Dobro jutro, dober dan! Čeprav se še tipke in sedeži niso povsem ohladili od našega današnjega jutranje-nočnega zasedanja, nimamo druge izbire, kot da nadaljujemo z delom. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Drago Koren, dr. Mitja Slavinec, mag. Franc Žnidaršič in Miro Petek do 11.00 ure. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O EVIDENCAH NA PODROČJU DELA IN SOCIALNE VARNOSTI. Skupni čas razprave je 1 ura in 51 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Med nami pozdravljam predstavnico vlade, državno sekretarko gospo Cotman, ki jo tudi vabim k besedi za dodatno obrazložitev.
Hvala, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Zbiranje, shranjevanje in uporabljanje podatkov s področja dela, delovnih razmerij in socialne varnosti je trenutno v Republiki Sloveniji urejeno v obstoječem zakonu o evidencah na področju dela, v matičnih zakonih na področju socialne varnosti in predpisih, ki urejajo javnopravne evidence in registre. Zato je nujno potreben nov zakon o evidencah na področju dela in socialne varnosti, ki bo določil upravljanje, delovanje in medsebojno povezovanje javnih evidenc na tem področju. Vzpostavil bo varovalne mehanizme za preprečevanje zlorab, manipulacij s podatki in kršitve pravic informacijske zasebnosti. Zagotovil bo enostaven, hiter, kakovosten in cenen dostop državljanom do informacij in storitev javne uprave. Predlog zakona ureja pravice in dolžnosti upravljavcev evidenc na področju dela in socialne varnosti glede posredovanja in pridobivanja podatkov, pravico dostopa do posameznih podatkov in varstvo podatkov. Predlog zakona umešča v obstoječe aktivnosti glede povezovanja informacijskih sistemov znotraj projektov E-uprave, zato sam po sebi ne bo imel finančnih posledic. Rok za izdajo podzakonskih predpisov, ki bodo omogočali individualno spremljanje podatkov iz evidenc o stroških dela, je vezan na obstoječe določbe zakona o davčnem postopku in zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Rok za izdajo podzakonskih predpisov, ki bodo omogočali spremljanje podatkov iz drugih evidenc, ki jih vodijo delodajalci, je določen po presoji potrebnega časa, ki je z vidika povezljivosti evidenc potreben, da je podatek zbran na enem mestu, na primer pri delodajalcu, zadovolji potrebe vseh uporabnikov. Kot tak mora biti primerljiv. Definicije istega podatka pa morajo biti medsebojno usklajene. Hvala.
Hvala lepa. Medtem so se nam na tribuni pridružile mlade obiskovalke in obiskovalci, ki jih lepo pozdravljam v slovenskem parlamentu. Običajno nas je več. Ampak glede na to, da smo ob enih zjutraj končali sejo, je morda na pol prazna dvorana bolj opravičljiva. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Zato prosim predsednika odbora, gospoda Brenčiča, da predstavi poročilo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam vse prisotne. Matično delovno telo je predmetni zakon obravnavalo na 13. redni seji 10.3.2006. Pri delu odbora sta sodelovala tako predstavnik predlagatelja, kot tudi predstavnik zakonodajno-pravne službe. Člani odbora so bili seznanjeni z mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora, mnenjem komisije državnega sveta za družbene dejavnosti in s stališčem ekonomsko socialnega sveta, ki je predlog zakona načelno podprl, vendar so imeli nekateri socialni partnerji na predlog zakona tudi konkretne pripombe, predvsem glede 20. in 21. člena predloga zakona. Sindikati se niso strinjali, da je organizator stavke dolžan pred začetkom stavke posredovati sklep o začetku stavke prav tako pa se ne more navajati imena fizične osebe, ki organizira stavko, ampak naziv sindikata. Zakonodajno-pravna služba je predmetni zakon, predlog zakona proučila tako z vidika skladnosti z ustavo pod pravnim sistemom in k predlogu zakona tudi navedla konkretne pripombe k številnim členom. V svojem mnenju zakonodajno-pravna služba ugotavlja, da se predlog določb od 2. do 7. odstavka 7. člena v zvezi z večino evidenc, naštetih v 6. členu v določbah glede opredelitve podlage za njihovo vzpostavitev in vodenje, le sklicuje na področne zakone, v katerih so te evidence že urejene. Iz prvega odstavka tega člena in nadaljnjih določb predloga zakona pa je dejansko razvidno, da naj bi se z določbami tega zakona zagotovila podlaga za vzpostavitev določenih evidenc na področju dela in katerih vodenje naj bi bila dolžnost delodajalcev. S tega vidika bi kazalo v naslovu in splošnih določbah predloga zakona nakazan namen, da naj bi se področje vodenja evidenc na področju dela in socialne varnosti v tem predlogu zakona celovito uredilo, ki pa mu predlagana ureditev v celoti ne sledi ponovno preveriti. Med drugim opozarja zakonodajna-pravna služba tudi na roke v 26. in 27. členu, ki bi jih bilo potrebno po njenem mnenju ponovno preveriti. Glede na obširno mnenje zakonodajno-pravne službe so tudi štiri poslanske skupine koalicije pripravile celo vrsto amandmajev v razpravo in odločanje odboru. V razpravi je bilo največ pripomb k 14., 17. in 19. členu in z njim povezanemu vodenju evidenc o zaposlenih delavcih, o stroških dela in o izrabi delovnega časa. Izpostavljeno je bilo vprašanje, ali je predlog zakona usklajen z nedavno sprejetim zakonom o varstvu arhivskega gradiva in dokumentarnega gradiva in kakšna naj bi bila delitev stroškov v prihodnje in s tem finančne posledice tega zakona. Kot omenjeno je odbor v razpravi in odločanju o številnih predloženih amandmajih sprejel obilo svojih amandmajev, ki so vgrajeni v dopolnjeni predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi bo stališče Demokratične stranke upokojencev Slovenije predstavil gospod Rezman.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tudi z moje strani dobro jutro. Uspešen dan vsem želim, čeprav nam je vsem jasno, da uspešni dnevi niso naravno nujna posledica neprespanih noči, tako kot so nujna posledica delovne obveznosti, ki sledijo po kakšni uri spanja. Tudi danes bomo govorili o pomembnih zakonih. Sprejemali bomo pomembne odločitve. Dve od teh sta vezani na posamične evidence. O prvem zakonu govorimo sedaj. O zakonu o evidencah na področju dela in socialne varnosti in o pomenu tega zakona gotovo govori dejstvo, da praktično ni Slovenca ali Slovenke, ki bi bil pri tem lahko neprizadet. Vsakega tako rekoč to zadeva. Dvakrat torej bomo govorili o evidencah. So pa vse te evidence povezane, ne samo znotraj tega zakona, o katerem sedaj govorimo, ampak tudi druge evidence, o katerih bomo govorili kakšno uro ali dve kasneje. Predlagatelj meni, v dokumentih je to eksplicitno zapisal, da so evidence pri nas relativno slabo urejene, tako da je nujna sprememba in tako da uporablja celo besedo ali oznako zmeda, ki da vlada na teh področjih. Ta zmeda je seveda lahko tudi dober teren za izigravanje pravic, obveznosti in tako naprej. To želi popraviti, to želi preprečiti. Poslanska skupina DeSUS je pripravljena pri tem pomagati tudi na ta način, da prispeva svoje glasove. Mi sicer mislimo, da zakon ni, tako kot nekateri domnevajo, zgolj tehnične narave, da zgolj ureja to, kako bomo s sodobnimi informacijskimi tehnologijami hitro zbirali podatke in preprečevali njihovo prekrivanje oziroma transfere, ki se prekrivajo ali komulirajo iz tega. Zakon je čisto zagotovo tudi vsebinskega pomena, saj je pravzaprav sistem evidenc, ki ga vzpostavlja osnova za odločitve o pravicah ljudi. In zato mi mislimo, da je pač potrebna ustrezna pozornost. Kajti, odločamo o življenjskih interesih posameznikov, pa tudi podjetij. Domnevamo, da bomo lahko čez čas ugotavljali, da je zakon v korist državljanom in državljankam, da je v korist podjetjem, da je v korist tudi upravnim organom, ki se vsakodnevno srečajo s problematiko, ki je navedena v tem zakonu. Mi ta zakon podpiramo predvsem zavoljo tega, ker sodimo, da v resnici omogoča popolnejše evidence, celovitejše evidence, omogoča preglednost teh evidenc, dopušča boljše preprečevanje zlorab na posamičnih področjih. Zlasti kar zadeva socialne transferje in plačevanje prispevkov v različne blagajne. Omogoča tudi čisto vsakdanje oziroma zmanjšuje čisto vsakdanje potrebe posameznikov, da se oglašajo pri uradnikih in trkajo na njihova vrata. Skratka, omogoča tudi zmanjšanje administriranja. V pripravah na podpis koalicijske pogodbe je to bila ena izmed pomembnejših tem, ki smo jo obravnavali. Tudi zapisana je v koalicijski pogodbi tako, da smemo zdaj reči, da želimo s tem prispevati tudi k temu, da bo preprečeno oziroma da ne bo vzpodbujano nedelo ljudi, ki bi bilo celo boljše nagrajeno z raznimi oblikami socialnih transferjev, kot pa prizadevanje na posamičnih delovnih mestih. Sodimo, da je dober tudi zato, ker daje lokalnim skupnostim možnosti vpogleda v različne baze podatkov. Najbrž tudi v tiste, v katere sedaj nismo imeli, kajti lokalne skupnosti tudi odločajo o posamičnih bonitetah socialnih, pa nimajo ustreznih podatkov, če jih tisti, ki je upravičenec, sam ne posreduje. In na ta način je tudi lahko prišlo do zlorabljanja posamičnih pravic. To bo - domenevamo - sedaj preprečeno. Poslanska skupina bo podprla zakon, kljub temu, da nekatere naše ambicije niso bile sprejete. Zlati tiste ne, ki so govorile o evidencah razlogov za prekinitev delovnega razmerja, torej, navajanje teh razlogov, kdaj iskalcu zaposlitve pokaže tudi kot negativna predispozicija. Sodimo pa, da je dobro podpreti tudi predlagane amandmaje, vključno s tistim, ki skrajšuje rok za to, da bi se zlorabe nadaljevale in skrajšuje rok za pripravo podzakonskih aktov za eno leto.
Čas je potekel.
Hvala lepa.
Naslednja je na vrsti gospa Pozsonec, ki bo predstavila stališče madžarske narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! K dopolnjenemu predlogu zakona o evidencah na področju dela in socialne varnosti dajem naslednje pripombe in sicer, smatram, da v predlogu zakona ni nedvomno natančno definirano, ali je celo morda izpuščeno to, ali je podjetnik, posameznik, ki je nosilec dejavnosti in si sam plačuje dajatve, upravljavec evidence v takšni obliki, da si mora tudi zase voditi evidence iz točk a, b, c, in č 6. člena tega zakona. Mnenja sem, da bi bilo to potrebno opredeliti v okviru določil drugega člena. Opredelitev pojmov, saj bi se s tem izognili nepotrebnim kasnejšim zapletom. Dalje, določila 13. člena evidence o zaposlenih delavcih zahtevajo, da delodajalec, upravljavec evidence vodi v evidenci podatke o delavcu, tudi podatek, ali je delavec opravljal dopolnilno delo pri drugem delodajalcu. Druga točka 14. člena pa nalaga odgovornost delavcu, da mora delodajalcu prijaviti vse spremembe, tudi če opravlja dopolnilno delo pri drugem delodajalcu. Smatram, da bi bilo potrebno v zakonskih določilih opredeliti obveznost upravljavca evidence, da je dolžan o tej dolžnosti obvestiti delojemalca, ker v nasprotnem lahko prihaja do prelaganja odgovornosti z delojemalca na delodajalca. To utemeljujem s tem, da je težko pričakovati, da se bo vsak delojemalec natančno seznanil z vsemi zakonskimi določbami. Naslednje vprašanje, ki se mi postavlja v zvezi z določili 13. člena, je: Kako to, da mora delodajalec, upravljavec evidence voditi samo podatek, ali delavec opravlja dopolnilno delo pri drugem delodajalcu? Kaj v primeru, če opravlja dopolnilno delo kot s.p.? Smatram, da bi potemtakem morali voditi podatke tudi o tem. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Slovenske demokratske stranke bo govoril gospod Pojbič.
Spoštovani! Zbiranje, shranjevanje in uporabljanje podatkov s področja dela, delovnih razmerij in socialne varnosti v Republiki Sloveniji je sedaj urejeno v zakonu o evidencah na področju dela, v matičnih zakonih za posamezna področja socialne varnosti in predpisih, ki urejajo javnopravne evidence in registre. Ker je bil zakon o evidencah na področju dela sprejet še v nekdanji Jugoslaviji in ni bil nikoli noveliran, prihaja v praksi do neskladij z ostalo zakonodajo. Zato je vlada pripravila nov zakon o evidencah na področju dela in socialne varnosti, ki bo urejal pravice in dolžnosti upravljavcev evidenc na področju dela in socialne varnosti glede posredovanja in pridobivanja podatkov, pravico dostopa do posameznih podatkov in varstvo podatkov. Predlog zakona o evidencah na področju dela in socialne varnosti je tehnični zakon in naj bi omogočil popolno povezavo vseh javnih evidenc na področju dela in socialne varnosti na tak način, da bo posameznik pri kateremkoli organu, ki je uvrščen v ta sistem evidenc, uveljavil svoje pravice, ne da bi mu moral sam prilagati dokumente oziroma sporočati podatke, s katerimi že razpolaga kakšen drug državni organ ali javni zavod. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona podprli, saj bo z zakonom državljanom zagotovljen enostaven, hiter, kakovosten in poceni dostop do informacij in storitev javnega prava ter javnih podatkov, ki niso izrecno varovani in so namenjeni širši javnosti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednjo vabim k besedi mag. Potrato v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Predlagatelj zakona je v poglavju "cilji, načela in poglavitne rešitve predloga zakona" zapisal, da zakon v predloženi obliki omogoča izvedbo ukrepa številka 38, ki ga predvidevajo ekonomske in socialne reforme. Ker se predlog že umešča v obstoječe aktivnosti glede povezovanja informacijskih sistemov, sam po sebi ne bo imel nobenih novih finančnih učinkov. Zato ne bo odveč, če si omenjeni ukrep ogledamo tudi iz tega zornega kota in kaj piše. Namen je vzpostavitev enotne centralne evidence vseh pravic. To je rešitev, ki je uporabna za administrativne potrebe pri odločanju in analitične potrebe. Ukrep je torej izključno namenjen lažjemu odločanju vlade, oblasti in šele v svojih učinkih pravi: enostavnejši postopek, debirokratizacija, večja popolnost podatkov za odločanje in manjše možnosti zlorab še vedno s stališča vlade, potrebne zakonske spremembe, nov zakon o pogojih in postopkih za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev. Nosilec je tak, kakršnega vidimo, samo odprta vprašanja - tu pa se zdaj začne -, priprava posebnega projekta vzpostavitve centralne evidence, ki bo predvidel časovno dinamiko vzpostavljanja in povezave informacijskih sistemov ter potrebna sredstva za vzpostavitve centralne evidence in nekaterih še manjkajočih informacijskih sistemov ter za njihove povezave. Torej, tu pa je govora o potrebnih finančnih sredstvih, o katerih predlagatelj ne ve v predlogu zakona nič povedati. Opazimo, da sta si torej predlagatelj zakona in vladni reformni dokument neenotna pri oceni napovedanih finančnih obveznosti. Za poslansko skupino Socialnih demokratov pa je pomembno, da se bo za posameznika odprla možnost vpogleda v podatke tudi o tem, kako je njegov delodajalec vplačeval prispevke, iz katerih lahko uveljavlja svoje pravice. Mi smo namreč pozabili na primere, ne samo iz gospodarstva, ampak tudi iz javnega sektorja, ko prispevki niso bili v plačani in se je to poznalo na posameznikovi pravici pri odmeri pokojnine. Prav zato menimo, da je zakon potreben. Čeprav ostajajo nekatera vprašanja še vedno odprta. Naj jih naštejem. Ne moremo spregledati, da je bil zakon kar v treh četrtinah dopolnjen in spremenjen na matičnem delovnem telesu tudi z vsebinskimi amandmaji, ki smo jih dobili šele na seji in so bile zelo skromno ali samo formalno obrazložene. Ne moremo spregledati, da uskladitev z drugimi pred kratkim sprejetimi zakoni ni izpeljana. Nekatere pripombe zakonodajno-pravne službe so šle mimo predlagateljev in zato v poslanski skupini Socialnih demokratov opozarjamo, da so pripombe premalo upoštevane. To je sicer postalo pri zakonih splošna praksa. Ampak, poglejte si pripombe zakonodajno-pravne službe na dopolnjen predlog. Še vedno je na eno četrtino členov v predlaganem zakonu opaziti vsebinske, bistvene pripombe zakonodajno-pravne službe. Posebej pa opozarjamo na dopis informacijske pooblaščenke, ki pravi, da ima na zakon pripombe generalne, konceptualne narave, ker posebej opozarja na 4. člen zakona, ki je bil sicer dopolnjen na matičnem delovnem telesu. Bo pa od odgovora na vprašanje, ali je neskladje oziroma celo neustavnost predlagane rešitve odpravljena, odvisna naša podpora zakonu. Ni namreč mogoče spregledati, da je sedaj neka pristojnost na informacijsko pooblaščenko res prenesena, ampak odgovornosti niso na ministru, ampak gre - opozarjamo - za občutljive zbirke podatkov, za uporabe podatkov v druge namene, kot so bili izbrani. Zaradi tega je treba zavarovati dostopnost osebnih podatkov. K predlogu zakona smo vložili dva amandmaja, ki skrajšujeta po naše predolge roke za vzpostavitev evidenc, kar je v prvi vrsti v prid državljankam in državljanov. Zato pričakujemo, da boste amandmaje podprli. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Nove Slovenije bo govoril mag. Capuder.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, poslanke in poslanci! Vsi, ki smo že kdaj uveljavljali kakršno koli pravico, ki nam pripada po veljavnih zakonih na področju dela in socialne varnosti, smo bili vedno nejevoljni zaradi veliko zapravljenega dragocenega časa za izpolnjevanje raznih obrazcev in za vnos takih podatkov, za katere smo bili prepričani, da že obstajajo v evidencah, ki jih o posameznem državljanu vodi država. Prepričani smo, da bi uporaba oziroma povezovanje podatkov, ki so že zbrani v evidenci na enem področju delovanja države, lahko državljanom bistveno olajšali uveljavljanje svojih pravic na vseh drugih področjih delovanja države. Posamezne zbirke se namreč velikokrat sklicujejo druga na drugo, zaradi česar vsebujejo identične podatke. Tako bi na en mah ubili dve muhi, in sicer medsebojna povezljivost različnih zbirk podatkov bi lahko predstavljala veliko racionalizacijo državne uprave in državljani bi lahko na enem samem mestu uredili svoje zadeve brez nepotrebnega premikanja od okenca do okenca državnega uradnika. Ravno zaradi nepovezanosti različnih evidenc velikokrat prihaja tudi do zlorab na področju socialnih pravic. In zato v Novi Sloveniji pozdravljamo odločitev vlade, da je pristopila k urejanju tega tako kompleksnega problema. Z zakonom o evidencah na področju dela in socialne varnosti bodo jasneje določeni vsi načelni in postopkovni vidiki upravljanja, delovanja in povezovanja javnih evidenc na teh področjih. Istočasno bodo z zakonom vzpostavljeni varovalni mehanizmi za preprečevanje zlorab in manipulacij s podatki ter kršitev pravic zasebnosti. Z zakonom se urejajo izvorne evidence podatkov o zaposlenih osebah, o zavarovancih, o zavezancih za plačevanje prispevkov in o uživalcih pravic iz sistema socialne varnosti. Zakonsko je tudi urejeno povezovanje izvornih evidenc med seboj in z javnimi registri ter njihova uporaba pri oblikovanju izvedenih evidenc. Odločanje o socialnih transferjih bo omogočilo uvedbo koncepta odločanja o socialnih transferjih po načelu ene vstopne točke. V 11. členu zakona je določeno, da se bosta kot povezovalni znak uporabljala EMŠO in davčna številka za fizične osebe ter davčna in matična številka delodajalca iz poslovnega registra Slovenije za pravne osebe. Vsak korak, kjer se uveljavlja katerakoli pravica, naj bi tako imel dostop do vseh podatkov, ki jih o upravičencu vodijo javne evidence in jih za svoje delo v nekem trenutku rabijo. Zakon je bil usklajen na ekonomsko-socialnem svetu in tudi amandmaji, sprejeti na odboru, so sledili temu dogovoru. V Novi Sloveniji bomo zakon o evidencah na področju dela in socialne varnosti podprli. Amandmajev pa žal ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ponovno vabim k besedi gospoda Brenčiča, tokrat da predstavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa. Evidence na področju dela in socialne varnosti se še vedno urejajo na podlagi zakona, ki je bil sprejet v nekdanji Socialistični federativni Republiki Jugoslaviji in kot takšen ni doživel v skladu s sedanjimi zahtevami in potrebami nobenih sprememb in je na tej podlagi vedno bolj nekonsistenten z drugimi javnimi predpisi s tega področja, kot je na primer zakon o centralnem registru prebivalstva in podobno. Zato poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podpira namero predlagatelja, da vzpostavi popolno povezavo vseh javnih evidenc na področju dela in socialne varnosti na način, da bo lahko posameznik pri kateremkoli organu, ki je uvrščen v sistem evidenc, uveljavil svoje pravice, ne da bi moral pri tem sam prilagati oziroma sporočati podatke, s katerim razpolaga že kateri drugi državni organ ali druga javna institucija. Tak pristop bo posamezniku omogočal hitri in enostaven dostop do informacij ter bo storitve javne uprave približal tako ljudem posameznikom, kot tudi poslovnim objektom. S tem namenom se tudi s predlogom tega zakona administrativne registre in druge zbirke podatkov javne uprave medsebojno povezuje v sistem, ki omogoča optimalno razmerje med obstojnostjo, varnostjo in hitrostjo dostopa do dokumentov oziroma podatkov o potrebnih mehanizmih varovanja osebnih podatkov v postopkih javne uprave. S predlogom tega zakona se v bistvu sledi tudi ukrepom ekonomsko-socialne reforme na področju potrebe po vzpostavitvi centralne evidence pravic, ki se financirajo iz javnih sredstev. S tem se vzpostavlja tudi učinkovit nadzor in preprečuje zlorabe, kar je po našem mnenju eden od temeljnih vsebinskih sklopov v tem predlogu zakona. Z uvedbo načela pridobivanja podatkov iz uradnih registrov in evidenc po uradni dolžnosti bodo imeli uslužbenci pri reševanju upravnih postopkov možnost elektronskega vpogleda v podatke ali jih v tej obliki zahtevati v vseh potrebnih registrih evidenc. To bo lahko pravne postopke kvalitetno izboljšalo in napravilo namen postopka veliko bolj pregleden in ažuren. Ob tem želim povedati to, da je dobro glede na izkušnje iz nekaj let nazaj, da predlagatelj zakona tudi po tem, ko je zakon dopolnjen, prisluhni argumentom, ki izhajajo iz zakonodajno-pravnega mnenja na dopolnjen predlog zakona. Dobro je, če se dopolnjen predlog na tej podlagi dopolni. Iz prakse izhaja, da je zakon veliko bolj sistemsko skladen v implementaciji. Tokrat bi rekel, da se ni postopalo. Pričakujemo, da se bo v prihodnje dalo mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora k dopolnjenim predlogom dokumentov vso pozornost. Poslanska skupina bo predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnjo vabim k besedi gospo Barbaro Žgajner Tavš, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi. Če izhajamo iz osnovnega namena oziroma ciljev zakona o evidencah na področju dela in socialne varnosti, to je pravzaprav omogočiti povezavo vseh javnih evidenc na področju kot sem že dejala dela in socialne varnosti, je pravzaprav dobro podpreti zakon, ki je nenazadnje korak bližje v prvi vrsti k transparentnejši politiki na tem področju. Je pa nenazadnje tudi v interesu in korist državljankam in državljanom, pa tudi upravnim organom. Dejstvo je, da smo bili še pred nedavnim postavljeni v situacijo, ko so bili zaradi neustreznih oziroma pomanjkljivih evidenc nenamerno oškodovani ljudje. Maja lansko leto smo prvič in nato na 8. redni seji državnega zbora vnovič v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke opozorili na potrebo po vzpostavitvi ustreznih evidenc vplačanih prispevkov in odvisnost zavarovalne dobe od teh prispevkov. Takrat smo namreč obravnavali novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Dejstvo je, da omenjeni zakon določa, da se v zavarovalno dobo štejejo obdobja zavarovanja le pod pogojem, da so bili za to plačani prispevki. Zakonsko luknjo so s pridom izkoriščali prenekateri delodajalci. Ker evidenc ni bilo vzpostavljenih, je tudi država dvignila roke in krivdo neupravičeno prenesla na stran zavarovancev. ZPIZ je tisti organ, ki bi moral imeti od leta 2003 vzpostavljene evidence plačanih prispevkov. Pa vendar sam, torej zavod po veljavni ureditvi nima pristojnosti nadzorovanja plačevanja prispevkov. Težko bi sicer zaradi navedenega, ki je bilo tudi v javnosti dokaj odmevno, sprejela tedanjo obrazložitev vlade, da je sedanja ureditev socialnega zavarovanja vključno z nadzorom ustrezna. Kajti, dejstvo je, da so bili zavarovanci prikrajšani. Pa ne zgolj prikrajšani. Bili so oškodovani. Sem pa vesela, da je vlada v okvir tega zakona, ki ga danes obravnavamo, vključila omenjeno tematiko, ki nedvomno pomeni večjo zaščito oziroma izvrševanje pravic delavcev glede zavarovalne dobe. Kako je zakon sicer pripravljen, niti ne bi komentirala. O tem pravzaprav govorijo pripombe zakonodajno-pravne službe in amandmaji. Amandmiran je bil skoraj vsak člen. Bi pa morda danes izkoristili priložnost za odgovore na določene nejasnosti, ki pa še vedno obstajajo. Vlada trdi - danes smo to že slišali -, da zakon ne bo imel finančnih posledic. Tudi prav. In hvala bogu, če smo sposobni v naši državi vzpostaviti nek nov projekt oziroma uvesti novo informacijsko tehnologijo brez stroškov. Na matičnem delovnem telesu konkretnega odgovora s strani vladnega predstavnika poslanci nismo prejeli, ker vladni predstavnik, kot je bilo očitno, ne pozna zakonodaje, ki je neposredno povezana s tem zakonom, zakonom o vzpostavitvi evidenc na področju dela in socialne varnosti. Danes smo že slišali, da gre za zakon o arhivih, ki je, hočeš nočeš, povezan tudi z današnjim zakonom. Danes smo s strani vladnega predstavnika, predstavnika SDS slišali, da gre za tehnični zakon. Jaz bi dodala, da gre za zakon s pomembno vsebino. Ne nazadnje je tudi informacijski pooblaščenec dal pripombe na vsebino tega zakona, in sicer [[citiram]] : "V zakonu je potrebno vsakokrat določiti namen obdelave osebnih podatkov. In to za vsako zbirko osebnih podatkov posebej." Tako široko zastavljen projekt evidenc pod vprašaj postavlja razkritje občutljivih osebnih podatkov za nek popolnoma drug namen. Skratka, ostajajo nejasnosti okrog ustreznega zavarovanja osebnih podatkov. In dovolite mi, da izpostavim še eno pomembno zadevo, ki jo pogrešamo v Slovenski nacionalni stranki, ko govorimo o vzpostavitvi registrov tudi na področju socialne varnosti. Tisto, kar pogrešamo, je register glede kaznivih dejanj v povezavi s poslovanjem. Gre za kazniva dejanja spolnega nasilja. To pa je vlada izpustila. To je tisto, kar v Slovenski nacionalni stranki pogrešamo v tem zakonu.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o dveh členih in dveh amandmajih. Seznam ste dobili dne, 28. marca. V razpravo dajem 26. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Mag. Potrata, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, poslanci! Amandma, ki smo ga vložili, se nanaša samo na skrajšanje roka in sicer je tukaj ministru, pristojnemu za delo, ki izda predpis iz prvega odstavka 3. člena, določen rok po dopolnjenem predlogu 1. januar leta 2008. Glede na to, da projekt, o katerem govorimo, vzpostavljanja enotnih evidenc, ni od danes ali iz tega mandata, ampak da se vzpostavljanje enotnega registra pri evidentiranju socialnih transferjev in drugih podatkov, ki sodijo pod delovno območje ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, vleče že iz prejšnjega mandata. Menimo, da je vendarle pripravljalnih del toliko opravljenih, da bi lahko bil rok krajši. Posebej zaradi tega, ker so drugi roki, mislim pa na 27. člen z izjemo onega v drugem odstavku, za katerega z naslednjim amandmajem tudi skrajšanje roka, postavljeni na 1. januar leta 2007. Seveda se je naš amandma nanašal samo na postavite roka. Je pa verjetno odprto vprašanje, ali ne bi bilo treba glede na mnenje zakonodajno-pravne službe k dopolnjenemu predlogu zakona o evidencah vendarle razmišljati še o kakšnem drugem amandmaju. Ker zakonodajno-pravna služba opozarja ravno na to, da se ta člen nanaša samo v povezavi s 3. členom in s prvim odstavkom na pristojnega ministra za delo. Pristojni so tudi še drugi ministri in je tako v svojih določilih ta člen preozko zastavljen in ni naslovnik tega člena popolnoma izčrpan. Posebej opozarjam na to, ker sem omenjala ob mnenju poslanske skupine Socialnih demokratov tudi mnenje, ki ga je posredovala informacijska pooblaščenka in se nanaša ravno tudi na ta omenjeni 3. člen. Jaz se zavedam, da smo mi vlagali amandma samo za skrajšanje roka, ne pa tudi za druge stvari. Ampak menimo, da je devet mesecev, se pravi tričetrt leta pa vendarle dovolj dolgo obdobje za pripravo podzakonskega akta, na katerega se 26. člen sklicuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil tudi mag. Capuder.
Hvala lepa. Metodologijo, standarde in šifrante ter klasifikacije, po katerih se vodijo podatki v evidencah, bodo v skladu s tem predlogom zakona določili ministri za področje, za katera so zadolženi. In jaz mislim, da bo pri usklajevanju tega potrebno več časa, kot je predlagano v amandmaju. Ker mislim, da je zelo pomembno z vidika povezljivosti evidenc, da je podatek zbran na enem mestu, da zadovolji potrebe vseh uporabnikov, ker posamezni šifranti v nekaterih primerih lahko enak podatek definirajo oziroma razumejo na različen način. Upravljavci posameznih evidenc so za to problematiko medsebojne izmenjave in primerljivosti podatkov izpostavili že pri samem nastajanju predloga tega zakona. Zavedajo se tega problema in tudi zaradi tega je ta rok daljši. Sem pa prepričan, da se bo vlada potrudila in da bo, če se bo le dalo ta rok, izvedbeni rok skrajšala.
Hvala lepa. Magistrica Potrata, želite repliko? Ja, ker se je vmes državna sekretarka prijavila, pa bi dal njej prej besedo, potem pa vam. Gospa državna sekretarka.
Hvala lepa. Roki, zakaj so določeni do 1. januarja 2008? Ker so vezani na dva ostala zakona. Recimo, spremljanje podatkov o stroških dela individualno. Po davčnem zavezancu trenutno še ne obstajajo in so vezani na dva zakona. To je zakon o davčnem postopku, ki za rok za urejanje evidenc določa, da se morajo evidence uskladiti najpozneje do 1. januarja 2010. In drugi zakon je zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki določa, da se evidence vzpostavijo najkasneje do leta 2008. Zato smo določili rok ravno zaradi teh dveh zakonov, ki določata ureditev evidenc na 2008. Glede pojmovanja, kot je že prej gospod Capuder omenil, različnih pojmov, šifrantov smo že pri samem nastajanju zakona pri različnih upravljavcih evidenc podatkov naleteli na problem, da isti pojem različno tolmačijo. Če vem za obrazložitev, recimo, pojasnim primer glede izobrazbe. Izobrazbo različni upravljavci različno tolmačijo. Recimo, zavod za zaposlovanje, statistični urad, zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Eni imajo poklic, drugi imajo stopnjo izobrazbe, poklicno kvalifikacijo. Vse to je potrebno urediti tudi v zakonodaji, ki je pri nas neurejena in sega tudi na druga področja. Tako je zdaj zakon o visokem šolstvu, ki bo tudi urejal stopnje izobrazbe. V bistvu se mora zakonodaja sprejeti na tem področju, da bomo imeli enotne pojme. To je samo eden od primerov, kjer so problemi nastajali glede pojmovanja, kaj pomeni posamezna klasifikacija pri različnih upravljavcih evidenc.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Potrata.
Hvala lepa. Jaz se zavedam, da je marsikaj verjetno še neurejenega. Ker ste spoštovana gospa, državna sekretarka omenjali zakon o visokem šolstvu, moram povedati, da tudi sama nisem zadovoljna, da študenti, vpisani v prvi letnik bolonjskega študija, ne vedo, kakšen naslov bodo dobili ob koncu svojega študija, kar je do kraja nedopustno. Tudi ob predlogu zakona o visokem šolstvu mimogrede, avgusta lani sem na ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo naslovila poslansko vprašanje v zvezi s tem, kako bo z novimi naslovi. Pa me je potolažil, da bo to jeseni urejeno. Da še vedno ni dogovora med izvajalci visokošolskih programov, je tudi znano dejstvo. Kaj hočem povedati? Če se lotevamo urejanja nekega področja tako, da pri tem posebej poudarjamo dobre učinke za uporabnike storitev, potem je mogoče bolj smotrno vložiti zakon nekaj mesecev kasneje, pa potem izvedbo približati, ne pa oddaljevati glede na to, da se nas bodo pa 1. januarja leta 2007 dotaknile številne spremembe, potem tudi zaradi nove finančne perspektive, zaradi možnosti črpanja sredstev. To je bil namreč tudi eden od namenov zakaj vzpostavljati enoten register, zaradi lažjega določanja socialnih transferov itd. Zaradi vseh teh razlogov smo predlagali krajši rok, ker menimo, da bi se v predzakonskem postopku o nekaterih stvareh, ki zadevajo metodologije, standarde, šifrante, klasifikacije, vendarle lahko dogovorili med vsemi tistimi, ki bodo morali to izvajati že dosti prej. 9 mesecev je vendarle še pred nami do 1. januarja leta 2007. To pa se mi zdi, da se oddaljuje. Ne nazadnje bo kdo povedal, da se bomo takrat pa preveč intenzivno na predsedovanje pripravljali, pa se ni bilo mogoče ukvarjati s temi rečmi in se nam bo rok znova oddaljeval. Jaz le mislim, da je prav, da roke, ki so postavljeni, če se sklicujemo na ugodne učinke, ki so opazni tako s stališča javnih financ, kot tisti, ki so opazni s stališča uporabnikov teh storitev, da je te roke treba le skrajševati. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Tudi jaz bi se pridružila podpori temu amandmaju, ki govori o skrajševanju rokov. Jaz sem sama izpostavila eno pomembno zadevo, ki je šla predvsem na škodo slovenskih državljank in državljanov oziroma delavk in delavcev. Gre za to, da sem lansko leto postavila vprašanje ustreznemu ministru in potem tudi na seji, ko smo sprejemali zakon, izpostavila tematiko in dobila, bom rekla po moji oceni takrat neustrezne odgovore. Dovolite, naj citiram samo enega. Vlada januarja še ni imela pravzaprav vseh podatkov in zato tudi ni mogla upoštevati vseh predvidenih sprememb. Govorim o lanskem januarju lanskega leta. Jeseni naj bi vlada pripravila novo dopolnitev in pri tem zajela tudi že nove izračune. Predvidevam, da je šlo tukaj za zakon oziroma za novelo zakona o invalidskem in pokojninskem zavarovanju. Tako predvidevam, ker pravzaprav natančnega odgovora nimam. Kot pa sem že dejala, je problem vzpostavitve ustreznih evidenc vplačanih prispevkov in odvisnost zavarovalne dobe od teh prispevkov. Dejstvo je, da so bili oškodovani delavke in delavci. Ker teh ustreznih evidenc ni, ker nimajo vpogleda v plačane prispevke, ki jih plačujejo delodajalci, in ker nenazadnje tudi ZPIZ nima vpogleda na te zadeve. In dovolite, v odgovoru s strani ministrstva je bila podana obrazložitev, da naj bi se zadeve realizirale najpozneje do 1.1. leta 2010. Če danes govorimo v okviru tega zakona o nekih pozitivnih učinkih, potem bi bilo vsaj po moji oceni vsekakor smiselno prisluhniti temu amandmaju in dejansko skrajšati rok. Ne na leto 2008 oziroma na 1.1.2010, ampak dejansko na leto 2007. Ne nazadnje govorimo o zakonu, ki naj bi imel pozitivne učinke ne zgolj na državo, državno upravo, ampak v prvi vrsti, vsaj tako razumem jaz, na državljanke in državljane. Če gre za jasno oškodovanje delavcev in verjamem, da ste, spoštovana državna sekretarka, tudi vi seznanjeni s tem problemom, ker je bil, zadeva je bila takrat ne zgolj objavljena v tem parlamentu, ampak tudi medijsko, potem bi bilo resnično smiselno skrajšati rok in upoštevati v prvi vrsti korist državljank in državljanov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Poglejte, ko se pogovarjamo o term problemu, mislim da je prav, da pogledamo, kdaj je nastal ta izvirni greh, da smo izgubili evidence o vplačanih prispevkih za pokojninsko zavarovanje. Mi smo, jaz se sam dobro spomnim tega, ker sem to delo tudi sam opravljal, v času obstoja SDK-ja nismo mogli izplačati plač, če nismo priložili tudi virmane, tako imenovane virmane za plačilo prispevkov, ki jih je bivša SDK avtomatično unovčila. In s tem je bila dana garancija za to, da so bili prispevki eksaktno tudi plačani. Izvirni greh je torej nastal takrat, ko smo rekli, da SDK-ja ne rabimo več. Takrat se je začela anarhija na tem področju. Seveda, nekaj časa je trajalo, da so tisti najbolj iznajdljivi našli to varianto, da se lahko izognejo plačilu prispevkov za zaposlene za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, in so to z veseljem in pridom izkoriščali, kar je močno narobe. Jaz popolnoma razumem ljudi, ki so bili pred tem, da se upokojijo, in ko so prišli na pokojninski zavod, so ugotovili, da prispevki za njih niso bili plačani. Mislim, da je bil to za njih pravi šok. In menim, da je bila država kriva, da se je to sploh dogodilo in dogajalo. Tega nismo ugotovili danes, to smo ugotovili že kar precej časa nazaj. Sam se spomnim, da je bil na eni od sej komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ ta problem izpostavljen. Bilo pa je to nekje na začetku našega mandata, v spomladanskem času leta 2005. Moram reči, da smo tudi na tej komisiji opozorili na ta problem, in mislim, da so se takrat strukture malo zganile. Bil sem močno zaprepaden, da se pri današnji tehnologiji, ki jo imamo na razpolago - jasno, da zadeva stane, vendar so možnosti na razpolago -, toliko časa pogovarjamo o tem, kako bomo uvedli to evidenco. Res pa je, in tudi moram priznati, da zadeve niso tako enostavne, da bi rekli, zdaj bomo pa roke skrajšali za eno ali za dve leti. Uvedba teh evidenc je proces in ta proces bi se moral začeti že, preden smo ukinili tako imenovani SDK. In če bi ta proces začeli takrat, sem prepričan, da se danes o tem problemu ne bi tu pogovarjali, ampak bi bil že povsem rešen. V današnji situaciji smo pač prisiljeni prisluhniti predlogu vlade in realnim rokom, ki so jih postavili. Zdi se mi malo nesmiselno, da bi mi zdaj tu ocenjevali, ali je treba za projekt eno leto manj. Prepričan sem, da so tisti, ki so se pogovarjali o tem projektu, postavili realne roke. In tudi če mi danes sprejmemo skrajšanje teh rokov, sem prepričan, da izvedba ne bo nič prej, kot je tam določeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bom prebral, kdo se je do sedaj prijavil še k besedi, da boste imeli boljšo predstavo: gospod Moge, gospod Brenčič, gospod Rezman in dr. Gantar. Torej, gospod Moge, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je področje evidenc na področju dela eden izmed bistvenih pokazateljev, kaj zmoremo in česa ne zmoremo, sploh zdaj, ko smo integrirani v Evropsko unijo. Zdi se mi, da ne državni zbor, ne vlada nista, vsaj kar se tiče kadrov z visoko izobrazbo, naredila tega, kar bi morala. Ena največjih reform na področju izobraževanja trenutno je zagotovo Bolonjski proces. Za izvedbo Bolonjskega procesa bi bilo najprej potrebno sprejeti programe. In šele sprejeti programi bi bili potem osnova za izvajanje tega procesa. Vendar za te programe je prav državni zbor tisti, ki blokira sprejem takšnih programov. S tem, da je odbor za visoko šolstvo na decembrski seji že pripravil za odločanje v državnem zboru zakon o naslovih in nazivih v visokem šolstvu. Kajti, program brez tega, če nekdo program konča, kakšen naziv dobi, ni kompleten. Vendar ste poslanci pozicije blokirali, da bi o tem zakonu razpravljali v državnem zboru in s tem naredili to, da nismo dali orodja v roke senatov fakultet oziroma visokih šol, da bi ta proces izpeljali. Sam sem pisal predsedniku državnega zbora, da naj vendar ta zakon uvrsti, da omogočimo univerzam, da spremlja svoje programe. Vendar zgodilo se je to, psi lajajo, karavana gre dalje. Kolegij mirne duše zopet ni uvrstil tega zakona na sejo. Pač pa se je zgodilo naslednje. Sam sem šel k predsedniku državnega zbora in predsednik državnega zbora dr. Cukjati mi je dal besedo, da bomo o tem razpravljali na aprilski seji. Zakon je pripravljen. Sedaj pa je na strani vlade. Vlada je mečkala in dolgo ni pripravila kompletne zakonodaje, ki bi urejal to področje. To je za teh 100.000 ljudi, ki imajo zdajšnje nazive in katerih sedanje nazive bi bilo treba prevesti v nazive po Bolonjskem procesu. Ta zakon je, kolikor sem jaz videl, v pripravi. Zakon o visokem šolstvu. Jaz vlado s tega mesta pozivam, da čim prej to opravi. Te rešitve, ki so v tem zakonu, da bi tisti, ki imajo univerzitetno izobrazbo po starem zakonu, dobili pač ustrezno kvalifikacijo, da lahko opravljajo dela na področjih druge stopnje, to je magisterija. Tisti, ki imajo sedaj magisterij, pa na področju doktorata in tako naprej. Pričakujem od vlade in predstavnice vlade, da se ta problem čimprej reši. Tudi zaradi tega, da ne bomo prikrajšali naših državljanov pri iskanju dela tudi v drugih državah EU. Mislim, da je dobra zakonodaja na posameznih področjih. Zagotovo je izobrazba eden izmed potrebnih pogojev za opravljanje dela. Tista zakonodaja je potrebna, da se čimprej sprejme. In ta zakonodaja potem omogoči šele dobre evidence na področju dela. Ker smo v tržni ekonomiji, ker smo vsak dan izpostavljeni pritiskom, kdo bo boljši, kdo bo bolj uspešen, bi pričakoval tudi od državnega zbora in od vlade to, da čimprej ta naš postopek sprejemanja teh dveh zakonov pospešimo, pripravimo. Ko bo to narejeno, upam, da bo nekje do poletja, pričakujem, da bo tudi vlada na svojih področjih intenzivirala ta proces. Zato se mi zdi, da je ta amandma, ki ga je zagovarjala poslanka mag. Majda Potrata, tak amandma, ki bi ga bilo vredno podpreti.
Hvala lepa. Medtem se nam je na tribuni pridružila že druga skupina mladih obiskovalk in obiskovalcev, ki jih lepo pozdravljam v slovenskem parlamentu. Smo sredi obravnavanja amandmajev k predlogu zakona o evidencah na področju dela in socialne varnosti. Tako, da boste vedeli kaj se tu dogaja. Na vrsti je gospod Brenčič.
Hvala lepa. Ta zakon, o katerem razpravljamo, je potreben predvsem zaradi svojega temeljnega poslanstva, to je vzpostavitve centralne evidence pravic, ki se financirajo iz javnih sredstev. S tem pa ne samo pravic. Tudi obvezen obvez zavezancev iz tega naslova in s tem se lahko vzpostavi končno učinkovit nadzor in prepričuje zlorabe. Če pogledamo kaj pa je seznam evidenc iz 6. člena na podlagi katerih naj bi minister iz prvega odstavka 3. člena predpisal metodologije in tako naprej, potem če mislimo kot vlada z ekonomsko-socialnimi reformami resno, skoraj ne razumem, zakaj smo tako dolg rok zastavili, da zberemo te parcialne punkte, kjer se različne evidence zbirajo v centralni register. Jaz mislim, da mora biti interes vlade tukaj, da se ta rok skrajša, ker je to temeljno poslanstvo, na podlagi katerega se bo lahko vzpostavil učinkovit nadzor. Če samo vzamemo, recimo, zavod za zdravstveno varstvo in obseg neplačanih obvez do zavarovancev, potem bi moral biti res interes vlade, da postorimo vse, na podlagi česar lahko ta rok čim bolj skrajšamo, da imamo evidentnost tega, te vzpostavitve v najkrajšem času vzpostavljeno. Mislim, da bi bilo dobro razmisliti, morda je rok 1. januarja 2008 res predolg, ampak bojim se, da je 1. januar 2007 res prekratek, ampak 1.1.2008 se mi zdi, da je pa predolg, da bi se mogla vlada zelo resno vprašati o smiselnosti skrajšanja tega roka, to je zaradi samega namena zakona celo po mojem potrebno. Ne vem pa, če je v tem roku to mogoče, kot predlaga amandma. To morate vi zelo resno presoditi. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Rezman.
Hvala lepa. Ko smo predstavljali stališče poslanske skupine DeSUS, smo izrazili podporo temu zakonu, tudi pripravljenost, da podpremo amandmaje, ki so bili predstavljeni. Jaz ne vidim nobenega tehtnega razloga, da tega amandmaja ne bi sprejeli. Vidim, da tudi drugi, večina poslank in poslancev, ki so doslej govorili, to podpirajo in domnevam, da bi lahko dala svojo podporo tudi generalna, pardon, državna sekretarka, ker tudi ni navedla v svojem nastopu česa takega, kar bi preprečevalo skrajšanje tega predlaganega roka. Zakaj? Ker so centralne evidence pravzaprav samo sredstvo za to, da bomo lahko nekaj, kar smo si kot namen zadali, izvajali. Radi bi izvajali nadzor, radi bi preprečevali zlorabe bodisi posameznikov bodisi podjetij in da bi lahko to naredili, bi se morala vlada najbolj prizadevati, to je njen program, to je naš skupen program v koalicijski pogodbi, tudi tako zapisan, in vse je potrebno storiti za to, da bomo ljudi pred temi zlorabami zaščitili. Ker ni bilo napovedano, da je to nemogoče doseči do 1.1.2007, ampak je bilo prestavljeno, samo da je vlada izbrala drug primeren rok. Nekateri menimo, da ta primernost ni najustreznejša, jaz predlagam, da podpremo ta amandma, razen če bi državna sekretarka imela kakšne druge tehtne razloge in neizpodbitne argumente ter dokaze, da je to do 1.1.2007 nemogoče narediti, sicer pa mislim, da bi morala storiti vse za to, da bi rok skrajšali.
Hvala lepa. Boste počakali, imamo še nekaj razpravljavce ali vmes? Dobro, potem pa dr. Gantar.
Bi rekel, da mi stališča okoli tega zakona nismo pripravljali, smo pa o njem veliko diskutirali. Jaz bom seveda govoril predvsem o tem amandmaju in o nekaterih stvareh, ki so bile tu rečene. Prvič, ta proces povezovanja evidence se je začel že precej prej, sicer danes tega zakona ne bilo na mizi. Drugič. Proces povezovanja evidenc je v vsebinskem, tehničnem, tehnološkem smislu razmeroma zahteven proces, ne bi pretiraval, vendar se je potrebno zavedati, da gre tu za kumulativne učinke povezovanja. Le-ti pa so lahko enako kot sodobni, enako lahko tudi usodni, če so evidence slabe, če se evidence lahko napačno povežejo in če ta informacijski sistem ne deluje, tako kot je potrebno. Jaz seveda vsebinsko podpiram ta amandma in bi ga želel podpreti, vendar pod pogojem, da vlada pove, v kolikšnem času je tehnično in vsebinsko sposobna izpeljati ta projekt. Ali ga je sposobna izpeljati leto prej ali ne? Če ga dejansko ni sposobna, potem mogoče to ni primerno za opozicijo poslanca. Potem jaz v tem roku ne bi vztrajal, ker ga ne bo mogla izpeljati in ker bodo s tem samo problemi. Toliko o tem. Se pravi, vendarle je potrebno vedeti, da je proces mogoče nekoliko bolj kompleksen in da je izjemno pomembno, da so ti ne samo povezani, ampak da so povezane ažurirane evidence. To je pogoj. Kljub vsemu smo imeli v LDS-u, še to bi povedal, kar nekaj pripomb, ampak smo se odrekli pisanju amandmajev, ker nič ne pomaga, ker do sedaj nikoli ni bilo tako rekoč nič sprejetega, in te domače naloge nismo delali. To, kar je izpustil zakon, pa je po mojem mnenju vprašljivo, je vloga EMŠO kot enotnega identifikatorja. Preprosto povedano, EMŠO kot identifikator pove preveč, pove dan, leto in mesec rojstva, pove spol in ve se, koliko približno novorojenih je vsak dan, vas bo na osnovi tega EMŠA nekdo, ki bi to želel, razmeroma hitro identificiral. Vem, da se nekdanji direktor urada statistike z menoj ne bo strinjal, še marsikdo, vendar bi bila davčna številka bistveno boljši in bolj uporaben generalni splošni identifikator, kajti zajema tudi tiste, ki EMŠA nimajo, pa so vključeni v sistem in so davčni rezidenti v Sloveniji. S temi tehničnimi, vsebinskimi vprašanji se nam ni zdelo pomembno ukvarjati, ker bi bil to stran vržen čas in napor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Horvat Jožef.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Jaz verjamem, da je amandma k temu 26. členu dobronameren, če pa se postavim v vlogo izvajalca tega zakona oziroma tega projekta, potem si ne bi upal priseči, da bom projekt realiziral do 1.1.2007. Tisti, ki smo se kdajkoli ukvarjali s pisanjem aplikacij, vemo, kaj pomeni integrirati informacijske otoke. Jaz trdim, da danes imamo v državi veliko kvalitetnih informacijskih otokov, informacijski otok je kvaliteten samo za sebe. Ko je treba te otoke integrirati v neko celino, potem je problem. Samo en primer bom povedal. Imamo različne metodologije v posameznih informacijskih otokih, imamo različne šifrante in treba se je zmeniti za enotne šifrante, za enotne standarde, za enotne metodologije in že pri tem izgubimo, trdim, najmanj pol leta. Je pa ta projekt izredno pomemben. Trdim namreč, če podjetje nima pravega integralnega informacijskega sistema, je takšno podjetje obsojeno na stagnacijo ali na še kakšen slabši scenarij. In če država nima integralnega informacijskega sistema, potem se ji dobro ne piše. Rajši bi podpisal, da se naj ta projekt izvede do 1.1.2008 in da se resnično do takrat izvede, in vsi bomo veliko pridobili s tem projektom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Magistrica Potrata.
Hvala. Če moram dobronamerno s tega amandmaja zagovarjati, potem bi znova rada opozorila na to, da se je napovedana integracija informacijskih otokov začela že v prejšnjem mandatu in je to projekt, ki je bil zamišljen in o katerem je bilo govora nenazadnje tudi ob interpelaciji proti tedanji vladi v prejšnjem mandatu, in sem nekaj teh ukrepov, ki so bili takrat, tudi spremljala, tako da čisto ničesar ni bilo narejenega, ni mogoče reči. Je pa vprašanje, ali tisto, kar je bilo narejeno, hočemo upoštevati ali ne. Jaz zelo spoštujem mnenje spoštovanega doktorja Gantarja, ki se je na informacijsko družbo moral tudi po svoji funkciji v prejšnjem mandatu zelo dobro spoznati, ampak če ponovno izhajam iz stališča uporabnika neke storitve, je bistvenega pomena ravno to, da so podatki bili zbrani, samo uporabniku nedostopni. Ko si da posameznik izračunati pokojnino, ugotovi, da mu inštitucija ni vplačevala prispevkov, in jaz verjamem, da je to šok in to ni bilo šele spomladi lanskega leta v tem mandatu ugotovljeno. To je bil problem, s katerim smo se soočali že v prejšnjem mandatu. Je tudi varuh človekovih pravic opozarjal na ta problem. S tega stališča zagovarjam ta amandma in zagovarjam ta amandma s stališča postavljenih prioritet. To je zame ključnega pomena. Verjamem, da je potreben čas, da je potrebno veliko energije, veliko dogovarjanja, ampak v prvi vrsti so pomembne prioritete, ko se odločamo, čemu bomo dali pri svojem delu prednost. In jaz bi pričakovala glede na vse, kar je bilo ob sprejemanju tega zakona ali ob razlaganju tega zakona povedanega, da je to prioriteta številka 1. Zato predlagani krajši rok. Hvala. Oprostite, samo še nekaj bi hotela dodati. Upam, da me ne boste okarali, ker se bom lotila celega 26. člena. Znova opozarjam, da se naš amandma dotika samo skrajšanja roka, ki je določen ministru za delo, družino in socialne zadeve. Da pa nismo dobili odgovora o tem, kaj meni vlada na pripombo zakonodajno-pravne službe, da bi poleg ministra za delo, družino in socialne zadeve morali v 26. členu biti določeni tudi roki vseh drugih pristojnih ministrov, na katere se sklicujemo v 3. členu. In če vidimo 3. in 26. člen v povezavi, bi se bilo treba vprašati tudi, kaj pomeni to in kako bomo ravnali v nadaljevanju. Hvala.
Hvala lepa. Razprava je že zdavnaj pobegnila in dometa 26. člena in amandmaja, tako da ni nobene potrebe, da vas okaram. Naslednji ima besedo gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! Ta zakon je potrebno na nek način sprejeti, ker vendarle ščiti državljane pred delodajalci. Po drugi strani omogoča državi večjo evidenco. Nekaj pa je vseeno narobe, namreč ne ščiti državljanov pred državo in uradniki. Spet smo tam, pravzaprav tudi ta razprava kaže, da se vse usmerja v udobnost države. Tudi to o otrocih. Vse se da narediti, samo je pa zapleteno. To je pa res. Da se vse evidence združiti, ampak ne na ta način, da se jih na nek način unificira. Drug problem je pa seveda ta, da nikjer ni zapisano, kako je z evidentiranjem vstopanja evidence. Res nekje piše na kratko, da je treba za to biti upravičen in da moraš imeti neke razloge za to. Ampak mene pa vseeno zanima, kako bom jaz kot državljan vedel, kdo vse je brskal po mojih evidencah. Tam gre za zelo osebne podatke, iz različnih virov se bo to nabiralo. Zakaj bo vstopal do tja? Kaj bo počel z njimi? Tega mehanizma pa jaz kot državljan nimam. In to bi bilo treba urediti. Opozorila, da ta zadeva manjka, so bila. Zakonodajno-pravna služba je veliko govorila o tem. Informacijski pooblaščenec tudi, varuh človekovih pravic. Vrsta pomembnih dejavnikov, ki opozarja. Pred seboj imamo pa spet zakon, ki ima toliko pripomb, na četrtino členov so neki pomisleki. Vse je potegnjeno nekam v daljno bodočnost. Se pravi, ta čas, ko se bodo vzpostavljale enotne evidence, kdo bo imel dostop do teh podatkov. Zdaj gremo spet tako, korenček je tisto, da bodo ljudje na nek način zaščiteni, da bodo videli, ali delodajalci resnično vplačujejo sredstva, vse drugo je pod drugo oblastjo, policijski sistem, ni dobro.
Hvala lepa. Bi želel še kdo razpravljati o tem amandmaju, če ne, dam besedo državni sekretarki, da bi lahko govorila na koncu? Noben več. Gospa državna sekretarka.
Še enkrat bi poudarila, da pri določanju rokov smo bili vezani na obstoječo zakonodajo, ki določa roke v posameznih zakonih, kdaj se morajo določene evidence sprejeti. Glede gospoda Guliča, pristojnosti informacijskega pooblaščenca, moram poudariti, da smo čisto vse pripombe, ki jih je imel informacijski pooblaščenec, upoštevali v teh zakonih in so vsi podatki zavarovani, ker se mora predhodno obvestiti informacijskega pooblaščenca.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 26. členu in pričujočemu amandmaju in dajem v razpravo 27. člen in ponovno amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Mag. Potrata.
Hvala. Saj pri tem amandmaju gre za enako težnjo - skrajšati rok. Uskladili smo ta rok z drugimi predpisanimi roki ali pričakovanimi v 27. členu, obrazložitev je pa v tem primeru res zelo usmerjena na področje evidenc o stroških dela. Sodimo, da je to področje izredno občutljivo, res so bili podatki zbrani, ampak niso bili posamezniku dostopni, ni mogel vedeti, kako je delodajalec vplačeval. Jaz posebej opozarjam na to, da so znani primeri, ko celo javni zavodi, celo šole niso plačevale prispevkov za socialno varnost in je šele takrat, ko si je posameznik dal izračunati pokojnino in ugotavljati, katero obdobje za odmero dohodnine je najugodnejše, ugotovil, da ni bilo plačano, kar bi moralo biti poravnano. Zato menimo, da je skoraj dveletni rok za izdajo podzakonskega predpisa, ki bi omogočil spremljanje podatkov iz evidence o stroških dela, absolutno predolg. In zato menimo, da bi pristojni minister, to je v tem primeru minister za finance, moral omenjeni podzakonski predpis izdati do 1. januarja leta 2007. In menimo, da tu res ne more biti takšne zadrege pri zahtevnosti tega podzakonskega akta, da bi morali čakati do leta 2008. Hvala.
Hvala. Mag. Capuder.
Hvala lepa. Ko se je pri prvem amandmaju oglasila gospa državna sekretarka, je omenila, da so določeni roki vezani na dva zakona, in sicer zakon o davčnem postopku in zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki določita neke druge skrajne roke. In eden prvih teh skrajnih rokov je določen v 228. členu zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki določa, da Durs vzpostavi in vodi evidenco o prispevkih, ki so jih izplačevalci plač ali nadomestil plač plačali za vsakega zavarovanca do leta 2008. Prvi ta rok je leto 2008 in je hkrati tudi rok za izdelavo tega podzakonskega akta, ker je planiran, tako kot je planiran v predlogu zakona. In v poslanski skupini Nove Slovenije tega amandmaja ne bomo podprli.
Hvala lepa. Še kdo? Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 16. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19. uri in 35 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Se zahvaljujem državni sekretarki za sodelovanje. Mi pa prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O EVIDENTIRANJU NEPREMIČNIN. Med nami pozdravljam gospoda Seliškarja, direktorja geodetske uprave in tudi državnega sekretarja, ki se bo verjetno čez minuto pridružil, mag. Starmana. Skupni čas za razpravo je 2 uri in 50 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada in besedo dajem predstavniku, mag. Starmanu.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Nov zakon o evidentiranju nepremičnin uvaja poenostavitve, dopolnitve in spremembe, ki vzpostavljajo pogoje za učinkovitejše in kakovostnejše zbiranje in vodenje podatkov o nepremičninah ter večjo možnost povezovanja javnih evidenc. Predlagane spremembe dosedanje ureditve bodo povečale pravno varnost lastnikov, hkrati pa vzpostavile pristojnosti države in lokalnih skupnosti za zagotovitev večje kvalitete evidenc. S predlaganim zakonom o evidentiranju nepremičnin so tako izpostavljeni in zagotovljeni pogoji za kakovostni in večnamenski sistem evidentiranja nepremičnin. Vsi vemo, da so urejeni, točni, ažurni podatki o nepremičninah pomembni tako za posameznika kot za javne oblasti. Večnamenske evidence in nepremičninski sistemi omogočajo objektivno oblikovanje in vodenje tudi socialne, prostorske, zemljiške, davčne in stanovanjske ter drugih politik posega v prostor. Enostavno in hitro dostopni podatki omogočajo kakovostnejše odločanje pri načrtovanju in projektiranju ter predvsem posameznikom zagotavljajo stopnjo varnosti v prometu z nepremičninami kot tudi pri varovanju lastninskih pravic. V Sloveniji v obdobju zadnjih nekaj let potekajo različne aktivnosti, ki imajo za cilj zagotavljanje popolnih in kakovostnih nepremičninskih evidenc. Vzpostavljeni in že uveljavljeni ter znani so novi postopki na tehnološki, vsebinski ter organizacijski ravni, ki zahtevajo ustreznejšo normativno ureditev, saj bo le tako možno optimalno izkoristiti vse prednosti novih dognanj. Osnovni cilj zakona je vzpostaviti kakovosten sistem evidentiranja nepremičnin. Predlog zakona v skladu s sodobnimi mednarodnimi trendi in usmeritvami stremi k vzpostavitvi večnamenskih podatkov o nepremičninah in oblikovanju nepremičninskega sistema, ki bo poleg tradicionalnih funkcij, predvsem lastniške in davčne, zagotavljal podlago za široko uporabo podatkov za različne namene. S predlaganim zakonom o evidentiranju nepremičnin želimo doseči predvsem poenostavitev postopkov za vpis novih ali spremenjenih podatkov o nepremičninah, zagotoviti popolne in ažurne podatke o vseh nepremičninah, omogočiti izboljšanje kakovosti podatkov, ki jih že imamo in novih, zagotoviti čim enostavnejši in hiter dostop do podatkov, v skladu s sodobnim načelom dostopa do informacij javnega značaja. Predlagana ureditev poenostavlja postopke vpisa podatkov o nepremičninah. S poenostavitvijo postopkov za vpis podatkov o nepremičninah oziroma spremembo smo poiskali čim enostavnejše in hitre rešitve, ob tem pa zagotovili polno pravno varnost lastnikov nepremičnin. Z zakonom o evidentiranju nepremičnin, državne meje in prostorskih enot je bil leta 2000 uveden kataster stavb, ki omogoča evidentiranje sestavnih delov stavb, to je stavb in etažnih oziroma drugih delov stavb. Večina stanovanjskih stavb v etažni lastnini je zaradi interesa lastnikov stanovanj že evidentiranih v katastru stavb. Za zagotovitev podatkov o vseh stavbah novi zakon predvideva tako imenovano razgrnitev podatkov o vseh stavbah in delih stavb na območju celotne države. Z enkratnim projektom bodo tako preverjeni, dopolnjeni in izboljšani podatki o celotnem stavbnem fondu v Sloveniji. Razgrnjeni bodo podatki za 1,6 milijona stavb in delov stavb. Zaradi uvajanja sistema množičnega vrednotenja nepremičnin ter zagotavljanja podatkov za statistične namene bodo za vse stavbe in dele stavb zbrani še dodatni podatki, ki so v zakonu taksativno navedeni. Gre za projekt, ki pa ne bo imel le enkratnega pomena, ampak se bo na podlagi tako ažurnih in dodelanih podatkov lahko sistem nadgrajeval. Vzdrževanje zemljiškega katastra in katastra stavb je zaradi vključitve strank v vse faze postopka postopen in neenakomeren. Pravila vodenja navedenih evidenc ne omogočajo nujno hkrati evidentiranja dejanskega stanja. Zato se s predlaganim zakonom o evidentiranju uvaja nova evidenca, tako imenovan register nepremičnin, v katerem bo omogočeno enostavnejše evidentiranje podatkov o dejanskem stanju nepremičnin po uradni dolžnosti in pravilih stroke. Z vzpostavitvijo registra nepremičnin je zagotovljena možnost evidentiranja dejanskega stanja vseh podatkov o nepremičninah. Register nepremičnin je javna evidenca in je hkrati določen tako, da je večnamensko odprt sistem, ki omogoča povezovanje z drugimi zbirkami podatkov oziroma omogoča, da različni uporabniki v svojih predpisih v skladu s svojimi nameni dopolnjujejo njegovo večnamenskost, da določijo dodatne podatke v zvezi s temi nepremičninami. Vsem uporabnikom bo zagotovljen brezplačen vpogled v podatke. Drug način uporabe podatkov pa bo omogočen ob minimalnih stroških, ki bodo delno pokrivali stroške vodenja in zagotavljali dostop do podatkov. Predlog novega zakona o evidentiranju nepremičnin pomeni prvi korak pri oblikovanju enotnega nepremičninskega sistema, ki bo zaokroževal evidentiranje stvarno-pravnih pravic na nepremičninah, vrednosti nepremičnin in rabe nepremičnin tako v institucionalnem kot v evidenčnem smislu ter v smislu financiranja sistema in podpore trgu nepremičnin. Predlog zakona za to prinaša novosti in je zato to novi zakon na tem področju. Določitev nepremičnin je povzeta po definiciji stvarno-pravnega zakonika, ob tem pa ohranjamo že uveljavljeno definicijo zemljišča in kaj so pripadajoče sestavine zemljišča, kot je to sedaj v zemljiškem katastru in katastru stavb. Določa se jasnejša povezava med sedanjimi sistemi zemljiške knjige, zemljiškega katastra in katastra stavb, uvaja se nove podatke, ki bodo omogočali uvedbo sistema množičnega vrednotenja nepremičnin ter uvajanja novega podatka o vrednosti nepremičnin. Zavedamo se, da so marsikatere občine že danes za namene nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč imele zelo kvalitetno evidenco nepremičnin, in zakon predvideva, da se vse že obstoječe evidence, ki so kvalitetne, upoštevajo in nadgrajujejo z že omenjeno razgrnitvijo. Skupaj s službami državnega zbora je odbor, kot bo kasneje predstavljeno, pripravil določene amandmaje, ki gredo v smeri razjasnitve in jasnejše določitve določenih procesnih vprašanj. Spoštovani, prepričan sem, da bo s predlaganim zakonom na ustrezen način urejen pomemben segment delovanja države, ki vpliva tako na delovanje oblasti kot tudi na konkurenčne možnosti posameznikov ter gospodarskih subjektov, zato predlagam, da predlagan zakon tudi sprejmete. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo in vabim predsednika odbora, gospoda Petana, da predstavi poročilo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predstavniki vlade, spoštovani! Odbor državnega zbora za okolje je opravil drugo obravnavo predloga zakona o evidentiranju nepremičnin, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije v redni postopek posredovala vlada Republike Slovenije. Predloženemu zakonu so pisna mnenja in pripombe posredovali zakonodajno-pravna služba državnega zbora, Državni svet Republike Slovenije, pooblaščenec za dostop do informacij javnega značaja in Gospodarska zbornica Slovenije, združenje zaposlovanje z nepremičninami. V uvodu je minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, poudaril temeljne cilje predloga zakona, ki zagotavlja vzpostavitev sistema, evidentiranje nepremičnin na način, da bodo preko pravnih postopkov na pobudo lastnikov ter z uporabo različnih sodobnih strokovno-tehničnih metod in postopkov na pobudo države oziroma lokalnih skupnosti nepremičninske evidence popolne in podatki v njih kakovostni. Predlog zakona o evidentiranju nepremičnin v skladu s sodobnimi mednarodnimi trendi in usmeritvami ter priporočili stremi k vzpostavitvi večnamenskih podatkov o nepremičninah in oblikovanju nepremičninskega sistema, ki bo zagotavljal podlago za široko uporabo podatkov za različne namene na ravni države, lokalnih skupnosti, posameznih lastnikov, investitorjev in drugih uporabnikov. Predlog zakona temelji na načelih in poenostavitvah, ki se nanašajo na poenostavitev postopkov vpisa nepremičnin v nepremičninske evidence, zagotavljanje popolnosti podatkov nepremičninskih evidenc na način razgrnitve evidentiranih podatkov o nepremičninah, sistemskemu urejanju vpisov v nepremičninski kataster stavb, register nepremičnin in postopno izboljšanje kakovosti podatkov o nepremičninah, zagotavljanje ažurnosti podatkov o nepremičninah in podobno. Zakonodajno-pravna služba državnega zbora je v svojem mnenju podala konkretne pripombe posameznim členom predloga zakona, ob tem pa opozorila, da je pri določanju pristojnosti, vzpostavitvi vodenja in vzdrževanja zemljiškega katastra, katastra stavb, registera nepremičnin, evidence državne meje, registra prostorskih enot kot pristojni organ določena Geodetska uprava Republike Slovenije. In sledeč zakon o državni upravi bi moralo biti kot pristojni organ, ki opravlja upravne naloge s področja geodezije, navedeno pristojno ministrstvo, to je ministrstvo za okolje in prostor. Določitev organa v sestavi, ki se konkretno ukvarja z zadevno problematiko, pa naj bi bila stvar vladne uredbe. V razpravi je sodeloval tudi predstavnik državnega sveta Republike Slovenije, ki je v svojem mnenju podprl sprejem predloga zakona, opozoril na zagotovitev, po njegovem, manjkajočih sredstev v državnem proračunu za leto 2006 in 2007. V razpravi o posameznih členih predloga zakona so člani odbora opozorili in namenili pozornost določbi 58. člena, ki ureja, to je še posebej 58. člen, ki ureja upravni postopek evidentiranja upravne komasacije in možnost za širitev oziroma spremembo območja komasacije med upravnim postopkom. Ravno tako je člane odbora ob razpravi, ki je v 98. členu v predlogu zakona, zanimalo, zakaj je kot nepremičnina obravnavana le stavba, saj se lahko na parceli nahajajo tudi drugi objekti velike vrednosti, ki jih predlog zakona ne zajema. Člani odbora so posebno pozornost v razpravi namenili tudi določbi 115. in 117. člena predloga zakona, ki opredeljujeta javnost izdajanja podatkov in izdajanja podatkov proti plačilu, ko gre za ponovno uporabo podatkov, in se sredstva, pridobljena na ta način, opredeljujejo kot lastna dejavnost. Odbor je kasneje tudi sprejel amandmaje k vrsti členov, nekaj je bilo vsebinskih, veliko je bilo tudi čisto redakcijskih na predlog zakonodajno pravne službe. Odbor je po končani razpravi o členih predloga zakona ter razpravi in glasovanju o vloženih amandmajih in amandmajih odbora v skladu s 128. členom poslovnika državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je v skladu s 133. členom poslovnika državnega zbora pripravljen dopolnjen predlog, ki ima vse spremembe, ki so bile tudi sprejete, z vsemi amandmaji in je to tudi sestavni del poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi imam besedo gospod Robert Hrovat v imenu SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnik vlade, kolegice in kolegi! Zakon o evidentiranju nepremičnin, ki ga obravnavamo, je sistemski zakon, ki ureja področje evidentiranja vseh nepremičnin v Republiki Sloveniji ter področje evidentiranja podatkov o prostorskih enotah in o državni meji. Takšna vsebinska zaokroženost zakona je bila določena z uveljavitvijo zakona v letu 2000. Pri ugotavljanju stanja te temeljne evidence o zemljiščih je potrebno upoštevati pretekli odnos do lastninjenja na nepremičninah v obdobju družbene lastnine. Vemo, da trg nepremičnin tedaj praktično ni obstajal in da se nepremičnina ni pojmovala kot gospodarska dobrina, kar je povsem nasprotno temu, kot je to danes. Vsi dobro vemo, da je trg nepremičnin v Republiki Sloveniji v zadnjih nekaj letih postal izredno dejaven. Samo na osnovi podatkov odmere davka za promet z nepremičninami je v Republiki Sloveniji v zadnjih petih letih zaznati 115% povečanje izvedenih transakcij nepremičnin. Ti in še nekateri drugi podatki, ki so omenjeni v vladnem gradivu, kažejo, da država preprosto mora vzpostaviti evidence, ki bodo omogočale razvoj trga nepremičnin, investicij in gospodarstva. Podatki o nepremičninah, se pravi, zemljiški kataster ter kataster stavb, ki je še v nastajanju, poleg tega pa še kataster gospodarske javne infrastrukture, ki ga sploh še ni, so trenutno nepopolni, neažurni in slabe kakovosti. Osnovni cilj predloga zakona je vzpostaviti sistem evidentiranja nepremičnin na način, da bodo prek upravnih postopkov na pobudo lastnikov ter z uporabo različnih sodobnih strokovno tehničnih metod in postopkov na pobudo države oziroma lokalnih skupnosti nepremičninske evidence popolne in podatki v njih kakovostni. V predlogu zakona je še vedno ločena pristojnost izvajanja tehničnega in upravnega dela izvajanja postopkov in pristojnost za izvedbo postopkov evidentiranja nepremičnin v evidenci zemljiškega katastra in katastra stavb. Vendar na osnovi nekajletne prakse in izražene nujnosti vzpostavitve podatkov o stavbah in delih stavb predlog zakona določa tudi vzpostavitev nove evidence, in sicer registra nepremičnin, kar je več kot dobrodošla dopolnitev in sprememba. S predlaganimi spremembami se poenostavljajo tudi postopki vpisa urejenih in spremenjenih mej parcel v zemljiškem katastru, predvsem v primerih, ko se doseže sporazumna rešitev že na terenu samem, kjer postopek vodi geodetsko podjetje. V teh primerih geodetska uprava brez vsebinskega pregledovanja postopka v skladu s skrajšanim upravnim postopkom evidentira novo stanje v evidencah, ob čemer je odgovornost geodetskega podjetja za izvedbo postopka seveda povečana. Podobno velja za evidentiranje stavb in delov stavb v katastru stavb. S poenostavitvijo postopkov se poveča možnost za odpravo obstoječih zaostankov, predvsem na področju postopkov zemljiškega katastra. V predlogu zakona je dan poseben poudarek zagotavljanju pogojev za pridobitev nepremičninskih podatkov v danes še nepopolnih nepremičninskih evidencah ter izboljšanje kakovosti obstoječih podatkov. Kot je razvidno iz same obrazložitve zakona, predlog zakona določa način evidentiranja oznake stanovanj in poslovnih prostorov, kot to določa stanovanjski zakon, ter na ta način sistemsko evidentira ta podatek kot podatek katastra stavb in registra nepremičnin. Predlog zakona o evidentiranju nepremičnin sledi ciljem, da se vzpostavi enoten nepremičninski sistem v Republiki Sloveniji, in poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo zakon skupaj z amandmaji koalicije seveda podprla. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je dr. Gantar, ki bo predstavil stališče LDS.
Gospod podpredsednik, spoštovani gospod državni sekretar, gospod direktor, spoštovane kolegice in kolegi! V LDS pozdravljamo odločitev vlade, da pripravi nov zakon o evidentiranju nepremičnin, s katerim naj bi nadomestili stari zakon o evidentiranju nepremičnin, državne meje in prostorskih enot; in verjetno je tudi prav, da se skrajša ta dolgi naslov. Ta zakon je treba spremeniti tudi zaradi tega, ker so izkušnje z izvajanjem prejšnjega zakona prinesle nekaj novih rešitev, novih pogledov in je prav, da dobimo nov zakon, ne samo spremembe starega. Vendar moram priznati, da nismo preveč zadovoljni z rezultatom, ki je prišel na naše poslanske klopi; o tem malo pozneje. Razlogov za pripravo novega zakona je torej več. Verjetno je najbolj pomemben razlog dejstvo, da stvarnopravni imenik na novo določa pojem nepremičnine kot zemljišča s pripadajočimi sestavinami, stavbami ali deli stavb in zahteva uvedbo registra nepremičnin, kar ta zakon tudi stori. Predvsem je treba opozoriti tudi na to, da je napredek na področju informacijske tehnologije povezan z GPS, omogoča bolj natančne in hitrejše tehnike, zajemanje in obdelavo podatkov, kar tudi zahteva določene prilagoditve v zakonu. Zakon tudi omogoča oziroma postavlja osnove za izvedbo prenove informacijskega sistema in izvedbo razgrnitve podatkov in pridobitev podatkov za register nepremičnin in kataster stavb. Naslednje bo potrebno nameniti v letu 2006 1,2 milijarde in potem za 2007 še 860 milijonov tolarjev, plus še nekatere druge naloge, ki so finančno nekoliko manj zahtevne. To so velika sredstva. Na obravnavi na matičnem odboru nismo zvedeli kaj dosti o logističnih in drugih pripravah na projekt, zato lahko samo upamo, da bo imela pri tem stroka glavno besedo, ne pa tudi interesi politikov. Upam pa, da bomo vsaj na odboru za okolje in prostor kaj več zvedeli o tem projektu, preden se bo začel izvajati. Predlog zakona o evidentiranju nepremičnin, tudi zaradi tega, ker je v obravnavi tudi zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, običajno veliko poslank in poslancev povezuje z bodočim zakonom o davku na nepremičnine. Seveda so dobre nepremičninske evidence nujen pogoj za pravično obdavčenje, ni pa zakon namenjen samo temu ali predvsem temu. V bistvu je ta zakon poleg zakona o geodetski dejavnosti na nek način temeljni zakon geodezije in ureja še vrsto drugih stvari, ki niso povezane samo z evidenco nepremičnin v povezavi z obdavčenjem. Kljub temu pa se ob tem zakonu preprosto ni mogoče izogniti problematiki obdavčenja nepremičnin. In naj samo rečem, da se bo vsaka postavitev obdavčenja nepremičnin, ki bo želela uvesti davke na nepremičnine oziroma spremeniti samo zato, da bi polnila občinske proračune, končala v zmedi, kaosu in uporu davkoplačevalcev. Obdavčenje nepremičnin mora biti v funkciji poseditvene in urbane politike, ne pa kot davčni prihodek. Prav v tej luči, s tega vidika zakonu očitamo nekaj pomanjkljivosti ali slabosti. Že je bil omenjen 98. člen, ki določa konkretno določitev nepremičnin. Sami vidite, da je razmerje med parcelo in stavbo definirano na pet možnih načinov oziroma stavbami in deli stavb. Jasno pa je, da ta način definicije, ki je sicer korekten na parceli, ne bo omogočil diferenciranja dveh objektov, ki imata, recimo, z vidika obdavčenja lahko povsem različen status. Ne bom govoril sedaj o primerih, ki so bili navedeni na odboru. Vendar tega register ne bo zaznal. Nekaj od tega rešuje 104. člen, ki omogoča geodetski službi, da z vprašalniki zbira določene podatke lastnikov. Ta je močno pretiravanje in o tem bom govoril pozneje. Da skrajšam, ker se mi čas izteka. V poslanskem klubu LDS smo imeli kar obsežno razpravo in sta se oblikovali dve stališči. Na eni strani smo bili tisti, ki menimo, da je ta zakon o evidentiranju nepremičnin pomemben sam po sebi, kot temeljni zakon geodetske dejavnosti, in ga je smiselno podpreti, seveda tudi poskušati popraviti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] , ali pa drugo stališče, ki pravi, da bi ta zakon bilo potrebno sprejeti skupaj z zakonom o vrednotenju nepremičnin. Ker je to velika politična tema, smo pustili poslanke in poslance v LDS-u, da se sami odločijo, državnemu sekretarju in direktorju pa možnost, da nas [[...]]
Dr. Gantar, čas.
[[...]]prepričajo, da nas čim več glasuje za ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Veber, v imenu socialnih demokratov.
Hvala za besedo, predsedujoči in lep pozdrav vsem v imenu socialnih demokratov. Predlog zakona o evidentiranju nepremičnin je zagotovo eden od pomembnejših zakonov in želim povedati, da se je ta projekt začel že v letu 2000, ko smo v Sloveniji začeli z največjim nepremičninskim projektom po osamosvojitvi. Projekt je bil usmerjen v izdelavo digitalnih katastrskih načrtov, fotogeometričnega zajema vseh stavb, izdelava orto foto načrtov, informatizacijo in odpravo zaostankov na zemljiških knjigah. Zelo aktualni in potrebni podatki. Ob tem je bila pomembna usmeritev tudi v proučitev za vzpostavitev nepremičninskega sistema zaradi razvoja sistema množičnega vrednotenja za namen obdavčitve, hipotekarnega bančništva in informacijskega vidika. Rezultati opravljenega dela so zagotovo v praksi tudi v tem obdobju vidni, saj mnoge naloge pri obdelavi digitalnih katastrskih načrtov in orto foto načrtov ter tudi sprejem zakona o hipotekarni in komunalni obveznici kažejo na to, da so vzpostavljeni pogoji, da se lahko razvije učinkovit nepremičninski trg. V proceduri pa imamo danes tudi sam zakon o evidentiranju nepremičnin in temu naj bi sledil tudi zakon o vrednotenju le-teh. Pomembno in obsežno gradivo in ta naloga bo v veliki meri, kako bomo opravili, odvisna od geodetske službe, kjer je za tehnični del postopkov pristojen zasebni sektor, za upravni del pa državna geodetska služba. V dosedanji praksi se je pokazalo, da je veliko neučinkovitosti zaradi povečanega upravnega in administrativnega dela na strani geodetske uprave, saj je sam postopek, ki določa dokončnost meje, zelo dolgotrajen. Danes pa potrebujemo hitro odzivanje in odzivanje, ki motivira vlaganja in s tem investiranja ter razvoj. Zato je potrebno na nepremičninskem področju vzpostaviti večnamenske evidence in sisteme, ki bodo omogočili objektivno oblikovanje in vodenje socialne, prostorske in davčne politike. Tudi sedanji sistem, če govorimo o odmeri nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, je potrebno nadomestiti s sodobnim sistemom davka na nepremičnine, za katerega se bo davčna osnova določila kot tržna vrednost. Podatke o številu, vrsti, površini, kakovosti in lokaciji nepremičnine je treba povezati s prebivalci in v taki povezavi omogočati izvajanje socialne politike ter regionalnih razvojnih politik. Mi se danes še vedno srečujemo z velikimi razlikami v regionalnem razvoju oziroma v razvoju posameznih regij, tudi na področju sociale ugotavljamo, da so razlike večje in se ne zmanjšujejo, tako da je zmanjševanje razlik ena od pomembnih usmeritev, ki jo bomo pri Socialnih demokratih sledili pri izvajanju tega zakona. In če bo pri tem zakonu doseženo to, kar je zapisano med cilji, da bodo poenostavljeni postopki pri vpisu nepremičnine, da se bo zagotavljala popolnost podatkov o nepremičninah ter da se bo zagotavljala ažurnost podatkov, bo zagotovo dosežen zelo pomemben cilj, bojimo pa se, da bo dosega teh ciljev nekoliko otežena ali pa težja, kot se kaže na prvi pogled, kajti že poenostavitev postopkov ali popolnost podatkov je lahko v nekem trenutku med seboj v nasprotju, tako da je za pričakovati, da bo prišlo pri izvajanju tega zakona tudi do sporov oziroma nejasnosti. Zato bo potrebno zagotoviti znatna sredstva, ki so tudi predvidena v tem proračunu, da bo zakon čim učinkovitejši. Nas pa skrbi, ker v proračunu za leto 2006 in 2007 ni zagotovljenih sredstev, če k temu dodamo še vzporedno evidenco, ki jo vodi ministrstvo za kmetijstvo s tako imenovanimi Gerki, ugotavljamo, da se nekako izgublja učinkovitost porabe javnih sredstev. In želimo si, da bi imeli en zakon, ene evidence in le-te dovolj učinkovite. Zakon bomo v tej fazi podprli.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kokalja v imenu NSi.
Pred sabo imamo zelo pomemben zakon. Zakon, ki celovito ureja področje evidentiranja nepremičnin, bo imel velike posledice tako za državo kot tudi za državljanke in državljane. Republika Slovenija danes nima podatkov o številu, vrsti in kakovosti nepremičnin za namene izvajanja svojih razvojnih strategij, vsaj ne zbrane po enem določenem, jasnem in preglednem standardu. Zato mora tudi na nepremičninskem področju vzpostaviti večnamenske evidence in sisteme, ki bodo omogočali objektivno oblikovanje in vodenje socialne, prostorske in davčne politike. V Republiki Sloveniji se že nekaj let postavljajo vprašanja popolnosti in kakovosti nepremičninskih evidenc za izvajanje omenjenih politik ter s tem v povezavi, o nujnosti njihove vzpostavitve oziroma nadgraditve. Leta 2000 je začel veljati sedanji zakon o evidentiranju nepremičnin državne meje in prostorskih enot. Ta zakon je poleg evidence zemljiškega katastra, ki ga imamo po zaslugi Marije Terezije, uvedel še kataster stavb in kataster gospodarske javne infrastrukture, ki pa sta še v nastajanju. Vrsta spremljajoče nepremičninske zakonodaje pa je nastala po letu 2000. Predlagani zakon v primerjavi s sedaj veljavnim zakonom poenostavlja postopke, zagotavlja popolnejše podatke, zagotavlja ažurnejše podatke, upamo, da zmanjšuje upravno-administrativno delo uradnikov na geodetski upravi. Zakon vzpostavlja novo evidenco, register nepremičnin in kot njegov del podatkov o stanovanjih in o stalno oziroma začasno prijavljenih prebivalcih na stanovanjih. Poleg nove evidence se nam zdi najpomembnejša sprememba poenostavitev geodetskih postopkov. Vsi, ki smo v zadnjih letih imeli potrebo po kakšnem geodetskem postopku, vemo, da so bili ti postopki izredno birokratsko dolgotrajni in nenazadnje tudi zelo dragi, še posebej je to veljalo za postopke, če so bili lastniki zemljišč neznani, pokojni ali so se izmikali sodelovanju v teh postopkih. V takih primerih so lahko postopki trajali celo večnost ali pa jih sploh ni bilo mogoče izvesti ali dokončati. Povsem nesmiselno je bilo dvojno ali večkratno izvajanje zaradi nestrinjanja z mejo, ki se je urejala. Prav to je dostikrat povzročalo preveliko zapletenost. Po obstoječem zakonu se stranke v postopku niso mogle odpovedati pravici do pritožbe in so na vsak način morale čakati predpisanih 15 dni, da je postala odločba dokončna, ne glede na to, da so vse stranke izjavile, da se strinjajo z odločbo in se nanjo ne bodo pritožile. Vemo pa, kaj pomeni vsak dan zamude pri neki veliki investiciji ali gradnji. Predlagani zakon v tem smislu dejansko poenostavlja in skrajšuje geodetske postopke. V zakonu je še vedno ločena pristojnost izvajanja tehničnega dela, ki ga izvajajo geodetska podjetja, in upravnega dela, ki ga izvaja geodetska uprava, pri čemer je odgovornost geodetskega podjetja za izvedbo postopka in odgovornost odgovornega geodeta za strokovnost in pravilnost elaborata povečana. Pomembno se nam zdi tudi to, da zakon ponovno uvaja novo izmero. V določenih in intenzivnih področjih s slabimi podatki iz zemljiškega katastra je nova izmera edini način, da pridemo do pravih in natančnih podatkov. Naj opozorimo še na problem računalniških programov, ki jih uporablja geodetska uprava za vodenje in vzdrževanje svojih evidenc. Programi so se izdelovali in se nadgrajevali vsa leta do danes in to za vsako posamezno evidenco posebej, za nekatere evidence tudi po dva programa, recimo za zemljiški kataster. Programske rešitve so nekompatibilne med seboj in jih ni bilo mogoče povezovati, informacijska prenova evidenc je nujna, tak projekt je potekal že leta 2003, je, kolikor smo informirani, na nek način propadel. Informacijska prenova je nujna, saj v praksi nastopajo resne težave pri rednem vzdrževanju obstoječih programskih rešitev in izdelavi novih. S slabo programsko opremo bodo območne geodetske uprave zelo težko izvedle vse naloge, ki jih prinaša ta zakon. Ne glede na to, da bo zakon, ki je v proceduri, imel kar znatne finančne posledice za proračun, pa pričakujemo, da bodo ta sredstva tokrat porabljena učinkoviteje in bodo dejansko pripomogla k bazi podatkov, ki bo natančna in ažurna. To je osnova za vzpostavitev reda v prostoru in edina pot k zmanjševanju nepreglednosti, ki je še marsikje zelo prisotna. V kolikor bodo podatki služili za obdavčitev, pa je urejena baza evidenc edina pot k zmerni in predvsem pravični obdavčitvi.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Presečnik v imenu SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnika vlade, kolegica in kolegi poslanci! Kljub veliko opravljenega dela na področju evidentiranja nepremičnin v zadnjih letih, predvsem v smeri informatizacije in vzpostavljanja geodetskih podatkov v nepremičninskih evidencah lahko ugotovimo, da nimamo ustrezno urejenih podatkovnih zbirk o nepremičninah. Posledično, na primer, nimamo podatkov o vrsti in kakovosti nepremičnin, kar povzroča težave, kot ugotavlja tudi pristojno ministrstvo, pri izvajanju razvojnih strategij Slovenije. Enotne in popolne evidence so nujne tudi za pravično in poenoteno vodenje prostorske in davčne politike. Nepremičninsko področje je obenem tudi zelo občutljivo, saj je povezano z velikimi investicijami in v primeru neurejenih evidenc tudi s tveganji investitorjev na nepremičninskem trgu, pa naj bodo to posamezne fizične ali pravne osebe. Toliko bolj zaskrbljujoče je dejstvo, ki ga je v obrazložitvi zakona zapisalo ministrstvo za okolje. Podatki o nepremičninah, to je o zemljiščih in pripadajočih sestavinah, so dejansko nepopolni, neažurni in slabe kakovosti. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da takšna ocena zahteva čimprejšnjo ureditev tega področja. V Slovenski ljudski stranki pozdravljamo zlasti poenostavitev postopkov vpisa nepremičnin v nepremičninske evidence ter zasledovanje cilja kvalitetnih nepremičninskih evidenc. Eno od bolj kritičnih področij evidentiranja nepremičnin so tudi zaostanki na področju postopkov zemljiškega katastra, kar v praksi povzroča kar nekaj težav. S predlogom zakona o evidentiranju nepremičnin in posledično poenostavitvijo postopkov naj bi se razrešili tudi ti zaostanki. Kakovostni in popolni podatki o nepremičninah pa so seveda pomembni tudi za namene izvajanja razvojnih strategij. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli. Pričakujemo, da bo hitro zaživel v praksi in zagotovil sistematično ureditev nepremičninskih evidenc. Zakon bo seveda imel tudi določene posledice za državni proračun. Menimo, da je področje nepremičninskih evidenc tako pomembno, da dodatna finančna sredstva iz proračuna ne smejo biti ovira pri urejanju teh evidenc. Pričakujemo torej, da bo vlada zagotovila vsa potrebna sredstva za realizacijo tako pomembnega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim podpredsednika Pečeta v imenu SNS.
Spoštovani prisotni, podpredsednik Pavliha. Nekajkrat danes je bilo povedano, da bo zakon, ki je pred nami, služil predvsem za večnamenske evidence. Jaz osebno v to ne verjamem. Mislim, da zakon, ki je pred nami, sledi tempu dogodkov v povezavi z uvedbo novega davka na nepremičnine. April leta 2006, v katerem se nahajamo, torej sprejemamo omenjen zakon. Zakon, na podlagi katerega bo mogoče opredeliti, evidentirati vse nepremičnine, in na podlagi te evidence bo možno te nepremičnine na novo in pa višje obremeniti z davki. Kot veste, nas septembra letošnjega leta čaka zakon o davku na nepremičnine, torej o tistem davku, o katerem je predsednik vlade odgovarjal na moje poslansko vprašanje in v katerem je zatrdil, da ne bodo obdavčene vse nepremičnine. No, kljub temu, da vemo, da z ministrstva za finance državni sekretar jasno pove, da je tendenca zakona, o katerem se bomo srečali v septembru, zakon o davku na nepremičnine oziroma tendenca, citiral bom: "Načelno izhodišče je obdavčitev vseh nepremičnin s čim manj izjemami." Seveda, ali ne držijo besede predsednika vlade ali pa ne držijo besede pripravljavca gradiva, tistega, ki je zakon napisal. V decembru letošnjega leta naj bi bil tovrstni register vzpostavljen, skratka evidenca trga nepremičnin naj bi bila vzpostavljena. Takoj v januarju prihodnjega leta naj bi bila vzpostavljena. Takoj v januarju prihodnjega leta naj bi prišlo do uveljavitve zakona o davku na nepremičnine in v septembru leta 2007 naj bi prišlo do prvih odmer davka na nepremičnine. Iz tega naslova osebno ocenjujem, da v primeru zakona, ki je danes pred nami, ne gre za večnamenske evidence. Mislim, da je državni sekretar v svoji obrazložitvi namenov tega zakona sicer tudi poudaril, da bi se znale evidence uporabljati tudi na področju fiskalne politike. Vendar mislim, da je, ko je našteval različne politike, to izpostavil šele kot peto oziroma predzadnjo politiko. Osebno ocenjujem, kot rečeno, da je žal to edini namen tega zakona, da se bo lahko sledilo tempu, kot ga pripravlja vlada Republike Slovenije. Sicer pa dovolite, da se ustavim tudi v okviru finančnih posledic zakona, ki so ob izpostavitvi stališč posameznih poslanskih skupin bile po moji oceni zelo pavšalno oziroma zelo skromno predstavljene. Da se ne bom motil v številkah, dovolite, da za spremembo berem. Uveljavitev zakona bo imela finančne posledice na proračun Republike Slovenije. Prvič, za projekt informacijske prenove bo treba zagotoviti 794 milijonov slovenskih tolarjev. Drugič, za pripravo podatkov o stalnem in začasnem prijavljanju prebivalcev bo treba v letu 2006 zagotoviti 50 milijonov slovenskih tolarjev, v letu 2007 25 milijonov slovenskih tolarjev, vse to iz naslova tega zakona. Tretjič, podatki o stavbah in delih stavb bodo našo državo ali proračun Republike Slovenije stali 2.000 milijonov slovenskih tolarjev, poudarjam, 2.000 milijonov slovenskih tolarjev, od tega bo v letu 2006 treba zagotoviti 1.200 milijonov in v letu 2007 800 milijonov slovenskih tolarjev; pa smo zdaj šele pri četrti postavki finančnih posledic omenjenega zakona. Nadaljujem s peto. Register nepremičnin za vzpostavitev baze podatkov nas bo stal v letu 2006 120 milijonov slovenskih tolarjev, v letu 2007 prav tako 120 milijonov slovenskih tolarjev in vsako naslednje leto 30 milijonov slovenskih tolarjev. Za evidentiranje podatkov za rabo zemljišča bo treba v letu 2006 zagotoviti 70 milijonov in vsako naslednje leto 10 milijonov slovenskih tolarjev. Za določitev novega podatka o zemljiškem katastru bo treba zagotoviti v prvi fazi 20 milijonov, v naslednjih letih po 5 milijonov letno. Za računalniško produkcijo bomo dali 90 milijonov v letu 2006 in 90 milijonov v letu 2007. Redno vzdrževanje tega sistema bo letno stalo okoli 40 milijonov slovenskih tolarjev. Za povečano specialistično [[opozorilni znak za konec]] izobraževanje ljudi, ki se ukvarjajo s tem sistemom, torej vladnih predstavnikov, bo treba letno plačati 20 milijonov slovenskih tolarjev, za strokovno tehnično terensko delo prek 23 milijonov in leta naprej. Ker me čas preganja, ne morem naštevati ostalih finančnih posledic, upam pa, da ste dojeli poanto. Hvala.
Hvala lepa. In še zadnji bo predstavil stališče DeSUS-a gospod Rezman.
Hvala lepa še enkrat. Zakona, ki ga obravnavamo in ki ga v poslanski skupini DeSUS podpiramo, čisto zagotovo ni mogoče razumeti enodimenzionalno. Res je, da gre v veliki meri tudi za obdavčitve, vendar ne gre samo za to. In v tistem delu, ki govori o tem, da ima ta zakon tudi nek razvojni potencial, v tistem delu ga je najbrž treba še posebej podpirati. Je pa res, da je treba brati zakon v nizu, da bomo razumeli, da je ta zakon povezan z zakonom, s katerim se bomo ukvarjali čez nekaj tednov, zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, pa z zakonom o davku na nepremičnine, pa s posledičnim ukinjanjem nadomestil za uporabo stavbnega zemljišča in vsem tem, kar se bo kasneje zgodilo. Morebiti je ravno zato, za tiste, ki se v neposrednih razmerjih s to problematiko srečujemo, toliko bolj pomembno posvetiti nekaj pozornosti tej predlagani zakonodaji. Vse to o čemer sedaj govorimo, se dogaja neposredno v lokalnih skupnostih, tam, kjer imamo probleme ali pa ne s tem kot posamezniki ali kot lokalne skupnosti, kot občine in probleme, ki se pojavljajo na relaciji zasebni in javni interes. Ta konflikt je morebiti celo premalo opažen v tem predlaganem zakonu in ga bo kasneje morebiti treba dopolnjevati. Jaz sem prepričan, da zakon ima svoj smisel, da je potrebno, da relativno neurejenost, relativno neuravnoteženost, tudi nepravičnost v zvezi, na primer, z velikimi razlikami pri obremenitvah zemljišč nezazidanih ali zazidanih, seveda zlasti za investitorje, da te probleme, ki jih opažamo, je treba z zakonom nekako premostiti, najti nove rešitve, ki bodo boljše. Predlog zakona nam to priložnost sedaj daje. Mi ga zato podpiramo ne zgolj kot tehnični zakon, pa zakon, ki bo omogočal celo vrstno neposrednih postopkov, ki bodo izboljševali ali omogočali odpravljanje posamičnih problemov, od mejnega količka naprej. Mi ga razumemo zlasti v tem smislu, da pomeni pristop k neki aktivnejši zemljiški politiki, k temu, da bomo potencial, ki ga imamo, znali na eni strani vrednotiti in na drugi strani angažirati v smislu razvoja. Tako v smislu razvoja v izenačevanju regionalnih razlik, kakor znotraj posamičnih manjših prostorskih entitet. Poglavja, mislim, da jih je 10 ali 12, ki govorijo o tem v tem zakonu, sedaj ni mogoče podrobneje obravnavati, kot celoto pa je zakonu najbrž treba dati prehodno pozitivno oceno in nadaljevati razprave. Mi podpiramo to zavoljo tega, ker je sedaj, mislim, da prvič, tako izrazito potegnjen v proces aktivne politike tudi posameznik, lastnik. In prevzema določene obveznosti, prevzema tudi določene odgovornosti. Ni mogoče več ravnati z nepremičninami kar tako, recimo temu pogojno in v narekovajih, na zalogo. To je premoženje, ki ni samo pozitivno. To je premoženje, ki je lahko, kadar je neaktivirano, tudi breme. In tega se moramo počasi najbrž zavedati. Prišli bomo do novega pojmovanja, upam da, nepremičnin, vrednosti nepremičnin, tržnih cen, aktivne zemljiške politike obdavčevanja, potenciala za razvoj, tudi varovanja okolja in vsega ostalega, kar se pač navezuje na to problematiko. Poslanska skupina DeSUS podpira predlog zakona, angažirana bo tudi v nadaljnjih postopkih, da morebiti kje kaj izboljšamo ali dopolnimo. Podprli bomo tudi predlagane amandmaje. Opozoril bi rad predlagatelje tega zakona, da morebiti ponovno razmišljajo o tem, kako rešiti konflikt med zasebnim in javnim interesom, ki se zlasti v lokalnih skupnostih zelo pogosto pokaže kot pereč problem, kjer so veliki razvojni projekti zaustavljeni s takšno drobno osebno koristjo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o dveh členih in dveh amandmajih, in sicer vas opozarjam, da bomo razpravo vodili prvič na podlagi pregleda amandmajev z dne 28.3. in drugič na podlagi popravka amandmaja k 121. členu, ki ste ga, verjamem, prejeli danes. V razpravo dajem 104. člen ter amandma poslanskih skupin SLS, SDS, NSi in DeSUS in amandma poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo? Doktor Gantar, beseda je vaša.
Če se nihče ne javi, bom pa jaz začel. Verjetno bo še tudi kdo drugi. 104. člen govori preprosto o tem vprašalniku. Že na odboru je bilo izraženo mnenje, da je ta vprašalnih preobsežen, da se zbira preveč podatkov, da so nekateri podatki ki se zbirajo s tem vprašalnikom, ki bo občasen, takšne narave, da se stvari spreminjajo in ker bo vprašalnik občasen se bo seveda vmes marsikaj spremenilo pri določenih zadevah in je vprašanje smisla, da bi se zbiralo tako velike podatke enako za stanovanjske in druge zgradbe. Ta amandma, ki ga je dala skupina iz koalicije ločuje med tremi vrstami stavb: stanovanjskimi, industrijskimi in poslovnimi. Sam menim, da je ločevanje med industrijskimi in poslovnimi stavbami danes tako rekoč nesmiselno in nekoristno prav zaradi narave, spremenjene logike in narave industrijske dejavnosti in da je tudi statistično smiselno razlikovati, kot dela statistika, med poslovnimi in stanovanjskimi zgradbami in stavbami. Najprej bom govoril o tem amandmaju. Menim, da ta amandma premalo skrči potrebne podatke in da je s tega vidika naš amandma boljši, četudi pri amandmaju poslanske skupine LDS je še razmeroma veliko, veliko podatkov. Predvsem bi rad opozoril na to, da se mi zdi točka 6, ki se glasi: Podatki o nepremičninah, ki se pridobijo z vprašalnikom, se uporabijo samo za namene vzpostavitve in vodenja registra nepremičnin ter za množično vrednotenje premičnin, lahko zelo problematična prav z vidika tega, da namenu vzpostavitve in vodenja, torej tudi razumem uporabe registra nepremičnin za vse namene, za katere se register nepremičnin rabi. Posebej ste poudarili tu predlagatelji, kdorkoli je že napisal amandma, množično vrednotenje premičnin. To pa seveda z enim pogledom vendarle moramo gledati množično vrednotenje in na bodoče obdavčenje oziroma spremembo davka. Tu pa so konceptualni problemi, kjer imam jaz velike zadrege. Ne vem, če bo recimo nek element iz tega vprašalnika podatek za množično vrednotenje premičnin, se vprašujem, ali bo to, da ima zgradba priključek na internet, da ima zgradba vse, bi rekel, da je lastnih izboljšal to, ono tretje, bo to seveda služilo kot osnova, da bo imelo to stanovanje več točk, več vrednosti in bo bolje obdavčeno. To je zdaj seveda vprašanje, ki je zelo sporno. Če prav razumem davek na nepremičnine, se mora nanašati na neke objektivne lastnosti nepremičnin. In če boste vi kaznovali ljudi s tem, da mu boste obdavčevali to, kar je premičnega, če smem tako reči, tehničnega, dodatnega, tehnološko razvitega v stanovanju, boste storili slabo uslugo tehnološkemu razvoju stanovanj, poslovnih zgradb itn. Ti podatki so po mojem mnenju, nekateri ki jih imamo mi tukaj notri v našem amandmaju, potrebni, ampak ne z vidika množičnega vrednotenja nepremičnin, ampak z vidika tega, da nekdo, poslovnež, ki išče objekt za svojo poslovno dejavnost, pogleda v register nepremičnin in reče, ta zgradba na tej lokaciji pa ima priključek, ima omrežje, ima svetlo višino toliko in toliko metrov, ima dve izložbeni okni, ima ločen vhod za stranke in recimo zaposlene in na osnovi teh podatkov se lahko odločim, katere poslovne objekte bom pogledal in ne bom gledal vseh. S tega vidika se mi zdi to smiselno. Z vidika množično ovrednotenje nepremičnin, kot ste tukaj navedli, se mi zdi pa skrajno problematično. In res ne vem, zakaj vlečete v zakonu, ne vem, finalno obdelavo tal in finalno obdelavo sten, ki se lahko vsakih par let, posebno v poslovnih zgradbah spreminja, res spreminja. Zakaj se vleče v stanovanjskem objektu število sob, izključno za opravljanje dejavnosti in podobne stvari, ki so tudi težko opredeljive, ker se težko reče, ali je neka soba izključno za opravljanje dejavnosti ali je moja ali, ne vem od koga, dnevna soba v stanovanju izključno za opravljene dejavnosti ali notri tudi stanujemo itn. Združitev delovnega mesta in stanovanja ne ločuje več med temi enofunkcionalnimi prostori in to je nesmiselno imeti v zakonu. Res. Opozarjam na te stvari. Menim, da je s tega vidika amandma poslanskega kluba LDS boljši, če tudi ima ta še kar preveč oziroma kar veliko teh parametrov, ki se jih meri in mislim, da je ta amandma slab, posebej pa je slab amandma poslanske koalicije, posebej pa je vprašljiv ta šesti odstavek. Ti podatke o teh nepremičninah se vodijo kot register nepremičnin in se uporabljajo za te zadeve, za kar se uporablja register nepremičnin. Posebno pa, še enkrat poudarjam, bi izključil to, da se posebej poudarja, da gre za množično vrednotenje nepremičnin. Če boste iz tega delali zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, boste naredili pa res slabo uslugo. Še enkrat opozarjam, vi veste, ko se vozite po nekaterih mediteranskih državah, recimo naši sočlanici Evropske unije, Grčiji, in tam ste videli, da ogromno zgradb nima dokončanih streh, zato ker se šteje, da je tam v skladu z gradbenimi predpisi, da je zgradba dokončana, ko je dokončana streha. Takrat dobi dovoljenje in takrat je tudi subjekt plačevanja nepremičninskih davkov. Ker ljudje ne želijo plačati nepremičninskega davka, preprosto strehe nikoli ne dokončajo in tako imate vedno nedokončane gradnje. Vi boste tukaj ustvarili zadeve, da se bodo ljudje odrekali priključku na internet, priključku na določene tehnološke storitve in zadeve zato, ker to lahko vstopa v ceno množičnega vrednotenja nepremičnin. Nikjer ni izključeno, in s tega vidika bi raje rekel, bodimo previdni, odstranimo nepotrebne podatke in zreducirajmo podatke na tiste nujne, ki so potrebni, ne z vidika množičnega vrednotenja, ampak z vidika preglednosti, transparentnosti in možne gospodarske uporabe registra, kot je več predgovornikov pred menoj že govorilo in povedalo, zakaj rabimo register nepremičnin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi državni sekretar mag. Starman.
Najlepša hvala za besedo. Poglejte, ta zakon oziroma evidentiranje nepremičnin je samo servis za ostale dejavnosti, ki se na to vežejo. Zato omejevati podatke, ki jih bomo zdaj lahko ob razgrnitvi dobili in s tem končno vzpostavili določeno transparentno evidenco nepremičnin, kolikor je to možno in kolikor je to v okviru ustavnih omejitev, ki nam jih že odločba ustavnega sodišča pred leti določila, s tem namenom je bil ta člen napisan. In tudi razprava na samem odboru je šla v smeri jasne razdelitve po pravilih stroke, kaj se že dela, kaj se že zbira in kakšne bi bile možnosti, da te podatke nadgradimo in dopolnimo. Ob tem bi rad povedal predvsem to, da nobena evidenca ne more zaživeti, ne more delovati, če nima ustreznih motivacijskih mehanizmov. In motivacijski mehanizmi so bili tisto, kar nas je vodilo pri izdelavi tega predpisa. Prvi motivacijski mehanizem je razgrnitev. Z razgrnitvijo bomo pridobili veliko količino podatkov, ki pa ne morejo ostati sami zase, ampak morajo imeti določene nadaljnje namene, predvsem pa avtomatizem pri ažuriranju in nadgradnji teh podatkov. Noben podatek sam po sebi še nima posledice, noben podatek sam po sebi še nima posledice na kakršnokoli nadaljnjo politiko. Če ga pa nimaš v osnovni evidenci, ga pa nikoli ne moreš uporabiti, ne v motivacijsko korist za investitorje ne demotivacijsko za špekulante. V vsakem primeru omejevanje v tej fazi, ko se gre v veliko investicijo, ki ji pravimo razgrnitev - in mimogrede, da odgovorim še na tisto, kar je bilo povedano v zvezi s stroški, ker je tesno povezano s tem vprašanjem. Določeni stroški, ki bodo nastali s to razgrnitvijo, bodo stroški, ki bodo prihranjeni ob popisu prebivalstva, ki mora priti na vrsto čez nekaj let. Skratka, združili smo tudi podatke, ki bodo potrebni pri tisti razgrnitvi oziroma popisu prebivalstva, in s tem racionalizirali stroške na tem nivoju. Skratka, preciznost, ki jo zahteva ustavno sodišče in je povezana s pravicami posameznikov, da se zbirajo podatki samo o tistih stvareh in o tistih vprašanjih, ki so bili vnaprej definirani in katerih namen je bil vnaprej definiran, nas je vodila k temu, da se ta člen na tak način izoblikuje. Konkretni problemi, ki bi lahko nastali, delitev med javnim in zasebnim oziroma ostali postopki in varstvo interesov v okviru postopkov, so vsekakor sestavina vsakega od upravnih postopkov in vsakega od postopkov tudi po tem zakonu. S tem, da bi dodal še to, to je prvi korak k sistemu evidenc, ki bodo celovitejše in ki bodo povezovale vse, kar imamo, in bodo servis tudi občinam oziroma predvsem občinam. Glavni nosilec sedanjega nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč je občinski proračun. Zato je za katerikoli namen, kakršenkoli bo že definiran, celovitost in natančnost predpogoj. Omejevati celovitost in natančnost v fazi zbiranja, ker bi to morebiti lahko imelo kasneje pri ostalih politikah negativne posledice, je po našem mnenju zgrešena politika. Če imaš celovite podatke danes, jih imaš vsaj možnost uporabiti. Lahko jih pa tudi ne uporabiš za izvajanje posameznih politik. Če se pa omejiš na samem začetku in ker vzpostavljamo večnamensko evidenco in namenov bo tukaj kar nekaj in se predvideva tudi s kasnejšim tehnološkim razvojem, da bomo te podatke lahko nadgrajevali in predvsem nudili kateremukoli uporabniku za njegove investicije in druge razvojne možnosti in strategije, je tisto, kar je bil glavni motiv. Omejitve so bile ustavne, omejitve so bile tehnične, ampak drugih omejitev glede kvalitete in obsega podatkov oziroma ni razloga za drugo vrstne omejitve. Hvala.
Hvala lepa. Medtem so se na pridružili na tribuni mladi obiskovalci, ki jih toplo pozdravljam v slovenskem parlamentu. Naj tudi povem, da je običajno več ljudi v dvorani, ampak tokrat smo imeli sejo kar do enih zjutraj. Govorimo pa o predlogu zakona o evidentiranju nepremičnin. Besedo ima gospod Hrovat in ne gospod Anderlič.
Hvala lepa za besedo. Sam se bom navezal na ta 104. člen oziroma na amandma. Glede na pomisleke večine članov odbora za okolje in prostor na 104. člen zakona, ki ureja vprašalnik, smo koalicijske stranke vložile amandma na podlagi razprave, ki je bila vodena na odboru za okolje in prostor. Glavni pomislek na odboru je bil v bistvu, da ni točno opredeljeno, kaj se bo za kakšne vrste stavb kakšni podatki se bodo zbirali. Zato je bil tudi pripravljen ta amandma. Zelo podoben oziroma lahko rečem identičen amandma je vložil tudi poslanski klub Liberalne demokracije. Tukaj zelo veliko razlik ne vidim oziroma jih sploh ne vidim, zato me čudi stališče predstavnikov Liberalne demokracije. Sami pomisleki, zakaj je bil potreben, zakaj je ta delitev vprašalnika potrebna, pa je v bistvu odločba ustavnega sodišča, kot je že povedal gospod državni sekretar. Ta namreč določa, da mora biti v zakonu točno določeno, kateri podatki se smejo zbirati za kakšen namen oziroma za kakšen namen jih je možno uporabiti. Mislim, da je v 104. členu oziroma v amandmaju na 104. člen zajeto vse tisto, na kar se je na odboru v bistvu opozarjalo in mislim, da to bistveno izboljšuje zakon, zato mislim, da je potrebno ta amandma tudi sprejeti. Hvala.
Hvala. Dr. Gantar.
Odločba o ustavnem sodišču je jasna in to je, da morajo biti podatki natančno navedeni, kateri se smejo zbirati. Zato ste vi navedli vse možne podatke, ki bi jih lahko zbirali, jih boste s tem vprašalnikom zbirali. Ampak to je, tako kot jaz to razumem, tudi v nasprotju z nekaterimi strokovnimi metodološkimi izhodišči, in sicer da se zbirajo tisti podatki, za katere vemo, zakaj jih zbiramo. Podatke zbiramo z nekim določenim namenom in ciljem in s temi nameni in cilji definiramo tudi podatke, ki jih moramo zbrati. Zbirati podatke, za katere ne vemo, zakaj jih zbiramo in ne vemo zakaj jih bomo uporabili, je pa nevarno in po mojem mnenju se tu ustavno sodišče, če se bo kdo pritožil, utegne še enkrat umešati, da zbirate preveč podatkov, za katere ne veste, za kaj jih boste uporabili, lahko pa bi jih uporabili ali pa bi jih kdo uporabil, če bi se izkazalo. Potrebno je narediti ta miselni, predvsem pa strokovni napor, da se pove, katere podatke se zbira s tem vprašalnikom, in katere podatke je smiselno zbirati s tem vprašalnikom. Še enkrat poudarjam, podatke o finalni obdelavi sten, stropov in tal je nesmiselno zbirati, ker se vprašalnik ne bo vsako leto ponavljal, ne boste vsako leto dali milijardo dvesto milijonov tolarjev za razgrnitev. V nekaj letih v osnovnih zgradbah se ti tlaki, stropi in tako naprej menjajo lahko celo letno. Še huje pa je imeti podatke, za katere ne veste, zakaj jih zbirate, ki so hkrati še neažurni podatki. Zato je treba narediti ta miselni napor. Res je, razlike med obema amandmajema na prvi pogled niso velike, vrag pa tiči v podrobnostih. Boste videli, klasifikacija je namesto na tri na dva segmenta stavb, stanovanjske in poslovne, ker ne razlikujemo med poslovnimi in industrijskim stavbami. Kaj je opekarna? Industrijska stavba ali poslovna stavba? Kaj je skladišče? Industrijska ali poslovna stavba? In tako naprej. Torej, samo dva tipa stavb sta stanovanjske in nestanovanjske. In drugič, po mojem mnenju so določene zadeve boljše napisane pri nas. Mi imamo napisano, recimo, priključki za vodovod, ne vodovod kanalizacija, ampak priključki za vodovod, kanalizacijo, elektriko, plin, telefon, kabelsko omrežje ali druga recimo optična omrežja in tako naprej. Priključki. Nas zanima priključek na steni, ne pa vodovod kot vodovod in tako naprej. In zato so te definicije pri nas, pri tem našem amandmaju po mojem mnenju boljše. Pri nestanovanjskih zgradbah smo pazili, da smo res dali tiste elemente notri, ki pa so pomembni za poslovne odločitve ljudi, ki najemajo, prodajajo, kupujejo poslovne stanovanjske zgradbe. In nič več kot to. Je bolj enostaven in se ti podatki uporabljajo tako, kot se uporablja register nepremičnin nasploh, in so zadeve jasne in razvidne. Zato menim, da je ta amandma bolj kvaliteten in bolj omejuje samovoljo. Še enkrat pa. Preden greste v razgrnitev, dajte narediti ta strokovni, ta miselni napor, da veste, katere podatke zbirate, zakaj in s kakšnim namenom.
Hvala. Besedo ima gospod Veber.
Hvala. Pri 104. členu je res zelo pomembno, kako bomo poskušali zapisati, katere podatke zbiramo, kajti v tretjem odstavku je tudi zapisano, da če bodo ti podatki o evidentiranju v vprašalniku nepopolni, bo seveda podan predlog s strani geodetske uprave prekrškovnemu organu, da ukrepa v skladu z 130. členom tega zakona. Bolj kot bomo zahtevali neke podrobne podatke, večja je verjetnost, da bo prihajalo do napak. Velikokrat mislim, da lahko ocenimo, da pravzaprav niti ne razpolagaš z vsemi deteljnimi podatki, kot je tukaj predvideno, je pa seveda tudi res, da če že zbiramo neke podatke, bi bilo mogoče zelo pomembno imeti pred seboj tudi neko dejstvo, ali bo to, če je neka fasada primerno urejena, predlog za neko davčno olajšavo, ali bo to zaradi tega, ker je objekt, bom rekel, zapuščen in kazi izgled, recimo, nekega mestnega jedra, utemeljen predlog, da se ta objekt dodatno obdavči, ker pač lastnik ne skrbi ustrezno za objekt. Danes se predvsem srečujemo z velikimi težavami v mestih, z objekti, ki so ali bili vrnjeni v postopku denacionalizacije, pa lastnik skrbi pač na nek način, na kakršnega pač skrbi, in velikokrat se dogaja, da pravzaprav kazi izgled mesta. Je pa zelo težko dobiti v nekih postopkih tudi podatke o tem, kdo sploh je lastnik. Gre predvsem za primere dedovanja in ti postopki so včasih izjemno dolgi, izjemno zapleteni, pravzaprav nimaš kontaktne osebe, s katero bi se lahko pogovarjal o tem, da se kakšna zadeva sanira. Mislim, da bi bilo zelo pomembno vzpostaviti pri teh podatkih predvsem tudi mehanizem, kaj v tistem trenutku, ko niti ne vemo, kdo je natančno lastnik, ali je neki postopek lastninjenja ali kaj podobnega, je pa nek ukrep na objektu nujno potreben. Tukaj mislim, da bi bilo izjemno pomembno predvideti takšne situacije in rešitve, ki bi lahko ali inšpekcijski organ ali pač ustanova, ki bo imela pristojnost oblikovanja davčnih ukrepov, lahko ustrezno ukrepala. Mislim, da tudi sicer pri tem zakonu ni sporno, da ga obravnavamo kot prvega v tem paketu, če lahko temu tako rečemo. Tudi samo vrednotenje nepremičnin je nek poseben projekt, vendar se mi zdi, da bi že to vrednotenje nepremičnin moralo biti sprejeto nekako v paketu z zakonom, ki bo potem predpisal tudi konkretno obdavčitev na podlagi tega vrednotenja. Mislim, da bi tu potem lahko več informacij zbrali in oblikovali mogoče neke kvalitetne rešitve, ki bodo predvsem v praksi dovolj učinkovite, dovolj sprejemljive za večino. Sam pa še enkrat menim, da pri teh amandmajih, ki jih imamo ta hip na razpolago, oba sta zelo obsežna, če pač zbiramo vse te podatke. Je pa res, da lahko geodetska uprava zbira z vprašalnikom te podatke, tako da se lahko v nekaterih primerih temu tudi izognemo in se da verjetno z ostalimi postopki, ki so predvideni, z neposrednim ogledom, popisom in tako naprej, veliko stvari poenostaviti. In tudi sam bi si želel, da bi res veliko podatkov poskušali zbrati na terenu predvsem na ta vizualen način, prek podatkov, ki jih imajo občine, in le v nekih najnujnejših primerih potem mogoče posegati še po nekih detajlih, ali je to lesena letev ali je plastična ali kaj podobnega. Sam se nekako bolj nagibam k temu, da bi dal bolj podporo amandmaju, ki ga je vložil poslanski klub LDS, ampak zgolj s tega vidika, kateri zahteva več podatkov, kje pričakujemo, recimo, manj težav potem tudi pri izvedbi. Menim, da je ta enostavnejši, in ga zato tudi podpiram.
Najprej dajem besedo gospodu Mikoliču, potem pa jo bom dal vam, gospod državni sekretar. Gospod Mikolič, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Ko sem poslušal razpravo dr. Gantarja glede tega, da smatra, da je preveč teh detajlov vključenih oziroma da je, na primer, navedena finalna obravnava sten, finalna obdelava stropa in tako dalje, bi rekel, da ne vzdrži argument, da tisto, kar bi se naj čez nekaj let spreminjalo, česar tudi sam nekako ne morem zanikati, da se ne bi, da pravzaprav ne zdrži argument, da to naj ne bi bilo navedeno. Trdno sem prepričan, da bo prav gotovo nekomu čez dve, tri leta, če se bo to spremenilo, ampak to so samo eni od elementov, če se bo spreminjalo, bo nekomu interes, da bo zadevo ažuriral, se pravi, na eni strani zakonodajalec ali pa predvsem uporabnik. Saj imamo podoben primer danes, ko izvajamo zakon o skladu stavbnih zemljišč, kjer se nam podobno pojavlja. Moram povedati, da nekatere lokalne skupnosti, ki imamo dokaj dobro ažurirane podatke oziroma že izveden, predvsem v urbanih naseljih, register stavb, to sproti tudi izvajamo. Ampak ni to interes samo zakonodajalca kot lokalne skupnosti, pač pa je predvsem interes tistih, ki morajo na osnovi tega zakona to nadomestilo tudi plačevati. In enako smatram tudi pri tem zakonu. Trdno sem tudi prepričan, kot je bilo s strani predstavnikov vlade tudi povedano, da glede na to, da se bodo vsi ti podatki zbrali, da bo izbran izvajalec, ki toliko in toliko tudi stane, zakaj ne bi bili potem v tem elaboratu zajeti vsi podatki, ki jih morda ne bomo rabili čez eno leto, morda jih bomo rabili čez 5 let. In da zaključim. Sam osebno smatram in zato bom tudi ta amandma koalicije podprl, da je to prava pot, da bodo ti podatki, ki se bodo zbrali, tisti, ki bodo koristili oziroma v prvi fazi upoštevani pri nekem, če zdaj tako imenujem, davku na nepremičnine, da bodo upoštevani le tisti, ki sodijo v ta segment. Tudi prej ko sem poslušal razpravo glede internetnih priključkov, pa najbrž še lahko govorimo o drugih zadevah, predvsem bi rekel na eni stani komunikacijskih ali komunikacijska infrastrukture, pa komunalna infrastruktura, da nekako le moramo to ločiti, kaj je tista primarna infrastruktura, ki jo nekako zgradi na eni strani lahko rečemo lokalna skupnost ali pa je to javna pridobitev kraja, na drugi strani je pa sekundarni del, ki je prav tako dobro, da je evidentiran. Pa če se spet vrnem v tisto, kar sem prej rekel. Glede nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča imamo ravno to tudi v tako imenovanem registru stavb, seveda tistega že imamo, kjer se jasno vidi tisto, kar je primarno, pa tisto, kar je sekundarno. Tisto, kar je sekundarno, je vsak uporabnik sam vložil in na osnovi tega se mu ne zvišuje vrednost za nadomestilo, ampak za primarno infrastrukturo, ki pa ima določen vrednostni pomen v kraju, pa vsekakor mora plačevati. Hvala.
Hvala besedo. Besedo ima državni sekretar.
Najlepša hvala. Jaz bi samo povedal, da so bili izrecno navedeni podatki glede na dosedanje izkušnje. Tukaj ni podatkov, da bi bili zbirani kar za neznane namene. Do sedaj se je večina teh podatkov uporabljala ali za statistične namene ali za bodisi za metodologijo vrednotenja. Vse tisto, kar je v do sedaj znanih metodologijah upoštevanega oziroma je upoštevano že sedaj, vse to je nanizano kot posamezni podatek. Seveda se ob razvoju in ob tehničnih spremembah tako industrijskih stavb kot poslovnih stavb morda določeni segmenti ne morejo več uporabljati oziroma ne bodo več uporabljali, ker ne bodo obstajali več. Ta možnost seveda obstaja, da s prestrukturiranjem in razvojem določenih stavb, določenih segmentov preprosto ne bo moč več izpolniti. To ne zmanjšuje potrebe danes dokler so še vsi navedeni podatki nekje bolj, nekje manj dosegljivi, da se to kot možnost za izdelavo vprašalnika ne da, kot sem že povedal, zaradi resne strogosti, ki jo na zakonodajalca postavlja ustavno sodišče. V vsakem primeru pa tudi v povezavi s tem, kar je bilo rečeno glede morda drugačne navedbe oziroma vpisa, ni dejansko razloga, da ta malenkost širša in preciznejša in podrobnejša nanizanja, taksativna nanizanja, možnih podatkov, to ne izključuje vsega tistega, kar je v amandmaju, ki ga je predlagala poslanska skupina LDS-a. Vse skupaj je bilo narejeno na podlagi strokovnih podlag dosedanjega zbiranja s strani statističnega urada in dosedanjih metodologij vrednotenja, ki se bodo nadgradili in se bodo spreminjali. Več kot toliko nismo mogli v zakon napisati. Manj pa tudi ne, če morda bi za določeno stavbo, samo eno stavbo dobili kateregakoli, samo enega od teh podatkov, če tega izrecno notri v zakonu nimamo, te možnosti ne bo tako glede fasad, glede tistih vprašanj, ki se bodo vezala na eventualne politike, ki so lahko strateške, prostorske in del zemljiške politike. Če pa tega nimamo, preprosto teh stvari, še enkrat poudarjam, kot motivacijski instrument v katerikoli politiki ne bo moč uporabiti. Zadeve so zato bile izvedene na podlagi dosedanjih izkušanj. Namena sta v bistvu, če gledamo zelo generalno, dva. Eden je statističen, drugi je pa vrednotenje, ampak v najširšem smislu, ne samo množično vrednotenje. Hvala.
Hvala. Še dr. Gantar.
Tole moram malo pokomentirati. Sstatistika izbira veliko podatkov in res je, da nekatere od teh podatkov, ki so tu navedeni, statistika izbira v popisih stanovanj gospodinjstev in drugi popisih. Ampak pazite, razlika med statističnim zbiranjem in temi evidentiranjem je velika, ogromna in nepremostljiva. Statistični podatki so po zakonu statistike lahko uporabni samo kot agregatni podatki in mi uporabniki statistike ne moremo in ne smemo priti do vira podatkov, se pravi to tistega in tiste zgradbe, ki tvori število 75% zgradb, ki ima finalno obdelavo sten tako pa tako. Nepremičninski registri oziroma registri so pa ravno obratno. Njihova vrednost temelji prav na tem, da izvemo, kakšna je lastnost neke povsem določene nepremičnine. In seveda je razlika med statističnim zbiranjem podatkov in takšnim zbiranjem podatkov ogromna in gromozanska. Jaz vas opozarjam, jaz sicer tega ne bom delal, ampak če se bo kakšen nezadovoljni lastnik začel pritoževati in bo dokazoval na osnovi magnetograma te razprave, da A, se zbirajo podatki za katere se natančno niti ne vedo, zakaj se bodo rabili, in B, da se sklicujejo pri zbiranju podatkov na statistična zbiranja, da bo takšen člen, ki bo imel presežne podatke, lahko celo padel. Tega si ne želim, ker mislim, da je pomembno, da so notri nekateri podatki, pomembni za trg nepremičnin, za zemljiško politiko, vendar ne vsi ti podatki. In je treba to zreducirati. Tista še sprejemljiva mejo je dana, po mojem mnenju v amandmaju LDS, čeprav tudi tukaj bi mogoče lahko še kaj odšrbnili. To je vprašanje diskusije. Zato bi vas opozoril, da premislite še enkrat in mogoče bi vendarle veljalo in kazalo podpreti naš amandma. Hvala.
Hvala. Zaključujem razpravo o 104. členu in o dveh amandmajih. Dajem v razpravo 121. člen, tako kot je bil popravljen. To je amandma poslanskih skupin SLS, SDS, NSi in DeSUS. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Hvala lepa. Dr. Gantar, za las pravočasno.
Se opravičujem, se ne pišem nihče, ampak Gantar. Kakorkoli, ta amandma bom osebno podprl in verjamem, tudi poslanska skupina, razširi to možnost, kdo dobi te podatke, hkrati pa nekako obžalujemo, da bi eventualno tudi urbanistična podjetja bi bilo smiselno uvrstiti v ta seznam, vendar če se je koalicija tako odločila, se je pač odločila. Kakšne moči tukaj nimamo, ampak ta amandma, popravek je boljši kot prejšnji, to je gotovo.
Hvala. Se opravičujem, še nisem videl stegnjene roke. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 16. točki dnevnega reda. Sedaj je to jasno, da bo to prej kot ob predvideni pol osmi uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Se zahvaljujem državnemu sekretarju in direktorju za sodelovanje. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MEDIJIH. Na voljo imamo kar 5 ur in 55 minut za razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom sta skupini desetih poslancev, s prvopodpisanima Majdo Širca in Miranom Potrčem zahtevali, da državni zbor opravi splošno razpravo. Ker ni predstavnikov vlade, mi ne preostane drugega, kot da sejo prekinem za 10 minut in nadaljujemo sejo ob 12. uri. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, vsi tisti, ki ste prisotni, in vsi ostali, ki nas spremljate prek pisarn! Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih. Kot je povedal podpredsednik Pavliha, je čas, predviden za to razpravo, omejen na 5 ur in 55 minut. Kolega Pavliha je sejo državnega zbora prekinil za 10 minut zaradi zagotovitve udeležbe ministra. Dobili pa smo obvestilo, da naj bi se nam minister pridružil v roku 15 minut. Predlagam, da državni zbor opravi razpravo, kot jo je predvideval. Najprej predstavitev stališč in potem, ko se nam pridruži minister, mu po koncu predstavitve stališč damo besedo. Ali kdo temu nasprotuje? [[Nihče.]] To pomeni, da prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvo stališče bo podala poslanka Majda Širca, in sicer stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospa Pozsončeva, ravnokar sem povedal, kakšen bo potek. Nihče temu ni oporekal [[...]]
Brez ministra nič!
Gospa Pozsončeva, ponovno vam povem, da sem pred nekaj sekundami vprašal, ali kdo nasprotuje. Jaz nisem kriv, če tega niste slišali. Nadaljujemo sejo. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Širca, vabim vas, da v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije podate stališče. Izvolite, prosim.
Proceduralno. Smo pred polprazno dvorano, v odsotnosti vlade, smo pred prvo obravnavo in tudi predsednika matičnega odbora ni. Zato vas prosim, da sejo prekinete še za toliko časa, dokler ne bo zagotovljena prisotnost, ki je v parlamentu potrebna, če hočemo točko obravnavati. Hvala.
Gospa Širca, verjetno sami veste, da predsednik matičnega delovnega telesa v okviru te točke nima besede. Drugič, vse prisotne poslanke in poslance sem seznanil, da se nam bo minister pridružil čez 15 minut. Nekateri tega niste slišali, kar je logično, glede na to, da se vmes pogovarjate po telefonu. In verjetno mi bo gospa Pozsončeva čez dve minuti zopet odgovorila, da ni slišala, ker pač opravlja telefonski razgovor. Prav tako sem povedal, da bomo ministru dali besedo po predstavitvi stališč poslanskih skupin. Državni zbor je suverena veja oblasti in po moji oceni je 10 minut dovolj, da pridejo predstavniki vlade v državni zbor. Tudi vlada Republike Slovenije se mora naučiti urnika. Vprašal sem, ali kdo izmed prisotnih poslank in poslancev temu nasprotuje, pa se ni oglasil nihče. Sejo vodim jaz in jo bom tudi vodil naslednje tri ure. Še enkrat vas pozivam, da podate stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Gospa Širca, ne boste? [[Oglašanje iz ozadja.]] Umirite se, gospa Potrata, takoj boste dobili besedo. [[Oglašanje iz ozadja.]] Vklopite mikrofon, da vas bomo lahko vsi slišali. Izvolite.
Jaz na ta vaš predlog, da smo samostojna veja oblasti, gledam prav tako, da gre v tem mandatu za eklatantno podcenjevanje in omalovaževanje državnega zbora. Lahko pa vaš predlog, za katerega ste si vzeli pravico, da nam ga servirate tako, da mu ni bilo mogoče oporekati, sprejmem, če to neodvisnost razumete tako, da minister, ki ni bil ob času pri predstavitvi, tudi kasneje ne dobi besede. Zakaj bi imel besede kasneje, če ga sedaj ni tukaj?
Poglejte. Državni zbor se seveda lahko odloči, da bo vladi nagajal lahko pa opravi konstruktivno debato. Jaz verjamem, da če je bil podan zahtevek, kolega Anderlič, dovolite. Če je bil podan zahtevek 10-ih poslancev po splošni razpravi, da verjetno ta splošna razprava ne ocenjuje oziroma ne vključuje samo razprave poslank in poslancev, ampak je zaželeno, da v povezavi z zakonom o medijih spregovori tudi vlada. Če pa bo večinska odločitev, glede na to, da [[...]]Kolega Anderlič, nimate besede, prosim, če ne motite seje. Če pa bo podan, in to vas sedaj sprašujem predlog, da se seja zopet prekine za 15 minut, pa naj nekdo poda ta predlog. Gospa Pečan, izvolite.
Jaz moram povedati, da je potrebno včasih tudi poslušati eden drugega. Problem je v tem, da predsedujočega prej ni poslušal nihče, zato predlagam, da prekinemo sejo dokler minister ne pride. Hvala.
Hvala vam. Nasprotuje kdo temu predlogu? Sejo prekinjamo za 15 minut. To pomeni, da nadaljujemo ob 12.23 uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda. Ministra še sedaj ni med nami. Na podlagi 66. člena poslovnika državnega zbora minister lahko poda obrazložitev. Med tem ko vas pozdravljam, gospod minister, na seji državnega zbora, bi prosil drugič, če pokažete malo večjo odgovornost do državnega zbora in ne zamujate in s tem povzročate, da državni zbor prehaja v nepotrebne zaplete. Še enkrat da ponovim, predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev, s prvopodpisanima Majdo Širco in Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev zakona. 10 minut, minister dr. Vasko Simoniti, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Opravičujem se, ker sem relativno pozno zvedel, in se res iskreno opravičujem, da sem zamudil. Moja predstavitev predloga zakona bo podobna, kot je bila že zadnjič. V zvezi s tem bi rad povedal naslednje. Pot, ki je bila do danes in do sedaj prehojena v zadnjem letu, in hkrati bi opozoril na cilje in poglavitne rešitve, ki jih ponuja predlog zakona. Ministrstvo za kulturo je 18. julija 2005 objavilo besedilo izhodiščnih tez za javno razpravo v zvezi z osnutkom predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih na svojih spletnih straneh in ga 20. julija 2005 predstavilo širši strokovni javnosti, ki je svoje pisne predloge in pripombe lahko posredovala do 18. avgusta, vendar je ministrstvo za kulturo sprejemalo pripombe še do konca septembra prejšnjega leta. Na ministrstvo za kulturo smo prejeli pripombe in predloge različnih predstavnikov zainteresirane javnosti, združenje za tisk in medije pri Gospodarski zbornici Slovenije in strokovnega združenja radijskih in televizijskih programov posebnega pomena pri Gospodarski zbornici Slovenije, informacijskega pooblaščenca, agencije za pošto in elektronsko komunikacijo, direktorata za elektronske komunikacije, društvo novinarjev Slovenije in sindikata novinarjev Slovenije, mirovnega inštituta, združenja SAZAS, društva slovenskih skladateljev, društva slovenskih filmskih ustvarjalcev, združenja kabelskih operaterjev, sindikata glasbenikov Slovenije, RTV Slovenija, združenja neodvisnih produkcijskih in video produkcije, potem Kregar, Info net medije, produkcije Plus, Radio Triglav, Radio Kobarid, Gorenjski glas in tudi s strani nekaterih drugih posameznikov. Še posebej smo povabili nekatere posameznike, da posredujejo svoje pripombe in predloge. Odkar je bil predlog zakona objavljen na naši spletni strani, in je bila tudi pripravljena tiskovna konferenca, je bilo organizirano tudi s strani zainteresirane javnosti na ministrstvu za kulturo srečanje. Bilo je napisano že vrsto člankov. Bilo je na javni RTV Slovenija in tudi drugih televizijah že tudi organizirano vrsto soočenj, različnih mnenj. 8. marca je bila tudi v tem parlamentu javna predstavitev mnenj o predlogu tega zakona. In pri tej javni predstavitvi, vsaj moj občutek je tak, ni bilo veliko nasprotovanj temu predlogu. Ministrstvo za kulturo je predvsem upoštevalo pripombe, ki so se nanašale na področja, ki so bila predvidena že v izhodiščih predloga sprememb in dopolnitev zakona. Dodatno pa je upoštevalo še pripombe, ki so se nanašale na področje zaščite otrok in mladoletnikov ter pravice do popravka in odgovora. Delno in smiselno so bile upoštevane pripombe, večina tistih, ki se nanašajo na področje izhodišč v predlogu sprememb in dopolnitev zakona o medijih. Neustrezne pripombe pa so bile pripombe, ki niso bile predvidene v izhodiščih predloga sprememb in dopolnitev zakona o medijih. Večkrat je bilo tudi koalicijsko usklajevanje, ki je potekalo v januarju letošnjega leta. Že pred tem je potekalo tudi medresorsko usklajevanje, ki je bilo po običajni proceduri in je pripeljalo do usklajenega predloga, ki je danes pred nami. Dovolite, da predstavim predlagane spremembe in dopolnitve, ki imajo naslednje temeljne cilje: prvič, zagotavljanje pogojev za pluralnost v medijih z vzpostavitvijo financiranja programskih vsebin medijev; zaščita otrok in mladoletnikov; varstvo slovenskega jezika in slovenske glasbene ustvarjalnosti; usklajevanje s pravnim redom Evropske unije; usklajevanje s spremembami zakonodaje s področja telekomunikacij; natančnejša opredelitev nalog agencije za pošto in elektronske komunikacije; natančnejša opredelitev nalog sveta za radiodifuzijo; uskladitev z zakonodajo, ki ureja dostop do informacij javnega značaja, in uskladitev z zakonodajo, ki ureja avtorske in sorodne pravice, poleg tega pa še uskladitev kazenskih določb z zakonom o prekrških ter seveda sprememba in dopolnitev kazenskih določb zaradi predlaganih sprememb materialnopravnih določb zakona o medijih. Za dosego prvega cilja, torej zagotavljanje pogojev za pluralnost v medijih, sta predvidena dva mehanizma financiranja programskih vsebin medijev, katerega naloge bodo usmerjene predvsem v zagotavljanje pluralizacije in demokratizacije v medijih ter izboljšava za sistem podeljevanja soglasij za pridobitev več kot 20% deleža v izdajateljih medijev, in sicer na način, da so v proces pritegnjene tudi vladne institucije s področja varstva konkurence in nadzora nad trgom vrednostnih papirjev. Predlog za izdajo soglasij izhaja iz zelene knjige o zaščiti medijskega pluralizma, ki jo je 21. maja 2003 pripravila evropska komisija, in iz načela sodišča Evropske unije, na podlagi katerega je sprejelo vrsto odločitev, da so zaradi ohranjanja medijskega pluralizma opravičene omejitve nekaterih temeljnih pravic. S sprejemom predlaganih rešitev bo omogočen boljši nadzor nad koncentracijo v medijskem prostoru v Republiki Sloveniji ter vzpostavljeni mehanizmi za zagotavljanje večje pluralnosti v medijih. K predlagani vrsti instrumentov sodita v okviru ukrepov za zagotavljanje medijskega pluralizma, ki ga državam članicam priporoča Svet Evrope v priporočilu številka R-99/1 odbora ministrov Sveta Evrope, državam članicam v zvezi z ukrepi za podporo medijskega pluralizma. Pri financiranju programskih vsebin medijev gre za optimizacijo trenutno veljavne sheme, kakor jo pozna sedanji zakon o medijih, torej podporo programskih vsebin medijev in razvoja njihove tehnične infrastrukture prek javnih razpisov, na podlagi javnega interesa, ki se trenutno izvajajo v okviru ministrstva za kulturo. Dosedanji namen zagotovitve pluralnosti vsebin v medijih, ki je v javnem interesu, bo prek enotnega urejanja in financiranja programskih vsebin medijev precej lažje in preglednejše. V okviru strokovne komisije, ki bo ministru predlagala razdelitev sredstev v okviru letnih razpisov, ne bodo več mogli sodelovati ljudje, ki so interesno povezani z odločitvami te komisije. V okviru financiranja programskih vsebin medijev bo poskrbljeno tudi za financiranje radijskih in televizijskih programov posebnega pomena, ki so z odločbo ustavnega sodišča, ki je delno razveljavila 82. člen zakona o medijih, ostali brez stabilnega vira prihodkov. Dejavnost, predvsem organiziranost programov s statusom lokalnega, regionalnega ali študentskega radijskega oziroma televizijskega programa ne more soditi v okvir javne službe. Kot je namreč znano so vsi programi, ki so pridobili status, zasebna podjetja, kjer torej niso vzpostavljeni zgoraj našteti mehanizmi upravljanja in nadzora s strani javnosti. Tudi financiranje iz RTV-prispevka zaradi navedenih razlogov ne bi bilo upravičeno. Financiranje radijskih in televizijskih programov statusa lokalnega, regionalnega, študentskega programa je mogoče urediti le v okviru financiranja javnega interesa na področju medijev, saj ti programi ob nepridobitnih programih in programih RTV Slovenija sodijo med programe posebnega pomena za uresničevanje javnega interesa na področju medijev. Javni interes na področju medijev je določen z zakonom o medijih. 4. člen tega zakona določa, da v javni interes na področju medijev sodi uresničevanje pravice državljanov oziroma državljank Republike Slovenije, našteva potem vse, sodi v uresničevanje pravice do javnega obveščanja in do obveščenosti, ohranjanja slovenske nacionalne identitete, spodbujanje kulturne ustvarjalnosti na področju medijev, kulturo javnega dialoga, utrjevanje pravne in socialne države in razvoj izobraževanja in znanosti. Zakon v istem členu določa, da Republika Slovenija podpira medije pri razširjenju programskih vsebin, ki pripomorejo k uresničevanju javnega interesa. Te podpore bodo enakopravno preko javnih razpisov deležni mediji, ne glede na status ali način razširjanja. Glede na določbo ustavnega sodišča in na zgoraj omenjena dejstva je edina možnost, da se financiranje programskih vsebin lokalnih, regionalnih in študentskih programov uredi v zakonu o medijih. Ministrstvo predlaga ureditev financiranja v okviru financiranja programskih vsebin medijev, pri čimer pa zaradi precejšnjih proračunskih sredstev, ki so temu namenjena, postavlja nosilcem statusa programa posebnega pomena tudi nekatere dodatne obveznosti, ki bodo pripomogle k namenski in kvalitetni porabi javnih sredstev, ki bodo za to namenjena. Predlog zakona v nadaljevanju seveda omenja še probleme [[...]]
Minister, prosim vas, da ste pozorni na čas. Prekoračujete ga.
Hvala lepa. Samo še stavek. Področja, torej predlog zakona govori še o [[...]]
Minister, za 15 sekund, jaz sem vas dolžan s tega mesta prekiniti.
Hvala lepa.
Hvala vam za razumevanje. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvo stališče bo podala poslanka Majda Širca, in sicer stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Gospod minister, kolegica in kolegi! Zakon o medijih je eden bolj občutljivih zakonov, saj lahko širi ali oži prostor avtonomije javne besede. Zaradi vseh izkušenj, ki jih imamo s to vlado in njenimi praviloma uspešnimi apetiti pri obvladovanju medijskega prostora, je previdnost nujna, pa če tudi bodo nekatere opozorilne besede in kasneje tudi vloženi popravki zgolj za zgodovinski spomin, kar bi mogoče marsikdo želel, tako kot je šlo in bi lahko šlo v zgodovinski zaprašeni spomin tudi poročilo ameriškega zunanjega ministrstva o stanju človekovih pravic v naši državi na področju medijev, ki je resno okrcalo naš prostor, kar pa je naša vlada sprejela s pripombo, da je boljše, če pogleda v svoje okolje in se našega izogiba. Kakorkoli, stopnja demokracije se meri tudi z odprtostjo in neodvisnostjo medijev. Prav zato smo v preteklosti, ko je šlo za spremembo osnovnega zakona o medijih, vodili dolgotrajno in široko diskusijo. Ni šla samo po pošti kot pri tem zakonu. Pravzaprav smo jo vodili toliko časa, da je potem zmanjkalo časa in da je to diskusijo nadaljevala nova politična garnitura. Ta je v večini tisti segment, ki smo ga obravnavali, torej rešitve, ki se dotikajo bolj jasnega postopka pri povečevanju lastninskih in upravljavskih deležev, tudi upoštevala in s tem delom tega predloga medijskega zakona tudi sedaj nimamo problemov. Toda, novo oblast ni zanimal le ta segment, v medijih, v tem nedvomno pomembnem potencialnem orodju vladanja jo zanima mnogo več in dotaknem naj se le tistih za nas spornih rešitev, ki so vgrajene v ta zakona. Najprej državna podpora medijem. V predlogu zakona se sicer ne srečujemo z razvpitim skladom za pluralizacijo medijev, ki bi ga, kot je bilo nekoč načrtovano, upravljal upravni odbor, sestavljen iz vseh predstavnikov parlamentarnih strank, vodil pa naj bi ga minister. Srečujemo se z drugačno rešitvijo, z dobesedno državno podporo medijem, za katero pa menimo, da ni nič manj nedolžna. Država bo po predlogu namreč sofinancirala medije na način, da bo imel minister [[ministrica v rokah mefistovsko eno milijardo, ki jo bo medijem razdelil]] razdelila s pomočjo mnenj ljudi, ki jih bo sam postavljal [[postavljala, in s pomočjo analiz, ki jih bo sam naročal]] naročala. Kot sem že enkrat dejala, lahko bo tudi objavljal, če bo pisal popravke, daljše od obvestil, svoje lastne tekste v teh medijih. Še včerajšnjega ministra, gospoda Damijana, sem v okviru poslanskega vprašanja spraševala, navajam: "Ali se kot zagovornik liberalnega in tržnega gospodarstva strinja s subvencioniranjem medijev in ali taka podpora ne pomeni večjo odvisnost od države?" Gospod bivši je dejal: "Strinjam se z vami, da subvencioniranje oziroma odvisnost od države ni najboljša." Nadaljeval je z neposrečeno primero s Harryem Potterjem, a vztrajal je na nepodpiranju nečesa, kar lahko ustvarja odvisnost. Naj poudarim, da je pomoč medijskemu prostoru v obliki posrednih pomoči in spodbud koristna. V Liberalni demokraciji pa ne zagovarjamo neposrednih oblik, ki bi jih rada opisala in mogoče v nadaljevanju diskusije še razvila. Državne podpore medijem, kot so zapisane v zakonu, izhajajo iz predpostavke, da mediji ne predstavljajo uravnoteženih političnih stališč, in tu je glavni problem. Eno izmed prioritetnih meril pri razdeljevanju državnih pomoči medijem, še posebej tiskanim, stoji na političnih vatlih. Torej na izhodišču, ali mediji uravnoteženo predstavljajo stališča opozicije in pozicije. V praksi to lahko pomeni, da bo nek komisijski komisariat tehtal, kdo je bolj levi in kdo bolj desni, ne pa, kdo ima več kulturnih ali izobraževalnih prioritet, kdo skrbi za deficitarne in kdo za redundantne vsebine, kdo odpira polje širokih razmislekov in kdo jih zapira itn. Pripravljavci zakona razumejo pluralizacijo z uravnavanjem vsebin znotraj medija, ne pa kot omogočanje čim bolj različne in pestre medijske krajine. Zakaj se recimo kriterij - se opravičujem, če ponavljam, ampak potrebno je, zakaj se kriterij o pomenu ohranjanja nacionalne kulturne identitete pojavlja le kot merilo pri sofinanciranju radijskih in televizijskih programov, ne pa tudi tiska? Zakaj? Zakaj se kriterij o zagotavljanju načela enakih možnost spolov ter uveljavljanja strpnosti uveljavlja, pojavlja le pri programih statusa lokalnega regionalnega, študentskega oziroma nepridobitnega pomena. Zakaj ne drugje? Nimam pojma. Zdi se le, da je pripravljavec kar nekaj sešteval, kar nekaj nametal in navrgel nekje kar nekaj peska v oči, tako izgleda. Naj še pri tem poudarim, da v obstoječem zakonu obstaja že sklad za razvoj in podporo avdio-vizualnim medijem in tudi neodvisnim producentom. Ta sklad je bil res sklad, ker naj bi se napajal tudi s pristojbinami operaterjev. Nihče ni analiziral učinkov tega sklada. Se strinjam s tezo, da dosedanje razdeljevanje finančnih pomoči medijem s posebnim namenom, ne s takim, kot je sedaj, ni bilo vedno dovolj korektno, ampak vendarle, zakaj niso bili analizirani učinki tega sklada, zakaj ni nihče povedal, kaj je bilo z nikoli pobranimi pristojbinami itn. Očitno so bile narejene druge analize, ki prinašajo nova merila, da bi država plačevala in mogoče celo nagrajevala medije po svojih interesih. Naj se dotaknem še pravice do popravka. Vemo, da bo po novem bo popravek lahko daljši od obvestila, na katerega se nanaša, in menimo, da gre nedvomno za igračkanje z ustavno pravico, saj se širi na pravico do ekskluzivnega dostopa do medijskega prostora. V bodoče ne bo več mogoče, če bo ta zakon sprejet, zavrniti zahtevanega popravka, ki bo obsežnejši in bo prikazoval druga in nasprotna dejstva oziroma okoliščine, kot jih prikazuje sama vest. Postopek pritožbe bo za prizadetega težji, a zelo pomembno bi bilo slišati, zakaj se pravica do daljšega oziroma razširjenega odgovora ali popravka širi. Če pobrskamo po spominu, si na to lahko delno odgovorimo. Kolikokrat je bilo, še posebej iz političnih vrst, slišati, da mediji niste promptno objavljali mnenj, da ste spreminjali naslove, da ste dajali ljudem napačna sporočila. Nič lažjega kot to, da se zagotovi legalna možnost, da nediscipliniran komentator, uvodničar, karikaturist, esejist, vestičar dobi pravo resnico nazaj. In da se naslednjič pazi, koliko in do kakšne mere je bil kritičen. Vsekakor je pravica do resnice, kar je temeljna pravica, intenca popravka in odgovora bolj občutljiva, kot izgleda na prvi pogled. Trči lahko ob svobodo izražanja in uredniško avtonomijo. Sedaj se to s tem predlogom dogaja. Mogoče bi bilo v tem zakonu res nujno uvesti poglavje o ombutsmanu za medije. Naj na hitro omenim še druge, za nas sporne rešitve: dostop do informacij. Sedem delovnih dni bi bilo primerno za odgovor na novinarsko vprašanje. Je najbrž predolg rok in bi ga bilo primerno skrajšati. Problematično je tudi to, da v vseh primerih ne bo mogoče uveljaviti ustavno varovane pravice do pritožbe. Kazni oziroma globe so na nam nerazumljiv način spremenjene. Minimalne kazni so po novem desetkrat nižje in to za pomembne vsebinske prekrške, kot je kršenje oglaševanja, zadostitev programskih deležev in podobno. Med tem pa bo treba dvakrat več kot do sedaj plačati za manj pomembne kršitve, recimo, če izdajatelj ne bo sporočil spremembe naslova. Kdo razume to? Kazni pa so visoke, od 25 do 50 milijonov. O vprašanju slovenske glasbe bo najbrž treba premisliti o tisti točki, ki se dotika tretjega Ars radijskega programa. Ni nam razumljivo, zakaj se pri lokalnih radijskih in televizijskih programih znižuje delež lastne produkcije lokalnih vsebin v lokalnih radijskih in televizijskih postajah iz 30 na 20%. Ali je to dovolj premišljeno, se sprašujemo, hkrati pa tudi, zakaj zniževati kriterije, hkrati pa te programe financirati? Poglavje o zaščiti pred pornografijo je tudi občutljivo. Vpeljuje neko novo tolmačenje pojma seksualnosti. O tem lahko več kasneje. Dejstvo, da odgovorni urednik tretjega parlamentarnega programa ni potreben, je tudi vprašljivo. Seveda je tudi za nas sporna rešitev, kako se imenuje svet za radiodifuzijo, ki ga po novem imenuje državni zbor, tako kot programski svet RTV Slovenija, ko ga ustoliči Kviaz, se pravi politična volja, med tem ko so Svet za radiodifuzijo imenovale univerza, kulturniška zbornica, gospodarska zbornica, društvo novinarjev in tako naprej. Ampak analizirati to rešitev ni težko in je ne bom ponavljala. Naj le zaključim, da ta zakon potrebuje ogromno popravkov, in vložili, pripravili bomo amandmaje kljub temu, da vemo, da jih lahko kakšna nočna seja, tako kot se je v preteklosti dogajalo, na brutalen način in s slepimi ušesi zavrne. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine Socialnih demokratov. Poslanka Majda Potrata, izvolite.
Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Preden povem pet ključnih pripomb Socialnih demokratov na predlog zakona, dovolite, da se zazrem nanj s stališča predloga zakona, ki zadeva celotno slovensko javnost, zato najprej primerjava med zakonom o medijih in zakonom o RTV s stališča priprave zakonskega predloga. Socialni demokrati zagovarjamo pomembnost predzakonskega postopka, za katerega si predstavljamo, da bi moral teči kot dialog, ne kot povabilo k pošiljanju pripomb, ne pa tudi pogovor, odgovor, dopolnilo na poslane pripombe. Če kdo meni, da javna predstavitev mnenj na to pomanjkljivost v pripravi zakona ni opozorila, potem tega ni hotel slišati. Res je mogoče trditi in iskati datume, od kdaj je bil zakon na spletu objavljen, druga zgodba pa je, ko se začne podrobno pregledovati, kdo, kako, kdaj in k čemu je bil povabljen ter kako je bilo na pripombe ali na predloge odgovorjeno ali pa ne. Zdaj pa dovolite, da se dotaknem napovedanih petih točk, o katerih bodo moji kolegica in kolegi v nadaljevanju še govorili. Prvo stališče, ki ga imamo, je pripomba na uvodni del zakona. Nanj sicer z amandmaji ni mogoče vplivati, je pa po poslovniku to pomemben del zakona, ki omogoča presojati, kako so členi uresničili v uvodu napovedane cilje, stališča, kakšne primerjave so. In s tem uvodnim analitičnim delom smo Socialni demokrati nezadovoljni. Druga pripomba. Ni mednarodne primerjave glede sofinanciranja medijev. Tretjič. Kriteriji za razdeljevanje sredstev so popolnoma poljubno nametani in dovolj neoprijemljivi, da omogočajo popolno samovoljnost komisije, ki jo bo izbral minister. Četrtič. Urejanje tretjega programa RTV Slovenija je izvzeto iz določil, ki veljajo za druge medije, tako da ni nihče odgovoren za posredovanje programskih vsebin. In peta pripomba se dotika regulacije koncentracije medijev. In zdaj dovolite, da se podrobneje lotim posameznih točk. Ocena, da splošno stanje na področju pluralnosti v medijih v Sloveniji ni najboljše, ni z ničimer podprta. Sicer so navedeni zavod za oživitev civilne družbe, fakulteta za podiplomske evropske študije, pa še časopisno in založniško podjetje Nova revija, vendar tega, na kaj je taka ocena oprta, iz analitičnega pregleda ne izvemo. Ni namreč mogoče ugotoviti niti tega, kako so bile usmerjene in kakšni so bili učinki dosedanjih spodbud za medije. Niti ni nobene raziskave o kazalcih raznovrstnosti medijev v Sloveniji in raznolikosti programskih vsebin v medijih. Če bi to bilo opravljeno, potem bi se sesula teza, da pluralnosti medijskega prostora v Sloveniji ni. Ni torej analize namenov in učinkov dosedanjega sistema podeljevanja državne podpore medijem, hkrati pa sistem podeljevanja generalno ostaja podoben prejšnjemu. Če je razlika pri razdeljevanju sredstev tako malenkostna, potem je zahteva po utemeljitvi še toliko bolj opravičljiva. Ni v prikazu ureditve v nekaterih evropskih državah, nikjer ni niti omenjeno sofinanciranje medijev iz državnega proračuna, kaj šele da bi bili navedeni kriteriji in merila. Zavedamo se, da je medijski prostor povezan tudi s specifičnimi, kulturnimi, socialnimi razmerami, z različnimi bralnimi navadami, da Švedske in Norveške ni mogoče primerjati po branosti tiskanih medijev z branostjo medijev Sloveniji. Tudi to, katerim medijem daje kakšno okolje prednost, da imajo v skandinavskih državah ljudje raje lokalne medije in berejo nacionalne tiskane medije kot dopolnitev lokalnih, verjetno za nas ne bo vzdržalo. Res pa je, da se opiram na študijo evropskega inštituta za medije iz leta 1997, ki mi bo pomagala odgovoriti na nekatere izkušnje v zvezi s posrednim in neposrednim dodeljevanjem subvencij. Študija zajema primere iz Avstrije, Francije, Norveške, Švedske, Nizozemske in Nemčije. Naj povem samo generalne ugotovitve. Avstrija pozna neposredne in posredne subvencije in ima jasno izdelane kriterije. Naj povem, da morajo mediji ponujati politične, gospodarske ali splošno kulturne informacije, ki niso zgolj lokalnega pomena. Nič ni govora o levo desnem. V Franciji spoznajo subvencije večinoma dnevnim časopisom. Na Norveškem je za subvencijo bistvenega pomena spoštovanje kodeksa združenja urednikov in združenja norveških založnikov. Na Švedskem so subvencije ustavile umiranje časopisov. Tudi Nemčija pozna posredno obliko, pomeni ugodna posojila, popuste pri distribuciji in poštnini. Nizozemska pozna državni tiskovni sklad in kaj ta študija v svojem sklepnem delu ugotavlja. Takole pravi: Kljub prizadevanjem, da bi s subvencijami preprečili trend umiranja časopisov, zato so bile namreč subvencije ustanovljene, se ta proces nadaljuje. Veliko komentatorjev se strinja, da so subvencije le poskus, da bi preprečili neizogibno. V kar nekaj primerih se je pokazalo, da so subvencije okrepile tiste medije, ki so že prej prevladovali na trgu. Nekateri strokovnjaki tudi trdijo, da subvencije časopisom odvzemajo sposobnost, da postanejo ekonomsko močnejši in da uporabljajo nove medijske tehnologije. Skrb zbujajoče je tudi vprašanje vpliva države na medije s subvencijami. Nihče sicer ne trdi, da so neposreden inštrument za pritisk na tisk, vendar je nekaj pomislekov, ali ni bila v nekaterih primerih dodelitev sredstev v Avstriji, Franciji in na Švedskem politično motivirana. Čeprav je nekaj znamenj, da se subvencije zmanjšujejo, pa še vedno ostajajo pomemben del podpore medijem. Kritiki mislijo, da pomenijo subvencije proračunsko breme in da nimajo pozitivnih, dolgoročnih učinkov. Njihov argument je, da bo časopis, ki se ne bo prilagodil trgu, propadel s subvencijo ali brez nje. Kljub temu in težki zagotovitvi nevtralnosti ter pravične razdelitve pomoči se zdi, da se bodo subvencije v zahodni Evropi obdržale. Lahko bi navajala, kako je zamišljena dodelitev subvencij oziroma razdeljevanje pomoči iz sicer opuščene zamisli o posebnem skladu v slovenskem primeru, ampak daleč najbolj kritizirano je merilo, po katerem bi morala biti v nekem mediju, da bi dobil subvencijo, zagotovljena uravnoteženost. Kdo bo to meril, kako bo to meril, se pa vendarle ve, da tudi drugod po svetu, in Švedsko dajem za primer, ker se nekateri tako radi sklicujejo na to, se ve, kateri politični opciji kateri od dnevnikov pripada. Bolj se sprašujemo, zakaj ne bi subvencionirali tistih programskih vsebin, ki jih v določenem okolju glede na potrebe ljudi nobeden od izdajateljev ne zadovoljuje. Zakaj bi ne bilo treba izdajateljem medijem raje skrbeti za uredniško in novinarsko neodvisnost in verodostojnost, zakaj ne bi bile subvencije vezane na tiste medije, ki zagotavljajo večje število poklicnih novinarjev. Gre namreč za ugotovitev, da je v marsikakšnem mediju mogoče zaslediti samo naslov in nič drugega. Posebno poglavje je tretji program RTV Slovenije, ki ne bo imel odgovornega urednika. V skladu z določili tega člena bo urejevan bodisi s strani vodstva parlamenta, predsednikov delovnih teles ali parlamentarnih služb, za objavljeno pa ne bo nihče odgovarjal. To pomeni, da bo tisti, ki bo imel vpliv na urejanje parlamentarnega kanala in nikjer ni zapisano, kdo to je, lahko pa si mislimo, imel neomejene možnosti za manipulacijo. Neposredni prenos ne pomeni, da programa ni potrebno urejevati in za to delo tudi odgovarjati. Na peto pripombo o koncentraciji lastništva v medijih pa bomo odgovorili še v okviru naslednjih razprav. Če ne bodo z amandmaji nekatere rešitve v zakonu, v medijih spremenjene, potem zagotovo to ni predlog zakona, ki bi užival našo podporo. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Poslanka Marjetka Uhan, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci! V Novi Sloveniji spremembe in dopolnitve zakona o medijih podpiramo. Menimo, da bodo spremembe zakona o medijih pozitivno vplivale na razvoj medijev. Med drugim tudi na preglednost lastniške strukture, na področje preprečevanja koncentracije lastništva, novi zakon uvaja ničnost pogodb, ki so bile sklenjene za nakup medijev brez predhodnega soglasja ministrstva za kulturo. Mediji so se do sedaj lahko kupovali brez soglasja ministrstva in lastniki so že po opravljenem nakupu pridobivali soglasje naknadno. Novi zakon predvideva predhodno soglasje ministrstva. V Novi Sloveniji podpiramo tudi uvedbo proračunskih sredstev za zagotavljanje pluralnosti in demokratičnosti splošnoinformativnih tiskanih medijev, pluralnost in demokratičnost programskih vsebin, predvsem pa za razvijanje in sofinanciranja programskih vsebin radijskih in televizijskih programov posebnega pomena. Prav regionalni in lokalni radijski in televizijski programi posebnega pomena bogatijo slovenski medijski prostor in prinašajo novice in dogodke, ki so ljudem blizu. Z zagotovilom proračunskih sredstev za ta namen pa v tem zakonu tudi izpolnjujemo obljubo, ki smo jo dali omenjenim medijem ob sprejemanju zakona o javni RTV, da bomo to zagotovili v zakonu o medijih. To so tisti 3% od prispevka javne RTV, ki je bil izpodbit z odločbo ustavnega sodišča, od skupne postavke iz proračuna bo šlo za te namene najmanj 40%. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bo ministrstvo za kulturo znalo imenovati komisijo, ki bo ta sredstva korektno delila. Vsekakor se ne sme zgoditi zgodba iz preteklosti, ko je funkcija predsednika komisije za medije opravljala oseba, ki je bila istočasno direktor radijske postaje in je kandidirala za javna sredstva, o katerih je odločala ta ista komisija. Naslednja stvar, ki se jo bom dotaknila in je na javni predstavitvi in v medijih dvignila veliko prahu, pa je pravica do popravka. Novi predlog, ki je med novinarji sprožil burne odzive, govori, da je popravek mišljenj kot popravljanje zatrjevanih napačnih ali neresničnih navedb v objavljenem obvestilu in lahko tudi navajanje dejstev in okoliščin, s katerimi prizadeti spodbija ali z namenom spodbijanja bistveno dopolnjuje navedbe v objavljenem besedilu. Bistveno je tudi, da mora biti popravek objavljen na istem mestu ali enakovrednem mestu, v enaki oddaji, naslednji številki časopisa, v naslednji oddaji. Prepričani smo, da v medijih mnogokrat prihaja do napačnih navedb tudi zaradi pomanjkljivih ali napačno razumljenih informacij in da take navedbe niso zlonamerne. Na drugi strani pa se tudi ne moremo znebiti prepričanja, da je v nekaterih medijih kar nekaj izzivanja, milo povedano, nepreverjenih, neresničnih informacij, včasih tudi zlonamernih, in teh se dotika omenjeni člen. V Novi Sloveniji smo prepričani, če nekomu storimo krivico, jo moramo popraviti na čim bolj enakovreden način. Mislim, da je eden izmed pregovor, pa se prvega dela ne spomnim, pravi, udarci bolijo, besede ubijajo. Tega si zagotovo ne želi nobeden človek. Še eno poglavje v zakonu, ki govori o zaščiti in pravici otrok in mladine v medijih, se nam zdi v Novi Sloveniji pomembno. Otroci in mladina so najbolj zasvojeni z elektronskimi mediji, pa najsibo s poslušanjem radija, še bolj pa televizije, kot tudi uporaba interneta. Najmlajši začnejo pri risankah, malo večji na internetu, kaj vse se izbrska na internetu. Dejstvo je, da je v medijih preveč nasilja in drugih neprimernih vsebin, ki negativno vplivajo na razvoj mladine in otrok. V zakonu 21. člen prepoveduje pornografijo in nasilje, ki bi lahko resno škodovalo duševnemu, moralnemu ali telesnemu razvoju otrok in mladine, je pa dovoljeno prikazovanje le-tega v informativnih, izobraževalnih in umetniških oddajah na podlagi estetskih in etičnih kriterijev, ki jih morajo sprejeti kar sami z dajatelji programov. Mi smo prepričani, da so estetski in etični kodeksi pri različnih izdajateljih enaki, podobni. Nekateri si predstavljajo, da je seksualnost in nasilje nekaj normalnega za otroke, vsaj po ponudbi sodeč. Opozorilo, nekakšen trikotnik ali podobni vizualni znak, ki ga bo predpisal minister, bo sicer odraslim dalo vedeti, da je ta vsebina neprimerna za mladino, vprašanje pa je, kako bo reagiral otrok. Tisto, kar je prepovedano, najbolj mika, najbolj vleče in če je otrok sam, bo težko presodil, kaj je zanj primerno. Vsekakor menimo, da sta smiselna peti in šesti odstavek istega člena, ki nasilje in seksualnost uvrščata po polnoči. Tiskane in elektronske medije pa uvrščajo na višje police v trgovini, nedostopno otrokom in mladini. Glede dostopa do takih vsebin v elektronskih medijih pa piše v obrazložitvi tega člena, da je treba pred dostopom do pornografskih vsebin na nek način zahtevati izredno soglasje za vstop oziroma potrdilo, da je uporabnik polnoleten. V Novi Sloveniji menimo, da je mladina preveč izpostavljena nasilju, preveč zasvojena z elektronskimi mediji, ki takšne vsebine prikazujejo, in da nima postavljenih meja, in to se odraža v naši družbi, kot so nasilje med vrstniki, alkohol, mamila, samomori. Zato pričakujemo tudi na tem področju več reda, več kontrole, predvsem pa želimo, da bi mediji prinašali korektne informacije, izobraževali, bili prijetno razvedrilo, bili v pomoč pri vzgoji in izobraževanju, zlasti najmlajših in mladine, saj mnogokrat nadomeščajo prezaposlene in odsotne starše. Hvala lepa.
Hvala vam. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, poslanec Mihael Prevc, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Verjetno ni nikogar med nami, ki se ne bi strinjal, da imajo mediji izjemno moč in tudi vpliv. Njihova družbena, socializacijska, celo vzgojna vloga je vedno bolj pomembna. Posledično obstaja tudi cela vrsta nevarnosti in možnosti, da bi mediji ali določene interesne skupine to medijsko moč in vpliv celo zlorabile. Zato je pluralnost medijev izjemnega pomena. Pluralnost medijev zagotavlja, da vsak posameznik lahko dobi pravo, objektivno informacijo, saj je spoštovanje človekove pravice do izražanja in do pravočasne in nepristranske informacije še posebnega pomena. Mediji morajo omogočiti predstavitev različnih mnenj in vidikov ter obenem omogočiti različnim posameznikom in skupinam, da se predstavijo v medijih. Predlagatelj zakona o medijih v uvodni obrazložitvi zakona ugotavlja, da so v Sloveniji razmere na televizijskem in radijskem trgu ter trgu tiskanih medijev, kar se tiče števila teh medijev in njihove pokritosti prebivalstva, zadovoljive. Veliko več težav pa imajo slovenski mediji pri zagotavljanju raznolikosti medijskih vsebin, kar je v veliki meri posledica premajhnega sofinanciranja avdiovizualnih projektov in sofinanciranja ustvarjanja programskih vsebin ter razvoja tehnične infrastrukture. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da predlog zakona o medijih sledi ciljem, kot so pluralnost medijev, varstvo slovenskega jezika ter zaščita otrok in mladostnikov. Pomembna novost je tudi ureditev pristojnosti in statusa sveta za radiodifuzijo ter agencije za pošto in elektronske komunikacije. Prav tako pa je v predlogu zakona opredeljena tudi pravica do popravka, kar se nam zdi še posebej pomembno. 39. člen ustave Republike Slovenije kot eno od človekovih pravic in temeljnih svoboščin zagotavlja svobodo izražanja. Za uresničevanje svobode izražanja in pravice do obveščenosti so zelo pomembni lokalni in regionalni radijski in televizijski programi posebnega pomena. Njihov pomen priznava tudi predlagatelj zakona, ki je zapisal, da so ti programi v javnem interesu Slovenije. Financiranje radijskih in televizijskih programov s statusom lokalnega, regionalnega oziroma študentskega radijskega ali televizijskega programa je urejal zakon o medijih v 82. členu. Po tem členu naj bi se za omenjene programe zagotavljalo 3% RTV prispevka. Leta 2004 pa je ustavno sodišče ta člen zakona razveljavilo in tako povzročilo, da so ti programi ostali brez zelo pomembnega vira prihodkov. V Slovenski ljudski stranki smo na ta problem opozarjali ves čas. Tako smo si izrecno prizadevali, da se financiranje lokalnih in regionalnih programov uredi takoj in na način, ki bo ponovno vzpostavil zanesljiv in reden dohodek za te programe. Prepričani smo, da lokalni, regionalni in študentski radijski in televizijski programi s statusom posebnega pomena soustvarjajo razmere za skladnejši regionalni razvoj, so podpora zadovoljevanju in uveljavljanju specifičnih interesov ljudi na določenem območju in vključujejo programske vsebine, povezane z delom in življenjem narodnih, etničnih in verskih skupnosti, ki živijo v določenih okoljih. Posebno skrb namenjajo ohranjanju tradicije, ljudskega izročila in narečij. V obmejnih okoljih so nepogrešljiv dnevni stik slovenske manjšine z matičnim narodom in so med Slovenci v zamejstvu tudi zelo dobro sprejeti in dobro poslušani. V vseh lokalnih in regionalnih RTV programih s statusom predstavljajo te in druge za lokalno in regionalno skupnost pomembne vsebine najmanj 30% programskega časa. Priprava teh vsebin je strokovno zahtevna in bistveno dražja od vsebin, ki jih posredujejo tako imenovani komercialni radijski in televizijski programi. Ravno zaradi cenovne konkurenčnosti slednjih na oglaševalskem trgu lokalni, regionalni in študentski RTV programi s statusom posebnega pomena samo z oglaševalskimi prihodki ne morejo ohraniti zahtevane vsebinske strukture. Glede na neurejene razmere je obstajala velika nevarnost, da se še ta del radijskih in televizijskih programov znajde v že obstoječih lastniških RTV mrežah, kar po naši presoji ne more biti v interesu enakomernega ekonomskega in kulturnega razvoja Slovenije. Pomembno je tudi, da imajo vsi RTV programi posebnega pomena sedež zunaj glavnega mesta in so pomemben del medijske podobe Slovenije, ki bi bila z njihovim programskim preoblikovanjem bistveno osiromašena. Več kot polovica izdajateljev teh programov deluje oziroma ima sedež na demografsko ogroženih in obmejnih območjih države. Zato smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke že ob sprejemanju zakona o RTV skušali urediti problematiko 3% sredstev iz RTV prispevka, ki so jih programi posebnega pomena izgubili na podlagi odločbe ustavnega sodišča. Takrat smo državnemu zboru predlagali, da v izogib prenehanja delovanja izdajateljev lokalnih, regionalnih in študentskih programov s statusom posebnega pomena le-tem zagotovi preživetje s podporo iz javnega vira. Takšna rešitev v okviru zakona o RTV žal ni bila sprejemljiva. Na podlagi prizadevanj Slovenske ljudske stranke predlog zakona o medijih ima rešitev, ki bo vsekakor omogočila ohranitev programov posebnega pomena. V nadaljnji obravnavi predloga zakona pa bo dikcijo glede namenjenih proračunskih sredstev za zgoraj omenjene programe verjetno treba še bolj konkretno definirati. Prav tako bo treba v nadaljnji obravnavi predloga zakona doreči še določene nejasnosti, ki so se pojavile na javni obravnavi. Vsekakor pa v Slovenski ljudski stranki smatramo, da je predlog zakona o medijih primeren za nadaljnjo obravnavo, saj bodo spremembe zakona doprinesle k razvoju slovenskega medijskega prostora. Hvala.
Hvala vam. Kolega Bogdan Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister, njegovi sodelavci! Medij je moč, medij je oblast in medij je zveličan in en sam. To je izjava, za katero upam trditi, da drži za eno in drugo politično opcijo, pa naj bo skrajno desna ali pa skrajno leva. Noben medij nikdar in nikoli ni bil apolitičen. Nikoli. Medij, ki piše, prikazuje in govori proti poziciji, dela in živi z opozicijo. Medij, ki piše, govori, riše, karkoli že, proti opoziciji, je vladni medij. Temu je tako bilo, tako je in tako bo, pa naj se za tem odrom zvrstimo vsi, vsak po pol ure, in govorimo, kar hočemo. Zakaj pa je zakon o medijih tako zanimiva tema, zakaj ga tolikokrat obravnavamo, zakaj toliko o njem govorimo, zakaj smo pri spremembah zakona o medijih in tako naprej? Zato, ker je medij tudi edini sodnik in tožnik. Edini. Zato, ker je medij avtonom. In dela, kar hoče, kadar hoče in kolikor hoče. In naenkrat, kolegice in kolegi, je treba to resnico povedati tudi vsem medijem, pa naj si jim potem ne bom Bogdan Borovič in Slovenska nacionalna stranka všečen ali pa ne, mi je popolnoma vseeno. Slišali smo v govoru, v predstavitvi stališč, ena od mojih predhodnih govornic je dejala, da je potrebno skozi medije prinesti resnico in dati resnico na plan. Kolegice in kolegi! Kdo med vami mi ta trenutek lahko pove, kaj je resnica? Resnica je takšna in tista, ki si jo izmisli kdorkoli že. Kdorkoli že, predvsem pa medij. To so dejstva. Tisti, ki ste kadarkoli delali v medijih, veste, kako lepo in krasno je napisati, reči, ta in ta naj bi, ta in ta je menda, govori se, da naj bi, iz virov blizu smo izvedeli, da naj bi ali da je. Krasna zgodba. Pišejo lahko levi in desni časopis, prizadeta oseba se je do zdaj in se tudi od zdaj naprej, pa čeprav bomo o popravkih govorili, kolikor hočemo, lahko pritožila. Bom rekel po domače malo jutri, ker so rekli v sodni veji oblasti, kdo vas je konkretno obtožil česa. Medij je rekel, mi nismo konkretno obtožili, mi smo napisali: naj bi, slišali smo. Ampak slišali so mogoče od Bogdana Baroviča za svojega nasprotnika kar tako, ki ga ne mara, da je ali da naj ta bi menda nekje nekaj naredil. Ampak to se danes napiše takoj, pa naj bo to resni časopis ali pa neresni. Naj bo to takšna ali drugačna televizija, naj bo to ta ali oni radio, na nacionalnem nivoju ali na lokalnem ali regionalnem nivoju. Tudi do sedaj smo imeli 31. člen, ki je govoril o pravici do popravka. Sam osebno sem doživel, da kljub sklicevanju na obstoječi veljavni zakon in pravico do popravka tega nisem doživel. Nisem ga, ker je urednik rekel, ne bom ga dal, ker mi Barovič ni všeč. Ja, lepo ali grdo. To je bilo v prejšnji oblasti. Saj ne pričakujem, da bo zdaj veliko bolje, ampak čudi me, da se zdaj toliko zgovarjamo in celo govorimo, da je protiustavno, če je dana pravica za popravek, spet po 31. členu prejšnjega zakona, ki je lahko daljša od članka. Pa vendarle, saj smo vsi ljudje, dajmo malo pomisliti, če nekdo napiše, bom spet dal sebe za primer najraje, da ne bo kdo užaljen. Bogdan Barovič je prinesel v državni zbor orožje. Po obstoječem zakonu imam pravico, da napišem: Bogdan Barovič ni prinesel orožja v parlament. In to je zdaj moj popravek. Kaj pa to, da je Bogdan Barovič prinesel v parlament orožje, ker, prvič, ima orožno dovoljenje in s tem tudi pravico, da ga nosi. Drugič zaradi varnosti. Tretjič, ker je opravil izpit in ve, da ne sme orožja pustiti v avtu. Itd. Tega jaz po prejšnjem zakonu ne bi smel napisati, ne bi smeli objaviti in tudi objavili niso. Jaz samo povem, kaj v Slovenski nacionalni stranki menimo, da je prav. In prav je pravica popravka, je pa res, pa tudi v šesti alineji 31. člena popravka tega zakona jasno piše, da ima vsak urednik tudi pravico reči ne, v kolikor je temu tako, tako ali tako. Ampak ti popravki v šesti alineji se tičejo tako ali tako samo virov informacij, ki so službeni viri, torej vladnega urada za informiranje ali institucij, ki so dolžne dajati informacije. Mi govorimo tu o posameznikih in mi v tem državnem zboru se bomo, smo se in se bomo vedno tako ali drugače preko časopisov, televizij prepirali o tem, da bomo ali ne bomo imeli možnosti. Je pa tudi res, da je neumno, če bomo to izkoriščali povprek in naokrog, če ne bomo natančno brali predloga zakona, potem bomo imeli 12 oziroma se opravičujem, recimo, bomo imeli 14 izvodov nekega časopisa, ker en časopis bo nekaj pisal, ta isti časopis bo izdajal pa že kar drugo izdajo, v kateri bodo sami popravki, tudi to je res. Ampak popravek je potreben, pravica do popravka vsakemu človeku mora biti dana in prav je, da je dana v predlogu spremembe zakona o medijih. Mi imamo novinarsko častno razsodišče, mi imamo novinarski sindikat, zanima me, koliko ti dve instituciji delata, kaj delata in kako, ker sta najmočnejši in najbolj upravičeni in dolžni poiskati tisto resnico, o kateri smo govorili maloprej, objektivno resnico. Vsi novinarji vedo, kaj so novinarske zvrsti, kaj je poročilo, kaj je komentar, a vsaka od teh zvrsti ima svoja pravila, ki jih morajo novinarji spoštovati v kateremkoli mediju. A jih niso, niso jih pa jih tudi v naprej ne bodo, zato je škoda govoriti, da je sedaj ta zakon pisan v eni oblasti toliko bolj, prejšnji pa drugi oblasti ni bil. Poglejmo si v oči in si po pravici povemo, da je temu tako. Drugo pa je način financiranja, to je pa res. Če imamo več sredstev za določene medije na lokalnem, regionalnem in drugem nivoju in če ta sredstva določa neka komisija in to komisijo določi vlada oziroma pristojni minister, se tu lahko postavi vprašanje objektivnosti ali neobjektivnosti. Tudi to je resnica. In ta objektivnost ali neobjektivnost je toliko večja ali manjša, kolikor je tega denarja. V tem delu, res smo gledali v Slovenski nacionalni stranki zelo objektivno na predlog tega zakona, se mi zdi, spoštovani gospod minister, da bi bilo potrebno biti zelo previden. V tistem delu, kjer se imenuje komisija, ki proučuje in dodeljuje sredstva komu. Ker obtožbe v tem primeru so lahko upravičene ali neupravičene, in smo spet tam. En medij bo pisal, da so upravičene obtožbe, bom rekel čisto na pamet, kolegov iz Liberalne demokracije Slovenije, da je neka lokalna ali regionalna radijska postaja dobila več sredstev, ker je tamkajšnji direktor prijatelj od nekoga, ki je prijatelj od nekoga, ki je član, ne vem, Slovenske demokratske stranke. Takšnih obtožb bo veliko. In za vsako stran bo neka resnica. Ampak to resnico, moramo se zavedati, smo mi tudi določili. Mi v državnem zboru smo imenovali vlado. In mi moramo vladi zaupati ali pa napisati nezaupnico. In vlada je dolžna poročati državnemu zboru in ravnati pošteno in korektno, tudi pri imenovanju komisije, ki bo določala, kam bodo sredstva šla v medije. Pred nami je občutljivo obdobje lokalnih volitev. Že ta trenutek se lahko govori, da je določen del tega zakona ali spremembe napisan zato, da bodo nekatere lokalne, regionalne, takšne in drugačne radijske, televizijske postaje ali časopisi dobili ta del sredstev, ki se dodatno daje zato, da si bodo s tem seveda kupili lokalne volitve ali pa propagando za lokalne volitve. Teh govoric bo ogromno, in na udaru bodo tiste politične opcije, ki so ta trenutek na oblasti. Ampak bodimo pošteni in si poglejmo v obraz, enako bi bilo tudi, če bo druga pozicija na oblasti. Popolnoma enaka zgodba se bo odvijala. Zato so potrebne spremembe v tem zakonu o medijih. Nihče ne pravi, da so zveličane stoodstotno idealne. Jaz sem ponosen in pošten, da so v tem zakonu spremembe, ki dajejo več poudarka slovenskemu jeziku. Slovenija je sicer enakopravna članica EU, ene velike države, ampak mi imamo svoj jezik, spoštovane gospe in gospodje. In prav je, da se predvaja več slovenske glasbe na vseh nivojih. In prav je, da se sliši in vidi več slovenske besede, kar je s tem zakonom določeno, hvala bogu. In prav je, kar se slovenskega jezika tiče, in upam, da bo ta zakon prinesel, da ne bomo več gledali Televizije Koper, na primer, ki predvaja 70%, pa nič slabega, hvala bogu, mi spoštujemo, mi smo ena od držav v Evropi, ki spoštujemo odnose, manjšino italijansko, avstrijsko, madžarsko, in prav je, da je program, ampak gospe in gospodje, v Sloveniji Televizijo Koper gleda večina Slovencev in si zasluži, tudi če govori italijansko, slovenske podnapise. Tako kot si tistih 30% Italijanov v Kopru zasluži italijanske podnapise v delu, ko je slovenski program. In upam, da bo ta zakon to prinesel. Da ne bo spet kdo rekel, da smo šovinisti in ne vem kaj še. Slovenci si zaslužijo gledati program Televizije Koper tako, da imajo vsaj podnapise, če je program v italijanskem jeziku. To je bilo določeno z zakonom. Celo po radiu smo slišali, kako je bil kakršenkoli tuj govor, tudi hrvaški, pa čeprav vemo, da vsi razumemo ta jezik, podnaslovljen. A Televizija Koper predvaja že vrsto let brez podnaslavljanja. Ni pošteno do Slovenk in Slovencev. In ta zakon, upam, da bo to prinesel. Seveda je še eno vprašanje, vprašanje delitve frekvenc. Strinjam se, to vprašanje v tem zakonu je pereče. Podeljevanje frekvenc bo v rokah APEC-a, direktorja APEC-a bo imenovala vlada. Jaz še vedno upam in zaupam, v imenu Slovenske nacionalne stranke in v svojem govorim, da bo vlada vedela, da bo ta direktor odgovoren in dolžan delati svoje osnovno poslanstvo in razdeljevati frekvence radijskim in televizijskim postajam po zakonu, poudarjam, po zakonu, ne po politični pripadnosti, upam in želim. Dvomi so možni, da bo nekdo, ki ga bo vlada imenovala na mesto direktorja, ravnal seveda po nekih navodilih, ki ne bodo korektna. Zato pa imamo zakone. In mislim, da imamo zakon, ki natančno določa, kaj in kdo mora narediti in imeti, da ima lahko frekvenco. V kolikor teh zakonov ni, je naša dolžnost, dolžnost opozicije, ki dvomi, če dvomi v upravičenost imenovanja direktorja te agencije, da mi preverimo, ali ti zakoni obstajajo ali ne, in v kolikor ne, da jih predlagamo - da z zakoni zaščitimo enakomerno porazdelitev frekvenc. In zakaj se zdaj spet bojimo in se spet vračamo na osnovno izhodišče? Zato, ker je resnica takšna, kot jo nekdo oblikuje, in nič drugačna. Prave resnice na žalost, kolegice in kolegi, ni in je ne bo. Mediji bodo lahko nekoliko bolj ali pa nekoliko manj pluralni. Pluralni, pomeni večstrankarski, pa ne bodo nikoli; niso bili in ne bodo. Samo eno prispodobo bi še dal. Verjetno se vsi spomnite Orwellove drame, govorim o moči medijev, kjer so pravzaprav igrali dramo, igro, kako so vesoljci prišli na Zemljo. Kaj se je zgodilo? Preplah in panika, ljudje so verjeli. [[Oglašanje iz ozadja.]] Drama Orsona Wellsa, se opravičujem. Tudi ljudje v Sloveniji veliko berejo. Ni tako, kot nekateri mislijo, da so ljudje nekoliko neuki ali da ne želijo brati. Veliko berejo. Ljudi ogromno zanima, kaj se dogaja v državi, Republiki Sloveniji, in po svetu. Ljudje nas gledajo in poslušajo. Medij ima neverjetno moč. In takšen zakon je pravzaprav hoja po najtanjši in najdaljši vrvi visoko nad nami. Samo en napačen korak in zgodi se lahko katastrofa. Zato je prav, da o zakonu in o spremembi zakona govorimo. Zato je prav, da tako ena kot druga stran opozarja na napake, ki so. In je tudi prav, da prisluhnemo tem napakam, in da tisti, ki rečemo, da nekaj je narobe, z druge strani dobimo odziv, ja, prav imate, bomo popravili. In obratno, tudi s tiste druge strani, tisti, ki so zakon napisali, morajo imeti toliko morale in posluha in reči, ja, to je pa tako občutljivo področje, tudi vi na drugi strani imate v tem ali onem delu nekaj prav. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli predlog zakona o medijih, seveda s tem, da iskreno opozarjamo zdaj v tej dvorani tiste, ki ste tu in ki poslušate, na nekatere pomanjkljivosti, kjer je vlada neposredno vpletena, kjer se lahko zgodi po predvidevanjih karkoli, apeliramo in prosimo, razmislimo o tem, spremenimo, če se kaj da oziroma bodimo pošteni, ravnajmo se po zakonskih določilih in bodimo vsaj na tem področju za vse enaki. Veste, čez osem let, štiri, ne vem, se bo politična slika obrnila, kar je dobro v tej državi, in nihče naj ne bo toliko kratkoviden, da bo sam sebi pisal nekaj, kar ga bo krepko udarilo po drugi strani lica čez štiri, čez osem, čez dvanajst let. Hvala lepa, ker ste me poslušali.
Hvala vam, kolega Barovič. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS. Poslanec Vili Rezman, izvolite.
Hvala lepa. Doslej je bilo že povedano, da bi bilo najbrž bolje, če bi uspeli opraviti več razprav o zakonu, ki je danes predmet razmišljanj. Sam se s tem strinjam, razprave so namreč tisto, kar omogoča iskanje novih, drugih, drugačnih rešitev, kar omogoča tudi spreminjanje nekakšnih stališč, kar verjetno omogoča tudi zbliževanje stališč o posamičnih problemih. Ampak čas za razpravljanje še zmeraj ostaja. Danes je ena izmed priložnosti z napovedano peturno razpravo in še bodo priložnosti, da o tem zakonu in o posamičnih rešitvah razmišljamo. Naj povem, da je bil ta zakon predmet razprav, ne v točno takšni obliki, že pred podpisom koalicijske pogodbe. Resnici ustreza, da poslanska skupina DeSUS tudi takrat ni vihtela zastav z neko prešernostjo in da takrat ni pomagala pri igranju kakšnih zmagovalnih fanfar. Imeli smo pomisleke, imamo jih tudi danes, ampak domnevamo, da se da tudi na te pomisleke še odreagirati, čeprav je res, da mi ne moremo pravzaprav nič novega prispevati k temu, kar je bilo že slišano. Bistvene točke, o katerih je treba govoriti, so bile izpostavljene tudi iz drugih poslanskih skupin. Je pa naše stališče, torej stališče poslanske skupine DeSUS, da je zakon kljub temu, da imamo pomisleke, dovolj korektno spisan, da lahko gre v obravnavo, in to govorimo računajoč na to, da bo moč najti dovolj moči za kakšne potrebne spremembe. Del novosti, ki jih zakon prinaša, lahko brez zadreg podpremo. Del novosti ali pa novih predlogov je takšnih, ki jih mi podpiramo deloma, nekatere stvari pa tudi zavračamo oziroma za nas niso sprejemljive, so zrele za nadaljnje razmišljanje, morebiti celo za zavrnitev. Podpora z naše strani je nedvomna, ko govorimo o tem, da je potrebno tudi materialno, finančno omogočiti, da bodo mediji lahko čimbolj korektno, čim bolj raznoliko informirali občanke in občane, državljanke in državljane, tudi volivke in volivce. Podpora z naše strani zagotovo velja vsem tistim dopolnilom, ki pledirajo za tem, da se slovenska beseda, slovenska glasba in kar je druge slovenske ustvarjalnosti predstavlja v čim večji meri, ne samo produciranje, ampak naša ustvarjalnost. Podpora gre tudi v tisto smer, da je nedvomno treba omejiti koncentracijo lastništva v različnih medijih zaradi znanih posledic, ki bi jih pretirana koncentracija lahko povzročila. Tudi s tem se tako solidariziramo, da je treba čim bolj skrajšati rok za potrebne informacije, ki jih novinarji potrebujejo od nas, in strinjamo se, da morajo biti novinarji in uredniki neodvisni, avtonomni, pa kljub temu vemo, da pri tem nimamo vsi enih in istih misli v glavi. Pri tem se morebiti tudi razlikujemo. Pomisleki, o katerih mi govorimo, so pomisleki v zvezi s pluralizacijo in financiranjem te pluralizacije. To si zagotovo predstavljamo nekateri različno. Jaz si zagotovo ne predstavljam te pluralizacije tako, kot je bilo namignjeno, da naj gre predvsem za politično pluralizacijo. Potem bi morebiti to sodilo kam drugam, ne ravno na področje kulture. Bolj mislim, da je treba pluralizirati ta prostor na način, da bodo različne vsebine, subjekti, časopisi, novinarske hiše na sploh našli dovolj prostora in podpore, da bodo lahko oblikovali ta medijski informacijski prostor, ki je nam je kot storitev državljanom in državljankam nujno potreben, če hočemo spremljati, kaj se dogaja, če hočemo biti udeleženi pri tem odločanju, kajti povedano je bilo nič kolikokrat že, da mediji in informacije, ki jih posredujejo, pomenijo veliko moč. Dvomimo o tem, da bi bilo treba zelo pogosto ponavljati o tem, kako da bodo bojda sedaj mediji demokratični. Niti si ne znam najbolj predstavljati, najbolj natančno kaj bi naj to pomenilo demokratični mediji, če vemo kaj demokracija kot procedura pomeni, če vemo, da v demokraciji šteje večina in iz tega ne bi rad eksplicitno ali pa decidirano trdil, da to pomeni. Ampak če bi pomenilo, da bodo v medijih pisali tisti, ki imajo večino, ki so po neki proceduri zagotovili moč vplivanja, potem se mi zdi, da bo tovrstna demokratizacija, pod narekovaji, zelo vprašljiva. Mislim, da bi bilo napak, če bi mediji sedaj pomenili, lahko pomenili podporo večini ali pa podporo, še bolj dramatično rečeno tistim, ki so zmagali na volitvah. Tega upam, nima nihče v mislih, čeprav piše o demokratizaciji medijev v gradivih, ki nam jih je ministrstvo posredovalo. Mi si predstavljamo, da je ta zakon o medijih pravzaprav lupina, v katero nalivamo vsebino, jo izpolnjujemo in pri tem bi bilo dobro biti tankočuten, tako da ne bomo same forme s kakšnimi pretirano začinjenimi vsebinami pokvarili. Zagotovo ne more biti na primer merilo, kriterij za pridobivanje sredstev, vsaj mi tako mislimo, to, ali je nek projekt, s katerim se bo kandidiralo na javnem razpisu, tisti, ki bo označen z objektivnim, uravnoteženim predstavljanjem stališč političnega delovanja. Če bo to na prvem mestu, potem je to že per definicion in politično dejanje in ne bo zagotavljalo pluralizma. Tudi političnega najbrž ne. Zlasti če beremo naprej in ugotovimo, da gre predvsem za pluralizacijo v tem smislu, da se bodo predstavljala stališča pozicije in opozicije. To najbrž ne more biti prvi in predvsem najpomembnejši kriterij. Mi sodimo, da je pluralizacija tudi res čisto vse kaj drugega, zlasti kadar kulturno ministrstvo o tem razpravlja in pripravlja zakon in si bomo prizadevali, da bi stvar premaknili nekoliko v to smer. Problematično je za nas seveda tudi to, kar je problematično tudi za nekatere druge, da bo komisija imenovana na način, na kakršen je predviden, da bo potem lahko ta komisija po teh kriterijih in merilih, ki jih zdaj pravzaprav niti dobro ne poznamo, izbirala, kdo bo tisti, ki bo deležen sredstev, podpore, subvencij. In teoretično si seveda znam predstavljati, ker vem, da niti enega takšnega medija ni, vsaj za tiste, ki jih jaz spremljam, ki bi bil popolnoma uravnotežen, ga bo komisija izbrala oziroma rekla, da MAG ali Demokracija ali Mladina seveda ne more dobiti teh sredstev, ker ni dovolj uravnotežena. Odvisno pač od sestave komisije. Jaz nekaterih medijev ne jemljem pretirano rad v roke, ker praktično vem, kaj bo v njih pisalo. Ali pa vem, kaj bo v njih manjkalo. In se pri tem, ne da bi hotel pretirano biti preroški, prav veliko ne motim. Ko odprem časopis, se mi to zmeraj znova potrjuje. Torej po mojem temeljni problem, ki je zatrjevan, ni v tem, ali so zdaj mediji zlasti politično ne dovolj pluralni, temeljni problem je, ali so dovolj pluralni nasploh, ali imajo različne vsebine, različne tematike, dovolj možnosti predstavitve v javnosti. DeSUS bo torej podprl ambicijo, da se nadaljuje z razpravljanjem, bo pa seveda bistveno več priložnosti za konkretizacijo pomislekov na odboru, ki bo to tematiko naprej obravnaval.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine SDS. Magister Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Vsem zbranim prav lep pozdrav! Moram reči, da še zlepa nisem bil tako vesel, da sem zadnji od uvodničarjev, kajti vsi ki ste govorili pred menoj ste mi dali res izvrstno izhodišče za razpravo in upam, da mi boste prisluhnili z enakim veseljem, kot sem jaz vam. Poglejte, prej je bilo rečeno, da so mediji, pro vladni ali pro opozicijski in da je bistveno, to smo ravnokar slišali, kaj v njih manjka. V resnici vse to ni nič novega, kar je bilo tukaj izrečeno. V vsem tem je vsaj, kar se tiče politologije kot znanosti, bilo to že davno utemeljeno in dokazano in lahko to najdete tudi v knjigah. Dovolite mi najprej torej nekaj citatov na to temo. Tako profesor Koširjeva seveda jasno pove, da mediji ne prikazujejo dogodka, ampak ustvarjajo podobo dogodka, oni ustvarjajo podobo dogajanja v javnosti. Zato je seveda iskati absolutno resnico v njih precej oziroma v enem samem mediju vsaj precej težavno početje. Še mnogo več lahko najdemo v citatih profesorja Ferfile. On je zelo jasno povedal, da vsekakor obstajajo tudi mediji, ki ustvarjajo tudi politično mnenje, ki sledijo političnim ciljem in ki imajo tudi sami svoje politične cilje, ki jih s svojo močjo poskušajo uresničiti in seveda iz tega zelo jasno sledi, to je bil pa citat po spominu, iz tega zelo jasno sledi, da taki mediji niso samo prikazovalec dogajanja v politični areni, ampak so akterji v politični areni. Če je kdo kaj od tega prepoznal v kakšnem slovenskem mediju, pa nič hudega. Druga stvar, ki je tudi zelo pomembna in je tudi že zdavnaj ugotovljena, bom spet citiral kar profesorja Ferfilo pa se dotika ravno, tega o čemer je govoril gospod Rezman. Namreč, da je tisto, kar je v enem mediju ali v določenih medijih sistematično zamolčano, včasih bolj dragocen prikaz uredniške politike tega medija, kot vse tisto, o čemer se poroča in način o čemer, se pač poroča o tisti stvari. O takih razmerah je seveda bistveno, če torej mediji ustvarjajo zgolj podobo, morda še ta misel. Kolega Leon Lojk znani psiholog, ki veliko predava tudi v tujini, mi je v času teh razprav zakona o medijih poslal eno pismo, vam ga lahko pozneje tudi dam, če želite, v katerem je opozoril ne zanimivost, da v Sloveniji kot najbolj verodostojne institucije večina ljudi sprejema ravno medije. Ampak tukaj je eden začaran krog v bistvu eden paradoks. Če ti mediji sprejemajo svoje informacije od političnih strank, ki pa jih spet ljudje sprejemajo kot zelo nekredibilne, potem je že matematično tukaj nekaj narobe. Kajti če so izvorni podatki nekredibilni, matematika uči, da tudi končni seštevek ne more biti bolj kredibilen od izvornih podatkov. In če ljudje končni učinek, končni seštevek sprejemajo kot bolj kredibilnega, potem gre očitno tu za neki monopol. On prav na ta problem posebej opozarja. V primeru tega, kaj je bistveno. Bistveno je samo eno, pluralnost. Da, imajo ljudje torej možnost, da osvetlijo eden dogodek skozi različne poglede, skozi različne medije, če to želite, skozi različna stališča v posameznem mediju in da ti v resnici odsevajo v celoten spektor različnih mnenje. Sedaj pridemo pa do jedra zgodbe, na katero sta v kombinaciji odlično opozorili obe kolegici, domnevam, da nehote, gospa Širca in pa gospa Potrata. Prva je opozorila na poročilo Združenih državah Amerike o stanju na področju varovanja človekovih pravic v Sloveniji, gospa Potrata pa je svoje pač utemeljila na predpostavki, da so v Sloveniji vsi mediji pluralni in je celo navedla, citiram, če bi bili izpolnjeni pač določeni pogoji, "sesula bi se teza, da pluralnosti medijev v Sloveniji ni." Če pa odprete to poročilo zunanjega ministrstva ZDA, pa se vprašamo, kaj ključno sporočilo. Da v Sloveniji mediji niso pluralni. Namreč, kot so napisali, citiram: "... v Sloveniji so mediji aktivni, so svobodni, neodvisni, da pa ne predstavljajo celotnega spektra mnenj." To je posebno opozorilo, njihova analitična ugotovitev. To je izjemno pomembno spoznanje, ki seveda daje prav nam, ki smo več kot desetletje opozarjali na to pomanjkljivost v slovenskih medijih, spomnite se vseh razprav v vseh minulih letih, tudi razprav, če hočete, v zadnjem obdobju, recimo, ob zakonu RTV Slovenija. In ne daje prav tistim, ki so nastopali zgolj z argumentom moči in trdili, da je pri nas stanje idealno in da sploh ne more biti boljše, da je pluralnost popolnoma zagotovljena. Ni kolegi! Sedaj, ko nam je ogledalo nastavilo zunanje ministrstvo Združenih držav Amerike v poročilu, na katerega se sami sklicujete, torej sami priznavate, da je verodostojno, so zelo jasno napisali, da je glavna pomanjkljivost, da mediji ne predstavljajo celotnega spektra političnih mnenj. Da se ljudje tega zavedajo, je bil en odgovor dan že v njihovem glasovanju pri zakonu o RTV Slovenija, ki so ga potrdili. Osebno moram reči, da sem tega izjemno vesel, kajti to spoznanje je torej prišlo v zavest ljudi, da je potrebno tudi do tistega, kar sprejemamo iz medijev, imeti kritično distanco. To je izjemno pomembno. To pomeni, da ima Slovenija, povprečna državljanka, povprečni državljan pri nas, že zelo visoko stopnjo tega političnega znanja in zavesti, ne glede na to, da ga prav zaradi te odsotnosti pluralnosti morda ni mogla tako hitro pridobiti, kot bi ga v bolj pluralnih zadevah. Drug del tega odgovora na to, kako rešiti to vprašanje, na katero nas opozarja z ogledalom, ki nam ga je nastavil naš partner iz tujine, ZDA torej, pa je skrit v zakonu o medijih. Če torej s tega vidika, da je pluralnost vrednota, ki je izjemno pomembna, ki edina omogoča, da je v celoti zadoščeno ustavnemu določilu, po katerem ima vsaka državljanka, vsak državljan vsak trenutek pravico do korektne in celovite informacije, to je namreč ustavna pravica, če izhajamo iz tega, in če sprejmemo, da je pluralnost vrednota, potem dobimo odlične odgovore prav v zakonu, ki je pred nami. Prvo je denar, ki je namenjen bogatenju vsebin, pluralizaciji medijev torej. Ta rešitev ni nastala na našem zelniku. Vzeta je po Švedski, na katero se vsi radi sklicujemo. In nedavno tega je bila tu njihova delegacija. Tam so opozorili, da to pri njih vsi sprejemajo zelo pozitivno, da je o tem praktično konsenz in da je ta rešitev pravzaprav na nek način primerljiva s tisto, ki jo imajo oni. Še celo več, priporočajo, da bi se morda sredstva, če nam bodo materialne možnosti dopuščale, še povečala, kajti njihova ocena je, da je naš trg sorazmerno majhen in zato je seveda preživetje novemu mediju ali pa tudi že obstoječemu manjšemu mediju še toliko težje. To je eno od zelo pomembnih sporočil. Bila je tudi zelo zanimiva opomba glede na debate v zadnjem obdobju. Prav vodja delegacije mi je povedal, da pri njih samo dve manjši stranki v resnici nasprotujeta tem sredstvom za pluralizacijo medijev. In glej ga šmenta, to sta točno tisti dve stranki, ki obvladujeta uredništvi dveh največjih medijev, se pravi, kdo pri nas poskoči, ko mu omeniš sredstva za pluralizacijo medijev. To je zelo zanimiva podoba. Drugo vprašanje, ki ga ureja zopet z istega vrednostnega zornega kota ta zakon, je vprašanje koncentracije. Po novem bodo stvari mnogo bolj pregledne in do nadaljnje koncentracije naj po uveljavitvi tega zakona ne bi več prihajalo. Tretja stvar, ki je tudi zelo pomembna, je vprašanje zaščite otrok pred zanje potencialnimi škodljivimi vsebinami. Gotovo tu ne gre za nikakršno omejevanje. Gotovo je dovoljeno, razen tistega, kar gre v ekstreme in kar ureja neka druga zakonodaja in kar urejajo tudi mednarodni predpisi, praktično vse, ampak na način, ki te stvari postavi na evropsko primerljivo mesto. Tukaj ne gre samo za to, da menim, da je vlada našla pravo rešitev. Na javni predstavitvi mnenj zadnjič so tudi predstavnice nekaterih združenj tudi mirovnega instituta dale zelo pozitivno mnenje o tem, da se ta ureditev spreminja in če je potrebno še karkoli izbrusiti, bo to naša naloga v naslednji fazi postopka. In sedaj še zadnja stvar, ki je zopet pomembna prav z vidika pluralnosti, to je pravica do popravka in odgovora. To je pri nas ustavna pravica. Moram reči, da mi ni znano, da bi še kje imeli prav to oboje, pravico do popravka in odgovora, zapisano v sami ustavi. Ampak v Sloveniji je. In to je prvo, kar je treba vedeti, ko delaš mednarodne primerjave tudi glede rešitev v drugih pravnih sistemih. Ker gre za ustavno pravico je torej vredna vse pozornosti in spoštovanja. Zakaj je ta pravica tako pomembna? Ker na ta način pride, kot je nekje dejal Matevž Krivic, v medijih tudi drugi pogled, drug zorni kot. Torej tisti, ki sicer s samo izvorno informacijo v medij sploh ne bi prišel, torej je tudi z vidika pluralnosti pravica do popravka in odgovora zelo pomembna pravica. To je ostalo v teh razpravah povsem ob strani, vsaj do tega trenutka. Tisto, kar to pomeni prevedeno v vrednostni zorni kot, za katerega smo se odločili, torej za pluralnost, je, da se na ta način poveča spekter različnih mnenje, ki ga prinaša posamezen medij in je torej slika, ki si jo lahko ustvari bralec, bralka, gledalec, gledalka, poslušalec, poslušalka na ta način bolj objektiven. Kdaj v praksi sploh pride do uporabe pravice do popravka? Če je bila nekomu storjena krivica. Če je nekdo žrtev nekorektnega, pristranskega, pomanjkljivega, šlampastega, če želite, poročanja, potem ima že po sami ustavi pravico, da če je informacija posegla v njegove pravice, interese, da napiše oziroma zahteva objavo popravka oziroma odgovora. Ustava to pravico daje zelo široko in daje jo v poglavju o človekovih pravicah. Na to posebej opozarjam, kajti v tem poglavju 15. člen ne dovoljuje nikakršnega oženja teh pravic, celo niti z izgovorom, da bi jo ta sama ustava omejevala v kakršnemkoli pomenu te besede, recimo z nekimi drugimi pravicami ali svoboščinami. To je zelo pomembno. In gre za to, da moramo torej kot zakonodajalci to ustavno normo, ki zavezuje tudi nas, dokler je v ustavi, na ustrezen način preliti v zakon. V javni razpravi, ki je odlično uspela, pred nekaj tedni je bilo neko spoznanje, ki skoraj ni prišlo v javnost, izjemno pomembno. To pa je, da pravica do popravka ni bila ravno vedno spoštovana. Tega niso trdili samo tisti, ki so kdaj imeli sami kakšno negativno izkušnjo, to je izjavil celo predsednik društva novinarjev Slovenije za tem mikrofonom. To je zelo pomembno, kajti, veste, kaj to pomeni v praksi? To pomeni, da ni bila spoštovana ena ustavna pravica - da nekaterim ljudem torej v naši državi ni bila vedno zagotovljena možnost uresničitve neke ustavne pravice. To pa je nekaj, kar bi moralo skrbeti vse, ki smo v tej državi odgovorni za oblikovanje zakonodaje in za njeno izvajanje. Poglejte, ko govorimo o pravici do popravka, je seveda jasno, da mora biti pravica narejena na tak način, da je žrtvi krivica, ki ji je bila storjena, tudi v resnici popravljena. Zato je izjemno pomembno, da ima žrtev pravico tudi navesti argumente, s katerimi zanika ali z namenom zanikanja pač bistveno drugače osvetli neko dogajanje, neko informacijo, ki je bila v mediju prvotno posredovana. Za to mora biti zagotovljen prostor. Kajti, če te pravice ni, samo zanikanje ne pomeni nič. Pomeni lahko celo, da se ta formalna pravica spremeni v novo krivico. Veste, zakaj? Zaradi tega, ker če o nekomu zapišeš, recimo, ne vem, ta in ta je bil - kar se v Sloveniji žal zadnje čase izredno lahkomiselno počne, ko se operira s pojmom pedofilije -, ta in ta je bil vmešan v neko pedofilsko afero, potem mora imeti on tudi prostor, da pove, da je pač nastopil kot tožilec v neki zadevi, kjer je preganjal tiste, ki so storili to gnusno dejanje, ne pa da samo reče, ne, ne, to pa ni res. Kajti če ima samo toliko prostora, da reče, to ni res, potem bodo seveda ljudje, kako to razumeli? Ja, kaj, on, jasno, da bo zanikal, kar se tiče njega samega, ampak kjer je dim, je tudi ogenj, nekaj od tega je že res. Skratka, mora biti tudi prostor za argumente, s katerimi posameznik lahko potrdi tisto, kar navaja kot popravek oziroma odgovor na osnovno informacijo. Samo na ta način se krivica, ki mu je bila storjena, v resnici lahko tudi popravi, in to je bistveno. V poslanski skupini SDS zato seveda zakon v celoti podpiramo. Veseli smo tudi informacij, ki so nam bile posredovane v obširni javni razpravi, ki je že potekala tudi na javni predstavitvi mnenj. V marsičem so te informacije povsem identične tistim, ki jih je prejelo ministrstvo, kolikor nas je pač z njimi seznanilo, v kar sedemmesečni javni razpravi, kolikor časa je namreč potekalo razpravljanje o problematiki tega zakona v okviru ministrstva. Najprej je bilo razpisano krajše, potem pa podaljševano in podaljševano in nove in nove pripombe so prispele. Tudi slišali ste, koliko teh pripomb je bilo upoštevanih. Moram reči, da se mi zdi izredno nenavadno, da tista pripomba, ki se tiče torej poprave neke krivice, ki se tiče svobode govora, kajti pravica do informiranosti je nedeljivo združena s pravico do svobode govora - in prej sem že dovolj jasno argumentiral, zakaj pride prav s pomočjo popravka v medij tudi tisti del informacije, ki sicer ne bi prišel. Je torej slika potem objektivnejša, medij pa zato, če želite, tudi bolj pluralen, pokrije širši spekter mnenj in na ta način izpolnjujemo tudi odgovor na tisto opozorilo zunanjega ministrstva Združenih držav Amerike, da mediji v Sloveniji niso prenašali celotnega spektra mnenj. To je izjemno pomembno, zato je zakon, ki je pred nami, ne samo dober, ampak je z vidika zagotavljanja ustavnosti, z vidika zagotavljanja informiranosti, ki je ustavna pravica, tudi nujen, da se sprejme, glede posameznih določil bo seveda še dovolj časa in prostora, da se pregleda in preveri, ali je vse napisano na najboljši možni način. Jaz sem prepričan, da v argumentirani razpravi, na katero upam in pričakujem, da bo potekala drugače, kot je takrat na odboru razprava o RTV Slovenija, ko nas je opozicija praktično žalila in zato seveda na žalitve težko odgovoriš. Smo v veliki meri takrat potem molčali, da bo torej razprava res argumentirana, vsebinska in da bo dala kot rezultat zakon, o katerem bo dosežena zelo visoka stopnja soglasja. Sam osebno zagotavljam, da bomo v SDS storili vse, da bomo šli v tej smeri. Srečno.
Hvala. S tem smo končali z predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Glede na to, da imamo nekaj sprememb, vas samo obveščam, da bo prvi dobil besedo poslanec Ciril Testen, za njim Kristijan Janc, kolega Srečko Prijatelj se je razpravi odpovedal in Ivan Gril bo govoril namesto Mira Petka. Torej kot rečeno, k besedi vabim poslanca Cirila Testena. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni predsedujoči in minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Že ko smo sprejemali proračun za leto 2006, smo imeli veliko razprave o zakonu o medijih, ker smo zelo težko umestili znesek milijardo tolarjev za ta zakon v proračun, češ, da ni mogoče planirati, glede na to, da zakon še ni sprejet. Menim, da tudi kakšen drug zakon ni bil sprejet, pa smo v proračunu sredstva planirali. Na koncu smo le prišli do skupnega zaključka, da je tako prav. V Novi Sloveniji smo že ko smo zakon o RTV-ju sprejemali, obljubili, da se bomo zavzemali za to, da bodo tudi lokalni mediji prišli na nek način skozi proračun ali na kakšen drugi način do tistih sredstev, ki so jim bila odškrknjena glede na predvidene 3% iz RTV naročnine. V zvezi s temi 3% bi jaz imel še eno dodatno vprašanje. Jaz sem to večkrat postavil bivšemu direktorju RTV-ja, kako je s tistimi sredstvi iz teh 3%, ki so bila na RTV-ju zbrana od tistega momenta, ko je bil zakon veljaven pa do odločitve ustavnega sodišča. Direktor je zatrjeval, da so ta sredstva na posebnem računu, pa me zanima v zvezi s tem, kdaj in kako se bodo ta sredstva razdelila, ker če sem prav informiran, niso tako majhna. Kar se tiče financiranja lokalnih medijev, je moje stališče tako, da bi predvsem tisti mediji, čeprav so tukaj v zakonu neki kriteriji že določeni, tisti mediji, ki delujejo na manj razvitih območjih ali pa na tistih območjih, kjer imajo slabše pogoje trženja, bi morali imeti v tem smislu eno določeno prednost, tako da bi enakovredneje lahko tekmovali z drugimi mediji. Kar se tiče števila in koliko je tistih medijev, ki so do teh sredstev upravičeni, imamo sicer nekaj podatkov, bi pa rad vedel, če obstaja na ministrstvu kakšen pregled iz tistega spiska medije, koliko je tistih, ki bodo predvidoma upravičeni do teh sredstev. Veliko je bilo govora že danes tudi o predstavitvah, kar se komisije tiče. Verjamem, da bo ministrstvo za kulturo znalo pravilno oblikovati komisijo, in da bo ta komisija delovala pravilno in pošteno. Prepričan sem, da bo pa delovala sigurno bolje, kot je delovala komisija v razpisih v prejšnjih letih. Mogoče bi za konec še dve besedi. Meni je v zakonu zelo všeč zlasti popravek. Všeč mi je pa zaradi tega, ker dejansko daje tistemu, ki je že tako oškodovan, če je neka neresnica napisana, daje možnost, da svoje videnje ali pa svojo resnico na pravilen način pove. Poleg tega mi je všeč pa ta popravek tudi zaradi tega, ker mislim, da bodo tudi novinarji razmišljali o tem, da ta možnost obstaja in bodo že zaradi tega prispevki boljši. Hvala lepa.
Hvala vam. Prišlo je še do ene spremembe, zato besedo že dajem poslancu Ivanu Grillu.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Tudi jaz se strinjam z ugotovitvami, ki so bile danes velikokrat izrečene, da imajo mediji neverjetno moč in možnost velikega manipuliranja. Tako kot lahko to danes ugotovimo, verjetno še nikoli v zgodovini nismo tega mogli tako zagotovo trditi, da mediji pomembno vplivajo na kreacijo kulture, družbenega življenja na sploh in zato se vsaka demokratična država prizadeva, da bi imela takšne medije, ki bi razvoju njene družbe tudi čim večji meri skušala prispevati neko dodano vrednost. Je pa res, da vsak medij, ki ima kakršnokoli kapitalsko povezavo, je možno na njega s političnimi pritiski ali kapitalskimi pritiski ga manipulirati in prirejati stališča, mnenja. Iz tega naslova pa zelo kmalu pridemo tudi do samih zlorab. Da se to do neke mere umili, je možnost s strani države to umiriti oziroma korigirati s financiranjem iz državnega proračuna. Vse to, kar sem sedaj že omenil, ta zakon, ki ga danes obravnavamo, že tudi vključuje. Ta zakon po moji oceni predstavlja odlično izhodišče za morebitne popravke, ki se bodo pokazali v prihodnosti, da jih je smiselno uvesti. In samo, če se sedaj dotaknem glede financiranja, posebej lokalnih radijskih, televizijskih in tudi ostalih medijev, je to zagotovo en pomemben korak naprej. Iz okolja kjer prihajam, imamo televizijo, ki ima poseben pomen, imamo štiri lokalne radije in vsi pričakujejo od tega zakona možnost, da se bodo financirale njihove vsebine, ki so za tisti lokalni prostor izjemnega pomena. Zato takšne rešitve, ki jih ta zakon prinaša, podpirajo, tako kot tudi jaz. Sedaj bi se v nadaljevanju dotaknil te rešitve, ki jih ta zakon prinaša, to je pravica do popravka. Mene resnično preseneča, da je ta možnost tako razburila javnost, posebej v uredniških krogih in pa v vrstah novinarjev. Sam smatram, da je to nekaj samo po sebi umevnega in da se v primeru, ko novinar, ko nek medij korektno piše, ni potrebno bati nobenih popravkov, nobenih ugovorov, saj dvomim, da so ljudje pripravljeni na neko dopisovanje z mediji po nepotrebnem. So pa zagotovo v medijih velikokrat članki ali prispevki nekorektni, žaljivi in v takšnih primerih je več kot prav, da ima prizadeta oseba možnost odzvati se na takšno navedbo. Da je temu tako, bom navedel samo en primer, ki sem ga imel možnost spoznati. Kljub temu, da sem že tudi sam v svoji politični karieri imel oziroma sem bil tudi manipuliran, se pač nisem na te zadeve odzval, ker to ni bilo tako prisotno, da bi se na to hotel odzvati, ampak ta primer, ki ga bom pa navedel, je pa več kot očiten primer, kako so lahko mediji nekorektni. Gre za osebo, ki je bil oziroma je še uspešen podjetnik in je z novinarko Dela vrsto let izredno korektno sodeloval oziroma lahko rečemo, celo zgledno. Vsi prispevki, ki so bili objavljeni, so bili korektni, brez kakršnihkoli potrebnih popravkov ali pa drugih komentarjev. Se je pa zadeva v trenutku spremenila, ko se je ta oseba politično opredelila v javnosti. Ni bil slučaj, da se je pač opredelila, da je bil član SDS. Ni minilo teden ali dva, ko so bili prispevki v časopisu Delo takšni, da so ga žalili, njega osebno, njegovo dejavnost, da so ga diskreditirali, in dejansko nisem mogel verjeti, da je lahko kaj takega možno v Sloveniji. Vso korespondenco, tako med novinarko kot med uredniki, sem imel možnost videti in je tudi dokumentirana. Prav gotovo se je prizadeta oseba skušala na te žaljive, nekorektne navedbe odzvati. In je uredniku oziroma urednici časopisa Delo napisal korektne navedbe z dokazi, da so bile navedbe novinarke neresnične. Urednica se je na to odzvala z nekorektnim odpisovanjem, kjer v nobenem primeru ni želela objaviti njegovega komentarja oziroma njegove replike. In to dopisovanje je bilo trikrat, štirikrat ali petkrat. Ni mu preostalo drugega, kot da bi se obrnil na sodno varstvo s tožbo ali na novinarsko častno razsodišče. Poskusil je še drugo pot, drug način. Povabil je novinarko, ki je navedla žaljive stvari, na oseben razgovor, klepet, kjer bi skušal stvari tudi v praksi pojasniti. Odziv te novinarke je bil [[bom skušal skoraj dobesedno navesti ta odgovor, ki je bil posredovan po elektronski pošti]] : "Vi ste navadno politično prase in nikoli se ne želim z vami sestati." Mislim, da je vsak komentar odveč. Meni osebno pa to dodatno potrjuje, da v medijih oziroma v tem zakonu moramo dopustiti in z zakonom določiti, da ima vsaka prizadeta oseba možnost dati popravek na navedbe, ki so bile lahko v medijih zlorabljene. Sam ta zakon podpiram. V nadaljevanju bom skozi razpravo skušal prispevati še kakšno izboljšavo, če bo pač potrebno, ampak v splošnem podpiram tak zakon in bom zanj tudi glasoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Že na predstaviti kandidata dr. Vaska Simonitija na matičnem odboru za kulturo konec leta 2004 sem dejal, da bo gospod Simoniti predvsem minister za medije in manj minister za kulturo, tako sem dejal: "Imam občutek, da boste bolj medijski kot kulturni minister, vsaj v svojem nastopu ste področju medijev posvetili največ časa in ste bili po mojem mnenju tudi najbolj temeljiti." Takrat ste predstavili pobudo za pluralizacijo medijev in ustanovitev sklada, ki, kot pravite, sloni na oceni, da slovenski mediji kljub temu, da jih je veliko in da so različni, še vedno ne zagotavljajo zadostne vsebinske raznolikosti. Del razlogov za to tiči v nepreseženi preteklosti, ko so bili mediji neposredno vzvod oblasti, ta je pomembnim medijem omogočala monopolni položaj, v zameno pa je dobila monopolni servis nad informacijami. Kljub procesu demokratizacije, vzpostavitvi medijskega trga in konkurence monopolni položaj najvplivnejših medijev ni bil nikoli ogrožen in ti mediji niso dokončali procesa notranje pluralizacije. Danes pa ste v utemeljitvi zakona v zvezi s pluralnostjo medijskega prostora v Sloveniji zapisali v zakonu, da je stopnja pluralizacije pri nas, če jo merimo z najbolj splošnim kriterijem, velika. Za ta napredek je najbrž najbolj zaslužen razvpiti koalicijski RTV zakon, ki je javni radijski in televizijski zavod transformiral v državnega, svoje pa bo prispeval še zakon, ki je trenutno v proceduri. V tej pluralizaciji medijev, predvsem nacionalne TV, pa v opoziciji pogrešamo tretji parlamentarni program, ki ste ga tako na veliko obljubljali v koaliciji, sedaj se je pa po nemarnosti kar nekam izgubil. Velika škoda je, da včeraj gledalke in gledalci niso mogli neposredno na tretjem parlamentarnem programu nacionalne televizije gledati sejo državnega zbora in poslušati argumentacije koalicijskih poslancev, ki so zavračali azbestni zakon in zakon o vojnih veteranih. Že pred časom sem v tej dvorani spraševal, če je morda kdo videl, kam se je izgubil tretji program, in prosil poštenega najditelja, da ga proti simbolični nagradi tudi vrne. Upal sem, da bo vsaj kolega Grims kaj več vedel, pa me je tudi on razočaral. Tretji program je očitno dokončno poniknil nekje med Šubičevo in ulico Komenskega. Spremljal sem javno predstavitev mnenj o zakonu v tej dvorani, glavni temi pa sta bili pravica do popravka in pornografija, kot da zakon ne bi prinašal nobene druge novosti. Sprva sem imel vtis, da je bil neposredni TV prenos javne predstavitve mnenj organiziran zgolj zaradi tega, da so lahko nekateri predstavniki predstavili popravke minornih časopisnih člankov. Posebej kolega Sok je imel zelo temeljit popravek časopisnih navedb, in to kar v neposrednem televizijskem prenosu. Škoda, da ni bilo tudi kolega Trofenika, da bi lahko se tam ubranil. Nekateri si pač lahko to privoščijo. Sicer pa se sploh ne bojim nove ureditve popravkov, da ne bo nesporazuma, popravkov v medijih oziroma pravice do odgovora. Mislim, da so lastniki medijev, uredniki in novinarji dovolj pametni in se bodo že sami znali spopasti s to "poplavo", v narekovajih, popravkov. Sicer pa novela le bolj natančno določa tisto, kar je zakon že vseboval. Prav je, da se omogoči državljanom pravica do odgovora, če se jim je v medijih zgodila krivica, ne strinjam pa se s tem, če bodo uredniki politikom vladajoče koalicije to dodatno možnost svojega oglaševanja dopuščali čez razumno mero. Nekaj indicev v tej smeri je bilo že zaznati, na primer Grimsov popravek v Delu. Ob obravnavi zakona o RTV so koalicijski politiki zatrjevali, da bo po novem boljši program, nižja naročnina, da bo manj reklam, nasilja in pornografije. Nič od tega se ni uresničilo. Program ni bistveno boljši, naročnina je še višja, saj moramo za stroške s položnico banki plačati še dodatnih 400 tolarjev. Pornografije pa na nacionalni TV tudi ni manj, saj je sploh nikdar ni bilo in je ni. Pa kljub temu je bila pornografija na javni predstavitvi mnenj ena glavnih tem. Ni naključje, da je vzporedna potekala tudi kampanja zoper našo primorsko rojakinjo Rebeko iz Vipavske doline, na koncu bodo puritanci prepovedali še oglase za spodnje perilo in večerne halje. Pet ključnih elementov tega zakona po mnenju poslanske skupine Socialnih demokratov je izpostavila že moja kolegica Majda Potrata. Seveda bi se dalo v zakonu še najti kaj dodatnega. Morda določbo o obveznem 40% deležu slovenske glasbe na programih nacionalnega radia, kar je vprašljivo z vidika razpoložljive kakovosti, ali ne bodo na ta račun pridobile le komercialne postaje. Če bodo nacionalni mediji morali predvajati ne dovolj kvaliteten slovenski glasbeni program, ki dvomim, da ga je v zadostni meri, da bi zapolnil 40% programskega časa, ker enostavno tega kvalitetnega programa ne bo, ali pa bomo morali v nedogled poslušati glasbene ustvarjalce, ki so v referendumski kampanji podprli RTV zakon. Zaenkrat toliko. Hvala lepa.
Hvala za vaš prispevek. K besedi vabim poslanca Martina Mikoliča, za njim podpredsednik Pavliha.
Hvala za besedo predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Novela zakona o medijih, ki je doživela tudi javno predstavitev mnenj, v javnosti vzbuja kar nekaj polemik. Lani julija je ministrstvo za kulturo pripravilo osnutek, ki je bil objavljen na njihovi spletni strani, strokovna javnost pa je bila pozvana, da posreduje pripombe in dopolnila.
Dovolite prosim, imamo stereo motnje in z leve in z desne. Besedo pa ima samo poslanec Martin Mikolič. Kolega Kangler, prosim. Nadaljujete prosim.
Hvala predsedujoči. Strokovna in ostala zainteresirana javnost je imela priložnost svoje poglede predstaviti tudi na javni predstavitvi mnenj v začetku marca. Zato očitki, da strokovna javnost ni imela zadostne možnosti vpliva na oblikovanje medijske zakonodaje, ne vzdrži. Mnenja so različna predvsem glede širitve pravice do popravka in subvencioniranja medijev iz državnega proračuna. Strah novinarjev, da ne bi časopisi postali skladišče pamfletov nerazumljenih politikov, kot se je nekdo izrazil v javni predstavitvi mnenj, je za razmeti, vendar bo to kot do sedaj urejala uredniška politika. Slepi se tisti, ki meni, da je slovenski medijski prostor uravnotežen. Z namenom zagotoviti medijski pluralizem bo vlada namenila milijardo tolarjev na leto. Slovenski medijski trg je majhen, zato so potrebna dodatna sredstva, da se lahko nek medij vzpostavi, zaživi in normalno funkcionira. 40% vseh proračunskih sredstev, ki bodo razdeljena na podlagi javnega razpisa, bo namenjenih za financiranje programskih vsebin radijskih in televizijskih programov, s statusom lokalnega, regionalnega, študentskega oziroma nepridobitnega radijskega in televizijskega programa. Po raziskavah imajo lokalni časopisi večjo branost, regionalne radijske postaje pa veliko večjo poslušnost od nacionalnih. Vemo pa tudi, da ekonomska situacija, sploh na demografsko ogroženih območjih in občinah z veliko brezposelnostjo, slabo vpliva tudi na delovanje medijev, ki se soočajo s kadrovsko in finančno stisko. V Novi Sloveniji smo si veliko prizadevali in podpirali nastanek novih občin in prav je, da so ljudje na lokalnem nivoju obveščeni o dogodkih v njihovi okolici oziroma njihovem domačem kraju. Prav gotovo ni modro, da so lokalni mediji v precejšnji meri odvisni od zneska, ki ga nameni občinski svet v zameno za poročanje o delovanju lokalnih skupnosti. In v Novi Sloveniji pričakujemo, da se bo s pomočjo proračunskih sredstev to stanje ublažilo. Hvala za pozornost.
Hvala vam. Kot rečeno k besedi vabim podpredsednika Pavliho. Izvolite.
Hvala lepa, kolega podpredsednik za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Ko sem pazljivo poslušal ministra pri uvodnem nagovoru sem imel občutek, da imamo pred seboj takšno zakonsko spremembo, ki ji ni para, ki je bila deležna tako široke javne in strokovne razprave, ki je upoštevala tako rekoč vse pripombe. Ampak saj vemo, kaj pravi slovenski pregovor, da vsak berač svojo malho hvali. Jaz bi vendarle želel v to malho s svojim prispevkom primakniti nekaj brašna, nekaj brašna za boljšo popotnico, pa bom poskušal svoje pripombe razdeliti na 5 sklopov, na koncu pa dobrohotno tudi dati predlog za izboljšavo tega predpisa. Prva pripomba se nanaša na svet, ki nosi strašno grdo ime. Prepričan sem, da gre marsikomu na živce, radiofuzijo. Ampak kakorkoli že, očitno lepše ustreznice v slovenščini nimamo. Če pogledate zakonske spremembe, lahko ugotovite, da se pristojnosti tega sveta zmanjšujejo in da se tudi spreminja sestava tega sveta oziroma način imenovanja sedmih članov. Gre za identični pristop kot pri že tolikokrat obravnavanem in sedaj veljavnem zakonu o RTV-ju, gre za politizacijo, za imenovanje vseh teh predstavnikov s strani državnega zbora. Ravno tako je sporen način javnega poziva tistim, ki jih ta funkcija zanima. Po veljavnem zakonu so strokovnjake predlagale ugledne priznane institucije, sedaj pa naj se na javni razpis prijavijo kandidati s področja prava, telekomunikacij, informatike, avdiovizualne kulture, ekonomije, novinarstva in komunikologije, kar seveda je na prvi pogled povsem korektno, na drugi pa ugotovimo, da odpušča preširoke možnosti na odpiranje vrat tistim, ki bi želeli v tem svetu delovati politično in ne strokovno. Drugi sklop, ki je vreden kritike in ponovnega premisleka, je zagotavljanje pogojev za pluralnost. Po predlogu zakona bo o milijardi tolarjev, ki naj bi šla medijem, odločala komisija. In to komisijo bo imenoval pristojni minister. Seveda že tu lahko podvomimo, ali bo šlo za strokovno, dobroverno imenovanje ali bo šlo za politično, ne glede na to, kdo je na oblasti. Sedanja koalicija ali katerakoli druga. Ampak na izkušnje v zadnjem letu in pol sem tu precej skeptičen, če že ne pesimističen. Prav tako pogrešam več konkretnih kriterijev, ki bi predvidevali dobro, pravično, nediskriminatorno razdeljevanje sredstev. Naj bi se to rešilo z uredbo. Ampak, gospe in gospodje, kot vemo, je uredba podzakonski predpis, kar pomeni, da bo o teh kriterijih odločalo ministrstvo in ne mi in ne državni zbor, ki bo seveda na drugi strani pa imenoval svet. Dva kriterija, ki sta omenjena, sta zopet všečna. Na primer, zagotavljanje rednega objektivnega in uravnovešenega predstavljanja delovanja in stališč politične pozicije in opozicije. Izgleda, da se bo nagrajeval zlasti politični pluralizem. Ampak sam si ne predstavljam, kako bo to po spremembah zakona o medijih resnično delovalo, če že sedaj ne deluje. Naj omenim samo izkušnje opozicijskih primorskih poslancev, ki se tako rekoč veselimo vsake objave našega komentarja, poslanskega vprašanja, pobude, zakonskega predloga v primorskih medijih, kot se otrok razveseli lizike ali česa drugega, kajti če primerjamo v zadnjih dveh letih, od kar smo v opoziciji, lahko ugotovimo, da je teh objav žal vedno manj. Nobeden ne ve na podlagi česa, verjetno gre za nek prirojen strah, ki visi v zraku, ampak ta strah bo jutri imel zakonsko podlago. Če že govorimo o politični pluralizaciji, menim, da je bistveno bolj pomembna etična, kulturna, spolna, socialna pluralizacija, na primer tudi upoštevanje različnih določenih marginalnih skupin, ki bi si zaslužile bolj enakopravno obravnavanje v različnih medijih. Še en kriterij je, ki je omenjen izrecno, pa tudi ne na najbolj posrečen način. Na primer kriterij pomena projekta za razvoj slovenske kulture in jezika, ki se nanaša samo na radijske in televizijske programe. Torej velja samo za radio in televizijo. Ne vem, zakaj. Zakaj ne tudi za druge medije. In zanimivo je tudi merilo, ki govori o tem, da morajo projekti zagotavljati in upoštevati načelo enakih možnosti in uveljavljanje strpnosti samo pri programih posebnega pomena, torej programih, ki imajo status lokalnega, regionalnega in študentskega radijskega oziroma televizijskega programa. Tudi tukaj je nejasno, zakaj ni tega kriterija pri drugih medijih. Tretji sklop mojih pripomb se nanaša na pravico do popravka in odgovora. In ponovno postavljam vprašanje, ki smo ga v zadnjem času večkrat lahko prebrali in slišali v medijih, kje drugje, kdo bo imel večje koristi od spremenjenega 31. člena: žrtve rumenega tiska ali politični propagandisti? Slišali smo nekaj citatov prof. Koširjeve ali pa prof. Ferfile, jaz bom pa navedel prof. dr. Milosavljeviča, ki na to vprašanje odgovarja takole. Citiram: "Pomislite, koliko je v Sloveniji sploh agresivnih tabloidov, popravke pa bodo morali objavljati vsi mediji. Vprašajte se, kolikokrat se v časopisih znajdejo navadni ljudje, o katerih politiki sedaj toliko govorijo, kolikokrat pa se pojavijo politiki ali z njimi povezani veliki gospodarstveniki. In kolikokrat se slednji že zdaj pritožujejo nad mediji, ne zgolj tabloidi." Kdo bo večkrat pisal popravke in imel več koristi od takega zakona, je verjetno jasno. In če lahko omenim svoj primer, svoje izkušnje. Sam se s pisanjem ukvarjam tako rekoč zadnjih 20, skorajda 25 let, pa do izpred dveh let, do aprila 2004, ko sem vstopil v politiko, tako rekoč nisem imel enega primera ali pa ene potrebe, da bi javno polemiziral oziroma zahteval takšen ali drugačen popravek. V zadnjih dveh letih se je tega nabralo za veliko bisago. Le zakaj? Ali samo zato, ker pišem, ali zato, ker sem pač v politiki? No, in če lahko omenim tudi gospoda Novkoviča, pa pravi tako [[citiram]] : "Politiki, zlasti vladajoči, imajo vedno interes uveljavljati svojo politično propagando, katerikoli. Uveljavljajo jo na različne načine, seveda predvsem s sredstvi piarja," ponovna tujka z vidika oziroma s strani predstavnikov obveščanja javnosti. "Zato so enako nevarni in nekorektni, kot je ekstremno pisanje tabloidov, za demokracijo tudi prispevki novinarjev, ki so nekritični povzetki političnih sporočil za javnost ali nastopov politikov." In kaj lahko se zgodi, da bomo zaradi pravice do resnice, kot jo imenujete, objavljali prispevke, ki bodo daljši od prvotno originalnih objavljenih prispevkov, in da bo moral nek časopis, recimo Primorske novice, ki so meni bliže, na koncu objaviti posebno prilogo, kjer bodo objavljeni popravki, pa ne samo popravki, kjer bodo objavljena drugačna dejstva. Očitno bo vsak novinar, ki bo kritičen do kogarkoli, deležen potem prave poplave drugih pisanj in bo, jasno, njegovo pisanje zamrlo, uredniki pa bodo imeli temu primerno zvezane roke. Ne vem, če je to lep obraz demokratične pravne družbe 21. stoletja. Jaz mislim, da ne. Četrti sklop se nanaša na dostop medijev do informacij. Zakon povsem korektno ureja obveznost organov javne uprave in nosilcev javnih funkcij, da o svojem delovanju, svojih projektih sproti in obvezno obveščajo medije. Vendar pa se nam zdi, in to potrjuje tudi stroka, da je sedemdnevni rok predolg. Saj se je že vsak od nas jezil, ko ga je, na primer, novinar pobaral, da mu mora poslati odgovor v naslednjih dveh, treh urah ali tekom popoldneva, ne rečem, to so skrajnosti. Ampak hkrati pa tudi priznamo, da si vedno izgovorimo daljši rok, ampak 7 dni je pa seveda preveč in ta 7-dnevni rok, ki se ne nanaša samo na delovne dni, na delovnike, se kaj hitro lahko spremeni celo v 10, 11-dnevni rok, če pomislite, da je vmes vikend ali pa praznik; ta rok bi bilo treba skrajšati. Peta in tudi zadnja pripomba se nanaša na globe. Ta zakon bi se mirno lahko preimenoval v zakon o medijskih globah. Če si ogledate predpis, lahko ugotovite, da je četrtina namenjena kazenskim določbam oziroma v prvotnem tekstu kar 14 strani, sedaj v poročevalcu pa dobrih 5 strani. Zanimivo je tudi to in hkrati absolutno neopravičeno, da so medijem zagrožene bistveno višje globe kot državnim organom. Primer. Medijsko hišo, ki ne bo objavila popravka v roku in v ustrezni obliki, bodo oglobili za 15 milijonov tolarjev, državnemu organu, ki mediju ne bo pravočasno sporočil informacij, pa bodo zaračunali trikrat manj - torej 5 milijonov tolarjev. Jaz mislim, da je takšna rešitev diskriminatorna in tudi nelogična. Mimogrede, v celoti se strinjam z izjavo za javnost ob sprejemanju zakona o medijih, ki jo je 16. marca v različnih medijih objavila Katedra za novinarstvo Fakultete za družbene vede, Univerze v Ljubljani. Popravite me, če se motim, gospod minister, ampak mislim, da je to ta trenutek v Sloveniji vodilna institucija na področju novinarstva. Meni kakšna druga ne pride na misel, mogoče še razna novinarska in drugačna medijska združenja, ampak mislim, da Katedra za novinarstvo Fakultete za družbene vede, Univerze v Ljubljani nekaj pomeni. Sedaj bodi dovolj kritike, še predlog. Poglejmo internet, s katerim se vsi srečujemo vsaki dan ure in ure, verjetno najbolj oblegan, najbolj vroč medij. Imamo številne primere sovražnega govora, številne primere nezakonitih vsebin, ki se pojavljajo, in problem je, da takšni proizvajalci programskih vsebin sedaj, tako kot je zakon zasnovan, v zakon o medijih ne spadajo. Predlagam, da proučite možnost, da se predpiše obveznost teh novih oblik sporočanja programskih vsebin, da se registrirajo kot mediji, da imajo odgovorne urednike, da spoštujejo zakonska določila itd. In hkrati, mi smo ena od redkih držav v Evropski uniji pa tudi drugod, govorim o zahodu, ki nimamo posebnega klicnega centra za anonimno poročanje o takšnih medijskih oziroma internetnih zlorabah. Jaz mislim, da nas ne bi nič stalo, da tudi tu proučimo to možnost in jo vnesemo v zakon, časa je še dovolj. Ta klicni center bi v prvi vrsti skrbel za zbiranje takšnih in drugačnih prijav, jih preverjal in po potrebi tudi ukrepal pri tistih, kjer bi ocenil, da so nelegalne, in jih prijavljal organom pregona - policiji in tožilstvu. Ponovno pravim: splošna razprava je namenjena ne samo političnemu obračunavanju, ampak tudi ali pa zlasti pomoči izvršni oblasti, zato sem prepričan, spoštovani minister, da bo vsaj nekaj teh pripomb, ki jih danes slišite z naše strani, tudi iz opozicije, romalo v vašo malho in zakon naredilo boljši. Drugače ni nobenega razloga, da spreminjamo obstoječi zakon. Tistega konja, ki dobro vleče ali vsaj nekoliko vleče, ne kaže zamenjevati. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Dimitrija Kovačiča. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! Moram reči, da me razprava predgovornika ni prepričala, ne glede na to, da je pri svoji argumentaciji citiral tudi mnenje nekaterih ljudi bodisi Milosavljeviča, Tofa ali kogarkoli drugega, ki pride v danem trenutku prav. Pluralnost medijev in pluralnost v medijih sta ena od temeljnih postulatov, ki zagotavljajo obstoj demokracije. Pluralnosti ni nikoli preveč, lahko jo je pa premalo. Zato se mi zdi, da so vsa določila, ki prispevajo k povečevanju pluralnosti, potrebna in zelo dobrodošla. In če pogledamo vsebino predlaganih sprememb, potem lahko ugotovimo, da so spremembe in dopolnitve zakona o medijih prav gotovo korak v tej smeri, saj zagotavljajo vzpostavitev financiranja programskih vsebin medijev, zagotovljen je boljši nadzor pri omejevanju in prepovedi koncentracije na področju lastništva medijev in ne nazadnje tudi v večji meri zagotavlja pravico do obveščenosti, kar pa pomeni, da mora biti medijski potrošnik obveščen objektivno, celovito in vsestransko. In ravno pri vsestranski obveščenosti je bilo do sedaj največ težav, saj so nekateri osrednji slovenski mediji dostikrat pozabljali javnost obvestiti tudi o drugačnem političnem pogledu do neke konkretne zadeve, ki je bila predmet medijske objave, čeprav je tak drugačen pogled obstajal. In ob tem je vsekakor šlo za to, da javnost tako ni mogla biti vsestransko obveščena o takšnem dogodku. Res je, da je težko natančno definirati kriterije za objektivno pluralno in vsestransko objavo informacije. In tega tudi ta zakon ne more v absolutnem smislu urediti. Vsekakor pa vsebina tega zakona pomeni, kot sem že prej v uvodu povedal, korak naprej v tej smeri. Jasno je, da mora biti novinar pa tudi urednik pri svojem delu neodvisen in avtonomen, kar se nanaša tudi na njune odločitve o tem, kaj bo napisano, kaj bo povedano oziroma kaj bo objavljeno. Vendar pa zakon pri tem uveljavlja pomembno novost, ki se nanaša na pravico do objave popravka, o čemer je bilo danes tudi že nekaj povedano. S to pravico do objave popravka oziroma do objave nasprotnih dejstev, kjer so določeni pogoji in način takšne objave, zakon bistveno bolj kot doslej zagotavlja, da bo popravek ali pa, če hočete, navedba nasprotnih dejstev objavljena na enakem ali podobnem mestu, kot je bil objavljen osnovni novinarski prispevek. Tudi v tem kontekstu lahko govorimo o boljšem zagotavljanju pravice do obveščenosti medijskih uporabnikov, kot je to veljalo po sedanji ureditvi. Zakon pomeni tudi korak naprej v zagotavljanju varstva slovenskega jezika in slovenske glasbene ustvarjalnosti. In sem zadovoljen, da tudi nekateri iz opozicijskih vrst na ta segment novele gledate pozitivno. To je vsekakor zelo pomembno. Kot relativno majhen narod v evropskem prostoru moramo posvetiti še večjo pozornost varstvu materinega jezika kot doslej, saj bomo s tem utrjevali svojo slovensko identiteto v okviru povezovanja znotraj držav Evropske unije. Pri zagotavljanju identitete slovenstva je prav tako pomembno določilo obravnavanega zakona, ki zagotavlja povečanje slovenske produkcije na sploh, posebej pa na področju glasbene ustvarjalnosti. Zlasti to zadnje je bilo doslej izrazito programsko podcenjeno, s čimer je posledično prispevalo tudi k zmanjševanju motivacije slovenskih glasbenih ustvarjalcev, in zato se ne morem strinjati s kolegom Bevkom, če se ne motim, je govoril, da je premalo kvalitetne domače produkcije, ki bi jo bilo vredno objavljati. Ravno zaradi tega, ker ta produkcija ni bila motivirana s tem, da jo je mogoče v večji meri objavljati, je tudi produkcije manj, kot bi jo bilo sicer, in tudi na kvaliteti se je ta restrikcija prav gotovo poznala. Verjamem, da je predlagani zakon dober in da bodo njegova določila, ki so usklajena tudi s pravnim redom Evropske unije, pomenila primerno podlago za dosego cilja, ki je glavni namen sprejema novele zakona o medijih. Ta cilj je vzpostavitev takšne normativne ureditve, ki bo omogočila več pluralnosti na medijskem področju, s čimer bo pravica javnosti do objektivne obveščenosti v največji možni meri tudi izpolnjena. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se je sicer prijavil kolega Bevk, ampak vsaj po mojem vedenju je Dimitrij Kovačič samo povedal, da se z vami ne strinja. Prosim? Izvolite, imate repliko. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Saj bom zelo kratek. Jaz sem oporekal, da bi morali 40% delež zagotavljati v radijskih programih za slovensko glasbo, razen recimo, če bi upoštevali tudi drugo zvrst glasbe, kajti v to kvoto 40% ne pride, žal, slovenski glasbeni ustvarjalec iz 16. stoletja Jakob Petelin Gallus, ker ni slovenskih besedil ob njegovih skladbah. Zato bi morali to določbo malo drugače utemeljiti, kot je sedaj utemeljena v samem zakonu in v obrazložitvi. Hvala lepa.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Naslednji na seznamu prijavljenih poslancev je poslanec Jakob Presečnik. Ga ni. K besedi vabim poslanca Aurelia Jurija. Izvolite.
Hvala. Ta zakon ni samo slab, je nevaren za nadaljnjo rast demokracije. Po zakonu o RTV je nov izum, ki teži k utišanju glasu, kritičnega glasu do oblasti ali točneje k prilaganju medijskega in še posebej informativnega prostora interesom in ciljem trenutno vladajočega. S širitvijo, mimogrede, zmedeno in nedodelano, pravica državljank in državljanov do popravka oziroma ugovora in dodatnega pojasnjevanja objektivno - prostor in čas objave sta pač omejena - oži prostor uredniškega in novinarskega ustvarjanja in se vlogi obračata. Ustvarja se de facto situacija, ko bo nadzorovan in prej primoran k zagovoru novinar in ne oseba, ki se je znašla v njegovi pozornosti, kar je najpogosteje oblastnik - češ, zakaj je napisal, poročal, komentiral tako in ne drugače. Da nevarno korakamo v to smer in ogrožamo svobodo, avtonomijo in profesionalnost medijev, poleg same vsebine zakona govori še nekaj bolj otipljivih dejstev. Naj se ustavim le pri teh, ki so v zadnjem času zelo vidni. Kot prvo, slabo pripravljena in nesramno zrežirana - mi je žal, da kolega Grimsa ni tu - ali še bolje, spilotirana javna predstavitev mnenj o tem zakonu, na kateri si je sklicatelj, predsednik odbora za kulturo, poleg tega, da se ni potrudil, da bi vanjo privabil medijsko stroko, uzurpiral čas in vlogo. Iz moderatorja se je namreč s komentarji in raznimi odzivi na vsako njemu in vladi nevšečno izrečeno mnenje prelevil v neizprosnega odvetnika ministrovega izdelka in v zagovoru zakona samega ministra prekosil. Drugo, prevzem vodenja medijskih hiš in uredništev, tretje, omejevanje in usmerjanje gibanja poročevalcev iz državnega zbora, vlade in ministrstev. Toda, kolegice in kolegi iz koalicijskih klopi in gospod minister oziroma predstavnica ministrstva, vse to je kratkega daha. Je tiščanje glave v pesek, je vsiljevanje podobe, ki je ni. Poznamo zgodbo medijskega mogotca v Italiji, ki premore veliko več znanja in moči ter vpliva kot gospod Grims in gospod Simoniti, a se kljub temu že pripravlja na slovo. Trudi se, da bi še nekoliko politično preživel, a se mu svečka neusmiljeno ugaša. In prej ko slej se bo to zgodilo tudi vam. Hvala.
Hvala. K besedi vabim poslanca Gezo Džubana. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ob poslušanju te razprave in trenutni situaciji v tem prostoru se moraš kljub vsemu vprašati, ali je smiselno še karkoli tu komurkoli dopovedovati oziroma ali te sploh še kdo posluša. Mislim, da ste že tisti, ki ste prisostvovali predstavitvi tega zakona ob tistem omizju, ki je bilo v tej hiši, lahko ugotovili, da se tu kaj velikega ne bo premaknilo. In s tem ste nas danes tudi informirali, zato te naše razprave, ki še bodo, ki se sicer usmerjajo na nekaj sicer pomembnih točk, verjetno več ne bodo premaknile ničesar in - karavana gre svojo pot. Sam se bom, žal, tudi dotaknil dveh, treh stvari, za katere menim, da je pomembno nekaj reči. Veliko vas je že reklo, sam bom malo ponovil, pa vsak doda še kako svoje doživetje ali svojo zgodbo na eni ali drugi strani. En del je tisti, ki smo ga mučili kar nekaj let nazaj, to je financiranje lokalnih medijev. Ta zgodba se je vrtela na različne načine z različnimi pogledi, morda smo tisti iz Ljubljane in okolice in iz periferije videli zgodbo vsak drugače in se ta zadeva ni odvila v pravo smer. Bojim se, da se tudi po tem zakonu ne bo. Res je, da je v nekem členu zapisano, da bodo posebna sredstva, 40% od nekega zneska, namenjena tudi v spodbujanje pluralnosti obveščanja, vendar na način, da jih bo nekdo natančno kontroliral, usmerjal tistim, ki bodo verjetno nekomu všečni. In ta del je zelo nevaren, zaskrbljujoč in postavlja vprašanje glede njegovih učinkov, da bi s tem dosegli neko pluralnost, si sploh ne ustvarjam iluzij, da bi se to zgodilo. Lokalcem gre predvsem zato, da bodo dobili neka sredstva, ker so nekateri s sistemom financiranja tako daleč, da gre za njihov preživetje, in vsakovrstna sredstva so jim dobrodošla in verjetno bodo pripravljeni zaradi tega tudi nekaj narediti. Vemo pa, kaj. Drugi del je verjetno najbolj razvpit, to je popravek. Nekateri vidimo po svoje in nisem čisto med tistimi, ki pravijo, da bo popravek izmaličil nekatere medije. To se sicer lahko zgodi, če bo tako, kot si preprosto lahko tolmačimo ta zapis popravka, da bo lahko vsakdo zgodbo, ki ima vedno dve plati, oblikoval po svoje, in bomo pisarili eden drugemu, da bo veselje, in na koncu javnost sploh ne bo vedela, za kaj gre. Ampak meni je popravek zanimiv kot mnogim v tem prostoru iz lastnega doživetja. Največ smo poslušali v tej smeri, da pač je dosedanje obvladovanje medijev bilo takšno, da je levica krojila usodo temu narodu skozi medije in tako dalje. Jaz sem bolj na levici in sem doživel zgodbo, da je nacionalni medij RTV objavil zgodbo, kako je država ponudila nekemu državljanu zemljišče, ki ga je poceni odkupil in ga drago prodal. Pa se ni zgodilo ne prvo, ne drugo, ne tretje. Ta državljan je na način, ki ga predvideva ta zakon, in tukaj smo tudi slišali v medklicih, da je to bilo možno že v preteklosti, zahteval od urednice informativnega programa, da se na istem mestu zadeva v naslednjem kratkem roku popravi, pa je rekla: "Ma kaki, tožite." Če tako vidiš zgodbo, potem je ta popravek dobrodošel. Vemo, kaj tožba pomeni, da je to navadna oslarija, s tem ne opereš nikogar več, zadeva se kotali po sodiščih, vlačijo te ponovno po medijih in še bolj bredeš blato, kot si bil takrat, ko so te namočili. Ta popravek pa ima tudi drugo plat. Nekdo, ki ima veliko denarja ali oblast, si lahko privošči dokaj močno ekipo, ki na vsako informacijo, ki mu ne bo ustrezala, da protiinformacijo, in vsako zgodbo lahko preoblikuje v neko drugo zgodbo in smo spet tam, kjer smo bili, da narod sploh ne bo vedel, za kaj gre. Popolna zmeda. Na primer, tisti, ki bo kritičen do neke oblasti, bo ta sproti zadeve demantirala, druga stališča, drugo videnje, celo v istem, malo večjem obsegu in bo ta popravek ustvarjal neko zmedo, kjer ne bomo več vedeli, kdo je komu kaj naredil dobrega in slabega, in se ta zadeva lahko povsem sfiži. In način, kako je oblikovana v tem zakonu, zadeva ne bo reševala problemov, ki so žal, sem pač med tistimi, ki ima lastno doživetje, vedno bolj pogoste v našem, predvsem političnem prostoru, ko se posameznike diskreditira z raznimi konstrukti, neresnicami, lažmi itd. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Milenka Ziherla. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljam gospoda ministra s sodelavci, kolegicami in kolegom! Zakon je zelo težko pričakovan predvsem pri lokalnih medijih, ki jim omogoča in zagotavlja nadaljnjo boljše in neodvisno preživetje. Z zakonom se zagotavlja še kako prepotrebna pluralnost, ki bo vnesla neko novo kvaliteto obveščanja in sporočanja v slovenski prostor. Zakon tudi ščiti otroke in mladoletnike pred neprimernimi vsebinami. Tukaj bomo verjetno v podizvedbenih aktih morali še kaj doreči v zvezi med ponudbo in povpraševanjem, predvsem je treba neprimerno vsebino ustrezno označiti in jo premakniti v za otroke manj primerne termine. Več vsebine v slovenskem jeziku bodisi na govornem ali glasbenem področju je tudi dobrodošlo. Seveda s tem mislim slovenske v širšem pomenu, da ne bi bila tista dilema, ali bo Gallus, ki je pisal v latinščini, prišel v ta sklop ali ne, ali bomo Brižinske spomenike prebrali ob kakšni primerni obletnici tudi v nerazumljivem jeziku, in ravno tukaj je priložnost, da potem sledi še komentar v slovenskem jeziku, da sploh vemo, kaj je v Brižinskih spomenikih pisalo ali kaj je veliki mojster Gallus uglasbil. Zakon tudi ščiti avtorske pravice avtorjev in predvsem sledi mednarodnim pričakovanjem oziroma evropskim direktivam. Izboljšuje tudi informiranost ljudi oziroma dostopnost ljudi do informacij javnega značaja. Predvsem sta pa pomembna dva mehanizma, in sicer način financiranja programov, ko bodo programi financirani na osnovi razpisov, in razpršeno lastništvo, saj se je ravno v zadnjem času izkazalo, da male radijske postaje kupuje skupina lastnikov, in je velika nevarnost, da iz prvotne lokalne postaje postane naveden jubox. In tukaj bi se rad ustavil, pri financiranju lokalnih radijskih postaj, kajti v domačem okolju imamo lokalni radio in lokalno televizijo. Prva zadeva je, da naj bi bila že pripravljena sredstva, naj bi se že sistematično zbirala sredstva za te medije in je logično, da ta sredstva čim prej gredo v obtok in zagotovijo normalno delo avtorjem, ki na terenu velikokrat z ljubeznijo in entuziazmom in včasih tudi morda komercialno manj privlačno še vedno delujejo tako, kot so bili postavljeni. Pomen lokalnih medijev bi samo poudaril na dveh primerih iz domačega okolja, ko je prišlo v letošnjem decembru in kasneje v januarju do porušenja azbestne vodovodne cevi in je bila občina prisiljena na preklop na manj varno in na manj primerno črpališče, smo ravno preko lokalnega medija izvedeli, do česa je prišlo, in preko lokalnega medija smo dobili navodila, kaj storiti, komu odsvetujejo uživanje te vode, kako jo uporabljati, kateri so tisti rizični prebivalci, ki naj uporabljajo ustekleničeno vodo in tako naprej. Potem, v primeru močnega deževja dobivajo občani nižje ob obeh Sorah podatke o vodostaju in zelo hitro oziroma uspešneje ali hitreje se lahko odzovejo na pretečo grožnjo in pričnejo reševati in se pripravljati vsaj tiste osnovne stvari, da se avtomobile odpelje na višje lege, in potem čakajo, če bo res prišlo do katastrofe. No, lokalna televizija skrbi za pluralnost na ta način, da nas obvešča o dogodkih, predvsem pa takoj po seji občinskega sveta pokaže skrajšan posnetek, kjer lahko občani vidijo bistvene stvari, kasneje po segmentnih celo sejo. In morda se imam ravno tej seji oziroma tej televiziji zahvaliti, kajti kolega svetnik iz vrst LDS-a mi je obljubil, da me bo na gobec, in bi brez televizije morda grožnjo uresničil. V točki popravek in odgovor, tudi za to točko je bilo izraženo precej skeps, da bodo en časopis oseba A napolnila z izjavo, naslednji izvod bo pa zapolnila oseba B s tem demantijem. Vendar ravno tukaj vidim priložnost, ko bo lahko v naslednji izdaji, v naslednjem najboljšem možnem terminu objavljen demanti, da bo tudi oseba A veliko bolj previdno izbirala besede in način izražanja, ker bo vse, kar bo izjavila, v naslednjem tednu, v naslednji izdaji lahko zanikano. In zato se bo zelo hitro potreba po popravkih bistveno zmanjšala in ne bo samih polemik v medijih, ampak normalno poročanje. Vse ostale točke so tudi zelo dobrodošle, sicer me toliko ne zanimajo, predvsem delež domače glasbe. Ker sem ljubitelj rokenrola, mi ne bo veliko prispevalo, na leto obiščem par koncertov, letos imam v planu Rolling Stonse v Brnu, lansko leto dvakrat U2, dvakrat REM, doma imam za en mesec CD-jev, če jih kontinuirano poslušam, in kaset pa plošč, tako da mi ne bo veliko prispevala. V glavnem zakon podpiram, ker prinaša veliko pozitivnih novosti.
Hvala. Besedo ima gospod Zagorac, pripravi naj se gospod Kokalj.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Sam sem eden izmed tistih, ki se mu zdi zamisel o popravku dobra. Vsi se bomo namreč strinjali, da sta kredibilnost in točnost informacij prioriteta, ki naj bi jo mediji ponujali njihovim uporabnikom. Predvsem komercialni mediji so tisti, kjer lahko vidimo takšne in drugačne informacije. Predvsem v zadnjem času se srečujemo z zelo zanimivimi resnicami. Ena izmed teh, ki jo lahko omenim, je ta, da je nek novinar enega komercialnega medija nekje dobil informacijo o tem, da naj bi si ena politična stranka privoščila plačati prelet letal na Miloševićevem pogrebu, pa ne katerihkoli letal, ampak kar celo za Mige 29 je šlo. Se pravi, ko bo nek drug novinar dobil informacijo, da se bo neka druga politična stranka odločila za ekskurzijo na Mars, bo to verjetno tudi top tema osrednjega dnevnika kake komercialne televizije. Zato bom zakon podprl, ker se strinjam s popravkom, ki bo mogoče le prispeval k relevantnosti informacij. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kokalj, pripravi naj se gospod Gaber, če ga ne bo, pa gospod Kumer.
Hvala lepa. Veliko je bilo že povedanega. Zgleda, da je tema tudi nekoliko izčrpana zaradi ne prav velike prisotnosti poslancev. Mogoče dve zadevi, ki ju pri vsakdanjem delu z mediji javnega značaja opažam kot tisti, ki ju zakon poskuša urejati, vendar se mi porajajo ob tem tudi določena vprašanja. Vsekakor pozdravljam, da so storjeni s tem predlogom določeni koraki, kot je bilo že omenjeno, k pluralizaciji, k reševanju problematike financiranja medijev posebnega pomena, k zaščiti otrok, k jasnejši opredelitvi agencije za pošto in elektronske komunikacije in tako naprej. Vendar v točki dostop do informacij za medije, kjer je dovolj natančno obdelano, kako in na kakšen način imajo mediji pravico do informacij javnega značaja, pogrešam v tem zakonu tudi nek normativni del, ki pa bi se ga morali mediji držati, kar zadeva obveznost posredovanja informacij javnega značaja, ki jih javni delavci, javni funkcionarji želijo posredovati javnosti. Zakon res poskuša pluralizirati celotno situacijo, vendar iz vsakdanjega življenja nekega javnega uslužbenca ali funkcionarja lahko povem, da je včasih zelo težko sporočiti javnosti tisto, kar sem kot javni uslužbenec ali javni funkcionar dolžan ali pa je nekdo dolžan sporočiti javnosti, kaj počne, kaj dela. Nemalokrat se zgodi, da politična stranka ali posamezni poslanec ali minister ali nekdo drug skliče tiskovno konferenco, kjer želi javnosti sporočiti, in tudi mediji se pogosto sklicujejo na to, da je javni delavec dolžan obveščati javnosti o svojem delu, vendar razumejo to tako, da je dolžan odgovarjati na njihova vprašanja. Ko pa želim jaz kot poslanec obvestiti o neki zadevi, o neki svoji potezi, o nekem svojem političnem delovanju javnost, se pa večkrat zgodi, da mediji ne posredujejo te informacije v javnost, ki bi jo po moji oceni morali oziroma bi jo bili dolžni. Mislim, da tukaj manjka del zakonodaje, ki bi omogočal državljanom, da so objektivno informirani neposredno s strani tistih, ki odgovarjamo za te javne informacije in smo vključeni v aktivno politično delo. Pogosto se zgodi, da mediji glede na razumevanje avtonomije v Sloveniji izkoristijo tako izjavo za javnost oziroma želeno posredovano informacijo, da obveščajo javnost o tistih stvareh, ki njih zanima, do česar imajo seveda pravico, vendar pa ne opravijo svoje dolžnosti, kot javni mediji ne obvestijo javnosti o tem, o čemer jih želi obvestiti neka javna institucija oziroma neki javni funkcionar. Moram povedati, da to poglavje pogrešam, vem, da je to zelo spolzek teren, vendar po drugi strani ne more biti neki medij javen, če ne opravlja te osnovne javne funkcije in je financiran iz javnih sredstev. To je ena stvar, o kateri bi želel tudi eden odgovor, če je mogoče, s strani vlade. Pozdravljam tudi sistematičen pristop do zaščite otrok in mladoletnikov pred vsebinami, ki niso za njih primerne. Se mi zdi prav, ker mislim, da je Slovenija v tem pogledu verjetno najbolj razpuščena država, ki nima stvari urejenih; če pa so urejene, se jih ne izvaja, predvsem s strani inšpekcijskih služb oziroma s strani tržnega inšpektorata. Seveda je tu zelo mehka oblika regulacije tega, hvala bogu, da nekaj je, gre pa za to, da bodo mediji sami izdelovali, če prav razumem, neki kodeks, po katerem bodo regulirali ta dostop. Ta zadeva zna biti zelo elastična, mogoče je to za prvi tak zakon primerno, bo praksa pokazala, ali mediji imajo občutek, kje je meja in kje je ni, ali bomo državljani odreagirali. Na podlagi tega se bo potem izoblikovala neka ustrezna praksa, res pa je, da je zelo težko napisati eksplicitne kriterije, katero je tisto nasilje, ki presega oziroma ki že posega v nezdravo, v duševnost otroka in mladostnika, kje je meja med pornografijo in erotiko, o čemer je bila že v preteklih letih razprava v tem državnem zboru. Vendar ne vem, če je dovolj dobro, da se bodo mediji sami regulirali pri tem. Čeprav je glede tiskanih medijev, kot je tu razvidno, zadolžen tržni inšpektorat. Res pa je, da je za tisto samoregulacijo medijev, ki sem jo prej omenjal, je tu pristojno ministrstvo, da spremlja, kako se te stvari odvijajo. Vendar, kot sem rekel, težko je predpisati tu neke zelo jasne kriterije. So pa napisani tudi časi, kar pozdravljam, kjer se časovno jasno omejuje, recimo, na televiziji, kdaj se sme kaj predvajati in kdaj se ne sme. Pri tiskanih medijih, prav v zvezi s pornografijo, me motijo oglasi v dnevnem časopisju in v prilogah, ker so pač praktično dostopni otrokom. Seveda je to odgovornost staršev, se strinjam, ampak mislim, da bi se oglaševanje teh vročih številk vseeno moralo umakniti iz teh časopisov, ki so vsak dan dostopni na mizah doma, ker jih pač spremljajo ustrezne ilustracije. Mislim, da to ne sodi v kontekst neke higiene in bi se to dalo premakniti v tiste medije in v tiste prostore, kjer vsak, ki to potrebuje, zna poiskati. Poudaril bi še, da se mi zdi tudi ustrezno, kar pa sedaj povzemam iz razprave, ki smo jo imeli v zvezi z deklaracijo o delovanju Republike Slovenije v okviru evropskih institucij, da se prevaja določbe direktive o televiziji brez meja tudi v ta zakon, kjer je bilo v razpravi to eksplicitno poudarjeno. To pa sedaj mogoče kot predsednik odbora za zadeve Evropske unije, da se mi zdi prav, da se te stvari dejansko tudi upoštevajo in se poskuša usklajevati naš medijski prostor z evropskim kontekstom. Tudi v tem smislu se mi zdi, da tista pripomba, ki sem jo na začetku rekel, glede poslanstva medijev je upravičena in vredna razmisleka. Če smo pa že pri zgodbah, mislim, da ima vsak kakšno negativno ali pa tudi pozitivno zgodbo, zato ne bi še jaz zgodbe navajal. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer. Pripravi naj se gospod Anderlič, če ga ne bo, pa gospod Školč. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Spodbudila me je razprava enega od predhodnikov, medijskega eksperta, ki nam je dal neko politično podlago za nastanek sprememb oziroma novele tega zakona. Zato bom tudi sam izkoristil ali pa uporabil za izhodišče oceno ali pa trditev, ki jo je predlagatelj sam napisal v uvodu k temu zakonu. Sam predlagatelj je namreč v obrazložitvi zapisal oceno, da je zdaj tisti pravi trenutek, ko mora država dodatno oblikovati medijsko politiko v Sloveniji. Kajti še nadaljnja odsotnost jasne medijske politike bi lahko povzročila velike odmike od slovenske kulturne in nacionalne identitete. To je očitno bilo tisto izhodišče, ki je peljalo tudi predlagatelje k spremembi tega zakona. No, in sam kot poslanec in udeleženec v tem političnem prostoru pa moram reči, da ta projekt neke nove jasne medijske politike lahko spremljamo zadnje leto in pol, predvsem od lanskega aprila, ko se je pojavil na tajen način, pod oznako neznanih avtorjev, pripravljen predlog novele zakona o radioteleviziji. Vse od takrat poteka v slovenskem prostoru tako kot v drugi sferi družbenega življenja, na primer v gospodarstvu, nek medijski, kadrovski prevzem s strani aktualne izvršne oblasti. Zato tudi vrstni red zakonodaje, ki ga sprejemamo v tem državnem zboru, ni povsem naključje. Mi smo najprej v lanskem letu sprejeli zakon o Radioteleviziji Slovenija, na podlagi katerega se je aktualna oblast, beri vlada, prisvojila Radiotelevizijo Slovenija. Se pravi, osrednji med nacionalnega pomena. Za tem je sledil prevzem še enega od večjih slovenskih dnevnikov, ki si ga je skozi državne deleže v tem mediju prevzela aktualna oblast. Torej več kot očitno je, da je diskusija o zakonu o medijih, o neki novi medijski politiki metanje peska v oči s strani predlagateljev, torej vlade. Najprej prevzameš RTV, nato enega največjih dnevnih časnikov, imaš v teh dveh hišah odločilni vpliv na odločitve in uredniško politiko, s pritiskom na pravosodje, čemur smo sedajle priča, še to podkrepiš, nato pa prideš z zakonom o medijih, ki bi naj takšno početje v naprej preprečeval. In tukaj mislim predvsem na poglavje o koncentraciji medijskega prostora. V teh dveh omenjenih primerih gre za eklatanten, nazoren primer koncentracije tega medijskega prostora. Sedaj, ko si je to koncentracijo zagotovila država, beri vlada, je potrebno drugim to preprečiti. Pri tem pa predlagatelji ne vedo ali pa zavestno zamolčijo, da glavni problem pri koncentraciji medijskega prostora ni v kapitalski koncentraciji. Tam namreč roke oblasti, politike, političnih strank ne dosežejo uredniške politike. Problematična je tista koncentracija, kjer ima država, vlada, aktualna oblast, politične stranke svoje podaljšane roke, in ta dva eklatantna primera sem prej naštel. Isto ali pa podobno velja tudi za tako imenovano paradigmo medijskega sklada in pluralizacijo medijskega prostora. Gre zopet za čisto politično zgodbo in za neke vrste neprimerno institucijo, ki bi na podlagi jasnih nedvoumnih kriterijev delila ta sredstva. Zato namreč v tem predlogu zakona ne gre. Kriteriji za razdeljevanje sredstev so popolnoma poljubno nametani in ne dovolj oprijemljivi, da omogočajo popolno samovoljnost komisije, pa čeprav, kot je zopet zapisal predlagatelj k zakonu, citiram: "V okviru strokovne komisije, ki bo ministru predlagala razdelitev sredstev, ne bodo več sedeli in sodelovali ljudje, ki so interesno povezani z odločitvami te komisije." Naprej pa se ne pove ali pa se ve, da to komisijo predlaga in imenuje minister, ki je eklatantna politična osebnost. In za primerjavo, v sosednji državi Avstriji o teh stvareh odloča zvezna vlada in pritožbeni organ je posebna institucija ali komisija, na katero se lahko glede subvencij pritožijo. In še nekaj o pravici do popravka. Ni dvoma, da je pravica do popravka vezana predvsem na objavo neresničnih, napačnih ali zavajujočih informacij in žaljivih obdolžitev. Tudi ni nobenega dvoma, da je ta pravica pravica ljudi, državljanov in mora predvsem ščititi manjšino, ne večine. V tistih dveh primerih sem povedal, da ščiti večino. Popolnoma odveč je, da je ta pravica dana tudi organizacijam in organom, še posebej oblastnim, ki imajo s svojimi izjavami in tiskovnimi konferencami in reklamami zapolnjeno veliko večino tega medijskega prostora in časa. Tem inštitucijam, tem predstavnikom oblasti je omogočen prostor do popravka in odgovora odveč. Popravek ne more biti v funkciji, da nosilci javnih funkcij vršijo pritisk na medije. Ampak v funkciji, da mediji ne vršijo pritiska zoper državljane. To je po mojem osnovni namen tega popravka in odgovora. Danes je bila že izrečena, ena konkretna pripomba, rok za ta ugovor, ki se podaljšuje, v tem zakonu glede na sam tempo življenja tudi ni primeren. In na koncu še en citat, ker je bilo danes veliko slišati, predvsem glede popravka. Gospod Grims je veliko govoril, ampak bil je pred dvema mesecema eden največjih kritikov ilustrativnega primera popravka in odgovora "Dragi Borut, Dragi Tone!" Šlo je za pismo, ki je ravno tako medij in kjer sta dva državljana, dva predstavnika političnih strank med seboj popravljala, ampak drugi, in med njimi je bil predvsem gospod Grims, ki je pravico do popravka in odgovora med njima dvema zlorabljal v politično manipulacijo, pa se ga nič ni spraševalo, nikjer ni bil omenjen in tako dalje. Danes, ko ste ga poslušali za to govornico, pa imel veliko politično predavanje o tej temi povsem nasprotnega brega.
Hvala. Besedo ima gospod Školč. Pripravi naj se gospod Kangler.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nobenega dvoma ni, da medijska zakonodaja zahteva v vsakem trenutku razpravo o njeni primernosti. Na ta način postaja predmet najrazličnejših interesov in s tega vidika je razumljivo, da se poskušajo čez popravke regulative, ki pri nas le ni tako stara, uveljavljati najrazličnejši interesi. Najboljše je bilo to vidno znotraj te razprave, ki je bila v tem državnem zboru, in to se tudi zelo dobro vidi, če se to, na kaj kdo od udeležencev v tej razpravi opozarja. Tudi prejšnji državni zbor se je ob določenih segmentih zakonodaje razdelil in smo imeli, kot je bilo danes slišati, zagovornike lokalcev in tiste druge, ki naj bi bili iz Ljubljane. Ampak to je okvir, ki zmeraj sproži različne diskusije. Mislim, da je odgovornost ministrstva za kulturo, da poskuša razumeti vse te različne interese, videti, katere je potrebno regulirati, katere lahko prepusti samoregulaciji, videti, kje so različne oblike lastništva lahko omejitve svobodi tiska, videti, kaj je pomembnega, da zasluži naziv javnega medija. In znotraj tega si sam predstavljam, da je ministrstvo za kulturo tisto ministrstvo, ki poskuša razširiti prostor medijev in razširiti prostor svobode. To bi se mi zdelo, da mora biti zmeraj vodilo, in po drugi strani vzpostavljati tudi odgovornost vseh, ki v tem prostoru nastopajo. Če presojam te ideje, ki jih imamo danes s tega vidika, potem se mi zdi, da to v celoti temu ne ustreza. Sam tekst prinaša nekaj korektnih in zanimivih popravkov starih rešitev, nekaj dodelav mehanizmov, na katere zakonodajalec in tisti, ki so mu predloge pripravljali, v nekem trenutku ni bil bodisi dovolj pozoren bodisi ni dovolj prisluhnil. Ampak vseeno se mi zdi, da je intenca tega zakona, da se poskuša tudi ta prostor podrediti, da se ga poskuša politizirati in da se na ta način zmanjšuje tisto osnovno, čemur mediji služijo, to pa je, da zagotavljajo prenos svobode govora, izjavljanja med ljudmi. Tu pa se mi zdi, da zakon v posameznih segmentih podleže različnim interesom, od teh političnih, o katerih smo veliko slišali, do moralističnih in drugih, ki so bolj prikriti. Ne vem, koliko take razprave pomagajo. Včeraj sem že spomnil tukaj, da obstaja 400 let od opisa znamenitih prigod nekega viteza, ki se je boril z mlini na veter. Ampak mislim, da zagovarjanje svobode javne besede in možnosti za izražanje le-te je zmeraj aktualno. Sam imam s tem bogate izkušnje iz 80. let, ko je bil ta prostor precej zaprt, in kasneje, in o tem ne bi ne vem koliko govoril. Kaj so elementi, ki po moje kažejo na to, da se vlada poskuša tudi tega polastiti. Veliko se je govorilo o teh popravkih in mehanizmih, ki jih ti popravki omogočajo. Ne upam si reči, da je tista rešitev, ki je v tem trenutku v zakonu, najboljša, ker je bila v kontekstu sprejemanja zakona ravno tako postavljena pod vprašaj. Zagotovo pa je pravica do popravka, tako kot je definirana zdaj, take vrste, da bo povzročala veliko težav medijskim hišam. In ne vem, če bodo zaradi tega ljudje kaj bistveno bolj obveščeni, in ne vem, če mogoče tega pravzaprav vlada intimno tudi noče. Če ni eden od njihovih izvoljencev povedal že vse, ko je rekel, če pač ne boste sami pisali tako, kot je treba, bo za to poskrbela vlada. Ta strah obstaja. Seveda, o strahovih je težko govoriti takrat, ko govorimo o normah zakona, ampak zakaj se v deželo naseljuje strah, pa je mesto, da lahko tudi v okviru splošne razprave o tem govorimo. Ampak o tem je bilo že veliko govorjenega. Druga taka všečna stvar, ki jo novi zakon prinaša, je ta dosledna zaščita pravic otrok in mladoletnikov. Zoper tako formuliran stavek je težko kaj imeti. Ampak hrbtna stran tega je razprava o popolni prepovedi pornografije. Tu pa se mi zdi, da smo že na nekem zelo spolzkem terenu. Nisem prepričan, da je potrebno zagotoviti to prepoved ob odsotnosti definicije, kaj to komu pomeni. Če bi spet citiral enega od vaših izvoljencev, ključnih v medijskem prostoru, to je gospod Granda, ki vodi Svet RTV, ne bi hotel delati reklame, ampak on pod tem terminom razume tudi nepotrebno in neprimerno čvekanje na javni RTV. Če bi v tej dvorani vprašali že predsednika državnega zbora, ki mora potrpežljivo poslušati vsako govorjenje in vsako čvekanje, če bi mu dali to možnost, da pove, kaj je nepotrebno, potem bi zelo malo stvari verjetno poslušali v tem državnem zboru, ali je to dobro ali slabo pustimo ob strani. Zagotovo pa to pomeni omejitev našega dela, v javnem prostoru pa omejitev izjavljanja stališč itd. Hočem povedati, da brez nekih bolj jasnih definicij in bolj jasne regulative se bo streglo neki morali, spet bomo priča neke vrste hinavščini, ki jo je tu med nami veliko. Nenazadnje bi o pornografskih izdelkih lahko veliko povedal že gospod Prodnik, ki je eden od skrbnikov tega zakona, pa to ministra ne skrbi, ali pa še kdo drug. Niti ni popolnoma jasno, kako bi se to preprečevalo, razen če bi imeli zelo podoben efekt kot ga imamo z nekimi drugimi neprimernimi rabotami, da bi se to vselilo v polje sive ekonomije, v polje nedovoljenega in v polje kriminala. Tako da menim, da je potrebno iskati, tako kot tudi govorijo te direktive o čezmejni televiziji, popolno regulacijo jasne stvari, ne pa tam, kjer nekih stvari v celoti ne obvladamo, posekati s prepovedmi, ampak to samo kot ilustracija. Sigurno je mehanizem obvladovanja tega sektorja tudi v dveh telesih, ki jih zakon na novo definira oziroma redefinira. Eden je svet za radiodifuzijo, ki se bo zagotovo, tako kot je zdaj nastavljen, spremenil v nek fantomski svet, ki ga bo izbrala koalicija - mi spet ne bomo vedeli, kje -, državni zbor bo pa služil, tako kot v primeru zakona o RTV, za tisto krinko, kjer se stvari demokratično zgodijo. Izbrani pa bodo ti ljudje drugje, in zagotovo lahko verjamemo, da ne bomo v tem svetu videli tistih, ki sicer v javnosti nastopajo kot strokovnjaki s potrebnimi spričevali, ne pa z verifikacijo pri politkomisarjih posameznih strank. Ta svet za radiodifuzijo, tako kot je narejen, pomeni v bistvu prenos pooblastil na vladajočo koalicijo. Še bolj direktno je streženo interesom okusa trenutne oblasti s skladom za medije, kjer vlada določi postopek in tudi kriterije. Če bi šlo zares za to, da se poskuša doseči neko nevtralnost ali pa neko široko pluralizacijo, potem zagotovo ne bi smeli o tem odločati ljudje, ki so v stališčih precej ekstremni. In del teh ekstremistov je zagotovo v tem trenutku naseljenih na ministrstvu za Maistrovi, kar se tiče razumevanja javne diskusije in javnega prostora. Sami bi se morali razlastiti te skrbi in teh dvomov, ki se upravičeno postavljajo v slovenskem prostoru in ki jih jaz pač ponavljam za drugimi in žal ugotavljam, da imajo veliko izkušenj s pristranskimi odločitvami, da jih lahko štejemo zares za upravičene. Naslednja stvar, ki mi ni povsem jasna, je, da se zagotavlja nek denar za lokalne medije, hkrati se pa spušča kriterij za to, kdaj ti lokalni mediji imajo pravico do tega statusa. Če ostanejo pri teritoriju kriteriji enaki, pa se pri vsebinah, ki morajo biti lokalne narave, to spušča s 30 na 20%. Prej bi bilo smiselno zadeve delati drugače. Če se zagotavlja denar za to iz državnega proračuna, za kar sem sicer skeptičen, da je to nujno potrebno, ampak glede na to, da je državna blagajna edina primerna za poravnavanje političnih interesov, tudi v tej točki razumem koalicijo, da to počne, potem bi pričakoval, da kvečjemu povečuje kriterij teh lokalnih vsebin, ne pa jih znižuje. Tako da duh tega zakona je zagotovo tak, da moramo biti zaskrbljeni. Tudi stvari, ki se dogajajo v medijih, tako na javni RTV kot v tiskanih medijih, dajejo prav tistim, ki pravijo, da se poskuša vlada polastiti vzvodov kontrole nad temi instrumenti. Seveda smo mi zmeraj tu deležni nekih pojasnil, da vlada zna najbolje. Da je vlada demokratična, ker je pač dobila mandat na volitvah, in da so se ne nazadnje vse te stvari dogajale tudi prej. Recimo, da je vse to res. Ampak obstajajo tudi druge resnice - da tudi najboljši vladi opozicija ne sme zaupati in da tudi najboljši oblasti mediji ne smejo zaupati, ampak ji morajo gledati pod prste. To je jedro te diskusije. Ni smisel v tem, da rečemo, na Kitajskem je slabše, zato dokler ne bo pri nas tako slabo, kar se tiče izjavljanja, bodite kar zadovoljni. To je tisto, kar bi nam rad dopovedal minister in njegov kolega Grims. Na ta način ugovarjam tem drugim argumentom. In zadnje. Če je bilo tudi prej tako in je zdaj drugače, ta se mi zdi, bom rekel, najbolj bizaren. Jaz razumem, da je do sprememb prišlo zato, da bi bilo drugače, ne da bi bilo tako, kot je že bilo, in recimo, da je bilo slabo in da je bilo to na en zelo širok način verificirano. Zato na takšne argumente sploh ne pristajam, ker odvajajo diskusijo stran od tega kar je zapisano v zakonu. V zakonu je pa niz rešitev, zaradi katerih moramo biti zaskrbljeni in zaradi katerih, če ne bo prišlo do sprememb, bo potrebno glasovati proti takšnim rešitvam. Potem pa se bomo znašli spet v neki situaciji, ki jo minister Simoniti zelo dobro pozna. V situaciji, ko bo manjkal ta diskurs in diskusija med vlado in opozicijo, med vlado in parlamentom, med vlado in javnostjo. In spet bomo tam, kjer so on in njegova kolegica Brezigarjeva začeli: nekaj je treba storiti. Tekst bo potem mogoče še bolj aktualen, kot je bil takrat. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kangler. Pripravi naj se gospod Potrč.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! Z velikim zanimanjem sem poslušal nekatere govornike pred mano. Mogoče bo za nekatere zvenelo, da bom kritičen pri sprejemanju te zakonodaje, vendar bi rad poudaril, da sem sam osebno si želel, da pridemo do zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih in da sem tudi si želel, da pride do sprememb na področju zakona o RTV-ju. Bi pa rad poudaril, da vsi tisti, ki ste pred mano govorili o prevzemih, da se vam zdijo problematični. Če pogledam nekaj let nazaj, in glede na politično kilometrino, ki jo imam za sabo, lahko ugotovim, da v preteklosti tudi tisti mediji, ki so bili močno levo usmerjeni, niso pomagali na primer se Liberalni demokraciji obdržati na oblasti, glede na lastniško strukturo in na vsebino, ki so jo objavljali. Tako sem tudi prepričan, da tudi če pride do nove strukture, da slovenska javnost in slovenski narod ni tako neumen ali naiven, da ne bi spoznal takšnih ali drugačnih političnih intrig na področju sedme sile, tako kot jo imenujemo poslanci, da bi lahko nekdo vse novinarje, vse medije tako manipuliral, da bi se trdno, močno in dolgoročno držal v sedlu. Me je pa zelo presenetilo, in to bi mogoče bilo dobro, da minister se čim prej vrnete v dvorano, ker dobro je, da tudi slišite neposredno mnenje s terena, neposredno od človeka, ki vpliv politike na medije čuti vsakodnevno na svoji koži. In ko sem poslušal gospoda Baroviča, ko je govoril o "talanju" frekvenc, na kakšne način so se v preteklosti delile frekvence za radijske in televizijske sprejemnike. Nisem prepričan, če bo ministru uspelo način podeljevanja teh frekvenc spremeniti. Vsepovsod je bila, bo, tudi v preteklosti, prisotna politika. Problem je v tem, ko nekateri, ki so uslužbenci na Gregorčičevi, po kabinetih delijo frekvence po domače, pod mizo, delijo obljube, šikinirajo poslance, pišejo anonimke in podobno. Niti meni iz koalicijske stranke niti Soku iz druge koalicijske stranke ne pomaga nič, ker sva po domače povedano priveska neki koaliciji. Ampak verjetno je to problem nekoga drugega, če ti en slovenski tabloid lahko napiše celo stran, na primer, Lov na Kanglerja, in zadnji odstavek, "dobili smo anonimno obvestilo, Kangler je pa to pa to..." Ne biti naivni, pa nori, da ne bi mi, ki tudi poznamo novinarje, ki imamo tudi prijatelje, ne glede na to, kateri politični opciji pripadam, ugotovili, kdo je tisti, ki z Gregorčičeve rad piše takšne ali drugačne stvari. Kdo je tisti, ki se vlači po vladnih pisarnah in manipulira, ne samo po Štajerskem, tudi kje drugje z radijskimi frekvencami, pa tudi s tem fondom, ki je obljubljen fond za lokalne televizije in radijske. To vam lahko povem s svojega primera. Prej sem lahko bil vsakih 14 dni na televiziji v Mariboru, glede na to, da je nekdo obljubil iz tega fonda 100 milijonov nekomu, so morali Kanglerja zreducirati zaradi jesenskih lokalnih volitev v Mariboru na 10% tistega, kar je prej bil, ne glede na mojo politično držo v koaliciji ali v opoziciji ali politično aktivnost za Maribor. Pa pridem spet do nekoga, gospoda ali gospodiča, ki diktira tempo, ne boš dobil teh 100 milijonov, če se ne boš tako obnašal, kot smo mi rekli. Pa ne leti na ministra, da me ne bo minister narobe razumel. Leti pa na nekoga iz Gregorčičeva, iz vladne pisarne. Verjetno v zimskem času so klime bile preveč vklopljene in so nekaterim glave tako zaledenele, da nimajo več občutka, kaj je politični pluralizem, kot je tudi dejal gospod Grims. Gospod Grims je tudi dejal ogledalo. Ja res, ogledalo je zelo pomembno pri tem. In se strinjam s kolegom Grimsom, ko govori o ogledalu in o preteklosti, o tem, kar so počenjali. In tudi moja stranka je bila v vladi. Nevarno je pa zrcalo. Če se človek pod pravim kotom pogleda v ogledalo, je v redu. Če se pa s tem ogledalom nekdo zrcali in dela popolnoma enako naprej ali še slabše, kot so nekateri prej, je pa to zrcalo zelo nevarno. Zelo nevarno. In gre za en krog ljudi, ki izkoriščajo trenutno politiko, trenutno oblast pa še koga v tej vladni koaliciji, da sebi ali komu drugemu še pridobijo protipravno ali pa ne vem kakšno premoženjsko korist. P a ne bom govoril o imenih, da se spet ne bo znašla kaka anonimka, pa bom na prvi strani mogoče Direkta ali pa katerega drugega časnika. V tem je problem. In tukaj me skrbi kot vladnega poslanca, ko govorimo o komisiji, kako in na kakšen način bo sestavljena, ki bo razdaljevala denar iz fonda, ki je zagotovljen za lokalne televizijske in radijske postaje. Ne glede na obnašanje nekaterih posameznikov, pa moram odkrito reči, mojega srca, moje duše, volje, pa poslanega vprašanja pa mi ne more nihče vzeti. In tako kot ljudje spremljajo na takšen ali drugačen način posameznika, skupino ljudi, politikov ali tudi medijev, tudi sem prepričan, da kdorkoli bo preveč potisnil svoje kremplje nad sedmo silo, po domače povedano, se bo tudi prej kot slej opekel. Novinar mora imeti svojo glavo, novinar mora imeti svojo pot in novinar mora pisati tisto, kar si misli, da je za njega prav, ne da mu nekdo na ta način diktira, da Kangler ne sme biti več ne na radijskih ne na televizijskih, na lokalnih televizijskih postajah, ker v tem primeru ne boste dobili iz tega fonda tega denarja. Ne izmišljujem si, iskreno vam tukaj povem. Še dobro, da govorimo v mesecu marcu, ne pa v mesecu septembru, dva dni pred lokalnimi volitvami. Danes vas na to opozarjam in vam povem. In to nam žal pridejo povedat nekateri novinarski kolegi, ki ne gojijo samo prijateljstva zaradi svoje službe ali prijateljstva zaradi politike kot take, ampak ker se že vrsto let poznamo in ni prostora za nekatere, ne iz opozicije, in tisti, ki v opoziciji mislite, tudi ne za nekatere, ki smo nekoliko manjše politične stranke, nimamo toliko vpliva pri podeljevanju frekvenc in še kje drugje, niti ne za nekatere kolega iz Nove Slovenije, kaj šele iz DeSUS-a. Tukaj je pa nevarnost in tukaj pa moram na tem mestu, ker na tem mestu je mesto, da ministra opozorim, da ne bo podlegel nekaterim iz Gregorčičeve, ki bodo diktirali, ki lahko kar po svoje diktirajo, v Mariboru, v Celju, Murski Soboti lahko ta dobi, in se bo to zgodilo, drugače pa ne bo ne tega ne onega. Oprostite gospodje, vsebina programa je pomembna. In vsebina programa je toliko pomembna, da mora biti tista, ki bo komisijo prepričala, da lahko nekdo počrpa takšna ali drugačna sredstva. Mene pornografije ni strah v zadnjem času, bolj me je strah nekaterih lastnikov takšnih ali drugačnih radijskih in televizijskih programov, ki se morajo prostituirati, če želijo priti do takšnih ali drugačni uslug. Tega me je bolj strah. Pornografija je prej bila, pornografija je bila na internetu in pornografijo bomo še lahko naprej gledali, kjerkoli pač prideš do tega. Bolj nevarni so ti, kot sem že jih omenil, pa vem, da bo marsikateri zaradi te moje izjave tudi užaljen ali jezen. Vendar nikoli si nisem upal na tem mestu, za tem odrom govoriti neresnice, ampak tiste moje občutke. Tudi to se je zgodilo, spoštovani minister, dobro poslušajte, vsi so imeli možnost in priložnost na eni izmed radijskih postaj v Mariboru priti pa donirati za revne otroke, za matere, za božič in pred novim letom. In ker sem bil edini politik, lokalni politik, pa tudi državnik, ki sem v nekem okolju doniral za matere, ki nimajo sredstev za preživljanje, za božič, namesto, da sem namenil tisti denar, ki sem ga pač imel planiranega iz svojega žepa, za novoletne voščilnice, je bil to problem, ker se je pač Kangler pojavil v medijih kot tisti donator. Vsakdo ima pravico, vsakdo ima možnost, vsakdo ima priložnost, samo seči mora v svoj žep in to narediti. Pa ne bom na tem mestu komentiral, iz katere politične opcije so najbolj godrnjali in se spotikali ob moji takšni ali drugačni potezi. Pa sem predlani to naredil, pa sem v letošnjem letu isto naredil, s tem, da se mi je še en kolega pridružil iz največje koalicijske stranke. In vsi to lahko naredijo. Pa verjetno jaz, pa moj kolega, ki prihaja iz Hoč, kolega Srečko Hvauc, nisva zaradi tega grešna kozla, ker sva se pač za tako pot odločila. Za nekatere pa sva, ker sva se pač v lokalnem mediju trenutno pojavila. In potem tisti, ki se pač ne strinjajo z mojo politiko, ne v državnem zboru, ne v Mariboru, zato ker imajo takšne ali drugačne politične intrige, ker s svojim znanjem in s svojim delom in s svojim vplivom ne znajo drugače ljudi prepričati ali priti na politično sceno, ali pa niso bili izvoljeni v državni zbor, želijo po svoje, preko strank, preko zvez, preko prijateljev, političnih ali drugačnih pritiskati na ministra, na koga drugega še bolj vplivnega. To ni način dela. Povem pa vam odkrito, da sam sem si želel, da pride do nekih sprememb, sem si želel, upam, da bodo te spremembe zalegle, in da te spremembe ne bodo ogledalo prejšnje ali predprejšnje koalicije, še manj pa zrcalo in da bo to neka pot, takšna pot, ki bi si jo ne glede na to, ali sem jaz sedaj v opoziciji ali v koaliciji, naše lokalne in televizijske radijske postaje in tudi druge to zaslužile, pa ne glede na to, ali minister prihaja iz Ljudske stranke ali iz SDS-a ali iz SD-a ali Liberalne demokracije. To mora biti praksa in to mora biti utečeno. Takšni ali drugačni vplivi, vam že vnaprej povem, in upam, da je vsaj to dano nekaterim poslancem, ki vsakodnevno, bolj se bližajo lokalne volitve, vsakodnevno čutimo takšne ali drugačne pritiske, da bomo na tem mestu postavljali takšna ali drugačna poslanska vprašanja, kar se tiče delitev sredstev in nekaterih drugih potez. S tem bom tudi jaz zaključil. Še enkrat, niti ne anonimke, niti ne način dela, kot se ga nekateri poslužujejo, ni pravi način. Želim pa si, da bi zakonodaja zaživela, da bi dejansko bilo omogočeno novinarjem tudi svobodnim in drugim, da najdejo svoj novinarski prostor v tistem mediju, kjer si pač sami želijo. Nikogar ne moreš siliti, nikogar ne moreš prepričati, še enkrat tudi vam iz opozicije odkritosrčno in dobronamerno povem, ne glede na to, kdorkoli bo menjal strukturo lastništva nekaterih največjih dnevnikov ali televizijskih, lokalnih, zasebnih hiš, za eno obdobje lahko vplivajo na podobo v parlamentu glede sestave ali na politično moč. Iz izkušenj in prakse lahko ugotovimo in se prepričamo, da narod si velikokrat tudi brez medijev sodbo piše sam in si jo tudi naredi. In upam, da bo narod tudi sledil temu in da bo na ta način znal sam pravočasno in pravilno odločiti. S tem tudi zaključujem. Zakon bom seveda podprl, s temi opozorili, ki sem jih dal, in se mi zdi smotrno, da jih je minister slišal in da se zaveda, in lahko verjetno tudi sam na tem mestu prizna, ker ni ministra, ki ne bi imel takšnih ali drugačnih pritiskov. Tu so pa še posebej pritiski in te bo moral minister vzdržati in korektno opraviti svoje delo. Konec koncev, če bo šlo kaj narobe, imamo tudi v parlamentu nekatere druge vzvode, ki se jih poslanci lahko po svoji lastni vesti in presoji poslužimo.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč. Pripravi naj se gospod Marinič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Najbrž ni treba posebej ali pa na dolgo poudarjati, kakšen pomen vsi pripisujemo sredstvom javnega obveščanja, njihovi objektivnosti in neodvisnosti. Prav gotovo pripisujemo ta pomen zaradi potrebe po obveščanju, po posredovanju kulturnih storitev, športa in še marsičesa drugega. Kot politiki pa smo najbolj zainteresirani za objektivno, in najbrž je nesmiselno to skrivati, pošteno in korektno obveščanje o političnih dogajanjih doma; tudi v tujini, ampak posebej doma, ker tam vidimo tudi zrcalo oziroma sliko v zrcalu svojega lastnega dela. In ni čudno, da smo na ta vprašanja, ki so povezana z našo predstavo o neodvisnosti medijev, o njihovi enakopravnosti, o njihovi pluralnosti, najbolj pozorni, ko govorimo o predlaganih spremembah in dopolnitvah zakona o medijih tudi v državnem zboru. Ker je bilo v razpravi omenjeno poročilo State Departmenta o stanju človekovih pravic v Sloveniji za leto 2005, naj tudi sam navedem nekaj teh ugotovitev, priznam, iztrganih citatov, tako kot so bili doslej povedani, iztrgani, v celoti pa kljub temu dajejo elemente določene slike. V poročilu je med drugim rečeno, obstojajo opozorila o posrednem vplivu vlade na medije, ne tragično, ampak rečeno. Rečeno je, zopet iztrgano, vlada poseduje pomemben delež v mnogih družbah, ki so delničarji v večini medijskih hiš. Se pravi, posredni vpliv je mogoč tudi prek lastništva tistih družb, v katerih ima vlada pomemben lastniški delež, te pa imajo pomemben delež v medijskih hišah. Dalje, obstoje opozorila, da ima delež lastništva vlade v medijih za posledico samocenzuro v določenih medijskih sporočilih. In dalje, sprejeti zakon o RTV zagotavlja povečano udeležbo vlade in parlamenta v predstavniških telesih, ki neposredno nadzorujejo radijsko in televizijsko mrežo. Mislim, da je prav, da poznamo ta dejstva, ni treba,da jih niti poveličujemo, mislim pa, da ni prav, da zmanjšujemo tudi njihov pomen, ker so pač ugotovitve, ki lahko imajo tudi vpliv na objektivnost, neposrednost, neodvisnost medijev, kakršnega si želimo. Jaz vem, da je zakon o RTV specifično posebej za RTV določena vprašanja uredil. Osebno sem trdno prepričan, da smo vsi, jaz sem bil med njimi, ki smo opozarjali na možne slabosti tega zakona v povečanem vplivu predvsem vlade na neposredno delo in tudi na programe v RTV-ju, imeli utemeljene razloge za takšna opozorila. Kadrovanje v programski nadzorni svet je željo po političnem vplivu potrdil, izbor kadrovski zaenkrat je prav gotovo ni ovrgel, prej potrdil, in najbrž na tej točki lahko nastopijo določeni problemi. Več kot zagotoviti vladi, da bomo še nadalje spremljali posledice in ji toplo priporočiti, ne z velikim upanjem na uspeh, da naj bo tudi sama na to pozorna, ker se ji dolgoročno gotovo ne bo obrestovalo, če bo prišlo do problemov med novinarji glede ocene javnosti o neodvisnosti in podobno v tako pomembni instituciji, kot je javna RTV, naj pač to spremlja. Drugo vprašanje je povezano za ostale medijske hiše in na kakšen način je na njih mogoč politični vpliv. Omenil sem iztrgane citate iz poročila State Departmenta iz razloga, ker je tukaj prav gotovo mogoč v največji meri poleg neposrednega političnega vpliva, ki pa verjamem, da je manjkrat navzoč, čeprav ne rečem, da je izključen, ker je potem že grob poseg ali direktno v uredniško politiko ali pa v razgovore in vpliv na novinarje. Povem še enkrat, ne verjamem, da je pretežen, ni pa izključen. Druga oblika so pa vplivi prek lastnikov. In v tem delu, gospe in gospodje, pa imamo že sedaj v Sloveniji slabe izkušnje, kjer se neposredno kaže, da se točno ugotovitev prevzema deležev tistih družb, v katerih ima vlada pomembne deleže, lahko jih imenujemo tudi KAD in SOD, lahko jih imenujemo tudi posredno prepakiranje delnic v kakšne druge družbe in potem dominanten vpliv preko tega v imenovanju nadzornega sveta, preko nadzornega sveta pa potem tudi na uredništva, da se dogajajo pomembne spremembe, ki imajo tudi svojo politično noto. Takšne so možnosti v redakcijah centralnih dnevnikov, takšne so možnosti v lokalnih dnevnikih, radiju in televiziji, možno je pa tudi preko oglasov, ker vse te družbe živijo od sredstev, ki jih pridobijo na trgu. Jaz sem prepričan, da v tej smeri stvarnih varovalk v tem zakonu, da se to ne bi dogajalo, ni. Teoretično so lahko celo zamišljene, napisano si deleži in podobno, vendar stvarnih varovalk za to ni in ne znam konkretno predlagati, razen tega je tudi splošna razprava kaj storiti, vendar svetujem resen razmislek kako te stvarne varovalke povečati, da se nam to v pretirani meri ne bi dogajalo, kot se je v primeru nekaterih medijskih hiš že dogodilo. In zadnje v tem delu je vprašanje načina razumevanja in odločanja o pluralizaciji. Svetujem, da pluralizacijo razumemo in uveljavljamo v čim širšem smislu, preko pokrivanja medijev po celi Sloveniji, preko različnih medijskih žanrov in ne predvsem kot pluralizacijo v posameznem mediju v političnem smislu. Če bomo zadnji primer v celoti izključili ali pa ga omejili v najmanjši možni meri, potem bo pluralizacija imela svoj smisel, sicer bo škodovala, ker se ne bomo mogli izogniti, nihče, da ne bi o tem, kaj je politično nevtralno in politično uravnoteženo, pri tem ravnal po svojih prepričanjih in svojem mnenju. In to ne bo objektivno, ampak bo spet politično obarvano in bo imelo svoj negativen efekt. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič, pripravi naj se gospod Kucler Dolinar.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, cenjene poslanke in poslanci! Razmere na slovenskem medijskem prostoru narekujejo zakonske spremembe. Katerakoli vlada, katerikoli parlament v takšni ali drugačni koaliciji bi se verjetno slej kot prej v tem mandatu moral soočiti z dejstvi, ki jih narekuje sprememba na tem zakonskem področju. Želim dati poudarek na neodvisnosti medijev, ki je nujno vezana na neodvisnost ustvarjalcev posameznih programskih vsebin. In tukaj seveda ne morem mimo dejstva, ki ga je ob začetku danes na uvodni predstavitvi podal minister doktor Vasko Simoniti, kjer je povedal, da se je v času lastninskega preoblikovanja tudi na medijskem prostoru, predvsem na lokalnih medijih, zgodilo dejstvo, da so mnogi spremenili lastninsko strukturo. Pomeni, da so mnogi ustvarjalci programskih vsebin na določenih lokalnih radijskih postajah tudi njihovi lastniki. Seveda tukaj se mi postavlja zelo pomembno vprašanje. Na eni strani podjetnik, na drugi strani kreator vsebine določenega programa. In ko govorimo o neodvisnosti, je seveda veliko vprašanje, ali se kot lastnik, podjetnik in kot tisti, ki ustvarja določeno programsko vsebino, na tej ravni skuša do tistega, ki medij sprejema, realno vesti oziroma mu ponuditi tisto programsko vsebino, ki jo poslušalec, bralec ali kdo drug želi. Tukaj je seveda nujno potrebno ustvariti pogoje, da bi z načinom in z vsebinami dosegli tisti cilj, ki ga v veliki meri dajejo tudi posamezni členi v noveli zakona o medijih, ki ga danes obravnavamo v prvi obravnavi. Ko govorimo o lokalnih medijih, je novela zakona v posameznih členih šla tako daleč, da je skušala urediti tudi tista področja v slovenskem prostoru, ki mu še vedno pravimo nerazvita, manj razvita ali neka odročna območja v Republiki Sloveniji. Tukaj je treba priznati, da so žal nekatera gospodinjstva na takšnih lokacijah, ki jih žal signal, bodisi radijski ali televizijski, ne dosega. Novela zakona je šla tako daleč, da je ponudila posameznim lastnikom, ustvarjalcem programskih vsebin možnost posebne pozornosti v tem smislu, da bi tudi tem državljankam in državljanom, ki živijo na tako odročnih krajih v Sloveniji, omogočila zagotavljanje signala. In tukaj zakon daje tudi podlage za pridobivanje sredstev, o katerih bom v nadaljevanju tudi nekaj spregovoril. Prepričan sem, da bodo po uveljavitvi tega zakona v drugi in tretji obravnavi še verjetno kakšni manjši popravki, a vendarle v dobro tistim, ki te programe, programske vsebine sprejemajo. Kar zadeva sklad za pluralizacijo medijev. Če bi pogledali nazaj, bi ugotovili, da je v preteklosti bilo kar nekaj milijonov namenjenih za pluralizacijo medijev, ki so predvsem na lokalnem nivoju - govorim o lokalnih, regionalnih medijih - na osnovi razpisa izpolnili pogoje in s tem pridobili tudi poseben status, z različnimi programskimi vsebinami, in z ozirom na doseganje teh normativov bili upravičeni tudi do sredstev iz tako imenovane RTV naročnine, 3%, ki jih je sedanji zakon uvrstil v sklad za pluralizacijo medijev in ki predstavljajo skoraj 30% več sredstev, kot je bilo prej, ko se je odvajalo 3% od RTV naročnine. Gre za okrog milijardo slovenskih tolarjev, kar pomeni, da govorimo o tem, da bo spet nekdo upravičen kar tako do teh sredstev. Jaz verjamem, da v preteklosti - vsaj osebno ne poznam takih primerov - so vsi tisti lokalni mediji, ki so želeli priti do teh sredstev, morali izpolniti določene kriterije v razpisu. Kar pomeni, da so se morali programsko prilagoditi in urediti program ter s tem seveda izpolniti normo, da so bili upravičeni do teh sredstev. Novi zakon ponovno daje ta sklad na razpolago tistim medijem, ki bodo izpolnjevali določene kriterije in bodo le pod določenimi pogoji upravičeni do teh sredstev. Prepričan sem, da ne moremo govoriti, da lahko nekomu že danes obljubimo, če boš delal za to politično opcijo ali za drugo politično opcijo, boš pa iz tega sklada dobil toliko in toliko. To so seveda kupčije morda za kakšne oštarije ali kaj podobnega. No, in sedaj mi dovolite še, da spregovorim tudi nekaj o glasbi, ki jo poslušamo v teh medijih. Pa spet želim dati poudarek tem lokalnim, regionalnim medijem, ker se mi zdi, da se pač ti najbolj prilagajajo tistemu krogu poslušalk in poslušalcev, gledalk in gledalcev, ki so pač vezani na neke lokalne dogodke. Zdi se mi, da bi v tej silni globalizaciji digitalne prihodnosti morali razmišljati, da ohranimo to našo kulturno identiteto, kulturo jezika, glasbe. In morda ni odveč, da bi spomnil na novelo zakona, ki v svojih poglavjih oziroma posameznih členih tudi to definira. Povedal bom samo povzetek člena, in sicer, primer uporabe besedne zveze slovenskega izvora, ki ga v določeni noveli zakon taksativno navaja. Moramo nujno upoštevati, da pomeni, da lahko gre za omejevanje konkurence, kar bi lahko bilo v nasprotju z zakonodajo EU. Obenem bi se lahko tuji projekti v Sloveniji pojavili skupaj s slovenskimi producenti in bi se že lahko proglasili, da so slovenskega izvora, kar bi pomenilo zlorabo zakona. Če pa se uporabi beseda jezik ali izraz, pa gre za spodbujanje in ohranjanje nacionalne kulture oziroma kulturne identitete, kar pa je eno od temeljnih načel EU oziroma evropskega združenja. Tu se mi zdi pomembno, da bi predvsem v naslednjih obravnavah pogledali te izraze v 67. oziroma k 15. členu novele zakona o medijih. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Kucler Dolinar. Pripravi naj se gospod Lahovnik. Če njega ne bo, gospod Gulič.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav kolegom poslancem, kolegicam poslankam in tudi vsem tistim, ki jim je mar današnja novela in nas spremljajo po medijih. Sama se ne bom spuščala v podrobnosti sprememb zakona. Dotaknila se bom le naslednje točke, zakaj je nujno, da se na tem področju in tudi na tem področju nekaj premakne. Prepričana sem, da drži trditev, da je skrajni čas, da se dodatno oblikuje medijski prostor. Kako pomembna stvar so mediji? Vsi se danes strinjamo, da je njihova vloga ne le velika, njihova vloga je ogromna. Tudi zato se jim ne reče zaman "četrta veja oblasti". Konstitutivno vlogo imajo prav gotovo tudi pri vzpostavitvi demokracije. V nadaljevanju bi se rada dotaknila izziva, ki ga je podal kolega Kumer iz poslanske skupine SD. Nihče od resnih analitikov ne more zanikati, da je naša država še vedno v tranziciji, da je tranzicijska država, da torej še nimamo v zadostni meri in popolnoma izoblikovanih demokratičnih mehanizmov. Gospod Kumer je govoril o medijih v povezavi s sodstvom. Dobra iztočnica, morda se tega niti sam ni zavedal, vendarle mislim, da ne bom nič novega povedala in prepričana sem, da tudi sam to ve, da se demokracija v državah v tranziciji najprej oblikuje in najprej razvije na političnem nivoju v okviru zakonodajne in izvršne veje oblasti. Nekoliko kasneje in počasneje pa so ti koraki na drugih področjih, v sodstvu in v medijih. Zato tudi verjetno vsi ti vaši odpori danes, in pa tudi že ob sprejemanju zakona o javni RTV hiši. Zelo žalostno je, da tudi danes z vaše strani nekako ustvarjate klimo, ki demonizira izvorno demokratične sile, po drugi strani pa vse, kar izhaja iz nekdanjega sistema ali pa iz prejšnje koalicije, označujete kot strokovno, široko in še s podobnimi pozitivnimi izrazi. To je pesek v oči, če se lahko izrazim v vaših besedah. Mediji bi morali biti avantgarda, morali bi ljudi odpirati, jim širiti obzorja, ne pa da jim ponujajo stare ideološke vzorce, seveda pa moram izreči zahvalo tistim medijskim hišam in tistim novinarjem, ki so to spoznale in spoznali in to svojo vlogo tudi v večji ali manjši meri opravljajo in s tem izpolnjujejo svoje osnovno poslanstvo, ki ga imajo v tej naši družbi.
Hvala. Gospod Kumer je želel repliko. Izvolite.
Zelo kratko. Moja poanta je tukaj bila na lastni izkušnji, čeprav izhajam iz obdobja, ki ste vi zelo kritični do njega, ampak imam lastno izkušnjo. Danes, ko vidim, kaj se dogaja znotraj pravosodja, ne samega sodnega sistema, dobim neko nostalgijo po tistem času, ki sem zaradi tega jaz bil tudi obsojen.
Hvala. Gospod Gulič, imate besedo, pripravi naj se gospod Hvauc. Če ga ne bo, gospod Terčon, če ga ne bo, gospod Kontič. Izvolite, gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! Danes obravnavamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih in jaz seveda sem si želel pravzaprav slišati kaj o tem, ampak do slej moram reči, da kaj veliko tega ni bilo. Bilo je nekaj načelnih razprav o vlogi medijev, o njihovi imenitnosti, njihovi zlobi in hudobiji, o njihovi dobroti, o tem, kakšni naj bi bili in tako naprej. Jaz sem v medijih delal 20 let, zato se bom pač izognil vsem tem pavšalnim ocenam, visokim mislim in seveda pritlehnim željam. Bi se pa dotaknil nečesa, kar se mi zdi, da bi bilo dobro, da bi predlagatelj upošteval, danes gre vendarle za prvo obravnavo, in sicer gre za financiranje medijev, ne samo lokalnih, regionalnih, tudi tistih, ki so kako drugače posebnega pomena. Dosedanja praksa je bila takšna, da so mediji, ki so hoteli imeti nek poseben status, morali ta status zelo trdo izpolnjevati, bili so pod nadzorom na dva načina. En nadzor je bil ta, da so kar naprej pisali neka poročila o svojem delu, ki so se morala ujemati s prijavljeno programsko shemo. Drugi nadzor je bil koincidenčen, se pravi, dobil si poziv, da prineseš posnetke, recimo oddaj prejšnjega tedna, in potem so to verificirali, ali res ustreza vsem zahtevam, ki si jih moral izpolnjevati, da si seveda imel status. Se pravi, vedno si za nazaj moral dati, tako da se ni dalo nekaj pripraviti sproti. Če si to izpolnil, potem si seveda šele imel nekaj zelo malih bonitet. S tem si lahko konkuriral na razpisih, ki seveda niso bili financirani iz 3%; to ni nikoli zaživelo, bilo je pa zapisano v zakonu. Jaz sem pa prepričan, da bi mediji lažje uveljavljali svojo pluralnost, da bi lažje delali tisto, kar morajo delati, da bi se uredniki in novinarji ukvarjali z delom, veliko bolje funkcionirala zadeva, če bi bila statusno urejena. Se pravi, če vsem tem statusom zadovoljuješ, se pravi, če izpolnjuješ vse pogoje, da imaš status, in če vedno pozitivno opraviš te kontrole, potem si upravičen do nekih sredstev. To bi bilo logično in to bi imelo tudi nek smisel. S tem bi tudi mi v državnem zboru - pa zdaj ni važno, kdo je na oblasti - ne mogli kar naprej očitati, da gre za neke čudne posle zadaj, da se po privrženosti, po afinitetah, recimo, ta sredstva dodeljujejo. Če gredo statusno, potem se dodeljujejo iz statusa, ki ga moraš kar naprej uveljavljati in potrjevati, nadzoruje ga pa tako ali tako svet za radiodifuzijo oziroma agencija. To se mi zdi, da bi bilo dobro vgraditi v zakon, če ga že spreminjamo; zdaj je tisti trenutek. Druga stvar, ki mi manjka v tem zakonu, je ta, da so spremembe pravzaprav bazirane samo na neka štiri polja, enega sem ravnokar povedal. Drugo polje je polje pravice do odgovora in popravka. V to se zdajle ne bi spuščal, ker je bilo res preveč ali pa zelo veliko že povedanega in je očitno, da bo treba zadevo omejiti na to, da gre za posameznika, za državljana, in potem vse tisto velja, ali pa tam nekaj zreducirati. To se mi zdi, da bi bila pametna rešitev, ker državljan tu ni zaščiten, institucije so tako ali tako že preveč. Eno polje je pa tisto, ki govori o ustanavljanju medijskih hiš. Namreč, to je bil očitek že pri prejšnjem zakonu ali sedaj veljavnem zakonu iz leta 2000, da niso postavljeni minimalni kriteriji in minimalni standardi za to, da sploh kdo lahko ustanovi medijsko hišo. In zdaj imamo seveda polno teh džuboks radijskih in televizijskih postaj, potem časopisov, ki jih pišejo študentje zastonj oziroma samo v profit lastnika, to velja tudi za radijske in televizijske postaje, za internetne, recimo, strani, kjer študentje ali pa pač tisti, ki znajo, delajo to zastonj; ko se pritožijo ali pa zahtevajo kakšen denar za plačilo, jih pa zamenjajo. In tako gre to, kriteriji padajo. Tisti resni mediji, mediji, ki zaposlujejo ljudi z zadostno izobrazbo, ki jih tudi učijo, pa v tem konkurenčnem boju popuščajo. In tu se trg ruši na nek način, ker ta del gre vse čez sivo in črno ekonomijo. Zakon pa bistvenega kriterija, ne vem, tri diplomirane novinarje, dva tehnika in podobno, noče postaviti, čeprav bi čisto lahko to storil. In s tem bi tudi omejil število vseh teh radijskih in televizijskih postaj, časnikov, ki jih je tako ali tako zelo veliko, in je stvar tako pluralna, da je že moteča, da ne moreš več pravzaprav niti selekcionirati vseh teh informacij, ki jih dobivaš. Po drugi strani so pa seveda te informacije ponavadi zelo, zelo slabo obdelane, ker pač ni zadaj ne znanja, ne tudi kakšne posebne volje. Mogoče je malo več veselja pa še kakšna želja po pridobitništvu. To so zadeve, ki so se pač pokazale v teh letih. Še ena reč je, ki me tudi malo moti, ali pa preseneča, to je pa višina kazni. Nekatere kazni so take, da pravzaprav posameznemu mediju vzamejo recimo polletni ali pa četrtletni promet, to je 15, 20 milijonov. To so veliki denarji za male medijske hiše. Recimo za neupoštevanje minotaže reklam je zagrožena takšna kazen, ni pa zapisana, v kolikim času naj bi to bilo. Se pravi, je to enkratna prekoračitev tistih 9-ih minut na uro ali je to večkratna zaporedna. Se pravi, so stvari, ki jih bo treba še v nadaljnji obravnavi popraviti, dopolniti, spiliti, sicer pa mislim, da zakon kot tak niti ni tako bistveno drugačen od sedaj veljavnega. Izboljšan je tisti del, ki govori o koncentraciji lastništva, kar se mi zdi, da je dobro. Kakšna reč je seveda čisto v redu in mislim, da je tudi za podpreti, če se seveda te zadeve, na katero sem opozarjal, pobrusijo pa popravijo. Hvala.
Hvala. Besedo ima, gospod Kontič. Pripravi naj se gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ne bom razpravljal o sporni ureditvi zakonu, ki je bila v javnosti precej obravnavana in določa pravila in obseg uporabe popravka. Osebno menim, da popravek mora biti omogočen, vendar ne v tako širokem obsegu, kajti potrebno bo opredeliti tudi, kako bo s popravki na popravke, kajti tudi v popravku je lahko zapisana neresnica in potem seveda mora slediti popravek, ki lahko tudi to neresnico zanika. Nekako tuje mi je deliti ljudi na običajne, in če so na eni strani običajni, so potem na drugi strani neobičajni. In trdno upam in sem prepričan, da vsaj večina nas ne sodi med tem neobičajne. Vsak od posameznikov pa bi moral imeti pravico, da pove resnico, če mu je ta bila oporekana v javnih medijih. Zelo pomembno je določilo tega zakona, ki je zapisano v 4a. členu in predvideva tako imenovano razvijanje in sofinanciranje programskih vsebin radijskih in televizijskih programov lokalnega, regionalnega, študentskega oziroma nepridobitnega radijskega ali televizijskega programa. Dobro se še spomnim, kako napadan je bil amandma, ki sem ga kot prvopodpisani poslanec, predlagatelj, vlagal pri zakonu o RTV in zakonu o medijih v preteklem mandatu. Samo enkrat je bil poseg uspešen in je bil določen 3% delež od RTV naročnine za potrebe financiranja radijskih in televizijskih postaj lokalnega, regionalnega in študentskega statusa. O tem je odločalo tudi ustavno sodišče, ki je opozorilo, da postopek sicer ni bil pravi, še vedno pa sem prepričan, da bi predlagana rešitev bila izvedljiva. Pomemben bi bil status in nadzor tega statusa, ki ga posamezna postaja pridobi. Sedaj pa se bojim, da bo pomembna predvsem sestava komisije, ki jo bo imenoval minister za kulturo in vlada, ki bo z uvedbo podrobneje določila način, postopek, pogoje in merila za izvedbo rednih javnih razpisov. Verjetnost, da bo izbira podrejena političnim ciljem vladajoče koalicije, je velika. To menim tudi zaradi tega, ker se še spomnim, kako so se odvijali dogovori o sredstvih, ki so bila zbrana, vendar ne tudi razdeljena, in je bilo ministrstvo za kulturo tisto, ki je interveniralo. Bojim se torej, da bodo razdeljena sredstva s sorazmernostjo, s prijaznostjo do vladne politike, zavita bo v ovitek, ki se mu po tem zakonu reče upoštevanje projekta za uresničevanje javnega interesa v medijih. Težava vladne koalicije je vedno v tem, da si ne vzame časa in svoje rešitve preuči tudi s stališča, da bo morda že jutri v opoziciji. Ta ugotovitev pa vsekakor ni nova, to bolezen smo imeli tudi v preteklih letih. Kot sem v uvodu dejal, sem pred leti kot koalicijski poslanec dobil podporo v takratni opoziciji, sedanji koaliciji. Če bi takrat vladna koalicija prisluhnila lokalcem in regionalcem, bi bilo financiranje že nekaj let urejeno. Tako pa bomo sedaj dobili rešitev, ki ni dobra in daje preveliko vlogo vsakokratni vladi in ministrici oziroma ministru za kulturo. Naj na koncu povem, da sem na srečo trdno prepričan, da vsega ni mogoče kupiti in da tudi velika večina ljudi, kamor seveda vključujem tudi novinarje, ni na prodaj. Novinarski prispevki so najboljši takrat, ko z njimi nihče od politikov ni ravno najbolj zadovoljen, pa to ne pomeni, da so v teh prispevkih zapisane neresnice. Lahko so celo samo komentarji, ki nam niso všeč, ampak takšen je posel, ki ga opravljamo.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek. Pripravi naj se gospod Brenčič, če ga ne bo, pa gospod Horvat Jožef.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, gospod minister s sodelavci! Ta razprava o zakonu o medijih sedaj že nekaj časa poteka. Ko se je zvedelo, da se pripravlja nov medijski zakon, je ta novica sama po sebi naletela na silen halo efekt tudi v naših medijih, predvsem v opoziciji, kot da bi bilo to nekaj nezaslišanega in grešnega. In so bile tudi prve reakcije na osnutek zakona neprizanesljive, popolnoma zavračujoče, govorilo se je o pomanjkanju stroke, o manjkanju možnosti za izražanje svojega mnenje in tako naprej. In potem se je zgodila javna obravnava mnenj o tem zakonu. Moram reči, da sem celo razpravo sledil, tudi na njej sodeloval in se seveda čudil, da naenkrat je stroka izpuhtela. Te znamenite stroke v tej dvorani, ko je bila priložnost, da se ta stroka predstavi pred celotno slovensko televizijsko javnostjo, te stroke skoraj ni bilo. Tudi opozicija, ravno toliko, da je dihala. In sprašuje se človek, kaj ta opozicija pravzaprav hoče. Ali ima na tem področju, ki ga je tradicionalno dejansko obvladovala, ker je imele vse vzvode, ali ima kakšne dejansko ideje, svežine, kako popraviti ta zakon o medijih? Jaz sem trdno prepričan oziroma spoznal sem, da je brez ideje, da si želi samo ohranitev položaja. Iz te pozicije jih seveda razumem. Na vsak način ohraniti položaje kot nezrušeno Bastiljo, seveda to je na nek način legitimno, vendar morate priznati, da je stanje na področju medijev pri nas bilo nekaj posebnega, da tu uravnoteženosti, ki vas danes tako strašno moti in še manj pluralnosti, dejansko v številnih medijih ali na celotnem področju ni bilo. In lahko rečete, da je bilo stanje uravnoteženo oziroma da kolegica Potrata prej pravi, če bi bila resna analiza, bi se izkazalo, da to govorjenje o nepluralnosti bi se to sesulo v prah in pepel. Potem moramo ugotavljati, da kolegica Potrata doslej ni čitala slovenskih medijev. Drugače je biti opravilno sposoben in brati časopise in ugotavljati kaj takšnega, po mojem nekaj nemogočega. Veste, Hrvaška ne slovi po ne vem kakšni demokraciji. Vsaj za enkrat ni. Tudi vi, ki ste danes v opoziciji, ste znali biti izredno kritični, včasih pravično, vendar na medijskem področju, na področju tiskanih medijev je imela pa bistveno več pluralnosti. Bistveno več. Se pa strinjam, da so s spremembo oblasti pri nas mediji postali bolj pluralni. Vsak dan se lahko o tem prepričamo in jaz sem vesel takšne situacije. To je zdravilno za družbo, da ima oblast dobro kontrolo, dosti oster nadzor, jaz proti temu nič nimam. Tudi iz včerajšnje razprave, ko smo govorili o zakonu o veteranih, ne vem v katerem časopisu seveda, je opozicija bistveno boljše prezentirana kot pozicija. Argumenti pozicije niso navedeni, tistih izven poslanskih skupin, ampak nimam nič proti temu. Dandanes že lahko velik del zainteresiranih, kljub temu da ni še tretji program popolnoma vzpostavljen, ampak ljudje gledajo. Vidim po reakcijah, me vidijo, slišijo, se odzivajo. Tako da govorjenje opozicije, ki tako enostransko napada, ni več učinkovito. Treba bo znati nastopati tudi z argumenti med pravilne ocene in ne zgolj poceni demagogijo. Ko govorimo o tem, ali je treba tudi z določenimi skladi spodbujati pluralnost, jaz mislim, da ja. Ker ta vaša trditev, da so slovenski mediji uravnoteženi oziroma pluralni, kar je v nasprotju s poročilom ameriškega ministrstva o stanju človekovih pravic pri nas, ta trditev ne drži. Tudi primer, ko se je iskalo odgovornega urednika Dela, seveda je žalostno, da takšna hiša pravzaprav zaradi ravno takšnega stanja na nek način ne more znotraj poiskati odgovornega urednika. Rekli boste, da je uravnoteženost to, če se zelo priznanemu policistu, novinarju, ki je po moje znal kritizirati eno in drugo stran, upre skoraj celotni kolektiv. Kako si naj to razlagamo? Ne želijo si kvalitetnega novinarja za urednika, ali pa so neuravnotežen kolektiv, ki ni bil v stanju zagotavljati v časopisu pluralnosti pisanja. Mislim, da je bliže to. O tem sem prepričan tudi na podlagi tega, ko sem pred časom poslušal Intelekto na temo kako lahko mediji vplivajo na javno mnenje. Pa se je prejšnji urednik gospod Košir malo spozabil, bil politično neroden in rekel, kako so dirigirali, kako so iz Dela dirigirali kampanjo za vstop v Nato. Je rekel, ko smo napadali, pa smo se tako zmenili, je šlo skoraj v to smer, da bi kazalo, da bo referendum propadel. Potem smo se pa dogovorili drugače, na podlagi nekih pogovorov iz nekega centra moči je kljub temu moralo priti, se je pa stvar hitro spremenila. Moram ga pohvaliti, bil je zelo odkrit. Jaz ne znam tako lepo povedati, kot je sam povedal, kako so oni pristransko dirigirali to zadevo in jaz se te pristranskosti v tistem času zavedam. Jaz sem ji sledil, vendar ne na podlagi tega, celo odkritih priznanj, govoric, da je pri nas vse bilo v redu na medijskem področju, da slišimo tudi celo, sicer nimam nič proti, če eni krokodilje solze za prejšnjimi časi točijo in nostalgijo za prejšnjimi časi, kot je bilo prej rečeno, ampak takšno stanje po mojem mnenju ni bilo v redu. Poglejte, na tem področju bo potrebno narediti korake naprej. Pri nas je stanje takšno, da kljub temu, da še nimamo med dnevnimi časopisi te uravnoteženosti, ampak po mojem mnenju se v Sloveniji v vsem tem času ne da ustanoviti resnega časopisa, da se da edino rumeni časopis, ki je lahko komercialno uspešen. In ne vem, če je to stanje ravno popolnoma zdravo. Moram reči, da je prejšnje stanje tudi krivo za tako nizko raven medijske osveščenosti, da lahko prosperirajo samo rumeni časopisi, da so tisti lahko uspešni, da pa so se vsi poskusi resnega dnevnega časopisa ponesrečili. Mislim, da je zakon, ki ga imamo danes v obravnavi, usmerjen v pravo smer, da rešuje prave probleme. Da ga je morda treba na katerem od področij še uravnotežiti. Morda je tudi področje popravka oziroma tega odgovora eno takih področij, ki je mogoče potrebno kakšne minimalne korekture. Vendar ne smemo govoriti na splošno, treba je priti s konkretnimi zadevami in ne zganjati zgolj panike. Verjetno je tudi področje glasbe na umetniškem programu, recimo, na programu Ars - sam sem dobil nekatera opozorila, da je tu zadeva bolj kompleksna. Da, recimo, to poustvarjanje klasične glasbe, čeprav je avtor te glasbe tujec, ampak poustvarjajo jo naši glasbeniki, da tu ni jasno, kam to spada, ali med domačo glasbo ali spada med tujo glasbo. Mislim, da v vsakem primeru to glasbeno poustvarjanje spada med domačo umetnost, in da je tu treba, recimo, narediti še nekatere finese, ki bodo v skupno dobro te države in državljanov te države. In bomo na ta način pač prišli do zelo dobrega zakona, ki bo omogočal bistveno boljše stanje na tem področju, da ne bo Slovenija na medijskem področju še naprej ostala relikt preteklih časov, na nek način relikt totalitarnega sistema. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata, niste bili citirani, da bi bili napačno razumljeni. A ste bili? Gospod Jerovšek, ste jo navedli? Izvolite. Oprostite.
Hvala lepa. Opravilno hiper usposobljenemu kolegu Jerovšku bi rada povedala, da jaz tudi kaj preberem. In tako v uvodu piše, tam, kjer je pluralnost medijskega prostora v Sloveniji [[opozorilni znak za konec]] ocenjena, da je velika, ko pa opravičuje predlagatelj zakona medijsko pluralizacijo oziroma subvencije države, pa govori o tem [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Tako, kasneje se lahko zopet prijavite, ja. Besedo ima gospod Horvat. Pripravi naj se gospod Gantar, če ga ne bo, gospod Pukšič, če njega ne bo, pa gospa Eva Irgl. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, gospod minister s sodelavko, lepo pozdravljeni! [[Oglašanje v dvorani.]] Hvala lepa, gospod predsednik. Uvodoma želim izraziti svoje začudenje, da se je v tem sedemmesečnem rojevanju tega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih dvigovalo ogromno, po mojem prepričanju daleč preveč prahu v zvezi s tako imenovano pravico do popravka. Moje osebno prepričanje je, da se pravica do popravka s predlaganim zakonom ne širi. Pravica do popravka je jasno zabeležena v 40. členu ustave Republike Slovenije, ki pa ni od včeraj in tega člena ne bi danes tukaj bral. Pravica do popravka je, po mojem prepričanju, temeljni kamen demokratičnosti medijev in cena demokracije na sploh. Če sta nam zagotovljeni enakopravnost in pravica do svobodnega artikuliranja mnenj in če ima publicist pravico do kritike, mora biti tudi sam pripravljen sprejemati kritike svojega pisanja. Pravica do popravka ni bila uvedena zato, da bi se v medijih zapolnile prazne strani, temveč predvsem zaradi neuravnovešenega, in površnega poročanja novinarjev. In prav te novinarje in medije, ki svojo delo opravljajo v nasprotju s ključnimi določbami novinarskega kodeksa kot so resnicoljubnost in preverjanje informacij, objektivnost in nepristranskost je danes lahko tako strah kritik. Tisti novinarji, ki svoje delo opravljajo odgovorno, profesionalno in v skladu z etičnimi normami, se nimajo ničesar bati. Prepričan sem, da je slednjih več. Od osamosvojitve naprej je eden izmed ključnih problemov novinarstva ločevalna norma novinarskih žanrov, ki narekuje striktno mejo med poročevalnimi, torej informativni in presojevalnimi ali interpretativnimi žanri. Danes so te meje žal zabrisane, vse več je takšnih prispevkov, kjer se pod krinko novinarskega poročila podajajo mnenja, ki so subjektivna in zato pristranska, kar posledično pomeni, da javnost ni celostno obveščena. Hibridni novinarski prispevki se vrstijo tudi okrog sprememb zakona o medijih. Tako imenovana širitev pravice do popravka pomeni pokop svobode izražanja, je pisano v enem izmed medijev. Mediji so preprosto prevzeli stališče nasprotnikov sprememb zakona, če so ti del strokovne javnosti jim je treba verjeti in to brez lastne preučitve sprememb zakona. Kar pa je najbolj problematično je to, da so zakon tudi sami ovrednotili, kar v novinarskem poročilu ni dovoljeno. Eden izmed očitkov vladi s strani nasprotnikov zakona je, da bo s sprejetjem sprememb zakona o medijih postala vlada namreč sooblikovalka medijskih vsebin, to ji je dovoljeno že sedaj, pa tega ni izkoriščala. Pa tudi če bi odslej izkoriščala pravico do popravka, bi si dolgoročno izkopala lastno jamo. Z brutalnostjo si oblast v demokratičnih družbah ustvarja le antipatičnost. Sicer pa pravica do popravka ni le v domeni vlade, temveč tudi opozicije in vsakega državljana. Želim povedati, da s predlaganimi spremembami zakona o medijih nimam težav in bom ta zakon z veseljem podprl. Zaskrbljujoči sta le dve dejstvi. Morda ju bom izrazil na nepravem mestu. Prvi problem je, da zakon nikjer eksplicitno ne definira pojmov erotika in pornografija. Ni jasno, kje je meja. Oglaševalci in mediji so tako prepuščeni sami sebi. Meja, ki loči erotiko od pornografije, ne bi smela biti tako fluidna. Drugi problem je ta, da je vsakdo lahko novinar. Smiselno bi bilo postaviti kriterije, ki bi jih posameznik moral izpolnjevati za tako zahtevno in zato odgovorno delo. Po drugi strani pa po zakonu za novinarje lahko imenujemo le tiste posameznike, ki so redno zaposleni pri izdajatelju in tiste, ki so vpisani v [[...]]kot posamezni novinarji. Vprašanje je, ali se tisti, ki novinarsko delo opravljajo honorarno, ne smejo predstavljati kot novinarji. Z zadovoljstvom tudi pozdravljam, da zakon zagotavlja proračunska sredstva Republike Slovenije tudi za razvijanje in sofinanciranje programskih vsebin radijskih in televizijskih programov s statusom lokalnega, regionalnega, študentskega oziroma nepridobitnega radijskega in televizijskega programa. Seveda bo po tehtanju nekaterih tega denarja vedno premalo, po mnenju drugih spet preveč. Mislim pa, da je dobro, da se lokalni radijski in televizijski programi finančno ustrezno napajajo in po mojem mnenju delajo večinoma dobro. In še zaključna misel oziroma sporočilo, ki ga želim dati in za katerega me je spodbudil s svojo razpravo spoštovani kolega Barovič, ko je govoril o podelitvi frekvenc. Želim vam povedati, nekateri verjetno že veste, da si Radio Ognjišče že nekaj let prizadeva za pridobitev frekvence oziroma za možnost poslušanja tudi v Prekmurju oziroma Pomurju. Ne boste verjeli, da v Pomurju Radia Ognjišče ne boste slišali. Nekdo je ukazal, da se prav v Prekmurju in prav Radio Ognjišče ne sme slišati. Ne boste verjeli. Jaz verjamem. Nekaj let trajajo prizadevanja Radia Ognjišče, nekaj tisoč podpisov je bilo v Prekmurju zbranih, pa ni učinka. Upam, da bo tudi ta zakon, in da bodo ustrezne institucije preverile, ali je res v nekaterih vlogah bila vejica preveč ali pika premalo, da je bila vloga zavrnjena. In vas prosim tukaj zbrane, da mi pomagate ugibati, zakaj prav Radio Ognjišče in zakaj ravno v Prekmurju prepoved poskušanja? Za sodelovanje se vam v naprej zahvaljujem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Irgl, pripravi naj se gospod Kramberger. Če ga ne bo, gospod Milan Petek. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane poslanke, poslanci! Danes seveda govorimo o pomembnem zakonu, zakonu o medijih, ki zajema dva osnovna pomena. Pluralnost medijev in pluralnost v medijih. S tem zadnjim pojmom smo se na dolgo in široko, zelo obširno srečevali že ob sprejemanju zakona o RTV Slovenija. Pluralnost v medijih se nanaša predvsem na pestrost programskih vsebin, ker so ljudje seveda tudi upravičeni do pravočasne, predvsem pa nepristranske in objektivne informacije. Dejstvo je, da so mediji in njihovi novinarji dolžni poročati o nekem problemu, dogodku, tudi stanju recimo v državi, z različnih zornih kotov, z mešanimi stališči do neke problematike, ki je obravnavana. Predvsem so dolžni s svojo interpretacijo zadeve predstaviti na korekten in točen način. To se dotika predvsem preverjanja informacij, ki morajo biti zapisane verodostojno in pravično. Novi zakon o medijih po mojem mnenju prinaša boljše, ustreznejše rešitve na medijskem področju, kot so bile do sedaj. Zakon seveda prinaša kar nekaj novosti, morda samo omenim nekaj tistih, ki se zdijo meni pomembne, in sicer, da je prepotrebno zagotoviti pogoje za pluralnost v medijih, in sicer z vzpostavijo financiranja programskih vsebin medijev. Drugo, kar se mi zdi pomembno, je zaščita otrok in mladoletnikov pred pornografskimi vsebinami tako v tiskanih kot elektronskih medijih. Zagotavljati je potrebno večjo težo varstvu slovenskega jezika in tudi slovenskim glasbenim ustvarjalcem, predvsem pa njihovi ustvarjalnosti. Sama se zelo strinjam z novim določilo, da so rubrike znotraj oddaj ter poimenovanje novi mediji, ki bodo lahko še vzpostavljeni na medijskem področju, lahko poimenovani samo in zgolj v slovenskem jeziku. Tako kot je že kolega Barovič v svoji predstavitvi stališča poslanske skupine dejal, saj smo vendarle Slovenci. Sami moramo poskrbeti za zaščito nacionalne identitete, še sploh danes, ko smo članica Evropske unije. Navsezadnje moramo to določilo resno spoštovati tudi zaradi ponosa, ki ga moramo ohraniti sami predvsem zaradi skrbi do tistih generacij, ki še prihajajo za nami. V svoji razpravi bi se želela dotakniti oziroma delno popraviti tudi besede poslanke Majde Širca, ki je v svoji uvodni predstavitvi stališča polanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije nehote ali hote zavajala javnost, ko je dejala, da je za njih sporna rešitev, kako se imenuje svet za radiodifuzijo, ki naj bi ga po novem imenoval državni zbor. Poslanka je seveda zamolčala, da tudi po sedaj veljavnem zakonu člane sveta imenuje državni zbor na predlog določenih institucij. Tukaj seveda ne gre za nikakršno bistveno spremembo, sprememba je samo v širini kroga predlagateljev, ki člane lahko predlagajo. Imenuje jih seveda državni zbor tako, kot že po do sedaj veljavnem zakonu. Zakon pa seveda tudi v nadaljevanju jasno opredeljuje naloge sveta za radiodifuzijo, sveta, ki je opredeljen kot neodvisni strokovni posvetovalni organ. Rada bi se dotaknila še teme, ki trenutno najbolj buri duhove in je bilo o njej prelitega že veliko črnila, pa tudi izrečenih precej ostrih besed. Govorim seveda o pravici do popravka. Tu je potrebno poudariti da gre tukaj za pravico vsakega državljana, vsake državljanke in tudi vsake institucije, ki je zapisana v 40. členu ustave Republike Slovenije. Gre namreč za uresničevanje te pravice, ki je zapisana v poglavju o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, v katerem je v 15. členu izrecno določeno, da te pravice ni dopustno z ničemer omejevati. Opozicija, pa tudi precejšen del novinarjev, skuša to pravico do popravka izraziti na način, da gre tukaj za poseg v avtonomnost in razmišljanje novinarja, kar pa je vsekakor napačno. Tu gre v prvi vrsti za zaščito človeka, ki ima pravico demantirati laži, neresnice, nepreverjene informacije, zapisane v nekem mediju. Seveda pa to v prvi vrsti prinaša bolj odgovoren odnos tistega, ki piše, do tistega, kar je zapisal. Pravica do popravka je v prvi vrsti pravica šibkejšega, saj je posameznik proti mediju vedno v šibkejšem položaju. Znani so primeri, ko je šlo za razžalitve, netočne podatke pa ljudem ni bila omogočena uresničitev ustavne pravice do popravka ali odgovora. Ta razširitev pravice do popravka prinaša po mojem mnenju tudi večjo profesionalnost v medijih, predvsem zaradi povečanja odgovornosti do zapisanega. V sobotnem Delu je Peter Jančič zelo dobro prikazal, kaj je zloraba novinarskega položaja, ko na eni strani skušaš prikazati, da pravica do popravka posega v novinarjevo avtonomijo, po drugi strani pa ne odreagiraš, ko sta državljanu ali državljanki kršena osnovna integriteta in dostojanstvo zaradi tega, kar je nekdo zapisal. Zato bi svojo razpravo rada zaključila z njegovimi besedami iz te kolumne, ki pravijo: "Novinarska skupnost bo močna, če se bomo lahko dogovorili, kako urediti lastne vrste, če bomo sposobni uveljaviti minimalna pravila, ki se jih je treba držati in bomo znali kaznovati tiste, ki jih kršijo." To je v Evropi običajna odgovornost lastnikov in urednikov največjih medijskih hiš. Če tega ne zmoremo, če ne delimo vsaj minimalnih skupnih vrednost, bo red naredilo pravosodje in bo red naredila politika. Takrat se spomnite vseh, ki so še vedno tiho, tiho seveda takrat, ko so kršene pravice državljank in državljanov do popravka. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Milan Petek. Gospa Širca, ali ste bili imenovani? Izvolite. Replika.
Gospodična Irgl, vi znate brati Jančičeve tekste, ne znate pa brati Simonitijevih tekstov ali ne znate še avtonomno brati, kajti pravite, da svet za radiodifuzijo imenuje sedaj državni zbor, kot ga je prej. Ja, res. Ampak, prej ga je na predlog društva novinarjev, kulturniške zbornice, gospodarske zbornice, etc. Ja, to pa ni isto, saj hodite v šolo, saj smo na istem poglavju kot pri RTV Slovenija, ko je svet imenoval KVIAZ in ga imenuje, vemo po kakšnih načinih, s plonk listki.
Hvala. Besedo ima gospod Milan Petek. Se odpoveduje. Besedo ima gospod Miro Petek, pripravi naj se gospa Zalokar Oražem, če je ne bo, gospod Švagan, če ga ne bo, gospod Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdravljeni vsi v tej dvorani državnega zbora! Mislim, da se vsi več ali manj strinjamo, da so spremembe zakona o medijih nujne. V zadnjem času je bilo okrog tega zakona največ razprav okrog popravka in odgovora, kar me je po svoje presenetilo. Pravica do odgovora in popravka je seveda ustavna kategorija in očitki, da gre za razširjanje te pravice, so neutemeljeni. Nikoli namreč ni preveč človekovih pravic. O tem se bomo nemara vsi strinjali in med te človekove pravice sodi tudi pravica do odgovora in popravka. Popravek je konec koncev ustavna kategorija v Sloveniji in seveda civilizacijska pridobitev. Novinarstvo ne nosi zaman naziva sedma sila in to je sila, ki mora biti na nek način regulirana in najbolj je lahko regulirana najbolj s tem institutom popravka oziroma pravico do odgovora. Tisti, ki v mediju išče popravek, ki išče pravico do odgovora, mora imeti na nek način še več pravic, mora imeti na nek način še nekaj pravice na zalogo, kajti pravica do popravka ali odgovora je konec koncev le skromen obliž na tisto, kar se je nekemu bralcu, gledalcu ali poslušalcu zgodilo prej, kajti noben popravek ne more popraviti tiste škode, ki mu je bila narejena. V teh mesecih je bilo precej govora tudi okrog popravka komentarja. Nekateri pravijo, da popravek ne sme sedati v komentar. Res je. Popravek je interpretativna novinarska zvrst, to je mnenje pisca in to mnenje pisca je seveda sveto in temu nikakor ni mogoče oporekati. Vendar mora komentar temeljiti na dejstvih, na resnici, komentar ne sme obsegati laži, potvarjanj, neresnic. Torej ne gre za popravek komentarja, gre, lahko gre le za korekcijo napačnih dejstev, ki so vsebovane v nekem komentarju. In če nekdo gradi komentar na napačnih dejstvih, na lažeh, na napačnih predpostavkah, potem ta komentar seveda ne more biti verodostojen. In, kot je bilo danes tukaj že rečno, največji problem slovenskega žurnalizma je v tem, da se novinarji ne držijo žanrov. Novinarski žanri niso čisti, imamo komentirana poročila in podobno. Na fakulteti so nas učili, da mora biti komentar komentar, vest vest, poročilo poročilo. Danes je to več ali manj zmešano. 31. člen zakona daje odgovornemu uredniku precej široke možnosti, kdaj popravek oziroma odgovor tudi zavrne. Zame je pomemben tisti del, ki pravi, da lahko odgovorni urednik zavrne popravek, če zahtevani popravek v ničemer ne zanika navedb v obvestilu in se v njem tudi ne navaja oziroma prikazuje drugih ali nasprotnih dejstev in okoliščin in tako dalje. Odgovorni urednik ima že danes in bo imel tudi v prihodnje možnosti, da razne vaške posebneže, razne predsednike raznih društev in organizacij, razne profesionalne pisce pisem bralcev enostavno zavrne, seveda bodo ti imeli tudi možnost, da bodo svoje pravice iskali na sodišču in prav je tako. Z meseci in leti se bo izoblikovala sodna praksa, izoblikovali se bodo judikati, po katerih bodo sodišča tudi ravnala. Danes lahko v Sloveniji na prste ene ali dveh rok preštejemo tiste pravde, ko nekdo na sodišču išče to pravico oziroma hoče po sodni poti doseči, da nek časopis oziroma medij objavi popravek. Verjetno bo v prihodnje tega nekoliko več, nikakor pa ne smemo pričakovati oziroma napovedovati, da bo prišlo do neke poplave odgovorov ali popravkov. Sam sem v 20- letni novinarski praski doživel razmeroma malo popravkov in odgovorov. Verjetno se bralci včasih oziroma zagotovo se bralci včasih tudi na to niso odzivali in izkoristili te svoje pravice. Za novinarja in medije je slabo, če doživlja stalne popravke, ugovore, ker to na nek način ruši kredibilnost pisca in ruši kredibilnost medija, hkrati pa si mediji in novinarji to kredibilnost lahko pridobijo, če takoj objavijo popravek in če se za napake opravičili, napako priznajo. Sam sem ravno danes bil na sodišču v Slovenj Gradcu, ker me neki gospod toži za članke od leta 1998 do leta 2001. Ta gospod nikoli ni izkoristil pravice do popravka, pravice do odgovora. Veseli me, da se je poslužil po letu 2001, po poskusu moje likvidacije, te sodne poti in ta sodni proces traja zdaj že 4, 5 let. V današnjem Dnevniku piše kolega Rok Praprotnik ravno o tem gospodu, upam, da bo gospod Rok Praprotnik doživel popravek, odgovor ali vsaj kakšno tožbo, da ne bo doživel kaj hujšega. Dobro je, če se pogovarjamo o takšnih zadevah na sodišču, slabo je, če te zadeve rešujemo z bejzbol kijem. Čudi me nasprotovanje opozicije, da gre po njihovem mnenju za razširjanje popravka oziroma odgovora, hkrati pa v zadnjih mesecih trdijo, kako je vladajoča koalicija prevzela vse medije. Spomnite se tiskovnih konferenc, LDS je govorila, da koalicija grobo, brezkompromisno in komisarsko prevzema medije. Če bi bilo to res, kolegi in kolegice, potem potrebujete ravno to pravico, pravico do popravka in odgovora. Naj bo to široka pravica. Če bi bili mediji prej vaši in sedaj, če so mediji sedaj naši, potem, mi ne potrebujemo pravice do odgovora in popravka. Mi to pravico sedaj lepo razširjamo in ne vem, zakaj je to za nekatere moteče. V tem zakonu se bo ta pravica le še utrdila in dodatno uveljavila. Na koncu bi rad spregovoril še par besed o novinarski samoregulaciji. Upam, da bo ta razprava o medijskem zakonu prinesla tudi kakšen razmislek o medijskih oziroma tiskovnih ombudsmanih. Sam sem bil priča na londonskem Gardianu, kjer imajo zelo dobro uveljavljeni institut internega ombudsmana. Novinarji so sprva na to institucijo gledali postrani, motilo jih je, da je nekdo znotraj njihovih vrst korigiral, kritiziral to njihovo delo, in da je to tudi objavljeno. Corrections and clarifications so kolumne, ki jih gospod Ian Mayers v Gardianu redno objavlja in jih izdaja tudi v knjigah. In ta rubrika, ta njegova rubrika je postala kultna in temu so sledili tudi mnogi drugi časniki v Angliji in drugod po svetu. Na tak način ombudsmani vzpostavljajo stik z bralci, kramljajo z njimi na prijazen način in zadeva se je v teh krogih prijela, celo ruska Izvestja [[...]]ima medijskega ombudsmana, celo brazilski častniki imajo internega medijskega ombudsmana in seveda je to povsem neodvisna institucija. V nekaterih državah ne sedijo v istih stavbah kot so sedeži časopisov, ampak je celo ta institucija prostorsko ločena. In čisto na koncu, rad bi čestital tisti medijski hiši v Sloveniji, ki bo prva uvedla institut medijskega ombudsmana. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Barovič. Izvolite. Pripravi naj se gospod Sajovic, če ga ne bo, pa Ljubeljšek. Prosim.
Hvala. Eden od kolegov, 45 sekund imam, je dejal, kaj pa če je v popravku neresnica. Postavil je antipot, novinar piše zgolj in samo resnica. Torej kaj je resnica. Resnica je pravica urednika. To hočemo. Tega mi ne bomo nikoli dovolili.
Hvala. Besedo ima gospod Ljubeljšek, pripravi naj se gospod Posedel, če ga ne bo, gospod Cvikl, če ga ne bo, gospod Grims. Izvolite.
Hvala lepa. Pri spremembah in dopolnitvah zakona o medijih, je najpomembnejše zavedanje vseh nas, da je moč besede in slike izjemna. Da ni na svetu nič močnejšega od besed, in da beseda človeka lahko tudi ubije. Svoboda tiska in govora, objektivnost, pluralnost, uravnoteženost in nepristranost so vrednote razvitega sveta. Naši mediji niso nekaj, kar je izven slovenskega prostora in niso sami sebi namen in tako dobivamo v zadnjem desetletju že tretji zakon o medijih. Sprememba zakona je za nekatere sporna predvsem v členih, ki govorijo o pravici do popravka in odgovora. Na to se bom osredotočil v nadaljevanju. Prav je, da je zakon o medijih konkretiziral ustavno načelo pravice do popravka in odgovora, ker imajo mediji moč in vsaka moč mora imeti jasno postavljena pravila in omejitve. Pravica do popravka je pravica šibkejšega, saj je posameznik proti mediju vedno v podrejenem položaju. Vendar pa katedra za novinarstvo na primer meni, da razširjena pravica do popravka prinaša vrsto možnih zapletov in s tem povezanih pritiskov na neodvisnost, kritičnost in verodostojnost novinarjev in urednikov. Nihče me ne bo prepričal, da bo ta zakon ogrozil svobodo medijev. Bo pa verjetno prizadel tiste, ki objavljajo nepreverjene ali zlonamerne informacije. Ta zakon potrebujemo, da preprečimo morebitno neupravičeno ali lažno kritiko, razne zamere ali celo škodoželjnost. Natančno zapisano pravico do popravka potrebujemo predvsem in tudi za-to, ker nihče na tem svetu ni nezmotljiv, tudi novinarji ne in ne uredniki. Potrebujemo resne medije, ki jim je mogoče verjeti, pa tudi rumeni in strankarski tisk, kajti vse to je sestavni del današnjega časa in prostora. Med novinarji in uredniki so številni, ki jih cenim in spoštujem, ker mislim, da so častni in pošteni ljudje in ker morda nezavedno se dajejo ugled novinarstvu in mediju, za katerega delajo. Vendar pa moramo priznati, če nam je to všeč ali ne, da se na drugi strani objavljajo tudi zgodbe, ki so netočne, nepoštene, pristranske, kjer so zapisane tudi laži in kjer se izrablja položaj, kjer se ne spoštuje ne pravil in ne vrednot, ki so zapisane tudi v slovenskem novinarskem kodeksu. Če citiram izjavo: "Nam že nihče ne bo diktiral kaj smemo in česa ne smemo. Mi se svobodi tiska ne bomo odpovedali." Prepričan sem, da nikomur niti na kraj pameti ne pade, da bi omejeval svobodo medijev, vendar pa vseeno mislim, da demokracija ni anarhija. In da se je v imenu svoje svobode treba znati postaviti pred svobodo drugega. In da je v imenu svoje svobode in avtonomije treba spoštovati tudi svobodo in avtonomijo vseh drugih. Človekovo dostojanstvo je nedotakljivo. Treba ga je spoštovati in varovati. Poudarjam, da potrebujemo kritične medije, ki bodo bedeli nad nezakonitimi ravnanji v družbi in državi, obenem pa zaščititi prizadete zaradi neresničnih navedb in celo laži. Je pa poslanstvo medijev tudi, da tudi običajni državljan lahko pride do besede. Kdor zagovarja objektivno poročanje, tistemu zakonska določila lahko samo pomagajo in ne škodijo. Objektivno poročanje pa zagotovo izvira iz človekove temeljne drže, da išče resnico, da poroča o dejstvih nepristransko in da se konec koncev obnaša profesionalno. Nihče v tej državi ne more imeti monopola nad resnico. Trdim, da so pomisleki, da bi prizadeti s svojimi popravki urejali časopise, televizijske in radijske programe neresnično neutemeljeni. Popravki so povezani s kakovostjo in profesionalnostjo novinarskega dela. In tudi s spoštovanjem kodeksa. Če pa že nekomu storimo krivico, jo moramo popraviti in to na čim bolj enakovreden način, pošteno v imenu pravice in resnice. Ne glede na to, da so žal pri nas nekatere vrednote pozabljenje, druge pa prezrte. Zanimiv je zapis znanega novinarja, ki ga citiram: "še bolj drastične rešitve, ko gre za pravico do popravka in odgovora je po naglem postopku konec prejšnjega tisočletja poskušala uzakoniti vlada LDS". Torej kritiko sedanjega predloga sprememb zakona o medijih opozicije oziroma kolegov iz LDS težko sprejemam. Javne razprave o tem predlogu zakona sem se udeležil predvsem zato, da slišim konkretne strokovne predloge, pobude in mnenja. Predvsem tiste strokovne javnosti s področja medijev, ki je bila v preteklih mesecih zelo kritična, da se dela brez možnosti izmenjav mnenj, toda žal se je pokazalo, da prav ta strokovna javnost izmenjave mnenj sploh ni želela. V letu in pol mojega dela v politiki, sem prišel do kar nekaj spoznanj in zaključkov, objektivnem in uravnoteženem predstavljanju političnega delovanja in stališč, zlasti politične pozicije in opozicije. Zavedam se, da so novinarji samo ljudje, katerih delo je težko, stresno, delovni čas nepredvidljiv, nemalokrat so verjetno premalo plačani. Vendar bi pričakoval, da ne glede na to, da jim je kakšen politik, politična stranka, ali njihova opcija bliže, poročajo objektivno, uravnoteženo in profesionalno. Z vsem svojim, mojim spoštovanjem do medijev, ki so del našega vsakdanjika in brez njih vsekakor ne moremo, do urednikov in novinarjev trdim, da s spremembami in dopolnitvami zakona o medijih njihovo delo ne bo v ničemer okrnjeno, če je njihovo delo pošteno, objektivno in profesionalno, s spoštovanjem človekovega dostojanstva, ki je nedotakljivo in ga je treba varovati. Naj za konec povzamem misel dr. Trstenjaka, "zaupam v slovensko poštenost, z njo smo preživeli tisočletja, ko te ne bo več, bomo kot narod propadli." Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Grims. Pripravi naj se gospod Sok. Ja, oprostite, gospod Cvikl [[...]]Ne, se je odpovedal. Izvolite gospod Grims, pripravi naj se gospod Sok.
Hvala, predsednik, za besedo. Nadaljeval bi kar tam, kjer se je ustavil gospod Miro Petek. Namreč, pri nas, ne samo, da je problem, ker se mešajo posamezni komentarji in poročila, kar je seveda sprto tudi z načeli novinarske etike - to vsi, ki so kdaj od daleč pogledali ta pravila, zelo dobro vedo -, ampak pri nas se včasih celo s komentarjem poskuša nadomestiti poročilo. Namesto da bi se poročalo o nekem dogodku, neki izjavi, o nečem, povezanim z neko osebo, se to samo še vrednoti. In če ta oseba poskuša vsaj predstaviti, kaj je v resnici rekla, kaj se je zgodilo, se pa reče, ne, ne, o tem pa ne morete nič odgovarjati, ker to je pa naš komentar, to je pa naše sveto mnenje. Ampak to je v resnici groba kršitev ustavne pravice do informiranosti, ker ljudje v resnici, kaj se je zgodilo, kaj je ta oseba rekla, sploh nikoli ne morejo izvedeti. In seveda groba kršitev pravice te osebe, kajti na ta način se jo okarakterizira z vsem mogočim. V enem od primerov, ki so bili javno publicirani, se je nekoga ozmerjalo z jurišnikom tretjega rajha, ne da bi se z eno besedo povedalo, kaj je ta oseba pač nekje dejala. S tem v zvezi moram reči, da je tudi zelo zanimiv dopis od akademika prof. dr. Kosa, ki sem ga prejel pred nekaj dnevi [[v kolikor je prisoten interes, vam ga tudi z veseljem izročim]] , ki opozarja še na nekaj - na nekritično povzemanje tudi očitnih žaljivk, pri čemer se potem tisti, ki povzame žaljivko, skrije za tem "ja, saj to je pa že pisalo v nekem drugem časopisu, da je ta oseba to in to" ali kaj podobnega. In da v vseh primerljivih ureditvah, od Amerike do Evrope velja, da povzemanje žaljivk pomeni breme tistega uredništva, ki to stori, ker gre za očitno kršitev človekove integritete, ki s korektnim povzemanjem in sklicevanjem nima nobene zveze več. V tem kontekstu še nekaj besed o popravku. Moram reči, da ko poslušam te zgodbe o širitvi pravice do popravka, kajti ta sintagma se zelo pogosto uporablja - tudi nekaj ljudi, ki jo je danes tu uporabljalo, je povedalo nekaj žalitev na moj račun, ne vem, zakaj. Naj vas opozorim, da člen ustave, ki ga bom prebral, to je 40. člen, pravica do popravka in odgovora, pravi: "Zagotovljena je pravica do popravka objavljenega obvestila, s katerim sta prizadeta pravica ali interes posameznika, organizacije ali organa, in prav tako je zagotovljena pravica do odgovora na objavljeno informacijo." Ta člen, ki torej daje pravico vsakomur, pa če gre za pravico ali interes posameznika, da odgovori, da popravek, je napisan tako široko, da ga širiti sploh ni mogoče. In še več, še enkrat opozarjam, kar sem povedal že na začetku, to je napisano v tistem poglavju ustave, v katerem 15. člen [[gre za poglavje o človekovih pravicah]] ne dopušča nobenega ožanja teh pravic. Torej, če bi res sprejeli to logiko, da se sedaj nekaj širi, potem je bila do sedaj ta ustavna norma očitno kršena. Tako, da je tu nekaj očitno drugače, kot se interpretira. S tega vidika bi samo opozoril, da je 1. april šele čez tri dni. Tako da, kolegi, dajmo umiriti razpravo - popravek je ogledalo ogledala. Namreč, če je medij ogledalo, je popravek ogledalo ogledala. In tisti, ki ima namen pošteno poročati, se tega ogledala zagotovo ne bo branil, ker sploh nikoli ne bo prišlo v poštev; enako kot pri televizijskih prenosih. Tisti pa, ki se tega boji, pa verjetno že ve, zakaj. In poglejmo, komu je pravzaprav ta zgodba s prenosi, neposrednimi prenosi in popravkom trn v peti, pa bo pravzaprav vse hitro jasno. Hvala.
Hvala. Gospod Sok. Pripravi naj se gospa Širca.
Hvala, za besedo. Gospod predsednik, spoštovani minister s sodelavci. Nas v Novi Sloveniji seveda ne čudi, da je ta zakon doživel tako silno publiciteto v javnosti, vsi se očitno zelo dobro zavedamo, kakšna moč je v medijih in mislim, da je prej moja poslanska kolegica, Mojca Kucler Dolinar, to zelo dobro argumentirala. Seveda v okviru te razprave je največ pozornosti doživel ravno ta del, ki se imenuje pravica do popravka. Jaz razumem, da si novinarji te pravice ne želijo, razumem jih, kako jih ne bi, saj vendarle se skozi število popravkov tudi nekako meri njihovo delo in tudi v bodoče se bo lahko merilo. Imate novinarje, ki ne bodo imeli nič popravkov, imate pa tudi novinarje, ki bodo imeli veliko teh popravkov in pravzaprav se bo lahko delodajalec vprašal, kaj pa je s tem novinarjem, ki doživlja takšno število popravkov svojih tekstov. Bistvo je res tudi to, kar je že bilo povedano, novinar je lahko danes malo da ne vsakdo. Torej, če hočeš biti zdravnik moraš končati medicinsko fakulteto, če hočeš biti, ne vem, matematik itd., za vse moraš narediti neko določeno poklicno specializacijo, novinar pa si lahko bistvo iz vsake šole in veliko je teh novinarjev, ki niso niti dokončali primerne izobrazbe in potem seveda dobimo v javnosti to podobo, kakršna danes trenutno je. Moralo bi nam predvsem iti seveda za resnicoljubnost. Jaz mislim, da bi to bila tista osnovna orientacija medijev in ko mediji poslušajo to razpravo, ko novinarji poslušajo, se vendarle morajo vprašati, kaj pa smo v tem vsem času naredili, da sedaj doživljamo v zvezi s tem tako silno razpravo. Ali je res neodvisnost medijev popolnoma samoumevna? Kaj so pa naredili ti novinarji, ki so objavili karikature preroka Mohameda, kaj so naredili? Veliko ljudi je zaradi njih in zaradi njihovega dela silno trpelo in še trpijo, nekateri so bili ob življenje. Ali so vedeli, kaj to prinaša? Ali je res potem vsaka novinarska neodvisnost dopustna, jaz mislim, da ni dopustna in da tukaj pravzaprav tudi politika ima tisto možnost in pa tisto pravico, da na nekem določenem segmentu pač v to poseže. Kolega Bevk me je praktično potegnil za jezik, povedal je nekako, da sem izkoristil javno predstavitev mnenj tukaj v državnem zboru, ampak moram mu odgovoriti, do javne predstavitve mnenja je tukaj imel pravico vsakdo, torej tudi jaz, če ravno imam več možnosti, da v javnosti povem veliko več možnosti, da v javnosti povem svoja mnenja kot ostali državljani. Ampak tukaj pred avditorijem sem poskušal na primeru, ki se je zgodil dva, tri dni pred javno obravnavo tukaj v parlamentu, pokazati na krivico, ki se je zgodila recimo meni, ko je novinar napisal očitno neresnico čez celo stran, potem se je v enem malem kvadratku opravičil in je napisal ni res tisto, kar sem včeraj zapisal. Jaz recimo o vas, kolega Bevk, rečem, vi ste to in to, vi pa potem naslednji dan pred slovensko javnostjo dokažite, da to niste. Saj s tem popravkom ne dosežeš čisto nič. To še samo dodatno potencira, še tiste, ki so nezainteresirani zainteresiraš, da gredo brati tisto, kar je prej napisal. In če ne bomo na tem področju v etičnem in moralnem smislu nekaj spremenili, potem nam tudi ta pravica do popravka ne bo nič pomagala. Vsi skupaj pa seveda strmimo in se trudimo biti odprta družba, tolerantna družba, družba kjer se bomo med sabo spoštovali in razumeli. Zato tudi razumem ta napor in to prizadevanje, da se ustanovi nek sklad za pluralizacijo in da se medije, ki bodo izpolnjevali te kriterije tudi na nek način se subvencijami za to poročanje nagradi. Seveda je treba ta sklad organizirati tako, da bo vpliv politike na razdeljevanje tega denarja zanemarljivo majhen, kajti razumem, da če bo politika imela vpliv, potem seveda bodo ti novinarji v borbi za ta denar pozabili na svojo osnovno poslanstvo in ne bodo novinarji, ampak lahko bi rekel bolj tako, ko so včasih bili neke vrste janeževi upognjenci. Pravite nekateri, da so mediji ogledalo stvarnosti. Seveda, če je to ogledalo ravno, nikomur ni potrebno, da se tega ogledala boji. Problem je, ko je krivo, ko kaže popačeno sliko. Takrat je pa je problem. Torej takrat bi bilo potrebno seveda potegniti zasilno zavoro in takšno poročanje spremeniti. Pluralnost poročanja, intenzivno sporočanje veste, se lahko danes v dobi interneta zelo hitro izmeri pa prikaže, kako nek medij o nečem poroča. Zelo hitro. Sicer pa o tem imamo vsak svojo sodbo in tu se verjetno na tem segmentu nikoli ne bomo popolnoma ujeli. Jaz bom rekel, kot tisti državljan, ki pripadam skupini kristjanov v tej državi, lahko rečem seveda, da smo te ignorance skozi medije in te drugo- razrednosti navajeni in mi je pravzaprav prijetno, ko vidim, da tuji mediji dajo priznanja Slovencem. V tujih medijih jih nagradijo, jih naredijo za to in ono, doma pa poskušamo to zminimalizirati, dati v nič, potem pa pravimo, da bi Slovenci radi bili velik narod v Evropi. S takšnim pristopom ne bomo nikoli velik narod, ne moremo biti, ker če sami sebe ne bomo spoštovali, nas tudi seveda drugi ne bodo spoštovali. Še imam malo časa, zato bi se rad dotaknil ene zadeve. Moram reči, da sem od leta 2003 čakal na ta trenutek, da bom lahko to pred državnim zborom povedal. Namreč leta 2003 je en državljan, Muvič se je pisal, opozoril na veliko nasilje na eni do kabelskih televizij. Šlo je za prikazovanje trde pornografije. O tem je danes že bilo veliko govora. Takratni inšpektor, mislim, da se je pisal Palk [[?]] [[...]], ki je za to bil pristojen, je izdal eno odločbo in potem smo jim to prepovedali. Potem smo pa v parlamentu oziroma ste v parlamentu tako, kot vi danes govorite, vi ste sprejeli eno avtentično razlago 84. člena zakona o medijih. S to avtentično razlago se seveda nikoli nisem mogel strinjati, pravi pa, med drugim, prepovedano je predvajanje prizorov neopravičenega nasilja, [[...]]neopravičenega nasilja kot da bi nasilje bilo tudi opravičeno, kot je mučenje ljudi in živali in podobno. Potem pa pravi ta avtentična razlaga, pornofrafije kot je zoofilija, netrofilija, pedofilija, sadomazhoizem, sadizem, posilstvo in druge vsebine odvratnosti in nasilja v pornografiji, medtem ko pa je dejansko bilo zapisano potem v naslednjem odstavku, vsebine ki lahko škodijo duševnemu, moralnemu ali telesnemu razvoju otrok in mladoletnikov in je zato njihovo predvajanje omejeno na čas med 24. in 5. uro zjutraj. Med te programske vsebine se uvrščajo vse oddaje s prizori spolnosti in nasilja, ki jih je moč uvrstiti znotraj družbeno sprejemljivih estetskih in moralnih kriterije. Torej eno takšno avtentično razlago smo sprejeli in v skladu s to avtentično razlago in po še vedno veljavnem zakonu o medijih so si lahko, kateri so pač to videli, jaz sem pa bil opozorjen 18. marca, to je iz sobote na nedeljo, pogledali neko zadevo na RTV Ljubljana, ki bi jo jaz gladko, šlo je za japonski film Cesarstvo čutil, ki bi ga jaz gladko po svojih moralnih in estetskih kriterijih lahko uvrstil v trdo pornografsko vsebino. Torej nekateri pa seveda v tem vidite nekaj povem drugega. Vprašanje je seveda, kakšen je vpliv takšnih in pa podobnih vsebin na našo mladino in pa sploh na našo slovensko in pa evropsko družbo.
Hvala. Besedo ima gospa Širca, pripravi naj se gospod minister.
Spoštovani Sok! Po prvem odstavku 10. člena bi lahko, teoretično seveda, od odgovornega urednika RTV Slovenija zahtevali v bistvu še eno izredno sejo na znane izredne seje, če bi se kdo prepoznal, da ni bil točno navajan. Ne samo to, kar je delal novinar, ampak tudi, kar ste vi rekli, bi imela jaz lahko pravico, če bi se čutila, da zadostuje pogojem, se pravi, da ni točne trditve. Teoretično je to možno in ni treba, da se slepimo o tem. Hotela sem povedati, da danes se soočamo z neko terapijo za vse tiste, ki jih mediji ne prikazujejo v za njih pravem ogledalu. Jaz se za te, danes smo slišali, da so naši novinarji janeževi upognjenci, seveda čutim [[...]]Ne Janševi, janeževi upognjenci, seveda mi je nerodno, in mi je tudi nerodno, da je ta državni zbor prevzel vlogo fakultete za družbene vede in govoril in dajal novinarjem napotke, kakšno je pravo novinarsko delo. Naj se vrnem k številnim napačno prebranim in interpretiranim delom zakona. Kot prvo, gospod Grims je dal danes za vzgled švedski model razdeljevanja subvencij, ampak gospod Grims, vi kar pozabite polovico in vzamete tisto, kar vam je všeč, to je zelo pogosta praksa in tudi uspešna, mimogrede, ampak vendarle, če vas nihče ne demantira, potem vaša resnica drži, vaša resnica pa ni točna. Švedi sofinancirajo časopis, ki je po moči drugi na trgu, njihove subvencije so selekcionirane na šibke časopise, ampak o tem odloča svet za tisk, ki neko telo, ki si ga določi in izbere minister, financira pa se iz davkov na oglaševanje, ki znaša 4%. Da ne govorimo o vseh drugih modelih, ker ne morem. Pluralizacija medijev se dosega s posrednimi pomočmi, na bolj demokratičen način kot na način, ko ti daš nekomu zato, da ga plačaš, da godi po tvoji vesti.
Hvala. Gospod minister.
Hvala lepa. Spoštovane gospe poslanke in poslanci! Najprej bi na začetku nekaj rekel o tem, ko je bilo rečeno o svetu za radiodifuzijo, kako so imenovani in kdo jih predlaga, ampak, če stran obrnemo na 634 pa piše "ne glede na določbe prejšnjega odstavka, lahko državni zbor izbira tudi med kandidati, ki svojo kandidaturo vložijo sami, če so strokovnjaki s področja prejšnjega odstavka". No, glede tega, kar smo govorili in tudi pravkar slišali, kako se subvencionirajo televizije, RTV in ti programi posebnega pomena in če bi šel po vrsti glede te državne podpore medijem, bi rekel tako, da je bilo zapisano v letu 2004, 20. marca, v zakonu, ki ga je predlagala prejšnja oblast, da zakon o medijih je uvedel tudi tri mehanizme finančne podpore, in sicer za ustvarjanje programskih vsebin in razvoja tehnične infrastrukture, za produkcijo slovenskih avdiovizualnih del ter za lokalne, radijske in televizijske programe, regionalne radijske in televizijske programe, študentske radijske in televizijske programe ter nepridobitne radijske in televizijske programe. Torej, ta visoki zbor je tudi sam to obravnaval in se popolnoma strinjal, ne glede na švedske ali katerekoli druge modele, da podpre in subvencionira te programe. In te programe so, glede na to, da se velikokrat govori, kako bo minister imenoval politično in do skrajnosti pristransko, ker do zdaj je bilo vse v redu, torej se je kaj zgodilo. Da so za vse te tri stvari, ki sem jih naštel in tudi v sedanjem zakonu še vedno obstajajo, bile imenovane komisije, ki jih je imenoval minister ali ministrica in te komisije, ki so bile zbrane po najvišjih kriterijih in če želite, vam preberem imena, da boste videli, kdo je bil v teh komisijah, sami slavni strokovnjaki, izbrani nepolitično, kljub temu, da je politik minister, ki jih je izbral, so razdelili milijardo sto milijonov, lahko bi pa milijardo štiristo milijonov, ampak, ne vem, minister za finance očitno ni odobril, pa so razdelili kar milijardo 100 milijonov. In takrat se o kriterijih ni nihče spraševal nič. To je zanimivo. In v 78. členu sedaj veljavnega zakona imate, in problematizira se seveda izredno, kakšne kriterije za božjo voljo bo pa minister dal, čeprav so v 4. členu zelo dobro, po mojem mnenju, napisani in sledi iz tega tudi uredba in komisija, ki bo sama določila te stvari. V 78. členu tega obstoječega zakona o medijih piše za lokalne, regionalne medije, ki pokrivajo od 200.000 do milijon prebivalcev: Izdajatelj iz tega člena lahko pridobi status lokalnega itd. po posebnimi pogoji. To je, da je v programu zagotovljeno objektivno, kaj je to ne vemo, problematizirajo, nepristransko, tega tudi ne vemo, obveščanje prebivalcev lokalne skupnosti in regionalne ter uravnoteženo predstavljanje različnih mnenj in stališč o političnih, kulturnih in drugih zadevah. Kako to, da nihče prej tega ni problematiziral? Šlo je za objektivno, nepristransko, uravnoteženo in politično mnenje. Tega nihče ni problematiziral, vse je bilo v redu. Sedaj, ko postavljamo mi in dajemo odprto in odkrito stvari in jih skušamo transparentno predstaviti, in predstaviti prvič to, da bo komisija, ki bo sestavljena, da bo sestavljena tako, da ne bodo vezane osebe direktno na medije, sedaj je problematizirano. Torej, apriorno nezaupanje do sedanje vlade ali ministra, da je nesposoben seveda ustrezne in kvalitetne ljudi imenovati v to komisijo, medtem, ko ste sami prej, prejšnja oblast, to s polno roko delali in razdelili kar milijardo 100 milijonov. Ampak zgodilo se je še to, da ste razdelili milijardo 100 milijonov, plačali pa ne. Plačala jih je pa ta vlada, zaradi tega, ker je morala popraviti dolg za programe posebnega pomena in je morala v lanskem letu to plačati. In sedaj, seveda, ker je to v zakonu, je tudi zakonsko to predpisano in je bilo to potrebno storiti, sedaj je prišlo v nov zakon to, da bo programe posebnega pomena bo treba vzdrževati po vseh kriterijih in tudi prav je, ne bomo sedaj govorili, zakaj so pomembni ti programi posebnega pomena, ker je to jasno. Sedaj jih je treba plačevati. Ne iz preračunljivosti, ne vem zakaj bi mogla prejšnja vlada plačati marca meseca to, ali aprila, ali ne vem, za to, da si bo kupila ne vem kakšne volitve. Si jih bo letos kupovala s tem? Saj mogoče zakon sploh ne bo šel tako hitro skozi. Mogoče bomo pa morali po starem razpisu razdeliti vsaj programe posebnega pomena zaradi tega, da bodo lahko uresničili svoj program, ki ga imajo. Izredno neprimerno, če se milo izrazim, je govorjenje o tem, kako bo sedanji minister in sedanja oblast politično kadrovala, ko je prej z veliko malho delila denar prejšnja oblast in hkrati tiste, katerim je delila, vlekla za nos. Glede 110. člena je bilo nekaj rečeno. Sklad za avdiovizualne medije, da so morali letne pristojbine za programske vsebine, iz tega črpati. Poslušajte, to je razveljavilo ustavno sodišče. Ne razumem tega, da se to govori in se zavaja in podtika, da bi moralo biti drugače, če je ustavno sodišče leta 2003 to razveljavilo. Glede 7 dni časa za odgovor. To je isto, kot je slavna prejšnja oblast v svojem zakonu leta 2004 predlagala v mesecu marcu, pravico 7 delovnih dni za odgovor. Ne vem, kako to, kako je to čudno, sedaj bomo pa mi vse narobe naredili. Torej 7 dni, prej pa ni bilo nobenega roka, torej jaz mislim, da je to zelo fer, dela pa je zelo veliko in včasih je res potrebno mogoče 7 dni za odgovor, da se dobi. Glede glasbe je bilo povedano, da je 40% RTV in 20% za ostale. Mi smo se glede tega večkrat sestali z različnimi skupinami ljudmi, s prizadetimi, če hočete, in seveda dobili tudi pisno od SAZAS-a, od društva glasbenikov, od vseh, da je seveda to popolnoma možno izvesti, da je dovolj te glasbe, kajti gre v celoti za emitiranje te glasbe in se odšteje govorni program, se ne šteje od vseh ur, ampak govorni program, torej od 80% časa, gre za 40% torej emitiranja te glasbe, ker je ostalo govornega kakorkoli, tudi na ARS programu. Glede ombudsmana. Jaz pozdravljam kolega Mira Petka, ki je to odprl, ampak ombudsmana ne tiskovni svet, nikoli niso želeli sprejeti novinarji, torej vsaj v preteklih letih kljub temu, da je bilo jasno zapisano tudi v knjigi od tistih ljudi, ki jih verjetno tudi opozicija ceni, da društvo novinarjev Slovenije ne uživa, niti častno razsodišče, podpore v javnosti, ampak seveda do tega ombudsmana, to se upirajo, torej vsaka hiša bi morala sama imenovati znotraj ohišje ombudsmana, ki bi skrbel za to, o čemer je govoril Miro Petek. Tako isto institucijo imajo že marsikje torej v Angliji, v Španiji imajo posebne komisije za pritožbe, imajo posebnega skrbnika tekstov pravzaprav varuha za to, da so teksti torej, da odgovarja na eventualne pritožbe ljudi. Glede urednika tretjega programa na RTV-ju. Zanj seveda ne velja tretji in četrti odstavek 18. člena, zakaj? Zaradi tega, ker ne odgovarja za vsako objavljeno informacijo, saj gre vendarle za prenose iz parlamenta ali pa bo šlo za prenose iz parlamenta in tak urednik ne odgovarja za tisto, kar se tukaj znotraj govori, ampak odgovarja zgolj za uresničevanje programske zasnove. Govori se torej na govorice, eden od gospodov poslancev je povedal, da so govorice o preferiranju nekih stvari. Torej kot sem povedal že prej, to ne drži. Sedaj, po sedanji stvareh, tega ne morejo reči, ker tega ni nihče še delil, na drugi strani preferiranje, za nazaj pa ne moremo povedati. Država, vlada torej je samo plačala dolg, ki so ga ustvarili drugi do predstavnikov programov posebnega pomena. To je bila seveda naša zaveza in to smo tudi storili. O kriterijih smo nekaj že povedali. Torej, kriteriji, mislim, da so v 4.a členu napisani. Zanima me, kakšne kriterije so imele tiste komisije, ki so razdelile milijardo 100 milijonov, s slavnimi, neodvisnimi in, skratka, popolnimi poznavalci medijskega prostora in objektivnimi. Skušal bom preveriti na ministrstvu, me prav zanima, kakšne kriterije so upoštevali in imeli pred seboj, ko so to delili. Bili so pa ljudje, ki so bili direktno povezani s posameznimi mediji. Torej, nameravamo ustanoviti komisijo, ki jo bo imenoval minister, kar izhaja tudi iz njegove pravice, torej po zakonu - komisijo, ki bo vendarle drugače sestavljena. Glede teh 3% je bilo rečeno, mislim, da je gospod Testen govoril o 3%, vprašanje tistih sredstev, ki jih ima RTV na posebnem kontu. To je res, na posebnem kontu drži ta sredstva. Nekatere stvari še niso očitno razčiščene za RTV in ta sredstva, ker so bila plačana s strani države, mora RTV vrniti v proračun. Glede medijev in sredstev, ki naj bi se delila upravičenim medijem. Torej, ta spisek seveda obstaja, prejšnji, to so ti programi posebnega pomena. Gre za to, da se sledi čim bolj temu, da je dejansko pokrit ves slovenski teritorij, državni, in pri tem imajo demografsko ogrožena območja seveda ta privilegij, torej, ali RTV mediji, zaradi te demografske ogroženosti poseben privilegij, da se jih vnese v to financiranje, kljub temu, da ne izpolnjujejo v zadostni meri določenih pogojev. Glede tega, kar je gospod Bevk govoril in me citiral, kaj sem v svojem nastopnem govoru rekel. Mislim, da to še vedno drži. Glede tretjega parlamentarnega [[...]]Mislim, potem je razprava zašla tudi malo na RTV zakon. Mi s tem v tem trenutku nimamo tukaj nič, RTV mora sama izpolniti to. Rad bi povedal v tem primeru samo to, da so mi na nekem soočenju na televiziji demonstrativno izročili nek list, na katerem je pisalo - torej, mislili so, da je pisalo, da bodo stali prenosi iz parlamenta eno milijardo, vendar je na tistem listu pisalo, da bo stalo samo 100 milijonov. Kolikor vem, pa potekajo pogovori med parlamentom in RTV, da se te stvari uredijo. Vendar je zanimivo, pisalo je 100 milijonov, s točno specifikacijo, koliko ljudi rabijo, kakšne linke, kakšne kamere in vse. Ampak o tem se nič ne želi govoriti, niti mediji o tem ne želijo poročati, ker jim ne konvenira, ker so objektivni in pošteni. O perilu in oglaševanju, moram reči, da gospoda Bevka v tem nisem razumel. To je bilo povezano s pornografskimi določbami, ki naj bi prepovedovale vso pornografijo. Torej, jaz bi samo to povedal, da je pri nas ta zakon - kar smo vnesli v ta zakon, je po mojem mnenju odlično zapisano, po vseh mednarodnih primerjavah in tudi v vseh evropskih državah, torej Evropske unije, javnih televizijah je pornografija prepovedana. Jaz povem, da je prepovedana. In včasih človek se mi zdi, ko se to zoperstavlja in revitalizira te stvari in se nekako pači ob tem kaj je pornografija, ker te formule dejansko ni. To je stvar ene osebne izobraženosti na eni strani, to je tako moje osebno mnenje, sicer je to stvar kodeksov, ki jih bodo tudi po tem zakonu morali oblikovati in poleg tega je to stvar tudi sodne prakse, sodne prakse ki bo. In tako, da se mi zdijo ta revitaliziranja in to zavijanje črva v to kaj je, kje je tista meja, se mi zdi, da tisti, ki to govorijo da so povezani verjetno s porno industrijo. Gospod Pavliha je govoril o tem, kako nima pravice, ali da je prikrajšan, vsaj tako sem ga razumel v Primorskih novicah, da njegova poslanska dejavnost ni primerno predstavljana. Saj za to ravno gre, tudi s tem zakonom, da bo politično uravnotežen prostor. Pravica do resnice, ne pravica do resnice, to je v zvezi s popravkom. Mislim da je tudi gospod Barovič o tem govoril. Veste, pravica do resnice, tukaj ne gre za pravico do resnice, saj mislim, da je to nek razvpit pravnik, slovenski, o tem pisal. Ne gre za pravico do resnice ali do česa, to je pravica do popravka. Če nekdo nekaj napiše in je slabšalno, lahko nekdo drug odgovori. Resnico ugotavlja sodišče. Glede tega, da je en del, o katerem bo verjetno res treba razmisliti, ampak vendarle tisti del, ko pravi, da bi moral, da je lahko sorazmerno daljši odgovor. To je bilo premišljeno samo v tem smislu, ne na kakšne daljše članke ali kaj takega, ampak resnično, to je bilo že povedano, ampak vendarle še enkrat, na tiste kratke vesti z bombastičnimi naslovi, ko človek, ko je oblaten, difamiran, ne more odgovoriti s tremi vrsticami na nekaj, kar mu ponujajo s takim mastnim naslovom in od spodaj, ne vem, da je tak in tak slab človek. To se predvsem nanaša na seveda rumeni tisk. Bo pa treba morda razmisliti, da ne bo hude krvi za te daljše, sorazmerno daljše pravice do sorazmerno daljšega popravka. Nimam nič proti, ampak premislek ob tem, da je to šlo notri se nanašal predvsem na tiste kratke vesti, v katerih ti, ko odgovarjaš kot popravek, moraš navesti dejstva in okoliščine, kar pa prinese seveda daljši tekst. Torej spet o kriterijih, o tem ne bomo. Glede popolne prepovedi pornografije, kot da imamo intenco, da skuša zakon seveda vse podrediti in omejiti svobodo govora. Torej jaz mislim, da to v ničemer ne drži, v ničemer in se ne da tudi to v ničemer dokazati, da želimo svobodo govora omejiti, ampak gre za to, da imajo svobodo govora tudi prizadeti. Hvala. O pornografiji smo pa že rekli, da je v Evropi povsod prepovedana. Gospod Kangler, ki je govoril, da je izgubil možnost, če sem ga prav razumel, nastopanja na TV, in da so to nekateri ljudje naročili. Moram reči, nikoli nisem naročil, da bi kdorkoli lahko nastopal na televiziji ali da ne bi nastopal na televiziji. Nikoli nisem kaj takega počel niti za to, da je kdo odločal o tem, kdo bo kje nastopal, ne vem. To bi bilo vse. Hvala lepa.
Hvala. Vsi razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Kar držite roke, prosim. Bevk, Potrata, Rezman, Horvat, Grims, Tanko, Irgl, Kovačič, Pajk, Grill, Sajovic, Širca, Terčon, Barovič, Ziherl, Sušnik. Še kdo? Kokalj. Bom prebral. Bevk je že. Bom prebral. Bevk, Potrata, Rezman, Horvat, Grims, Tanko, Irgl, Kovačič, Pajk, Grill, Sajovic, Širca, Terčon, Barovič, Ziherl, Sušnik. Kokalj. Sem vse prebral. Da. To jih je [[...]]Lahko tudi, gospod minister. Gospod minister tudi ja. Minister. To se pravi, koliko imamo časa? 10 minut deljeno z 18 je pol minute. Vsak ima pol minute. Prvi gospod Bevk. Izvolite.
Komu so namenjeni predvsem popravki? Jaz sem pogledal na spletno delo in sem odtipkal Janeza Janšo, Branka Grimska in Vaska Simonitija, šest tisoč zadetkov od leta 2001. Potem sem pa odtipkal občinskega svetnika iz Idrije, dva upokojena športnika, politična aktivista, in imata v istem obdobju dva zadetka. Se pravi, največ popravkov bodo v medijih imeli politiki in to iz koalicije in temu je ta zakon tudi pisan po meri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata. Prosim.
Hvala. Nadaljevala bom pri pluralizaciji. Treba bi jo bilo natančno definirati in tudi prav razumeti, ko o tem govorimo. Pravijo pa neodvisni strokovnjaki, da je največja nevarnost za omejevanje pluralizacija ali raznolikosti, koncentracija kapitala. Poglejte Delo, Delo objavlja oglas za Mag, pogledam v Večer, je objavljen oglas za Demokracijo, pogledam v 7D, ki ga izdaja Večer, Demokracijo knjigarno, pa mi bo še kdo rekel, da ni koncentracije v oglaševanju v medijskem prostoru. Jaz sem Delo preprosto odpovedala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Horvat.
Hvala lepa. Jaz sem spoštovani zbor prosil za pomoč pri ugotavljanju oziroma iskanju odgovora, zakaj Radio Ognjišče v Prekmurju že nekaj let ne sme biti slišan, pa žal razočarano ugotavljam, da mi tega odgovora niste pomagali poiskati. Pa vseeno hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Grims.
Hvala za besedo. Ravnokar je moj kolega tudi iz komisije povedal nekaj, kar je sicer lansiral gospod Milosavljevič iz FDV-ja, kot strokovnjak, ko je rekel, da 90% vsega kar je v slovenskih medijih so politiki. Torej, iz tega sledi, da bodo vsi odgovori vezani na politiko. Sedaj pa jaz vas vprašam: Kje pa je kultura? Kje pa je estrada? Kje je zabava? Kje je šport? Kje so vse tiste vsebine, poljudne, če hočete, znanstvene [[...]] [[Opozorili znak za konec razprave.]] , ki v resnici izpolnjujejo ta prostor in v zvezi s katerimi je seveda še mnogokrat bistveno več in bistveno več bolj upravičenih popravkov [[...]]
Hvala lepa, gospod Grims. Imam napisano, da je na vrsti gospod Tanko. [[Ga ni.]] Gospodična Irgl izvolite, prosim. [[Tudi ne.]] Gospod Kovačič, prosim.
Hvala lepa. Gospod minister je v razpravi povedal, da je precej stvari, o katerih je opozicija govorila, kritično pripravljala že prejšnja vlada. Sedaj me pa zanima, ali bo kdo od opozicijskih poslancev tokrat glasoval po svoji vesti, ali bo ponovno glasoval po direktivi, ki jo opozicijska stranka določi svojim kolegom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pajk. [[Ga ni.]] Gospod Grill. [[Tudi ne.]] Gospod mag. Sajovic tudi ne. Gospa Širca, izvolite.
Danes smo slišali večkrat, da je bila edina kritika, ki je bila do sedaj izražena, in to s strani poročila ameriškega zunanjega ministrstva, nepravična, netočna oziroma da trditve v teh močnih kritikah ne držijo. O tem je govoril gospod Grims in gospod Jerovšek, med-tem, ko se je ukvarjal z Jambrekovimi in Zverovimi hčerkami, kot tistimi edinimi perspektivami, ki so trenutno v medijskem prostoru [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] v koncept sodobne družbe. Seveda poročilo je bilo [[...]]
Hvala lepa.
[[...]]interpretirano.
Gospod Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej, ves pluralizem medijev je sledeč. Preberite si naslov danes v Delu v primerjavi z včerajšnjo debato glede azbesta. Nov korak boste storili naprej. Vse kar hočete pišejo. Televizija predvaja vse kar hočete oziroma ne predvaja. In gospod Grims, edina stvar, ki je bila omembe vredna v tem zakonu o RTV, kje so neposredni prenosi od televizije? Ne želite jih [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Nič ni res, ne želite jih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] zavlačujete in to je vaš medijski pluralizem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Barovič. Še enkrat ponavljam, replike ni. Gospod Grims, izvolite, proceduralno vprašanje.
Prosil bi, da naglas preberete določilo poslovnika, ki v primeru, ko še vedno traja razprava, daje polno pravico do replike, zlasti v primeru, ko je bil nekdo imenovan in za povrh vsega še njegovo ime v kombinaciji z grobo lažjo na njegov račun, kar so si ravnokar privoščili kolegi iz LDS. Trenutno nismo v fazi obrazložitve glasu, kot verjetno zmotno mislite, kajti tam pa dejansko ni replike. Sedaj še vedno teče razprava, gospod predsedujoči, in vas vljudno prosim, da izpolnjujete svojo dolžnost tako kot piše v poslovniku.
Hvala lepa. Obljubljam, da bom izpolnil svojo dolžnost. Izvolite, gospod Kumer.
Hvala. Mislim, da smo to pojasnilo dobili včeraj okrog pol dvanajstih ponoči, ko je interpretiral poslovnik predsednik državnega zbora, ko smo bili v ravno taki situaciji kot zdajle in ni dovolil replike. Točno tako, in ne se pretvarjati. Ob 11.30 ponoči je bilo.
Hvala lepa. Prosim, dajte se držati tega, kar smo se zmenili. Točno je bil določen čas za to "kratko" razpravo in ugotavljam, da ste veliko povedali v tej "kratki" razpravi. Izvolite, gospod Barovič.
Zakaj toliko poudarka na popravku? Prav, zaradi tega, ker na žalost pri nas iščemo oziroma pri nas mora nedolžni dokazovati, da je nedolžen, namesto da bi tisti, ki laže in ki piše ali prikazuje neresnico, čaka, da tisti, ki je nedolžen, dokaže, da je. To je vse na glavo obrnjeno. Pri nas bi moralo veljati, da si nedolžen, dokler ti ne dokažejo, da si kriv. Na žalost so zadeve obrnjene. Naj novinarji iščejo, naj novinarji raziskujejo, toda naj iščejo pravo resnico, ne pa izmišljene in namišljene.
Hvala lepa, gospod Barovič. Besedo ima gospod Ziherl. [[Se odpoveduje.]] Gospod Sušnik, prosim.
Hvala. Jaz ne bom o popravku. Tudi si ne delam utvare, da bi ne vem kaj doprinesel s temi tridesetimi sekundami. Vendar bi rad povedal v podkrepitev potrebe po uvedbi obveznih vsebin na lokalnih medijih, kar se tiče glasbene ustvarjalnosti oziroma tistih 20%, kolikor je, kot vem, predpisanih vsebin. S to trditvijo, da je to še kako nujno, ker danes [[opozorilni znak za konec]] preprosto marsikdaj ne veš, da poslušaš slovensko radijsko postajo, dokler ne [[...]]
Hvala lepa, gospod Sušnik.
[[...]]dokler ne slišiš napovedi oziroma napovedovalca, če se sploh uspe oglasiti [[...]]
Hvala lepa, gospod Sušnik. Gospod Kokalj, izvolite.
Samo še enkrat bi poudaril to, kar sem že prej rekel. Pogrešam obvezo javnega medija, da javnost obvesti o tem, o čemer želi obvestiti nek javni organ ali nek javni uslužbenec ali javni funkcionar. Mislim, da ta obveza v zakonodaji manjka.
Hvala lepa. Opravičujem se, še eden je napisan, ki ga je napisal naš predsednik, vendar ga res [[...]]Oprostite, minister, imate besedo.
Hvala lepa. Izkoristil bi samo to priložnost, da gospodu Kokalju odgovorim. Sem imel zapisano, pa sem pozabil. Mislim, da tega ne moremo storiti tako, kot govorite, da bi morali imeti apriori pravico, da pridete v javnost. Mislim, da so novinarji neodvisni, vi lahko skličete tiskovno konferenco, urednik presodi, ali bo objavil ali ne, tako kot je STA recimo agencija, ki pošilja poročila sem ter tja in jih lahko prosto novinarji vzamejo dol in objavijo.
Hvala lepa, gospod minister. S tem je čas za razpravo, ki smo jo razdelili pošteno, potekel in s tem zaključujem razpravo. Ob tem zaključku razprave bi še enkrat ponovil, da glede na poslovnik v 71. členu ob razdelitvi tega kratkega časa ni časa za replike. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 18.40 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslanke, da preverijo delovanje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o evidencah na področju dela in socialne varnosti. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 26. členu. Izvolite gospa mag. Potrata.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Glede na to, da [[...]]
Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine?
Ja, hvala.
Izvolite, prosim.
Glede na to, da so bile vrste v državnem zboru zgodaj zjutraj precej razrečene, dovolite, da enkrat za oba amandmaja pojasnim, kaj smo Socialni demokrati s tema dvema amandmajema hoteli doseči. Najprej bi morala reči, da smo imeli glede zakona vrsto pripomb in pomislekov, povezanih s pripombami zakonodajno-pravne službe in z opozorili informacijske pooblaščenke. Ta amandma, ki zadeva 26. člen, skrajšuje rok, v katerem naj bi minister za delo pripravil vse postopke in merila za to, da bi bile lahko vzpostavljene informacijske mreže, po katerih bi bil lahko uresničen cilj tega zakona. Zavedamo se, da je v tem primeru najpomembnejše to, da omogočimo dostopnost podatkov tudi uporabnikom. Zakon je namreč pisan tako, da si izvršna veja oblasti s centralizirano mrežo podatkov zagotovi nadzor nad porabo javnih sredstev, nad socialnim transferi in prepričuje možnosti zlorab. Po drugi strani pa so rešitve usmerjene v to, da bo lahko uporabnik dobil informacije na eni točki oziroma da ne bodo od njega zahtevali podatkov, če so te podatke na nekem drugem mestu že morali od njega zajeti. Rok, prvi, 2008 se nam zdi predaleč, zato smo predlagali, da bi ta rok skrajšali in postavili 1.1.2007. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 27, proti 39. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 27. členu. Želi kdo obrazložiti glas? Prosim, gospa mag. Potrata. V imenu poslanske skupine.
Hvala lepa za besedo. Tudi drugi amandma je napisan z istim namenom, namreč, skrajšati rok s 1. januar 2008 na 1. januarja 2007. Področje evidenc o stroških dela je namreč zelo občutljivo, saj so znani primeri, ko zaradi neurejenih razmer na tem področju ljudje niso mogli uveljavljati pravic, ki jim iz naslova dela in prispevkov za socialno varstvo pripadajo. To se je najbolj drastično pokazalo na odmeri pokojnine. Zato se nam zdi skoraj dveletni rok za izdajo podzakonskega predpisa, ki bi omogočil spremljanje podatkov iz evidence o stroških dela, absolutno predolg. Zato predlagamo torej skrajšanje roka za eno leto. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 33, proti 44. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom poslovnika glasovanje o predlogu zakona opravil v petek, 31. marca 2006, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o evidentiranju nepremičnin. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SLS, SDS, NSi in DeSUS k 104. členu. Izvolite, gospod Gantar, v imenu poslanske skupine?
Ja, v imenu poslanske skupine. Poglejte, tudi danes dopoldne je potekala obširna in temeljita razprava na temo dveh alternativnih amandmajev, ki naj bi popravila sporni četrti odstavek 104. člena, ki se nanaša na vprašalnik, s katerim bi geodetska uprava zbirala podatke o nepremičninah. Ugotovljeno je bilo že na odboru, da je število teh podatkov preveliko, da jih je treba zožiti, in dva amandmaja sta se pojavila, amandma koalicije in amandma poslanske skupine LDS. V poslanskem klubu LDS menimo, da je naš amandma bistveno boljši, da bolj jasno opredeljuje razlike med stanovanjskimi in nestanovanjskimi stavbami, da razlika med industrijskimi in poslovnimi stavbami ni jasna in utegne povzročiti probleme; da je vrsta podatkov, ki naj bi jih zbirali o poslovnih in industrijskih stavbah, nepotrebnih, da se ne ve, zakaj se zbirajo, kar je v temeljnem nasprotju s kakršnokoli metodologijo, morate vedeti, za kakšne namene podatke zbirate in kakšen je cilj tega zbiranja. In seveda opozarjam, da je torej ta četrti odstavek tako, kot smo ga mi predlagali bistveno boljši in bo geodetski upravi in geodetskih službam naredil manj problemov. Hkrati pa tudi vemo, zakaj ti podatki, ki so tu notri, zakaj jih zbiramo in kakšen namen imajo. Posebej bi rad opozoril, da je pri amandmaju koalicije še posebej sporen novi šesti odstavek, ki seveda implicira posebej uporabo teh podatkov za množično vrednotenje nepremičnin, kar pa je pri nekaterih teh podatkih že samo po sebi sporno oziroma bi lahko vodilo v popolnoma napačen koncept masovnega vrednotenja nepremičnin in seveda tudi v popolnoma napačen koncept, škodljiv koncept davka na nepremičnine. Zato predlagam seveda, da sprejmemo amandma poslanskega kluba LDS. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Veber. V imenu poslanske skupine? Prosim.
Torej zbiranje oziroma pridobivanja podatkov o nepremičninah je zagotovo pomemben element zakona o evidentiranju nepremičnin, vendar hkrati pa seveda je velik poudarek pri tem zakonu ravno ta, da se čim bolj poenostavi postopek za evidentiranje nepremičnin in prav vsak člen tega zakona bi seveda moral temu osnovnemu cilju slediti. Če naredimo primerjavo med predlogom večih poslanskih skupin in predlogom amandmaja, ki ga je posredoval poslanski klub LDS ugotavljam, da je vendarle preglednejši in enostavnejši amandma, ki ga je vložil poslanski klub LDS in zato menim, da bi bilo resnično smiselno, da podpremo ta amandma in se približamo tistemu cilju, ki je zapisan v temu zakonu. Sam pa sem tudi sicer mnenja oziroma mnenje v poslanski skupini je takšno, da bomo lahko podrobneje detajlneje obravnavali to vprašanje pridobivanja podatkov o nepremičninah tudi pri zakonu o vrednotenju nepremičnin, ker bi se nekatere stvari dalo še jasneje opredeliti, predvsem pa bomo takrat, mislim da, bolj natančno vedeli, katere podatke sploh potrebujemo zato, da lahko ustrezno ovrednotimo to nepremičnino. Tako, da preveliko obremenjevanje evidentiranja nepremičnin se nam zdi tudi v tem trenutku nepotrebno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jelinčič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik.
V imenu poslanske skupine?
Ja.
Prosim.
V Slovenski nacionalni stranki v poslanski skupini ne bomo podprli vladnega predloga, kajti sodimo, da presega okvire, za kar je bil tako zakon, še posebej pa ta amandma pripravljen. Da za stanovanjske stavbe gledamo ali imajo telefon, to je že nesmiselno. Danes se več ali manj uporabljajo brezžični telefoni, ki se jih kupuje lahko tudi na bencinskih črpalkah in kaj bomo s tem naredili? Ali se bo to upoštevalo ali ne? Naprej, da imajo kabelsko televizijo. Danes je kabelska televizija brezžična in to prodira vedno bolj. To se pravi, lahko jo imaš, lahko jo nimaš. Potem naprej, materiali nosilne konstrukcije. Kaj pa jaz vem, kakšen material nosilne konstrukcije stavbe je vgrajen. Mislim, da gre tukaj za nič drugega kot neke protiteroristične zahteve in razmisleke, ki nikakor ne sodijo v slovenski zakon. Naprej tudi, koga pač briga, če imam notri računalniško mrežo, če sem povezan iz kopalnice v kuhinjo in v spalnico z računalnikom. Mislim, da je to moja osebna zadeva, ne pa, da se to tukajle raziskuje in vpisuje v nekakšen vprašalnik. Prepričan sem, da bodo te vprašalnike naši državljani tudi izpolnjevali na tak način, kot so sestavljeni. Skratka sestavljeni so bedasto. Prepričan pa sem, da je namen, osnovni namen tega amandmaja vladne skupine pravzaprav predpriprava za pripravljanje novih davkov na nepremičnine ali z drugimi besedami, tiste ki so hranili, ki so si odtrgovali od ust in so si izgradili hišo, bomo udarili po glavi. Tisti, ki so vse premoženje zapili, bodo s tem nagrajeni. Mislim, da si česa takega pač ne smemo dovoliti. In začetek takšnega razmišljanja je v tem amandmaju. Zato bomo v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podprli amandma Liberalne demokracije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peče, imate besedo. Prosim.
Hvala, spoštovani prisotni. Torej osnovno stališče Slovenske nacionalne stranke okoli zakona smo povedali pri predstavitvi. Povedali smo tisto, pred čemer si vsi vi ostali v državnem zboru zakrivate oči. Kaj je namen tega zakona. Namen tega zakona je samo to, da bodo lahko leta 2007, septembra, izdane prve odločbe od davkov oziroma odmere davka na nepremičnine. Zakon, ki ga danes sprejemate v omenjeni fazi, sledi izključno tej zahtevi. In v potrditev ter v dodatno blefiranje vladnih strank in pa vladnih predstavnikov, dovolite, da navedem citat sekretarja na ministrstvu za finance, ki je povedal izpeljanko zakona, ki je bila seveda tudi javno opredeljena oziroma javno prikazana. Dejstvo je, da bo register nepremičnin uvedel zakon o evidentiranju nepremičnin in bo predvsem naloga geodetske uprave, ki bo morala vzpostaviti torej analizo, in v nadaljevanju povedo, da bodo v obdobju do dokončanja analize vse nepremičnine, torej vsa stanovanja, vse vikende poobiskali vladni predstavniki, govoriti danes torej o neke vrste anketnem vprašanju, gospodje in gospe, je brezpredmetno, ker s tem zavajate. Dejstvo je, da ste v predlogu zakona, ki ga še skrivate pred parlamentarno proceduro v njegovi končni vsebini, torej zakona o obdavčitvi nepremičnin, zapisali kazensko odgovornost, v kolikor posameznik ne bo v svoje stanovanje vzpostavil oziroma spustil popisovalca nepremičnin. In kakor rečeno prej, ne bomo pristajali na dvig oziroma ustanovitev tega novega davka. Zato bomo nasprotovali amandmaju pod zaporedno številko 1. Hvala.
Hvala lepa. Prihajamo na odločanje oziroma na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin SLS, SDS, NSi in DeSUS k 104. členu in obenem vas ob tem opozarjam, da če bo amandma sprejet postane amandma poslanske skupine LDS k 4. členu pod številko 2. brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 43, proti 34. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet in s tem je postal amandma pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SLS, SDS, NSi in DeSUS k 121. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 61, proti 10. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem je končana druga obravnava o zakonu o evidentiranju nepremičnin. Besedo dajem predlagatelju zakona. Prosim.
Najlepša hvala. Vlada predlaga, da se na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika opravi tretja obravnava predloga zakona o evidentiranju nepremičnin na tej isti seji državnega zbora. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če. Dovolite, da preberem stavek do konca, potem bom pa pogledal, če se kdo javi k razpravi. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Želite proceduralno vprašanje, ker ni razprave o tem? Prosim, proceduralno gospod Peče.
Spoštovani prisotni [[...]]
Gospod Peče, proceduralno?
Komaj pozdravil sem vas, spoštovani prisotni, je to v nasprotju z uvodom proceduralnega nastopa?
Po pravici povem, nisem vas popolnoma dobro razumel, kaj ste povedali, čeprav dobro slišim.
"Spoštovani prisotni" sem rekel, pa ste me prekinili. Zdaj ne vem, ali sem naredil napako, da sem rekel "spoštovani prisotni".
Oprostite, gospod Peče, rekel sem samo to, da sem prebral do konca, tako kot po poslovniku običajno delava oba, da prebereva stavek do konca. In preden preidemo na glasovanje, predsedujoči pogleda po dvorani, če se kdo javlja k besedi. Izvolite, prosim.
Obrazložitev glasu k predlogu sklepa, kot ste ga predlagali, bi podal v imenu poslanske skupine, če je možno.
Obrazložitve ni, proceduralno sem mislil. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 48, proti 29. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. Ker predlagani sklep ni bil sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovalo je 76 poslank in poslancev, za 61, proti 7. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - prva obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Gospod Barovič se javlja k besedi, v imenu poslanske skupine?
Hvala, gospod predsedujoči. V imenu poslanske skupine. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o medijih v prvi obravnavi. Predvsem s poudarkom na vprašanju in odgovoru, kaj je resnica, in na odgovoru, popravek je tisti del, ki jo vsaj delno prikaže, uresniči, udejanji. Ta zakon daje možnost popravka. V tem trenutku bi rad rekel vsem v tem državnem zboru, v Slovenski nacionalni stranki smo prvi, ki podpiramo, da novinarji iščejo resnico na vseh področjih življenja, a zadnji, da iščejo namišljeno resnico. Drugič. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo ponosni, da bo in da je poudarek na slovenstvu, na slovenski glasbi in s ponovno željo in opozorilom, ker smo v prvi obravnavi, gospodu ministru, da pričakujemo, da bodo tudi gledalci programa televizije Koper, pa še kakšnega programa, četudi bo, in hvala bogu, da je v italijanskem jeziku, da bodo brali slovenske podnapise. Tretjič. V Slovenski nacionalni stranki smo veseli, da se bo enkrat iskala, še enkrat, in končujem, iskala resnica na pošten način, čeprav opozarjam, kdorkoli bo kjerkoli najprej omenjen, da naj bi nekaj naredil pa ni, mu tudi noben popravek čez sedem dni ali naslednji dan na sedmih straneh ne pomaga, tisti človek, ki bo prizadet z lažjo ali namišljeno resnico, bo moral iskati pravico štiri, pet let po sodišču, bo pa oblaten, ker en članek v enem časopisu, ki je lažen, oblati človeka za pet let življenja, pa sigurno lahko ta človek, dokaže na sodišču sedemkrat, da je tisti, ki si je izmislil resnico kriv, nič ne pomaga, prav je. In naj bo ta pravica do popravka takšna, da bo omogočila ljudem, posameznikom čisto in iskreno resnico.
Hvala lepa. Gospa Širca, imate besedo.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine. Mogoče je zakon primeren v tistem segmentu, ki regulira prehajanje lastniških deležev in je bil že davno napisan ne glede na to, da vse igre tudi na tem segmentu že odigrane, in po nekaterih izračunih so bile vredne 11 milijard tolarjev v zadnjem času. Toda zakon o medijih v vseh ostalih segmentih, namesto da bi urejal medijsko okolje, ureja medije same in to je nevarno, to dela v rešitvah, ki se ukvarjajo s subvencioniranjem oziroma z državno podporo medijev, in so bistveno konceptualno drugačne od tistih, ki so bile zastavljene v obstoječem zakonu in so sanirale evropsko direktivo, ki se je hotela izogniti komercializaciji in vplivu z nelastnimi evropskimi vsebinami. Takrat je bil ustanovljen sklad. Gospod minister, ni bil težak 1 milijardo, na žalost ne, bil je mnogo mnogo manj. Sedaj se ukinja zato, da bi se kar nametalo nekaj po nekih kriterijih, ki jih boste imeli vi v rokah in vaše komisije, in se bo vrinjala še močneje država v medije, namesto da bi se umikala, tako kot ste obljubljali pred volitvami in mogoče še kdaj vmes. Drugi segmenti, ki za nas niso sprejemljivi, so tisti, ki se dotikajo popravka, ker ga širijo. Gospod minister, doma vprašajte, kaj pomeni popraviti pisave v elektronskem mediju in na kakšen način je nemogoče to narediti, če bi bil ta popravek lahko daljši od same vesti, ki je bila podana. Ta člen ste napisali v desetem. Veseli me pa, da ste namignili, da ga lahko tudi popravite. Še kar nekaj drugih rešitev je, ki jih bomo poskušali v drugi obravnavi sanirati. Kako uspešno, pa seveda ni odvisno samo od nas. Danes v tej obliki zaradi enega dobrega segmenta in večinske napačne smeri, ki jo peljete, pa ne. Hvala.
Hvala lepa. Gospa mag. Potrata.
Hvala lepa za besedo. Poslanki in poslanci Socialnih demokratov priznavamo, da je zakon o medijih lahko spremenjen tako, da bo boljši od obstoječega. Žal v sedanji obliki vse rešitve niso take, da bi jim lahko pritrjevali. Moti nas, da ni bila opravljena potrebna javna razprava z dialogom, tako kot si partnerski dialog predstavljamo Socialni demokrati, in kar je bilo tudi obljubljeno v koaliciji ali pa vsaj s strani ministra za javno upravo. Našteli smo pet temeljnih pripomb, zaradi katerih se nam zdi zakon šibak, in sicer je to slab analitični del. V razpravi se je pokazalo, da pluralizacijo razumemo zelo različno in iz tega izpeljujemo zelo diametralno nasprotne zaključke. Ni mednarodne primerjave glede sofinanciranja medijev. Kriteriji za razdeljevanje sredstev so popolnoma poljubno nametani in dovolj neoprijemljivi, da omogočajo popolno samovoljnost komisije, ki jo bo izbral minister. Urejanje tretjega programa RTV Slovenija je izvzeto iz določil, ki veljajo za druge medije. In peta pripomba, regulacija koncentracije medijev. To ne pomeni, da nimamo še kakšne druge pripombe ali pomisleka v zvezi s tem zakonom. Vendar smo se v poslanski skupini Socialnih demokratov odločili, da zakonu v prvi obravnavi ne bomo nasprotovali in bomo izbrali vse možnosti, da v nadaljevanju zakonodajnega postopka z vloženimi amandmaji in s tistimi, ki jih bodo vložili drugi, skušamo besedilo spraviti v tako obliko, da bodo vsaj glavne pomanjkljivosti v zakonu odpravljene. Zakon o medijih morebiti ni tako zelo pomemben za sleherno državljanko in državljana, v svojih učinkih pa nedvomno je, zato mora imeti javna razprava ob takem zakonu možnost izrekanja mnenj zainteresirane javnosti osrednje mesto. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Grims.
Hvala za besedo. V poslanski skupini SDS bomo zakon z veseljem podprli. Zakon ureja mnoga področja, področja pluralizacije medijev, zagotavljanja sredstev za vsa tista javna glasila posebnega pomena, ki si zagotovo zaslužijo podporo, saj opravljajo tudi velik del nalog v javnem interesu, ureja pravice na evropsko primerljiv način in ureja tudi pravico do popravka, kot jo ureja že sama ustava. S tem v zvezi naj dodam samo še to, da sem trdno prepričan, da bo vsakdo med novinarji, ki svoj posel opravlja korektno, tega vesel. Ravno tako kot bo vesel prenosov na RTV Slovenija, ki se bodo v naslednjih dneh dejansko začeli, kajti v tem, da ne bo popravkov na njegovo delo, o tem, da bodo ljudje lahko v neposrednih prenosih sami preverili, da gre za korektno poročanje, bo doživel veliko potrditev svojega dela in zagotovo je prav, da nad delom teh institucij bedi samo še javnost kot taka, in prav to je namen določil, ki so zajeta v tem zakonu. S tem naj končam, dodal bi samo še čisto osebno čestitko kolegici iz LDS, ki je prej tako grobo potvorila moje besede, bi ji iskreno čestital za njen osebni praznik, ki ga bo praznovala to soboto. Vnaprej ji želim lepo praznovanje.
Hvala. Besedo ima gospod Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa za besedo. Rečeno je bilo, da bo zdaj država v medijih. In nekateri govorijo, da je bila prej tudi država v medijih. Jaz se ne strinjam ne z eno, ne z drugo ugotovitvijo. Od zdaj naprej države zagotovo ne bo v medijih in prej v medijih ni bila država, ampak sta bili Liberalna demokracija Slovenije in Združena lista socialnih demokratov, po novem Socialni demokrati. In skrajni čas je, da se ta zadeva spremeni. Poznamo en pregovor, ki pravi: Če hočemo, lahko bomo, če nočemo, kako bomo. Ko poslušam nekatere iz ostalih dveh opozicijskih strank, se mi dozdeva, kakor da Liberalna demokracija Slovenije in Socialni demokrati ves čas postavljajo vprašanje, kako bomo to, kako bomo ono, zgolj z namenom, ker nočejo določenih sprememb. Mislim, da je skrajni čas, da se to spremeni in navkljub temu, da moj kolega pred menoj govori o nekih plačancih, bi bilo smiselno pogledati te plačilne spiske, na katerih so določeni novinarji, novinarke in ostali, ki bodo zdaj, hvala bogu, odšli iz teh delovnih mest. Odnesla jih bo demokracija, odnesel jih bo kapital, predvsem jih pa ne bo več vzdrževal čudni, sivi ali črni kapital, ki se je pretakal po teh poteh. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Gulič. Prosim.
Spoštovani in cenjeni! Jaz sem kar okleval, ali podpreti ta predlog sprememb zakona ali ne, potem ko sem v razpravi spregovoril o minimalnih kriterijih za vzpostavitev medijske hiše in ni bilo odgovora. Ko sem govoril o financiranju za pluralizacijo programov, ni bilo odgovora, sem predlagal statusno financiranje, ni bilo odgovora. V glavnem, na vse pobude ni bilo pravzaprav nobene besede, pač pa se je gospod minister raje odzival na tiste, ki so današnjo razpravo uporabili kot pravico do odgovora za vse krivice, ki so jih mediji povzročili v minulih dva tisoč letih. Seveda je to neresno in še vedno ne vem, ali bi dejal, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Sprememb je premalo, spremembe so vezane samo na to, da se restriktivno nekaj dela. Kar poglejte, kakšne kazni so predpisane za medijske hiše, če enkrat prekorači dnevni čas reklam, se vzame petino letnega prometa. To je kazen. In če ni to preveč in pretirano, potem ne vem kaj. Ker bo zakon šel skozi, je tako ali tako vseeno, kaj naredimo, bomo pa poskušali še vseeno kljub tej ignoranci kaj z amandmaji, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Širca. Prosim.
Ja, v redu. V lastnem imenu naj še ob nadaljnjem predstavljanju stališča do tega osnutka predloga. Sama menim, z razliko od mojega kolega, da je bilo posegov več kot je potrebno, da so bili storjeni na nepravem mestu. Medijski zakon nas nekako poriva v situacijo, ko pričakujemo, da se spreminjanje političnega prizorišča dogaja s pomočjo občil. Sami pa mislimo, da občila ne smejo biti žrtev političnih sprememb. Tako nekako veje iz sporočila tega zakona in podobno sporočilo smo dobili tudi iz enega drugega zakona, ki ima v soboto rojstni dan. Nihče drug v mojih vrstah nima v soboto rojstnega dneva, ima pa rojstni dan zakon o RTV Slovenija, ki je doživel svojo luč na 1. aprila in ki svojega mraka še ni doživel, razen tretjega parlamentarnega programa, ki vemo, da ga ni, četudi je bil obljubljen, da bo prišel zastonj, brez plačila ali še obratno, z nižjim televizijskim prispevkom. Sama bom poskušala uveljavljati spremembe tekom razprave in računam na razumnost tistih, ki bodo poslušali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kumer. Se opravičujem, ker sem vas spregledal prej.
Hvala za besedo. Samemu predlogu zakona v tej fazi ne bom nasprotoval, čeprav sem v svoji razpravi povedal nekaj stvari, ki niso bile uslišane, bom opozoril še na eno oceno, s katero se ne strinjam, in sicer je na 12. strani v uvodu zapisano: "Splošno stanje na področju pluralnosti v medijih v Sloveniji ni najboljše." Ni z ničemer v celotni ostali razlagi in argumentaciji podprta z nikakršnim argumentom, razen z brezplačno reklamo za zavod za oživitev civilne družbe, fakultete za podiplomske in evropske študije, pa še časopisno in založniško podjetje Nova revija. Tu gre za neke vrste - ker ste prej govorili o pornografiji, moram povedati, da, če govorim o pornografiji, tako kot ste vi rekli, nisem sodelavec pornografske industrije - ampak tu gre za eklatanten primer prikritega oglaševanja in politične pornografije, ki ni sankcionirana. To je še eno opozorilo, ki bi si ga lahko vzeli k sebi.
Besedo ima gospa Žgajner Tavš. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Dovolite, da v svoji obrazložitvi glasu izpostavim eno zadevo, ki me je zelo zmotila v uvodnih predstavitvah, in zaradi česar sem dejansko začela razmišljati, koliko je pravzaprav vse, kar piše v zakonu, dobronamerno, vsebinsko gledano. Gospod Grims je v uvodni predstavitvi, ko je govoril o pravici do inštitutov, pravica do popravkov vesti, govoril o tem, kako se dandanes lahkomiselno operira s pojmom pedofilija. Govoril je o pravici do popravka vesti in o tem, kako pa je prav, da se dejansko ta pravica da vsakemu, ki se ne strinja s tem, kar je zapisano v časopisih ali objavljeno na televiziji oziroma radiju. Ko govorimo o teh stvareh, o pedofiliji, nenazadnje tudi o operiranju z imeni, imena so javna, ko gre za pravnomočne sodbe, je zelo vprašljivo, na kak način se lahko nekdo, ki se ne strinja s tem, da je objavljen v časopisu, odzove in zahteva popravek. Jaz bi bila resnično previdnejša pri teh stvareh in upam, gospod Grims, da vseeno niste tako velik cinik in da je šlo v tem primeru zgolj za nerodno izbran primer. Bom podprla zakon v tej obravnavi. Upam pa, da boste upoštevali mojo pripombo in uvedli tudi ustreznejšo regulativo v okviru tega inštituta oziroma določili jasnejša pravila.
Hvala. Besedo ima gospod Barovič. Prosim.
Hvala lepa. V svojem imenu. Da dokončam, mi smo v predstavitvi stališča poslanske skupine opozorili na naše pomisleke okrog razdeljevanja, dela APEC-a, ki bo razdeljeval frekvenco. Mi smo gospoda ministra opozorili okrog pomislekov o imenovanju komisije, na kar nam je že odgovoril. Zdaj pa samo še dve stvari, vezani na predgovornike. Kar se tiče ekonomsko-propagandnega programa. Gospe in gospodje, poglejmo, saj ne vemo, če gledamo informativno oddajo - to je naš sestavni del življenja in služba v bistvu -, saj ne vemo, ali gledamo reklamne oglase ali gledamo informativno oddajo, do zdaj. Meni se zdi, da je končno potrebno, da se loči informativno-propagandni del, informativni del in umetniški del programa, in da se končno razčisti, kdo je kdo. Ker vsaki informativno-propagandni vložki, ki presegajo kakršenkoli čas - ki se vključujejo v tako imenovani prvi čas, "prime time", so političen ali gospodarski, zaseben ali družben interes, kjer se denar spravlja v žep. Enkrat po pravici povejmo in poglejmo: tisti, ki takrat reklamira, ima moč. Ker je dobil dovolj denarja, ker je reklamiral, bo tisti medij, ki bo to reklamiral, pisal tako, kot bo nekdo hotel. Zato je treba temu narediti konec na vseh teh področjih. Zato bomo mi podprli to prvo branje.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Grims.
Hvala. Glede na to, da je bilo dano kot izziv, da se navaja samo, da je na področju pluralizma problem, ni pa to potrjeno z nobenimi argumenti, vendar lahko uporabimo kar argument, o katerem se je danes že veliko govorilo in je mednarodne narave. V poročilu o stanju na področju človekovih pravic zunanjega ministrstva ZDA za lansko leto je zelo jasno opozorilo, da mediji v Sloveniji, ki so sicer svobodni, delujejo, so aktivni, so neodvisni, niso prenašali celotnega spektra mnenj. To seveda pomeni, da niso bili pluralni, vsaj ne v tisti meri, kot bi si to zaslužili glede na zelo jasne ustavne norme in jasne mednarodne prakse. V tem je odgovor na vse, o čemer se danes govori. In kako je to povezano prav z vsebino, ki je danes pred nami, kako je to argument za to vsebino, sem že dovolj jasno predstavil na začetku, ob predstavitvi samega zakona. S tega vidika sem trdno prepričan, da je prav ta mednarodni argument v tem primeru lahko še dodaten trenutek za premislek in za odločitev, da se sedaj zakon tudi podpre.
Besedo ima gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Tudi zakon o medijih je potreben sprememb, zato se s tem strinjam in mu v prvi fazi ne nameravam nasprotovati. Se pa iskreno bojim, da bomo pri tem zakonu prišli iz dežja pod kap, kot se lepo reče po slovensko. Vsaj 12-letne izkušnje iz moje občine so take, kjer je tistih znamenitih 50 let enoumja nadomestilo neko nedemokratično in sovražno slaboumje, tam je namreč tako, da se cenzura kot metoda dela uvaja ponovno nazaj, uvaja se sistem političnega uredništva in tudi političnega lastništva lokalnih medijev, kjer nastopajo slamnati lastniki, ki se skrivajo tudi v ozadju avtorjev novega zakona. V takih občinah pridemo tako daleč, da župan odloča o tem, kateri članki bodo v informativnem občinskem glasilu objavljeni, kateri ne, na radijih pa je približno tako, da tisti, ki so iz, bom malo počakal, gospod predsedujoči, da boste umirili avditorij.
Bi prosil mir v dvorani. Ob enem pa si dovolim opozoriti, da smo v fazi obrazložitve glasu poslanskih skupin, kar smo že šli mimo, in posameznikov, zato vas lepo prosim, da se v svojih razpravah omejite na obrazložitev glasu. Ni korektno, da komentirate določene stvari tudi o ljudeh in jih navajate, saj ne morejo odgovarjati, kajti replik ni. Prav tako ni mogoče, da dam besedo predlagatelju zakona, gospodu ministru. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za intervencijo. Na lokalnem radiju pa zgleda približno tako: na radiu, ki je v "zasebni lasti" in ga občinski proračun v majhni občini financira skoraj z 20 milijoni na leto, govorijo samo tisti iz zmagovite opcije, opoziciji pa je prepovedano celo sodelovanje v kmetijskih oddajah. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Školč. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, kolegice. Sam tega predloga sklepa ne bom podprl. Pri tem se bom zanesel na razum, ampak svoj, ne kolektivni, ki vlada v tem parlamentu in v koaliciji, in pri tem se bom zanesel tudi na izkušnje, ki jih imamo od kar nova metla poskuša zavladati v medijih. Dva razloga sta, zakaj ni dobro podpreti tega zakona. Prvi govori o tem, da ta predlog omejuje svobodo medijev in ogroža avtonomijo novinarskega poklica. O tem smo veliko poslušali, od kar imamo na razpolago ta zakon. Drugi pa je, da se preko drugače konstruiranih organov za podeljevanje frekvenc, za podeljevanje sredstev za pluralizacijo itd., povečuje vpliv vlade na medije. Temu izrazito nasprotujem in zato velja ta zakon v začetku zavrniti.
Besedo ima gospod Horvat. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz bom podprl ta zakon, ima dobre rešitve, o katerih sem govoril v svoji razpravi, in ne bi želel tega ponavljati in po nepotrebnem tratiti časa. Podprl bom pa tudi z enim upanjem in željo, pričakujem namreč, da bi v duhu zakona bila dana možnost prav vsem, ki živimo znotraj meja Republike Slovenije poslušati vsaj tri najbolj poslušane radijske programe, in to s klasičnimi radijskimi sprejemniki. In med temi tudi Radio Ognjišče v celem Pomurju in v celi Prlekiji. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa. Jaz bom zakon podprl, ker pomembno izboljšuje dosedaj veljavni zakon. Kar pa se tiče pripomb kolega mag. Sajovica, bi mu rad povedal, v Ormožu ni nič boljše.
Gospa mag. Potrata, izvolite.
Hvala. Moja odločitev, da ne bom nasprotovala predlaganemu sklepu, je zvezana s tem, da me še vedno navdaja upanje, da je z besedo in s pametnimi predlogi mogoče podreti zid nerazumevanja, ki vlada v tej večini. Ker sem zaskrbljena za zmanjševanje pestrosti medijskega okolja, kar zadeva tiste publikacije in tiste zvrsti, ki niso tako popularne, ki so v interesu tudi ranljivejših skupin prebivalstva. Seveda še enkrat apeliram, naj predlagatelji razmislijo o tem, ali je predlagana rešitev spodbujanja z državnim denarjem, z javnim denarjem, ustrezna glede na to, da javne mednarodne raziskave kažejo, da so uspehi bolj borni, ker so neposredne spodbude slabša izbira od posrednih, kar pomeni, ali omogočanje ugodnih kreditov, ali omogočanje dobre distribucije, ali omogočanje znižane poštnine in drugih poti, s katerimi se da olajšati delovanje medijev. Zlasti to, da bi s subvencijami bilo pa mogoče na novo spodbujati in ustanavljati medije, se je v kar nekaj evropskih državah izkazalo za neupravičeno pričakovanje. Upam, da bo kaj od slišanega v javni predstavitvi mnenj in v današnji splošni obravnavi vendarle našlo prostor tudi v drugi obravnavi. Hvala.
Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 17. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30.A TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O USTANOVITVI IN NALOGAH DELOVNIH TELES DRŽAVNEGA ZBORA REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložil kolegij predsednika državnega zbora Republike Slovenije. Predlog akta sledi določbam zakona o nerazdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki je opravljanje nalog in izvajanje nadzora nad izvrševanjem določb tega zakona prenesel na komisijo državnega zbora. Ta komisija mora biti ustanovljena do 11. aprila 2006, z delovanjem pa bo pričela z dnem pričetka uporabe zakona, ko bo tudi prenehala z delom komisija za preprečevanje korupcije. Besedo dajem poslancu gospodu Sašu Pečetu, ki bo predstavil stališče poslanske skupine SNS, ki pomotoma ni bila vključena v pregled, pomotoma ni bil vključen tudi v pregled razpravljavcev. Prosim, gospod Peče. Se odpovedujete? Hvala lepa. Ker ni več najavljenih razpravljavcev, zaključujem splošno razpravo o predlogu odloka. Ker k predlogu odloka ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o odloku. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za 63, proti 5. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU, IN SICER NA tretjo obravnavo v okviru nujnega postopka. Z obravnavo o navedenem predlogu zakona je državni zbor pričel včeraj in jo po odločitvi zbora prenesel na današnji dan. Ker so bili včeraj v zvezi s tem zakonom s strani poslanca gospoda Saša Pečeta izpostavljena posamezna vprašanja, prosim za mnenje vodje zakonodajno-pravne službe državnega zbora, gospoda mag. Miroslava Mozetiča. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vprašanje, ki je bilo zastavljeno včeraj in je bilo postavljeno zakonodajno-pravni službi,
Oprostite, lepo prosim. Bi se lepo umirili, prosim! Hvala.
[[...]]je sledeče, na kratko povzeto. Ali je glede na določbe poslovnika dopustno vlagati amandmaje v tretji obravnavi predloga zakona, čeprav členi dopolnjenega predloga niso bili amandmirani? Gre za predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je v tretji obravnavi in ni bil amandmiran, kot dobro veste, v predhodnih obravnavah. Zakonodajni postopek se je začel 17.1.2006, v postopku sprejemanja je bila vložena pobuda Slovenske nacionalne stranke za zbiranje podpisov za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma. Državni zbor je na seji, dne 24.1.2006, sprejel sklep, s katerim je zahteval, naj ustavno sodišče odloči, ali je vsebina, vsebovana v referendumskem vprašanju, v nasprotju z ustavo, in bi zato lahko z odložitvijo sprejetja in uveljavitve zakona nastale protiustavne posledice. Ustavno sodišče je dne 27.2.2006 odločilo, da bi z odložitvijo sprejetja in uveljavitve zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju lahko nastale protiustavne posledice. Odločba je bila objavljena v Uradnem listu, št. 28/2006. Glede na tretji odstavek 17. člena zakona o referendumu in ljudski iniciativi, državni zbor ni smel opraviti tretje obravnave predloga zakona do izteka roka iz tretjega odstavka 16. člena zakona o referendumu oziroma do objave odločbe ustavnega sodišča. Ob prejemu odločbe ustavnega sodišča je državni zbor uvrstil odločanje o navedenem zakonu na prvo naslednjo sejo, to je ta seja, ki se je pričela 27.3. Ob tem je bilo ugotovljeno, da so zaradi navedenih okoliščin in s tem potekom časa ostale določbe 2. člena predloga zakona, ki predpisujejo rok za sprejem pravilnika o volitvah in rok za izvedbo volitev v skupščino zastopnikov, neizvedljive. Rok za sprejem pravilnika, kot ga upošteva predlog zakona, je že potekel, in sicer 1. marca 2006, do tega datuma bi morala družba za vzajemno zavarovanje na podlagi veljavnega zakona o uskladitvi svoj statut z zakonom. Na ta rok pa veže predlog zakona rok za pripravo pravilnika o volitvah. Prav tako je postal neizvedljiv rok, ki je določen za izvedbo volitev v skupščino zastopnikov, določen je bil 1.5.2006. Kot je že navedeno, pa je razlog za začasno prekinitev zakonodajnega postopka vložena pobuda za zbiranje podpisov za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma in v zvezi z njo pred ustavnim sodiščem voden postopek, ki je trajal nekoliko dlje kot to določa zakon o referendumu in ljudski iniciativi. Zato je nujno 2. člen predloga zakona popraviti, in sicer tako, da se določi nov rok, v katerem bo družba za vzajemno zavarovanje dolžna sprejeti pravilnik o volitvah in izvesti volitve, sprejem predloga zakona ob sedanji vsebini 2. člena. Rok za sprejem pravilnika o volitvah 1.3.2006 pa bi pomenil neskladje z 2. členom ustave - načelo pravne države in z načelom prepovedi povratne veljave. Ker dopolnjeni predlog zakona ni bil amandmiran, se zastavlja vprašanje, ali je te popravke mogoče narediti v tretji obravnavi. Poslovnik takšne situacije izrecno ne ureja. Uskladitveni amandma, kot ga predvideva peti odstavek 140. člena poslovnika, v tem primeru ni možen. Menimo pa, da bi bilo mogoče pravno praznino zapolniti ob smiselni uporabi drugega odstavka 132. člena poslovnika. Poslovnik v prvem odstavku 132. člena postavi pravilo, da se pri predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona lahko vlaga amandmaje le k členom sprememb in dopolnitev, ali drugače - le k členom, ki jih ta predlog odpira. Drugi odstavek 132. člena pa določa izjemo od tega pravila, in sicer določa, da omejitev iz prvega odstavka ne velja za prehodne in končne določbe. Določba je morda nekoliko nejasna. To nejasnost povečuje tudi njena umestitev v oddelek, ki ureja drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu, vendar je mogoče sklepati, da ima svoj logičen pomen samo, če se razume tako, da se izjema nanaša na celoten zakonodajni postopek. V nasprotnem primeru je ta določba nesmiselna, saj so prehodne določbe sestavni del predloga in se lahko amandmirajo. Da je takšna razlaga pravilna, izhaja tudi iz vsebine in namena prehodnih in končnih določb. Urejala naj bi prehod, tako način prehoda kot tudi začasno prehodno ureditev, in zlasti predpisovala roke za uveljavitev oziroma izvršitev predpisanih obveznosti ter rok uveljavitve zakona. Kakšna naj bo njihova vsebina, je odvisno od vsebine zakona. Ta pa se lahko v postopku spremeni zaradi sprejetja amandmajev. Spremeni pa se lahko ali izgubi svoj smisel ali postane celo neskladna z ustavo, če se postopek sprejemanja zavleče, pri tem pa se sam tekst zakona ne spremeni. Takšno situacijo imamo pred seboj. Zato menimo, da je razlaga poslovnika, ki ob smiselni uporabi njegovega drugega odstavka 132. člena omogoča, da se v tretji obravnavi lahko z amandmaji popravijo prehodne določbe zakona, pravilna. Ali gre za prehodne določbe, je seveda v prvi vrsti odvisno, ali so umeščene pod naslov prehodne in končne določbe. Vendar to ne sme biti absolutno pravilo, saj je zakonodajalec lahko nedosleden v sistematiki zakona, in so prehodne določbe torej določbe, ki so po svoji naravi prehodne, ker določajo način in roke za izvršitev obveznosti oziroma uveljavitev posameznih zakonskih obvez, umeščene tudi izven tega poglavja. Vsekakor pa je pri uporabi takšne razlage poslovnika treba izhajati predvsem iz razlogov, ki so vzrok, da je zaradi odložitve sprejetja zakona postala določena določba zakona neskladna z ustavo. V konkretnem primeru ni sporen razlog za odložitev sprejema zakona, ki je privedel do takšnega stanja. Nesprejetje oziroma odlaganje sprejetja in uveljavitve zakona pa celo pomeni, da bi lahko nastale protiustavne posledice. Z možnim nastopom protiustavnih posledic zaradi nesprejetja zakona je bil utemeljen tudi razlog, zaradi katerega ni bilo dopustno zbirati podpisov za razpis referenduma in njegovo izvedbo. Očitno obstajajo utemeljeni razlogi, da se zakon čim prej sprejme, ob tem pa je potrebno, da se z amandmajem popravi njegov 2. člen, da bo v skladu z ustavo. Ob takšni razlagi poslovnika menimo, da je vložitev amandmajev k 2. členu kot prehodni določbi predloga zakona dopustna.
Hvala lepa, gospod Mozetič. Glede na to, kar ste povedali, menim, da je možno nadaljevanje obravnave predlaganih amandmajev. Nadaljujemo z obravnavo predloga zakona, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev, ki ste ga prejeli včeraj na klopi. 1. člen predloga zakona ni prehodne narave, zato je amandma poslanske skupine k temu členu brezpredmeten. Prehajamo k 2. členu. Proceduralno vprašanje, kdo, prosim? Gospod Peče, izvolite.
Gospod predsedujoči, bojim se, da je postala praksa v državnem zboru, da se je začelo razlagati pravila poslovnika po svoje oziroma na podlagi težnje vladajoče večine, ki pa je rezultat nesposobnosti dojemanja slovenske zakonodaje. Dejstvo je, da je vlada Republike Slovenije, prvič, rok za tematiko Vzajemne ali zdravstvene zavarovalnice zamudila že v aprilu. Zato smo bili takrat prvič priče kaotični situaciji oziroma situaciji, ko je državni zbor prekoračil svoje pristojnosti in povzročil, vsaj po naši oceni in po oceni ustavne stroke v okviru Republike Slovenije, nepojmljiv poseg v slovensko zakonodajo, ko je z obvezno razlago prekoračil vsebino posameznega zakona. Minila sta dva meseca. Vlada Republike Slovenije ni bila sposobna v dveh mesecih zadeve urediti. In dogaja se nam zopet ista slika, kot smo jo imeli v preteklosti: minuto do polnoči, če lahko tako rečem, poskuša z amandmajsko obliko, ki je neustrezna in v nasprotju s poslovnikom, sprejeti posamezne rešitve, ki so izključno v prid eni zavarovalnici, to je zavarovalnici Triglav. Rad pa bi poudaril, da je bilo vodstvo državnega zbora v petek s strani Slovenske nacionalne stranke opozorjeno, da predlog zakona, kot je pred nami, ni izvedljiv. V ponedeljek pa ste bili vsi ostali poslanci v okviru točke dnevnega reda obveščeni, da zakona do 1.5. ni možno izpeljati zaradi določb statuta Vzajemne, zaradi pravilnika in zaradi soglasja ministra, ki ga mora dati na pravilnik. To je bilo popolnoma neizvedljivo in to smo vedeli že v ponedeljek, ampak, gospodje in gospe, vi, ki imate odločitev v rokah, ste navkljub temu uvrstili ta zakon na to sejo državnega zbora, navkljub temu, da ste v ponedeljek poznali vse argumente. In kaj se zgodi potem? Vladajoča večina vloži na podlagi 132. člena poslovnika, ki ga danes in včeraj gospod Mozetič zagovarja navkljub temu, da 132. člen poslovnika spada v poglavje CD oziroma poglavje poslovnika, ki govori o drugi obravnavi predloga zakona. Mi danes nismo v drugi obravnavi predloga zakona. In kdor si bo pogledal 132. člen, bo videl, da je to v drugi obravnavi, ne v tretji obravnavi, možno izključno k prehodnim in končnim določbam predloga zakona. Amandma, ki ga vlagajo vladajoče stranke, pa se ne nanaša na predhodne in končne določbe, ampak na vsebinsko določbo, ki je označena s členom številka 2. In če bomo enkrat pristali na tovrstno teorijo goljufanja poslovnika in slovenske zakonodaje, potem [[...]]
Gospod Peče, vaš čas je potekel. Prosim. Hvala lepa. Povedali ste, da gre za proceduralno vprašanje, verjetno ste to proceduralno vprašanje razširili. Prehajamo na razpravo [[..]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]]Prosim? Izvolite.
V imenu Slovenske nacionalne stranke dajem proceduralni predlog [[...]]
Samo nekaj bi vas opozoril. Začel sem z nadaljevanjem in lahko bi prej dvignili roko. Prosim. Za proceduralno vprašanje ste verjetno že vedeli prej. Izvolite prosim.
Res, da sem vedel že prej, a ne spomnim se, tako kot vlada, vsakih pet minut kaj novega. V imenu Slovenske nacionalne stranke, da preprečimo ponovno zmedo, ki nastaja v tem državnem zboru, ko gre za razlago poslovnika, predlagam, da se sestane kolegij predsednika državnega zbora, da se ta zadeva razčisti. Hvala.
Dajem še besedo kolegu Školču. Bi vam rad še odgovoril, prosim. Mislim, da kolegij predsednika državnega zbora v tem primeru ni pristojen. Mi smo poslušali zdaj vodjo zakonodajno-pravne službe državnega zbora, ki je povedal svoje mnenje in povedal, da predlagane amandmaje lahko obravnavamo. Vprašali ste za proceduralno vprašanje, ki se je razširilo na razpravo, dali ste še drugo proceduralno vprašanje. Izvolite gospod Školč, še vaše proceduralno vprašanje.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz mislim, da bi bilo potrebno to sejo ponovno prekiniti. Dovolite, da vam povem, zakaj. Prvo, kar bi mi rabili, je pisno mnenje, ki ga je prebral predstojnik službe, gospod Mozetič. Mi smo se prvič znašli v situaciji, da poslovnika ne razlaga predsedujoči oziroma poslovniška komisija, ampak zakonodajno-pravna služba. To je nevarna situacija, ker enostavno omogoča, da se prekrši tisto, kar je v poslovniku z neko solidno dvotretjinsko večino bilo sprejeto in je zapisano. Drugi razlog, da to naredimo in da boste videli, da je ta postopek, ki ga predlaga oziroma poskuša verificirati zakonodajno-pravna služba, problematičen v tem, da ste sami zavrnili predlog SNS k temu zakonu, kar mislim, da je korektno glede na veljavna poslovniška določila, ampak v tem primeru bi morali zavrniti tudi drugi amandma k 2. členu. Če bi to storili, potem bi lahko glasovali o zakonu v celoti. Kaj bi to pomenilo, je seveda tretje vprašanje. Ker v tem postopku rešujemo veliko stvari, jaz sem o tem govoril tudi takrat, ko so ti zapleti nastajali, je potrebno paziti, da parlament ne stori napake. Če naredi napako v korakih, naredi slabo uslugo tistim, ki bi radi neko zadevo uredili kot mislijo, da je prav. Sam nočem v tem trenutku vstopati v vsebino amandmaja, ampak definitivno iz izkušenj, ki jih imamo, te vrste amandmaja, kot sta tukaj, nikoli nista mogla biti amandmaja, ki sodita v prehodne in končne določbe, ne zaradi tega, ker ne spadata pod ta naslov, ampak zaradi tega, ker urejata materijo zakona, se pravi vsebino. Gospod podpredsednik, predlagam, da dobimo to mnenje, da prekinete sejo, da se o tem poučimo, za ker dejansko delamo nekaj, kar sem globoko prepričan, da ne bi smeli početi.
Gospod Školč, predlagali ste prekinitev seje. Za koliko časa, konkretno?
Do jutri, ker gre za zelo komplicirano stvar, ki jo moramo proučiti, in mislim, da bi koristilo tudi predsedniku državnega zbora, ki je odgovoren za postopke, da te stvari prouči. Zagotovo jih bo pa naša poslanska skupina.
Gospod predsednik, želite? [[Ne.]] Vaš predlog je bil, da se seja prekine do jutri in da jutri nadaljujemo s to sejo. Zato bom dal vaš predlog na glasovanje.
Predvsem bi pa radi tudi to mnenje. Radi bi tudi mnenje, ki ga je prebral gospod Mozetič, in če obstaja kakšna druga ekspertiza.
Predlog gospoda Školča dajem na glasovanje po prvem odstavku 65. člena. O predlogu gospoda Školča.
Gospod predsedujoči, o čem naj glasujemo, če ne vemo, o čem glasujemo in če nimamo materiala na mizi. In preglasovani bomo. Moramo imeti možnost spoznati se z materijo. Uveljavljate neko Stalinistično varianto, po kateri boste rušili vse po dolgem in po čez.
Hvala lepa. Izvolite, gospod predsednik.
Imam proceduralni predlog, da gremo kot se gre v državnem zboru v takih primerih, in sicer nikoli doslej mnenja zakonodajno-pravna služba ni posredovala pisno. Vedno, ko je bila naprošena za interpretacijo in mnenje, je dala. Poslovnik razlaga predsedujoči in kakor bo on odločil, tako bo. Predlog, ki je bil za prekinitev, dajte na glasovanje. Jaz sam ne vidim nobenega smisla. Kolegija ne bom skliceval, kajti o tem vprašanju kolegij ne razpravlja in ne odloča, odloča predsedujoči. Dajte na glasovanje tako, kot se da na glasovanje. In prosim, da inštituta proceduralnih predlogov ne izigravate zopet z razpravo.
V redu. Na podlagi prvega odstavka 45. člena dajem na glasovanje predlog gospoda Školča, da se ta zakon obravnava jutri. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala ena tretjina navzočih. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 45. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlog ni bil sprejet. In zato nadaljujemo z razpravo. Gospod Anderlič, izvolite.
Žal mi je, da niste želeli dati besede meni prej kot gospodu predsedniku, ker sem držal roko pred njim. To vi veste, ker ste videli, ampak [[....]]
Oprostite še enkrat, gospod Anderlič. Dobro vem s te pozicije, da je gospod predsednik že prej hotel besedo.
Ni res. Gospod predsednik je rekel, da ne želi govoriti o tem, ampak pustimo sedaj to. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Pukšič, vi se brigajte zase, pa boste imeli dosti dela. Jaz vam želim ponuditi tisto, kar je najbolj logično in smiselno v takih primerih. Da vi izkoristite tisti člen poslovnika, ki pravi, in da malo manj poslušate gospoda Plevelja, ki vas je zavedel v tem primeru, poslužite se kot predsedujoči v dobro delo državnega zbora člena, ki pravi: "Predsedujoči lahko prekine sejo in določi čas nadaljevanja." Verjemite mi, da cilje, ki jih imate, boste lahko dosegli, ampak ti cilji ne morejo posvečevati kakršnakoli sredstva. In v tem primeru verjemite, ko boste pogledali, in gospod Plevelj vam bo lahko posredoval nešteto primerov, ko je bilo želeno pisno mnenje zakonodajno-pravne službe, da se ga je tudi dobilo. Meni je bolj važno, da govorimo o vsebini, vsebina je pa dejansko taka, da tak način, kot ste ga ubrali, ni pravi. Če gospod iz zakonodajno-pravne službi pravi, da je 1.3.2006 bil rok, ko bi že lahko nastale posledice itd., katerega datuma smo danes, 29.3.2006. Sklicevati se na to, da preprečujete protiustavne posledice s tem, ko ste danes preglasovali neko logično sosledje vseh teh dogodkov, da bi dobili pisno mnenje, da bi se opredelili in jutri nadaljevali. Če bi bilo to res, da preprečujete protiustavne posledice, bi to sejo nadaljevali že konec februarja na izredni seji, na kateri je ta zakon bil. Pa ne gre za to. Jaz vam še enkrat predlagam, da se poslužite tistega dela poslovnika, ki vam omogoča in daje suvereno pravico, da sejo prekinete in določite čas nadaljevanja. Ali je to čez 15 minut, pol ure ali jutri, je meni vseeno.
Hvala lepa, gospod Anderlič. Vaš predlog sem dojel in zato prekinjam sejo za 1 uro in v tem času boste dobili na klop mnenje zakonodajno-pravne komisije, mislim, da je bil tak vaš predlog. Sejo nadaljujemo točno ob 21.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Dovolite, da nadaljujemo sejo. Preden bi prešli na samo razpravo, dovolite, da obrazložim stališče oziroma razlog, zakaj predsedujoči, v tem primeru jaz osebno, pač tako postopam. Na včerajšnjo vašo zahtevo je zakonodajno-pravna služba podala svoje mnenje. O mnenju zakonodajno-pravne službe seveda ni razprave, ker to ni točka dnevnega reda, da bi bila razprava ali da bi ocenjevali njihovo mnenje. To mnenje je le v pomoč predsedujočemu, da se odloči. Zakaj sem se tako odločil, da bomo nadaljevali s sprejemanjem oziroma z obravnavo amandmajev, ki zadevajo prehodno določbo, torej nevsebinskih določb zakona, ampak prehodno določbo, naj preberem samo dva stavka, najprej iz odločbe ustavnega sodišča. Takole je odločilo ustavno sodišče: "Z odložitvijo sprejetja in uveljavitve zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju bi lahko nastale ustavne posledice." In še drugi stavek iz magnetograma mnenja zakonodajno-pravne službe, takole se glasi: "Očitno torej obstajajo utemeljeni razlogi, da se zakon čim prej sprejme. Ob tem pa je potrebno, da se z amandmajem popravi njegov 2. člen tako, da bo v skladu z ustavo. Ob tem je treba upoštevati tudi, da 132. člen predvideva možnost amandmiranja kljub temu, da člen ni bil odprt, v kolikor gre za prehodno določbo. "Ob takšni razlagi," pravi zakonodajno-pravna služba, "poslovnika menimo, da je vložitev amandmajev k 2. členu kot prehodni določbi predloga zakona dopustna." Glede na to, da je amandma k 1. členu brezpredmeten, dajem v razpravo 2. člen in dva amandmaja k 2. členu. In sicer, prvi amandma so vložile poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS, drugi amandma je vložila Slovenska nacionalna stranka. Prosim, kdo želi besedo? Gospod Peče, izvolite, imate besedo.
Proceduralno, gospod predsednik. Mene resnično zanima - danes smo dobili oziroma maloprej na mizo neke vrste mnenje zakonodajno-pravne službe. Pri tem vas moram obvestiti, tako vse poslance kot tudi vas, da jaz ne spadam v zakonodajno-pravno službo, kajti v tem mnenju se citira tudi mene. In ker v njem ni izpostavljeno, kakšno je stališče, se iz tega da razbrati, gospod predsednik, da je tudi moj del sestavni del mnenja zakonodajno-pravne službe. To, kar imamo danes pred sabo, ne bi smelo postati praksa. Pred sabo imamo magnetogramski zapis, in sicer individualno mnenje gospoda Mozetiča. To pomeni, da bo državni zbor kot zakonodajna veja oblasti pristal na mnenje, ki je popolnoma zgrešeno. Če ste si spoštovane poslanke in poslanci prebrali to, pa bom namenoma rekel magnetogramski zapis, na 156. strani, naj vas medtem obvestim, da imamo mi samo štiri liste, oznaka pa so od listov 150 do 157. In je zelo zanimivo, kaj ugotavljajo. Zato prosim za posluh, kajti mislim, da tovrstnega stališča, gospod predsednik, tudi vi ne bi smeli sprejeti. Jaz sem v nadaljevanju, seveda bom izkoristil čas, vas prosim, da v skladu s statusom predsednika državnega zbora daste najprej na glasovanje, ali državni zbor tovrstno poročilo sploh sprejema ali ne. Ali državni zbor sprejema magnetogramski zapis kot poročilo, prvič in drugič, ali tovrstno vsebino sprejema. Kajti dejstvo je, da gospod Mozetič govori, zato menim, da je razlaga poslovnika, ki ob smiselni uporabi njegovega drugega odstavka 132. člena omogoča, da se v tretji obravnavi lahko z amandmajem popravijo prehodne določbe zakona. Ob tem vas naj opozorim, da 132. člen zelo jasno spada izključno v drugo obravnavo in ne v tretjo obravnavo. Tu poskušajo zakonodajalca, torej državni zbor, zakonodajno-pravna služba pretehtati. V nadaljevanju, da se v tretji obravnavi lahko z amandmaji popravijo prehodne določbe zakona, pravilna, ali gre za prehodne določbe je seveda v prvi vrsti odvisno, ali so umeščene pod naslov prehodne in končne določbe. Vendar to ne sme biti absolutno pravilo, saj je zakonodajalec lahko nedosleden. S tem priznavamo, da smo mi postali nedosledni oziroma dali nedoslednosti zeleno za luč za vse podobne primere. Gospod predsednik, prosim da daste proceduralni predlog na glasovanje. Hvala.
Gospod Peče, jaz sem povedal, da o mnenju zakonodajne-pravne službe ni razprave. To ni točka dnevnega reda. Prosim, da drugič ne izrabljate tega inštituta. Smo v razpravi o prvem in drugem amandmaju k 2. členu. Gospod Školč, prosim.
Glejte, gospod predsednik, moral se bom dotakniti stvari, ki so bile tu izrečene in zapisane. Ne nazadnje vi svoja ravnanja utemeljujete na mnenju, o katerem pa drugim ne dovolite, da bi razpravljali. Tisto, kar je zame v tem trenutku pomembno, je, da se nahajamo v tretji obravnavi, da imamo situacijo, ki je vsem popolnoma jasna in v tem oziru če bi sprejeli zakon tak, kot je, bi ne bil izvedljiv. O tem se ni potrebno prepričevati, kaj meni o tem ustavno sodišče, tudi ni potrebno posebej govoriti. Tisto, kar je potrebno razčistiti, je, ali so amandmaji v tretji obravnavi vloženi v skladu s poslovnikom. Tu smo že na spolzkem terenu. Izjema, na kateri naj bi poslanske skupine koalicije vložile amandma, temelji namreč na drugem odstavku 132. člena, ki pa govori o obravnavi zakona v drugi obravnavi. Mi ne moremo, in tam govorijo o izjemi, da je mogoče posegati tudi v prehodne in končne določbe.
Gospod Školč, jaz sem rekel, da tukaj jaz razlagam poslovnik sedaj na seji in ne vi in ne Peče in ne kdorkoli drug [[...]]
Jaz govorim [[...]]
Če niste zadovoljni, lahko daste na poslovniško komisijo, naknadno preverbo o pravilnosti tega ravnanja.
Gospod predsednik [[...]]
Jaz bom prekinil vsakega, ki se bo oddaljeval od točke dnevnega reda.
Gospod predsednik, jaz hočem govori o tem problemu, ki je v veliki meri povezan z nesposobnostjo vlade in koalicije, da to reši v postopkovnem smislu korektneje. Zato ta vprašanja, zato so postopkovna vprašanja zagotovo povezana tudi z vsebino. Jaz bi sprejel vsako razlago in tudi diskusijo o tem amandmaju, če bi se odvijala na matičnem delovnem telesu v okviru druge obravnave. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Ni pa mogoče te situacije in te izjeme, ki je predvidena za matično delovno telo v drugi obravnavi, prenesti sem. S tega vidika, gospod predsednik, menim, da morate ravnati enako, kot je, gospod predsednik, prosim za posluh, ker tudi, če vi vse veste, morate procesirati vsaj tiste predloge, ki jih tu dobite. Ali lahko nadaljujem?
Hvala lepa. Teče razprava in prosim, če ne bo razprave, jo bom seveda zaključil in dal amandmaje na glasovanje.
Jaz sem seveda mislil, da so poslanci vsaj [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Gospod Zagorac. Gospod Školč, prosim, lahko se boste javil še k razpravi, tudi pri razpravi lahko kaj omenjate svoja stališča, samo prosim, nikar ne skušajte s proceduralnimi zapleti zaplesti pomembnost, ki nam jo je naložilo ustavno sodišče. Prosim, gospod Zagorac. Opozarjam pa, da če boste razpravljali o poslovniku, bom odvzel besedo. Izvolite, gospod Zagorac. Želi še kdo razpravljati? Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. To, kar ste ravnokar naredili, je sramota. Sramota za vas, ne nazadnje ste predsednik parlamenta, ne pa predsednik kakšne vaše "štale", za katero mislite, da jo vodite. Sam bom spoštoval to vaše mnenje in ne bom govoril o mnenju zakonodajno-pravne službe, ampak to iz razloga, ki ga nimam. Ker ga nimam. Razen, če smatrate [[...]]Lahko umirite gospoda Bajca, bi lepo prosil.
/Oglašanje iz ozadja./
Saj v "štali" so tudi nekatere druge živali, ne samo biki.
Prosim tišina. Gospod Zagorac, izvolite.
Bi pa kakega bika užalil verjetno. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]
Izvolite, gospod Zagorac. Prosim, da se držite teme.
Gospod Pojbič, hvala. Sam ne bom govoril o mnenju zakonodajno-pravne službe, ker ga nimam, razen, če vi smatrate, da je ta magnetogram mnenje zakonodajno-pravne službe kot dokument, potem prosim za podpis nekoga iz zakonodajno-pravne službe ali pa vsaj za vašega, kot avtorizacijo. Kar se tiče amandmajev, ki jih je koalicija vložila, tudi če na eno oko zamižimo in verjamemo temu, da se lahko vlagajo prehodnim in končnim določbam, kljub temu, da gre v tem primeru samo za drugo obravnavo zakona in ne za tretjo, kjer se nahajamo sedaj, so ti amandmaji vloženi k vsebinskemu členu, ne k prehodnim in končnim določba. Že iz tega razloga bi jih morali vzločiti in jih danes tukaj ne bi smeli obravnavati. Hvala.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala za besedo. Kljub vsemu, pa mogoče zaradi prakse, ki jo imam v državnem zboru, ne verjamem in vem, da 2. člen omenjenega zakona ni ne prehodna ne končna določba. Lahko, če se malo zlažemo, verjamemo razlagi predsednika, ampak sami pri sebi pa verjetno vemo, da 2. člen ni ne prehodna ne končna določba. Sprejemamo amandmaje, ki jih danes ne bi smeli sprejemati. Zakaj? V zameno za to, ker vlada Republike Slovenije ni opravila svojega posla do časa. Na to je bila dvakrat opozorjena, v drugi polovici januarja in v začetku meseca marca. Sedaj pa dovolite, poglejte, v ponedeljek smo vam poslanci Nacionalne stranke predlagali, da je smiselno preložiti zakon zaradi opravil, o katerih se govori v 2. členu omenjenega zakona. Opravila so tempirana na preveč kratek čas in jih zakon, tudi če bo sprejet s popravkom, kot ga predlagajo v okviru poslanske skupine vladnih strank, ne bo možno izvajati. Zato je smiselno, če se že karkoli sprejme, da se sprejme predlog, amandma pod zaporedno številko 2, amandma slovenske nacionalne stranke. Edina razlika je, da se podaljšuje rok. S tem se vladi Republike Slovenije, ministru omogoči, da da svoj "žegen" na pravilnik, ki je potreben. S tem se omogoči, da se skupščina izvede in verjetno vsi vi se še spomnite iz obdobja januarskih razprav, kako zelo številčni so ti postopki, in da jih je nemogoče opraviti v 30-ih dneh. Zato smo rok 1.5. že zamudili. Če poslanci državnega zbora nočete, da se srečamo na ustavnem sodišču, ko nam bo zadeva padla iz rok, bo preoblikovanje potekalo izven, poudarek, izven kakršnekoli kontrole zakonodajne veje oblasti, potem je v temu trenutku edino možno, da sprejmemo amandma pod zaporedno številko 2, amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim vas, preberite vse amandmaje. Ob tem pa seveda morate vedeti, da danes tudi amandma Slovenske nacionalne stranke ni vložen v skladu z našimi pravili, torej s poslovnikom. Enako kot ni s pravilnikom amandma vladajoče večine. In če že hočete, bom uporabil izraz, pretentati poslovnik, ga dajte vsaj tako, da ga bo potrebno samo enkrat v povezavi s sprejemom zakona, ne pa, da se bomo na prehodu iz prve v drugo polovico leta še enkrat srečali s spremembami in dopolnitvami ali pa, bog ne daj, morebiti s ponovno obvezno razlago enega izmed treh členov. Gospodje in gospe poslanke! Mi smo se srečali z obvezno razlago člena zakona o zavarovalništvu. V njem smo bili nič kolikokrat opozorjeni, da z obvezno razlago ne smemo spreminjati vsebine člena, lahko se jo samo razloži. In enako, ne boste sprejeli amandmaja pod zaporedno številko 2, boste prisiljeni storiti tudi v tem primeru. Prosim, če se še niste posvetovali, verjamem pa, da ste se, ampak predvsem tiste, ki odločajo v okviru vladajoče večine, kako boste ostali glasovali, da temeljito preberete amandma Nacionalne stranke. Gospodje in gospe! Ta amandma omogoča, da se postopki skličejo v normalni časovni dimenziji, da se da čas za vsa tri opravila, ki so potrebna pred skupščino, od soglasja ministra do pravilnika do sklica, v katerem med sklicem in potekom skupščine mora poteči nekaj deset dni, več kot 30 dni, tega ne boste mogli uloviti z amandmajem, ki ga vlagajo vladajoče stranke. Razmislite vendar, kaj počnete. In za zaključek, dovolite mi, ne glede na to, kateri amandma bo sprejet. Ob vsem tem zapletu ste bili predhodno obveščeni dvakrat, vodstvo državnega zbora v pisni obliki v petek, vsi ostali poslanci in poslanke v ponedeljek. V ponedeljek sem vas jaz za to govornico opozoril, kaj pomeni, če uvrstimo zakon brez amandmajev, ker ga ni več možno amandmirati, na to sejo. Takrat je samo pet poslancev tega državnega zbora pritrdilo pravilnosti Slovenske nacionalne stranke. Ne naredite enake napake. Državni zbor jo je storil dvakrat, ne je storiti tretjič. Ne delamo si usluge, izkazujemo izključno en moment, pravo ni doma v tej hiši. Hvala.
Hvala. Gospod Cvikl.
Gospod predsednik, jaz bom podal stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije. Najprej to, kar smo dobili na mizo, se še ni zgodilo v tem državnem zboru. Dokument, magnetogram s tako imenovanim mnenjem vodje zakonodajno-pravne službe, ni noben dokument, manjka mu cel kup stvari, med drugim vsaj podpis. Upam, da gospod Mozetič ve, kaj govori. Drugič. To, kar se danes počne, ne glede na vsebino, je uničevanje demokracije, gospodje, to kar se danes počne, vključno z glasovanjem, ki smo ga imeli na naš proceduralni predlog, je politika, kjer cilj posvečuje sredstvo. Danes je bilo tako, kot da bi v ustavi zapisali, da se ne strelja, razpravljali pa smo o tem, da se lahko strelja, če ena tretjina temu ne nasprotuje. Zato v poslanskem klubu Liberalne demokracije tudi zaradi vašega dejanja v odnosu do poslanca naše poslanske skupine gospoda Školča, zapuščamo to sejo državnega zbora pri tej točki, ker ne moremo na ta način sodelovati pri delu državnega zbora, ki ni več legitimno. Obravnava amandmajev na način, kot so predlagani, mimo poslovnika, gospod predsedujoči, je sporna. Zakaj vlada, vladajoča koalicija ni pripravila zakona tako, da bi upoštevala vse možne zaplete, zakaj pravniki v državnem zboru, pravniki v službi vlade za zakonodajo tega več niso sposobni, se naj vpraša vlada gospoda Janše. Mi sejo zapuščamo.
Hvala. Naj vendarle odgovorim še na to trditev. To ni dokument, seveda ni dokument, kajti mi ne razpravljamo in ne glasujemo in ne sprejemamo nobenega dokumenta zakonodajno-pravne službe. To je pisno mnenje, ki ste ga zahtevali. Mnenje je bilo podano ustno in ker ste zahtevali še pisno, smo vam ga preskrbeli, seveda pa imate vso pravico, da zapustite sejo pri tej točki dnevnega reda. Gospod Barovič. Gospod Peče, izvolite.
V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ravno zaradi nedojemljivega poteka seje državnega zbora v danem momentu zahtevamo pred odločanjem o omenjenih amandmajih k 2. členu pred odločanjem o 1. členu 45 minut odmora za posvetovanje v okviru poslanske skupine in da pridobimo mnenje zakonodajno-pravne službe. Hvala.
Hvala. S tem smatram, da ni več razpravljavcev in pred glasovanjem o amandmajih na zahtevo poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke odrejam 45 minut [[...]]Prekinitev bo po obrazložitvi glasu, me je opozoril gospod Plevelj, in tako je vedno bilo. Zaključujem razpravo, prehajamo na obrazložitev glasu k prvemu amandmaju 2. člena. To se pravi amandmaju, ki ga je vložila poslanska skupina koalicijskih strank. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Peče, v imenu poslanske.
Na vsaki, način mislim, da je prišlo do neke nelogične situacije. To je približno tako, kot da bi se sprehajal po glavi, oprostite, sedaj enega izmed vas. Gospodje, kako naj napovemo obrazložitev, če smo zaprosili za pavzo za pojasnitev pred glasovanjem. Mi hočemo predelati informacijo, ki nam jo je posredoval gospod Mozetič, ki ga sedaj niti več ni tu, ker se verjetno skriva zaradi mnenja, ki ga je napisal, in mu je verjetno nerodno. Kako naj človek, če ne pozna vseh informacij, napove, zato prosim, da jemljete moje in pa obrazložitve vseh ostalih mojih poslanskih kolegov iz poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke za pogojno. Kar se tiče prvega amandmaja, ki ga v parlamentarno proceduro po izključno vam znanem postopku vlagajo štiri poslanske skupine, in sicer poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, poslanska skupina Nove Slovenije, poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in poslanska skupina DeSUS. Če boste sprejeli ta amandma, boste omenjeni zakon ponovno vrnili v parlamentarno proceduro. Onemogočili boste vse tisto, za kar si navidezno prizadevate. V primeru sprejema tega amandmaja, gospodje in gospe, boste povzročili, da do preoblikovanja iz naslova 64. člena zakona o zavarovalništvu ne bo prišlo. Povzročili boste to, da bo, ne samo preko milijon slovenskih zavarovank in zavarovancev ostalo brez pravic iz naslova članstva, ki izvirajo iz obdobja 1998 in 1999, ko je Vzajemna pokrila dolg zavoda, ampak boste seveda povzročili tudi to, da boste s tem postopkom srečali vse tiste institucije, ki bodo, vsaj tako iskreno v Nacionalni stranki upamo, bolj nepristranske, kot ste vi. Amandma omenjenih poslanskih skupin po naši oceni z določitvijo termina 1. julija 2006 verjetno za vsakega, ki pozna opravila, ki so potrebna pred sklicem skupščine, torej za dan sklic skupščine, ne dopušča dovolj časa. Gospodje in gospe, v tem obdobju, podaljšku, kot ga predvidevate vi, je to nemogoče izvesti. Naj vaši odločitvi vlada razum. V Nacionalni stranki, seveda, ker ne vem, če bomo glasovali, če pa bomo, bomo temu nasprotovali. Hvala.
Želi še kdo obrazložiti glas? Izvolite, gospod Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mene malo bega ta naša današnja procedura, ki ni v skladu s poslovnikom, ki ni v skladu s pravnimi normami in ki ni v skladu z ustavo. Zagotovo je pravzaprav tudi to tako imenovano mnenje zakonodajno-pravne službe pravzaprav zgolj magnetogram, posnetek izjave trenutnega navdiha gospoda Mozetiča, ki ga danes ni več tukaj in zagotovo to ne more biti verodostojen dokument. Verodostojen dokument bi moral imeti glavo in na koncu, če nič drugega, vsaj podpis. Tega seveda ni. Ampak če preidem na amandmaje, ki jih pravzaprav ne bi smelo biti. Sedaj se je težko odločati, kako naj sploh glasujemo o tem, kajti, če bomo kakorkoli glasovali, bomo kršili poslovnik in kršili zakonodajo. Ne glede na to, da se odločimo za ali proti amandmajem, smo v kršitvi poslovnika državnega zbora, ki je sveta knjiga za tole našo združbo. Že mnogo ljudi je reklo, da je ravno procedura v demokraciji tista, ki demokracijo vzdržuje. Sedaj to vse skupaj rušimo in kršimo. Ne vem, kako bomo delovali naprej. Kot kaže, se bo uveljavil nek čuden način dela, ko bodo določeni ministri s svojo avtoriteto ali z zahtevami ali z izsiljevanjem pripeljali do tega, da se bo glasovalo za vsak zakon malo drugače. Seveda pa po potrebi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Z vsem dolžnim spoštovanjem ta državni zbor, veste dobro, da je že sprejel zakone, ki niso bili v skladu z ustavo. So bili protizakoniti, pa smo jih potrdili. Ne delajmo tega, kajti jemljemo kredibilnost temu zboru. Danes imamo vložene amandmaje, ki niso vloženi v skladu s poslovnikom. In tudi to tolmačenje, ki smo ga dobili kot obvezno razlago, pravzaprav prepis povedanega, je dejansko narobe, saj govori o tem, kot da bi bili v drugem branju. To ni res. Mi imamo zakon, ki je dejansko v zaključni obravnavi. In jasno je poslovniško določilo, zato bodimo razumni in ne prehitevajmo tega, kar ni mogoče, ne delajmo nekaj, kar ni zakonito in poslovniško, kajti poslovnik državnega zbora je pa vendar, če lahko v vašem jeziku rečem, sveto pismo, ki bi ga bilo potrebno spoštovati. In zavoljo vašega in našega spoštovanja, spoštovani predsednik, bodite razumni in prekinite to brezzvezno diskusijo, ker je nezakonita, neutemeljena in vsem nam krade čas. Vzemimo si čas, jutri bomo lahko treznejše razmišljali o tem, in vendar poslušajmo drug drugega. Naj se kolegij skliče. Upoštevajte to prošnjo, ki je bila dobronamerna.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala, gospod predsednik. Razpravljamo o amandmaju k 2. členu, konkretno. Zdaj pa, ker očitno vi ne razumete - mogoče nas pa kdo gleda še na tretjem programu, pa bom ljudem povedal, v čem je poanta. Gospodje iz poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in DeSUS so vložili amandma k 2. členu. In gospa in gospodje smo vložili amandma k 2. členu. Vsi smo vložili amandma k 2. členu v enakem času. Amandma gospa in gospodov naštetih štirih strank velja, amandma gospe in gospodov Slovenske nacionalne stranke pa ne velja. Torej, zakaj že ne? Ja, vi ste rekli to - ne priznavate našega amandmaja. Naš je brezpredmeten, tega pa obravnavamo. Gospod Bajc, roko imate, dvignite jo in vam bo dal predsednik besedo, verjemite, da vam bo dal. Ali ste vključili naš amandma v obravnavo? Skratka, k 2. členu smo mi vložili amandma, da nadaljujem, zato, da pomagamo vladi. Poglejte še enkrat! Vpisati je treba v sodni register. Vpis v sodni register traja vsaj dva meseca. Pripraviti je treba in izvesti volitve pred vpisom sklepa. Pa ali lahko izračunate, da datuma, ki ste ga vi predložili, datuma, ki je predložen v 2. členu, 1. julij 2006, ne bo moč doseči! Po pravnih postopkih, zakonitih, ne bo moč doseči datuma, če boste sprejeli amandma k 2. členu. [[Opozorilni znak za konec.]] Mi pa predlagamo, da bi bil to februar 2007. In kaj se bo zgodilo, če ne bo veljal, če ne boste uspeli do predlaganega datuma? A bomo spet kršili vse zakone [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Gospod Barovič, morda niste opazili, vaš amandma k temu členu je na 2. strani. In mi smo razpravljali o obeh amandmajih in glasovali bomo najprej o prvem amandmaju. In sedaj je obrazložitev glasu k temu amandmaju. Želi še kdo obrazložiti glas? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Najbrž je vsem jasno, da sem dolgo razmišljal, ali bi se oglasil ali ne, ampak na koncu mi nekako ni dalo miru. Najprej naj rečem, jaz se o amandmajih ne bom opredelil. Ne zaradi tega, ker bi menil, da proceduralno vprašanje ni preseženo. Ker mora biti preseženo, ker je pač rešitev treba najti in ker so tudi gospodje in gospa iz Slovenske nacionalne stranke ravno tako vložili amandma, kot so ga vložile štiri poslanske skupine, in smo popolnoma brez potrebe vodili včeraj in danes dve uri diskusijo o tem vprašanju. Glasoval pa ne bom iz tega razloga, ker je sedaj nastala prava razprava, vsebinska, kateri rok je realen. Tega pa jaz ne vem. Vlada, gospod minister, pa tega ni povedala. Če je rok 1.7. realen, je v redu, da se to naredi čim prej. Če ni realen, ne vem, ali je 1. februar, mogoče je 1. september. Govorim o datumu na pamet. Jaz bi pa res pred glasovanjem želel, da gospod minister pove, kateri je po mnenju vlade realnejši rok, ker sprejet zakon, ki bo nerealen rok določal, verjetno nima smisla. Če boste rekli, da to ni več mogoče, boste imeli, gospod predsednik formalno prav, in jaz bom kriv, ker se nisem prej v razpravi oglasil. Verjetno se pa da izjemoma tudi gospodu ministru dati besedo. Amandmaji so pa mogoči, če smo jih vsi vlagali med sejo, ker so bili med sejo vlagani, potem so verjetno možni še sedaj tudi. Hvala.
Hvala. Gospodu ministru damo lahko besedo, da obrazloži, kateri rok je primernejši, samo če nima nihče proti. Sprašujem, ali ima kdo proti. Imate proti. Izvolite.
V Nacionalni stranki smo pripravljeni, da minister spregovori, ampak vsaj tokrat mora biti minister pripravljen del odgovornosti tudi sprejeti. Če bo minister zagotovil, da je rok, po katerem sprašuje kolega Potrč in katerega skušajo uzakoniti v okviru vladnih strank, da bo za njega zagotovil, da je realen, potem prosimo ministra, da na ta rok veže svojo zaupnico. Bodite toliko korektni vsaj tokrat, ker ta rok ne drži. Gospod minister, upate to?
Hvala. To se pravi, nima nihče proti, da damo ministru besedo? Velja. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Bom zelo kratek. Glede na to, da je ta rok podaljšan samo za toliko, kolikor je bil zaradi procedure ustavnega sodišča sprejem zakona podaljšan, s tem rokom lahko opravimo vsa potrebna dejanja, ki so potrebna, 1. julija.
Hvala. Opozarjam, da ni več razprave. Smo v fazi obrazložitve glasu. Gospod Peče, vi ste že obrazložili glas. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Malo poslovnika pa tudi jaz poznam. Jaz sem resnično pričakoval, da bo ta unikum kršenja, ki smo mu bili ravnokar priča in kateremu ni nihče nasprotoval, torej da minister govori v obdobju obrazložitve glasu, kar pomeni pravnoformalno, da minister ima pravico glasovanja, ker obrazloži svoj glas lahko samo tisti, ki glasuje. Ampak drži. Predsednik je bil dovolj korekten, povprašal je, če koga to moti. Spregovoril sem v imenu poslanske skupine in v soglasju s poslansko skupino Slovenske nacionalne stranke, ampak smo od ministra pričakovali malo več. Gospod minister, vprašali smo vas, ali upate vezati svoj obstoj ministra in odstop na rok, katerega trdite. Imate dva roka na opcijo. Gospod minister, ne zahtevajte od državnega zbora, da se osramoti na temu področju še tretjič. Zakaj ne pristanete na rok, ki omogoča opravila svojih funkcij? In gospod minister, če ste tako zelo prepričani v svoj prav, zakaj ne upate zastaviti svojega ministrovanja za to? Hvala.
Hvala. Želi še kdo obrazložiti glas? Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, prej, ko ste ugovarjali mojemu poslanskemu kolegu, ste seveda blefirali čez vsako mero. Vi veste, da je Slovenska nacionalna stranka vložila tri amandmaje. Zavrnili ste nam amandma k 1. členu in o tem amandmaju je moj kolega Barovič govoril, ne o amandmaju k 2. členu, zato je tudi vaš nasmeh, gospod Bajc, popolnoma odveč. Je pa res, da vi tega ne morete vedeti, če človek pride v parlament samo pogledat tu in tam. Kar se pa tiče, gospod minister, malo korajže je pa treba. Razumem pa vas, glede na, bom rekel, kadrovsko stisko in pa pomanjkanje stroke, ki jo imate. Hvala.
Hvala. Opažam, da ne želi nihče več obrazložiti glas. Prekinjam sejo na zahtevo Slovenske nacionalne stranke in jo bomo nadaljevali ob 22.23 uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo državnega zbora. Sprašujem predlagatelja prekinitve, ali želi besedo. Gospod Peče, izvolite.
Spoštovani prisotni! Danes smo sprejemali zakon o medijih. Večji del poslancev je govorilo, kako so mediji do nas krivični. Tisti, ki so bili nekoč na oblasti, so govorili, kako so mediji danes krivični do njih, in tisti, ki ste danes na oblasti, ste nekoč govorili, kako so mediji krivični do vas. Vendar dejstvo in skupni imenovalec pa je, ni nam lahko, ker dolgo v noč delamo. In verjamem, da bomo tudi danes delali kar dolgo v noč. Kar se pa tiče stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke do omenjenih dveh amandmajev k 2. členu, moram izpostaviti, da smo ponovno temeljito pogledali terminski plan, kot ga narekuje prvi amandma k 2. členu, torej prvi amandma, ki ga vladajo štiri poslanske skupine, vladajoče poslanske skupine. In ponovno smo prišli do istega spoznanja: da ni možno izpeljati teh opravil, ki jih od Vzajemne narekuje zakonodaja do izpeljave skupščine. Gospe in gospodje, minister v svoji obrazložitvi glasu, kar je zelo zanimiv pojem, glede na to, da ne glasuje, ni upal zastaviti svoje funkcije oziroma ministrovanja k izvedbi tega zakona. Zgodilo se je prvič v okviru slovenske parlamentarne demokracije in parlamentarne demokracije nasploh, da minister ne stoji za svojim zakonom oziroma da minister zagovarja en amandma, ob tem pa za njega seveda ne upa garantirati. Nam v okviru poslanske skupine je žal, da minister ne pove, da je ta amandma sprejemljiv, da je ta amandma tak, da za njim upa stati. Mi trdimo nasprotno. V okviru nacionalne stranke smo prepričani, da je preveč opravil, da bi se lahko, poudarek je na kvalitetno, opravile v obdobju, ki ga predlagate v amandmaju. Amandma, ki ga predlagate v okviru štirih poslanskih skupin, gospe in gospodje, ne omogoča kvalitetne priprave ne pravilnika ne sklica skupščine in ne nazadnje tudi ne odgovora oziroma potrditve tega pravilnika s strani ministra. Več opravil je in v tem roku jih ne moremo doseči. Zato bomo seveda nasprotovali prvemu amandmaju k 2. členu, torej tistemu amandmaju, ki ga vlagate štiri poslanske skupine. Podprli bomo amandma Slovenske nacionalne stranke, kajti ocenjujemo, da je časovni razpored, kot vam ga ponujamo, izvedljiv in da bi lahko edino v takem roku določili vsa tista opravila, ki so potrebna za izvajanje poslov iz naslova tega zakona. Je pa res - in v tem trenutku, v teh trinajstih sekundah bi le rad poudaril, da če bo sprejet amandma pod zaporedno številko 1, bo po vsej verjetnosti potreben temeljit premislek, poudarek je, temeljit premislek, tudi pred končnim odločanjem o zakonu. Hvala.
Hvala. Najprej bomo odločali o prvem amandmaju koalicijski poslanskih skupin. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma pod število dve brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 50 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 39, proti 6. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem je postal amandma pod število dve brezpredmeten. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Kdo želi besedo? Gospod Peče, izvolite.
Hvala za besedo. Amandma, ki ga vlagamo, delno v skladu s poslovnikom državnega zbora, predvsem pa že, tokrat z omenjenim členom poslovnika in bi lahko danes bil edini predmet debate, kajti dejstvo je, kakor tudi navaja v delu svoje obrazložitve zakonodajno-pravna služba v okviru magnetogramskega zapisa, da je možno dopolnitve vlagati le k prehodnim in končnim določbam. 3. člen predstavlja končno določbo. 2. člen te določbe ni predstavljal, ampak jo predstavljal vsebinska določba. In ničkolikokrat smo vam, pa naj začnem s te strani, kolega Zagorac, kolegica Žgajner Tavševa, kolega Bogdan Barovič, kolega Srečko Prijatelj in predsednik oziroma vodja poslanske skupine Zmago Jelinčič ponovili, da bomo prišli v nerodno situacijo, ko se bo s to odločitvijo državnega zbora, ki ste jo ravnokar sprejeli, srečala neka druga inštanca in bo ta inštanca potrdila negativno odločitev do odnosa državnega zbora. Kar se tiče besedila 3. člena k omenjenemu zakonu, dovolite, da ga preberem: "Predlog zakona iz 1. člena tega zakona predloži", poudarek in sprememba je v besedilu besede, spremembi besede predloži, "vlada Republike Slovenije državnemu zboru Republike Slovenije v roku treh mesecev po uveljavitvi tega zakona". Verjamem, da ste si vsi oziroma iskreno upam, da ste si poslanci in pa poslanke, ki še vztrajate ob 22.30 uri pogledali razliko, ki vam jo ponujamo in da veste, kaj ta razlika pomeni. Jaz vam ne mislim tega razlagati, kajti ocenjujem, da je bila to dolžnost ministra, da poudari, v čem je razlika predloga, ki vam ga ponujamo v Nacionalni stranki. Jaz bi bil zelo vesel, če bi vsaj enkrat za spremembo poskušali se izogniti neke vrste, poudarek je neke vrste, političnemu primitivizmu in da gledate izključno skozi predlagatelje amandmaja. Amandma je enako kot amandma k 2. členu uperjen v kvalitetno delo, predvsem pa k temu, da bi zagotovili izvajanje nalog iz naslova tega zakona. Gospodje in gospe, preberite si še enkrat razširjeno obrazložitev. V Nacionalni stranki bomo seveda predlog zakona podprli, amandmaja, se opravičujem, ob tem pa seveda napovedujem, da ravno zaradi novega nesoglasja v povezavi z vsebino 2. člena, v povezavi z vsebino zakona, bomo pred odločanjem, gospod predsednik, v okviru poslanske skupine zaradi novih elementov, torej sprejemanja novega amandmaja, ki je bil malo prej sprejet, potrebovali 10 minut odmora za posvet v okviru poslanske skupine. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Smo v razpravi o 3. členu in o amandmaju k temu členu. [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na obrazložitev glasu. Gospod Peče v imenu poslanske skupine?
V imenu poslanske skupine. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Jaz verjamem, da mojih besed in pa mojega oglašanja ne jemljete zlonamerno. Rad bi in iskreno bi rad, da dojamete pomen predlaganih sprememb, ki vam jih ponujamo z naslova oziroma s strani poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Meni je žal, da niste pripravljeni prebrati niti obrazložitve zakona. Jaz vidim vaše nasmehe, vaše poglede, ampak vem, da ti pogledi in ti nasmehi izhajajo s strani ljudi, ki niso niti prebrali obrazložitve. Danes si zapomnite, da se bo državni zbor ponovno srečal z vsebino predloga tega zakona, ker ni akceptiral, ali pa bolje rečeno, sprejel amandmajev Slovenske nacionalne stranke. In ko vas bolje pogledam, vaše nasprotovanje in pripombe, vidim, da ravno tisti listate revije. Ampak to je vaša odločitev. Komu sledite? Ali sledite kvaliteti zakona? Ali sledite zgolj in pa le želji ministra? V Nacionalni stranki bomo amandma k 3. členu podprli. Še enkrat pa apel in poziv vsem vam. Preberite si vsebino amandmaja k 3. členu, preberite si obrazložitev, da boste vedeli, za kaj gre. Čez mesec ali dva, ko se bo iztekel rok iz naslova 2. člena, ki ste predhodno opredelili kot končni člen, takrat bo prepozno. Takrat se bomo ponovno srečali s to vsebino. Škoda je časa, ko bomo razpravljali na naslednji oziroma čez dve seji. Danes bi zadevo lahko pripeljali do konca. V Nacionalni stranki bomo predlog podprli. Še enkrat pa vas prosim oziroma samo spominjam, da smo zaprosili za 10 minut. Hvala.
Gospod Peče, v skladu s poslovnikom lahko poslanska skupina samo enkrat pri določeni točki dnevnega reda zahteva prekinitev pred glasovanjem. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Jelinčič, potem boste dobili proceduralno. Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem prepričan, da navkljub temu, da vsi amandmaji, ki so bili vloženi za ta zakon, ne bi smeli sploh biti tukaj na mizi, kajti šlo je za kršitve vsega. Vsega, kar smo se naučili v letih demokracije, od leta 1992 dalje. Sedaj je demokracija v tem trenutku pri tem zakonu na izpitu. Pravna procedura je na izpitu. Da bi vsaj nekaj iz te pravne procedure rešili, je smiselno, da podprete ta amandma Slovenske nacionalne stranke k 3. členu. Amandma je enostaven in v bistvu kaže izhod in ponuja izhod tudi vam. In če izglasujemo ta amandma, bo vsaj nekaj te pravne nejasnosti pojasnjeno. Smiselno je, da glasujemo o tem amandmaju in ga podpremo. Razen, če ne gre tukaj za eks katedra nasprotovanje čemurkoli, kar je predlagala Slovenska nacionalna stranka. Mislim, da je smiselno, da se podpre amandma, ki se sliši takole: Predlog zakona iz 1. člena tega zakona predloži vlada RS Državnemu zboru RS v roku treh mesecev po uveljavitvi tega zakona. Mislim, da je smiselno, da ta amandma podprete.
Hvala. Gospod Peče, proceduralno.
Proceduralno, gospod predsednik. Tako vi kot po vsej verjetnosti vsak izmed nas, poslank in poslancev, ve, da je možno vzeti poslanski odmor za posvet v poslanski skupini v povezavi z odločanjem, pred odločanjem. Sedaj se bomo ponovno odločali o 3. členu oziroma k amandmaju o 3. členu. To je bila do sedaj vedno praksa državnega zbora in prosim vas, da ravno zaradi novih elementov, to je sprejetja amandmaja k 2. členu, gospodje in gospe, s tem ste bistveno posegli, ko ste prejeli amandma štirih poslanskih skupin, torej Socialnih demokratov, Nove Slovenije, DeSUS-a in pa Slovenske ljudske stranke, besedilo predloga zakona, predvsem pa posledice predloga zakona. Natempirali ste nemogoč pogoj dela tako za predstavnike Vzajemne kot vse tiste, ki se jih to vprašanje dotika. To vprašanje pa se dotika enega milijona Slovenk in Slovencev. Prikrajšali jih boste za njihove vložke iz naslova ustanovitvenega kapitala in oplemenitenja le-tega. Gospod predsednik, jaz vas prosim, da nam daste oziroma dovolite, da o tako pomembni temi, kot je ta, le poskušamo prepričati tudi ostale poslance in nam omogočite 10 minut odmora. Hvala.,
Gospod Peče, saj vi dobro veste, ampak morda ne vedo vsi, bom prebral stavek iz drugega odstavka 73. člena poslovnika: Posamezna poslanska skupina lahko takšno prekinitev samo enkrat pri posamezni točki dnevnega reda. Gospod Peče, mi smo še vedno pri isti točki dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 39. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetega amandmaja neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospod Peče, izvolite.
Proceduralno oziroma obvestilo državnemu zboru. V okviru Slovenske nacionalne stranke spoštujemo pravni red Republike Slovenije. Nismo pripravljeni zavestno kršiti ne poslovnika državnega zbora, kar delate vsi ostali v vladajoči večini, in nismo pripravljeni kršiti ustave Republike Slovenije, in del opozicije, seveda se opravičujem Združeni listi, ki sodeluje v okviru te politične, bom povzel besede mojega kolega, "umazanega posla", zato napovedujemo s tega mesta obstrukcijo. Gospodje in gospe, vi, ki boste ostali, moj nasvet, nasvet poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, če nočete, da se ponovno srečamo s to kalvarijo, s to bedo parlamentarne demokracije, ne podprite tega zakona, gremo ponovno v njegovo odločanje v okviru svežega zakona, ki bo omogočal normalno odvijanje dohodkov, kot jih predvideva slovenska zakonodaja. Nacionalna stranka napoveduje obstrukcijo. Hvala.
Hvala. Ker ni več obrazložitve, glasujemo o zakonu v celoti. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prekinjam 15. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč.