosti in zvišanja individualne in družbene kakovosti življenja, bomo predlog zakona v poslanski skupini Stranke mladih Slovenije podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Levič. Prosim, kolega Germič. Predstavili boste stališče poslanske skupine LDS. Za vami bom dal besedo kolegu Podobniku.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani gospe ministrici, spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli predlog zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti zaradi več razlogov. Med njimi naj omenim predvsem dva. Prvi je ta, da sedaj veljavni zakon iz leta 1991 ne odgovarja na razvojne izzive, ki izhajajo iz spremenjenih političnih, ekonomskih in družbenih odnosov, in drugič, ker postavlja nove formalno-pravne osnove za delovanje znanosti in razvoja kot ključnih dejavnikov gospodarskega in družbenega razvoja Republike Slovenije in dopolnjuje že zelo obsežno število zakonov, nacionalnih strategij in drugih strateških razvojnih dokumentov, ki krepijo mehanizme za prehod Slovenije v na znanju temelječo družbo in sledijo usmeritvam raziskovalne in razvojne politike Evropske unije. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo zakon podprli, ker globalni cilj zakona sovpada z razvojno paradigmo strategije gospodarskega razvoja Slovenije, ki poudarja pomen krepitve sposobnosti za obvladovanje globalnega znanja in tehnološkega napredka kot globalnega vira povečanja nacionalne konkurenčne sposobnosti in zvišanja individualne in družbene kakovosti življenja. Najbolj pomembna pridobitev tega zakona je jasna opredelitev in delitev pristojnosti med zakonodajno in izvršno oblastjo ter agencijami. Vsebina raziskovalnega dela bo opredeljena v nacionalnem raziskovalnem in razvojnem programu, ki ga bo na podlagi izhodišč in usmeritev sveta za znanost in tehnologijo pripravila vlada Republike Slovenije, sprejel pa državni zbor. Prav sestava sveta za znanost in tehnologijo, kjer znanost ne bo imela premoči nad gospodarstvom, zagotavlja, da bo mogoče v nacionalnem in razvojnem programu določiti prioritete raziskav in razvoja, s čimer se bo zagotavljal povečan prenos znanja v gospodarstvu. V LDS smo namreč prepričani, da brez s konsenzom določenih prioritet, ki jih bo potrdil tudi državni zbor, slovenska znanost ne bi mogla odigrati svoje vloge v gospodarskem in družbenem razvoju Slovenije. Drug pomemben korak je razdržavljanje znanosti. Nov zakon namreč opredeljuje, da financiranje znanosti in tehnologije ne bo več potekalo prek ministrstev, temveč prek dveh agencij, agencije za znanost in agencije za tehnologijo. Izvršna oblast pa bo delovanje agencij le nadzorovala. Le tako bo moč doseči neodvisno postavljanje prioritet, investiranje v raziskovalno dejavnost na podlagi tako opredeljenih prioritet in kontrolo nad doseganjem zastavljenih ciljev. Ta sistem ki se je že uveljavljal v državah, kot sta Irska in Finska, bo lahko uspešen tudi pri nas. V poslanskemu klubu LDS bomo podprli amandmaje, ki jih je sprejelo matično delovno telo in so rezultat pravno-formalnih korektur in ne posegajo v bistvo zakona. Podprli pa bomo tudi amandmaje, ki jih je sprejel odbor na predlog štirih poslanskih skupin in posegajo v samo vsebino zakona. Pri tem bi želel izpostaviti 11. člen, 18. člen, 22., in nova 22.a in 22.b člen ter 36. člen zakona. S sprejetimi amandmaji se nespreminja glavni namen zakona. Z zakonom in z novim nacionalnim raziskovalnim in razvojnim programom bo tako znanost lahko dosegla cilje, ki jih pričakuje slovenska družba, da bodo dosežki znanstvene in razvojne dejavnosti s prenosov znanja postali najpomembnejši razvojni dejavniki družbenega in ekonomskega razvoja napredka, povečanje prenosa in uporabe znanja za gospodarski, socialni, kulturni in okoljevarstveni, torej trajnostni razvoj Slovenije. Pokrivanje temeljnih znanstvenih disciplin, potrebnih za kakovostno visokošolsko in podiplomsko izobraževanje, učinkovit prenos znanja iz tujine, kulturni, socialni in materialni razvoj ter osvajanje zanje potrebnih modernih raziskovalnih in spoznavnih metod, razvoj močnega, znanstveno usposobljenega in po kakovosti mednarodno primerljivega jedra raziskovalcev za delo v znanosti in gospodarstvu. Seveda pa bo za uresničitev zastavljenih ciljev potrebno čimprej v državnem zboru sprejeti nacionalni raziskovalni in razvojni program z jasno opredeljenimi prioritetami in zagotoviti predvideno dinamiko rasti državnih, predvsem pa zasebnih vlaganj v raziskave in tehnološki razvoj ter inovativno dejavnost do skupaj 3% bruto domačega proizvoda do leta 2010. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega Germič. Kolega Podobnik, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kar nekaj ministrov je v preteklih letih poskušalo, da bi spremenilo in dopolnilo oziroma sprejelo nov krovni zakon, ki pokriva področje raziskovalne in razvojne dejavnosti. Uspelo je dr. Čokovi, njeni ekipi in sedanji koaliciji, in to ni bilo enostavno. Pri pripravi na ta zakon smo pogledali v koalicijsko pogodbo, kjer je koalicija zelo jasno zapisala, da se zaveda strateško vse bolj odločilnega pomena znanosti in da se bodo partnerice zavzemale za povečanje deleža sredstev za znanost, tako iz državnega proračuna, kot tudi iz neproračunskih virov, žal nismo najbolj uspešni. Rekli pa smo tudi, da naj povečanje sredstev za znanost spremlja razvoj sodobnega sistema financiranja znanosti - in upamo, da ga zakon poskuša uveljavljati - ki izhaja iz kakovosti raziskovalnega dela. Glede kakovosti raziskovalnega dela pa piše danes v enem od slovenskih dnevnikov na drugi strani, to je Dnevnik, naslednje: Celo Nobelovec bi se na univerzi težko zaposlil, podnaslov; Študentje, ki doktorirajo v tujini, bi se vrnili, a pri nas težko najdejo delo. Direktor inštituta Jožef Štefan pa z njemu lastno intuicijo oziroma tudi s smislom za humor pove naslednje: Le kdo bi se odločil za znanstveno delo v tako slabih razmerah, kot jih imamo v Sloveniji. Bojim, da samo še tisti, ki se pri nas zaljubi. Torej, ali se zaljubi v Slovenke ali pa se zaljubi v Slovenijo. Vsekakor naj bo to predvsem spodbuda, da bo zakon, ki ga sprejemamo, res dober zakon. Zakonodajno-pravna služba je k temu zakonu pripravila svoja stališča k več kot dve tretjini členov. To pomeni, da vendarle zakon v prvi obravnavi oziroma ko je bil zapisan, ni bil najbolje pripravljen. Danes pa imamo tukaj dopolnjen predlog zakona, z več kot 30 amandmaji, in v nekaterih rešitvah smo seveda zakon temeljito predrugačili. In tukaj je odbor opravil kar pomembno delo. V prvih členih, ki govorijo o namenu, ciljih, načelih, pa bo držala pripomba zakonodajno-pravne službe, da so to predvsem deklarativne usmeritve, ki praviloma ne sodijo v zakone, ampak sodijo v uvod za zakon. Notri so stavki, ki so predvsem deklaracije, in sodijo nekam drugam, ne pa v sam zakon. Ampak če smo jih zapisali, naj bodo notri. Izrazito bi želeli poudariti pri načelih tega zakona misel, ki se redko zapiše. Pravi pa takole: Raziskovalna in razvojna dejavnost temelji na načelih etičnosti in odgovornosti za uresničevanje ciljev, zapisanih v nacionalnem, raziskovalnem in razvojnem programu. Torej poudarili bi in podprli eno od načel, da raziskovalna in razvojna dejavnost temelji na načelih etičnosti. Pred 7 leti, leta 1995, je državni zbor sprejel nacionalni razvojni program. Jaz se spominjam takratne razprave, ki je bila zelo pozitivna. Veliko lepih besed je bilo rečenih. Radi bi pa opozorili na to, da bi bilo dobro, da preden bomo šli - in se že dela seveda nov raziskovalni razvojni program - da se kvalitetno oceni, kaj smo v nacionalnem in raziskovalnem programu, ki ga je sprejel parlament, uresničili, česa pa ne. Pred seboj imam zelo utemeljeno in poglobljeno mnenje, ki ga je v imenu državnega sveta in komisije za družbene dejavnosti podpisal prof. dr. Franc Vodopivec. V tem mnenju potoži, da je bilo v takratnem nacionalnem raziskovalnem programu določeno, da se več sredstev iz proračuna nameni za raziskovanje, ki povezuje industrijo in akademsko sfero v skupnih projektih. Ker je to, kot v vseh evropskih državah, pot, ki pomembno prispeva k hitrejši rasti konkurenčnosti države. V naši poslanski skupini menimo, da bo v smislu namena zakon stal ali padel, če ne bo omogočil, da bi se bolj povezala akademska sfera in industrija. Slovenija to potrebuje, tudi slovensko gospodarstvo pričakuje take zakonske rešitve, ki bodo le-to spodbujale. In seveda takoj nato sledi opozorilo ali pa ugotovitev, da je tudi status tehničnih ved v okviru slovenske znanosti in iz slovenske nacionalne raziskovalne sfere podhranjen. Seveda vedno deluje mavrica in vedno se pač oplajata obe strani, ampak [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]dejstvo je, da tehnične vede v Sloveniji nimajo takega statusa, kot bi si ga zaslužile. Nekaj misli o amandmaju pa kasneje.
Hvala lepa, kolega Podobnik, za predstavitev stališč poslanske skupine SLS. Kolegica Marija Ana Tisovic bo predstavila stališča poslanske skupine Nove Slovenije, zaključil bi pa kolega Jelinčič. Boste vi, kolega Barovič? [[Prav.]] Kolegica Ana Marija Tisovic, prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Pozdravljene gospe ministrice, kolegice in kolegi! Predlog zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti je končno prispel v zakonodajni postopek. Veljavni zakon iz leta 1991 je nujno potreben sprememb in dopolnitve. V letih od sprejema zakona so se spremenili politični in ekonomski odnosi, ki so vplivali tudi na raziskovalno in razvojno dejavnost. V poslanski skupini Nove Slovenije se zavedamo, da je v času globalizacije nujno povečati slovensko konkurenčnost, okrepiti podjetništvo, ustanoviti primerno klimo za inovacije, kajti za mednarodno konkurenčnost je nujen pogoj vrhunsko znanje in usposobljenost gospodarskih subjektov. Prenos znanja, pridobljen na univerzah, visokošolskih zavodih in raziskovalnih institucijah, v gospodarstvo je po mnenju poslancev Nove Slovenije ključnega pomena. Priti mora tudi do sodelovanja med javnim in zasebnim sektorjem. Pri tem je najvažnejše to, da se omogoči večje in trajnejše vlaganje v raziskovalne in razvojne projekte, ki so za prihodnost Slovenije najpomembnejši. Seveda pa moramo omeniti tudi raziskovalne institute, katerih raziskave so prav tako potrebne za razvoj Slovenije. Ob pogledu vsakoletnega memoranduma proračuna lahko opazimo trend zmanjševanja sredstev za raziskovalne in razvojne dejavnosti. V poslanski skupini Nove Slovenije nas resnično skrbi, kam nas ta trend pelje. Z novim zakonom se zagotavlja pravna podlaga za ustanovitev agencije. Posebej sta določeni znanstveni svet agencije na področju raziskovalne dejavnosti in strokovni svet agencije za tehnološki razvoj. Na te agencije, ki so neodvisne, se prenesejo raziskovalne in razvojne dejavnosti. Pri oblikovanju nacionalnega progama in posledično financiranja bo imel pomembno vlogo tudi svet za znanost in tehnologijo, ki bo oblikovan kot posvetovalno telo vlade in bo predlagal politiko uresničevanja programa in bo imel nad njim tudi nadzor. Zakon predvideva tudi oblikovanje strokovne skupine za sprejemanje odločitev pri izvajanju raziskovalne in razvojne politike. Iz vsega tega izhaja, da zakon ustanavlja vrsto organov, svet kot posvetovalno telo vlade, strokovne skupine za pomoč svetu, agencijo in znotraj nje še dva sveta. Zakon nadalje določa, da se raziskovalna in razvojna dejavnost kot javna služba izvaja v javnih raziskovalnih zavodih, potem na univerzah in samostojnih visokošolskih zavodih ter na podlagi koncesije pri pravnih osebah zasebnega in javnega prava. Koncesionarja za izvajanje raziskovalne dejavnosti izbere agencije, koncesijo pa mu podeli minister, pristojen za znanost. Razvojno dejavnost poleg raziskovalne pa lahko opravljajo pravne osebe, ki imajo javno pooblastilo, ki ga podeli minister, pristojen za znanost, oziroma minister, pristojen za tehnologijo. V poslanski skupini Nove Slovenije smo se odločili, da bomo predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala vam, kolegica Ana Marija Tisovic. Vabim kolega Baroviča, da končno predstavi tudi stališča poslanske skupine SLovenske nacionalne stranke. S tem bomo končali predstavitev in prešli na razpravo o členih. Prosim, gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik državnega zbora. Spoštovani ministrici, dober dan! Dober dan, spoštovane kolegice in kolegi! Neukost je naroda grob, velja in v Slovenski nacionalni stranki smo absolutno prvi, ki želimo in hočemo široko raziskovalno in razvojno dejavnost. To je že organizem, ki se rodi, ki raste in ki dozori. In ob tem seveda rabi številne vplive z vseh strani. Kar se tiče torej zakona, pred sedmimi leti je bil sprejet nacionalni program. Sedem let je trajalo, da smo prišli do tega zakona. Drugič, ko berem oceno finančnih posledic predloga zakona, pravi: Predlagatelj ocenjuje, da bo predlagani zakon imel minimalne zahteve po dodatnih finančnih posledicah za državni proračun. To ni dobro, da ima minimalne zahteve za finančni proračun. Če bi, po oceni Slovenske nacionalne stranke, pristojna vladna ministrstva, ne samo za šolstvo, tudi finančno in druga, ki so vpletena v ta organizem, pravočasno načrtovala sredstva, ne bi bil potreben minimalni obseg, ampak bi bila na razpolago v teh sedmih letih, ko se je vedelo, da se ta zakon pripravlja, bi bilo na razpolago dovolj sredstev. To je prva napaka, na katero moramo pokazati. Naj opozorim ob tem, da smo pred nekaj trenutki ugotovili, da ta država, moram povedati to, ker je povezano z raziskovalno in razvojno dejavnostjo, intenzivno že od leta 1994 vstopa v Evropsko unijo, ima natančno izdelan načrt o finančnem načrtu, v proračunu države za leto 2003 pa ima napisano za Evropsko unijo postavke 0. Ugotovili smo, da bo tako hud rebalans in tako hud poseg, da bo ponovno raziskovalna in razvojna dejavnost ob potrebna sredstva. Tretjič, poleg denarja je potrebno seveda tudi izobraževanje. Danska, ki ima 5 milijonov prebivalcev, torej dva in polkrat več, kot mi, ima – ne me držati za besedo –okoli 20 univerz. Mi imamo dve. Za tretjo se kregamo dve ali tri leta. Spoštovane kolegice in kolegi! Politične floskule so bile mogoče popularne v preteklosti. Danes je potrebno pač povedati resnico. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli ta zakon z velikim veseljem. Toda kaj nam to pomaga, če čez leto ali dve pri sprejemanju proračuna, pri ogromnih zahtevah po rebalansu in dodatnih sredstvih ostaja ta zakon in nacionalni program, ki je star sedem let, popolnoma mrtev. Ustanovimo tretjo, četrto, peto univerzo, dajmo dovolj sredstev za raziskovalno in razvojno dejavnost, kajti to je edini napredek za to državo, Republiko Slovenijo. Tudi Evropska unija, kolikor lepo izgleda, je na svojem trgu kruta, tudi trgu znanja. Hvala lepa.
Hvala tudi vam, kolega Barovič, za vaša opozorila in poudarke. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 21. oktobra letos. Naj vas spomnim, da so si poslanske skupine tako rezervirale čas za razpravo o členih in amandmajih: socialdemokrati 10 minut, združena lista 5 minut, SLS 10 minut, slovenska nacionalna stranka 10 minut in vlada, končno, 5 minut. Najprej bom v razpravo dal 11. člen in [[...]]Prosim? Proceduralno, prosim.
Gospod predsednik, hvala lepa. Jaz bi samo povprašal glede na včerajšnjo izkušnjo. Na klopeh imamo tudi amandma vlade Republike Slovenije na amandma k dopolnjenemu predlogu zakona o raziskovalni dejavnosti. Ali zdaj v tej razpravi, ko bomo razpravljali, govorimo tudi o tem ali ne?
Hipec za posvet. V skladu s poslovnikom bi morali do včeraj s strani vlade vložiti ta amandma. Tega niso storili, storili so danes, kar pomeni, da so zamudili rok. Tako o njem ni mogoče razpravljati, je brezpredmeten. V razpravo dajem 11. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim kolegom Germičem in amandma poslanske skupine SLS. Želi kdo besedo? Kolega Podobnik.
Hvala za besedo, predsednik. Sam sem sledil amandmaju, ki ga je včeraj sprejela vlada na korespondenčni seji. Ali je šele danes prišel v državni zbor? Danes je prišel. To je pa potem nerodnost, ampak gre za člen 29, sam bi rad govoril o 11. členu. 11. člen govori o strokovnih telesih. Najprej bi rad povedal, da bom podprl prvi amandma, ki ga predlaga skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Germičem, ki pravi, da se za sprejemanje odločitev pri izvajanju raziskovalne in razvojne politike imenujejo strokovne skupine in posamezni strokovnjaki kot neodvisna strokovna telesa. Rad bi pa na kratko utemeljil amandma, ki smo ga vložili v poslanski skupini. Včeraj sem prebral stenogram razprave odbora in je bilo veliko govora o temi, o kateri je vsebina našega amandmaja - v zapisniku odbora ni sledu o tej razpravi. Mi predlagamo, da se torej v 11. členu doda nov četrti odstavek, ki se glasi: "V podzakonskih aktih iz prvega stavka prejšnjega odstavka ministra izrecno določita, da se, kadar člani strokovnih teles odločajo o projektu, v katerem so nosilci ali sodelavci, prva možnost, drugič, kadar odločajo s področja vede in stroke, ki ji pripadajo, tretja možnost, kadar odločajo o projektih institucije, v kateri so zaposleni, da se upošteva konkurenčna klavzula" V poslanski skupini menimo, tudi sam osebno menim, da bo brez dvoma zakon pridobil na transparentnosti in na nek način, da bo tudi sledil tisti določbi, ki sem jo prej prebral, ko se pri delovanju vseh tistih, ki delujejo in odločajo v tej sferi, upošteva tudi princip etičnosti. Vemo, da je število vrhunskih znanstvenih strokovnjakov za posamezno področje v skladu z biološko danostjo dvomilijonskega naroda in države. Ampak vendarle, priznati boste morali, tisti, ki ste še večji poznavalci tega področja, da je nekoliko nehigienično, če seveda odločaš, ne daješ mnenje, odločaš o projektu, katerega nosilec si, ali pa član. In to se dogaja. Najprej prijaviš projekt za več sto milijonov, nato pa o njem odločaš. Ali pa drugič, da si v situaciji, pa nisi nič kriv, ko odločaš o neki pomembni odločitvi, ki se tiče tvoje vede in stroke, in si sam lahko nosilec te vede in stroke oziroma ali pa eden od nosilcev. Še bolj nenavadno pa je, ko se odločaš za projekt institucije, ki ji pripadaš. Si njen direktor, izvršilni direktor oziroma si član te institucije. Zato predlagamo in pričakujemo podporo, in to bo neka nova praksa, za katero bi bilo dobro, da bi prišla v še kakšno drugo sfero, ker se pač odloča tudi o denarju. Tukaj nas sedi komaj petina in bo potrebno zvečer ponovno kolegom, ko bo prišlo še ostalih 60 poslancev na sejo, povedati, kaj je bistvena vsebina tega amandmaja. Torej, da gre za podzakonski akt, s katerim pristojna ministra, v našem primeru ministrici, izrecno določita, v katerih primerih je potrebno, da se upošteva konkurenčna klavzula. Hvala lepa.
Hvala, kolega Podobnik. Želi še kdo besedo? Prosim, kolega Jerovšek. Smo pri 11. členu.
Hvala lepa. Jaz bi podprl ta člen. Meni se zdi izredno pomembno, da so pri odločanju o razporeditvi raziskovalnih nalog, se pravi odločanju pri razporejanju denarja takšni posamezniki, ki imajo možnost vplivanja na izbor, ampak hkrati so na nek način involvirani v to zadevo, da se dejansko izključijo. To je osnovni princip tudi v sodstvu in vsepovsod in mora biti upoštevan. Jaz bi samo Slovensko ljudsko stranko vprašal, zakaj niso navedli tudi sorodstvenih razmerij, ki so še bolj potrebna izključitve. Namreč, vemo, da v teh raziskovalnih krogih bi navaden človek pričakoval, da tu vladajo visoka profesionalna in etična načela. Hkrati pa drugi, ki smo bili včasih tudi vključeni v kakšne raziskovalne projekte in smo se borili za raziskovalni denar, vemo, kako ozki krogi odločajo na tem področju. Recimo, da nekdo, ki je prijavil nek raziskovalni projekt pred leti iz industrijske sfere, niti slučajno ni imel možnosti, čeprav je imel status raziskovalca, da v ta projekt ni vključil tudi pomembnega raziskovalca, včasih sicer pod narekovaji, ki je imel dobre zveze z raziskovalno politiko. To smo delali taktično in seveda se je potem tudi raziskovalni denar delil. Vendar brez tega ni bilo možno uspeti na razpisih. Jaz upam, da je danes situacija boljša. Jaz upam, da je situacija boljša, vendar dejansko te konkurenčne klavzule, ki morajo biti tako široke, da bi te stvari se avtomatsko izključevale. In pa mora med raziskovalci tudi, to pa je ministrstvo za šolstvo, znanost odgovorno, da že ob pogojih tega zadolži in zaveže raziskovalce, da se v slučajih, ko imajo možnost, da odločajo o sebi ali o svoji instituciji, da se dejansko izključijo iz odločanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Kolega Podobnik, ste prosili za repliko ali za razpravo? Prosim. Ja, želi še kdo besedo? Ne, potem pa dajem vam za repliko ali razpravo.
Razpravo.
Razpravo. Prosim.
V razpravi bi rad še enkrat utemeljil amandma. Rad bi tudi slišal stališče vlade in ministric. Mi smo pripravljeni v okviru poslovnika morda kakšno določbo eventualno tudi popraviti. Ampak v razpravi bi rad izrecno povedal, da ta amandma ne pomeni sejanja nezaupanja v vse tiste, ki delujejo na teh gremijih. Z zakonodajo moraš pač urediti zadeve, ki potem veljajo, in vsi tisti, ki so dolžni ravnati, po zakonu ravnajo. Zato nismo v ničemer razmišljali, da bi omenjali sorodstvenost. Mi smo prepričani, in to pa velja nenapisano tudi etično načelo, da se ljudje takrat sami izločajo. To mora postati politična in siceršnja klima v državi. Veljati mora, da če nekdo odloča o nekem projektu, katerega nosilec je njegov sin ali hčerka in če odloča, se avtomatsko izloči iz gremija, kateremu pripada. Če ni imel toliko kulture, da bi se avtomatično izločil. To so stvari, o katerih se ne piše, ampak tako se ravna. Mi želimo tako ravnati in upamo, da bojo tudi drugi tako ravnali.
Želi še kdo besedo? Smo pri razpravi o 11. členu in amandmajih. [[Nihče.]] Potem zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo o [[...]]Nisem vas videl. Ja, seveda, če želite. Seveda, 5 minut.
Mi seveda razumemo namen predlagatelja in tudi delno je ta namen urejen v tretjem odstavku 11. člena, če prav razumem, da ni do popolnosti. Namreč dve stvari sta v tem amandmaju, ki motita. Prvič, je definicija. Kaj je konkurenčna klavzula, vemo, in ni točno to. Tu gre za izločitev posameznega člana iz postopka. Gre za to dikcijo. To se pravi, da je treba dikcijo spremeniti. In drugo, da bi morda v tretjem odstavku bilo možno to, kar ste omenili na koncu, da greza seveda odločitev potem ministric ali ministrice o konfliktu interesov. To seveda sprejemamo, da bi bilo ustrezno.
Hvala. Želi še kdo besedo? Potem bomo zaključili razpravo o 11. členu in prišli k 29. členu. Tukaj imamo amandma poslanske skupine SDS. Prej sem rekel, da je bil amandma na amandma, ki ga je vložila vlada, vložen prepozno. Bil je vložen v državni zbor ob 10. uri in 9 sekund. Predlagam, da nismo tako dlakocepski, čeprav se, kot je razvidno iz dela državnega zbora, predsedstvo zelo trdno drži ur in začenjamo natančno ob minuti. Vendar predlagam, da ta amandma spustimo v razpravo in da se državni zbor o njem odloča, ampak naj bo to opozorilo za vlado, da državni zbor začenja točno in naj torej vlada poskrbi za to, da točno v skladu s poslovnikom tudi do časa vlaga amandmaje oziroma druge predloge. Prav. Potem bom dal v razpravo tudi amandma na amandma SDS. Želi kdo besedo v zvezi s tem? Smo pri 29. členu. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala, predsednik. Podpiram amandma na amandma vlade in seveda samo sprašujem obe ministrici, ali to pomeni, ko bomo odprli amandma na amandma vlade, bomo nato glasovali na amandma poslanske skupine. To pomeni, da vlada podpira tudi amandma poslanske skupine socialdemokratov. Upam, da je to jasno vladi, ko je predlagala tako rešitev.
Prosim, želi še kdo besedo? Ministrica dr. Čokova, prosim.
Samo to bi obrazložila. Delno ta amandma podpiramo, in sicer zadnji odstavek je nekoliko korigiran - ne gre za sobotno leto usposabljanja raziskovalcev, gre za vključevanje raziskovalcev v pedagoški proces, se pravi, izmenjave med akademsko raziskovalno sfero.
Dobro. Želi še kdo razpravljati o 29. členu? Naj se popravim, šlo je za minute, ne za sekunde, tako da je bilo poslano v državni zbor ob 10.09 uri; tako dlakocepski do sekunde še nismo, ampak minute so pa že pomembne - ker državni zbor začenja točno, mora točno začenjati tudi vlada. Prav. Tako smo izčrpali diskusijo o členih in amandmajih, ki so bili pripravljeni k tem členom. Tako zdaj lahko zaključimo razpravo o predlogu zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Prekinjamo delo državnega zbora do 11.30 ure, ko bomo nadaljevali s predlogom zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti. O tej in drugih točkah današnjega dne pa bomo odločali nocoj ob 19.20 uri. Do takrat prekinjam razpravo.
Kolegice in kolegi, spoštovana ministrica in državni sekretar! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O TEMELJNIH RAZVOJNIH PROGRAMIH NA PODROČJU IZOBRAŽEVANJA IN ZNANOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem zato predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Želite ministrica besedo? Prosim.
Pravzaprav zelo na kratko. Najprej bi uvodoma povedala, da smo izredno zadovoljni, da smo ta zakon pripeljali tako daleč, in sicer predvsem zato, ker bo reševal marsikatere stiske na področju izobraževanja in znanosti, od izobraževanja odraslih in formatiziranja šolstva, strukture, se pravi investicije v srednje šolstvo, predvsem na visoko šolstvo, prestrukturiranje financiranja, ki ga že univerza dolgo pričakuje in s tem tudi zagotavlja finančno avtonomijo univerze in seveda tudi do socialnih korektivov pri prehrani, prevozih. Pri tem zakonu seveda nismo pozabili tudi na visookošolska središča, to se pravi na decentralizacijo izobraževanja na visokem šolstvu. Pri znanosti pa že dolgo želena oprema v inštitutih. Vemo, kako je s to opremo, prav tako pa odpiramo ciljne raziskovalne projekte, ki bodo predvsem prinašali dodano vrednost, glede na strateške dokumente Republike Slovenije. Mladi raziskovalci za gospodarstvo bodo tudi financirani s pomočjo tega zakona. Zakon določa zgornjo realno mejo, ki se določa v proračunih Republike Slovenije, ki bo tudi stvarno omogočala, da se programi izpolnjujejo. Seveda bitka za to mejo se bo vlekla iz proračuna v proračun, za to smo pa seveda tudi zadolženi na našem ministrstvu. Dobro je tudi, da zakona omogoča tudi to, da se znotraj posameznega programa sicer lahko izvajajo določene prerazporeditve oziroma premiki pri uresničitvi, vendar se med programi sredstva ne pretakajo, torej so zajamčena za določene reforme, izboljšave, uresničevanje zakonskih osnov, ki so bile sprejete tudi v tem državnem zboru. Zahvaljujem se za temeljito in vsebinsko obravnavo v matičnem telesu. Tu smo marsikaj še tudi dopolnili oziroma domislili. Zahvaljujemo se poslancem, da so naklonjeni prizadevanjem, tako ministrstva kot države, ki si je zastavila tak program in ga bo uresničevala tudi s pomočjo tega zakona, ki bo zagotavljal pogoje za vse to, kar smo si v tej družbi tudi zadali. Hvala lepa.
Hvala vam, gospa ministrica. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, kot matično delovno telo. Predsednik odbora bo predstavil poročilo odbora. Rudolf Moge, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Odbor je z dolžnim spoštovanjem obravnaval predlog zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja, znanosti, vulgo tretji šolski tolar. Zakon ima samo pet členov, amandmaji so bili pa vloženi k naslovu in vsem štirim členom, ostaja neamandmiran samo člen, ki določa veljavnost tega zakona. Ob obravnavi smo obravnavali tudi poročilo odbora za finance in monetarno politiko o finančnih posledicah zakona. Ta zagotavlja, da bo znesek, ki je v 1. členu, ta znesek je pa 167.722.653.000,00, država zmožna v proračunu zagotavljati za izvedbo tega zakona. Razprava se je kasneje nanašala v glavnem na 1. člen in tabele k temu členu. Bili so številni predlogi za vključitev novih investicij, kot je medicinska fakulteta v Mariboru v nastajanju, šole na demografsko ogroženih območjih, fakulteta za elektrotehniko, računalništvo in informatiko, tudi v Mariboru, gimnazije v nastajanju v Slovenskih Konjicah, Idriji, Ptuju in Ljutomeru, srednja šola in center šolskih in obšolskih dejavnosti v Ribnici ter srednja šola na Vrhniki. Predstavljena je bila tudi dilema o ustreznosti razporeditve sredstev med posamezne programe, ali velja to, da vlagamo več v programe in manj v prostor, ali obratno. Vendar se je izkazala potreba, da je zaradi zanemarjenega stanja vlaganja investicij v šolstvo v preteklih desetletjih to razmerje, ki je sedaj v zakonu, ustrezno. Potem je tudi rektor univerze v Ljubljani ugotovil, da zakon ni naklonjen visokemu šolstvu - ne vem, zakaj ne - in da ga bo mogoče realizirati samo do 60%. Omeniti velja tudi, da smo zelo popravili 3. člen zakona, ki nekako ta pritisk na tabelo zmanjšuje. Ta namreč govori, da v spremembah znotraj razvojnega programa investicij na področju izobraževanja in znanosti, v tisti tabeli, o višini potrebnih sredstev, ki jih vsebuje ta razvojni program, odloča ministrstvo, medtem ko pa o spremembah znotraj razvojnega programa odloča vlada Republike Slovenije, kar pomeni, da se lahkoprojekti, ki so bili začrtani za izvedbo v točno določenem letu, premaknejo naprej in nazaj in tudi višina sredstev za posamezen projekt se lahko spremeni. Potem je tu še izredno pomemben 4. člen, ki ta tolar glede na druge tolarje nekako izvzema. V 4. členu pa je tu tudi interes lokalnih skupnosti in gospodarstva za pospešeno investicijsko dejavnost na področju izgradnje šolskih objektov. V tem členu pravi, da bodo prednostno obravnavani projekti, pri katerih bo lokalna skupnost iz lastnih virov sodelovala pri investiciji za zagotavljanje komunalno opremljenega zemljišča, gospodarstvo pa z nepovratnim vlaganjem, pri čemer morajo biti nepovratna finančna sredstva, vrednost zemljišča in pripadajoča komunalna oprema vsaj v vrednosti 15% vrednosti celotne investicije. Ta člen torej glede na podobne tolarje izstopa. Mislim, da bo to, kar smo vložili v zakon v 4. členu, prispevalo dodatna sredstva, ki so tu v tabeli, se pravi, da bi se dalo potem na podlagi tega izvesti več, kot je načrtovanih projektov v tabeli"investicije na področju izobraževanja in znanosti". To je pa tudi vse. Hvala lepa.
Hvala za podano poročilo. Sledi razprava oziroma predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej dajem besedo gospe Majdi Potrata za stališča združene liste.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Poslanska skupina združene liste socialnih demokratov bo podprla dopolnjeni predlog zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti, kot ga je sprejelo matično delovno telo, potem ko je upoštevalo pripombe zakonodajno-pravne službe in se seznanilo z mnenjem odbora za finance in monetarno politiko, ki je predlog zakona sicer podprl, hkrati pa ugotovil, da v že sprejetem proračunu za leti 2002 in 2003 sredstva niso zagotovljena. Tudi uvodno ministričino pojasnilo, da je global sredstev fiksen, je vplivalo na odborovo opredelitev do vloženih amandmajev. Za obravnavo na matičnem delovnem telesu je bil vložen amandma, ki je predlagal spremenjeno dinamiko pri financiranju investicij v višjem in visokem šolstvu, nanašajoč se na fakulteto za elektrotehniko, računalništvo in informatiko, vendar v dopolnjenem predlogu zakona na tej postavki ni sprememb. Kljub temu pa menimo, da je sprejem zakona za doseganje strateškega cilja, to pa je na znanju temelječa družba, pomemben, zato ga bomo podprli z velikim pričakovanjem, da bodo načrtovana in za uresničitev razvojnih programov potrebna sredstva v obdobju od leta 2003 do 2008 zagotovljena. Obravnavani zakon po dobrih izkušnjah s tako imenovanim zakonom o šolskem tolarju in zakonom o najetju posojila pri skladu Sveta Evrope za socialni razvoj, s katerima so bile dosežene številne pomembne investicije v slovenski šolski prostor in opremo v obdobju od leta 1996 do 2002, odpira podobna pričakovanja, povezana z razvojnimi programi, ki so po tem zakonu prenos znanja in razvoj podpornega okolja v raziskovalni in razvojni dejavnosti, izobraževanje odraslih, ki se v luči zadnjega poročila o napredku pri priključevanju Slovenije v Evropsko unijo kaže še kot posebno pomembno, ker smo opozorjeni na zaskrbljujoče visok odstotek stalno nezaposlenih odraslih. Torej, nadaljnji razvojni program je informacijsko-komunikacijska pismenost, regionalna mreža višjih in visokih šol in njihova povezanost z gospodarstvom, razvoj zdrave prehrane in še investicije na področju izobraževanja in znanosti, ki tudi v tem predlogu predstavljajo, po predloženih sredstvih po obsegu sredstev največji del zakona. Pomembno vlogo pri uresničevanju zakona bo imelo tudi določilo zakona, ki govori o prednostnem obravnavanju tistih programov, pri katerih bo lokalna skupnost iz lastnih sredstev sodelovala pri investiciji z zagotavljanjem komunalno opremljenega zemljišča, gospodarstvo pa z nepovratnim vlaganjem, pri čemer morajo nepovratna finančna vlaganja, vrednost zemljišča ali pripadajoče komunalne opreme dosegati vsaj 15% vrednosti celotne investicije. Ker nekatere napovedi o razvojnih tokovih v izobraževanju nakazujejo, da se bo zaostajanje dela Slovenije, seveda pri tem mislim na severovzhodni del Slovenije, tudi v prihodnosti povečevalo, je sprejetje zakona, s katerim naj bi bil zagotovljen skladnejši in bolj uravnovešen razvoj izobraževanja in znanosti, pomemben prispevek. Zato bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov zakon, kot je bilo že uvodoma rečeno, podprla. Hvala.
Hvala vam. Kolega Franc Pukšič bo podal stališče SDS. Prosim! Imate besedo.
Lep pozdrav, poslanke in poslanci! Gospod podpredsednik! Podal bom stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije. Prav je, če jo v celoti navedete. Lep pozdrav ministrici in državnemu sekretarju! Stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke do zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti: Predlog zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti omogoča dokončanje nekaterih investicij v izobraževanju in znanosti. V Socialdemokratski stranki Slovenije vsekakor podpiramo pomen, ki ga imata izobraževanje in znanstvena dejavnost v sodobni družbi, saj je razvoj te dejavnosti temeljnega pomena za razvoj in napredek družbe. Prepričani smo, da je edino bogastvo, s katerim prihajamo v Evropsko unijo. Napredek pa je seveda mogoče doseči z ustrezno spremljajočo infrastrukturo, programi, kamor predlagani zakon tudi posega. Zakon zagotavlja minimalen obseg sredstev, namenjenih za te dejavnosti, seveda pa smo prepričani, da bi se moralo tem projektom nameniti še več pozornosti in ostalih materialnih pogojev. Zakon je s stališča proračunskih sredstev podprl tudi odbor za finance, bo pa treba za to zagotavljati ustrezna sredstva vsako leto v proračunu V Socialdemokratski stranki Slovenije smo naklonjeni in podpiramo aktivnosti, ki zagotavljajo kar najboljše pogoje in razvoj izobraževanja in raziskovalne dejavnosti. Veseli nas tudi, da so bili na odboru podprti nekateri naši predlogi projektov, za katere menimo, da so upravičeni in potrebni, saj prinašajo novo spodbudo področjem, kjer bo omogočen nov razvoj izobraževalne dejavnosti. Upamo, da bodo v prihodnjih letih vključeni v program tudi projekti, ki iz različnih razlogov do sedaj niso bili podprti. Zakonu želimo čim boljšo realizacijo. Želel bi pa na tem mestu in ob tem zakonu opozoriti na problem, ki se pojavlja, in bi bilo treba ob sprejetju tega zakona mogoče tudi to razčistiti. Namreč, zakaj morajo občine, ki so v skladu z zakonom sposobne z lastnimi sredstvi financirati izgradnjo osnovnošolskega prostora za potrebe devetletke, čakati na sklep ministrstva za finance in ministrstva za šolstvo in šport, do uvrstitve v prioritetni program investicij, v skladu z razpisom iz leta 1999, čeprav bi lahko problem rešili pravočasno. Seveda, iz proračuna Republike Slovenije pa bi dobili, torej bi dobile te občine denar normalno po prioritetni listi. To je predvsem pomembno zato, ker nekatere občine leto, dve ali pa celo več varčujejo na račun tega, da bodo imele investicijo v osnovnošolski prostor. In ko imajo določena sredstva, bi bilo smiselno, da se jim dovoli, da s svojimi sredstvi tisto vložijo, ve se pa, kdaj bodo dobile tudi sredstva države. To pomeni, ne prejudicirati državnega programa, to je jasno, ampak jim dovoliti, da vsaj leto ali dve smejo prej začeti z investicijo in tako oplemenitijo tisto, kar so privarčevali. Med samo razpravo na matičnem delovnem telesu smo tudi opozorili ministrstvo, ali so zagotovljena sredstva za začetek dela medicinske fakultete v Mariboru v letu 2003 in 2004. Zagotovljeno je bilo, da so za program zagotovljena ta sredstva, prostorsko pa se bo potrebno še dogovarjati. No, in pomembno se mi zdi, tako kot je že kolega Moge govoril o 4. členu, povedati to, da bi bilo tu potrebno, ko gospodarstvo vlaga v razvoj, tudi razmisliti o tem, da so ta sredstva, ki so seveda nepovratna, da so tudi oproščena dajatev. To pomeni, na ta način spodbuditi gospodarstvo. To bi bilo koristno, in upam, da je možno celo ob tretjem branju to dopolniti. Hvala lepa.
Hvala. To je bilo stališče Socialdemokratske stranke Slovenije. Na vrsti je stališče Stranke mladih Slovenije, ki ga bo podal Peter Levič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Stranki mladih Slovenije ocenjujemo predlog zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti kot pomembno in potrebno nadgradnjo zakonskih osnov, ki zahtevajo potreben napredek šolstva, med katerimi bo posebej izpostavljen zakon o šolskem tolarju, ki je v preteklih letih zadovoljivo zagotavljal dodatna sredstva za razvojne programe na področju gradnje in obnavljanja vzgojno-izobraževalne infrastrukture, računalniškega opismenjevanja, zagotavljanja učbenikov in malic ter učenja tujihjezikov. Zelo pomembno je, da z zakonom zagotovimo podporo raziskovalno-razvojni politiki in tehnološkemu razvoju, ki predstavlja pomemben temelj gospodarskega in družbenega razvoja Slovenije, katerega rezultat je predvsem povečanje nacionalne konkurenčnosti in zvišanje kakovosti življenja. Pogoj za to pa je predvsem aktivno vlaganje v programe prenosa znanja in razvoja podpornega okolja v raziskovalno-razvojni dejavnosti, mrežnim raziskovalnim razvojnim programom za podporo razvoja mladih raziskovalcev, izobraževanja odraslih in ostalih izobraževalnih programov v Sloveniji. Tudi po sprejetju tega zakona pa se je potrebno zavedati, da v primerjavi z državami Evropske unije in še posebej z ZDA in Japonsko Slovenija zelo zaostaja za povprečjem bruto družbenega proizvoda, ki ga te države vlagajo v raziskovalni razvoj. Zato v Stranki mladih Slovenije menimo, da je potrebno to dejstvo upoštevati tudi in predvsem pri pripravi proračuna za prihodnja leta in tem področjem nameniti bistveno večja sredstva, kot jih vlada namenja sedaj. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije bomo predlog zakona v drugi obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Vabim kolega Jožefa Kavtičnika, da predstavi stališče Liberalnih demokratov Slovenije.
Spoštovani predsedujoči, gospa ministrica, državni sekretar, poslanke in poslanci! Predlog zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti je nadaljevanje zakonodaje o šolskem tolarju oziroma zakona o šolskem tolarju. Ta je med prioritetami, poleg izgradnje prepotrebne vzgojno-izobraževalne infrastrukture, vključeval tudi računalniško opismenjevanje, subvencioniranje šolske prehrane ter ustanovitev učbeniškega sklada. Predlog zakona o temeljnih razvojnih programih pa omenjenim programom iz šolskega tolarja dodaja času primerne nove vsebine. V tem zakonu predlagatelj zakona opozori na pomembna področja v izobraževanju in znanosti, ki so bila do sedaj nekoliko zapostavljena. V zakonu gre za opredelitev naslednjih šestih področij: prenos znanja in razvoj podpornega okolja v raziskovalno-razvojni dejavnosti, izobraževanje odraslih, informacijsko-komunikacijska pismenost, regionalna mreža višjih in visokih šol, razvoj zdrave prehrane ter investicije na področju vzgoje, izobraževanja in znanstvene dejavnosti. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da so omenjena področja pomembna za nadaljnji razvoj izobraževanja in znanosti v Republiki Sloveniji, zato bomo predlog zakona podprli, saj se zavedamo, da je vlaganje v izobraževanje in znanost vložek v človeka, to pa je najboljša naložba za prihodnost. Prepričani smo, da gre v tem zakonu za področja, ki jih moramo finančno plemenititi, ker gre na področju izobraževanja in znanosti za dvig kvalitete. Zavedamo se, da je znanje tista kvaliteta, s katero bomo lahko na vseh področjih enakovredno konkurirali na evropski in svetovni sceni. Vlaganje v razvoj in raziskave je v naši državi, v primerjavi s članicami Evropske unije, prenizko, saj Slovenija zaostaja za povprečjem Evropske unije. Raziskovalno-razvojna dejavnost mora postati eden ključnih dejavnikov družbenega in gospodarskega razvoja v naši državi. Prav tako je nujno, da odpravimo izobrazbeni izostanek delovno aktivnega prebivalstva, nezaposlenim pa omogočimo pridobitev višje stopnje formalne izobrazbe in jim s tem damo priložnost za hitrejšo zaposlitev oziroma samozaposlitev. Da bomo lahko v gospodarstvu sledili vse hitrejšemu razvoju informacijske tehnologije v svetu, moramo na področju izobraževanja uresničiti projektopremljenosti šol s sodobno informacijsko in komunikacijsko opremo. Uresničevanje tega cilja se podaljšuje do leta 2008. Že v nacionalnem programu visokega šolstva je opredeljeno, da bomo povečali delež državljank in državljanov z visoko strokovno izobrazbo. Zato je za uresničitev tega cilja potrebno postaviti učinkovito in kvalitetno mrežo višjega in visokega strokovnega šolstva, tudi po regionalnih kriterijih. Dosedanje subvencije šolskih malic ne sledijo potrebam odraščajoče mladine po zdravi prehrani. Zato je potrebno zagotoviti dodatna sredstva, saj bomo s tem prenekateremu mlademu zagotovili vsaj en kvaliteten energetski obrok dnevno. Z zakonom o šolskem tolarju so bile investicije usmerjene pretežno v zagotavljanje osnovnih pogojev za vzgojno- izobraževalno delo. S tem zakonom se želi v postavki investicije zagotoviti šolski prostor za programe, ki sledijo razvojnim potrebam regij, izboljšanje standarda v srednjih, višjih, visokih šolah ter na univerzah. V Liberalni demokraciji Slovenije se zavedamo pomembnosti izobraževanja državljank in državljanov Republike Slovenije, zato podpiramo razvoj kvalitetnih programov v izobraževanju in znanosti. Poslanci LDS bomo zakon o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti podprli.
Hvala, kolega Kavtičnik. Besedo dajem poslanski skupini Slovenske ljudske stranke in kolegu Janezu Podobniku. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Šolski tolar dva ima podporo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke. Na isti seji, torej državnega zbora, po kulturnem tolarju dva dobivamo še šolski tolar dva, to se reče, da je ta seja bogata seja za slovensko kulturo, šolstvo in znanost. Ta zakon bi lahko tudi predstavljal dosti konkretno nadaljevanje prejšnje točke dnevnega reda. Veste, da smo govorili o krovnem zakonu na področju tudi raziskovalnih dejavnosti in vsaj nekaj področij je tudi v tem zakonu. Če bi naredili anketo med slovenskimi gospodarstveniki in tudi drugimi, ki se ukvarjajo z javnimi financami in sploh s financami, bi z velikim veseljem sprejeli rešitev, da bi vsaj 10%, ki jih država dobi od kupnine, ko prodaja državno premoženje, pa če ne omenim samo kupnine od Nove Ljubljanske banke, ampak tudi nekatere druge kupnine, ki bodo prišle v proračun oziroma v državni račun v prihodnjih letih, torej, če bi vsaj 10% tega denarja šlo za tako imenovani šolski tolar, jaz sem prepričan, da bi bila to zelo zelo dobra naložba. Zakon je napisan na principu razvojnih programov. Ključni je 2. člen, ki določa, kaj so razvojni programi, in razvojni programi, seveda, so tudi investicije na področju izobraževanja in znanosti. Razvojni program pa tudi pomeni, da bo določal regionalno mrežo višjih in visokih šol oziroma finančno in njihove povezanosti z gospodarstvom. Tu bi radi izrecno poudarili, da pričakujemo, da bo ta zakon dodatna podpora prizadevanjem vlade, ministrice in vseh, da čim bolj kvalitetno zaživi primorska univerza. V Sobotni prilogi Dela že v petih nadaljevanjih izhaja rubrika o nacionalnem interesu in v njej eminentni slovenski razumniki iščejo odgovor na to, kaj je slovenski nacionalni interes. Pred kratkim, ko sem prebral še enkrat njihova stališča, me je zelo presenetil eden od njih, ki je rekel: "Morda pa je eden od ključnih slovenskih nacionalnih interesov, da čim prej dobimo tretjo univerzo v Sloveniji, to primorsko univerzo." Mislim, da je to dober odgovor. V 4. členu pa se omenja država, lokalne skupnosti in gospodarstvo za pospešeno investicijsko dejavnost na področju izgradnje šolskih objektov in raziskovalne infrastrukture. Podpiramo torej, da se v zakonu zapiše "tudi gospodarstvo". To se pravi, da gre vendarle v nekem smislu za soodvisnost tudi gospodarstva, da bo našlo motivacijo, da bo tudi soinvestiralo pri nekaterih projektih, o katerih govori predlagani zakon. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Na vrsti so stališča Nove Slovenije, ki jih bo podala Ana Marija Tisovic. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni, gospa ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Predlog zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti določa, da bo Republika Slovenija do leta 2008 iz proračuna zagotovila 167 milijard 720 milijonov 635 tisoč SIT za razvojne programe na področju izobraževanja in znanosti. Ti programi bodo obsegalirazvoj podpornega okolja v raziskovalno-razvojno dejavnost, izobraževanje odraslih, informacijsko-komunikacijsko pismenost, regionalno mrežo višjih in visokih šol ter tudi financiranje sistematizacije delovnih mest ob upoštevanju števila študentov in diplomantov, opremljenost akademij in tehničnih fakultet ter primorsko univerzo, potem razvoj zdrave hrane, subvencioniranje šolskih obrokov in investicije v področje izobraževanja in znanosti. To so devetletka, šolska infrastruktura, tretja slovenska univerza, študentski domovi in podobno. Potrebna sredstva se bodo oblikovala v finančnem načrtu ministrstva za šolstvo, znanost in šport, ki bo vladi predlagalo tudi spremembo predvidenih programov. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]investicije pristojnost med vlado in ministrstvom deljena: vlada odloča o številu in vrsti investicijskih projektov znotraj razvojnega programa, ministrstvo pa o višini potrebnih sredstev za izvedbo posamezne investicije. Predlog določa tudi, da bodo prednostno obravnavani programi, pri katerih bo lokalna skupnost zagotovila komunalno opremljeno zemljišče, gospodarstvo pa bo v investicijo nepovratno vložilo svoja sredstva. Priloge k zakonu vsebujejo konkretne številke za financiranje posameznih projektov do leta 2008. Na odboru so bili dani predlogi za vključitev dodatnih postavk na področju investicij in odbor je oblikoval amandma, po katerem se Srednja kmetijska šola Ptuj, Gimnazija Ljutomer, Gimnazija Slovenske Konjice in Srednja šola Ribnica vključujejo v financiranje kot postavke, vendar zanje ni zagotovljenih finančnih sredstev in niso navedene časovne umestitve. Menimo, da poslovniške zahteve glede oblikovanja amandmajev na postavke iz preglednic ne bi smele biti ovira za to, da se omogoči financiranje izobraževalnih programov tam, kjer je to nujno. Kljub temu podpiramo amandma odbora, saj omogoča morebitni priliv prostih sredstev od drugih uporabnikov k tem na novo umeščenim srednjim šolam. V naši poslanski skupini Nove Slovenije se zavedamo, da je potrebno zagotoviti izobraževanje tudi zunaj velikih centrov. Tako bi nudili našim mladim več možnosti na podeželju. Informacijsko-komunikacijska pismenost je eno od nujnih znanj, ki ga mora pridobiti učenec, vendar imamo tu še vedno velik manko računalniške opreme v naših šolah, saj imajo na primer v EU v povprečju 12 računalnikov na 100 učencev, medtem ko jih je pri nas trikrat manj, na primer 4. Pomembno pa je tudi, da postane način pouka v slovenskih šolah namesto faktografskega podajanja in preverjanja tudi analitičen in sklepajoč. Samo digitalna pismenost lahko usmeri učence še bolj kot do sedaj k iskanju informacij, ne pa toliko k njihovemu smiselnemu povezovanju. Zato je potrebno poudariti, da je poleg informacijske pismenosti nujen tudi analitični način učenja in preverjanja znanja. Vlada v uvodu k predlogu zakona navaja tudi, da bo v sistemu visokega šolstva potrebno preiti pri sistematizaciji delovnih mest z osnovne sistematizacije na sistematizacijo ob upoštevanju števila študentov in diplomantov. Ukinitev osnovne sistematizacije bi pomenila ukinitev nekaterih smeri, za katere v nekem obdobju ni zanimanja, s tem pa konec kontinuiranega vzdrževanja ravni znanja. Država mora spodbuditi zanimanje za študij na takih smereh in fakultetah, tudi z izboljšanjem položaja v posameznih gospodarskih panogah in s tem tudi raziskovanja na teh področjih. Določanje sistematizacije na podlagi števila študentov in diplomantov bi moralo biti samo dodatno merilo za financiranje osnovne sistematizacije delovnih mest v visokem šolstvu. K investiranju v visoko šolstvo je potrebno pritegniti gospodarske in javne raziskovalne institute s specialističnega podiplomskega študija. Podjetja in instituti lahko veliko lažje omogočijo pridobivanje specialnih znanj kot univerze. Poslanska skupina Nove Slovenije, ki že vseskozi podpira izobraževanje in znanost, bo zakon podprla, vendar moram poudariti, da se pri trendu odmikanja investicij zelo bojimo, da se bo to premaknilo v še bolj oddaljeno prihodnost. Hvala lepa.
Hvala vam. Še stališče Slovenske nacionalne stranke, ki bi ga naj podal Zmago Jelinčič Plemeniti. Želi to storiti Bogdan Barovič? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Sem pač tudi član tega odbora, pa verjetno ste tudi tisti redki, ki ste navzoči danes v sejni dvorani, člani tega odbora ali pa mogoče tudi redki tudi zainteresirani za vse to, kar se dogaja. Ne morem mimo tega - bom pač, gospod predsedujoči, malce izkoristil - ne zdi se mi fer, da, res se mi ne zdi fer, da ne vem, prepričujemo prepričane, ki smo se o vsem tem, o čemer govorimo, že dogovorili na nekaj zasedanjih na matičnem delovnem telesu. Ampak dobro. Ko smo pred nekaj trenutki govorili o zakonu o raziskovalni in razvojni dejavnosti, sem povedal načelno stališče Slovenske nacionalne stranke, da ta zakon absolutno podpiramo in da zahtevamo več reda, več discipline na tem področju, več investicij in načrtovanih investicij. No in ko govorimo zdaj o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti, sevedane moremo govoriti drugače, kajti to je ena od osnov, ki v bistvu potrjuje naša načelna pritrditvena stališča o zakonu, o katerem smo govorili prej. A vendarle, tu bi vseeno mogoče malce postavil, naslovil kakšno vprašanje na gospo ministrico, ko smo mislim da nazadnje septembra, oktobra me ni bilo, sedeli, sva imela približno enaka stališča kljub nasprotnim političnim polom glede tega, da je bilo v tabelah in številkah v Poročevalcu kar nekaj visokih številk, o katerih se nismo mogli zediniti, kam sodijo,ali ta denar je ali ni, ali je to dejansko vložek v znanje, v znanost pa izobraževanje, ali je to pač vložek v nepremičnine. V kolikor sem uspel na hitro pregledati delo spoštovanega odbora, zato ne bom trdil na pamet, z dne 2. oktobra, se mi zdi, da so se stvari ponovile iz septembra in da tisti sklep, ki je bil septembra sprejet, ne velja. Jaz se opravičujem. Ker, ko pogledam tabele, so zneski - ampak res, nisem bil tako natančen, zato ne bom trdil -, ki ponovno postavljajo dvom, ampak ne dvom v to, da je potrebno razvojne programe na področju izobraževanja in znanosti seveda izpeljati po načelih. Prebral sem tudi vaš govor, spoštovana gospa ministrica, v katerem ste bili zelo konkretni, zelo natančni, povedali, koliko denarja je potrebno, da se izpelje tisto, kar še ni bilo izpeljano, in da se naredi tisto, kar je načrtovano. S tem se seveda absolutno strinjam. Ne želim pa biti ponovno izigran. Jaz priznam, da sem osebno takrat izjavil, da gre spisek, ki ga vidimo, ki smo ga videli v Poročevalcu, da je to pravzaprav lahko tudi predvolilni spisek želja nekaterih posameznikov iz posameznih predelov, katere se vidi iz teh tabel. Pa tudi če je, nič slabega. A vendarle še enkrat, spoštovane kolegice in kolegi, opozarjam - nihče ne nasprotuje izobraževanju in znanosti in njenemu razvoju, bog ne daj, da bi kdo nasprotoval, ampak ko se lotevamo teh zakonov, danes smo že slišali, tako stihijsko, tako nenačrtovano, povejte mi, lepo vas prosim, še enkrat. Rad bi slišal zagotovilo, da bo ta državni zbor zmogel finančna bremena, ki so nenadoma padla, bom rekel, kar z nebes. Še enkrat prosim, absolutno podpiram razvoj znanosti, tehnologije, izobraževanja in šolstva, toda vsa finančna bremena, ki prihajajo na tem področju, s področja kulture, s področja, še enkrat poudarjam, Evropske unije, naš proračun bo čez dve leti takšen, da bo groza. In če bomo mi sedeli v naslednjem mandatu - govorim, če bomo - se ne bomo mogli izgovarjati na prejšnji sklic, ker bomo mi tisti, ki bomo potrjevali, in prav, da potrjujemo, ampak kje so zagotovila, kje so jamstva za vire teh sredstev? Ne nasprotujem nikomur, nikomur v vsej Sloveniji, da si zgradi novo šolo, da postavi novo šolo, da izobražuje več in več ljudi, ki so sedaj omejeni, prvi sem za, toda še enkrat opozarjam, ali je finančni načrt, predviden, oblikovan stihijsko ali pa bomo morali skozi rebalans davkoplačevalcem pač povedati, kako in kaj. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo - in tako končujem - temeljni razvojni program, pa vendarle še enkrat prosim za neko zagotovilo, da ne bo naš rebalans zaradi stihijskega finančnega načrtovanja postal vreča brez dna in da bomo od davkoplačevalcev zahtevali preveč. Hvala lepa.
Hvala. K dopolnilnemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zato tudi ni razprave o posameznih členih. Tako razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 25.10.2002. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 12.15 uri bomo nadaljevali sejo z 12. točko dnevnega reda. Hvala.
Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Dajem besedo predstavnici vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa ministrica, želite besedo? Prosim.
Hvala lepa. Mi smo seveda že zadnjič v drugih obravnavah pripeljali nekaj primerjav, ki predvsem potrjujejo pripravljenost vlade in seveda tudi verjetno državnega zbora, da uskladimo naše izobraževanje v luči strpnosti do vseh veroizpovedi in enakosti pred zakonom, ne glede na to, da nas za to pravzaprav obvezuje tudi odločba ustavnega sodišča, ki je ugotovila neskladnost tretjega odstavka 72. člena zakona. S predlaganimi spremembami zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja urejamo torej ta del. Poleg tega popravljamo nekatere napake v 1. členu, eno samo, ki se nam je zapisala, ki vsebinsko pravzaprav ni zelo pomembna. In pa urejamo tudi določene stiske na ravni izobraževanja učiteljev oziroma usposobljenosti učiteljev za nekatera področja vzgoje in izobraževanja. Predlagamo, ne glede na to, da je v delovni zakonodaji dorečena tudi ta klavzula okoli sklenitve delovnega razmerja za določen čas, podaljšanje tega delovnega razmerja, predlagamo dveletno obdobje z istim kandidatom, kadar na področju, na določenem področju, tu predvsem mislimo nekatere strokovne profile v srednjem poklicnem izobraževanju, pa tudi še nekatere profile v osnovnošolskem izobraževanju. S tem si pravzaprav zagotavljamo po eni strani, da bomo imeli v določenem obdobju, kar smo že tudi nazaj z zakonodajo urejali, usposobljene učitelje. Prizadevamo si, da bi pokrili pravzaprav vsa mesta v izobraževanju z usposobljenimi učitelji, vendar omogočamo s tem členom neko določeno obdobje, ki se bo zaključilo pravzaprav kar čez nekaj let, da se tudi tisti učitelji, ki so še v izobraževanju in v profilih, kjer vendarle ni dovolj učiteljev, da stiske posameznih šol rešujemo. To je pravzaprav z naše strani vse. Zahvaljujemo se tudi temeljiti razpravi oziroma poslancem, ki so imeli temeljito razpravo tudi v matičnem delovnem telesu. In seveda smo tudi danes pripravljeni še utemeljiti določene stvari, če je to potrebno. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport kot matično delovno telo. Poročilo bo predstavil predsednik odbora, Rudolf Moge. Prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Odbor se je lotil poprave tega zakona na podlagi odločb ustavnega sodišča. In sicer so bili amandmaji vloženi samo k 2. in 4. členu zakona, to sta pa ravno ta dva člena, ki sta bila sporna v osnovnem zakonu zaradi odločb ustavnega sodišča. Največ razprave na odboru je bilo k 2. členu, kako uresničiti odločbo ustavnega sodišča, ki je ocenilo, da je tretji odstavek 72. člena zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kar zadeva konfesionalno dejavnost v vrtcih in šolah s koncesijo, obsegal obrazložitve v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Osnovna dilema je bila, kdaj se konfesionalni pouk lahko izvaja oziroma ali se sme izvajati v prostorih šole, če v drugih prostorih istočasno poteka javna služba, in problem, kako zagotoviti ustavno pravico laične javne šole verujočim in neverujočim. Odbor je zaradi tega, da bi odpadla vsaka senca dvoma glede besedila tega člena, ki pač določa izvajanje konfesionalne dejavnosti v šolah s koncesijo, oblikoval amandma, ki je bil kasneje sprejet, glasi se pa nekako takole »V vrtcih in šolah s koncesijo je konfesionalna dejavnost dovoljena, kadar se izvaja zunaj programa, ki se opravlja kot javna služba. Konfesionalna dejavnost je dovoljena v vrtcih in šolah s koncesijo, če časovno ne prekinja in prostorsko ne ovira programa, ki se izvaja kot javna služba. Izvajanje konfesionalne dejavnosti mora biti organizirano tako, da tistim, ki si ne želijo udeležiti te dejavnosti, omogoča nemoten prihod in odhod.« Torej, splošno reči, da ta dejavnost ne moti izvajanja javnega programa kot je bilo v osnovnem zakonu, je s tem amandmajem v veliki meri zakoličeno in natanko določeno, v katerih primerih bi to bila motnja. Prav tako se je odbor zelo dosti ukvarjal tudi s 4. členom, ki govori o ustanovitvi šolskih uprav. Nekako je prišel do amandmaja, da se te ustanovijo najkasneje do 1. septembra 2005, do pričetka delovanja šolskih uprav izvaja pa naloge šolskih uprav, določene s tem zakonom, ministrstvo, pristojno za šolstvo, ter posamezne upravne enote. Kasneje je sekretariat glede tega dopolnjenega predloga dal mnenje, da ta dikcija ni dobra in je poslanec Germič tudi z amandmajem to neskladnost odpravil. To bi bilo pa tudi vse. Hvala lepa.
Hvala, predsednik odbora. Ker je zbor na septembrski seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin danes tukaj ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 21.10.2002. V tem pregledu imamo k 2. in 4. členu po en amandma. Prej bi vas spomnil, da je najavljen čas za razpravo: Liberalna demokracija 5 minut, Socialni demokrati Slovenije 5 minut, Združena lista 20 minut, Slovenska ljudska stranka 20 minut, Nova Slovenija 15 minut, Slovenska nacionalna stranka 10 minut, Stranka mladih 5 minut in vlada 5 minut. Prosim, da se tega časa držimo. V razpravo dajem 2. člen in amandma poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Besedo želi gospa Ana Marija Tisovic. Prosim.
Kot smo slišali, ustava v 7. členu določa svobodno delovanje verskih skupnosti, ki se navezuje na 1. člen ustave, načelo demokratičnosti, in 41. člen ustave, ki govori o svobodi vesti. V tretjem odstavku 41. člena ustave v okviru svobode vere ustava zagotavlja staršem pravico, da svojim otrokom zagotavljajo versko vzgojo, ki je v skladu z njihovim prepričanjem. Ta ustavna pravica staršem zavezuje državo, da spoštuje njihovo versko prepričanje tudi na področju vzgoje in izobraževanja. V tem smislu je vlada predlagala popravek v 72. členu zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. V poslanski skupini Nove Slovenije smo mnenja, da je vlada korektno upoštevala odločbo ustavnega sodišča, zato bomo zagovarjali vladni predlog oziroma amandma. Nikakor pa se ne moremo strinjati z amandmajem poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin združene liste in DeSUS, ki pravi, da mora biti konfesionalna dejavnost organizirana tako, da se tistim, ki se ne želijo te dejavnosti udeležiti, omogoči nemoten prihod in odhod. Prepričani smo, da če se konfesionalna dejavnost odvija tako, da ne moti izvajanja javnega programa, kot je to zapisala vlada v člen, je to dovolj korektno popravljen člen, kot je zahtevalo ustavno sodišče. Z amandmajem, ki ga je že prej omenjena skupina poslancev vložila, se pa ti pogoji zelo zaostrujejo, to pa že meji skoraj na nestrpnost do drugače mislečih. Če hočemo vzgojiti strpne državljane, ki bodo znali spoštovati sebe in enako tudi drugače misleče, moramo v tej smeri tudi delovati. Strpnost se ne začenja privzgajati šele pri odraslih, ampak ta proces traja od rojstva do smrti. Zato v poslanski skupini predlagamo, da o tako rigorozni ločitvi še enkrat premislimo, da ne bomo kali nestrpnosti celo uzakonili. Hvala lepa.
Hvala vam. Replika, kolega Podobnik. Razprava? Potem dajem besedo za razpravo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gre torej za 2. člen. Sedaj nimamo več amandmaja poslanskih skupin LDS, Združene liste in DeSUS-a, ampak imamo tekst, kot ga je sprejel odbor, dopolnjen tekst odbora. Imamo pa amandma, kot ga predlaga poslanska skupina Nove Slovenije. Situacija je nenavadna, da pravzaprav opozicija brani prvotno vladno rešitev, koalicija je pa tu razdeljena, če direktno povemo. Najprej bi želel pojasniti oziroma poskušal bi definirati problem. Imam vtis, da ko se pogovarjamo o odločbi ustavnega sodišča, mnogi - včasih sem zasledil tudi v medijih, se izhaja iz napačne predpostavke. Namreč odločba ustavnega sodišča se v tisti zadevi, ko govori, da je potrebno, da naj zakonodajalec ponovno uredi vprašanje konfesionalne dejavnosti v šolah in vrtcih s koncesijo, dotika izredno majhnega števila ustanov v Republiki Sloveniji. Ne dotika se niti ene osnovne šole. Kajti v Sloveniji ni nobene osnovne šole, kjer bi bila koncesija. Dotika se samo ene srednje šole, ki je srednja šola, ki ni klasična srednja šola, to je Cene Štupar. In dotika se 13 vrtcev, ki pa so vrtci s koncesijo. Torej v bistvu se pravzaprav, če izhajamo iz življenja, pogovarjamo predvsem o vrtcih. Jaz sem se še ponovno pozanimal, izgleda da ni nobenih navdušenj, da bi kdorkoli na področju osnovnega šolanja iskal koncesijo. In tega vprašanja, izgleda, v naslednjih letih ne bo. In tudi srednje šole najverjetneje ne bodo šle v smer koncesij. Torej mi bi morali imeti predvsem pred očmi vrtce. Ko pa berem razprave, tudi sem prebral stenogram, razprave matičnega delovnega telesa, imam vtis, da nekateri mislijo, da se ta odločba dotika recimo tudi škofijske gimnazije v Ljubljani. Pa se ne dotika, v ničemer se je ne dotika. Pa tudi ne v Želimljah, pa tudi ne v Vipavi. V ničemer se ne dotika. In to je potrebno jasno povedati. In ko smo pozorno brali odločbo ustavnega sodišča, ima človek tudi včasih vtis, da je tudi ustavno sodišče menilo, da gre za večje število šol v Sloveniji, ki imajo koncesijo. Pa je samo 13 vrtcev in ena srednja šola, ki pa je srednja šola Ceneta Štuparja. To je potrebno vendarle povedati. In seveda ugotoviti, da to vprašanje sploh ni noben problem v Sloveniji. In seveda, da ker so, če bi pozorno šli pogledat tiste predlagatelje za ustavno presojo, to so bili starši, so se predvsem osredotočili na neko drugo vprašanje. In nato je potem ustavno sodišče odločilo o tej temi. To je prva zadeva. Druga zadeva je vezana konkretno na amandma poslanske skupine Nove Slovenije in na rešitev, kot jo predlaga odbor v 2. členu, ki pravi: "V vrtcih in šolah s koncesijo je konfesionalna dejavnost dovoljena, kadar se izvaja zunaj programa, ki se opravlja kot javna služba. Konfesionalna dejavnost je dovoljena v vrtcih in šolah s koncesijo, če se časovnone prekinja in prostorsko ne ovira programa, ki se izvaja kot javna služba." Zadnji stavek: "Izvajanje konfesionalne dejavnosti mora biti organizirano tako, da je tistim, ki se ne želijo udeležiti te dejavnosti, omogočen nemoten prihod in odhod." Moje mnenje je, da je zadnji stavek tukaj resnično nepotreben. Zadnji stavek je lahko klasična sestavina šolskega reda, internega akta v šoli oziroma organizacije dela. In pravzaprav je po nepotrebnem zapisan v besedilo 2. člena, kot smo dobili tukaj v dodatnem predlogu. Amandma poslanske skupine Nove Slovenije pa pravzaprav sledi vladni rešitvi. Je pa potrebno korektno povedati, da je bilo na to rešitev s strani zakonodajno-pravne službe zapisano v prvem mnenju, v prvem mnenju, da je tukaj ta vladna določba nekoliko nejasna in da bi jo bilo potrebno, glede na odločbo ustavnega sodišča, nekoliko jasneje precizirati. To piše v sekretariatu. Zelo jasno piše na prvi strani spodaj, če pogledate, v prvem mnenju, prvem mnenju sekretariata, ne govorim o dodatnem mnenju. Gre seveda za interpretacijo, kako razumeš odločbo Ustavnega sodišča; to je vedno stvar presoje, presoje zakonodajalca, tako da v poslanski skupini menimo, da če bi bila sprejeta vladna rešitev, da bi tudi na ponovni presoji na Ustavnem sodišču prestalapresojo. To je naše mnenje. Mi smo sicer predlagali neko morda kompromisno rešitev, pa smo rekli, če prostorsko in časovno ne ovira programa, ta rešitev je minimalno izpadla, ni dobila podpore in sedaj imamo rešitev, kot je pred nami. Rad bi pa še posebej opozoril v smislu svojega prvega dela razprave na te tri oblike. Imamo torej javne šole in vrtce, potem šole s koncesijo in pa zasebne šole. Odločba Ustavnega sodišča o tem vprašanju je zelo pomembna odločba in še posebej bi rad opozoril na nekatere točke v tej odločbi, ki so bile morda premalo prisotne v javnosti. Namreč Ustavno sodišče je nedvoumno zapisalo, govorim seveda o privatnih šolah, če naj bo ustavno zagotovljena oziroma, se opravičujem, odločitev države, da ne dovoli zasebnih šol, temveč samojavne, v praksi zaradi izredne rigidnosti težnje javnih šol načeloma ni več v sorazmerju s pojmovanjem demokratične družbe. Tukaj je citat enega od strokovnjakov iz tujine, na katerega se tukaj Ustavno sodišče naslanja. Nadaljnje vprašanje je, ali mora država zagotoviti tudi njihov dejanski obstoj. Se pravi, ali mora zagotoviti sofinanciranje. Ob upoštevanju ustavne zahteve, da mora biti zagotovljena možnost učinkovitega in dejanskega izvrševanja človekovih pravic, je odgovor pritrdilen. Če naj bo ustavno zagotovljena pluraliteta nosilcev izobraževanja dejansko uresničena, je država dolžna ustvariti tudi finančne možnosti za to. Njen prispevek je sicer odvisen od tega, koliko zmore, vendar pa mora biti podpora taka, da omogoči dejansko obstoj zasebnega šolstva. To je zelo pomembna misel iz odločbe Ustavnega sodišča, ki pravzaprav na ustavni ravni ponovno potrjuje zavezo države, da podpira, dejansko podpira zasebno šolstvo v Sloveniji. Se mi zdi zelo pomembna točka te odločbe, o kateri pa je v javnosti manj govora. Ko je zakonodajalec, državni zbor tehtal, na kakšen način bo uveljavil odločbo Ustavnega sodišča, je bil po mojem mnenju pred težko nalogo. Tehtal je, torej gre za sorazmerje. Varstvo negativnega vidika svobode vere, neverujočih oziroma drugače verujočih in pa težo posledic, ki nastajajo s posegom v pozitivni vidik svobode vesti. O tem, to je v bistvu problem. Na kakšen način to rešiti. Naloga v bistvu ni enostavna. Po našem mnenju je vlada šla v pravo smer, kolegi v koaliciji so bili mnenja, da je tukaj potrebno stvari še bolj jasno zapisati, imajo tudi večino, imajo večino tudi v odboru in ta resolucija je dobila večinsko podporo. Po našem mnenju pa je v tej rešitvi po nepotrebnem zapisano: "Izvajanje konfesionalne dejavnosti mora biti organiziranotako, da tistim, ki se ne želijo udeležiti te dejavnosti, omogoča nemoten prihod in odhod." Po našem mnenju sedaj je preprosto prevelika pozornost in teža tej zadevi, ki je lahko in sem prepričan, da bi recimo vrtcih, saj drugje tega ne bo, s hišnim redomto uredili. Torej govorimo o vrtcih, kajti drugje tega problema ni in najverjetneje, da ga še nekaj časa ne bo. Jaz bi zaključil še z enim strokovnim mnenjem, ki govori o vprašanju in seveda je delno vezano na ta člen in tudi na odločbo ustavnega sodišča. Gre za vprašanje ločitve cerkve od države. Možnost, da se določene konfesionalne dejavnosti, ne v organizaciji in pod patronatom države, opravljajo tudi v prostorih, ki so javna last, se ne dotika vprašanja ločenosti države in verskih skupnosti. Stališče, da so prostori javne šole oziroma vrtca manifestacije države, ki državo predstavljajo kot simbol, je v tem kontekstu pretirano in načelo ločitve verske skupnosti prej krši, kot pa uresničuje. V 11. točki obrazložitve ustavnega sodišča je sodišče navedlo da načelo ločitve države in verskih skupnosti zavezuje državo k nevtralnosti, tolerantnosti in nemisionarskemu delovanju. Ali je res mogoče očitati državi, da do različnih verskih prepričanj ni nevtralna, če zunaj izvajanja javne službe da na razpolago prostore javnih vrtcev ali šol pod enakimi pogoji vsem verskim skupnostim, tudi za opravljanje dejavnosti, ki jih v četrtem odstavku 72. člena zakona o organiziranju in financiranju izobraževanja označuje kot konfesionalne, ali dovoljenost opravljanja takšnih dejavnosti pomeni že misionarsko delovanje države ali pa je res nasprotno, da se s prepovedovanjem takšne dejavnosti v vseh primerih država izpostavlja nevarnosti, da sama krši navedeno ustavno načelo, kjer kaže do religij netolerantnost. Konec citata. Omenil sem to mnenje, ki ga zapisal v ločenem pozitivnem mnenju ustavni sodnik Testen, ki lahko pravzaprav, jaz bi rekel, ki lahko obogati našo razpravo. Zakonodajalec mora razmišljati tudi o takem pristopu, kot ga je v pozitivnem ločenem mnenju zapisal ustavni sodnik Testen. Hvala lepa.
Hvala vam. Prijavljena imam dva razpravljavca, če sem prav razumel gesto. Imate vi repliko? Razpravo. Potem je na vrsti mag. Drobnič, nato Peter Levič in Miran Potrč. [[Glasovi iz ozadja.]] Se opravičujem, tako sem jaz videl [[...]]Kolega Drobnič, hvala lepa. Miran Potrč, prosim.
Hvala lepa. Vprašanje, o katerem razpravljamo, je za našo poslansko skupino pomembno predvsem iz načelnih razlogov. Mogoče je soglašati, da ta zakon ne bo ta moment še urejal mnogih konkretnih in spornih vprašanj, vendar zakon predvideva neke situacije in velja vnaprej za vse podobne primere. Zaradi tega je ureditev tega vprašanja, kako uveljaviti pravico svobode vesti in veroizpovedi v pozitivnem smislu, se pravi pravico izpovedovati in tudi, kot pravi ustavno sodišče, v negativnem smislu, pravico ne izpovedovati vere, če nisi verujoč, in nezmožnost kogarkoli, da bi izvajal zato kakršenkoli pritisk ali prisilo, da je to oboje v zakonu izjemno pomembno. Uvodoma je prav povedati še to, zakaj smo pravzaprav do razprave ob zakonu ali pa do tega zakona prišli. Iz razloga, ker je bila vložena ustavna pobuda, ustavna zahteva, ki je zahtevala presojo 72. člena zakona o temeljih sistema organizacije in financiranja vzgoje in izobraževanja, in zahteva je bila, da se ugotovi, da so določbe v celoti neustavne, da bi torej verski pouk moral biti uveden, tako v javni šoli, tako v šoli s koncesijo v celoti in seveda tudi v zasebni šoli. In od tod je do razprave prišlo. Ustavno sodišče je nesporno ugotovilo, da je mogoče govoriti o potrebi po konfesionalnem pouku samo v šoli s koncesijo, ne pa tudi v javni šoli, in to je del, ki ga zdaj obravnavamo. Mislim, da je to prav povedati, ker se zdaj ustvarja vtis, kot da je vlada ali tisti, ki želimo urediti to vprašanje, krivi, da o tem razpravljamo, vprašanje pa naj ne bi bilo pomembno. Sedaj predlagane rešitve v zakonu in vloženi amandmaji, upam, kažejo, da spora o tem, da konfesionalna dejavnost v javnih vrtcih in šolah ni dovoljena, ni več. Upam, da je ta spor z odločbo ustavnega sodišča razrešen. Za ureditev v zakonu pa je v skladu z odločbo ustavnega sodišča ostalo vprašanje, ali in v kolikšnem obsegu ter tudi pod kakšnimi pogoji je dovoljena konfesionalna dejavnost v vrtcih in šolah s koncesijo, torej v šolah in vrtcih, ki so glede na lastništvo privatni, jim je pa država s koncesijo poverila tudi opravljanje javno veljavnega vzgojnega in izobraževalnega programa. Po našem prepričanju je tudi v tem delu odločba ustavnega sodišča zelo jasna: ko te šole ali vrtci opravljajo javno službo oziroma izvajajo javno uveljavljene programe, je po prepričanju ustavnega sodišča konfesionalna dejavnost v njih prepovedana, ni dovoljena. Pri tem gre ne le za opravljanje pouka in programa, ki je javna služba, ampak tudi za prostore, v katerih se tak program oziroma pouk izvaja. Konfesionalna dejavnost je torej tudi v privatni šoli ali vrtcu s koncesijo mogoča le v tistem delu pouka oziroma vzgoje, ki se ne izvaja kot javna služba, torej zunaj izvajanja javno veljavnega programa. To je nesporno jasno opredeljeno v odločbi ustavnega sodišča. Tako kot jo berem sam, v Združeni listi socialnih demokratov, in nekajkrat smo jo prebrali, pa tudi samo to dejstvo za ustavno sodišče ni dovolj. Obratno, trdi in terja, da se tudi, ko gre za dejavnost, ki se izvaja zunaj javno veljavnega programa, morajo v zakonu predvideti rešitve, ki bodo zavarovale pravice neverujočih, da bodo lahko uveljavili svojo pravico do neizpovedovanja vere. Prepovedana morajo biti vsakršna ravnanja, ki dejansko tudi posredno predstavljajo kakršnokoli prisilo, tudi glede svobode neizražanje vere oziroma svetovnega nazora tako, da takih državljanov ne bi postavljali kakorkoli v nelagoden položaj. Mogoče bi bilo mnogo citatov, ki so jasni iz odločbe Ustavnega sodišča, v tej smeri povedati, toda kdor jo je prebral, jih najde sam. Zaradi tega smo prepričani, da je ta zadnji del treba zelo precizno urediti. In tukaj, jaz upam, samo tukaj so razlike med rešitvami, ki smo jih tudi na naše vztrajanje skupaj dosegli v Liberalni demokraciji, DeSUS-u in naši poslanski skupini, in med predlogi, ki jih je najprej predlagala vlada, pa tudi med amandmajem, ki ga zdaj predlaga Nova Slovenija. Mi namreč trdimo, da mora že zakonodajalec čim bolj jasno tudi za šole ali vrtce s koncesijo predvideti, kako izvajanje konfesionalne dejavnosti v delu, ki se izvaja izven javno veljavnega programa, ne bo vplivalo ali niti posredno pomenilo nobenega pritiska ali prisile na neverujoče ali drugače verujoče glede njihove svobode neizpovedovanja vere. Poglejte, v 32. točki odločbe Ustavnega sodišča je glede tega nesporno napisano, da je potrebno v zakonodaji in praksi sprejeti zakonodajne ukrepe za zagotovitev negativnega vidika svobode vesti tistih posameznikov, ki svoje vere ne bi želeli izpovedovati. Jasno v delu, kjer je konfesionalna dejavnost v šolah in v vrtcih sploh dovoljena. In mi to poskušamo v zakon vgraditi. In v tem je tudi bistvena, po našem prepričanju zelo bistvena razlika med rešitvijo, ki je zdaj vgrajena v zakon, na podlagi amandmaja treh poslanskih skupin: LDS, Združene liste in DeSUS-a, in med tekstom, kakor ga predlaga Nova Slovenija. V besedilu zakona so namreč vgrajene rešitve, ki vsaj primeroma povedo, ne naštejejo vsega, primere pa, da konfesionalna dejavnost prostorsko ne sme ovirati javnega vzgojno-izobraževalnega programa. Da prostorsko javno vzgojno- izobraževalni program ne sme biti kakorkoli otežen, opravljan v manj primernih prostorih ali časovno v težavnejših in manj primernih okoliščinah, zato ker se v teh prostorih izvaja konfesionalna dejavnost. Jasno pove, da konfesionalna dejavnost ne sme prekinjati javnega programa, in jasno pove, da tudi v začetku in na koncu javnega dela vzgojno-izobraževalnega programa konfesionalna dejavnost ne sme biti organizirana tako, da bi tistim, ki se konfesionalne dejavnosti ne žele udeležiti, povzročala kakršnekoli neprijetnosti ali vplive, glede prostega prihoda ali odhoda od pouka oziroma varstva. Amandma Nove Slovenije ostaja glede vseh navedenih vprašanj najbrž zavestno nedoločen in dvomljiv. V praksi bi pomenil nejasnosti, lahko bi povzročal tudi spore. Omogočal bi neenakopravnost verujočih in vsaj posreden pritisk nanje. Omogočal bi lahko tudi nestrpnost do neverujočih. Želimo, da se vprašanja verske vzgoje oziroma verskega pouka v šolah uredi torej ob polnem spoštovanju pravice in enakopravnosti veroizpovedi, pa tudi pravice in svobode neverujočih, da to svoje prepričanje izražajo. Tako bomo zagotovili ločitev Cerkve in države in laičnost šole in zato je po našem prepričanju tudi amandma, kot ga predlaga Nova Slovenija, nesprejemljiv. Hvala.
Hvala vam. In zdaj dajem besedo mag. Drobniču, nato pa Petru Leviču.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Dovolite, da povem svoje mnenje glede na 72. člen in obrazložim razlog, zakaj smo vložili amandma k temu členu. Naša poslanska skupina je vložila zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja zaradi ustavne spornosti določbe o izvajanju konfesionalne dejavnosti pri zasebnikih. Še enkrat poudarjam - pri zasebnikih, ki imajo koncesijo. Ker je vlada Republike Slovenije oziroma pristojno šolsko ministrstvo izkazalo potrebo po spremembi še nekaterih drugih členov, [[...]] [[Glas iz ozadja.]] [[...]]smo pokazali obilo mero dobronamernosti do njihovih resnih pobud in zato odstopili od predlagateljstva zakona. Na podlagi strpnega sodelovanja je bilo pripravljeno besedilo, ki je ustrezalo ustavni presoji, nameram ministrstva in našim razmišljanjem. Ta predlog sprememb, ki so pravzaprav vladni predlogi, še vedno podpiramo. Tu se je včasih nekaterim ljudem v LDS in Združeni listi zdelo potrebno - bodimo jasni, pri tistih, ki so bili nosilci ureditve ustavno spornega zakona - da je treba besedilo dopolniti in ostreje omejiti možnost uvajanja konfesionalnega pouka pri zasebnikih, ki so pridobili koncesijo za izvajanje javnega programa šole. Na ta način so izigrali zaupanje naše poslanske skupine, zlasti pa kolegice Tisoviceve, ki je strpno, odgovorno in dobronamerno odstopila od predlagateljstva zakona. Vendar to ni najpomembnejše. Hujše je to, da s tem, torej s to spremembo, ki se je nazadnje zgodila, ponovno tvegamo neustavno ureditev. Predlagatelji amandmaja so s svojimi komentarji na matičnem odboru jasno povedali - na razpolago je magnetogram, da zasebnik, ki ima koncesijo, v času izvajanja programa ne sme izvajati konfesionalne dejavnosti v nobenem izmed preostalih prostorov šole, čeprav bi bil ta prostor prazen. S tem so pokazali, koliko jim je do ustavno zajamčenega zasebnega prostora. Zopet so neustrezno posegli na zasebno področje in omejili ustavno svobodo, zato nova dikcija zakona lahko ponovno pomeni neustavno stanje. Hkrati so zlorabili zaupanje poslanke, ki je dobronamerno odstopila od predlagateljstva, ter vnesli svoje ustavno sporne določbe. Poleg ustavnih spornosti otežuje poslovanje teh šol, kar tudi ni v duhu odločbe ustavnega sodišča, saj ste jim onemogočili drugo dejavnost v zasebnikovih prostorskih kapacitetah, v katerih ne teče javni program, in s tem otežujete njihova prizadevanja za ekonomsko zadostnost, ne da bi imeli za to kakršnekoli potrebne razloge. Na to je pa prej opozoril poslanski kolega Podobnik - kako je s pluralnostjo izvajanja šol in kako je treba to spodbujati. Ob tem sporu se odpirajo še nekatere druge dimenzije razumevanja države in svobode. Že deset let se v naši državi bije primat človekovih pravic nad državo ali države nad človekovimi pravicami. Ali še bolj natančno povedano: med tistimi političnimi subjekti, ki si državo lastijo, in človekovimi pravicami. Sprememba bi morala biti takšna, da se zagotavljajo temeljne človekove pravice in svoboščine staršev, tudi staršev, da v skladu s svojim prepričanjem zagotavljajo otrokom versko in moralno vzgojo, vendar pa s tem ne vsilujejo tega drugim, če tega ne želijo. To, kar se zdaj odvija, temu lahko rečemo "nazorski apartheid" in politika nazorske nestrpnosti. Povsem jasno je, da nimamo pluralne ponudbe izvajalcev, to je omenil že kolega Podobnik. Če pogledate v sosednje evropske države, lahko ugotovite, da je pluralnost izvajalcev, tudi privatnih, tudi različnih konfesij, in da to povečuje državljansko svobodo in ne samo kvalitete. Analize so pokazale, da so žal državne šole pri tem slabše.Kako bomo vstopali v konkurenčna znanja, če bomo imeli takšno shirano ponudbo šol? Spremembe so potrebne tudi glede brezplačne šole. To, kar se danes dogaja, je nacionalna katastrofa, vendar o tem ne bi rad govoril, ker to ni predmet tega člena. Ponovno poudarjam, da podpiramo predlog sprememb v takšni dikciji, kot jo je pripravila vlada. Naj izkoristim še ta čas - mislim, da ga je še na razpolago - da z enako mero nekako repliciram gospodu Potrču. Če je na eni strani religioznost in na drugi strani ateizem, potem morate biti v enaki poziciji. Potem z enako upravičenostjo tisti, ki so verni, zahtevajo, da se jih prostorno in časovno ne moti z ateizmom in z nevero, da se z enako mero upošteva odhod in prihod v šolo. Tu vam repliciram, če tako ostro postavljate zahteve - z enako težo bodo lahko zahtevali tisti, da se jih ne dotika to. Ampak to vam povem, takšno poigravanje vodi, res, v nestrpnost. Pa nočem na ta način replicirati in kontaktirati. Dajmo pokazati to mero strpnosti, tako kot je v evropskih državah. In zato po našem mišljenju dikcija, ki jo je pripravila vlada, povsem ustreza, povsem ustreza za slovenski in evropski prostor in za normalno čutečega človeka. Torej, še enkrat poudarjam: strpnost in enake vatle. Hvala lepa.
Hvala za razpravo. Besedo dajem kolegu Petru Leviču.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Žal ne moram reči, da smo v splošni razpravi bili dosti razumljeni zaradi hrupa v dvorani, kaj smo hoteli povedati. No, pa ne glede na to, bistvo povedanega je bilo, da je treba odločbo ustavnega sodišča spoštovati in hkrati sprejeti rešitev, ki bo preprečevala nesoglasja in prepire zaradi različnih interpretacij. V ponedeljek smo pri poslanskih vprašanjih od ministra Rupla slišali, da včasih celo veleposlanikove besede napačno izzvenijo, ko se govori o tako pomembni temi, kot je konfesionalna dejavnost. Za predlog zakona v prvi obravnavi oziroma za predlog 2. člena sem menil, da predlagatelj ni bil dosleden oziroma dovolj jasen, da dikcija glede neoviranega javnega programa ne dosega tistega, kar zahteva ustavno sodišče, torej nevtralnosti, ki se kaže v upoštevanju tako pozitivno kot negativnega vidika svobode vesti. Menil sem, da je treba to nejasno, preohlapno dikcijo zapisati jasneje oziroma bolje. Dejansko so predstavniki predlagatelja oziroma večina poslanskih skupin, koalicije, v drugi obravnavi na matično delovno vložili amandma k 2. členu. Ta je bil sprejet. Po mojem mnenju je sedaj predlog 2. člena ustrezno vsebinsko določen, zato smo ga v naši stranki tudi podprli. Zaradi istega razloga, seveda, nasprotujemo amandmaju Nove Slovenije, ki predlaga prvotno dikcijo, za katero smo že na začetku menili, da je preohlapna. In kot je že povedano, lahko preohlapne dikcije pomenijo v prihodnosti tudi uvedbo verouka skozi zadnja vrata. Hvala lepa.
Hvala vam. Želi še kdo razpravo k 2. Členu in amandmaju? Mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. K razpravi k 2. členu in k njemu vloženemu amandmaju spoštovane poslanke Ane Marije Tisovic se javljam v želji, da bi natančno prisluhnili tisti, ki prehitro radi komu očitajo netolerantnost. V dosedanjih razpravah je bilo velikokrat poudarjeno, da niti poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov, niti jaz kot razpravljavka ne polemiziramo in ne oporekamo odločbi ustavnega sodišča, ki nalaga zakonodajalcu spremembo tretjega odstavka 72. člena zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Pridržujem pa si pravico, da predlaganega amandmaja ne podpiram, ker še vedno menim, da predlagani amandma ne sledi odločbi ustavnega sodišča v tistem delu, v katerem je govor o negativnem vidiku verske svobode. Če se potrudim razlikovati med šolami s koncesijo in zasebnimi šolami, mi je popolnoma jasno, da se odločba ustavnega sodišča ne nanaša na zasebne šole, kjer so vprašanja konfesionalne dejavnosti urejena vendar drugače in vemo, da tečejo po drugačnih načelih. Je pa za šole s koncesijo predlagana rešitev v dopolnjenem predlogu zakona v tem členu, po moje, vendar upoštevala tista prizadevanja, ki so bila večkrat izrečena, da je treba z dodatkom, ki govori o tem, kako je tudi tistim, ki so neverujoči ali pa svoje vere ne želijo javno izražati, treba omogočiti, da ta njihovapravica ostane tudi zaščitena. Zdaj, kaj to pomeni in kako kdo doživlja, ali kdo to zdaj doživlja kot uzakonitev netolerance, je drugo vprašanje. Vendar pa je mogoče izhajati iz tistega, kaj je iz tako zapisanega besedila v zakonu mogoče razumeti in kaj je tistim, ki organizirajo konfesionalno dejavnost, s takimi določili tudi naloženo. Pri tem pa bi rada opozorila, da je konfesionalna dejavnost po definiciji vendar še več kot samo verouk. Gre tudi za nekatere druge dejavnosti, ki sodijo v območje konfesionalne dejavnosti. Te pa so ostale zunaj našega razmisleka. Ker pa se ravno do teh pogosto moramo odločati, ker se javnost pogosto sprašuje ravno o teh rečeh, se mi odpirajo številna vprašanja. Saj navsezadnje, tudi če govorim o petem odstavku omenjenega 72. člena zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, ni mogoče prezreti nekaterih dejstev, ki jih tisti, ki so vključeni v šole, kjer je konfesionalna dejavnost zaradi nemogočih razmer v okolju organizirana, tisti - mislim na tiste, ki se verouka v takih okoliščinah ne udeležujejo - priznavajo ali pa občutijo, da so zaradi svoje neudeležbe pri verouku šikanirani. Oprostite izrazu, šikanirani. Če je to zdaj toleranca ali to toleranca ni, je vendar treba razmisliti, da je okolje ali delovanje v družbi pač tako usmerjeno, da tisti, ki dostopa od pričakovanj okolja, v katerem živi, da je tisti bolj opažen in zaradi tega tudi bolj izpostavljen pritiskom. Drznem pa si trditi, da je vera enako stara kot nevera. Da vsa ta tisočletja na svetu obstajata, kako pa shajata druga z drugo, je pa vprašanje in ne bom podprla amandmaja poslanke Tisovčeve ravno zaradi tega, ker mislim, da je amandma premalo natančen in da dopušča, da tudi za prihodnje stvari ne bi imeli urejenih tako, da bi bile pravice enih in drugih ustrezno upoštevane. Hvala.
Hvala vam in dajem besedo kolegu Podobniku najprej, nato pa Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Še enkrat bi se priglasil k razpravi. Predlagal bi, da uporabljamo izraz "konfesionalna dejavnost", ne pa "verouk", ker to je potem tipičen način, kako se naredi zmeda med ljudmi. Prej sem - če sem, ne vem, ker je kolega Levič tako tiho govoril, da ga nisem slišal - ampak imel sem vtis, kot da je na koncu rekel, da se boji, da bomo na nek način, uvedli verouk skozi zadnja vrata. Ne vem, ker je tako potiho govoril. Ampak to je pa zloraba te točke dnevnega reda za tako razmišljanje! Ker če bi prebral odločbo ustavnega sodišča, potem je jasno, da kdorkoli tako govori, predvsem želi delati pravzaprav, bi rekel, delitve, kulturno-ideološke delitve, ki so praviloma najboljše pred volitvami. In mislim, da je to nekorektna izjava, ker ne vem, kje bi se lahko videla kakršnakoli možnost za to. Odločba ustavnega sodišča je tu nedvoumna in jo s svoje strani v celoti spoštujem. Imam pa vtis, ko si zelo hitro med seboj očitamo nestrpnost in tako naprej, da bi morali ubrati drugo pot. Vprašajmo se, kako sedaj deluje sistem v šolah s koncesijo, ki pa ni nobene - torej smo res v paradoksalni situaciji, imamo izkušnjo, ki je ni, o njej se prepiramo - torej pojdimo v vrtce, ker edino tam to funkcionira. Sam sem praktičen človek. Predstavljam si, da bi bilo možno, da bi v nekem vrtcu prišla pobuda, da bi eden od vernih staršev predlagal, da bi pa imel nek manjši otroškizborček, da bi vanj povabil tiste otroke, ki so verni; recimo, tu bi pa videl eno možnost. No, in kako bi organizirali delo v takem vrtcu - z veliko lahkoto. Z veliko lahkoto, z dogovorom, z načinom, ki ne bi v ničemer pomenil negativnega vidika svobode vesti. Tu je konkretna zadeva. Povejte mi še kakšno drugo možnost. Zadeve, o katerih pa vi tu govorite, pa niso vezane na to zadevo, na to odločbo. Šele zdaj sem razumel, moram priznati, po dolgem - večkrat sem bil na pogovorih s kolegico Potrato - namreč, za kaj gre. Vemo, da zakonodaja pravi, da je opravljanje konfesionalne dejavnosti tudi v prostorih javnih vrtcev in šol zunaj in ločena od opravljanja javne službe, če za opravljanje konfesionalne dejavnosti v lokalni skupnosti ni drugih primerih prostorov; to možnost zakon določa. In zdaj sem vas nekako razumel, da bi se tam lahko zgodil ta negativni vidik svobode vesti. Če je temu tako, potem pa predlagajte spremembo zakona. Ampak ta zadeva ni v ničemer povezana s to odločbo ustavnega sodišča, ki se večkrat pravzaprav pohvali s to rešitvijo, je tudi argumentacija za odločitev ustavnega sodišča, da sedanja rešitev v zakonu, da v šolah s koncesijo ni dovoljena konfesionalna dejavnost, da je v nasprotju z ustavo - in prav argumentira s to rešitvijo, o kateri pa vi pravite, da imate slabo izkušnjo. Torej, če jo imate, predlagajte spremembo zakona. Do mene kot poslanca, pa se veliko gibljem med ljudmi, taka informacija še ni prišla. Mislim pa, da lahko dobimo podatke, v koliko primerih po Sloveniji sploh se izkorišča to možnost; mislim, da v nekaterih manjših občinah ali pa, če se recimo zgodi, ne vem, kakšna prostorska stiska, da se zgodi neka povsem konkretna zadeva, ki je vezana na funkcioniranje. Še enkrat bi predlagal, da poskušamo to rešitev v zakonu v 2. členu reševati skozi realno dejstvo tega problema in ne skozi številne delitve in frustracije, ki so nas obremenjevale zadnjih deset let, ker to je najslabša podlaga, da se bo ta paradoksalna situacija nadaljevala še naslednjih deset let. Da nekdo takojnastopi v bran - in kolega Potrč je izredno restriktivno tudi tolmačil določbo, ki je sedaj napisana - mislim, da je namerno nekoliko prerestriktivno tolmačil in seveda izzval reakcijo nasprotnih strani, po nepotrebnem, ker nekatere stvari, o katerih je on govoril, ne pišejo v tem amandmaju [[seveda govorim o amandmaju odbora]] . In to je klasično, celo restriktivno tolmačenje je bilo po nepotrebnem: prilivaš olja na ogenj, da izzoveš nasprotno stran. Ampak kot rečeno, pogovarjajmo se o vrtcih, kajti samo vrtce imamo na tem področju. Ali pa, morda bo državna sekretarka povedala, koliko vlog za koncesijo ima na področje osnovnih šol in koliko vlog za koncesijo ima na področju srednjih šol. To bi bilo zanimivo slišati.
Hvala. Najprej dajem prednost repliki, gospa Majda Potrata.
Hvala lepa. Upam, da bom skladno s poslovnikom odgovorila spoštovanemu poslancu, gospodu Podobniku. Res sem v drugem delu govorila o petem odstavku in o izkušnjah, ki jih imajo v šolah, kjer so ravnatelji ali ravnateljice zaprosile ministrstvo za dovoljenje, da se sme konfesionalna dejavnost opravljati v prostorih javne šole zavoljo neustreznih prostorskih razmer v župnišču ali pri cerkvi, kjer takih prostorov sploh ni. In ne samo eno konkretno krajevno ime bi vam lahko navedla, kjer se vodstvo šole v naslednjem letu, zaradi slabih izkušenj, ki jih je imelo, ni več odločilo zaprositi ministrstvo za dovoljenje uresničevanja petega odstavka 72. člena. Vem, da je število šol iz leta v leto različno. Pa ne bi želela zdaj govoriti o tem, pač pa bi samo še na en del razprave odgovorila. Saj nismo sprožili razprave o tem zakonu in spremembe na lastno željo. Zato tudi ne vidim, zakaj bi morala vlagati predlog za spremembo petega odstavka 72. člena. Odločba ustavnega sodišča je pač posledica neke druge zahteve, ki se je nekaterim državljanom Slovenije kazala kot kršitev ustavnih določil. In ravno v zvezi s tem si jaz zdaj ne drznem razsojati, koliko je bila ta zahteva po presoji ustavnosti zvezana s številčno pojavnostjo problema, o katerem govorimo. Z gotovostjo pa lahko vsaj o eni izkušnji iz vrtca govorim. Da so otroci v tistem času, ko je bil verouk, pač tisti, ki se verouka niso udeležili, morali iti spati. Hvala.
Hvala. Vprašam kolega Potrča, je replika ali razprava. Videl sem roko prej. Ne. Potem dam besedo kolegu Jožefu Jerovšku. Prosim.
Hvala lepa. O tej točki oziroma v zvezi s tem zakonom se doslej nisem oglašal in tudi za danes se nisem pripravljal in se tudi nisem mislil oglasiti. Vendar, ko poslušam, ko se berejo tukaj vnaprej pripravljene študije, pravzaprav s pozicij, po mojem, ateističnih dogmatikov, moram reči, da sem zaskrbljen. Kam nas to pelje? Namreč, mislim, da amandma poslanske skupine Nove Slovenije vrača zadevo v okvir ustavne odločbe. Za razliko od tega, kar je sedaj napisano, o tej ne vem kakšni ločitvi. Mislim, da je kolega Drobnič uporabil dober izraz. Nekateri se bi v tej državi šli radi "nadzorski apartheid". Točno to! Točno to. Na podlagi takšnih rešitev človeka zaskrbi, ker zdaj je s tega podzavestno neko nazorsko sovraštvo iz teh strani, izhajate iz nekega negativnega vidika - zdaj bom pa rekel - ateistične svobode. Glejte, skrbi me, kakšna bo usmeritev te vaše strani. Namreč, ve se, da je predsednik vaše stranke zelo demokratično, tolerantno se o tej zadevi oziroma nekoč opredelil. Ne vidim v tem dogmatičnih, ne vem kakšnih nevarnosti in mislim, da je to eden od vzrokov za to, da ga je stranka dobesedno prisilila, da mora iti s te pozicije, ki je najvplivnejša v naši državi. Prebral sem njegov intervju v Sobotni prilogi in vidim, da se v celem kupu točk ni prostovoljno odločil za predsedniško kandidaturo. Ampak, kaj se bo zgodilo tukaj? Komaj čakate in usmeritev te stranke bo, tu bodo očitno "nazorski jastrebi" prevzeli oblast. Kam bodo zapeljali to državi? Tu se vztraja s pozicij na takšnem področju nanekih sovjetskih rešitvah. Moram reči, da gospod Drnovšek je, nekajkrat sem prebral, imel netolerantne predloge. Kam boste pripeljali to državo s takim dogmatičnim ateizmom in s takim apartheidom na tem področju? Pa, saj imajo vsi ljudje pravico biti enakopravni! Tu je pa dobesedno strah, da se ne bo kdo srečal s tistim učencem, ki je šel tudi k neki konfesionalni dejavnosti. Pa to je bilo v Južni Afriki, ljudje božji! Ali uvajate principe Južne Afrike tukaj, v tej državi? Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati k 2. členu in amandmaju? Gospod Miran Potrč, prosim.
Hvala lepa. Ker je bilo nekaj pomislekov na vsebino moje razprave, naj povem, da sem pri njej izhajal izrecno, izrecno iz odločbe ustavnega sodišča. Da ne bi bil, bi rekel, kakorkoli ponovno interpretiran, jo bom zaradi tega na dveh, treh mestih prebral, da bo tudi gospod Podobnik razumel, da je ne razlagam restriktivno, ampak tako kot piše. In sicer, v enem delu v točki 13 piše izrecno: "Iz svobode vere tudi za posameznika izhajajo tri podpravice: pravica pripadati katerikoli veri, pravica spremeniti vero in pravica ne imeti vere." V točki 11 izrecno piše: "V 7. členu vsebuje," ustava namreč, "le splošno načelo o ločitvi države in verskih skupnosti, na podlagi katerega je država zavezana k nevtralnosti, tolerantnosti in nemisionarskemu delovanju. Na področju šolstva to pomeni, da verske vsebine ne morejo biti del javnega pouka, to je, niti del pouka v javni šoli niti del poučevanja v okviru javne šole, ki ji je država podelila koncesijo." Gospod Drobnič, treba je ustavo prebrati, kadar se reče, da bi eventualno bilo potrebno na enak način, kot to velja za zagotavljanje negativnega vidika, zagotavljati tudi pravico, da se nevtralna, laična šola ne uveljavlja vis-ŕ-vis verujočim. In naprej, direktno in izrecno je v točki 19 napisano, na kakšen način se lahko zunaj javnega programa opravlja konfesionalna dejavnost. Izrecno je napisano, da je pri tem treba spoštovati negativni vidik svobode vere, da to sicer ne sme imeti posledico, da se kakršnekoli oblike verske oziroma konfesionalne dejavnosti dovoljujejo, vendar na način, ki onemogoča kakršenkoli negativen vpliv. In kot takšna blažja sredstva - spet citiram, izrecno pravi - "za zagotovitev negativnega vidika svobode vere omenjajo namreč teoretiki in praktiki primer: prepoved obveznega obiskovanja verskega pouka. Verski pouk je organiziran pred začetkom ali po koncu pouka tako, da lahko učenci, ki se verskega pouka ne želijo udeležiti, nemoteno odidejo domov". [[Opozorilni znak za konec.]]
Prosim, da zaključite.
Vse to so citati, in samo na te citate smo se sklicevali pri naših predlogih. Hvala.
Hvala lepa. Ne vidim več želje po razpravi o 2. členu in amandmaju k 2. členu, zato jo zaključujem. V razpravo dajem 4. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Jožefom Kavtičnikom k 4. členu. Želi kdo besedo? Kolega Podobnik ali [[...]]Ja, najprej -
Hvala lepa. Torej, mi smo sledili mnenju in priporočilom zakonodajno-pravne službe in ustrezno korigirali ta člen in je ta amandma za podpreti, prosim.
Hvala. In še kolega Podobnik, prosim. Kolega Janez Podobnik, imate besedo.
Zgodila se mi je poslanska pomoč. Vprašanje, ki sem ga želel nasloviti na predstavnike vlade, sem ga že dobil od dr. Gabra in se razpravi odpovedujem.
Hvala. Želi še kdo besedo? Ker ne, zaključujem razpravo o 4. členu in amandmaju k 4. členu. Zbor bo glasovanje o amandmajih opravil v nadaljevanju seje ob 19.20 uri v okviru glasovanja zbora o celotnem današnjem dnevnem redu. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 13.45 uri bomo prešli na 13. točko dnevnega reda. Do tačas pa odmor. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavkama. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INVALIDSKIH ORGANIZACIJAH. Predlog zakon je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Dajem besedo gospodu ministru za uvodno obrazložitev predloga zakona.
Spoštovane poslanke in poslanci. Predlog zakona o invalidskih organizacijah za drugo branje je pripravljen tako, da so v največji možni meri upoštevana vsa stališča državnega zbora, sprejeta po končani prvi obravnavi predloga zakona v februarju leta 2000,kar v svojem mnenju iz aprila 2002 ugotavlja tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora. Še posebej bi rad poudaril, da smo pri pripravi zakonskega besedila upoštevali tudi stališče državnega zbora, da naj proučimo vse konkretne pripombe društev invalidov in jih v čim večji meri upoštevamo. In to smo tudi storili. Iz tega razloga je besedilo predloga zakona za drugo obravnavo precej drugačno, kot je bilo besedilo predloga v prvem branju. Tako smo definicijo invalida vezali na mednarodno klasifikacijo invalidnosti, zagotovili odprtost in enakopravnost pri nastajanju novih invalidskih organizacijah, določili pogoje, kriterije in način pridobitve statusa invalidske organizacije kot društva, ki deluje v javnem interesu na področju invalidskega varstva. Določili smo tudi možnost organiziranje invalidskih organizacij in izvajanje programov v njih, ki niso utemeljeni na značilnost invalidnosti po posameznih funkcionalnih okvarah, pridobitev statusa invalidske organizacije nismo vezali na vrsto, ampak na skupino invalidov, ki imajo skupen interes; priznanje reprezentativnosti pa na zadosten odstotek invalidov z enako vrsto invalidnosti oziroma različno vrsto invalidnosti, vendar z enakim ali družbenim statusom. Poleg tega smo predvideli možnost povezovanja vseh invalidskih organizacij, ki delujejo na državni ravni v nacionalni svet invalidskih organizacij. Z zakonom urejamo tudi pregledno finančno poslovanje v invalidskih organizacijah, zato predpisuje način obveznega vodenja finančne dokumentacije in nadzor nad zakonitostjo, namembnostjo ter gospodarno in učinkovito porabo javnih sredstev, nadzor nad izvajanjem posebnih socialnih programov in naložb ter nadzor nad izpolnjevanjem meril za status in meril za reprezentativnost invalidskih organizacij. Predlog zakona je bil pred drugo obravnavo zelo široko usklajevan in to z večino invalidskih organizacij in z vsemi, ki so imeli pripombe, tako da bi bilo besedilo predloga čim boljše. Seveda se prav vseh pripomb ni dalo upoštevati. Prav tako zaradi širokega usklajevanja predloga zakona pa nas je presenetila javna obravnava nekaterih vprašanj, ki jih ureja besedilo predloga zakona o medijih ter celo referendumske pobude. Z namenom uskladitve predloga zakona s stališči invalidskih organizacij in ponovne proučitve konkretnih pripomb na besedilo predloga zakona sem v septembru sklical še en usklajevalni sestanek z vsemi invalidskimi organizacijami. Sestanek je po mojem mnenju potekal v strpnem dialogu med vsemi prisotnimi. Večinsko mnenje predstavnikov invalidskihorganizacij je bilo, da je predloženo besedilo predloga zakona primerno ter da je bila v predlogu zakona upoštevana večina pripomb, ki so bile podane v obravnavi. Spoštovane poslanke in poslanci, predlagam, da z amandmaji dopolnjen predlog zakona o invalidskih organizacijah v drugi obravnavi sprejmete ter zadolžite vlado, da do naslednje seje pripravi predlog zakona za tretjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala, dr. Vlado Dimovski, minister za delo, družino in socialne zadeve, za dopolnilno obrazložitev predloga. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Kolega Stanislav Brenčič, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam vse tu navzoče! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je na svoji 23. redni seji 3.10.2002 in na nadaljevanju te seje 8.10.2002 predlog zakona o invalidskih organizacijah, druga obravnava, obravnaval. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, predstavniki zakonodajno-pravne službe, predstavniki državnega sveta Republike Slovenije, predstavniki urada vlade Republike Slovenije za invalide in bolnike ter številni predstavniki zainteresiranih invalidskih organizacij in društev. Odbor državnega zbora Republike Slovenije je v skladu s 126. in 131. členom poslovnika opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Predloge amandmajev so odboru posredovale poslanske skupine LDS in Združene liste, mag. Janez Drobnič in dr. France Cukjati. V razpravi o 3. členu predloga zakona in vloženih amandmajih je bilo najpogosteje izpostavljeno vprašanje, ali lahko invalidska organizacija deluje in zastopa interese vseh invalidov na državni in lokalni ravni ali lahko zastopa le interese svojih članov. Sprejet je bil amandma, ki določa, da invalidska organizacija pri svojem delu upošteva načela državne strategije razvoja invalidskega varstva in mednarodne standarde na področju invalidskega varstva. Glede razvidnosti invalidske organizacije je v razpravi k 7. členu in vloženih amandmajih prevladalo mnenje, da iz imena društev ali zveze društev ni treba biti razvidno, katerim invalidom je dejavnost invalidske organizacije namenjena. V razpravi o 9. členu je odbor na podlagi predloga za amandma poslanca Drobniča oblikoval svoj amandma. Člani odbora so bili enotnega mnenja, da invalidska organizacija ne sme ustanoviti podjetja, katerega dejavnost je pridobitna. Široka razprava pa se je odvijala o poglavju, ki opredeljuje reprezentativnost invalidskih organizacij in ustanovitev nacionalnega sveta, predvsem o 19., 20. in 27. členu. V razpravi o 26. členu in predlaganem amandmaju k temu členu so člani odbora soglasno podprli amandma, s katerim se v nacionalni svet lahko vključi vsaka invalidska organizacija, ki to želi, in deluje na državni ravni. Prav tako smo tu podprli tudi amandma poslanca Drobniča k 30. členu. V poročilu ali dopolnjenem predlogu zakona je prišlo do manjše napake, ki jo popravljamo s popravkom poročila. Odbor je sprejel amandmaje dveh poslanskih skupin k 3., 11., 19., 26., 28. in 37. členu, amandmaje mag. Janeza Drobniča k 7., 13. in 30. členu, dr. Cukjatija k 11., 12., 18. členu. Ni pa sprejel amandmajev, kot stoji v zapisu. Odbor državnega zbora je oblikoval v skladu z argumenti mnenja zakonodajno-pravne službe, tudi svoje amandmaje k 9., 14., 15., 16., 17., 18., 23. in 31. členu. Odbor je tudi v skladu z 128. členom poslovnika državnega zbora glasoval o vseh členih zakona. Hvala lepa.
Hvala predsedniku odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej dajem besedo gospe Danici Simšič, Združeni listi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka! Spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je zakon, ki nedvomno sodi med tiste, ki jih označuje dolgotrajna parlamentarna procedura oziroma dolga in naporna pot od začetka, od prve ideje do končnega sprejema. Potem, ko je bilo leta 1991 sprejeta strategija invalidskega varstva v Republiki Sloveniji, je leta 1994 državni zbor zadolžil vlado, naj pripravi zakon o invalidskih organizacijah. Vlada je za pripravo zakona potem potrebovala skoraj pet let, državni zbor pa skoraj štiri leta, da je zakon pripeljal do te druge obravnave na plenumu. Vmes sta seveda še pobudi za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma in ena, za katero odgovor smo dobili prav danes, pa vrsta vročih in polemičnih razprav o razvoju invalidskega varstva v naši državi in različnih konceptih, po katerih naj bi ta razvoj potekal. Zakon je v drugo obravnavo pospremila tudi analiza članstva invalidskih organizacij, ki jo je na osnovi sklepa državnega zbora iz leta 2000 pripravila vlada Republike Slovenije oziroma v njenem imenu urad za invalide Republike Slovenije. Gradiva za razpravo je bilo, vključujoč tudi stališča najrazličnejših zainteresiranih invalidskih organizacij in drugih skupin, več kot dovolj. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo sprejetje zakona o invalidskih organizacijah, saj gre za zakon, ki ureja tako status kot tudi področje delovanja in financiranja ter lastnino invalidskih organizacij. Opredeljuje pa tudi pogoje za povezovanje invalidskih organizacij, za pridobitev statusa reprezentativnosti invalidskih organizacij, ki so najbolj prepoznavne prav po izvajanju posebnih socialnih programov, s katerimi pomembno dopolnjujejo skrb države za invalide. Zato je tudi njihova dejavnost v javnem interesu. Dobro je tudi, da zakon opredeljuje tako register invalidskih organizacij kot tudi register reprezentativnih invalidskih organizacij, da terja jasno in pregledno financiranje oziroma finančno dokumentacijo ter nenazadnje, da ima tudi sankcije za nespoštovanje določb zakona. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da je dobro, da je v zakonu jasno opredeljen tudi nacionalni svet invalidskih organizacij, v katerega se lahko povezujejo vse invalidske organizacije, ki to želijo in delujejo na nacionalni ravni, ne glede na to, ali imajo status reprezentativnosti ali ne. Temeljni namen tega nacionalnega sveta pa je usklajevanje najrazličnejših interesov invalidov in seveda dialog z državnimi organi in drugimi institucijami, tako doma kot tudi po svetu. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se zavzemamo, da bi zakon čim prej tudi zares sprejeli, saj bi to pomenilo oziroma omogočilo tudi nemoteno delovanje tega dela civilne družbe, ki skrbi za enega najbolj občutljivih delov naše družbe, to je invalide. Zadnje, kar bi želeli pa je, da bi zavoljo različnih pogledov na urejanje tega področja, dosedanjo relativno visoko in dobro skrb za invalide, tudi s pomočjo obstoječih nacionalnih invalidskih organizacij, ne samo okrnili, ampak z nepremišljenimi potezami in ukrepi, čeprav bi pravzaprav težko verjela, da bi ti ukrepi in poteze bile lahko premišljene, mogoče celo onemogočili oziroma izničili. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo dopolnjeni predlog zakona v drugi obravnavi podprli. Glede amandmajev, pa bodo našo podporo dobili tisti amandmaji, ki smo jih vložili skupaj z Liberalno demokracijo Slovenije. Amandmajev NSi-ja in SDS pa ne bomo podprli. Hvala lepa
Hvala vam. Sedaj bi sledilo stališče poslanske skupine narodnosti, vendar najavljene Marie Pozsonec ni prisotne, zato bom dal besedo gospodu Francu Cukjatiju, Socialdemokratski stranki.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. Invalidska problematika pri nas še ni ustrezno rešena. In zaradi zahtevnosti, kompleksnosti bi potrebovala sistemski celostni pristop. Če bi vlada resnično hotela celostno reševati probleme invalidov, bi se tega posla ne lotevala od zadaj z urejanjem invalidskih organizacij. Najprej bi namreč morali sprejeti mednarodno klasifikacijo invalidnosti, da bi sploh lahko ugotovili, koliko in kakšnih invalidov imamo. V ta namen je vlada že pred več kot enim letom ustanovila nacionalno delovno skupino za uvajanje mednarodne klasifikacije, okvar, prizadetosti in oviranosti. Nato bi morali čim prej sprejeti zakon o izenačevanju možnosti oseb z invalidnostjo oziroma antidiskriminacijski zakon, katerega osnutek je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pripravilo že decembra lani. In končno bi nujno potrebovali zakon o usposabljanju in zaposlovanju invalidov, katerega teze je isto ministrstvo pripravilo že pred enim letom. Da se s tem zakonom res mudi, dokazuje dejstvo, da je število nezaposlenih invalidov v 10 letih, torej od leta 1991 do 2001, naraslo za desetkrat: od 1.600 na 16.000. Vse to bi bilo treba postoriti prej, kot pa sprejeti zakon o invalidskih organizacijah, ki ga pravzaprav niti ne potrebujemo, saj so invalidske organizacije prostovoljna društva, ki že delujejo po zakonu o društvih. Pa vendar, zakon je tu. Naj navedem nekaj osnovnih, bistvenih, rekel bi, prirojenih napak tega zakona; in sicer najprej to, da zakon ,ki bi moral vzpostaviti pogoje delovanja in sodelovanja društev s področja invalidnosti, ne zagotavlja tem društvom take pogoje dela, da bi lahko nemoteno delovala. Ne odklanja ovir, ne omogoča vključevanje v javno življenje in v dialog z državo na tak način, da med samimi invalidskimi organizacijami ne bi prihajalo do konfliktov. Do konfliktov pa prihaja. Prav zaradi tega se ta zakon toliko časa rojeva. In ta osnovni problem s tem zakonom ne bo rešen. In prav to bi morala biti osnovna naloga tega zakona. Drugič - ena osnovnih napak zakona je tudi zahteva, da se v posamezno invalidsko organizacijo vključujejo invalidi z enako medicinsko diagnozo oziroma z enako vrsto invalidnosti ali pa invalidi z različno vrsto invalidnosti, vendar z enakim družbenim statusom invalidnosti. Taka segregacija invalidov je v zahodnih demokracijah že davno preživeta, kajti članstvo je prostovoljno, ustanavljanje društev je prostovoljno, na kakršnikoli osnovi člani to želijo. Tradicionalne invalidske organizacije so namreč pri nas nastale v času, ko so pravice posameznika bile povsem podrejene kolektivu in planski politiki države. Takrat je bila večina hendikepiranih ljudi avtomatično in po načelu razvrščanja glede na diagnozo sprejeta med člane tako imenovane "ustrezne" invalidske organizacije. Programi tako nastalih invalidskih organizacij tudi danes s tem zakonom ohranjajo fizično segregacijo hendikepiranih ljudi v različne socialne ustanove in zavode, ne spodbujajo tistih modelov pomoči, ki bi v kar največji meri zagotavljali neodvisno življenje posameznikov in aktivno participacijo v vseh sferah družbe. Tako nastale invalidske organizacije tudi danes skrbijo predvsem za zagotavljanje prevozov, odstranjevanja arhitektonskih ovir in za dvotedensko rehabilitacijo ter včasih tudi za udeležbo v invalidskih podjetjih. Način njihovega delovanja je še vedno hierarhično odločanje, discipliniranje članstva, vzdrževanja razmerij odvisnosti, podrejanje pravic posameznika interesom organizacije. Primer [[...]]
Prosim, če zaključite, ker je čas potekel.
Ja, kot je v programu navedeno, je 15 minut časa.
Za predstavitev stališč poslanskih skupin je na voljo 5 minut.
Ali lahko nadaljujem na račun razprave? Ali pa potem.
Po poslovniku je tako, pa se boste potem vključili še v razpravo. Hvala. Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister in ekipa, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o invalidskih organizacijah je gotovo eden tistih predlogov zakonov, ki je v zadnjih nekaj mesecih dvignil kar nekaj prahu. Zaradi njega je prišlo do dveh referendumskih pobud. V prvem pobudniki niso zbrali dovolj podpisov, v drugem primeru je bilo zbranih dovolj podpisov, je pa po našem mnenju prišlo do izigravanja ljudi in referenduma kot institucije. Vsi ti dogodki kažejo, da je predlog zakona o invalidskih organizacijah s strani različnih subjektov deležen velike pozornosti in je predmet intenzivne polemike predvsem v delih, ki se navezujejo na reprezentativnost in financiranje. Glede na smoter zakona, ki je, na kratko rečeno, v ureditvi pravnega statusa invalidskih organizacij in je s tega vidika zakon pretežno tehnične narave, je taka pozornost v določenem smislu težko razumljiva. Vendar smo ravno zaradi tega dejstva predlog zakona o invalidskih organizacijah v poslanski skupini Liberalne demokracije še dodatno vzeli pod drobnogled, da bi identificirali vse, kar ustvarja konfliktnost, ter prišli do naslednjih zaključkov. Gledano s celotnega vidika invalidskega varstva je evidentno, da zakon o invalidskih organizacijah ne more in ne bo rešil ter uredil vseh odprtih vprašanj in težav s tega področja. Pravzaprav, kot je bilo že omenjeno, bo uredil predvsem pravni status invalidskih organizacij. Ostala odprta vprašanja pa bodo padla pod domeno drugih zakonov, ki jih je še treba v najkrajšem možnem času sprejeti na tem področju. Kljub temu pa je v zakonu o invalidskih organizacijah treba popraviti vse tiste dvoumnosti, ki bi potencialno lahko omogočale napačne interpretacije in zavoljo le-teh omogočale mogoče manipulacije. Izhajajoč iz tega dejstva smo v poslanskem klubu LDS skupaj s poslansko skupino Združene liste vložili nekaj amandmajev, ki bodo nedvoumno uredili sporne točke tega zakona ter onemogočili manipulacijo v zvezi z reprezentativnostjo. Pri oblikovanju teh amandmajev smo sledili naslednje bistvene usmeritve: Prvič, status reprezentativnosti ne more pomeniti ekskluzive v dialogu z državo; le-ta mora vsa odprta vprašanja s področja invalidskega varstva usklajevati z vsemi invalidskimi organizacijami, ki za to izkažejo interes. Vse invalidske organizacije, ne glede na status reprezentativnosti, namreč delujejo v javnem interesu in imajo potemtakem, če se lahko tako izrazim, javni mandat za urejanje teh vprašanj. Drugič, nacionalni svet invalidskih organizacij kot asociacija, ki združuje reprezentativne in ostale invalidske organizacije, ki delujejo na državni ravni, mora biti odprt za vse organizacije, ki izpolnjujejo z zakonom o invalidski organizaciji predpisane pogoje. Ravno tako morajo biti vse članice tega sveta med sabo enakopravne. Tretjič, status invalidske organizacije ne more biti izključujoč pogoj za pridobivanje javnih sredstev. Javna sredstva se namreč morajo podeljevati na osnovi kakovosti in obsega prijavljenih programov oziroma vsebin. Četrtič, reprezentativnost ne more pomeniti vnaprejšnje prednosti pri pridobivanju sredstev iz fundacij invalidskih in humanitarnih organizacij. Vse invalidske organizacije morajo pri pridobivanju finančnih sredstev FIHO imeti enak izhodiščni položaj. Pri tem je treba še enkrat omeniti, kar sem že prej nakazal, da zakon o invalidskih organizacijah le delno rešuje vsa odprta vprašanja in težave s področja invalidskega varstva. Tako je na primer pridobivanje finančnih sredstev v FIHO v zakon o invalidskih organizacijah možno opredeliti le z omejenega vidika, ki vsem invalidskim organizacijam zagotavlja enake možnosti. Zavedajoč se omejitev zakona pri teh in drugih vprašanjih smo mnenja, da je treba proučiti in ustrezno spremeniti zakonsko ureditevFIHO ter zadevo urediti tako, da bodo vnaprej preprečene vse potencialne koruptivne osnove. Korak naprej bi bila sprememba sestave sveta FIHO v smeri tako, da večino v njej ne bodo predstavljale organizacije, ki so prejemnice sredstev FIHO. Kljub navedenim pomislekom bomo v poslanskem klubu LDS zakon o invalidskih organizacijah podprli. Za izboljšanje besedila zakona pa smo skupaj z Združeno listo socialnih demokratov vložili amandmaje k 9. členu, ki spreminja drugi odstavek tako, da invalidska organizacija lahko ustanovi ali vlaga sredstva v podjetje, ki se ukvarja s pridobitno dejavnostjo, vendar izključno iz sredstev, ki so mu dodeljena izrecno za tak namen. K 18. členu - saj menimo, da je število invalidov in njegovih zastopnikov, ki so člani invalidske organizacije, torej v društvu, v registru nepotrebno. K 28. členu, kjer sprememba dela besedila odpravlja mogoče razumevanje, da invalidska organizacija ne bi mogla pridobivati javnih sredstev, in k 30. členu, saj besedilo predloženega amandmaja natančneje uredi področje finančne dokumentacije o invalidski organizaciji in opredeli možnosti nalaganja presežkov priliva sredstev pri uresničevanju programa izključno v banke in državne vrednostne papirje. Hvala lepa.
Hvala. Sledi stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Besedo dajem Stanislavu Brenčiču.
Hvala lepa, gospod predsednik, še enkrat za besedo. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke že skozi sorazmerno dolgo in polemično razpravo in dogajanja, povezana s konceptualno vsebino predloga zakona o invalidskih organizacijah, tako namen kakor koncept predloga zakona podpira. In tudi pozdravlja dejstvo, da je končno tudi po zapletih, ki so bili prisotni glede obravnave tega zakona, na tokratni seji do obravnave v drugem branju prišlo. Čeravno menimo, da bi bilo smiselno in sistemsko tudi bolje, da bi bila predhodnica tega zakona, da bi bil zakon o izenačevanju možnosti oseb z invalidnostjo. Normativna ureditev področja sistema invalidskega organiziranja in tudi financiranja je nujno trebna zaradi več tehtnih vzrokov in kot taka dobrodošla za nadaljnji razvoj invalidskega varstva v Republiki Sloveniji kot celote. Prepričani smo, da se bo na podlagi rešitev, ki jih prinaša predlog tega zakona - in to še dodatno s sprejetimi amandmaji na matičnem delovnem telesu, ki vsebino in koncept zakona nekoliko bolj odmikajo od prevelikega posnetja obstoječega stanja - če nič drugega, vsaj preseglo nevzdržno stanje v medsebojnih odnosih med posameznimi invalidskimi organizacijami, ki jim vse preveč botrujejo pristopi posameznikov, ki pa po nepotrebnem precej škodujejo ali bolj škodujejo kot koristijo dobri organiziranosti invalidov; kajti prav dobra organiziranost invalidov je pogoj, da so invalidi uspešni pri zastopanju in doseganju svojih interesov nasproti državnim in drugim javnim organom in institucijam. Vendar pa bi nekako smiselno bolj pozdravili dejstvo, da bi predlagatelj v konceptu nekoliko bolj sledil prvemu namenu tega zakona, da invalidske organizacije v prvi vrsti zastopajo interese svojih članov in šele potem navzven, v nadaljnjem organiziranju, interes vseh invalidov. Tako pa je, pač, zakon prinesel tako, da bodo vse in vsaka posebej zastopala vse invalide v Sloveniji, kar pa je iz dosedanjih izkušenj dostikrat zelo moteče. Nujno je, da predlogu tega zakona, ki vzpostavlja temeljna pravila in statusna razmerja znotraj sistema organiziranih invalidov, sledijo takoj še drugi nujno potrebni zakoni s področja invalidskega varstva, pri čemer mislimo v prvi vrsti na zakon o humanitarnih organizacijah - nosilec zakona je ministrstvo za zdravje - in pa zakon o izenačevanju možnosti oseb z invalidnostjo. Temu pa mora slediti tudi določena sprememba ali spremembe pravil FIHA in pravilniku o merilih in pogojih za uporabo sredstev FIHA. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je mogoče vse to postoriti v sorazmerno kratkem času. Še posebno pa to velja za zakon o humanitarnih organizacijah zaradi skorajšnje potrebe po vzpostavitvi novih organov FIHA. Začenši s sprejetjem predloženega zakona, to je zakon o invalidskih organizacijah, in nadaljnjim sprejetjem potrebnih že prej omenjenih predpisov, bo mogoče transparentno izvajati invalidsko varstvo, za katerega lahko mirno rečemo, da je v Republiki Sloveniji do sedaj dokaj dobro, treba ga pa je uokviriti tako, kot pričakujejo vsi invalidi in družba države Slovenije. Hvala lepa, zakon bomo seveda podprli.
Hvala tudi vam. Dajem besedo mag. Janezu Drobniču za stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni vsi prisotni v dvorani. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije glede zakona o invalidskih organizacijah - vlada je v sprejemanje vložila zakon o invalidskih organizacijah, ki glede na vsebino bi ga težko zagovarjali, da je besedilo usmerjeno v najširšo korist invalidov, pač pa in predvsem, da se institucionalizira tiste organizacije, ki so nastale še v času prejšnjega sistema, torej v okviru Socialistične zveze delovnega ljudstva. Predlog je vlada uvrstila v sprejetje predvsem zaradi pritiskov nekaterih vplivnih posameznikov, ki prek navedenih organizacij uresničujejo prevečkrat partikularne interese. Takšno besedilo postavlja organizacijo nad posameznika invalida. Povedati je treba, da takšnega zakona v Evropi ne poznajo. Poznajo pa zakonodajo, ki regulira dobrodelne in humanitarne organizacije s ciljem, da jim zagotovijo ustrezno mesto v civilni družbi ali v tretjem sektorju na račun različnih olajšav, vendar hkrati ustrezno urejajo vprašanja koriščenja teh sredstev za prave namene, nalaganje prostih sredstev, višine prejemkov funkcionarjev in upravljanja. Pri nas za kaj takšnega ni posluha, zato se nam takšne stvari odvijajo. Očitno pa, glede na zadnje sprejete amandmaje, ki sem jih predložil, je bila naklonjenost tudi v državnem zboru, da se tudi to področje uredi. V čem je antagonizem tega zakona? Zagovorniki tega zakona razlagajo kot ključni problem problem integracije. Ta zakon pa dela segregacijo in stigmo. Registracija invalidov glede na invalidnosti, paraplegikov in tako naprej. Registracija društev, iz katerega je razvidno, katerim invalidom je ta organizacija namenjena, kar spada tudi v ropotarnico. Ta zakon je docela v funkciji delitve sredstev iz fundacije, da se zacementirajo obstoječe razmere ter zavre demokratične procese, ki so tudi na tem področju nujno potrebni. Slepimo se, če mislimo, da ta zakon ni v funkcijo razdeljevanja sredstev. Te organizacije so docela odvisne od fundacije. In naslednje, kar je tudi antagonizem. Ne vemo, po kakšni intervenciji je postal zakon v programu acquisa. Tega Evropa namreč ne zahteva. Ravno vrsta referendumskih pobud kaže, da se vse odvija za starimi barikadami in s starim načinom razmišljanja. V ospredju ni invalid, posameznik s svojimi ustavnimi pravicami in z željo po neodvisnem življenju. Ta zakon skuša podrediti posameznika organizaciji. Tudi iz materiala, ki smo ga dobili iz tujih institucij glede vladnega programa, lahko zasledimo naslednje. Predloženi zakon uporablja medicinski model invalidnosti, kar je že preseženo, kar omejuje pravice invalidov - to je izven smeri Evropske unije. Pravice posameznikov do samodločbe so preveč omejene in ne sledijo evropski zakonodaji in praksi. Določena alinea in določbe so preveč prohibitivne in ne ustrezajo evropski zakonodaji ter vrsta drugih pripomb. Ker je pač zakon v postopku sprejemanja zaradi vplivov nekaterih posameznikov, gre naše prizadevanje v Novi Sloveniji, da bi odpravili problematične določbe in prek amandmajev, nekaj je bilo tudi sprejetih, omilimo najbolj problematične učinke. Povedati je treba, da takšnega zakona v Evropi ne poznajo. Poznajo pa zakonodajo, ki regulira nevladne dobrodelne in humanitarne organizacije. Ravno fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij kaže tudi antagonizme, ki se odslikavajo: ene in iste osebe odločajo o pridobitvi sredstev, porabi sredstev, nadzoru. Prejemniki sredstev so hkrati izvajalci in nadzorniki. O konfliktu interesov na tem področju niti ne sanjajo. Invalidske organizacije pridobijo večino sredstev iz proračuna, bodisi prek koncesijskih dajatev, od iger na srečo, ki se jih je odrekla država, ali pa državnih sredstev s strani države, to je skozi razpise. Naša država pravih fundacij in skladov skorajda ne pozna, torej takšnih, ki bi pridobili sredstva od državljanov neposredno. To je dodatni razlog za takšne razmere, kjer se bije boj za državni denar. Z uveljavljanjem drugih, nedržavnih virov bi se sedanje napetosti zmanjšale, odprl bi se prostor za upravljanje in sodelovanje drugih ljudi, predvsem s humanitarnimi nagibi. Oblikovalec zakonskega besedila, ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, predlaga, da pridobi [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] Če dovolite samo, da dokončam misel.
Prosim, ja.
Da pridobi status invalidske organizacije društvo, ki najmanj tri leta izvaja posebni socialni program. To je po našem mišljenju čista diskriminatorna določba. Seveda, zdaj je predlog, da se to umakne, kar je po našem mišljenju najbolj primerno. Najbolj problematična pa je reprezentativnost - uveljavljati registre invalidov po posameznosti, po invalidnosti - to ni v skladu z evropsko zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledijo še stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Sprašujem kolega Baroviča, ali - ker Zmaga Jelinčiča ni tu. S tem so bila izčrpana stališča poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 16.10.2002. Pred tem bi rad spomnil, da je najavljena razprava po poslanskih skupinah: Liberalni demokrati Slovenije 5 minut, Socialdemokratska stranka 15 minut, Združena lista socialnih demokratov 15 minut, Slovenska ljudska stranka 5 minut, Nova Slovenija 10 minut in Slovenska nacionalna stranka 10 minut ter vlada 5 minut. Tako da se boste znali orientirati. V razpravo dajem člen 9 in amandma poslanskega kluba LDS k 9. členu. Kdo želi besedo? Kolega Drobnič, prosim.
Amandma k obstoječemu členu s strani Liberalne demokracije in Združene liste socialnih demokratov bi lahko razumeli kot nek poskus omilitve rigorozne določbe, da ni mogoče vlagati sredstev v pridobitno dejavnost. Sam menim, da to ni potrebno. Če invalidske organizacije opravljajo svoje poslanstvo in hkrati opravljajo nalogo distribucije sredstev, izvajanje programov, in to jasno povedo, potem so one tiste izvajalke, za kar sredstva originalno prejemajo, ker sicer to pomeni samo prelaganje investicij oziroma denarja, ki prihaja iz nekih drugih naslovov, na tretjo pravno osebo. Sploh se stvar zaplete, kot vidimo iz primerov, ne bom jih ponavljal, ker boste rekli, da stalno ene in iste, kako se zaplete s problematiko dobičkov, z upravljanjem dejavnosti antagonističnimi, z antagonizmi interesov. Skratka, že obstoječa določba omogoča, da so iz tega izločena invalidska podjetja. Invalidska podjetja pa so po svoji naravi ustanovljena, sicer na osnovi zakona o gospodarskih družbah, vendar tudi hkrati z zakonom o usposabljanju in zaposlovanju invalidnih oseb, kjer je pa namen ustanavljanja invalidskih podjetij zaposlovanje, ne pa ustvarjanje dobička. Skratka, iz tega bi razumeli, da spadajo invalidska podjetja v krog tako imenovanih nepridobitnih podjetij. Vendar pa bomo morali to še s spremembo zakona o usposabljanju in zaposlovanju invalidov razčistiti. Ta zakon je, kot je meni znano, še iz leta 1976, zato da ga popravimo v smislu sodobnih in sedanjih razmer tržnega sistemain oblikovanja drugačne strukture družbe. Torej, jaz sam ne vidim takšne potrebe, da bi to vnesli noter. Stvar se bo zapletla in dogajale se bodo pravzaprav enake reči še naprej, kot smo jih vajeni. Hvala lepa.
Hvala. Opravičilo. Amandma k 9. členu sta dali dve poslanski skupini, poleg LDS tudi poslanska skupina Združene liste, tako da bom dosleden. Hvala za razumevanje. Želi kdo naprej razpravo o tem amandmaju, o tem členu? Če ne, zaključujem razpravo k členu 9 in amandmaju k členu 9. V razpravo dajem člen 12 in amandma poslanske skupine Nove Slovenije in poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Želi kdo besedo? Gospod Cukjati, prosim.
Ta člen govori o pogojih, ki jih mora društvo izpolnjevati, da pridobi status invalidske organizacije. V 3. točki je navedeno, da mora društvo uspešno izvajati vsaj en posebni socialni program. V 5. točki pa ta pogoj spreminja v množino - isti člen. In sicer, "izvaja posebne socialne programe". Menimo, da je to nesporazum oziroma nekonsistentnost člena. Če od društva zahtevamo, da opravlja, še preden je postalo invalidska organizacija, vsaj en posebni socialni program, potem mu ne moremo v isti sapi od njega zahtevati, da izvaja množino - "posebne socialne programe".Zaradi tega predlagamo, da se 5. točka črta.
Hvala, gospod Cukjati. Ali še kdo želi besedo k temu amandmaju, k členu 12? Mogoče želi vlada besedo? Prosim.
Hvala lepa. Obrazložitev amandmaja k 12. členu ni v skladu z besedilom amandmaja, kajti pogoj za status je izvajanje vsaj enega posebnega socialnega programa. Sicer pa naj bi vse socialne programe, ki jih neka invalidska organizacija izvaja v javnem interesu, izvajala za člane in nečlane, kajti prav izvajanje programov za člane in nečlane je bistvo javnega interesa. Zato vlada tega amandmaja ne podpira in menimo, da bi morala ta točka tega člena ostati v besedilu zakona. Hvala lepa.
Hvala vam. Želi še kdo besedo k 12. členu? Hvala. Zaključujem razpravo o členu 12. V razpravo dajem člen 16 in amandma poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k členu 16. Želi kdo besedo? Najprej kolega Drobnič. Gospod Jerovšek tudi? [[Ne.]]
Mislim, da je v obrazložitvi povsem jasno napisano: "Če je posamezno društvo pridobilo status samostojno in neodvisno od članstva v zvezi, mu ta status lahko ob vstopu kot tudi izstopu iz zveze ne more ugasniti." Namreč, če je nekdo na tak način pridobil, mu ni mogoče z razpustitvijo zveze odvzeti tega statusa; to je logično in tudi pravno.
Hvala. Še kdo? Še enkrat dam besedo, skupaj pa imate na voljo 5 minut.
Hvala lepa. Vlada amandmaja k 16. členu ne podpira, ker tu ne gre za tak primer, ko je društvo pridobilo status, kadar je samo uveljavljalo vlogo, ampak gre za primer, ko iz invalidske organizacije izstopi ali je izključena invalidska organizacija, ki je status invalidske organizacije uveljavila z isto vlogo kot zveza, in je to razvidno tudi iz iste odločbe. V tem primeru je, seveda, treba izdati novo odločbo. Res pa je, da lahko tako invalidska organizacija, ki je izstopila sama, obdrži status invalidske organizacije in tudi zveza lahko obdrži, vendar je to treba ugotoviti z novim aktom. Zato vlada ne podpira tega amandmaja. Hvala lepa.
Hvala vam. Želi še kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo o členu 16 in amandmaju k temu členu. V razpravo dajem člen 18 in amandma poslanskega kluba LDS in poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Najprej kolega Brenčič. Prosim.
Hvala lepa. No, osebno nisem kakšen velik pristaš preštevanja, vendar pa v danih okoliščinah ali danih argumentih je včasih to potrebno. Morda je v 18. členu v dopolnjenem predlogu tega zakona sam termin "število", ki bi se morda z drugim terminom drugače glasilo - ali bi bil "seznam" ali kaj podobnega. Morda je tudi prisoten nekoliko logističen problem v tem členu glede na sorazmerno prisotno prehajanje posameznih članov iz ene invalidske organizacije v drugo in tako naprej. Vendar pa menim, da število ali seznam, ki je potreben za vpis posamezne invalidske organizacije v register, ni nekaj, kar bi bilo zavajajoče ali kar bi bilo slabonamerno; v tem kontekstu ga razumem povsem dobronamerno. V nobenem primeru ni to kakorkoli na škodo ljudi ali invalidov glede na njihove pravice, nekje na njihovo enakopravnost državljanov v neki družbi. Vem pa, da bi bilo dobro v tem trenutku preseči obstoječe stanje ali vsakodnevno obračunavanje na tem številu, ki so mu priča nekateri že šesto leto. Zanimivo je to, da prav tiste invalidske organizacije nekako nasprotujejo, da bi bil kot pogoj tudi število ali seznam članov invalidskeorganizacije za vpis v register, nasprotujejo prav tisti, ki stalno operirajo ali uporabljajo ta očitek številčnosti nasproti drugi organizaciji. Jaz sem že uvodoma v naslovu poslanske skupine povedal, da bi bilo silno dobro, če uspemo s tem zakonom nekoliko, bi rekel, preseči neko obstoječe stanje, ki je v tem kontekstu slabo. Škoda je, da si stalno nekateri jemljejo pravico, da nekako zaradi številčnosti predstavljajo vse invalide, drugi pa zaradi nekoliko manjšega števila naj ne bi, ne vem, imeli nekih deklarativnih, če že ne stvarnih pravic, kot jim gredo. Zato mislim, da ni nič slabega, če število ostane. Če se pa najde boljši termin, če je sam termin število moteč, ga je mogoče v pripravi predloga za tretje branje tudi popraviti. Mislim pa, da ni nič slabega, da bi ostal. Zato amandmaja k 18. členu ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Mag. Drobnič, imate besedo.
Sam sem vseskozi nasprotoval temu poglavju reprezentativnosti. Zdaj pa, če je to poglavje reprezentativnosti notri, potem morajo biti jasna pravila igre, kako se bo ugotavljalo članstvo, kako 33% ali ne vem kakšen procent. To bo treba na ekzaktnih podatkih. Ko se pa uvede to, potem je pač treba tudi število invalidov in celo seznami bi se morali pojaviti oziroma vsaj s številko natančno bi bilo treba. Namreč, to je tako, kot če bi se lotevali gradnje, ne vem, najprej je bila gradnja bunkerja, pa da bi na bunker dali okna. Na bunker sodijo line, na hišo pa okna. Tako so ti amandmaji mašila. To so slabi amandmaji. Na nedostojno poglavje o reprezentativnosti seveda potem, karkoli prileti, je to potem nelogično. In to ni v redu, moralo bi biti tu notri. Nastajali bodo spori. Težave boste imeli kot upravni organ, kot ministrstvo pri tem, komu dodeliti reprezentativnost, glede na natančno število. To vam zagotovo povem. Sploh pa, ker nekateri so včlanjeni v več društev in so tudi prizadeti večkratno oziroma z različnimi okvarami. To bo morje težav.
Hvala. Besedo za razpravo dajem gospe Danici Simšič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vendarle bi rada opozorila, da smo zdaj pri amandmaju k 18. členu, ki je sestavni del tistega dela predloga zakona, ki opredeljuje status invalidske organizacije in ne status reprezentativnosti. To poglavje se začne šele z naslednjim, to je 19. členom. To je prvi podatek, za katerega je dobro, če ga vemo. Drugo je pa seveda vprašanje, ali naj bo v register zapisan tudi natančen podatek o številu članov ali ne. Glede na to, da smo v 2. členu sprejeli določbo, da je invalidska organizacija društvo ali zveza društev, je pravzaprav ustanovitev take invalidske organizacije pogojena z minimalnim številom, to je treh ljudi, ki lahko ustanovijo društvo in to je pravzaprav edini pogoj, ki ga zakon o društvih opredeljuje kot pogoj pri vpisu v register. Ne znam si pa predstavljati realno, kaj bi to pomenilo, ko se lahko tedensko, mesečno ali pa dnevno spreminja podatek o številu članov v invalidski organizaciji, torej bi vsak dan, vsak teden, nekajkrat na mesec pristojni organ moral izdati novo odločbo o tej invalidski organizaciji. Meni se zdi že povsem z operativnega vidika to nesprejemljivo, drugo pa, če potegnemo tudi vzporednico, če preskočim, tako kot je kolega Drobnič preskočil na področje reprezentativnosti, tudi pri sindikatih ni pogoj število članov, vpisanih v register, in preprosto, ne vem, ali naj potem v register vpisujemo tudi imena, priimke in naslove. Pomembno je, da je invalidska organizacija opredeljena kot društvo, da zadošča tem pogojem, potem pa seveda ima pristojni organ, pristojno ministrstvo v nadaljevanju, ko bomo govorili tudi o reprezentativnosti, seveda pravice vpogleda v sezname itd., da vidi, ali zadošča tistim pogojem, o katerih ste vi že govorili in ki niso točka, seveda, tega amandmaja k 18. členu. Zato se zavzemam, tako kot smo tudi predlagali skupaj z Liberalno demokracijo, da ta 6. točka, ki decidirano zahteva, da je vpisano število invalidov in število njihovih zakonitih zastopnikov, ki so člani invalidske organizacije, v register invalidskih organizacij, to določbo predlagam in zagovarjam, da se jo črta. Hvala lepa.
Hvala. In še enkrat kolega Drobnič.
Nič nismo prišli bolj na čisto. Ob sprejetju v register neke invalidske organizacije bodo morali biti izkazani podatki o številu vseh invalidov po tisti vrsti invalidnosti in številu, kolikor jih to društvo oziroma organizacija ima, zato da boste ugotovili procent. Namreč na osnovi matematike je treba imeti obe številki. Na osnovi tega bo tudi izdana reprezentativnost ali nereprezentativnost. In zato pač, bo na tak način treba ugotavljati, drugače ne bo nič ugotavljanj. Drugače so številke o reprezentativnosti v procentih nepomembne in nič več. Veste, zakaj je to potrebno? Zaradi zaščite tistih, ki ne bodo imeli tega statusa, da se bodo lahko pogledali noter, ker register bi moral biti javen, za to gre. Hvala.
Hvala. Želi še kdo besedo pri tem členu? Nihče. Zaključujem razpravo k členu 18. Prehajamo na razpravo k členu 19. in amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k temu členu. Gospod Cukjati in nato gospod Drobnič.
Ta člen seveda govori o tem, da reprezentativna invalidska organizacija zastopa invalide. To se pravi, zastopa interese vseh invalidov, ugotavlja te interese in jih tudi zastopa v dialogu z državo. Tukaj se pojavi vprašanje. Kdo, kako bo potekalo to predstavništvo, ker so nekateri invalidi člani več invalidskih organizacij. Skoraj tisoč delovnih invalidov je poleg v Zvezo delovnih invalidov Slovenije vključenih tudi v druge invalidske organizacije. 250 slepih je poleg v Zvezo društev slepih in slabovidnih Slovenije vključenih tudi v druge invalidske organizacije. Večinoma pa invalidske organizacije sploh nimajo podatkov o svojih članih, kaj šele o tistih, ki so člani tudi drugih invalidskih organizacij. Namreč, povsem normalno je, da bodo posamezne invalidske organizacije zastopale tudi diametralno različne interese. Če ne drugje, pa predvsem pri delitvi sredstev, in pri uveljavljanju svojih pravic, včasih na račun pravic drugih invalidskih organizacij. A bo potemtakem zveza slepih in slabovidnih zastopala tudi interese paraplegikov? Očitno. To je intenca predlagatelja. Zastopanje interesov kar po dolgem in počez kot predvideva ta zakon bo zagotovo vir mnogih nepotrebnih zapletov in sporov med invalidskimi organizacijami. Če bo reprezentativna invalidska organizacija lahko zastopala interese vseh invalidov, pomeni, da bo lahko samovoljno artikulirala oziroma definirala, kakšne potrebe in želje imajo tudi drugi invalidi in druge invalidske organizacije, ki niso njeni člani. Na področju dialoga invalidov z državo, se nam obeta čudna demokracija in čuden način ugotavljanja želja in potreb invalidov. Če bo zakon nekaterim invalidskim organizacijam dal pooblastilo, da bodo zastopala interese in potrebe vseh invalidov, tudi tistih, ki niso ali ne želijo biti njihovi člani, ker imajo drugačna stališča. Če bo posamezna na obrobje zrinjena invalidska organizacija le želela sodelovati v dialogu z državo in se bo s tem namenom pripravljena vključiti v reprezentativno organizacijo, pa bo z vladne strani protežirana reprezentativna invalidska organizacija lahko postavljala vse mogoče pogoje ali kratko malo zavrnila pridružitev. Ko se je Društvo za teorijo in kulturo hendikepa želelo vključiti v SIOS, jim je le ta odgovoril, da naj v dokaz dobronamernosti in iskrenosti najprej umaknejo svoje amandmaje k zakonu o invalidskih organizacijah. Namreč, v skladu z naslednjim členom bo invalidska organizacija pridobila status reprezentativnosti samo v primeru, če bo vključevala več kot 33 procentov invalidov, za enako vrsto invalidnosti ali enakim pravnim ali družbenim statusom. Zakon bo torej za vsako vrsto invalidnosti ali pravnega statusa invalidov dovoljeval le dve reprezentativni invalidski organizaciji. Zato je pričakovati neokusno tekmo v pridobivanju več kot tretjine invalidov, določene vrste invalidnosti alipravnega statusa. Pri ugotavljanju pogoja 33% je pričakovati torej hude zaplete, saj se je v zakonu ministrstvo odpovedalo pravici, da bi v dokazilo števila članov smelo zahtevati seznam včlanjenih invalidov. Republiški poimenski seznami po kategorijah invrsti invalidnosti, vsaj kar zadeva delovne invalide, obstajajo, če ne drugje, pa na invalidskih komisijah SPIZ-a. Tudi zdravstvo v skladu z zakonom o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva razpolaga z imenskim seznamom bolnikov po diagnozah, od poškodb in zastrupitev prek diabetesa in srčnega infarkta do zasvojenosti in poskusa samomora. A članstva v posamezni invalidski organizaciji ministrstvo ne more preverjati. Pričakovati je, da bodo v konkurenci za dosego statusa reprezentativnosti posamezne invalidske organizacije javljale neosnovano visoko število svojih članov. Podobno, kot so pri volitvah v državni svet leta 1997 za doseganje zadostnega števila elektorjev navajala desetkrat večjo število strokovnih delavcev kot pa leta 1992. Nekatera so republiški volilni komisiji javila kar število svojih članov za število strokovnih delavcev, ker ni vzpostavljenega mehanizma za preverjanje podatkov. Če bo zakon sprejet, kot je predlagan, brez našega amandmaja, potem celo mnogo sedanjih nacionalnih invalidskih organizacij ne bo moglo dobiti reprezentativnosti, saj nimajo individualnega članstva. Individualno članstvo imajo v glavnem lokalna in regionalna društva, ta pa zopet ne morejo pridobiti reprezentativnega statusa, saj ne morejo vključevati nad 33% invalidov na državni ravni. Naj zaključim. Največ sporov in očitkov med invalidskimi organizacijami je na račun števila članov, koliko članov ima posamezna invalidska organizacija in koga zastopa. Največ sporov, poudarjam. S klavzulo 33% smo ta spor še poglobili in v ničemer razrešili. Naj navedem, da se pri sindikatu, da pridobi status reprezentativnosti, zahteva celo poimenski seznam članov sindikata. Ko je Fides vložil vlogo za pridobitev statusa reprezentativnosti, je moral ministrstvu predložiti poimenski seznam zdravnikov, svojih članov, da je dobil ta status. Menim, da ne bi bilo nič slabega, če bi država drugače pristopila v izogib težavam in konfliktom, ki vladajo med invalidskimi organizacijami. A zdi se, da celo predlagatelj zakona in vi, spoštovani poslanci, želite ohranjati to konfliktno točko, ki se bo še poglabljala in zaostrovala. Verjetno je res to, da deli in vladaj je najboljši način uravnavanja in reševanja problemov. Hvala.
Hvala. Naslednji prijavljeni, Silva Črnugelj, prosim.
Rada bi pač replicirala spoštovanemu gospodu Cukjatiju. Namreč, često se ravno o tem zakonu zelo pogosto, prepogosto navajajo spori med invalidskimi organizacijami, bodisi društvi ali organizacijami samimi. Rada bi samo obrazložila, da spori, ki nastajajo med društvi in med organizacijami, ne izhajajo iz zakona in ne iz dejstva, koliko članov ima posamezno društvo oziroma posamezna invalidska organizacija. Spori predvsem in večinoma nastajajo iz razloga, ker so določeni pogoji, ki so zahteva za financiranje in način financiranja teh društev. Pač v pogojih je, v nekaterih pogojih je navedeno tudi število članov v posameznih društvih. In enako bi rada povedala, da tisti primer, ki ste ga vi povedali, da je na en način možna in da se dogaja in da se je dogajalo v Sloveniji, da je en invalid lahko včlanjen v večje število društev in da ste to tudi ugotovili znotraj svoje prakse. To je čisto možno, sigurno, zaradi tega, ker so pač društva čisto prostovoljne organizacije in se v to društvo lahko včlani vsak, če le ima interes, da v tem društvu deluje in če seveda prepozicije tega društva tako nalagajo. Res pa je tudi, da je lahko en invalid, ki ima žal več vrst invalidnosti. Lahko je tudi slep paraplegik, veste, čisto konkretno. Ampak to pač ni vzrok, da nastajajo taki konflikti. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Brenčič.
Hvala lepa. Ne želim v 19. členu spreminjati koncepta, ki ga je zastavil predlagatelj, ampak splošno uveljavljeno dejstvo v svetu je: sistem organiziranja, če hočemo - kakršnegakoli je - da bo funkcioniral, mora biti zastavljeno piramidno. S tem, ko smo mi dali z zakonom s konceptom možnost, da vsaka invalidska organizacija zastopa vse in vsi potem vse, smo mi porušili sistem piramidnega organiziranja in vodenja in zato bodo iz te piramide v praksi štrlele stvari ven. Jaz bi vsekakor prevzel koncept tako, da je nadaljnja oblika, višja oblika, organiziran nacionalni svet, ki pa prevzema to, kar želimo mi podeliti vsaki invalidski organizaciji. Lahko, da se bo to v praksi obneslo, ampak iz dosedanjih, bi rekel, izkušenj se bojim, da ne najboljše. Je pa zdaj nemogoče ta koncept v bistvu na tem členu spremeniti, mislim pa, da bi bilo boljše, da bi bil koncept zastavljen nekoliko drugače. Najprej, vsaka organizacija skrbi in zastopa interese svojih članov, šele potem gre ta gradnja te piramide naprej, vedno višje. Tako je navsezadnje tudi država organizirana, vsekakor pa reprezentativnost podpiram. Hvala.
Hvala. Sam bom samo opozoril, da se bodo začele počasi najavljene razprave iztekati. Dajem besedo kolegu Drobniču.
Tak model zastopanja je ozek in je neevropski. To je medicinski model. Ravno amandma, ki smo ga predložili, pa odpira možnost zastopanja tudi drugih. Slovenija je konec koncev tudi majhna in na ta način se zagotovi odprtost prostora, možnost prostega zastopanja, tisto, kar se posameznik odloča. Če smo že vstopili v ta krog reprezentativnosti, potem je treba pač na tak način narediti stvar, da je obvladljiva.
Hvala vam. Želi še kdo besedo? Možnost za razpravo dajem še vladi.
Hvala lepa. Glede amandmaja k 19. členu, ki govori o vlogi reprezentativnih invalidskih organizacij, bi poudarili, da invalidska organizacija zastopa interese določene skupine interesno povezanih invalidov, ne vseh invalidov in ne članov invalidske organizacije, kar je bilo slišati v razpravi, in to na območju, za katerega se same opredelijo v temeljnem aktu. Sprejeti 20. člen predloga zakona pa določa, da so reprezentativne invalidske organizacije tiste, ki delujejo na državni ravni in ne na lokalni ravni, kar predvideva predlog amandmaja. Za vsebino drugega odstavka predlaganega amandmaja pa menimo, da je ustrezneje že urejena v drugem odstavku 19. člena dopolnjenega predloga zakona, z amandmajem, ki je bil sprejet na odboru. Hvala lepa.
Hvala vam. Lahko sklenemo razpravo o členu 19? Hvala. V razpravo dajem člen 26 in amandma poslanske skupine Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k temu členu. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem člen 28 in amandma poslanskega kluba LDS in poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k temu členu. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Se opravičujem! Besedo dajem Ljubu Germiču.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Želel bi samo opozoriti, da vsebina predlaganega teksta amandmaja dveh poslanskih skupin dopolnjuje besedilo, ki je bilo že amandmirano v obravnavi na odboru. In tu se pač da ta zadnji odstavek brati tako, da status invalidske organizacije ne more biti podlaga za pridobivanje sredstev, in seveda v negativni interpretaciji tega besedila bi to pomenilo, da invalidska organizacija, ki ima status te organizacije, ne more participirati pri sredstvih iz proračuna in drugih javnih virov. Zato tekst nadomeščamo s tekstom "ne sme biti izključujoč pogoj". Na ta način, seveda, tekst tega besedila popolnoma pojasnimo. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Zdaj lahko zaključim razpravo k členu 28. Prehajamo na razpravo o členu 30 in amandmaju k temu členu, prav tako poslanskega kluba LDS in poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Kolega Drobnič, prosim.
Hvala lepa za besedo. No, poslanskega kluba Liberalne demokracije in Združene liste v bistvu nekoliko popravljata moj amandma, ki sem ga vložil. In moram reči, da kar se tiče tega tretjega odstavka, vam dam prav. Imate boljšo rešitev, bolj natančna in skladna, ker ni več poroštev, državnih poroštev za banke. In kot pravne dikcije. Sicer pa vemo, kako je z zavarovanimi vlogami. Da je država le še - v nekem smislu ostaja. Vendar je ta dikcija zagotovo boljša. Ne vem pa, kako je s standardi za invalidske organizacije. Torej računovodskimi standardi za invalidske organizacije, ki sprejme pooblaščeno organizacijo. Jaz bi le predlagal, da se tega v nekem debatnem krožku ne sprejme, ampak da to mogoče raje sprejme država na predlog tistih, ki so specialisti oziroma ki poznajo to področje. Da se ne bo spet kaj takega odvilo ven, kar ne bo podobno, kar ne bo ne ploščato, ne okroglo, pa izmeriti se ne bo dalo nič. Hvala lepa.
Hvala vam. Še želi kdo besedo? Kot vidim, da ne. Zaključujem razpravo k 30. členu in amandmaju. S tem smo končali razpravo o amandmajih. In ob 19.20 bomo v okviru glasovanj današnjega dne, glasovali o teh amandmajih. Hvala vsem za sodelovanje v razpravi. Prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 15.35 bomo nadaljevali sejo s 14. točko dnevnega reda, predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o žrtvah vojnega nasilja. Hvala in kratka pavza.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo sejo in prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ŽRTVAH VOJNEGA NASILJA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Francem Pukšičem. V zvezi s tem zakonom odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo gospodu Francu Pukšiču, predstavniku predlagateljev, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, gospod minister in državni sekretar! Namen predlagateljev predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o žrtvah vojnega nasilja je bil v treh točkah, in sicer: da bi s predlagano dopolnitvijo zakona med dobitnike doživljenjske mesečne rente upravičeno uvrstili tudi prisilne mobilizirance, kmečke upokojence, ki so se upokojili po zakonu o starostnem zavarovanju kmetov, ter otroke, ki so se rodili staršem v taboriščih tudi po 15. februarju 1945; osebam, ki so državljani Republike Slovenije in prejemajo vdovsko ali družinsko pokojnino po osebi, ki po zakonu izpolnjuje pogoje za priznanje statusa žrtve vojnega nasilja, pa bi omogočili, da lahko vložijo zahtevo za ponovno odmero vdovske ali družinske pokojnine umrlega nosilca starostne pokojnine zaradi priznanja časa vojnega nasilja in časa do vrnitve v domovino v njegovo pokojninsko dobo. S predlagano dopolnitvijo zakona bi delno popravili krivice, ki so bile storjene žrtvam vojnega nasilja, čeprav se zavedamo, da teh ni mogoče v celoti popraviti oziroma odpraviti. Zato sem pri obravnavi na matičnem delovnem telesu bil pravzaprav zelo presenečen, da je vladna koalicija izkoristila možnost drugega odstavka 128. člena poslovnika državnega zbora in tako rekoč brez razprave predlaga državnemu zboru zavrnitev tega zakona v teh treh amandmajih. Če pogledamo mnenje zakonodajno-pravne službe, govori, da bi bilo tudi normativno natančneje treba zapisati prvo spremembo predlaganih sprememb zakona, kar bi bilo možno, ali govori o tem, da bi bilo treba zapisati" od 15. februarja do 15. maja 1945! To bi bilo seveda možno z amandmajem, ki bi ga odbor povzel. In kot predlagatelji se seveda, torej ne bi temu nasprotovali. Kot že rečeno, z uporabljenim drugim odstavkom 128. člena, pa seveda sploh ni bilo razprave. Drugo, pri tem zakonodajno pravna služba poudarja, torej, da sistemsko tudi ne gre enačiti te kategorije prisilnih mobilizirancev, kmečkih upokojencev po zakonu o starostnem zavarovanju kmetov s kategorijo prisilnih mobilizirancev iz 16.a člena zakona. In seveda je jasno, da tisti, ki so se upokojili pred 31.12. leta 1983, so se seveda upokojili v skladu z veljavno zakonodajo, ki jim je bila na voljo. Namreč, način zavarovanja kmetov je trajal od leta 1972 pa do 31.12.1983. Potem, s 1.1.1984, se je način zavarovanja spremenil in se seveda bistveno razlikuje. Vendar na to kmetje seveda niso imeli nobenega vpliva. In tretja sprememba, ki bi bila s tem zakonom, bi bila možnost, torej uveljavljanja, torej na novo izračunati in uveljaviti pravico do priznanja pokojninske dobe za partnerja, ki je torej že pokojni. Nenazadnje, če seveda nekdo, če ima nekdo status žrtve vojnega nasilja, je tudi razlog, verjamem, spoštovane kolegice in kolegi, za prejšnjo smrt kot pa za daljše življenje. Predlagam, da omenjeni zakon vendar obravnavamo in sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej bo mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov predstavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana gospa podpredsednica, gospod minister, kolegice in kolegi. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov soglaša, da predlagani zakon prvopodpisanega poslanca gospoda Franca Pukšiča ni primer podlaga za nadaljnjo obravnavo. Zakon o žrtvah vojnega nasilja je bil od njegovega sprejema doslej že šestkrat dopolnjen in spremenjen. Trikrat med drugim tudi na naše predloge. Predvsem so bile v njega vključevane nove okoliščine ali pogoji, ki opravičujejo podelitev statusa žrtve vojnega nasilja in pravice na podlagi tega statusa. Tudi danes se zavedamo, vsa vprašanja še niso ustrezno urejena. In to je tudi razlog, zaradi katerega je vlada pripravila posebno analizo ustreznosti rešitev v zakonu in poskušala evidentirati vprašanja, ki bi jih bilo treba v zakonu še urediti. Vlada nam je tudi predložila predlog sprememb in dopolnitev zakona, ki zajema ta vprašanja, in v poslanski skupini Združene liste ta prizadevanja vlade podpiramo in menimo, da je v zakonu res prav dodatno urediti vprašanja, da se status prizna tudi otroku, katerega starš je bil v določenih okoliščinah ubit do 15. maja 1945 oziroma do vrnitve v domovino, brez posebnega pogoja treh mesecev - se pravi, ta 15. februar ni tisti datum - da se status vojnega nasilja prizna državljanu Republike Slovenije, ki je bil kot pripadnik vojske kraljevine Jugoslavije med 6. aprilom in 17. aprilom odpeljan v vojno ujetništvo in da se status žrtve vojnega nasilja prizna vsem civilnim invalidom vojne že na podlagi njihovega invalidskega status po zakonu o vojnih invalidih. Vsa ta vprašanja so doslej že bila v diskusiji ob različnih spremembah in dopolnitvah zakona in so po, bi rekel, prepričanju tudi v vladi utemeljene ponovne presoje in dopolnitev. Ob teh predlogih bo prilika in možnost oceniti tudi morebitne druge predloge, da bi končno zajeli čimveč ali pa vse primere, ki opravičujejo podelitev statusa žrtve vojnega nasilja. Toda naše prepričanje je, da dva predloga, bistvena dva predloga, ki sta vsebina predloga gospoda Pukšiča, tega kriterija upravičenosti ne zajemata. Prvič, ni sprejemljivo, da se le mobilizirancem v nemško vojsko, uživalcem kmečkih pokojnin prizna mesečna renta, pa tudi ne, da se uživalcem družinskih ali vdovskih pokojnin, ki so pridobili pravico iz zakona po odmeri pokojnine, družinska in vdovska pokojnina odmeri na novo. Razloge za nesprejemljivost teh predlogov je dovolj prepričljivo navedla vlada v svojem stališču. Poudarjamo torej, da ne nasprotujemo nadaljnjim dopolnitvam zakona o žrtvah vojnega nasilja. Storili bomo vse, da se nekatere slabosti zakona še odpravijo. Toda take predloge ne vključuje zakon gospoda Pukšiča. Ta zakon bi nesporazume le poglobil in po našem mnenju prinesel novo neupravičeno razlikovanje. Zato ga je treba zavrniti, vsaj mi bomo tako glasovali, hkrati pa v kolegiju predsednika državnega zbora in tudi sicer storili vse, da že naslednji mesec pride v obravnavo zakon, ki ga je pripravila vlada in ki nam bo dal podlago, da z njim rešujemo vprašanja,ki še niso na ustrezni način urejena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav! Iz mnenja vlade, ki ga je zapisala - pravi pri spremembi zakona, pri 1. in 2. členu: "Prisilni mobiliziranci, upokojenci po zakonu o starostnem zavarovanju kmetov sicer lahko zahtevajo priznanje posebne pokojninske dobe na podlagi obdobja prisilne mobilizacije in časa do vrnitve v domovino, vendar pa na tej podlagi ne morejo zahtevati ponovne odmere pokojnine. To lahko dosežejo le tisti, ki so se po 1.1.1984 upokojili po splošnih predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju." Ja, prav zaradi tega, ker ti kmečki upokojenci, ki so se upokojili do 31.12.1983, lahko samo zahtevajo in tega ne morejo dati v ponovno odmero pokojnine, prav zaradi tega je bilo treba ta del zakona spremeniti. Predlagatelji si seveda nismo delali utvare, da smo pobrali vsa znanja tega sveta, z amandmaji, ki bi jih vložili, bi seveda lahko doprinesli k dopolnitvi tega zakona. Vendar, žal ugotavljamo, da ali v tej vladni koaliciji do manjšega števila kmečkih upokojencev, ki so bili upokojeni pred do 31.12.1983, ni veliko, ali pa je sevedastrategija, da tudi kakršna koli dobra pobuda s strani opozicije in dobra volja, da se katera krivica, ki bi že morala biti zdavnaj poravnana, popravi - torej, tega ne želite narediti. Samo tako si je moč razlagati zavračanje tega predloga zakona. Druga naša sprememba, ki je vezana na tiste - torej zmanjšuje tisti trimesečni rok, ampak govori: do 15.maja leta 1945, je seveda tehnično in pravno, tudi po mnenju pravne službe, popolnoma sprejemljiva. Tretja pravica o spremembah, o katerih govorimo, pravimo, da ni nobenega razloga, da ni nobenega razloga, da se tudi uživalcem vdovske ali družinske pokojnine umrlega nosilca ali invalidske pokojnine ne bi dalo te možnosti, da bi pri zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje uveljavljal in dokazoval, da umrli nosilec izpolnjuje, seveda, če izpolnjuje, pogoje za priznanje statusa žrtve vojnega nasilja, da se mu čas vrnitve v domovino prizna v pokojninsko dobo po 13. členu in da na tej podlagi predlagajo ponovno odmero vdovske in družinske pokojnine. Sedaj toni možno, in prav zaradi tega, ker to ni možno, je to možno, če zakonodajalec tako reče, če zakonodajalec tako uzakoni, potem je to možno izvesti. Zato bomo v naši stranki, Socialdemokratski stranki Slovenije, nasprotovali takšnemu predlogu sklepa, kot ga predlaga matično delovno telo. Upam, da bo še kdo tako ravnal - in s tem bi samo doprinesli dopolnitev, z drugimi amandmaji bi seveda samo dopolnili ta zakon in ta razlikovanja predvsem pri tistih, ki bodo upravičeni do tega, z demografsko ogroženih območij, s kmečkih območij; to, kar se jim sedaj ali pa vsa leta pravzaprav ni omogočilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Mario Gasparini. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Mi smo upoštevali mnenje naše pravne službe, pa tudi mnenje vlade k temu zakonu, čeprav mislimo, da ni to zadnja novela, kot smo danes že slišali, da je to šesta, verjetno bo prišla sedma pa mogoče osma, in smo prišli do sklepa, da, upoštevajoč torej vlado in pravno službo, da ne bomo podprli tega zakona in da bomo glasovali za sklep matičnega delovnega telesa. Pri tem je treba poudariti, kar je bilo danes že povedano predvsem s strani predlagatelja, da se ne upošteva nekih stvari, ki so že v zakonu, ki smo ga sprejeli pred leti in potem novelirali in novelirali, tako kot na primer trajanje, torej neprekinjenega prisilnega ukrepa, kar bi naj držalo za vse žrtve, ne več ne manj. Pa tudi datum, ki smo si ga postavili, 15.5.1945, takrat ko je pač okupacija v Sloveniji pa v Jugoslaviji, če hočete, prenehala, in mislim, da tudi ni prav, da se zdaj tu igramo s tem. Tudi če bi sprejeli člen, ki govori pravzaprav o pokojninah in tako naprej, kmečkih in podobno, mislim, da bi postavili neko neenakopravnost vis-a-vis drugih, ki so te stvari že uredili. Odmere pokojnin za starostne kmečke upokojence seveda ne bi bile v skladu z drugimi pokojninami, in mislim, da to ni sprejemljivo. Ta novela ne upošteva, da ni mogoče pravnim naslednikom - torej tisti pač, ki bi hoteli uveljaviti za žrtev, ki je že pokojna, mislim to stvar, ta solucija, ki se tukaj kaže, mislim, da to ni dobro. Lahko pa imajo pravo, če je postopek že v teku. To bi, to smo že pristali na to. Torej so neke stvari, ki, pač, v naši skupini niso sprejemljive. Zaradi zgornjega, pa predvsem tudi zaradi mnenja pravne naše službe, parlamenta. Torej smo mnenja tudi, da zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. In bomo glasovali, torej, za sklep matičnega delovnega telesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Ker v Sloveniji še nimamo osvojenih mednarodnih standardov o urejanju žrtve vojn, nastanejo nenehne potrebe po usklajevanju obstoječega, torej veljavnega zakona. Kar daje vtis, da je to nenehno krpanje slabo pripravljenega zakona, ki temelji na spornih dejstvih, ki niso skladna z različnimi dogodki med vojno. In ta dejstva prihajajo po kapljah na dan, kljub nenehnemu zavedanju tistega dela ljudi, ki imajo od teh matric, povsem konkretne koristi. Torej potrebo po tem spreminjanju je tudi poslanski kolega Potrč omenil, da je šest pač sprememb novel bilo v proceduri. To kaže, da je nekaj v tem zakonu narobe. Obstoječi zakon ima očitno težave pri ideološkem ozadju. Kaj je pravzaprav fenomen tega zakona? Tako kot še marsikateri drugi temelji na napačnih matricah in premisah, poglablja neenakost tistih, ki bi bili upravičeni do enakega pravnega položaja, pa so razlikovani, to pa ima slabe posledice za družbeno sožitje ljudi. Enostavno povedano s primerom. Če je postal otrok invalid zaradi nasilnega dejanja fašistov, lahko uveljavlja pravice. Če pa mu je to povzročila komunistična oblast, teh pravic nima. To v ljudeh še dodatno poglablja zavest o neenakosti v družbi in nelegitimnost zakonov. Takšnih praks normativne ureditve imamo v naši zakonodaji še nekaj, zato bi se morali resno vprašati, kaj je bilo s tem povzročeno in kaj bomo mi storili. Predlog, ki ga je pripravil poslanski kolega, poskuša urejati nekatere neenakosti in sporne rešitve. Njegov namen je korekten. Zato predlogu zakona ne nasprotujemo. Vendar se zavedamo, da je v zakonu, ki je predmet spreminjanja, gospoda Pukšiča, še vrsta neurejenih vprašanj, ki izvirajo iz spornih ideoloških matric. Ki so potrebne ureditve. To namreč inhibira naše sožitje. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o žrtvah vojnega nasilja je v principu dobra ideja. Prepričan sem, da je treba marsikaj spremeniti, vendar pa v Slovenski nacionalni stranki mislimo, da morda spreminjanje na ta način ni najbolj ustrezno. Res je, da mobiliziranci v nemško vojsko morajo, recimo če jih vzamemo v obzir, biti upoštevani v zakonu, vendar pa se je treba vprašati, kako so se društva mobilizirancev pogovarjala z nemško vlado. Mislim, da bi moralo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pripraviti takšen zakon oziroma popravek tega zakona in upoštevati tiste zadeve, ki jih je potrebno upoštevati in ki jih je upošteval tudi poslanski kolega Pukšič, vendar pa na drugačen način. Pri upoštevanju ne smemo izpustiti načina, kako so se pogovarjali ti gospodje z nemško vlado, kaj so pravzaprav od nemške vlade zahtevali in kakšne obljube so pravzaprav dobili. Dejstvo je, da so pogovori potekali na neenakopravnem nivoju in da so pogajalci z naše strani v bistvu bili bolj poslušalci kot pa tisti, ki zahtevajo popravo krivic s strani nemške vlade. Nemška vlada dela za svoj interes in bo delala za svoj interes. Zato mislim, da bi morala pogovore o tem prevzeti slovenska vlada preko ministrstva, ki sem ga že prej omenil. Zato sodim, da takšen zakon oziroma takšen predlog zakona, ki je danes v obravnavi, ni najbolj ustrezen. Intenca, želja in pa hotenje tega zakona so hvalevredni. Vendar pa izvedba ni najboljša. Zato sodim, da bi bilo smiselno, da bi se ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve spustilo v obravnavo in pregled te materije, da bi to zadevo obdelalo,da bi to zadevo pripravilo in se tudi dogovorilo, po eni strani tako z določenimi, ki so v tem zakonu pač obravnavani, po eni strani in v primeru, kot sem že rekel, mobilizirancev v nemško vojsko tudi z nemško vlado. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli tega zakona. Podpiramo pa intenco, željo in namen, ki ga je kolega Pukšič s tem predlogom zakona dal pred nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitve stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa matičnega delovnega telesa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 19.20 uri. Zato prekinjam to točko dnevnega reda in se predstavnikom vlade zahvaljujem za sodelovanje. Mi pa prehajamo ob 16.10 uri na drugo obravnavo predloga zakona o uporabi slovenskega znakovnega jezika. Se pravi, ob 16.10 uri. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, predstavnici vlade, gospod minister! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UPORABI SLOVENSKEGA ZNAKOVNEGA JEZIKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Vlado Dimovski, minister za delo, družino in socialne zadeve, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Predlog zakona za drugo obravnavo smo pripravili v skladu s stališči državnega zbora, sprejetimi ob prvi obravnavi zakona v oktobru 2001. Tako smo proučili sestavo in članstvo v svetu, in to spremenili tako, da je povečano število članov sveta na predlog združenja tolmačev za slovenski znakovni jezik in predlog zveze društev gluhih in naglušnih Slovenije, dodatna člana sta dve gluhi osebi. S tem se bo povečal vpliv uporabnikov, to je gluhih oseb, pri odločanju o pomembnih vprašanjih ter skrb za poenotenje slovenskega znakovnega jezika. Po enega člana sveta bosta predlagala tudi ministrstvo, pristojno za pravosodje, zaradi usklajenosti znakovnega jezika sodnih tolmačev, enega člana pa bo predlagala socialna zbornica kot pristojna zbornica za tolmače kot strokovne sodelavce na področju socialnega varstva. Naloge sveta se po proučitvi in usklajevanju z združenjem za slovenski znakovni jezik, zvezo društev gluhih in naglušnih Slovenije, socialno zbornico ter centrom Republike Slovenije za poklicno izobraževanje niso spremenile. Pomembne naloge in javna pooblastila pa so s 15. členom dane združenju tolmačev za slovenski znakovni jezik, ki se je v pripravi predloga zakona za drugo obravnavo oblikovalo kot samostojna pravna oseba, zavod, s katero bo ministrstvo, pristojno za invalidsko varstvo, sklepalo pogodbo za izvajanje javnih pooblastil. S pripravljenim besedilom predloga zakona se tudi gluhim osebam pripadnikom madžarske in italijanske narodne skupnosti priznava pravica do tolmačenja v njihovem jeziku. Pri pripravi besedila predloga zakona je bil upoštevan tudi predlog, da se gluhim osebam s statusom dijaka ali študenta zaradi povečanih potreb, povezanih z izobraževanjem, prizna pravica do večjega števila ur tolmačenja. Podpiramo pa tudi predlog za povečanje na 30 ur, v izjemnih primerih pa na 100 ur. Vendar pa na pristojnem odboru sprejeto besedilo predlogazakona to število ur zmanjšuje. Zato podpiramo predlagani amandma poslanskih skupin LDS in Združene liste socialnih demokratov in pričakujemo, da ga boste podprli tudi poslanci, kajti sedanje besedilo 13. člena se napačno sklicuje na prvi namesto na drugiodstavek 10. člena, ki govori o 10 urah tolmačenja po lastni presoji gluhe osebe, ki se s predlaganim amandmajem povečujejo. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlagam, da z amandmaji dopolnjeni predlog zakona o uporabi slovenskega znakovnega jezika sprejmete, in če bo le mogoče, v skladu s prvim odstavkom 138. člena poslovnika glasujete v tretji obravnavi predloga zakona že na 19. seji državnega zbora. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Odbor državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je predlog zakona obravnaval v nadaljevanju 23. redne seje 8.10. Pri delu odbora so sodelovali poleg predstavnikov predlagatelja še predstavnik zakonodajno-pravne službe, predstavniki zveze tolmačev gluhih in naglušnih Slovenije, predstavniki združenja tolmačev Slovenije in predstavniki urada za invalide in bolnike pri vladi Republike Slovenije. Odbor državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je v skladu s 126. in 131. členom poslovnika opravil razpravo in glasoval o posameznih členih in predlogih amandmajev, ki so jih predložili: poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, Združene liste socialnih demokratov in pa poslanec, dr. France Cukjati. V razpravi o 5. členu predloga zakona in vloženih amandmajih je bilo izpostavljeno stališče, da bi se za tolmače ustanovila zbornica tolmačev za slovenski znakovni jezik, čemur je vlada nasprotovala tudi zaradi sistemskih razlogov. Vlada podpira čimprejšnji sprejem predloga zakona, saj je to področje nujno potrebno urediti. V razpravi o 12. in 13. členu predloga zakona so člani odbora na podlagi predloga dr. Franceta Cukjatija sprejeli amandma odbora, kjer so z amandmajem povečali pravico do tolmača gluhi osebi v postopkih pred državnimi organi, izvajalci javnih pooblastil oziroma izvajalcih javnih služb ter v drugih življenjskih situacijah, v katerih bi ji gluhota pomenila oviro pri zadovoljevanju njenih potreb. Prav tako so povečali pravico do tolmača gluhi osebi, ki ima status dijaka ali študenta, zaradi dodatnih potreb, povezanih z izobraževanjem. V okviru razprave o posameznih členih in vloženih amandmajih je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin Liberalne demokracije Slovenije, Združene liste socialnih demokratov k 4., 5., 7., 9., 10., 11., 12., 13. členu, k poglavju Strokovni svet za slovenski jezik in k 24., 25. in 26. členu. Ni sprejel amandmaja Franceta Cukjatija k 5. členu, ki je bil nekako tudi amandma, ki je spreminjal z ostalimi njegovimi amandmaji koncept zakona, zato so postali nadaljnji amandmaji tega predlagatelja brezpredmetni. Odbor pa je sprejel tudi svoje amandmaje k 13. in 15. členu. Poleg tega je odbor tudi vse člene predloga zakona podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Združene liste Socialnih demokratov bo predstavila gospa Danica Simšič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi! Povsem na kratko. Predlog zakona, ki je pred nami, ureja pravice gluhih in naglušnih v svetu slišečih. Gre pravzaprav za zakon, ki briše belo oziroma sivo liso neuresničevanja ene temeljnih človekovih potreb, potrebe po komunikaciji oziroma po sporočanju. Znakovni jezik je za gluhe in naglušne sredstvo, ki preprečuje izolacijo in jim omogoča enakopravnejše vključevanje v družbo in okolje. Zato najbrž ne bo narobe, če rečemo, da gre za civilizacijski zakon, ki ga je potrebno čim prej sprejeti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov zakon, to je dopolnjeni predlog zakona o uporabi slovenskega znakovnega jezika, ki opredeljuje tako znakovni jezik kot tudi pravice gluhih, ne le do uporabe tega jezika, ampak tudi do tolmača, vključno z vlogo združenja tolmačev, podpiramo. Podpiramo tudi rešitve glede sveta za slovenski znakovni jezik in podprli bomo tudi amandmaje, ki smo jih vložili skupaj z Liberalno demokracijo Slovenije. Amandmajev poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke Slovenije pa ne podpiramo. In če lahko na kratko vsebinsko povzamem amandmaja, ki ju bomo podprli. Prvi je k 12. členu in je bolj redakcijske narave. Pravico do tolmača, ki ga mora v komunikaciji z gluhimi in naglušnimi zagotoviti državni organ, razširja oziroma prenaša tudi na organe lokalne samouprave. Amandma k 13. členu pa v skladu z razpravo na matičnem delovnem telesu opredeljuje pravico do števila ur tolmača, ki jo lahko uveljavljajo gluhi, do največ 30 oziroma do največ 100 ur na leto. In na koncu. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podpira tudi predlog, ki ga je na koncu izrazil minister Dimovski, da bi tretjo obravnavo opravili še na tej seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospe Pozsončeve ni med nami. Mnenje poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Zagotovo ni človeka v tem prostoru, pa tudi verjetno ne zunaj tega prostora, ki bi odrekal gluhonemim pravico do komunikacije z ostalim svetom, pravico do tolmača. Kadarkoli se ti ljudje znajdejo, soočijo z javno službo, bodisi na okenčku občinske uprave ali s sprejetjem predlaganega amandmaja v krajevni skupnosti ali pa v drugih javnih službah, kot je sociala, zdravstvo in podobno. Zagotovo. In ti nameni so zelo lepi, če bi seveda za temi nameni bila iskrena želja to tudi uresničiti; v tem je problem. Kajti mi zopet v tem zakonu, kot v številnih drugih socialnih zakonih, oblikujemo in zagotavljamo čudovite pravice, vendar tako, v taki obliki, da jih bo nemogoče uresničiti. Zakaj teh ne bo mogoče uresničiti? Zaradi tega, ker nalaga zakon vsemu javnemu sektorju, da kadarkoli pride do njega gluhonema oseba, zagotovi prevajalca. To sami veste, da bo neizvedljivo, predvsem v tistem delu javne službe, ki se zelo poredko sreča s primerom gluhonemega. In seveda v uvodu k prvemu branju je predlagatelj predvidel, da bodo morali državni organi,izvajalci javnih pooblastil in javnih služb planirati dodatna sredstva, to se pravi neka dodatna sredstva se planirajo. Kako bo tudi ta javna služba ta dodatna sredstva s strani države dobila? Vsekakor pa ne bo potekala usluga in servisiranje gluhonemih tako, kot bi lahko, če bi sprejeli pobudo, da se vse storitve plačujejo z vavčerjem neposredno preko združenja tolmačev tako, da bi imeli sistem, kjer lahko posamezna invalidna oseba, gluhonemi ima svojega tolmača, osebnega izbranega tolmača, in kadar ga potrebuje, ga pokliče ali mu pošlje »mail« ali kakorkoli se z njim dogovori in pride z njim do javne službe, uporabi njegove usluge in da temu tolmaču dokazilo, da je tolmač opravil to uslugo, in s tem dokazilom preko združenja tolmačev neposredno od ministrstva prejme tolmač plačilo. Edino na tak način bi stvari funkcionirale. Ampak očitno imamo mi metodo, zelo dobro metodo, zagotoviti socialne pravice, vendar jih dati v tako embalažo, da jih konkretno ljudje ne bodo mogli odpreti. Zaradi tega sem seveda razočaran nad poslanci vladne koalicije, da nikakor niso podprli predloga o zagotovitvi sistema plačevanja tolmačev.
Hvala lepa. Predstavnikov Stranke mladih Slovenije ni med nami. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Pri prvi obravnavi še v starem poslovniškem sistemu smo nekateri dejali, da bi bil ta zakon lahko mirno sprejet po hitrem postopku. Pa ne le zato, ker nas k njegovemu sprejetju zavezuje oziroma usmerja ustava z vsemi tremi zapovedmi o enakih možnostih in nediskriminaciji, temveč nas k njemu vodijo tudi resolucije, in kar je najpomembnejše seveda, vsakdanje življenje. Takrat smo tudi dejali, da je zakon pripravljen skoraj konsenzualno, torej da je usklajen tako z uporabniki kot odločevalci. Rekli smo tudi, da pomeni ustrezno implementacijo ustavnih pravic do enakopravne oziroma enakovredne izobrazbe, do dela, informiranja, socialne vključitve, skratka, da zagotavlja boljše vključevanje gluhih v svet slišečih. Gluhi razmišljajo in se učijo vizualno, zato je znakovni jezik potreben pogoj za razumevanje vsebine; brez njega ostane govorjeni jezik črkovno zaporedje praznih besed. Torej, že v prvi obravnavi je bilo opozorjeno, da je bil predlog zakona predolgo na čakanju, zaradi česar je prihajalo ali mogoče še prihaja, najbrž še prihaja, do težav pri izobraževanju gluhih in naglušnih v rednih šolah. Vmes se je zgodilo še precej pozitivnih dopolnil, med drugim je tudi izšel tako imenovani slovar oziroma prevodnik na cd-ju. Pri drugi obravnavi na matičnem odboru so se odprla, in nekatera tudi kmalu zaprla, vprašanja glede statusa oziroma kompetenc zveze društev gluhih, socialne zbornice, strokovnega sveta, do teh treh temeljnih točk v trikotniku oziroma četverokotniku, če pridodam še ministrstvo oziroma vlado. Prišlo pa je tudi do preučevanja možnosti, da bi se združenje tolmačev prelevilo v zbornico. Na odboru smo se večinsko odločili, da slednje ni potrebno. Seveda pa so bila močno prediskutirana vprašanja, kijih je navedel že moj predhodnik, glede načina zagotavljanja financiranja stroškov oziroma tistih finančnih posledic, ki nastanejo pri nudenju službe tolmačev. Mislim, da bodo ta vprašanja zaprta danes v liberalni demokraciji na ta način, da bomo zavrnili rešitve, ki jih ponujata poslanski skupini NSi in SDS. Pri vprašanju finančnih posledic, v katere naj bi se dvomilo, koliko je ta država zmožna, da jih realizira, pa le toliko, da zakon prinaša finančne posledice, ki naj bi bile zagotovljene že v proračunu oziroma ki naj bi v toliki meri in tako drastično obremenile javne službe, kot se bojimo, da bi. Gre le za 62 milijonov tolarjev v letu 2003, 62 milijonov 500 tisoč tolarjev v letu 2004 in polovico teh sredstev v letu 2002. Menim, da to nikakor ne morebiti vprašanje v tej državi, v kolikor hoče dostojno zagotoviti ne samo tega, k čemur se je zavezala s svojo ustavno listino, temveč tudi, v kolikor se ozira na svojo vest in seveda enakopravno obravnavanje svojih sodržavljank in sodržavljanov. Hvala lepa
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Predlog zakona je dolgo pričakovan in potreben akt, s katerim v bistvu normativno urejamo področje, ki je v praksi predvsem po zaslugi tolmačev slovenskega znakovnega jezika, socialne zbornice in zveze gluhih in naglušnih Slovenije dokaj dobro servisirano. Zato poslanska skupina Slovenske ljudske stranke pozdravlja in podpira zakon. Konceptualno je predlog zakona zastavljen smelo. Čeravno bi v naši poslanski skupini zaradi načela subsidiarnosti, ki se v evropskem prostoru vedno bolj uveljavlja, in tudi zaradi čiste praktičnosti izvajanja zakona raje dali prednost temu, da bi se tolmači slovenskega znakovnega jezika organizirali v poklicno zbornico, kateri bi se podelila tudi določena oziroma potrebna javna pooblastila, vendar pa je predlagatelj zaenkrat tudi zaradi nekaterih tehtnih argumentov predvidel zvezo tolmačev oziroma združenje tolmačev kot pravno osebo, kar je za trenutno obstoječe stanje tudi dobro. Menim, da nam je nekoliko zmanjkalo časa, da bi konceptualnost zakona v celoti od 5. člena naprej popravili, morda pa bi bilo dobro, da smo si ta čas vzeli. Tako ali tako pa se bomo najbrž prej ko slej v sistem organiziranosti oziroma združenje tolmačev najbrž ponovno spustili, v spremembo. Prav je, da je z amandmajem odbora združenju poverjena med drugimi tudi skrb za razvoj slovenskega znakovnega jezika, ker združenje oziroma tolmači so najbolj pristni poznavalci znakovnega jezika, s katerim se tudi neposredno soočajo. Dopolnjeni predlog zakona bomo v poslanski skupini v celoti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Dragi predstavniki vlade! Dovolite, da podam mnenje poslanske skupine Nove Slovenije v zvezi s tem zakonom. Slovenija izpolnjuje dolgoletni dolg do tistih naših državljanov, ki jih je slušna prikrajšanost bolj ali manj potisnila na rob družbe. To je pravzaprav preizkus naše sociabilnosti, naše družbe. Pomeni tudi dejanski premik v naši praksi. Premik, da bi se slišno oviranim zagotovilo boljše življenje, boljša integracija, boljše možnosti življenja, dela in zaslužka in šolanja. Statut zveze gluhih določa, da je znakovni jezik svetovno priznan kot naravni jezik in kultura gluhih, ki bogati narodovo dediščino. In tudi v Sloveniji je nastal ta jezik, zlasti ob zavzetem delu samih gluhih, družinskih članov in vseh ostalih, ki so svoja prizadevanja usmerili v pomoč tej populaciji. Ta dediščina in jezik izkazujeta samoniklost, bogastvo in pestrost. Že dolgo časa so slušno prikrajšani tudi za enakovredno obravnavanje v smislu ocenjevanja telesne okvare. To je še naš preostali dolg, ki ga moramo izpolniti, tudi zaradi načela enakosti, enake obravnave, saj še vedno velja, da je 100% gluhota ocenjena z 80% telesno okvaro in s tem seveda zagotavljanje nižje ravni pravic, ki iz tega izhajajo, iz te ocene telesne okvare. Torej najti bomo morali potreben čas, potrebno voljo, da spremenimo ta predpis. Namreč dobra komunikacija je pogoj za integracijo in uspešnost v sodobni globalizacijski družbi. Zato je prikrajšanost, ta prikrajšanost, slušna prizadetost, ena izmed najhujših za človeka, čeprav navzven morda komaj zaznavna. Pri sprejemanju tega zakona smo vse stranke pokazale veliko mero usklajenosti in nedvomljivega prizadevanja za ureditev. Nekoliko se je zataknilo pri predlogu, ki bi že sedaj uredil izvajalce, tolmače v okviru bolj sodobne in perspektivne zbornične oblike. Ob tem pa bi dali tudi prehodno obdobje za prilagoditev. Žal se to ni zgodilo. Morda je zmanjkalo tiste kaplje poguma in da bi naredili takšen zakon. Tako bi imeli boljše možnosti za delo, razvoj jezika, neodvisnost izvajalcev in drugih stvari. Vsekakor je potrebno omeniti še eno hibo zakona. Da državni organi sami poskrbijo za financiranje potrebnega tolmačenja. To bo lahko privedlo državne organe v stisko. Kot vemo, velja v javnih financah oziroma so v javnih financah težave. In da bi zaradi finančne nelikvidnosti oziroma finančnih težav bili gluhi ovirani pri temeljnih človekovih pravicah oziroma pri uveljavljanju svojih temeljnih pravic in uporabi seveda svojega znakovnega jezika, to pomeni, da tudi potem ne bi bila zagotovljena v ustrezni meri pomoč. Poslanska skupina Nove Slovenije podpira sprejem tega zakona, ker se zavzema za vsa tista prizadevanja v družbi, ki pomagajo ljudem s težavami pri vključevanju v skupnost.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani predstavniki vlade, pristojnega ministrstva, kolegice, kolegi! Ne bom ponavljal tistega, kar so povedale kolegice in kolegi ali pa tistega, kar piše v Poročevalcu. Logično je, v Slovenski nacionalni stranki, da bi ustava sama po sebi že morala jamčiti vse pravice, za katere sedaj oblikujemo zakon. Ali drugače povedano, pomeni, prav je, da, če že moramo, oblikujmo ta zakon, zdi se nam sicer nekoliko pozno, pozno. Hvala bogu, zakon je pred nami. Glede na izkušnje, ki jih poznajo nekatere druge evropske države, predvsem se ponavadi zelo rad sklicujem na skandinavske, pa bi le radi pripomogli k oblikovanju tega zakona v Slovenski nacionalni stranki tako, da bi opozorili, opozorili vlado, če je seveda karkoli moč storiti ob nekoliko, po našem mnenju preveč zbirokratiziranem zakonu, na eno veliko pomanjkljivost, ki je, kolikor smo pač proučili ta zakon. In sicer gre za to, kje in kako natančno bomo v Republiki Sloveniji izoblikovali, naučili tolmače. Zahtevano izobrazbo imajo v večini držav, vsaj Finska, Danska, Švedska se mi zdi, kjer imajo vsi tolmači možnost izobraziti se na eni od njihovih univerz ali fakultet z dvo-ali triletnim študijem na tako imenovani visoki stopnji. No pri nas jaz nisem zasledil v zakonu niti v razlagi zakona, na kakšen način. Drugi pomislek, ki ga imamo in na katerega želimo opozoriti, je način plačevanja. Mislim, da je to opozorilo danes že bilo dano. Ne vem zakaj oziroma zakaj takšen način. Če bo moč slišati kakšen odgovor še kasneje, bomo zelo veseli. Pri pregledu obrazložitve tega zakona sem postal pozoren skupaj s kolegi poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke na stavek, »da mora gluha oseba predložiti na vpogled neki dokument, s katerim ji bo priznana pravica do tolmača«. Tudi to sodi v tisto našo oceno prevelike zbirokratiziranosti, kajti že sama ustava, se mi zdi, jo jamči takšnim osebam in ne zdi se mi prav, da bomo sedaj po eni strani žigosali in označkali ljudi, za katere lahko rečemo, da so, da živijo v neki povprečni liniji na nekem obrobju. To so naše pripombe. Vsekakor bomo zakon o znakovni rabi slovenščine absolutno podprli, veseli pa bomo, če boste naše pomisleke in pa seveda tudi naše opazke in pripombe o mogoče možni poenostavitvi nekaterih postopkov upoštevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 16.10.2002. Samo, da vas še spomnim - posamezne poslanske skupine imajo na razpolago naslednjo količino časa: SDS 10 minut, SLS 5 minut, NSi 15 minut, SnS 10 minut in vlada 5 minut. Prehajamo torej na razpravo, in sicer v razpravo dajem 11. člen in amandma poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k temu členu. Odpiram razpravo. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. No, predlog zakona predvideva, da v 10. členu v prvem odstavku, kjer so v prvem odstavku navedene pravice, da te pravice gluhonemi osebi zagotavlja organ, bodisi državni, na lokalni ravni in pa izvajalec javnih pooblastil, izvajalec javne službe. Pravice iz drugega odstavka 10. člena pa se zagotavljajo neposredno v dogovoru med gluho osebo in združenjem tolmačev in se plačujejo z vavčerjem. Torej, predlagatelj sam uvaja sistem vavčerjev in brez problemov ga izpelje, in sicer brez organiziranja zbornice, prek sedaj obstoječega združenja, in z vavčerji, to se pravi, po sistemu naročilnice, kjer lahko s to naročilnico gluha oseba sama zahteva tolmača, in ta naročilnica potem tudi predstavlja osnovo za izplačilo. Kot sem rekel, v prvem gradivu je v obrazložitvi predlagatelj predvidel določena sredstva, ki bodo potrebna za plačilo tolmačev. Zaradi tega smatramo, da bi bilo možno, prav tako možno, če bi seveda mislili resno s temi pravicami, tudi pravice iz prvega odstavka zagotavljati na enak način, torej da bi država zagotavljala tista sredstva, ki so potrebna za tolmače, neposredno, po sistemu vavčerjev, prek združenja tolmačev in ne prek tako zelo razpršene javne službe, upravnih organov in podobno. Zaradi tega smo predlagali temu ustrezno amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Torej, da bi bile zakonske določbe izvršljive in pravice tudi resnično dostopne, je ta amandma k 11. členu zelo potreben, da ne bo zakon samo mrtva črka na papirju in bodo imeli izvajalci oziroma uporabniki težave pri pridobitvi te pravice. Na tak način bo lahko nastalo veliko sporov in zakon ne bo dosegel tistega, kar je njegov cilj in namen. Preveč imamo že v dosedanji zakonodaji takšnih določil, ki so težko izvršljiva in pomenijo za državljane le črko na papirju, ki je ne morejo iztožiti. Če imamo resen namen osebam s prikrajšanostjo pomagati pri njihovi integraciji, komuniciranju z nami, slišečimi, potem je treba imeti resen odnos tudi do določil in izvajanja tega. Ravno ta skrb in dvom v izvršljivost določbe nas je navedla, da smo vložili ta amandma.
Hvala lepa. Gospa Tutta, izvolite.
Hvala lepa. Predlaganega amandmaja ne podpiramo, kajti besedilo 11. člena predloga zakona je veliko bolj zavezujoče kot besedilo predlaganega amandmaja. Predlog zakona namreč državne organe, organe lokalne samouprave, izvajalce javnih pooblastil oziroma javne službe zavezuje, da so dolžni gluhi osebi zagotoviti pravice uporabe znakovnega jezika, medtem ko predlog amandmaja predvideva oziroma predlaga, da so jo dolžni le omogočiti, kar pa bi lahko pomenilo kršitev načela enakopravnosti v postopkih pred navedenimi organi. Predlagani amandma tudi predvideva, da tolmač gluho osebo spremlja. Gluha oseba pa ne potrebuje spremljevalca, saj njena težava je le sporazumevanje in zato potrebuje tolmača, ne spremljevalca. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Želi o amandmaju in o 11. členu še kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na razpravo o 12. členu in amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k temu členu in poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in Združene liste socialnih demokratov. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo o amandmajih k temu členu. Prehajamo na razpravo o 13. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS in poslanske skupine združene liste. Želi kdo besedo? Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi mogoče želel, če je seveda možno, eno kratko pojasnilo. Namreč, ko primerjam ti dve besedili, torej zakon v prvih dveh odstavkih in pa amandma Liberalne demokracije in združene liste, me samo zanima, kakšen konkreten razlog je vlagatelje amandmaja navedel, da je konkretiziral gluhe osebe zaradi dodatnih potreb, in sicer na dijake in študente. Ker se mi zdi, vsaj razumem jaz nekoliko drugače da je 13. originalni člen nekoliko bolj odprt. Ampak, ne vem. Zato sprašujem.
Hvala lepa. Gospod Barovič, izvolite.
Ja. Ravnokar so mi kolegi, ki mi pomagajo pravno, s pravnimi poduki o novem poslovniku, povedali, da sem jih spravil malo v zadrego, ker menda ni prijavljenega časa, pa mi ne morejo odgovoriti. Zato dobro. Jaz se bom osebno pozanimal, zakaj in v čem je ta razlika in se bom potem odločil, kako glasovati o tem amandmaju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da predstavniki vlade imajo še nekaj časa in da bi tudi to pojasnilo bilo dobrodošlo. Gospa državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa. 13. člen se sklicuje na 10. člen, na prvi in drugi odstavek 10. člena zakona. In sicer v prvem odstavku se ureja pravica gluhe osebe uporabljati znakovni jezik v postopkih pred državnimi organi, organi lokalne samouprave in izvajalci javnih pooblastil oziroma izvajalci javne službe. V teh primerih mora biti gluhi osebi tolmač zagotovljen v takem obsegu, v kakršnem ga gluha oseba potrebuje. Ali je to ena ura ali je to 20 ur na leto je odvisno od tega, kakšna storitev se gluhi osebi pri teh organih nudi. Drugi odstavek pa govori o potrebi gluhih oseb v vsakdanjih življenjskih situacijah, kadar bi bile ovirane pri komuniciranju. Drugi odstavek pravzaprav prvič uvaja neko individualno pravico, ki jo gluha oseba izbere sama, kadar se sama počuti neenakopravna v dialogu v vsakdanjem življenju. In zato to pravico izbere sama, kdaj jo potrebuje. Izbere tudi tolmača z liste tolmačev sama. In tudi sama plača z vavčerjem. Vavčer je pa v obsegu ur, ki je sedaj s predlaganim amandmajem predlagan na 30 ur. Višje potrebe po teh dodatnih urah tolmačev, zaradi potreb, povezanih z izobraževanjem, za dijake in študente pa je sprejel državni zbor s stališčem ob prvi obravnavi. Kajti populacija dijakov in študentov je tista, ki ravno storitve tolmačenja najbolj potrebuje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa za ta odgovor. No, saj jaz bi rad samo še to povedal, da pri tej odločitvi je pač težko reči da ali ne, ravno zaradi tega, ker sem sam opozoril na domnevno preveliko birokratiziranje, pa mogoče malce pozno, pa vendarle bi rad vedel tudi, ali bi se v tej državi dalo urediti tako, kot je ponekod drugod. Da recimo gluhe osebe v nobenem primeru ob uporabi tolmačev niso samoplačnice. S tem bi se izognili raznim 10, 30, 100 uram in tako naprej. Ampak očitno prepozno. Hvala lepa za obrazložitev, vladi.
Hvala lepa. Sprašujem, želi še kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo in vas obveščam, da bo zbor glasovanje o amandmajih opravil v nadaljevanju seje ob 19.20 uri v okviru glasovanj zbora in s tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo ob 17. uri in 40 minut z obravnavo 16. točke dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o izvajanju rejniške dejavnosti. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnici in predstavnika vlade! Nadaljujemo z obravnavo 16. TOČKE DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O IZVAJANJU REJNIŠKE DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Vlado Dimovski, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci! Rejništvo ima v Sloveniji dolgoletno tradicijo. V tovrstni obliki varstva je nameščenih največ otrok, ki ne bivajo v svojih bioloških družinah. Trenutno je v rejništvu okoli 1.300 otrok pri okoli 500 rejniških družinah. Število otrok, nameščenih v rejništvo, je veliko večje, kot je skupaj vseh otrok, ki so nameščeni v zavodih za usposabljanje in vzgojnih zavodih. Drugače povedano, če rejništvo v Sloveniji ne bi bilo razširjeno, kot je, bi vsekakor takoj potrebovali bistveno več zavodskih zmogljivosti - na primer pri kapaciteti enega zavoda okoli 80 otrok bi to pomenilo okoli 16 novih zavodov. Ob tem je treba poudariti, da predlog zakona ne posega v institut rejništva kot obliko družinsko-pravnega varstva mladoletnikov. To je urejeno v zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Z zakonskimi določbami smo operacionalizirali vsebino dela in naloge vseh udeleženih, to je rejnic oziroma rejnikov in njihovih družin, rejenk oziroma rejencev in njihovih bioloških družin ter centrov za socialno delo. Predlog zakona o izvajanju rejniške dejavnosti ureja pogoje, ki jih mora izpolnjevati oseba, ki želi izvajati rejniško dejavnost, postopek pridobitve dovoljenja za izvajanje rejniške dejavnosti, pogoje in postopek za izvajanje rejniške dejavnosti kot edinega poklica, določa normative za izvajanje rejniške dejavnosti, opredeljuje dolžnost rejnikov in naloge centrov za socialno delo pri izvajanju rejniške dejavnosti, ureja pa tudi financiranje rejniške dejavnosti ter nekatera druga vprašanja, vezana na izvajanje zakona. S predlogom zakona o izvajanju rejniške dejavnosti želimo sistemsko urediti izvajanje rejniške dejavnosti, s ciljem, da se dvigne kakovost izvajanja in s tem kakovost rejništva samega, z glavnim namenom nuditi otrokom, ki v rejništvo vstopajo, čim bolj ustrezno obravnavo. Pri rejništvu ne gre le za to, da otroku, ki iz različnih razlogov začasno ne more živeti pri svojih starših, preprosto le najdemo nadomestno družino. Gretudi za odgovornost, da najdemo otroku družino, kjer bo pridobil pozitivno družinsko izkušnjo, kar vedno znova utemeljuje institut rejništva. Za otroke, predvsem najmlajše, ki bodisi krajši ali daljši čas ne morejo živeti v lastni družini, je velika prednost, če lahko živijo in odraščajo v najbolj podobni obliki, kar bivanje v rejniški družini je. V rejniški družini kot v vsaki družini veljajo določena družinska pravila, vloge so razdeljene med družinske člane, rešujejo se konflikti, deli se delo in obveznosti ter prisotna so čustva. To so namreč nepogrešljive izkušnje za celoten in celosten razvoj vsakega posameznika. Da bi bile rejniške družine ustrezno pripravljene in bi lahko nudile otrokom primerno oskrbo in znale pomagati pri reševanju otrokovih stisk in težav, je potrebno rejniškim družinam nuditi ustrezno podporo, tako prek rednega sodelovanja rejnikov in strokovnih delavcev centrov kot tudi prek usposabljanj in izobraževanj, kar bo s sprejemom tega zakona zagotovljeno. Predlog zakona predvideva povečanje višine nagrade rejniku ter oskrbnine za rejenca, za kar so sredstva predvidena v proračunu Republike Slovenije. Višino materialnih stroškov za rejenca smo vezali na podobna izhodišča, kot je vezava višine denarne socialne pomoči po zakonu o socialnem varstvu in kot so denarni prejemki po zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Na novo so potrebna sredstva za izobraževanje in usposabljanje, ki so prav tako predvidena v proračunu. Primerjalni izračuni kažejo, da se bodo s tem zakonom sredstva za materialne stroške za rejence povečala za okoli 121 milijonov SIT letno, nagrade rejnikov pa se bodo skupno povečale za 85 milijonov SIT letno, torej skupno povečanje na letni ravni znaša okoli 206 milijonov SIT. Na novo so potrebna tudi sredstva za izobraževanje in usposabljanje. Po naših ocenah gre za okoli 10 milijonov SIT letno. Dovolite, da vas na koncu, spoštovane poslanke in poslanci, pozovem, da sprejmete zakon, predvsem iz dveh poglavitnih razlogov, in sicer prvič - na eni strani zaradi kvalitetnejšega izvajanja rejništva, kot je izbira rejniških družin, usposabljanje, aktivno delo po namestitvi otroka v rejniško družino, delo z biološkimi starši, predvsem pa vedno znova iskanje najbolj optimalnih rešitev za otroke. Drugič pa tudi zaradi potrebe po zakonski ureditvi tovrstnega varstva otrok in kot pravna podlaga za plačilo rejnin in prispevkov za socialno varnost in kot normativi za opravljanje rejništva kot poklic. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Odbor državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je predlog zakona obravnaval na 23. redni seji oziroma v nadaljevanju 23. redne seje dne 8.10. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, ki je imela k posameznim členom predloga zakona tudi konkretne pripombe. Člani odbora so prejeli tudi pripombe Kluba rejniških družin Maribor. Odbor je opravil razpravo in glasovanje o amandmajih, ki so jih predložili kvalificirani predlagatelji, in sicer gospa Danica Simšič France Cukjati, Janez Drobnič, Valentin Pohorec in pa poslanska skupina Stranke mladih Slovenije. Odbor je sprejel amandmaje poslanke kolegice Danice Simšič k 18., 46., 52., 59., 67., 69. in 76. členu ter amandma poslanskega kolega dr. Cukjatija k 51. členu. Odbor je sprejel tudi svoje amandmaje, in sicer k 2. členu, 21. členu, 59. členu, 61. členu, 62. členu, 63., 64., 65., 66. in 75. ter 76. členu. Odbor je tudi soglasno sprejel vse člene zakona. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov predstavila gospa Danica Simšič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani drugi navzoči! Pred nami je zakon, ki sistemsko ureja izvajanje rejniške dejavnosti, ki je bilo doslej razdrobljeno, obravnavano delno v zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in delno v zakonu o socialnem varstvu. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov zakon podpiramo, saj jasno opredeljuje pogoje in normative, ki jih morajo izpolnjevati tisti, ki želijo izvajati rejniško dejavnost. Ne pozabi pa niti na dolžnosti centrov za socialno delo. Ureja pa tudi financiranje rejniške dejavnosti. Rejništvo svet pravzaprav pozna, odkar poznamo družino. V zakonu je rejništvo opredeljeno kot posebna oblika varstva in vzgoje otrok, ki začasno ne morejo prebivati v biološki družini. Družina pa je z vidika otroka tista osnova, kjer otrok zadovoljuje osnovne individualne potrebe, nujno potrebne za rast in razvoj. To so na eni strani osnovne fiziološke potrebe, na drugi strani pa nič manj pomembna potreba po varnosti, ljubezni, spoštovanju, uveljavljanju ustvarjalnosti in samouresničevanju. Brez zadovoljitve nekaterih od teh potreb otrok ne more preživeti. Brez zadovoljitve drugih pa sicer lahko preživi. Vprašanje pa je, kakšna je kakovost tega življenja. In s tega vidika je vloga rejnic, rejnikov in rejniških družin še kako pomembna. O posameznih rešitvah tega zakona je vsebinsko že dokaj obširno spregovoril minister in tu ni kaj dodati. Razen morda želje, da bi bil zakon dejansko čim prej tudi dokončno sprejet. V imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bi se rada pomudila samo pri predlogu amandmaja k 51. členu zakona, ki smo ga predlagali skupaj z Liberalno demokracijo Slovenije. Govori pa o višini tako imenovanih materialnih stroškov za rejenca. V predlogu zakona višina teh stroškov znaša nekaj manj kot 45 tisoč tolarjev. In glede na to, da pri tem izračunu, ki je opredeljen podobno kot znesek zagotovljenega minimalnega dohodka, ki se uporablja pri določanju višine denarne pomoči po zakonu o socialni varnosti, niso biliupoštevani tako imenovani izdatki za nepotrošne dobrine - tu so denimo mišljeni stroški nepotrošnih dobrin, kot so gospodinjska oprema, pa denimo obraba parketa, sten ali davki in podobne stvari - predlagamo, da se znesek zviša za nekako 4 tisočake, na nekaj manj kot 49 tisoč tolarjev na rejenca. Če hočete natančno številko, ta znaša 48 tisoč 586 tolarjev za posameznega rejenca. Menimo, da je tako povečanje utemeljeno in ga bomo zato podprli. Podobno kot smo predlagali in že na delovnem telesu tudi podprli možnost izrednega povečanja oskrbnine za dodatnih 25 odstotkov. Prvotno je predlog zakona vseboval samo možnost izrednega 25 - odstotnega znižanja oskrbnine. In zato tudi ne bomo podprli podobnega, samo nekoliko bolj nerodno formuliranega predloga poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke. Skratka, v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlog zakona, tako kot je dopolnjen, podpiramo, saj bo veliko bolj jasno in celovito uredil materialne pogoje za življenje več kot 1300 otrok rejencev in okoli 500 rejniških družin v Sloveniji. In na koncu samo še enkrat želja, da bi bil zakon čimprej, po možnosti že prihodnji mesec sprejet tudi v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Zagotovo, žal vse pogosteje imamo v Sloveniji primere, kjer otroci ostanejo brez svojih staršev na takšen ali drugačen način. In sicer, država mora v takih primerih poskrbeti za take otroke, in sicer na najboljši možni način. K temu nas zavezujejo mednarodne konvencije, in sicer da otroku ponudimo to, kar je za njega najboljše. Kadar tehtamo, ali otroka premestimo v neki internat, v neki zavod, kjer bo skupaj z drugimi delil neko usodo skupnega življenja, ali pa ga dodelimo rejniški družini, potem tukaj ni debate, kaj je za otroka boljše. Vsi se zavedamo, kje bo otrok našel več čustvenega odmeva, več odgovora, več stabilnosti, kje bo našel očetovski, materinski element, kjer bo našel na nek način brate, sestre, se z njimi vživel in na nek način našel resničen nadomestek svoje izgubljene družine. To varianto mora država obravnavati kot prednostno, tudi če bi bila dražja, kot je oskrba otrok v domovih. Vendar, predlog zakona, ki skuša to urediti tudi s finančne strani, predpostavlja, da bo oskrba otrok v taki rejniški družini večkrat cenejša kot pa v domovih. Ko smo seveda spraševali, kako je prišlo do takih anomalij in ali je res možno s tako nizkimi stroški neki rejniški družini oskrbeti otroka v svoji celoti, smo se najprej začudili, zakaj k oblikovanju zakona niso bili povabljeni rejniki sami, zakaj se njih ni vprašalo. To je tako, kot če bi, recimo, sprejemali vlado oziroma zakon o delovanju vlade, pa vlado ne bi vprašali, kaj misli k temu zakonu. Ali bi sprejemali zakon o delovnih razmerjih, pa ne bi vprašali ne delojemalcev ne delodajalcev, kaj mislijo o tem. Ali, kot se je zgodilo v zakonu o zdravniški službi, pa nismo vprašali zdravnikov, kaj mislijo k temu oziroma jih nismo poslušali. Čuden način, da pravzaprav pri sami obravnavi, pri samem ustvarjanju zakona rejniki niso sodelovali. Niso bili povabljeni k sodelovanju. Verjetno prav zaradi tega,ker je tukaj ključnega pomena vprašanje stroškov, v kakšni višini se jim priznajo. Ko smo na odboru spraševali, zakaj se priznavajo tako nizki stroški rejnikom, je predstavnik ministrstva rekel: »Ja vendar moramo ohraniti tisti idealizem, da ne bodo rejniki sprejemali otroke zaradi denarja, ampak iz globljih, bolj plemenitih nagibov.« Rekel bi: tudi delo na področju sociale, tudi ministrstvo na področju sociale ne sme delati samo za denar, zato predlagam, da ministrstvu zmanjšamo plače za polovico, da bodo delali iz idealizma. Mislim, da je to smešno, da taki argumenti niso resni za ta prostor, niso resni za to obravnavo. In zaradi tega najmanj, kar je, je treba tem rejnikom priznati realne materialne stroške. Kajti jutri, ko bodo v prejšnji otrokovi družini vzpostavljeni normalni pogoji, bo prišla socialna služba in bo otroke vzela ter premestila nazaj k biološkim staršem. In če ne bo kaj prav pri rejnikih, bodo rejniki odgovarjali. Rejniki morajo celo opravljati in bodo morali opravljati posebne seminarje, posebna dodatna izobraževanja in tako dalje. Glede materialnih stroškov je treba biti pošten in tudi glede plačila, saj če ima rejnik tri rejence v oskrbi, potem mora zaslužiti toliko, da lahko ostane doma in se v celoti posveti tem otrokom, ne samo osem ur na dan, ampak štiriindvajset ur na dan, ob petkih in svetkih. To pa mora biti nekaj več, kot je minimalna zagotovljena plača. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Igor Štemberger. Izvolite.
Hvala za besedo. Družina ima v otrokovem življenju nenadomestljivo vlogo. Zagotavlja mu pogoje za osebnostni razvoj, zdravo rast in pogoje za oblikovanje svoje osebnosti. Zato so otroci, ki zaradi najrazličnejših pogojev ne morejo živeti pri svojih bioloških starših, še posebej prikrajšani. In naloga države, da zaščiti otroka, je v takih primerih še posebej pomembna. Zagotovitev nadomestne družine, ki bo skrbela tako za otrokovo materialno kot tudi čustveno dobrobit, je prav gotovo ena od najodgovornejših nalog. Dejavnost rejništva je bila do sedaj vključena v zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, vendar menimo, da je predlog zakona o opravljanju rejniške dejavnosti korak naprej, saj so v njem točno definirani pogoji za izvajanje rejniške dejavnosti, postopki pridobitve dovoljenj, način izvajanja rejništva in ne nazadnje tudi financiranje. V zadnjem času se je vse prevečkrat slišalo o zapletih, ki so nastajali pri posameznih primerih ko so centri za socialno delo dali otroke v rejništvo. Zato je individualna projektna skupina, ki se ustanovi ob namestitvi otroka v rejništvo in v kateri so udeleženi tako centri za socialno delo, rejenec, rejniška in biološka družina, rešitev, ki omogoča sodelovanje vseh udeleženih. Le skupno soglasje vseh udeleženih je zagotovilo za najboljše možne pogoje za otrokovo rast in razvoj. Pohvalno je tudi to, da je omogočeno opravljati rejništvo kot poklic, da ima teh 109 oseb, ki se je do sedaj odločilo, da skrbijo za otroke, ki ne živijo pri svojih bioloških starših, poskrbljeno za zdravstveno in invalidsko zavarovanje. In da je na drugi strani učinkovito poskrbljeno tudi za nadzor nad rejniki. Ne nazadnje bomo s tem zakonom podprli tako ustavne določbe o pravicah otrok kot konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah in, kar je najpomembnejše, omogočili bomo otrokom preživeti čimbolj srečno in brezskrbno otroštvo. Zakon bomo seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Stanislava Stopar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in vsem lep večerni pozdrav. V parlamentu smo sprejeli že mnogo pomembnih zakonov s področja zdravstva, dela in družine. Evropska zveza nas na tem področju uvršča celo v vrh dobrega reševanja te občutljive problematike. Ob več ali manj voljnih razpravah smo mnogim zakonom dajali tudi prizvok, da so toliko bolj pomembni, ne samo, ker urejajo občutljiva človekova področja, temveč so tudi osnova na poti v Evropsko unijo. Danes je pred nami zakon o izvajanju rejniške dejavnosti. Lahko bi rekla, da majhen zakon, nikakor pa ne nepomemben. Nasprotno. V svojem poslanstvu ureja pogoje za izvajanje rejniške dejavnosti, postopek pridobitve dovoljenja za poklic rejnika, pogoje, ki jih mora imeti rejnik, da to dejavnost izvaja kot poklic, naloge centrov za socialno delo in nanovo postavlja tudi skupno evidenco rejencev in rejnikov, česar do sedaj nismo imeli. V poslanski skupini Liberalne demokracije ob obravnavi zakona o izvajanju rejniške dejavnosti ugotavljamo pozitiven razvoj te dejavnosti in kvalitetne izkušnje centrov za socialno delo, ki prehajajo v novo, višjo kvaliteto v korist vsakega otroka, ki je nameščen v rejniško družino. Postavlja nas pred odgovornost, da otroku, ki začasno ne more živeti v svoji družini, najdemo nadomestno družino, ki mu bo zagotavljala ustrezen čustven in fizičen razvoj. Zato poslanci Liberalne demokracije pozitivno ocenjujemo, da je rejniška dejavnost opredeljena v posebnem zakonu, kljub temu da je že opredeljena kot ukrep v zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Zakon o izvajanju rejniške dejavnosti bomo zato v poslanski skupini podprli. K 51. členu pa smo skupaj s poslansko skupino Združene liste socialnih demokratov vložili tudi amandma, da se drugi odstavek 51. člena zakona o izvajanju rejniške dejavnosti spremeni tako, da materialni stroški za rejenca znašajo 48.586,00 tolarjev, namesto 62.000,00 tolarjev. Pripravljavec zakonaje predlagal, da znašajo materialni stroški za rejenca 44.853,00 tolarjev in utemeljil, da pomeni ta znesek 40% povprečnih mesečnih izdatkov brez nepotrošnih dobrin na osebo, na odraslo osebo, preračunanih na dan 1.1.2002. Odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je na svoji 23. seji sprejel amandma dr. Franceta Cukjatija, da se drugi odstavek 51. člena spremeni tako, da materialni stroški za rejenca znašajo 62.000. V poslanski skupini LDS se zavedamo in se nam zdi pravično, da morajo biti materialni stroški za rejenca oblikovani po enakih merilih, saj s tem v tej družbi ohranjamo razmerja med tistim, ki skrbijo za svoje otroke, in tistimi, ki za njih skrbijo v rejništvu. Strinjamo se z mislijo, da rejništvo nima predzgodovine, da je to dobro početi le zaradi dobrih materialnih pogojev. Poslanci LDS smo zato na matičnem delovnem telesu pozorno obravnavali in sprejemali vse pripombe društev rejnic in centra za socialno delo ter mnenje ministrstva za delo, družino in socialne zadeve.V skladu z razpravo na odboru menimo, da tudi rejenec predstavlja del gospodinjstva in koristi tudi nepotrošne dobrine. Podpiramo stališče predlagatelja, da je višina materialnih stroškov za rejenca vezana na podobna izhodišča kot višine denarne pomoči pozakonu o socialnem varstvu in denarnih prejemkih in po zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Predlagamo torej, da se pri določitvi višine materialnih stroškov za rejenca upoštevajo tudi neprofitne dobrine in da je višina tega zneska 48.586 tolarjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Rejništvo je na Slovenskem že dolgo obdobje nazaj prisotno kot vsega priznanja in spoštovanja vredno humano dejanje posameznikov in družin. V današnjem času oziroma času, ki ga živimo, je celo vrsto dejavnikov, ki opozarjajo na to, da če samo pomislimo na posledice prometnih nesreč, bo smiselno ohranjati in celo spodbujati, da bi se pripravljenost posameznikov, da opravljajo rejništvo kot poklic, tudi v naši družbi nadaljevalo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato pozdravljamo predlog zakona, ki celovito ureja področje rejništva in odpravlja številna vprašanja, ki so bila skozi leta nazaj na tem področju nerazrešena. Vendar pa menimo, da mora država za tovrstno humano dejanje, pa ne glede na status rejnika ali status rejenca, imeti realno oceno, tako po vprašanju priznavanja materialnih stroškov kakor tudi po priznavanju višine nagrade, ki pa ne smeta biti, ta dva stroška za državo namreč, zgolj seštevek posameznih vrednosti ali statističnih podatkov, ampak mora tu biti tudi realna primerjava, tako vsebinska, kvantitativna kot količinska, kaj predstavlja za državo, če posameznika, tega istega rejenca, oskrbuje in vzgaja v institucionalnem zavodu ali kaj predstavlja za državo, če je ta rejenec v zagotovo toplejšem zavetju in ob varnem ognjišču neke družine. Zato je bila ob amandmaju poslanskega kolega in člana odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide dr. Cukjatija tako rekoč modra odločitev matičnega delovnega telesa, da je obseg ali oceno vrednosti ali priznan, pravim priznan, obseg sredstev za materialne stroške dvignili na 62 tisoč. Vsako drugačno razmišljanje v tem kontekstu, kot sem ga povedal, pomeni, da ni problem za našo državo velike materialne stroške državnega proračuna odvajati za neke luksuzne zadeve - uradnikov in tako naprej, funkcionarjev -, problem pa je takrat, ko je treba - pa če se vrnemo, kakšno pa je število teh rejencev danes - nekaj tolarjev več odšteti za to humano dejanje. Zato poslanska skupina niti slučajno ne namerava podpreti amandmaja dveh poslanskih skupin, to je Liberalne demokracije Slovenije in Združene liste, da se ocena oziroma priznanje vseh sredstev za materialne stroške spravlja nazaj oziroma se jih za 4 tisoč poviša prvotnega namena zakona. To, kar prinaša ta zakon, vključno za višjo višino priznanih materialnih stroškov rejnikom, je samo dobro in pozitivno tako za rejenca samega kot tudi za rejnika. Zato bomo vsekakor zakon v celoti in predlog, ki je dopolnjen predlog, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade in ostali prisotni v tej dvorani. Rejništvo ima v Sloveniji dolgo tradicijo in je razmeroma dobro organizirano. Tudi izvajalci rejniške družine so organizirani, klub rejniških družin, ki jih je v Sloveniji okrog 500. Škoda, da se vlada pri pripravi zakona se ni v večji meri obračala na izvajalce te rejniške dejavnosti, rejniške družine. S tem bi dobila dobro izhodišče in dobro podlago za pripravo zakona in bi se morda tudi izognili nekaterim konfliktnim situacijam. Zlasti pa, če bi vlada pravočasno informirala, kako je s primerjavami stroškov. Že na obravnavi smo ministrstvo za delo vprašali za podatke natančne, koliko znašajo povprečne oskrbnine otrok, nameščenih v javnih zavodih, da bi lahko opravili primerjavo, vendar tega nismo dobili. Zdaj ne vemo, ali se to ne da izračunati ali pa so namere oziroma ozadje kakšno drugačno. To ne pomeni, da bi ne primerjali pravih podatkov. Tudi sem na samem odboru povprašal in povedal, da želim videti celotne stroške, ki jih pač namenja država za posamezne otroke. Vendar, če želimo narediti ustrezen sistem, moramo imeti primerjave, v skladu z varstvom v zavodih, torej z neko adekvatno dejavnostjo, družbeno oziroma javno, ki poteka v javni sferi, zato da bi lahko naredili primerno. Namreč, sodobno rejništvo ne temelji le na humanitarnih nagibih, ki so seveda podlaga za to, da družine sprejmejo otroke v rejništvo, vendar ne zadostujejo. Zagotovljena mora biti ustrezna materialna podlaga s strani države; eno brez drugega in obratno ne gre, če želimo ustvariti z rejništvom enakovredno skrb za otroka, ki ne more biti pri starših. Otroci se dajejo v rejništvo zato, ker je to za otroka najbolj primerno, ne pa zato, ker bi bilo to za državo najbolj racionalno. Zato, ker je torej za otroka najbolj ustrezno, saj konec koncev otrok ni tržno blago. Priče smo tudi poskusom uveljavljanja specializiranega rejništva. V poslanski skupini Nove Slovenije ne nasprotujemo, da se rejniške družine in vsi tisti, ki skrbijo za izvajanje vsega tega, to so tudi javne institucije in nekateri strokovnjaki, da se le-ti usposabljajo. Vendar pa ni mogoče nadomestiti rejniške družine z nekakšnimi strokovnjaki. Zakaj ne? Zato, ker človek, torej otrok mora osvojiti vse vloge, ki so potrebne za življenje, mora iti skozi otroštvo in za to rabi otroke, svoje sovrstnike, da zna vzpostavljati kontakte in se tudi na ta način socializira. Tega mu ne morete nadomestiti s strokovnjakom, da bo otrok namesto svojih sovrstnikov imel strokovnjake. Zavedati se je treba torej, da bo lahko le prek avtentičnih odnosov spoznal svojo vlogo, mesto, možnosti in vse tisto, kar je treba za primarno in sekundarno socializacijo, za življenje v družbi. V zakon smo poskušali uvesti možnost delovnega razmerja za polovični delovni čas oziroma skrajšani delovni čas, torej ob pogoju, da rejniška družina nima dveh rejencev. Očitno se to ni zgodilo, ker je večina temu nasprotovala. S tem bi bolj fleksibilizirali sistem Pri tem bi se morali zavedati, kako dragocene so urejene slovenske družine, tiste, ki so urejene slovenske družine in skrbijo za svoje otroke. Skozi to se tudi spozna vrednost in pomembnost, da vlagamo v družine, tiste, ki zagotavljajo zdrav telesni in duševni razvoj mladih generacij. Zlasti bi se morali pri tem obnašati tudi primerno, ko slišimo razne dovtipe do tistih, ki imajo več otrok. Predloženemu zakonu v Novi Sloveniji ne nasprotujemo, ker je treba to področje urediti v skladu s sodobnimi načeli in doktrino rejništva, vendar pa vsi predlogi ne zasledujejo tega cilja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Gospa predsedujoča! To je zato, da treniramo, spoštovani predstavniki ministrstva, in se malo razgibamo, vsaj tisti, ki se srečujemo že od ranega jutra od 8.30 ure, od seje komisije za evropske zadeve, ki smo dežurni danes v tem parlamentu. Mislim, da je tema, o kateri govorimo, kljub temu da je treba malo poskrbeti za zabavo ali pa za razvedrilo, zelo resna. »Otrok ni tržno blago«, je moj spoštovani kolega, gospod Drobnič rekel, s čimer se seveda absolutno strinjam. Ampak, takoj postavljam, pa ne njemu ampak dvojnico, ker dvojnic je veliko, po drugi strani pa je predlog pač neke skupine, da bi se ta znesek, ki ga rejniška družina dobi, povečal. To pomeni, da je tržno blago. Mislim, govoriti o rejništvu je danes zelo težko. Prav je, da obstaja zakon. Zakon je regulativa, ki po mnenju Slovenske nacionalne stranke mora obstajati in ki ureja neka natančno določena razmerja, ki daje neke pravice in seveda tudi obveznosti. Ampak vsak element, o katerem lahko ta trenutek govorimo, ima svojo dvojnico. Če vzamemo teorijo, pa ne glede, da je to Marxova, da me ne bi kdo zmerjal s preteklim sistemom, da je družina osnovna celica družbe - saj pravim, ne glede, da je to napisal Marx, je to pač resnica. Zdaj bi se človek vprašal, ali bi bilo bolje, da bi oblikovali zakon orejništvu in skrbeli za tiste otroke, ki nimajo normalnega družinskega življenja, ali da bi sprejeli zakon o kaznovanju tistih staršev, ki ne skrbijo za vzgojo in rast svojih otrok. Iskati neko demagogijo v socialni politiki v zakonu o rejništvu vsekakor ni dobro. Že spet bom dal primerjavo s skandinavskimi državami, pa ne, da bi bil vanje zaljubljen, ampak kar se teh področij tiče, imajo ogromno izkušenj in ne zdi se mi prav, da nekatere elemente iz skandinavskih držav, kot na primer Švedske, kjer je razvita oblika družbene skrbi za otroke že tradicija, ki sega v 18. stoletje, ali pa Danska, ali pa Finska. Ampak, mi živimo v Sloveniji, to Slovenska nacionalna stranka vedno poudarja. V osnovi je družina vedno sama dolžna poskrbeti za svoje otroke. Rejništvo lepo je zapisano, pa je tisti del, na žalost s tem zakonom nekega poslovnega procesa - na žalost, govorim – ki zagotavlja toplino, ki zagotavlja nadomestno družino in ki zagotavlja v bistvu tudi nov poklic Slovencem, ki so brezposelni in ki imajo čut, dolžnost in možnost, da s tem tudi preživijo. Pri pregledu zakona smo se v Slovenski nacionalni stranki ustavili najprej ob 5. členu in se seveda najprej vprašali, kakšni členi pri takšni dejavnosti, kot je rejništvo, da nekdo nekaj »mora«. Toda to je pač zakon. Pri 13. členu usposabljanje rejništva - tudi izraz, ki ima spet svojo dvojnico. Ali je to potrebno ali ne, rejništvo je pač odnos nekega človeka do neke vzgoje - poznamo iz knjig ali pripovedi slovenskih pisateljev, kaj rejništvo je bilo in kaj je. Toda zakon je, kakršen je, in zakon se mora oblikovati. Pa vendar, 23. člen - rejnik ima lahko največ tri rejence. Ponovno dvojnica, o kateri se lahko pogovarjamo. Nekdo želi poskrbeti in pomagati, pa bi rad imel pet rejencev [[...]] [[Opozorilo za konec.]] [[...]]Predolg sem bil očitno. Hvala lepa. Zaključil bom misel. Veliko bi imel še povedati ob tem o rejnini, o evidenci in varstvu, predvsem pa me moti kazenska določba in rad bi, da nekdo o njej nekaj spregovori; da se nekdo kaznuje za prekršek, ker izvaja rejniško dejavnost brez dovoljenja. Ta člen, oprostite spoštovani kolegi in kolegice, poglavje 12, kazenska določba, mi pa ni popolnoma jasna. Ni mi jasen, ker ga ne razumem, ali mi pa ni jasen, ker je nepopoln. In če razumete tako kot jaz, da je nepopoln, prosim, dogovorimo se za enega - izpopolnimo skupaj. Hvala lepa.
Hvala lepa za dolgo misel. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 16.10.2002. Samo da vas spomnim na čas, ki ga imate na razpolago predstavniki poslanskih skupin: LDS 5 minut, SDS 10 minut, Združena lista 5 minut, SLS 5 minut, Nova Slovenija 15 minut, SNS 10 minut in predstavniki vlade 5 minut. V razpravo dajem 51. člen in amandmaja, dva amandmaja in sicer pod 1 je amandma poslanskega kluba LDS in poslanske skupine Združene liste in pod 2 dveh poslanskih skupin, Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke Slovenije. Odpiram razpravo. Gospod Cukjati izvolite.
Hvala za besedo. Materialni stroški, ki so vezani z vzgojo oziroma z oskrbo rejenca, so seveda takšni, kot so. Rad bi, da bi se zavedali, da v te stroške ne spada samo hrana, samo to, kar se je in pije, pa tudi ne samo to, kar se oblači, pa tudi ne prostori, soba, postelja, ampak tudi šolska oprema, tudi malica v šoli, tudi šola v naravi in če hočete, tudi še nekaj drugega. Tudi še neki osnovni materialni standard, tudi kakšno kolo, tudi kakšne smuči in tudi kakšno smučanje pozimi. Predstavljajte si, da ima rejniška družina dva svoja otroka in dva rejenca, pa svojima otrokoma kupi kolo in smuči in gredo smučat, rejenca pa ostaneta doma. Rejenci so že tako ali tako nekako kaznovani, na nek način prizadeti, zelo ranljivi, ker se pravzaprav ne morejo postavljati s svojimi biološkimi starši, ker so na nek način brez svoje družine, ker so, tudi če so rejniki dobri ljudje, vendarle tujci. In ti ranljivi otroci, mladostniki, bi bili zelo prizadeti, če bi še v materialnem smislu bili diskriminirani. Zaradi tega menim, da je nepošteno tem otrokom priznavati neprimerno manjše materialne stroške, kot pa se jih priznava, če so nameščeni v zavod. Mislim, da tukaj bi pa morala biti država toliko poštena, saj ne gre za tako velike stvari, da bi morala to razumeti. In zaradi tega, seveda, tudi ne bom podprl amandmaja, da se ti stroški znižajo, amandmaja, ki ga predlagajo LDS in Združena lista, da se priznanje stroškov zmanjša z 62.000 na 48.000. Mislim, da za to zmanjšanje materialnih stroškov ni osnove. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
V Sloveniji takšnih otrok, ki bi šli v rejništvo, zagotovo ni veliko. To predstavlja določen strošek, vendar, kot sem že povedal, se ne moremo odločati na osnovi tega, ker je to najbolj ceneno, ampak tisto, kar je potrebno, in zagotoviti primerno materialno oziroma kritje materialnih stroškov. Še vedno nisem dobil odgovora od predstavnikov vlade, kako je s temi stroški primerjalno. Kako je s temi stroški za javne zavode, ki izvajajo javno službo, in kako je s privatnimi. Pri čemer sem že poudaril, da je treba le v primeru - torej v okviru rejniške družine se naj upošteva tudi otroški dodatek, se naj vse tiste družbene bonitete, ki jih ima v takšnem statusu. Je pa skrajni čas, da dobim odgovor, ker ga še zdaj nisem dobil, zato da si bomo znali predstavljati, kaj to je. Vi lahko primerjate, ne vem, jabolka z jabolki, ne pa jabolk s hruškami. Tako še enkrat pozivam vlado, da odgovori na to vprašanje, ki sem ga postavil že na matičnem odboru. Namreč, ni mogoče izvajati rejniške dejavnosti, če niso dostojno pokriti materialni stroški. To se bo konec koncev poznalo tudi pri izvajanju rejniške dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ko smo dobili ta predlog zakona v obravnavo, sem se najprej že zato, ker sem videl, da nam ta zakon sledi kot matičnemu delovnemu telesu, o vprašanju materije tega zakona pogovoril z dobrim človekom, našim soposlancem iz prejšnjega mandata, dr. Možganom, ki je poleg seveda številčne svoje družine opravljal še rejništvo za dve rejnici. In sem ga vprašal po teh vprašanjih, ki jih ponuja predlagatelj. Pravi tako: »Tega se ne da plačati. Ni cene.« Predlagatelj in država pa to, v dveh besedah povedano vsebino nadgradi s tem, da bo pa namenila rejniku za rejenca minimalno košarico, ki jo po statističnih podatkih priznavamo za materialne stroške na otroka. To je zgolj tisti minimum. Brez tega, da vlada ali predlagatelj postreže s podatkom o ekonomski ceni zavoda, ki opravlja skrbništvo ali oskrbo rejenca, in brez podatka, da predlagatelj postreže s podatkom, koliko pa danes je rejencev nameščenih pri dobrih družinah, je zelo težko oceniti, kakšna bo navsezadnje vrednost našega odločanja. Odločanje bo pač nekoliko odmaknjeno od te razprave, ker mi ta poslovnik razumemo tako, da se glasuje potem, ko se razprava odmakne, ko se materija vsebine odmakne. Pač, to je dominanta, ki si jo v tokratnem parlamentu oziroma po novem poslovniku izbira neka večina, ker je tako najlažje preglasovati vse to, kar ima vsebino. Ta amandma ima vsebino, ki ga je odbor tudi večinsko podprl. Vsebino, ki je za vsako državo tisti minimum, prek katerega praktično ne bi smela stopiti v tem primeru. In zato bom vsekakor nasprotoval temu amandmaju tudi s tem, kar imam. To je en glas. Hvala.
Hvala lepa. Državna sekretarka, gospa Kovšca. Izvolite. Ali lahko ustanete, prosim. Gospod Brenčič, ali se lahko izključite? Hvala lepa.
Hvala za besedo. Želela bi, - nekaj izzivov je bilo tukaj v zvezi s samimi stroški, samo na kratko pojasniti naslednje. Prvič, osebno mislim, da ni možno rejniško dejavnost in stroške v rejništvu neposredno povezovati s stroški v zavodskih oblikah iz najmanj dveh razlogov. Rejništvo ni primerljivo z nobeno od naših zavodskih oblik. Če govorimo o otrocih, ki so vzgojno ali vedenjsko moteni, gre za posebej za to usposobljene ljudi s fakultetno izobrazbo, medicinsko in drugo osebje, ki se s takimi otroki ukvarja; enako gre za otroke, ki so v posebnih zavodih, če gre za druge oblike prizadetosti. To je en vidik. Drugi vidik je, da stroški, ki smo jih izračunali, niso minimalni, kot je navedel gospod Brenčič, ampak je povprečna košarica, od katerih so ti stroški obračunani in jih priznava država, tak predlog je pač vladni predlog. V sorazmerju do denarne socialne pomoči in pa v razmerju denarne socialne pomoči in rejniški stroški in tudi prispevek države oziroma priznani prispevek, ki je predlagan za dohodninsko olajšavo za otroka. Mi smo te stvari poskušali spraviti v razmerje, ker so si med seboj primerljive. Ni pa primerljivo primerjati strošek otroka v enem zavodu in v eni rejniški družini. Kljub temu bom pa takole rekla. Pri poklicni dejavnosti rejništva to pomeni na rejnika 257.169 SIT za tri otroke, skupaj s prispevki, ki naj bi jih prispevala država pa 311.387 SIT. To pa je tudi v primerjavi s kakšnim drugim poklicem in dejavnostjo, ki jo opravljajo naši državljani, primerljivo.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Strinjam se z vami, da primerjava s katerimkoli zavodom, zlasti za specialno prizadete, ne vem, ni primerljiva, vendar imamo zavode, s katerimi je ta primerljivost možna. To vem zagotovo. Zdaj sem se spomnil še ene izkušnje, ki sem jo imel v Nemčiji, kjer so nam povedali, kako je namestitev v družino, torej v dobro družino, ki lahko zagotovi res pravi razvoj, edinstvena priložnost in dragocena možnost za državo, da zagotovi otroku primerno okolje, kajti ta lahko zagotovi res tiste družinske vloge, ki so. To otrok tudi najbolj potrebuje in v nobenem primeru ni možno tega nadomestiti z namestitvijo v zavodu, tudi če imate zavod, ki odgovarja samo na te zahteve, zaradi tega, ker pač primarno družino ne more zagotoviti otroku življenja v tisti družini. Vendar bi se morali tega zavedati in zato sem povprašal, kakšne so te razlike. In te razlike, če res vzamete kot celoto, vse stroške, so zelo velike. Po drugi strani pa tudi stroški življenja. Država ima tudi koristi od tega. Niso samo čisti neto strošek, če zagotovi zavarovanje in subvencionira to. Od tega ima tudi koristi. In tudi vplačevanje v državno blagajno. Tega se je treba zavedati. In ti vidiki so pri tem premalo upoštevani.
Hvala lepa. Gospod Cukjatin izvolite, potem gospod Brenčič.
Hvala za besedo. No, prvič je bila ena primerjava izrečena. Moram pa reči, da je ta primerjava na trhlih nogah. 350 tisočakov bruto stane državo za tri rejence. Toliko, spoštovana gospa, je bruto plača ene vzgojiteljice v domu oziroma več je bruto plača ene vzgojiteljice, ki dela 8 ur na dan samo pet dni v tednu - bruto plača vzgojiteljice. In plačevati prispevke rejniku, ki ima tri rejence, z najnižjim možnim izhodiščem, pomeni, da ima tak rejnik zelo slabo bodočnost, kar se njegove pokojnine tiče. Pri čemer, seveda, ko govorimo o bruto plači vzgojiteljice, bi bilo treba prišteti še materialne stroške, potem bi morda dobili pravo številko. Glede amandmaja, ki na pojmovanju nepotrošnih dobrin znižuje sedanji predlog z 62.000 oziroma prvotni predlog vlade za par tisočakov dviga, naj povem samo naslednje: nepotrošna dobrina je tudi soba za rejnika, minimalna soba tri krat tri metre, recimo, deset kvadratnih metrov, stane danes stanovanje 4 milijone, taka soba stane 4 milijone. Da se amortizira z vrednostjo 4 tisočakov na mesec, kolikor tu v celoti »kao« priznavate nepotrošne dobrine, bi tako sobo lahko amortizirali kvečjemu v 200 letih - v 200 letih! - kajti amortizacijska doba, v amortizacijski dobi se mora računati za vzdrževanje sobe oziroma nepremičnine še enkrat nabavna cena. Mislim, da so to vendarle stvari, o katerih bi se morali nekoliko bolj resno pogovarjati, no. Ali pa recimo: dobro je, delajte zastonj, država nima denarja, se bodo našli dobri ljudje. Govoriti o materialnih stroških je treba izrecno pošteno in priznati tiste materialne stroške, ki so. In je nepošteno, da se to nalaga izključno na ramena dobre volje in na nesebičnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa. Prepričan sem, da je predlagatelju oziroma vladi ostalo še nekaj minut, sekund časa in bi na vsak način rad dobil podatek o številu rejencev, ki so nameščeni v dobre družine, da lahko ocenim red velikosti potrebnih sredstev za državni proračun. Ta podatek imate. Imate točen podatek, koliko rejencev je nameščenih rejnikom, ki opravljajo rejništvo kot poklic, in koliko rejencev je nameščenih volontersko ali, bi rekel, dobrim družinam, ki to opravljajo kot humano dejanje iz svoje vsebine. Ta podatek imate. Prosim.
Hvala lepa. Gospa državna sekretarka, izvolite.
Hvala za besedo. Seveda, saj v pripravi rejniškega zakona smo pojasnili, da gre za 1300 do 1350 otrok na leto, s tem da se število manjša. Ta hip, po zadnjih podatkih je 1275 otrok v rejništvu. To se pravi, če izračunate, s 44.000 do 62.000 in razliko in krat 12 mesecev in 1275, boste približno na številki 200 milijonov oziroma na še enkrat večjem realnem znesku povečanja, kot je ta hip predviden. Drugo, kar bi pa rada rekla. Ko smo prej govorili in ko govori dr. Cukjati o bruto plači, jaz govorim pa o neto zneskih. Ta konkretna rejnica dobi 257.000 neto. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem [[…]]Zaključim lahko, ker ne vidim nobenega več, ki bi želel razpravljati o 51. členu in dveh amandmajih k temu členu, zato razpravo ob tem zaključujem. Dajem v razpravo 52. člen in dva amandmaja k temu členu. Predlagatelj obeh amandmajev sta poslanski skupini Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke. Odpiram razpravo. [[Nihče.]] Gospa Kovšca, ste se morebiti [[…]]Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Ne vem, koliko imam še časa.
4 minute, gospod Cukjati. Izvolite.
Glejte, v zakonu ni predvidena zadeva izrednih izdatkov, večjih izdatkov, ki bi bili v takšni ali drugačni situaciji nujni pri oskrbi kakšnega rejenca. Je predvideno, vendar do določene vsote. To je v 52. členu, drugi odstavek, kjer je v predlogu rečeno, da se oskrbnina zviša ob izrednih izdatkih za potrebe rejenca, vendar je rečeno, da se zviša za 25% materialnih stroškov. Menimo, da je lahko včasih izdatek mnogo višji. Za take primere, ki so res izredni, predlagamo, da se ta strošek v celoti povrne rejniku, vendar seveda na podlagi odobritve centra za socialno delo oziroma po predložitvi računa. Lahko se zgodi, recimo, da se nekaj zgodi na potovanju v tujini. Vi veste, če se zgodi kakšna zadeva, je včasih treba seči v žep, ne samo za 10.000, ampak tudi 100.000 ali podobno. Tako mislim, da je tu treba pustiti odprto, ne določiti ne spodnje ne zgornje meje za izredni izdatek, vendar ga vezati na neko odobritev centra za socialno delo - oziroma tudi vezati na predložitev računa. Glede prvega odstavka pa predlagamo, da se upoštevajo in v primeru plačevanja obleke, obutve in tako dalje, da se to primerno ovrednoti. Hvala.
Hvala lepa. Nihče več očitno ne želi razpravljati, zato tudi ob tem amandmaju in členu zaključujem razpravo. Zbor bo glasovanje o amandmajih opravil v nadaljevanju seje ob 19.20 uri v okviru glasovanj zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda tudi ta del zasedanja. Ob 19.20 uri bomo prešli na glasovanja o vseh, danes opravljenih točkah dnevnega reda. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, predstavnice in predstavniki vlade Republike Slovenije, lep pozdrav vsem! Prehajamo na glasovanje o predlogih odločitev zbora v zvezi s točkami dnevnega reda današnjega dne. Kar lepo število razprav je bilo opravljenih. Pred nami je kar številno glasovanje o amandmajih k dopolnjenim predlogom zakonov v drugi obravnavi. Skušala bom biti dovolj dosledna, z navedbo predlagateljev amandmajev, da nam bo jasno, o čem glasujemo, in da bodo naše odločitve lahko korektne. Nadaljujemo s prekinjeno 10. Točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Lepo prosim za mir v dvorani, ker bomo zelo težko sledili predlogom amandmajev, o katerih moramo opraviti odločitve. Glasovali bomo o dveh amandmajih k 11. členu, najprej o prvem amandmaju, katerega predlagatelj je skupina poslancev s prvopodpisanim Ljubom Germičem. Glasujemo. Navzočih nas je 60, za je glasovalo 48, proti 2. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je prvi amandma k 11. členu sprejet. Prehajamo na glasovanje o drugem amandmaju k 11. členu, katerega predlagatelj je poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Obrazložitev glasu, gospod Podobnik, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Nov način dela v državnem zboru nas je naučil, da kljub prepričljivemu nastopu dopoldne je pač treba pred glasovanjem še enkrat dobiti besedo in poskušati tiste kolege, ki pač dopoldne iz objektivnih razlogov niso sledili razpravi, da slišijo argument. Torej, podprl bom amandma pod točko 2, ki se glasi: "V podzakonskih aktih iz prvega stavka prejšnjega odstavka ministra izrecno določita, da se, kadar člani strokovnih teles odločajo o projektu, v katerem so nosilci ali sodelavci, kadar odločajo s področja vede in stroke, ki ji pripadajo, in kadar odločajo o projektih institucije, v katerih so zaposleni, da se upošteva konkurenčna klavzula." Prepričan sem, da naj bo to splošno sprejeta norma, da kadar strokovnjaki odločajo o projektih, katerega nosilci so sami ali pa sodelavci v njem, ali pa kadar odločajo o projektih iz vede in stroke, ki jo vodijo in ji pripadajo, ali pa še posebej, kadar odločajo o nekih pomembnih projektih, seveda govorimo o denarju, in govorijo o projektih institucije, v katerih so zaposleni, da je razumljivo, da je tu treba, da se upošteva konkurenčna klavzula. Zato bom ta amandma podprl. Že vnaprej pa napovedujem, da v okviru procedure pa smo potem kot poslanska skupina pripravljeni narediti malenkostno dopolnitev tega amandmaja in upoštevati tudi stališče, kot je bilo podano s strani predstavnikov vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Lepo vas prosim, ko se javite k obrazložitvi, samo da na začetku poveste, ali v imenu poslanske skupine, ali v svojem imenu, ker je tudi čas, ki ga imate v tem primeru na voljo, drugačen. Če je v imenu poslanske skupine, je 3 minute, če pa vsvojem imenu, je pa na voljo 2 minuti za obrazložitev glasu. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz ne bom obrazložil glasu, ampak povedal, da moja glasovalna naprava ne dela in bi prosil, če mi tehniki preverijo.
Hvala lepa. Odrejam [[…]]Vam ne dela? Tudi ta trenutek ne, gospod Drobnič? Odrejam 5-minutno prekinitev za pregled glasovalne naprave. Lepo prosim tehnične službe, da pregledajo glasovalno napravo gospoda Drobniča. Nadaljujemo ob 19.29.
Spoštovani, spoštovane, glasovalna naprava na sedežu kolega poslanca Drobniča deluje, zato sprašujem, želi še kdo obrazložiti glas ob drugem amandmaju k 11. členu? Ne. Zato prehajamo na glasovanje o drugem amandmaju k 11. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 21, proti 33. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da drugi amandma k 11. členu ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju vlade na amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije k 29. členu. Gospod Germič, obrazložitev glasu v svojem imenu?
Spoštovana predsedujoča, eno samo proceduralno vprašanje. Danes je bil na mizo posredovan amandma na amandma k 29. členu in me zanima glede na to, da so bile različne interpretacije, je ta amandma vložen skladno s proceduro? Hvala lepa.
Hvala lepa. To vprašanje je bilo s predsedujočima v dopoldanskem delu razčiščeno. O amandmaju vlade na amandma poslanske skupine je bila opravljena tudi razprava. Gospod Podobnik je razpravljal o tem amandmaju na amandma in odločitev predsedujočih v dopoldanskem delu je, da je seveda korektno vložen, ker je bila o njem opravljena tudi razprava in seveda se bo o amandmaju vlade na amandma poslanske skupine opravilo tudi glasovanje. Taka je odločitev predsedujočih v dopoldanskem delu zasedanja. Z njimi sem se posvetovala in odločitev je taka. Hvala lepa. O amandmaju vlade na amandma poslanske skupine glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 44, proti 8. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma vlade na amandma poslanske skupine sprejet. Zdaj glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije k 29. členu, z opombo seveda, če ta ne bo sprejet, se ne šteje za sprejetega tudi amandma vlade na ta osnovni amandma, katerega predlagatelj je poslanska skupina SDS. O tem glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 60, proti 1. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma poslanske skupine SDS k 29. členu sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Ker je bilo v drugi obravnavi sprejetih amandmajev k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, ki ima 48 členov, sprašujem predlagatelje, ali želijo predlagati v skladu s 138. členom poslovnika. Izvolite, gospa Čokova.
Hvala lepa. V skladu s prvim odstavkom 138. člena poslovnika, predlagam, da se z tretja obravnava predloga zakona o raziskovalno razvojni dejavnosti opravi na tej seji.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih nas je 63. Za je glasovalo 60, proti 1. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek 25.10.2002. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. točko kjer vas seznanjam, da ker k dopolnjenemu predlogu zakona o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti ni bilo vloženih amandmajev, zbor o tej točki v okviru druge obravnave ne bo glasoval. Nadaljujemo s prekinjeno 12. Točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej glasujemo o amandmaju k 2. členu, predlagatelj amandmaja je poslanska skupina Nova Slovenija. Obrazložitev glasu, gospod Podobnik, izvolite.
V svojem imenu. Rad bi povedal, da bom podprl amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Dva argumenta bom naštel, zakaj bom tako naredil. Prvi je ta, da odločba ustavnega sodišča govori o tem, da je zakonodajalec dolžan, da v svojih rešitvah sprejme ustrezne zakonodajne ukrepe za zagotovitev negativnega vidika svobode vesti Tistih posameznikov, ki svoje vere ne bi želeli izpovedati. V odločbi ustavnega sodišča v primeru izvajanja konfesionalne dejavnosti v vrtcih in šolah s koncesijo ni naveden noben primer v dosedanji veljavi tega zakona, da bi bila kadarkoli lahko do sedaj kršena, torej negativni vidik svobode vesti, zato in menim, da je to pomemben dodatni argument, da je zakonodajalec tukaj bolj širok in da ne gre v zelo striktno tolmačenje in možnost, ki mu jo daje odločba ustavnega sodišča. Zato menim, da je rešitev, kot je zapisana v 2. členu, prerestriktivna po nepotrebnem. Rešitev, kot jo predlagajo [[...]]
Gospod Podobnik, samo sekundo. Lepo prosim za mir v dvorani. Hvala lepa. Izvolite.
[[...]]kolegi v poslanski skupini Nove Slovenije, če smo iskreni, to je tudi vladna rešitev v prvi rundi, tukaj sledi odločbi ustavnega sodišča, istočasno pa zakonodajalec sledi tudi napotitvi v odločbi ustavnega sodišča, ko pravi, naj vendarle predlaga blažja sredstva za zagotovitev negativnega vidika svobode vesti. Zato bomo torej ta amandma podprli. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu? Gospa Simšič, izvolite. V svojem imenu.
V osebnem imenu. Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Jaz sem že pri prejšnji obravnavi zakona povedala, da zakonu, takemu, kakršen je bil predlagan, ne morem dati svoje podpore. In seveda, zato tudi ne morem in ne bom glasovala za amandma, ki dikcijo 2. člena vrača v tisto, kakršna je bila prvotno. Zdi se mi pomembno, da se zavedamo, da se pravzaprav pri nas v Sloveniji, vsaj po mojem mnenju, koncesije vrtcem in šolam podeljujejo zavoljo neprestanih pritiskov ene same verske skupnosti. In v tem primeru gre za rimokatoliško cerkev. Predvsem mi tudi ni znano, da bi katerakoli druga veroizpoved dobila kakšno tako vzgojno izobraževalno organizacijo, denimo pravoslavna ali pa muslimanska. In torej pri nas, ko podeljujemo koncesije, ne gre toliko za pestrost oblik in metod, ampak za to, da se vnašajo določene vsebine. In če hočemo [[...]]
Gospa Danica. Spoštovane kolegice in kolegi! Lepo prosim, da smo korektni do kolegov, ki imajo možnost obrazložiti svoj glas in jim s potrebnim mirom omogočamo, da to storijo na dostojen način. Najlepša hvala. Lepo prosim, da je malce večja tišina v dvorani.
Hvala lepa. Če hočemo priznati ali ne, je treba pravzaprav jemati to obravnavo zakona za preprosto dejstvo, da uvajamo konfesionalno vzgojo v naše javne zavode. Rada bi povedala, kaj je pravzaprav tisto, kar je konfesionalna dejavnost tudi po zakonu, ki ga danes sprejemamo. To obsega verouk ali konfesionalni pouk s ciljem vzgoje za religijo, pouk, pri katerem se o vsebinah, učbenikih in izobraževanju učiteljev in primernosti posameznega učitelja za poučevanje odloča verska skupnost. In pa, gre za organizirane religiozne obrede. Iz tega razloga ne bom podprla amandmaja, ki ga predlaga poslanska skupina Nove Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 2. členu. Glasujmo! Navzočih nas je 65. Za je glasovalo 25, proti 40. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 4. členu, katerega predlagatelj je skupina poslancev s prvopodpisanim Jožefom Kavtičnikom. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 49, proti 2. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Ker je bil v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona sprejet en amandma, torej k več kot eni desetini členov, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji [[predlog zakona ima štiri člene in en sprejet amandma predstavlja več kot desetino členov]] . Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika predlagam zboru, da sprejme še naslednji sklep: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije." Glasujemo. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 57, proti 2. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. Točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o invalidskih organizacijah. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanskih skupin LDS in združene liste k 9. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 47, proti 6. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke Slovenije k 12. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 19, proti 41. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma k 12. členu ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke Slovenije k 16. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 15, proti 44. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma k 16. členu ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju k 18. členu, predlagateljici sta poslanski skupini LDS in združena lista. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 42, proti 13. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je bil amandma k 18. členu sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 19. členu. Predlagatelj sta poslanski skupini Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke. Glasujemo. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 16, proti 43. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma k 19. členu ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k 26. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 15, proti 48. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 28. členu, predlagatelj sta LDS in Združena lista. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 49, proti 6. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še glasovanje o amandmaju k 30. členu istih predlagateljev. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 59, proti 1. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Hkrati ugotavljam, da so bili sprejeti štirje amandmaji k štirim členom. Zakon ima 40 členov. Pogoj za uporabo 138. člena pa, da so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, ker je štiri od štirideset ravno desetina, in to ni manj kot ena desetina, ne bo možno vložiti predloga na podlagi prvega odstavka 138 Člena. To pomeni, da lahko ugotovimo, da so bili k dopolnjenemu predlogu zakona sprejeti amandmaji ravno k eni desetini členov, zato bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Zato na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika predlagam zboru, da sprejme še naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujmo! Navzočih nas je 59. Za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. Točko dnevnega reda – druga obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o žrtvah vojnega nasilja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o žrtvah vojnega nasilja, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu, gospod Pukšič. V svojem imenu? Izvolite.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine.
Hvala lepa.
Poslanska skupina Socialdemokratske stranke bo takšnemu sklepu nasprotovala. Razlog je preprost. Prisilni mobiliziranci, ki so se upokojili po zakonu o starostnem zavarovanju kmetov, do sedaj, po šestih spremembah tega zakona ne morejo uveljaviti časa vojnega nasilja in časa vrnitve v domovino v pokojninsko dobo, čeprav sta jim navedeni obdobji bili priznani s pravnomočno odločbo o priznanju statusa žrtve vojnega nasilja prisilnih mobilizirancev. Tem kmečkim upokojencem pripada pokojnina od 1.1.2000 naprej 31.199,60. To pomeni, minimalna pokojnina, mesečno. Zakon o starostnem zavarovanju kmetov je po 176. členu zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju prenehal veljati šele 31.12.1993. Po tem datumu so tudi kmečki zavarovanci upokojeni po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Prisilni mobiliziranci, ki so se upokojili po zakonu o starostnem zavarovanju kmeta, niso v enakopravnem položaju s prisilnimi mobiliziranci, ki so se upokojili po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, tudi kot kmečki zavarovanci po 1.1.1984. Dejstvo je, da se je [[…]]
Samo trenutek! Lepo prosim! V skladu s poslovnikom smo dolžni zagotoviti mir razpravljavcem v dvorani. Lepo prosim za potrebno tišino. Bom prištela teh svojih 10 sekund, brez skrbi. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa za omogočanje pogojev, čeprav so še vedno slabi. Drug predlog spremembe tega zakona je govoril o tem, da je potrebno priznati čas, katerega bi opredelili od 15.2., torej tiste tri mesece, do 15.5. leta 1945. Tretji namen predlagateljev tega zakona je bil, da se lahko ponovno obračuna družinska pokojnina na osnovi umrlega nosilca pravice do pravice po zakonu o žrtvah vojnega nasilja. Glede na to, da je že vladni predlog v parlamentu, glede na to, da seveda smo videli vladne predloge, spremembe tega zakona, pripravljena je že šesta, sedma sprememba zakona o žrtvah vojnega nasilja, ta vladna sprememba ne upošteva niti ene od navedenih sprememb, ki bi jih s tem zakonom razrešili. Zato se seveda sprašujem oziroma jasno lahko ugotovim, da so za očitno nekatere v tej vladni koaliciji slovenski kmetje drugorazredni državljani. Sprašujem se, zakaj kmetje nekaterim smrdijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih nas je 67. Za je glasovalo 42, proti 19. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o uporabi slovenskega znakovnega jezika. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej glasujemo o amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke k 11. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 66. Za je glasovalo 17, proti 42. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Pri 12. členu bomo glasovali o dveh amandmajih. Najprej o amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke z opombo, če bo sprejet prvi amandma, se pravi amandma, o katerem bomo najprej glasovali, je glasovanje o drugem amandmaju brezpredmetno. To pa je amandma poslanskih skupin LDS in Združene liste. Najprej glasujemo o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 16, proti 40. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da prvi amandma k 12. členu ni bil sprejet. Zato glasujemo tudi o drugem amandmaju k 12. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 51, proti 1. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je drugi amandma sprejet. Glasujemo še o amandmaju poslanskih skupin LDS in Združene liste k 13. členu. Samo trenutek prosim. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 54, proti 6. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem smo končali z glasovanjem o amandmajih. Minister gospod Dimovski, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Predlagam, da se v smislu prvega odstavka 138. člena v imenu predlagatelja predlagam, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj zakona zboru predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, ker je izpolnjen pogoj, ki ga naš poslovnik določa in so bili sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina poslancev. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 58, proti 5. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 25.10. 2002. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o izvajanju rejniške dejavnosti. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej glasujemo o prvem amandmaju k 51. členu, predlagateljici sta poslanski skupini LDS in Združene liste, v nadaljevanju pa še o drugem amandmaju k 51. členu, katerega predlagateljici sta poslanski skupini Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke Slovenije. Najprej glasujemo o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 41, proti 20. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je prvi amandma sprejet. Glasujemo še o drugem amandmaju k 51. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 19, proti 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da drugi amandma k 51. členu ni bil sprejet. Glasujemo še o dveh amandmajih k 52. Členu. Predlagateljici obeh sta poslanski skupini Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke. Najprej glasujemo o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 19, proti 40. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da prvi amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o drugem amandmaju k 52. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 20, proti 36. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da drugi amandma ni bil sprejet. Gospod minister [[...]]Predlagatelj ni podal predloga, četudi je imel možnost, zato bo državni zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Zboru predlagam, da sprejme sklep, da vlada pripravi zakon za tretjo obravnavo. O tem predlogu bomo glasovali. Glasujmo! Navzočih nas je 63. Za je glasovalo 49, proti 4. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda, prekinjam 19. sejo državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Vsem skupaj se najlepše zahvaljujem in lahko noč.