Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 48. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki je sklicana na podlagi drugega odstavka 58. člena ter drugega odstavka 60. člena poslovnika državnega zbora. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci in poslanke: Roberto Battelli, dr. Mihael Brejc, Franc Kangler za začetek seje, Ivan Kebrič, Alojz Peterle in mag. Majda Potrata za pričetek seje. Na sejo so vabljeni predsednik vlade mag. Anton Rop k 1. in 2. točki dnevnega reda, minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel k 1. točki dnevnega reda, kandidat za ministra za zunanje zadeve gospod Ivo Vajgl k 2. točki dnevnega reda, predstavniki vlade Republike Slovenije ter predstavniki republiške volilne komisije k 3. točki dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam na današnji seji. Prehajamo na določitev dnevnega reda 48. izredne seje državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z drugim odstavkom 58. člena poslovnika in ste ga prejeli s sklicem seje. Predlogov za umik ali širitve nisem prejel, zato bomo šli na določitev dnevnega reda. Tako predlagam zboru, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga z vabilom prejeli in bomo o tem glasovali. Prosim za pozornost. Glasujemo o dnevnem redu.Prekinjam glasovanje, glasovalna naprava pri gospodu Tanku. Je zdaj v redu? Ponavljam glasovanje. Prosim za pozornost, poglejte če vsem dela glasovalna naprava. Glasujemo o dnevnem redu. Navzočih nas je 65, za dnevni red je glasovalo 44, proti 19. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je dnevni red sprejet. Tako prehajamo NA 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PREDSEDNIKA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE ZA RAZREŠITEV DR. DIMITRIJA RUPLA, MINISTRA ZA ZUNANJE ZADEVE. Trenutek, bomo počakali, da pride med nas tudi predsednik vlade. On daje uvodno obrazložitev. Pozdravljam v naši sredini predsednika vlade mag. Antona Ropa, ki je kot predsednik vlade Republike Slovenije državnemu zboru dne 24.6.2004 predlagal, da dr. Dimitrija Rupla razreši s funkcije ministra za zunanje zadeve. Dajem besedo predsedniku vlade. Prosim.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Dovolite mi nekaj besed za uvod v diskusijo, ki bo nedvomno sledila. Naj uvodoma poudarim, da je Slovenija v času sklica tega državnega zbora in mandata današnje vlade brez dvoma storila pomembne korake naprej na praktično vseh področjih. V tem času, v tem mandatu smo uspeli zagotoviti uravnotežen gospodarski razvoj in napredek. Gospodarska rast je bila v tem času vseskozi 2- do 3-krat večja kot v povprečju v Evropski uniji. Imamo zavidljivo javnofinančno ravnotežje, ki se dostikrat jemlje za zgled številnim drugim novim članicam Evropske unije. V letu 2003 imamo prvič javni dolg, ki je v relativnem deležu glede na bruto domači proizvod padel; imamo stroške obresti, ki so tudi v letu 2003 padle. Prvič so se nam znotraj državnega proračuna in javnih financ sprostila sredstva za razvojne izdatke. Ravnokar prihajam s sveta za znanost in tehnološki razvoj, v okviru katerega smo ugotovili, da se v letu 2004 sredstva za raziskave in razvoj kot osnova za učinkovit gospodarski razvoj in napredek povečujejo za več kot 20%. Imamo najnižje obresti doslej in imamo najnižjo inflacijo doslej. Imamo tudi kreditni "rating", ki je eden od boljših med novimi članicami v Evropski uniji. Ob tej priložnosti velja povedati, da smo pred nekaj dnevi vstopili v ERM 2. V Sloveniji smo začeli prevzemati evro, in to na osnovi pogajanj z Evropsko centralno banko in Evropsko unijo. Evropska unija in Centralna banka sta prepoznali Slovenijo kot eno tistih držav, ki so najbolj pripravljene za to, da prevzamejo standarde Evropske unije. Letos imamo vse in veliko dobrih možnosti za korak naprej. Imamo relativno ugodno gospodarsko rast, visok nivo investicij in dovolj razlogov za optimizem. Tisto, kar je nedvomno zelo pomembno ob tem poudariti - in verjetno je prav, da ob taki priložnosti naredimo tudi neko sliko stanja za naprej in za nazaj -, je, da smo v Sloveniji uspeli ohraniti relativno visok nivo socialne varnosti in tudi občutljivosti, in socialni parametri so nedvomno pomembniza takšno oceno. Ob tem je seveda pomembno, da v Sloveniji vzdržujemo dober, konstruktiven dialog s socialnimi partnerji; nimajo vse evropske države, države članice Evropske unije socialnega sporazuma, tudi ne dogovora o politiki plač. Vse to smo uspeli vteh letih storiti in trenutno imamo dogovora tako o politiki plač v zasebnem sektorju kot tudi v javnem sektorju. To sta dve dobri osnovi za razvoj naprej in za vodenje stabilne ekonomske in socialne politike. Nedvomno bi lahko veliko govoril tudi o drugih področjih, številnih področjih, kjer so bili narejeni koraki naprej, vendar bo še veliko prilike za to, da bomo o tem lahko kaj povedali. Zato je prav, da povemo ob tem, da smo v tem obdobju nedvomno uspeli uveljaviti Slovenijo tudi v smislu njenega ugleda tako v svetu in zlasti tudi v Evropi. Uspešno smo stopili v Evropsko unijo in zvezo Nato. Pomembno je, da smo uspešno izvedli, izpeljali tudi oba referenduma, tako referendum o Natu kot referendum o Evropski uniji. Še zlasti referendum o Natu je bil zahteven. Ne glede na številne nasprotnike smo uspeli. Uspeli smo predvsem zaradi tega, ker smo uspeli poenotiti veliko število političnih strank v zvezi s podporo ob tem referendumu, in to političnih strank tako v poziciji kot opoziciji. Nedvomno je to bil velik uspeh v pogojih relativno zapletene, težke mednarodne politične situacije. Vstopanje v Evropsko unijo je bilo v tem mandatu verjetno eden od tistih projektov, ki smo ga najbolj uspešno izvedli in upravičeno smo lahko zelo zadovoljni ob tem. Seveda je prav, da vedno znova poudarimo, da je Slovenija vstopila v Evropsko unijo kot najbolj pripravljena med kandidatkami in najboljša med novimi članicami Evropske unije, z vsemi ambicijami, da se uvrsti med tiste najboljše v Evropski uniji. Uspelo nam je relativno ugodno zaključiti naporna pogajanja, ki so bila, zaključiti in izvesti težko, včasih zelonaporno prilagoditev tako ekonomskega sistema, v delu seveda tudi pravnega. Sam bi rekel, da je za ta projekt značilna zelo velika podpora vseh političnih strank, zopet tako pozicijskih kot opozicijskih in verjetno je to eden od glavnih, najpomembnejših temeljev za to, da smo uspeli. Pri tem je bil potreben angažma tako vlade, tako državnega zbora kot vseh tistih strokovnjakov, ki so sodelovali pri vstopanju v Evropsko unijo in prilagajanju Slovenije na nove čase. Čestokrat pri tem pozabimo, da so največ storile pravzaprav državljanke in državljani. Slovenija je namreč po vseh kazalcih tako konvergenčnih, tako realnih kot minimalnih stopila v območje Evropske unije. Stopila zato, ker se je dejansko prilagodila, prilagodila na nivoju vsakdanjega življenja, na nivoju vsakdanjega funkcioniranja pa tudi načina razmišljanja in če hočete tudi sprejemanja vrednot. To je bilo odločilno, da smo na koncu uspeli in učinkovito vstopili v Evropsko unijo in zato gre ob tej diskusiji poudariti, da je to predvsem zasluga državljank in državljanov, vsakega posameznika, podjetij, inštitutov, šol, univerz in podobno. Nihče si ne more lastiti zaslug za ta vstop sam po sebi, vsi smo dali svoj prispevek vsak na svoj način in po svojih možnostih. Sedaj smo v Evropski uniji, smo v ERM 2 in prevzemamo evro in seveda imamo številne naloge in obveznosti, ki so pred nami. Enakopravno odločamo znotraj Evropske unije, enakopravno odločamo in smo udeleženi v procesih odločanja tudi znotraj zveze Nato. Prvič je Slovenija za mizo, ob katerise odloča o zelo pomembnih mednarodnih političnih zadevah, varnostno-političnih, pa tudi obrambnih, tako kot smo to odločali v Istambulu pred nekaj dnevi, tako kot smo o tem odločali tudi v Bruslju in seveda ima ob tem, ko se mora učinkovito udeleževati tega procesa odločanja in biti prepoznavna, Slovenija primarno nalogo, da je doma učinkovita, da doma učinkovito deluje in da se pripravlja na nove izzive, pred katerimi smo. To pa je seveda nemogoče, v kolikor vlada ne deluje enotno, v kolikor v vladi nisoministri, ki podpirajo delo vlade. Ni je evropske vlade, ki bi lahko učinkovito delovala, v kolikor v vladi niso tisti ministri, ki so člani ministri, hkrati tudi podporniki te vlade. Zelo težko si je predstavljati takšen način delovanja, v kateri vsak odministrov ali pa kakšen od ministrov deluje po svoje, ne podpira vlade, v kateri je, in pravzaprav podpira neko drugo vlado, ki bo nastopila, če bo nastopila, po volitvah. Pri čemer seveda želim poudariti, da ima pravico vsakdo, da svoja politična in druga stališča javno izraža in se seveda v ta namen svobodno povezuje in združuje. Ministru za zunanje zadeve dr. Ruplu sem od prevzema mandatarske funkcije zaupal in prepričan sem bil, da bomo lahko uspešno sodelovali. Kljub nekaterim drugačnim razmišljanjem in pomislekom sem verjel, da lahko sodelujemo v korist seveda države in državljanov, predvsem, in v korist državljanov in države lahko funkcioniramo, če delujemo enotno. Če imamo isti cilj in si želimo ta cilj doseči, ne, če je nekdo v vladi, ki si morda tega ne bi želel ali pa bi si želel, da tega ne bi na optimalen način izpeljali. In moram seveda reči, da kljub kar precej dolgemu procesu in dolgotrajnemu, različnemu razmišljanju se relativno dolgo nisem odločil za ta korak. Predvsem zato, ker sem tudi sam mislil, da bi v posameznih obdobjih to ne bilo optimalno. Nedvomno v času, ko smo vstopali v Evropsko unijo, ko smo vstopali v Nato, ko smo pripravljali referendume, je bilo to popolnoma neprimerno. Pravzaprav bi lahko takšen korak povzročil velike težave in povzročil na koncu morda tudi negativen rezultat. Potrebovali smo preprosto enotnost, širšo enotnost vseh političnih sil, vseh političnih strank. Zato tedaj kaj takšnega kljub velikim razlikam ni bilo možno. Kasneje smo vstopali v Evropsko unijo. Bližal se je 1. maj in seveda bi bilo v luči vstopanja v Evropsko unijo, potem ko smo uspešno izvedli referendum, potem ko smo uspešno se vključili v ene in druge procese in smo bili zelo dobro, tudi mednarodno politično ocenjeni, bi verjetno to sliko bistveno pokvarilo, tudi kar se tiče mednarodnega ugleda Slovenije. Kljub opozorilom, kljub prizadevanjem, ki sem jih imel. verjetno tudi sam minister v številnih razgovorih, ki sva jih večkrat imela, je žal minister dr. Rupel s svojim ravnanjem, torej aktivnim notranjepolitičnim angažmajem vedno bolj aktivno nastopal, se vedno bolj aktivno angažiral, kar je seveda dokončno povzročilo, da sem izgubil zaupanje, ki je temeljno za to, da vlada deluje kot ekipa, da deluje kot tim, da deluje enotno, da si prizadeva za enotne in dobre skupne rezultate, in to je predpogoj za delovanje in aktivnost vlade. Zato sem primoran predlagati razrešitev ministra za zunanje zadeve kot člana vlade, da zagotovim enotnost delovanja vlade, ne v korist posameznih strank, ampak predvsem vkorist državljank in državljanov. V tej luči predlagam državnemu zboru, da ministra razreši. Hvala.
Hvala, predsednik vlade za dodatno obrazložitev predloga. Sedaj dobi besedo minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovani predstavniki vlade, kolega predsednik vlade! Zahvaljujem se vam za priložnost, da lahko odgovorim na nekatere trditve in obtožbe predsednika vlade in predsednika Liberalne demokracije Slovenije. S svojim nastopom ne želim legitimizirati nekaterih spornih poslovniških postopkov, ki so se zgodili pred današnjo sejo. Za svoj nastop sem se odločil kot neposredno izvoljen poslanec državnega zbora za tekoče zakonodajno obdobje, ki se po, če tako rečem, uspešno sklenjenem ministrovanju spet vrača na svoje prvotno mesto. Program, ki sem ga ob nastopu svoje funkcije predstavil pristojnemu odboru tega parlamenta in ki sem ga v preteklih letih večkrat zagovarjal pred vami, je tako rekoč v celoti uresničen. Na področju zunanje politike je Slovenija dosegla največ. Uvrstila se je v družbo najbolj uspešnih držav, pri čemer je napovedala, da dobro razume nove razmere v tej družbi, v Evropi in svetu, in da se bo v teh novih razmerah dobro znašla; upam, da se bo res. Nove razmere pomenijo konec hladne vojne, pomenijo opuščanje ideološke in nacionalne nestrpnosti, pomenijo združenost v raznolikosti, če citiram uvod v evropsko ustavo, pomenijo politiko vključevanja, pomenijo spravo, pozornost do skupne evropske usode in najbrž še marsikaj, seveda. Današnji dogodek se mi zdi nekako v neskladju z dosežki Slovenije. Preden se z vso pozornostjo posvetim trditvam in obtožbam predsednika vlade Ropa in preden argumentirano odgovorim nanje, moram vendar izreči bojazen, da v bistvu ne gre za obtožbe, kot so zapisane v predlogu za razrešitev, ampak gre za nek star scenarij, načrt, ki so ga pripravili drugje. Po tem scenariju moramo danes v državnem zboru odigrati neke vnaprej predvidene vloge. Jaz sam si vloge, ki mi je predpisana, nisem želel. Da je nekaj narobe, vam povedo že preprosta dejstva. Zamenjava zunanjega ministra je bila praktično že izvršena in novi minister je bil že določen, ne da bi čakali na današnjo sejo. Razlog za zamenjavo naj bi bila moja udeležba na javni tribuni, ki se je na pobudo Nove revije zgodila 23. junija, imenovala pa se je Zbor za republiko. Vendar so na tej tribuni sodelovali predstavniki praktično vseh kulturnih, znanstvenih, državnih inpolitičnih ustanov, vključno z vladno koalicijo. Zbor za republiko smo imenovali odprta struktura za odprto družbo, kar je v bistvu liberalno geslo. Ker je težko in praktično nemogoče zagovarjati že omenjeno utemeljitev za mojo zamenjavo, so njeni botri oživeli neko staro politično kampanjo, o kateri sicer ni nobene besede v predlogu razrešitve. Jaz sem namreč vodil napačno zunanjo politiko, ki naj bi se bila posebej izkazala v mojem domnevnem prizadevanju za priključitev vilniuški skupini oziroma njeni izjavi lanskega 5. februarja. In v moji dosledni podpori članstva Slovenije v Natu. Tu želim opozoriti, da sem dobil naročila in podporo za vse te postopke z odločitvami tega državnega zbora, navsezadnje pa tudi z referendumoma marca 2003, ki ju je omenil predsednik vlade maloprej. To argumentacijo smo že velikokrat predelali in je najbrž nima smisla ponavljati. Da je ta argumentacija šibka opora za zahtevo po zamenjavi zunanjega ministra, govorita še dve preprosti dejstvi. Letošnjega marca je predsednik vlade mag. Rop brez težav ali ugovorov nastopil skupaj z vsemi drugimi vodji držav vilniuške skupine v Beli hiši. Pred nekaj dnevi pa se je sam, brez mene, udeležil prvega vrhunskega sestanka Nata v Istambulu, na katerem je Slovenija nastopala kot članica. Dejstvo je, da je mag. Rop eden od desetih voditeljev vilniuške skupine in eden od 26-ih voditeljev zveze Nato. In jaz mu seveda za to čestitam, to je velik uspeh. S slovensko zunanjo politiko je torej formalno in dejansko vse v redu, torej ne gre za dogajanje, ki bi imelo kakršnokoli povezavo z javnimi tribunami ali napačno zunanjo politiko. Kot rečeno, gre za izpolnjevanje nekega scenarija, v katerem vsi skupaj sodelujemo samo kot izvajalci. Seveda danes tukaj branim sebe. Branim pa tudi politiko državnega zbora in te države. To poudarjam na začetku, ker se tu pa tam ustvari vtis, kot da nisem obtožen jaz in kot da se ne branim, ampak da v resnici obtožujem, kot da napadam, kot da rušim. Poglejmo si v oči, kolegice in kolegi. Napadali so me kot redkokdaj katerega ministra, ker sem dosledno izvajal sklepe tega parlamenta v zvezi s približevanjem evroatlanstkim povezavam. Nato sem doživel izvensodni proces v zvezi s tako imenovano diplomatsko akademijo, v katerem so me na prveh straneh časnikov, po radiu in po televiziji pošiljali v ječo za osem let, uprizarjali demonstracije zoper mene v belih kutah po Ljubljani, tudi pred mojim zasebnim stanovanjem. Izdelali so celo oglasne panoje, zoper tako imenovano Ruplovo diplomatsko akademijo, ki je nikdar ni bilo in ki je v času te vlade očitno ne more biti, saj se je kljub domnevnim skrbi za nacionalne interese ta vlada namreč sprijaznila, da je slovenske diplomate bolje šolati v tujini kot doma. Takrat me nista branila niti vlada, katere član sem, niti stranka, katere član sem. Rekli so, da je to moja zasebna stvar. Niso mi čestitali ali se mi opravičili niti po zadoščenju, ki sem ga dobil na sodišču, in to trikrat. Branili so me prijatelji, branili so me zasebno. Takrat sem začel sicer v skladu s svojim liberalnim prepričanjem verjeti v prednost osebnih pobud, in kot pravi predsednik vlade, zasebnih političnih aktivnosti. Seveda vse to dogajanje ni bila moja zasebna stvar, ampak skrbno sestavljen scenarij za urejanje vrst, za vojaško disciplino in za izključevanje drugače mislečih, in če hočete ponovitev partijske zgodovine 70-ih let prejšnjega stoletja, na katero je večina današnjih politikov, se mi zdi tudi večina tega zbora, že pozabila. Preganjala sta me direktor vladnega urada, vladinega ali pa vladnega, če hočete, urada in vrhovna državna tožilka, ki je danes ministrica Ropove vlade. V javnosti pa so ustvarjali vtis, kot da jaz napadam vlado. Ta vtis so ustvarjali danes. Dejstvo je, da sem se nekako dve leti bojeval za svoje preživetje, politično preživetje, seveda. Tega nisem počel zaradi sebe, ampak zato, ker je bila Slovenija sredi najvažnejših zunanje-političnih operacij, za katere je odgovoren zunanji minister in sem jih usmerjal tudi sam. Danes lahko odložim orožje, s katerim sem se branil doslej, saj so glavni boji za nami in ima vlada pred seboj poletne počitnice. Vsekakor bom spoštoval, kar bo sklenil ta državni zbor. Bil sem njegov član in vanj se nameravam vrniti. Moje spoštovanje do države in do tega zbora je neomajno. V tem trenutku me vodi predvsem vprašanje, kaj je dobro za državo. Ali je dobro za državo, da v tem trenutku zamenjuje zunanjega ministra, boste presodili poslanke in poslanci. Ali so potrebne kakšne večje spremembe, ne le zamenjava zunanjega ministra ali pa naj ostane pri tem, ali naj torej v glavnem ostane tako, kot je bilo, bodo navsezadnje presodili volivci, ki so vedno zadnji in najvišji sodniki. Predsednik vlade Rop je na predvečer praznika slovenske državnosti, 24. junija 2004, predlagal temu visokemu zboru, naj me razreši s položaja zunanjega ministra v njegovi vladi. Predsednik vlade Rop mi očita, da sem se ukvarjal s škodljivo zasebno politično aktivnostjo, s čimer naj bi postavil pod vprašaj svojo lojalnost vladi. In iz predloga za rešitev izhaja, da nisem dovolj upošteval predsednikovih obveznih napotkov. Da sem prizadel kredibilnost oziroma enotnost delovanja vlade in da sem izgubil predsednikovo zaupanje. Na koncu predsednik vlade trdi, da minister ne opravlja več svojega dela optimalno. Te obtožbe seveda ne ustrezajo dejstvom in so zgrešene. Slišim, da mi predsednik vlade Rop ne zaupa. Zaupanje in nezaupanje seveda spadata v področje duševnosti, spadata v področje osebnih odnosov oziroma subjektivnega doživljanja in sta tako rekoč nekaj zasebnega. Namesto, da posegamo na področje osebnosti in zasebnosti, si v politiki običajno pomagamo z objektivnimi dejstvi in merili. Večinoma nas zanimajo praktični rezultati oziroma rezultati v tako imenovani objektivni realnosti. Vnaprejšnjega zaupanja ni mogoče zahtevati od nikogar in nikoli. Minister od predsednika vlade, jaz od kolega Ropa, pričakujem predvsem to, da bo razumel probleme, v mojem primeru posebej zunanjepolitične. Slovenija je v zadnjih letih dosegla pomembne pozitivne rezultate na področju mednarodnih odnosov, zunanje politike in diplomacije. Ministrstvo za zunanje zadeve je praviloma dobivalo podporo za takšno politiko v državnem zboru, tako znotraj koalicije kot pri opoziciji. Predsednik vlade Rop je torej izgubil zaupanje vame, ko sem se in ker sem se udeležil neke javne tribune, se pravi Zbora za republiko, ki je razpravljal - o čem?. O prihodnosti slovenske države in slovenskega naroda. Takšna razprava je za predsednika vlade po vsem videzu škodljiva, zasebna politična aktivnost. Postavlja se vprašanje, kaj je to škodljiva, zasebna politična aktivnost. Na to vprašanje si ne znam odgovoriti drugače kot, da mi predsednik vlade pač zameri moje osebno politično prepričanje. Zdi se, kot da ne bi smeli imeti svojih lastnih misli in prepričanj, da ne bi smeli misliti po svoje. Takšna zapoved oziroma prepoved bo najbrž kmalu trčila ob vprašanje nedotakljivosti zasebne sfere, človekovih pravic, saj uvaja nič več in nič manj kot miselni delikt. Sicer je v demokraciji politična aktivnost, pa naj bo zasebna ali javna, dobrodošla, ne pa škodljiva. Seveda ne gre za predsednikov odklonilen odnos do zasebne politične aktivnosti zunanjega ministra, ampak gre za zavračanje njegove, moje povsem konkretne politične usmeritve. Odkar sem v Vladi Republike Slovenije, kaj zagovarjam? Zagovarjam zmerno, strpno in sredinsko politiko. Ko gre za državne interese, vabim k sodelovanju in k skupnemu premisleku vse kolege v državnem zboru in v vladi. Tako je bilo v času referendumov za Nato in Evropsko unijo, tako je bilo pred referendumom o izbrisanih Zunanja politika je sploh področje, kjer je potrebno vsedržavno soglasje in razumevanje čim večjega števila strank in vplivnih ljudi. Tudi predsednik vlade dobro ve, da sem na sestanke, ki so zadevali zunanjo politiko, večkrat vabil kolege iz kulture, izakademskega življenja, iz koalicije in iz opozicije. V nasprotju z menoj vidijo nekateri moji kolegi resnico samo na eni strani in pri eni sami stranki. S tem izključevalnim pogledom so bili povezani mnogi ostri medijski napadi name. Ti napadi trajajo več kot dve leti, bilo jih je več sto, o njih sem izčrpno pisal, jih protokoliral, članek se imenuje Od tujčeve pete do Beethovnove 9. in je objavljen v Novi reviji lansko leto, leto dni tega. Žal sta se radikalna izključevalna politika in enostranost izkazali kot zgrešeni tudi na volitvah v evropski parlament. Ko so me prosili, naj komentiram relativno šibak rezultat svoje stranke, sem rekel: "Nagnili smo se preveč v levo, zapustili smo sredino, ki so jo potem zasedli drugi." Takšen rezultat bi v vsaki evropski stranki sprožil veliko razpravo, v kateri bi analizirali vzroke, ugotavljali odgovornost in opustili napačno politiko. Zaradi nepričakovano slabega rezultata na evropskih volitvah je pred dnevi odstopil predsednik češke vlade Špidla. Zaradi slabih rezultatov na evropskih volitvah so se ponesrečile nekatere kandidature za predsednika evropske komisije, zamajale so se nekatere evropske stranke in vlade v Evropski uniji. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dovolite mi, da postavim vprašanje: Komu zvoni? Na prvi pogled seveda zvoni meni. Vendar, jaz nisem izgubil volitev, nastopal nisem niti pred volitvami niti na njih. Vse bolj se mi zdi, da zvoni vladi in njenemu predsedniku, da zvoni vladajoči stranki, pravzaprav vsem nam. V svojem arhivu hranim 11 pisem, ki sem jih o političnih zadevah pisal predsedniku vlade. Prvo takšno pismo nosi datum 1. februar 2003, zadnje pa 15. april 2004. 15. aprila 2003, se pravi več kot eno leto nazaj, sem predsedniku Ropu pisal daljše pismo, v katerem sem ga opozoril na nekatera zamolčana dejstva v zvezi s tako imenovano vilniuško izjavo. Že v tistem pismu sem domneval, da mi kljub uspešnemu referendumu grozi izključitev iz vlade, kar je predsednik malo prej potrdil, ko je rekel, da se je že dolgo časa pripravljal k temu, da me izključi iz vlade. Sicer pa sem obžaloval, da predsednik vlade v televizijskem intervjuju, govorim o tem pismu 15. aprila 2003, v nekem televizijskem intervjuju ni omenil niti izjave ministrstva za zunanje zadeve in vlade niti sklepov odbora za zunanjo politiko z dne 20. februarja 2003. To so detajli in se z njimi v tem trenutku seveda ne morem ukvarjati. 20. novembra lani sem napisal in na spletni strani LDS objavil politični manifest na 17-ih straneh. Sprašujem se, kaj bi še lahko storil, da bi spodbudil znotrajstrankarsko razpravo. Moja stališča, moja vprašanja je predsednik Rop, žal, ignoriral, kot da jih ni. Predvsem bi se ob doseženih in nespornih uspehih na področju zunanje politike morali poglobiti v nekatera temeljna vprašanja slovenske prihodnosti. Sam sem govoril, da nas čaka obetavna, da nas čaka slavna prihodnost. Slovenija danes prvič v zgodovini igra v prvi evropski politični ligi. Imamo veliko priložnost, lahko jo izkoristimo ali lahko zapravimo. Prihodnost Slovenije je v naših rokah in le sami bi jo lahko zaustavili. Ni res, da dovolj razpravljamo o prihodnosti. Danes po pomladanskih zmagoslavjih zaradi Evropske unije in Nata se slovenska politika zdi prazna kot Ljubljana ob nedeljah. Svoje utrujenosti, ki se je pokazala na volitvah v evropski parlament svojih slabosti ne bo premagala z izključitvijo in izločitvijo zunanjega ministra. Slovenski politiki potrebujemo zbiranje in odpiranje, več sodelovanja, razumevanja, medsebojnega spoštovanja, ne pa izključevanja ali zapiranja forumov. "Amicus Plato, sed magis amica veritas", je izrek, ki ga pripisujejo Sokratu. V svobodnem prevodu bi se ta izrek glasil: "Seveda imam rad liberalce in svojo vlado, še rajši pa imam resnico." Nekaj podobnega je v svojem predavanju, "Politika kot poklic" zapisal znani sociolog Max Weber. Gre za zavest odgovornosti, ko človek doseže točko, ki ji reče, tu stojim, nič drugače ne morem. Ocena, da zunanji minister ne opravlja več svojega dela optimalno, preprosto ni resnična. Seveda ima beseda optimalno različne pomene, lahko pomeni, da je delo dobro opravljeno, lahko pomeni, da to delo vodi optimalni ali najboljši namen. Lahko pa tudi pomeni, da tisti, ki dela, ves čas in ob vsaki priložnosti izraža privrženost stališčem svojih predpostavljenih. Za tako optimalnost sem se predsedniku vlade že zahvalil, ne oziraje se na posledice. Posledice pa so seveda. Ugotavljam, da se moram pogosto zagovarjati za pošteno opravljeno delo. Sploh je položaj precej neroden. Že dve leti se branim pred različnimi tožniki in očitanji. Začelo se je z razpravo o Natu, nadaljevalo se je z že omenjeno diplomatsko akademijo. Danes pa sem obtožen udeležbe na Zboru za republiko, ki so se ga sicer brez problema in brez kazni udeležili najpomembnejši slovenski izobraženci in politiki koalicije in opozicije, žal brez predsednika vlade Ropa, ki je sicer na ta sestanek povabljen. Kolega Rop se dejansko, zasebno, tako rekoč na skrivaj udeležuje sestankov Foruma 21 in se dogovarja o državni politiki z njegovim predsednikom. Ko je šlo za mojo zamenjavo, je bivši predsednik države javno podprl predsednika vlade. Tu pa tam se zdi, kot da je glavni problem slovenske politike napačni zunanji minister. Ko bi bilo res tako, bi bilo marsikaj drugače. Mimogrede, ste pozabili, da so mi še pred kratkim grozili z zaporom do 8 let, ker sem se z besedami zavzemal za ustanovitev [[...]]Česa? Diplomatske akademije. Nato so mi očitali, češ da napadam generalno državno tožilko. Ta generalna državna tožilka, ki je danes ministrica v naši vladi, je po televiziji razlagala, da je moj primer med vsemi primeri, ki jih obravnava tožilstvo, verjetno tisoč, da je moj primer pa zelo resen. Čeprav je njeno oceno in njeno pobudo sodišče trikrat zavrnilo, tega nikoli ni priznala. Ko sem poslancem, vam, spoštovane kolegice in kolegi, napisal pismo in vas prosil, da premislite, ali naj tako zelo pristransko tožilko nagradite z ministrskim položajem, sem postal v očeh predsednika vlade poglaviten rušilec kredibilnosti in enotnosti vlade. Današnje dogajanje v slovenskem državnem zboru je nekaj izrednega in nenavadnega. Predlogi razrešitev, še posebej tik pred koncem mandata, so sicer redki. Toda predsednik vlade uporablja državni zbor za izključitev člana svoje vlade, ki je obenem član njegove, iste stranke, pa se dogaja prvič. Sicer zamenjave ministrov niso nenavadne, saj jih je bilo že veliko; ponavadi so ministri odstopali ali so jih razreševali z interpelacijo. Predsednik vlade Rop je nedavno izključil iz koalicije, s tem pa tudi iz vlade, SLS, s tremi ministri, nakar je zamenjal še dva ministra brez stranke, vendar ministra iz svoje stranke še ni zamenjal, razen če upoštevamo ministrico Čokovo, ki je predsednik vlade ni zamenjal, ampak je pač ni povabil v vlado, ki jo je podedoval od dr. Drnovška. Današnje dogajanje je nenavadno tudi z vidika primernosti trenutka, saj nas od volitev ločijo trije poletni meseci - dva poletna meseca in en na pol poletni mesec. Današnji predlog za mojo razrešitev je podoben predlogu za razrešitev obrambnega ministra Janše pred desetimi leti. Ob tem želim spomniti še na druge dogodke iz leta 1994. Najprej je prišlo takrat do združitve tedanje LDS, se pravi, Liberalne demokratske stranke, kot se je imenovala, Demokratov, stranke, v kateri sem bil sam, Zelenih in Socialistov, torej do nastanka nove, močnejše stranke. Nakar so sledili dogodki: razrešitev Janše, odstop predsednika državnega zbora, odstop zunanjega ministra, kriza v odnosih z Italijo, prevzem ministrstva za zunanje zadeve s strani predsednika vlade in mučno dolgo iskanje novega ravnotežja. Leto 1994 je bilo v marsičem prelomno leto; takrat tega mnogi, z menoj vred, nismo dobro razumeli, še nismo dobro razumeli in nismo pravilno ocenili. Pravzaprav, to že moram reči, so se doslej nenavadne reči dogajale vsem slovenskim zunanjim ministrom, razen meni. Prvič sem odšel z ministrskega položaja januarja 1993, na običajen način, po volitvah; nič posebnega. Drugič pa sem odšel sredi leta 2000, po nezaupnici vsej Drnovškovi vladi, ki je bila potem na volitvah, kot je znano, izredno uspešna. Volivci so nam zaupali trden mandat ki traja še danes, ta trenutek, in ki bo, čeprav je bil zaupan tudi meni, zdaj očitno omogočil mojo zamenjavo. To je bil tudi moj mandat, mandat, ki smo ga dobili tudi z mojo pomočjo, predvsem pa po zaslugi dr. Janeza Drnovška. Konec leta 2002 je prišlo do spremembe na mestu predsednika vlade, medtem ko je zunanji minister nadaljeval mandat, ki ga je dobil na volitvah z Drnovškom. Vzpon predsednika vlade Ropa ni bil povezan z državnozborskimi volitvami, ampak z odločitvijo Drnovška in stranke LDS. Bil semzunanji minister od pomladi 1990 do začetka 1993, potem v prvi polovici leta 2000, nato pa od leta 2001 do današnjega dne, skupaj skoraj sedem let. Svoje delo sem, spoštovane gospe in spoštovani gospodje, opravljal z veseljem. Zadovoljen sem in hvaležen tudi temu parlamentu, da sem lahko sodeloval in prispeval pri odločilnih dogajanjih slovenske države, od osamosvojitve in mednarodnega priznanja do vključitve v Nato in Evropsko unijo. Menjave na položaju zunanjega ministra so bile relativno pogoste. Lojze Peterle je kot zunanji minister prvič trajal malo dlje kot poldrugo leto, 1993/1994. Drugič, leta 2000 pa le pol leta. Jeseni leta 1994 je Peterleta za kratek čas nadomestil predsednik vlade, dr. Drnovšek. Zoran Thaler je po neuslišani kandidaturi Mojce Drčar Murko postal minister leta 1995, a že maja 1996 ni preživel interpelacije. Za njim je za pol leta prišel Davorin Kračun. Po volitvah po kratkem polletnem ministrovanju Thalerja v letu 1997 in po neuslišani kandidaturi Iva Vajgla je sredi leta 1997 postal minister Boris Frlec, ki je trajal relativno dolgo, do začetka leta 2000. Od zunanjih ministrov so doslej odstopili Frlec, Peterle in Thaler. Namesto, da bi se več ukvarjal z vprašanji, ki nas čaka v Evropski uniji, Natu, s problemi Hrvaške in zahodnega Balkana, pa s prihodnjim letom, ko bo Slovenija predsedovala organizaciji za varnost in sodelovanje v Evropi, se predsednik vlade ukvarja z discipliniranjem sodelavcev in z duševnimi problemi, kot sta zaupanje in nezaupanje. Predsednik vlade ima pred seboj zelo malo časa za obrat, h kateremu smo ga pozvali, pozivali, sam sem ga pozival vse od lanske pomladi. Po drugi strani dvomim, da si obrat želi. Korespondenca med njim in menoj na to temo je obsežna in jo morda nekoč objavimo. Rop se je pokazal kot neizkušen naslednik svojega predhodnika, ki je vodil kar nekaj vlad in ki je zagotavljal odličen položaj stranki LDS. Kot rečeno, je nenavadno, da interni strankarski obračun poteka v parlamentu. Takšni strankarski obračuni so bili značilni za enostrankarske sisteme. Edvard Kocbek in Stane Kavčič sta odšla iz politike kot žrtvi enopartijskega sistema in spopadov znotraj njega. Moji prijatelji iz Nove revije in jaz smo se morali zagovarjati pred partijo oziroma pred SZDL in vendar je na podlagi 57. številke, zaradi katere so Nika Grafenauerja in mene odstavili leta 1987, prišlo do zgodovinskega preobrata v Sloveniji. Vsi ti politični obračuni pa niso mogli zaustaviti pohoda demokracije. Med drugim so Slovenci dobili demokratično oblast, dobili smo ta večstrankarski, tak večstrankarski parlament. Zato sem toliko bolj presunjen, ko sem pred kratkim prebral članek znanega političnega analitika LDS, ki z občudovanjem govori o sovjetskih voditeljih in ki je predsednika sveta LDS pohvalil, da je bodoči slovenski Stalin Lahko bi veliko govoril o zgodovini, o osamosvajanju in mednarodnemu priznanju Slovenije, vendar tukaj ne nameravam braniti svojega dela. Delal sem po svojih najboljših močeh. Slovenski dosežki na področju zunanje politike oziroma diplomacije od leta 1991 do leta 1993, potem pa od leta 1997 do leta 2000 pa do leta 2004 govorijo zase. Meni samemu jih ni treba in ni mogoče ocenjevati. Moje delo in moji dosežki so tesno povezani z delom drugih politikov in kolegov. Od mednarodnega priznanja Slovenije preko sporazumov z Italijo in Avstrijo, Vatikanom, z naslednicami nekdanje SFRJ, od konvencije za evropsko ustavo vse do dokončne včlanitve v Evropsko unijo in Nato sem najtesneje sodeloval s kolegi v državnem zboru, v vladi in s predsednikoma slovenske države. Ne verjamem, da bi lahko kdorkoli dokazal, da sem v teh povezavah, ki so rodile odlične rezultate, delal drugače ali slabo. Slovenija je iz balkanske socialistične republike postala članica Evropske unije in Nata, ena najbolj uglednih držav na svetu. Ob tem se mi postavlja le veliko vprašanje: Zakaj se Slovenci ne znamo veseliti svojih dosežkov? Oprostite, gospe in gospodje, gospod predsednik vlade, trenutek moje izključitve ni dobro izbran. V teh dneh smo praznovali dan državnosti, s katerim se mnogi čutimo intimno povezani, mnogi v tem parlamentu praznujemo obletnico prvega sporazuma z EU na Brionih, kjer seveda ni bilo, tedaj pač ni bilo LDS, tudi njenega predsednika takrat ni bilo. Danes so pozivi proti neodvisnosti Slovenije in obtožbe, da smo narodniizdajalci, ki sem jih poslušal po radiu na poti z Brionov, samo še bled spomin. Nekaterim nasprotnikom samostojne Slovenije je bilo kasneje seveda žal. V teh dneh je zasedal tudi vrh Nata v Istambulu. Zelo me veseli, da se ga je prvič kot članica udeležila tudi Slovenija. Obžalujem pa seveda, da na zasedanje kljub ustaljeni mednarodni praksi in kljub vabilu ni poslala zunanjega ministra. Zunanji minister je po osebni odločitvi predsednika vlade moral potovati v London, kjer ni bil pričakovan ali potreben,medtem ko ni smel potovati v Istambul, kjer je bila njegova udeležba predvidena že dolgo časa in je odločitev o tej udeležbi potrdila vlada. Na podoben način sem bil, kljub temu, da sem bil podpisnik tako imenovanega, za nekatere škandalozne, vatikanskegasporazuma, izločen iz delegacije, ki je šla k papežu v Rim. Morda je sedaj prišel trenutek, ko se lahko neham braniti, ker si ne želim tako kot moji napadalci postati tožnik ali celo tožilec, bom bolj ali manj postavljal vprašanja. Postavil bom nekaj vprašanj. Najresnejše vprašanje, gospod predsednik vlade, je naslednje: Ali res mislite, da je mogoče Slovenijo razdeliti na dva dela? Na dobri in slabi del, nato pa zgolj urediti vrste, poklicati k disciplini in odgovornosti in izključiti, kar je neurejeno in nedisciplinirano? Izključevanje je star in davno presežen politični koncept. Slovenska osamosvojitev je temeljila na vključevanju, ne izključevanju. Kot pravi akademik Tine Hribar, je z nami, kdor ni proti nam. Poglavitne politike v začetku Slovenije so bile sprava, iskanje soglasja, sodelovanje prek meja, ki ločijo staro in novo, ki ločijo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]liberalce in klerikalce. Takšnim bojem, delitvam in polarizaciji smo se odrekli, ker smo vsi skupaj imeli pred očmi postavljanje samostojne države, odpor zoper Miloševićevo politiko in JLA. Danes se na nek način vračajo stari boji, kar je po svoje hujše, kot če bi se zgodili leta 1991. Danes smo namreč člani EU, ki je utemeljena na vključevanju, na spoštovanju drugačnosti in manjšin. Danes se mi zdi še posebej sporna povezava uradnih oblasti in vzporedne oblastniške strukture, ki usmerja politiko, polarizacijo in izključevanje, se očiščuje negativne pretekle podobe in utrjuje svoje tranzicijske pridobitve. Moje temeljno vprašanje [[....]]Ali imam še naprej besedo, ali mi boste vzeli besedo?
[[....]]kot vidite, je čas že potekel.
Jaz bi prosil za eno uro časa.
Saj še imate kasneje.
Pa bi se potem kasneje odrekel, recimo, tistim minutam, ki jih [[....]]
Skušajte končati, prosim.
Bi lahko sedaj na račun te pol ure še dokončal to, kar imam povedati?
Ja, dajte.
Torej, moje vprašanje je: Ali gre ali ne gre za demokracijo? O demokratičnem deficitu v EU, govorijo že dolgo in tem ugotovitvam se zadnje čase priključujejo nove v zvezi s političnimi in strankarskimi problemi nekdanjih socialističnih držav, ki so postale nove članice Evropske unije. Navedel bom citat iz neke knjige, ki so delili novinarjem na tiskovni konferenci predsednika vlade in londonskega župana v Londonu 23. junija, eden od avtorjev te knjige, v katero je uvod napisal Chris Patten, pravi, da so naslednice nekdanjih komunističnih strank, citiram: "razumele, da se bodo morali nekoliko spremeniti in deliti oblast." To pa ni nujno pomenilo, da popolnoma verjamejo v demokracijo. Niso namreč sprejeli demokratičnih vrednot, samoomejevanja, odgovornosti, polaganja računov, transparentnosti in podobno. Problem, "berem v tej knjigi", je v tem, da niso obdržale političnega monopola, pač pa nek vrste hegemonijo." "Zaščita preteklosti", pravi avtor, se je osredotočila na tri področja. Prvič, na bivšo tajno policijo, ki se je prenovila kot močna in učinkovita mreža vplivanja. Drugič, na državno lastnino, katere velike kose so si uspeli pri privatizaciji prigrabiti člani nomenklature iz komunističnih časov in tretjič, na prepoved kakršnegakoli raziskovanja komunistične preteklosti." - konec citata. Ali se vam ne zdi, gospod predsednik, da bi bilo bolje sodelovati, kot da se razhajamo? Se vam ne zdi, da bi bilo prav, ko bi se koalicija večkrat pogovarjala z opozicijo? Se vam ne zdi prav, da bi se aktualni predsednik vlade bolj pogosto posvetoval z aktualnim predsednikom države? Prej sem povedal, da je slovenska vladna politika prazna. Če je slovenska politika prazna, se bo napolnila samo, če bo odprta, če bo zaprta, bo ostala prazna. Se vam ne zdi, gospod predsednik, prav, da bi jo skupaj poskusili odpreti in napolniti z novimi vsebinam? Sicer večkrat lepo govorite o prihodnosti, vendar nisem slišal nič takega, kar bi zapolnilo to posodo, o kateri sem govoril. Včasih imam vtis, kot da govorite o prihodnosti, da vam ne bi bilo potrebno govoriti o preteklosti, kot da bežite pred eno preteklostjo v naročje druge preteklosti. Se vam ne zdi, gospod predsednik, da bi morali končno pokazati pot, ki bo vključila čimveč naših državljanov? Priznam, da se ni lahko znajti in odločati v položaju dediča in skrbnika odličnega volilnega rezultata LDS leta 2000. Da, se ni lahko znajti v položaju razlagalca slabih rezultatov na volitvah za evropski parlament, v položaju, ko je potrebno zunanjemu ministru očitati napake na področju zunanje politike, ki je bila nasploh uspešna in pri kateri ste sami sodelovali. Povejte predsednik, kako je mogoče, da je dovoljeno in zaželjeno obiskovati Forum 21, ni pa dovoljena udeležba na Zboru za republiko. Zbor za Republiko se je pojavil kot logičen naraven izhod iz zagate. Na Slovenskem nam resnično primanjkuje možnosti za sproščeno razpravo, po drugi strani se politična sfera polarizira. Mnogi dobronamerni Slovenci so se poskušali upreti enostranosti. Sam sem dve leti doživljal vse mogoče grožnje in napade, ki se jim nisem mogel enakopravno upreti, saj za moje argumente na primer v medijih ni bilo prostora. Večinoma časniki potem, ko so mi pripisali neresnična dejstva in ko so me osebno diskvalificirali, niso hoteli objavljati niti mojih niti uradnih pojasnil ministrstva, kjer sem deloval. Dobronamerni komentatorji so me tolažili, da gre za glasno, vendar maloštevilno skupino. To se je sicer potrdilo v več referendumih in celo na evropskih volitvah. Volilne napovedi in dejanski rezultati so si čedalje bolj vsak sebi. Napovedovali so, da bo referendum o Natu propadel, nakar smo dobili 66%. Glasna manjšina pa je še naprej trdila, da rezultat ni prepričljiv. Nekaj podobnega se je zgodilo z referendumom o izbrisanih, nazadnje pred evropskimi volitvami pa je glasna manjšina napovedala poraz zmagovalcev in zmago poražencev. Seveda imajo napovedi in napadi svoje posledice, kajti živimo v medijski družbi. Kako se je mogoče v množični in medijski družbi prepričati o resničnosti izjav, obtožb in napovedi, je vprašanje Slovenija je relativno majhna in dostopnost dejstev je znosna. Evropska unija pa ima 450 milijonov prebivalcev in dejstva v njej so dostopna predvsem preko medijev. Še bolj kot v Sloveniji sta danes naveličanost s politiko in nezaupanje do nje razširjena v Evropski uniji, o čemer priča tudi pičla volilna udeležba. Toliko bolj je zato pomembna objektivnost medijev, toda mediji so seveda podjetja, ki vse manj poročajo o dogodkih, ampak jih vse bolj izdelujejo. Se vam ne zdi, gospod predsednik, da je potrebno našo prihodnost utemeljiti na evropskih načelih? Se bojim, da niste opazili, da je bil Zbor za republiko v celoti posvečen evropski prihodnosti in evropskim standardom. Kako bomo zagovarjali evropske standarde vjugovzhodni Evropi, če jih ne bomo upoštevali pri sebi doma? Evropska unija je prostor sodelovanja 25-ih držav in še več narodov, prostor manjšin in trajnega sožitja različnosti. Kako smo rekli v zvezi s hrvaško cono? V Evropski uniji, smo rekli, velja dogovor ne enostranski ukrepi, ne izključevanje, v Evropski uniji so za odločitve potrebne visoke večine za njihovo preprečevanje skromne manjšine. Se ne spomnite, gospod predsednik, da je nekdanja Jugoslavija razpadla zaradi nestrpnosti in izključevanja, zaradi preglasovanja. Morda se več ne spominjate, ampak izključitev iz partije je nekoč pomenila izključitev iz politike, iz službe, iz države, ampak to je bilo seveda mogoče samo v enostrankarskem sistemu. Morda se še spominjate, da je prva slovenska demokratična oblast, DEMOS, zavrnila lustracijo ravno zato, ker ni želela biti enaka prejšnji nedemokratični oblasti. DEMOS je izšel iz sodelovanja, ne iz izključevanja. Sam sem bil takrat zunanji minister. Sem morda koga izključil iz nove slovenske diplomacije?Nisem mogoče povabil k sodelovanju vseh Slovencev, ki so delali v Beogradu, vključno z gospodom Vajglom, ki je predviden za mojega naslednika? Se vam ne zdi, gospod predsednik, da ste ozki, ko zavračate napredovanje kariernih diplomatov, če so člani opozicijske stranke? Se zavedate, gospod predsednik, da v večini evropskih držav opozicija uživa visoko spoštovanje? V njih se zavedajo, da je današnja opozicija lahko jutrišnja vlada ali koalicijska partnerka. V Skandinaviji boste našli manjšinske vlade, v Švici vladajo vse večje stranke skupaj, v Franciji imajo pogosto kohabitacijo, se pravi na oblasti vse pomembne politične grupacije. V Evropski komisiji sodelujejo komisarji iz različnih strank, v Evropskem svetu za stranke sploh ne sprašujejo, ampak sodelujejo države. V evropskem parlamentu je nam tako draga Liberalna demokratska stranka povezana z desnosredinskimi konzervativci in krščanskimi demokrati. Evropski interes se določa z dogovorom držav in strank. Da bi Slovenija lahko sodelovala v tem dogajanju in dogovarjanju, mora biti notranje urejena in enotna. Enotna je lahko samo na podlagi demokratičnega odločanja, razprave, enakih možnosti in ravnovesja v medijih. V Evropski uniji velja pozitivna diskriminacija šibkejših in manjših. Evropska unija je utemeljena na razlikah, ne na strinjanju, ne na urejanju vrst in na vojaški disciplini. Se vam ne zdi, gospod predsednik, da bomo dosegli slavno prihodnost samo v primeru, če bomo znali uporabiti pamet, modrost, znanje, argumente, skratka vse svoje potenciale?Se vam ne zdi, da bi v primeru odganjanja nasprotnih mnenj in zanemarjanja sredine, ki je v Sloveniji večina, delovali pod ravnjo slovenskih nacionalnih zmogljivosti, ki že tako niso zelo velike? Zdi se mi, da z izključitvijo neposlušnega ministra ne boste dosegli ravno veliko dobrega za vlado, za svojo stranko, za Slovenijo, za njeno prihodnost. Vaš predlog o moji razrešitvi je za mene osebno seveda neprimeren in povsem nesprejemljiv, zanj nimate nobenega prepričljivega argumenta. Seveda pa imate trenutnona svoji strani argument moči. Temu v mednarodnih odnosih pravijo enostranski ukrepi. Bojim se, da je tokratni enostranski ukrep del skrbno načrtovanega projekta oddaljevanja od izročila slovenske demokracije, osamosvajanja in neodvisne državnosti. To oddaljevanje se je začelo leta 1994 z znanim novogoriškim manifestom o diskvalifikacijah in likvidacijah. Poglavitni namen načrta je popraviti zgodovino, na novo razložiti in prikrojiti zgodovinske plebiscitarne odločitve Slovencev za demokracijo in samostojnost leta 1990. Za to naj bi bila dovoljena vsa sredstva. Načrt, vreden slovenskega Stalina. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Janez Podobnik, vodja poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Spoštovani predsednik vlade, spoštovani dr. Rupel, zunanji minister, ministri! V Slovenski ljudski stranki ne bomo podprli predloga predsednika vlade, da se razreši ministra dr. Rupla. Osnovni razlog za našo odločitev je v tem, da ima Slovenija v osebi dr. Rupla dobrega zunanjega ministra. Preprosto nas ob dejstvu, da imamo takšen ustavni sistem, kot ga imamo, ne zanima, kakšna je relacija med zunanjim ministrom, ki je dober zunanji minister, in predsednikom ene od vladnih strank. Ključno za Slovenijo je, da ima verodostojno osebo na področju zunanje politike in to je dr. Rupel bil in je še vedno in bo tudi ostal. Drugi razlog. Po našem mnenju je neprimerno, nenavadno, da se zunanjega ministra zamenja tri meseca pred volitvami, po velikih zunanjepolitičnih uspehih države, kot je vstop v Evropsko unijo in drugimi, in tretji razlog je vsebinski. Po našem mnenju je utemeljitev za razrešitev zunanjega ministra napačna. Pet stavkov je napisal predsednik vlade v utemeljitvi svojega predloga, nekateri so nekoliko daljši, trije odstavki so, jaz jih bom potem na kratko tudi komentiral. V uvodu bi rad povedal, da je bil prvi del nastopa predsednika vlade, ko je govoril o gospodarskih trendih v državi, o dogovoru o politiki plač, o nekaterih drugih trendih, to je uvod, ki bi sodil na to mesto, če bi bila danes tu interpelacija o delu in odgovornosti predsednika vlade, ne pa zunanjega ministra. V drugem delu nastopa pa je predsednik vlade "de facto" na tem mestu povedal, da ima Slovenija dobro zunanjo politiko in da je v svetu prepoznana, in zanjo je brez dvoma zaslužen tudi človek, ki ga predlaga v razrešitev. Prvi argument za zamenjavo je naslednji: da je minister za zunanje zadeve v zadnjih mesecih s svojim sicer legitimnim zasebnim političnim angažmajem v notranjepolitičnih zadevah večkrat postavil pod vprašaj svojo lojalnost vladi, katere član je, in da to ni bilo vselej brez posledic za celovito in vestno opravljanje njegove funkcije člana vlade. Tu bi rad opozoril na pomemben nesporazum ali pa drugačen fokus pogleda na delovanje v slovenski politiki. Mi imamo koalicijske vlade, nimamo večinskega sistema, nimamo kanclerskega modela, imamo koalicijske vlade. Zato je nekaj najbolj normalnega, da imajo ministri na različnih resorjih zelo različna politična prepričanja in da se tudi angažirajo v notranjepolitičnih zadevah. In če kdo od ministrovgre na neko notranjepolitično srečanje, ki ima pomembno posledico za politično prihodnost v državi, potem, spoštovane kolegice in kolegi, gospod predsednik vlade [[trenutno ga ni]] , potem gre za znotrajstrankarsko zadevo, ne pa za zadevo državnega zbora. Torej ne gre za vprašanje lojalnosti vladi, ampak gre za vprašanje lojalnosti politični stranki, katere član je minister. Zato je po našem mnenju že uvodoma argumentacija absolutno napačna. Nato predsednik vlade pravi, da je večkrat izrecno in dobronamerno opozoril ministra, na podlagi 14. člena zakona o vladi, in mu dal obvezne napotke v zvezi z nalogami, ki izhajajo iz usmeritev vlade in so pomembne za delo posameznih ministrov. In kljub temu, da je dr. Rupel zagotovil, da se bo "poboljšal" oziroma da bo opozorila upošteval, so ta opozorila za njegovo funkcijo škodljiva. Spoštovane kolegice in kolegi, po našem mnenju gre za povsem napačno interpretacijo 14. člena zakona o vladi, ki govori o teh obveznih napotkih. Vprašujemo predsednika vlade, na katerem področju iz usmeritev vlade, ki so pomembna za delo zunanjega resorja, je dr. Rupel deloval v nasprotju s temeljnimi odločitvami državnega zbora in odbora za zunanjo politiko. Na katerem zunanjepolitičnem področju je dr. Rupel dobil obvezen napotek in se ga ni držal? Odnosi s Hrvaško? Evropska unija? Nato? Vilniuška skupina? Mimogrede, odbor za zunanjo politiko je z veliko večino podprl odločitev slovenske vlade, da je pristopila v vilniuško skupino. Vprašujemo, kdaj in na kakšen način je bil angažma dr. Ruplakot politične osebe škodljiv za njegovo funkcijo, še posebej v zadnjem obdobju. Predsednik vlade pravi, da ima vsak pravico, da svoja politična in druga stališča tudi javno izraža, da se v ta namen svobodno povezuje, da pa velja, da je z nastopom javne funkcije prevzel nase posebno odgovornost za svoja dejanja. Še posebej, če slednja resno načenja kredibilnost in enotnost delovanja vlade. Vprašujemo predsednika vlade, ali nam lahko pove, kdaj in na kakšen način je bila notranjepolitična aktivnost doktor Rupla posledica v tem, da je bila načeta kredibilnost vlade oziroma slovenske zunanje politike? Po našem mnenju je predlog za zamenjavo doktorja Rupla škodljiv za slovensko državo. Najprej zato, ker je doktor Rupel uveljavljen mednarodni politik in na številni mednarodnih forumih korektno, vztrajno in dobro za interese Slovenije zastopa slovensko državo. Drugič, v politiki niso ključni simboli in simbolika, ampak so pomembni. Sprašujemo, ali je v simbolnem smislu dobro, da na predvečer največjega državnega praznika predlagajo zamenjavo zunanjega ministra, ki, to mu je pač treba priznati je bil ena od osrednjih osebnosti slovenske osamosvojitve in Demosa. Slovenska ljudska stranka je bila znana po tem, da je bogatila politični prostor slovenske sredine v politiki. Veliko ceno smo za to plačali. Današnji nastop doktor Rupla, čestitam mu za njegov vrhunski nastop, je dokaz, da če se zavzemaš za držo povezovalnosti, za dialog, za komunikacijo prek političnih potov, za pogovore, za prepričevanja, da na koncu plačaš veliko politično ceno. Po našem mnenju je poteza predsednika vlade tudi napačen politični signal. Ta signal pravi: "Tisti, ki misli drugače, bo pač moral iti." In to je slabo za slovensko politiko. In tudi slovenske volivke in volivci bodo morda ponovno odreagirali na ta način, da ne bodo šli na volitve. Ljudje pričakujejo več sodelovanja, več povezovanja, več dialoga. Najbolj je z današnjim predlogom za razrešitev tvegal predsednik vlade, mnogo več kot zunanji minister. S svojo potezo je predsednik vlade tvegal, da bo pač padlo po njem in njegovi politiki. Opozoriti moram, da je v prvem stavku poglavitnih ciljev sodelovanja v koaliciji, v kateri so bili od leta 2001 naprej Liberalna demokracija Slovenije, Združena lista socialnih demokratov, SLS - Slovenska ljudska stranka in Demokratična upokojencev Slovenije, da je pisalo: "Prvi cilj, strpnost in več povezovanja v Sloveniji, upoštevaje svobodo izbire, uveljavljanje novih idej, nevsiljevanje starih ideologij in prihodnost brez travm preteklosti" Današnja poteza in današnje odločitve so v nasprotju s tem poglavitnim ciljem, ki je zapisan v tem dokumentu. Po našem mnenju je tudi napačna argumentacija, da se v zasebni politični aktivnosti zunanjega ministra, ki se je podpisal pod pobudo, ki ima tudi naslednje povabilo: "Predlagamo, da bi ta cilj dosegli z Zborom za republiko, ki bi zbral vse ljudi dobre volje in demokratičnega državotvornega prepričanja iz vseh strank in zunaj njih ...", in seveda nato sledi politični apel in prav je, da tudi javno "V letošnjem volilnem letu bi se lahko razvil v zmagovito koalicijo državotvornih in demokratičnih strank." In če predlagaš tako pot in tak način dialoga, po našem mnenju na ta način ne moreš delovati negativno in jemati kredibilnost vlade. Vabiš v dialog in pogovor. Po nekaterih drugih vidikih predloga za razrešitev zunanjega ministra bodo potem v razpravi spregovorili tudi še drugi poslanski kolegi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke. Dovolite, da zaključim, da še enkrat poudarim temeljne razloge, ki nas vodijo, da ne bomo podprli predloga za razrešitev. Prvič. Slovenija ima dobrega zunanjega ministra. Razrešitev dr. Rupla je slaba za slovensko državo in je slab signal mednarodni javnosti. Drugič. Tri mesece pred volitvami se na tak način ne predlaga razrešitev. Če pa že predlagaš in imaš utemeljitve v napačnih zunanjepolitičnih usmeritvah zunanjega ministra, potem je od predsednika vlade korektno ali pa pogumno, da sam prevzameš tak resor. In tretjič. Predsednik vlade je napačno argumentiral predlog za razrešitev. To so razlogi, ki nas bodo vodili, da predloga ne bomo podprli. Vprašalo se je, komu zvoni: zvoni slovenski politični kulturi in zvoni demokratičnim standardom v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala, kolega Podobnik. Franc Lenko dobi besedo za stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi poslanci! V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da minister s svojim zasebnim aktualnim političnim angažiranjem v notranjepolitičnih zadevah deluje priti ciljem vlade, katere član je. V poslanski skupini spoštujemo legitimna stališča ministra, vendar menimo, da njegova aktualna politična angažiranost ne prispeva k enotnosti in uspešnosti vlade, katere član je. Veseli bi bili, če bi takšno svojo angažiranost izpričal glede skupne politike vlade. Njegova politična stališča porajajo dvome v koherentnost vladne politike oziroma ustvarjajo dvome glede enotnosti vlade. Vemo, da ustavna določba zavezuje predsednika vlade za izvajanje vladne politike, individualna stališča gospoda Rupla pa onemogočajo učinkovitost izvajanja vladne politike. Gospodu Ruplu v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev priznavamo pozitivne dosežke, tako pri osamosvajanju države kot na področju zunanje politike, vendar njegove nekdanje zasluge mu ne dajejo alibija za politične akcije v notranjepolitičnem življenju države, ki so v nasprotju z vladno politiko. Prepričani smo, dabi gospod Rupel, če bi bil zvest svojim načelom, tudi sam odstopil. V poslanski skupini bomo podprli vladni predlog, ker menimo, da je takšna rešitev pravno politično čista. Namreč, ne moreš hkrati biti član kolektiva, ki ga obenem ne upoštevaš. V poslanski skupini bi si tudi želeli, da bi se minister za zunanje zadeve manj ukvarjal z notranjepolitičnimi problemi in da bi težišče svojega dela videl predvsem v zunanje-politični aktivnosti države oziroma aktivnostih v Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala. Miran Potrč ima besedo. Stališče poslanske skupine Združene liste.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik vlade, ministri, kolegice in kolegi? Pred koncem mandata, ko smo pričakovali vsaj kolikor toliko miren zaključek dela, se je zavestno in premišljeno ustvarila nova afera - razrešitev ministra za zunanje zadeve dr. Dimitrija Rupla. Po naši oceni je afero povzročil zunanji minister koalicijske vlade. Z njo je želel pokazati svoj odnos do vlade in preizkusiti tudi odnose v koalicije. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ne mislimo, da je razrešitev zunanjega ministra tri mesece pred prenehanjem delovanja sedanje vlade koalicije zaželeno politično nesporno dejanje, toda hkrati smo prepričani, da so tudi v tem primeru vzroki in posledice zamenjani in napačno vrednoteni. Vzrok za afero namreč ni predlog za razrešitev ministra. To je le posledica. Posledica nesprejemljivega ravnanja samega ministra. Ker gre za izkušenega politika, je dr. Rupel gotovo vsa svoja ravnanja skupaj, kot sam pravi, s svojimi prijatelji z desnice dobro premislil in načrtoval. Odločil se je, da svojo vlado preizkuša do te mere, da skliče zbor vseh ali velike večine vseh njenih nasprotnikov s ciljem, povedati javnosti, da ta vlada, v kateri je tudi sam zunanji minister, ta njegova stranka in ta koalicija ne zaslužitjo več ne podpore javnosti ne oblasti; da se mora oblast nesporno zamenjati in da so zato v Zboru za republiko zbrani tisti, ki se bodo povezali v novo zmagovito koalicijo, v novi Demos. Jasno je povedal, kaj si misli o svoji vladi, da je potrebna sprememba oblasti in da želi sam pri tej spremembi sodelovati, sicer v vabilu za Zbor za republiko ne bi bilo zapisano, da med ostalim potencialno pomeni tudi možnost nove zmagovite koalicije za prevzem oblasti. Nesporno je torej pomagal organizirati Zbor za prevzem oblasti na jesenskih volitvah proti vladi, katere član je, in proti koaliciji, v kateri je doslej sodeloval. V Združeni listi socialnih demokratov ne mislimo, da je to kakršnokoli nesprejemljivo politično ravnanje, on tako kot dr. Dimitrij Rupel lahko ravna. Vendar je v parlamentarni demokraciji in strankarskem sistemu to tudi ravnanje, zaradi katerega se ne more in ne sme čuditi, da se zoper njega povzročajo določene politične posledice, da tisti zoper, katere ravna, sami ocenijo, kaj in kako razumejo takšno ravnanje. Zaradi tega se res čudimo, da se zdaj postavlja vprašanje, kaj se je zgodilo in zakaj je predsednik vlade tako ravnal. Bil je pač postavljen sstrani dr. Rupla v položaj, da se pokaže, kot človek ne zna odločati, ali v položaj, da odločitve sprejme. Morda bi lahko to povabilo za Zbor za republiko tudi v celoti minimaliziral in osmešil, vendar tega ni storil, čim je pa to sprejel kot resno dejanje v politiki, je brez dvoma moral reagirati. Zato danes po našem prepričanju ni mogoče ocenjevati predvsem posledic, ne da bi ocenili vzrok; in vzrok je nekorektno in politično nesprejemljivo ravnanje dr. Rupla. Kdor tega ne vidi, je politično slep ali se zavestno spreneveda. V poslanski skupini Združene liste nismo ne eno ne drugo, zato bi res radi vedeli, ali bi prvaki strank, ki se danes zgražajo nad ravnanjem mag. Ropa, sami ravnali drugače. Izkušnje, ki jih imamo iz njihovega ravnanja v mnogo manj pomembnih primerih, za konkretne stranke, za poslance in podobno govore drugače. Izkušnje, ki jih imamo iz razpada Demosa tudi govore drugače. Zahtevana je bila skupna politična aktivnost za doseganje nekaterih ciljev in kdor se je zavestno iz nje izključil, je moral sprejeti zavestno tudi posledice. Toliko, kar zadeva nas o normalni reakciji predsednika vlade na samovoljno ravnanje njenega ministra. Nastop dr. Rupla danes je to samo še utrdil in potrdil, ker je povedal mnogo več, kot je bilo zapisano prej. Ko se je torej predsednik vlade odločil za razrešitev, je poslanska skupine Združene liste socialnih demokratov presodila, da mora tudi sama zagotavljati koalicijsko enotnost in glasovati za razrešitev dr. Rupla in imenovanje novega ministra. Pred odločitvijo za takšno ravnanje so lahko bili posamični razmisleki, toda končno stališče je enotno: predsednik vlade ima pravico in mora zagotavljati tudi politično enotnost in delovanje vlade, v tem je suveren, to je njegova osebna pravica kot predsednika vlade. V večini sistemom parlamentarne demokracije je ta pravice celo ustavno zagotovljena, saj sam in osebno postavlja in odstavlja ministre, včasih ob formalnem soglasju šefa države. Smo ena od redkih, če ne edina država, v kateri razrešuje ministre parlament, v večini držav bi torej minister že bil odstavljen in imenovan novi minister. Če bi bilo ukinjeno glasovanje v državnem zboru o razrešitvi, kar je bilo poskušano tudi z ustavnimi spremembami, potem bi bil normalno onemogočen ta, moram povedati, politični šov, ki ga bomo najbrž danes uprizarjali. Predstava torej, ki jo bo opozicija izkoristila za vse kaj drugega kot za razpravo o razrešitvi. In na koncu poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov v predlogu za razrešitev ne želi ocenjevati dosedanje delo ministra. Bili bi krivični, če ne bi priznali njegovih prizadevanj in odločitev, ki so prispevala k osamosvojitvi, k mednarodnem priznanju, k uveljavitvi Slovenije v Evropi in svetu, pa tudi k sprejemu v polnopravno članstvo v Evropsko unijo in Nato.To so gotovo pomembni dosežki, na katere smo vsi ponosni. Res je, bili so po našem mnenju tudi slabi predlogi in slabe odločitve, o njih smo sproti govorili, toda napačno je, če se pozitivna ravnanja pripisujejo samo zaslugam neke skupine ljudi, ne priznajo pa vsem tistim, ki so k temu prispevali. Če se ne pove, da je bilo pred in po letu 1990 veliko aktivnosti, ki so zagotovile, da je Slovenija postala demokratična, samostojna in neodvisna država in v tej smeri pričakujemo več čuta za objektivnost in več čuta za resnice tudi v izjavah dr. Rupla, ko povezuje predlog za odstop z dejstvom, da se želimo umikati iz demokracije, da se želimo umikati iz prizadevanj za osamosvojitev Slovenije in podobno. Čimbolj bolj bodo namreč gospe in gospodje to poudarili, tem bolj bodo po mojem prepričanju pokazali, da niso veliki in zaslužni, temveč da so majhni, zamerljivi in prestižni; da želijo določene pomembne zgodovinske odločitve pripisati samo sebi, ne pa veliki večini Slovenk in Slovencem in mnogim, ki so skupaj z njim pri tem sodelovali. Takšne osebne lastnosti pa niso dobra podlaga za sodelovanje v politiki, kaj šele, če bi in če imajo takšni ljudje oblast. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov si torej želimo po možnosti objektivne in strpne ocene okoliščin predlagane razrešitve, realne ocene uslug gospoda ministra, pa tudi pomanjkljivosti in dejstev, ki so pač do nujnega razhajanja pripeljale. Sami bomo predlog za razrešitev podprli.
Hvala lepa. Mag. Janez Drobnič dobi besedo za stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim, da mobitele malo utišate.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi poslanci, člani vlade Republike Slovenije. Razlog za današnje zasedanje državnega zbora so nesoglasja v aktualni vladi oziroma bolje rečeno v Liberalni demokraciji Sloveniji, ki izrablja ta prostor za reševanje svojih prestižnih vprašanj. Zaradi sporov, ki se vse bolj razraščajo, pa ob tem utegne trpeti tudi verodostojnost države, tako doma kot v mednarodnih krogih. Medtem ko mi tukaj zasedamo, se razmere na gospodarskem področju, zdravstvu, šolstvu in še drugje poslabšuje zaradi slabega upravljanja vlade. Poleg navedenega se bo sedaj pokazala še slaba slika vladnega obnašanja na zunanjih zadevah. Slovenija je na zunanjepolitičnem področju v zadnjih letih naredila pomembne korake: integracije v Nato in Evropsko unijo. Te odločitve so bile visoko potrjene s strani državljanov in v krog tega prizadevanja so bila vključena civilna združenja, večina strank slovenskega parlamenta, pomembnih državljanov in še marsikoga drugega. Dosegli smo uspeh ob potrebnem soglasju in državniški složnosti ter zrelosti in na ta način je bila tudi pozitivno potrjena mednarodna dejavnost Slovenije, katero podpiramo tudi v Novi Sloveniji. Žal se je pokazalo ob tem praznovanju 1. maju, da so si vladajoče stranke koalicije nedostojno prisvojile ves kapital uspešne vključitve v mednarodne integracije, zlasti v EU, čeprav so bile v času osamosvojitvenega procesa rezervirane do takšnih usmeritev, ki so jih na drugi strani pomladne stranke postavile kot ključno vizijo normalizacije slovenske države. To se je pokazalo - torej, ob tem praznovanju in videli smo na tem praznovanju, kako se nekateri drenjali, čeprav so tem procesom integracije na začetku nasprotovali. Pač, v skladu z navadami, da večkrat obrnejo svoj politični kurs v nasprotno smer, v skladu z dnevnimi koristmi. Ker predsednik vlade ni navedel nobenih resnih argumentov za razrešitev ministra za zunanje zadeve, razen kršitev strankarske discipline, je današnje početje čudaški ritual, skregan z državniško logiko, in negativno sporočilo mednarodni javnosti. Državno igračkanje za prestižne položaje v stranki, ki ji pojema sapo, izgublja ugled med volilci, s katerim sedaj postavlja v slabo luč ugled države in njeno državotvornost. Sporočilo v mednarodno javnost bo lahko samo takšno, da v Sloveniji odstavljamo ministre zaradi udeležbe na javnih shodih, kjer se odpirajo vprašanja slovenske prihodnosti. V Novi Sloveniji nas ne zanima, na kateri stol se bo pomaknil aktualni minister za zunanje zadeve, dr. Rupel - to je njegova odločitev. Nas zanima verodostojnost zunanje politike in ugled države. Spoštovani gospod predsednik vlade, če se je minister Rupel pregrešil zoper strankarsko disciplino, bi ga lahko disciplinirali s strankarskimi ukrepi, ne pa s tem, da uporabljate državne, s katerimi jemljete verodostojnost državi. S tem ste naredili medvedjo uslugo stranki. Vendar nas ugled vaše stranke v Novi Sloveniji ne zanima, je nebistven. Bistveno je, da s tem majete ugled države in verodostojnost v mednarodni javnosti, seveda pa ste ob tem pokazali slabo mero državniške modrosti. V zadnjem času se ukvarjate predvsems partijskimi težavami. Izgnali ste SLS iz vladajoče koalicije in naredili koalicijo bolj čisto. Očitno gre za mentalni profil v načinu vladanja, pri čemer sta pri izboru ljudi za odgovorna mesta ključna poslušnost in lojalnost do oblastnih struktur. V načinu vladanja je več nestrpnosti, oholosti in nepremišljenih dejanj. Premalo se zavedate odgovornosti, da vodite državo. V ozadju tega je zagotovo strah pred lastnimi napakami in neuspešnostjo na drugih področjih. Zunanjepolitično področje spada med manj sporna v vaši vladi, če odmislimo zadeve s sosednjo Hrvaško in parafirani sporazum o meji v Piranskem zalivu predhodnika Drnovška z Račanom. Če se lahko kaj pogovarjamo o zapravljenih priložnostih, je to ureditev odnosov s Hrvaško, zlasti meja s to sosedo, kjer smo pogrešali odločnejši nastop za slovenske interese. Gospodarska politika v naši državi je slaba, saj gospodarstvu pojema sapa in vztrajno ugaša in se s tem vse bolj odmikamo od razvitih držav v EU. Investitorji, tako domači kot tuji, se naše deželeizogibajo. Na lestvicah glede ugodnega okolja za gospodarstvo, podjetniške odprtosti in miselnosti ter urejenosti pravnih razmer za dobro gospodarsko poslovanje pa je vse slabše, zato vse bolj tonemo proti dnu teh lestvic. Prehitevajo nas Češka, Slovšaka in baltske države, nad katerimi smo se pred dobrimi desetimi leti zmrdovali, da nimamo nič skupnega z njimi. Veliko bolj utemeljeno je, da bi odstavili ministra za zdravje dr. Kebra. Vlada in vi, ki ste mu dali polno podporo, ste povzročili nevzdržne razmere v zdravstvu, z velikimi izgubami, čakalnimi dobami za paciente, zadolžitvami, zastarelo opremo in izgubo zaupanja v sistem. Zdravstvena reforma se je spremenila v farso, ki je tudi vam v nadlego, pa ste vseeno zadržali ministra, ki je izgubil vsakršno zaupanje. Izgubili ste zaupanje pri upokojencih, priče smo padcu pravne države na izpitu, povečujejo pa se korupcija, klientelizem, podkupovanje in podobne nečednosti. Vendar, če nas vprašate o teh ministrih, torej odgovornih za ta resorna vprašanja, ali naj jih razrešujemo sedaj - ne, svojo priložnost so oziroma ste zapravili. In tudi sedaj, v dveh mesecih se nima smisla ukvarjati z vami. Že lansko leto smo vam v Novi Sloveniji na našem taboru povedali, da je zgodba LDS izčrpana, je mrtva in prihaja obdobje svežine Nove Slovenije, ki ima jasne odgovore na gospodarsko politiko, zdravstvo, mednarodno dejavnost, šolstvo in drugo. To se je pokazalo na zadnjih volitvah poslancev v evropski parlament. Čaka nas predsednikovanje v OVSE in takšna dejanja, kot je današnje, zagotovo ne pripomore k naši verodostojnosti in učinkovitem predsednikovanju Slovenije v tem pomembnem mednarodnem telesu oziroma združenju. To je tudi slaba popotnica za odgovorno delo naprej. V Novi Sloveniji smo se obnašali odgovorno pri ključnih državotvornih projektih. Pri teh smo iskali soglasje in skupno podprli dobre zamisli in dejanja vladne koalicije brez ozkih prestižnih strankarskih interesov. Podprli smo vse te državotvorne projekte. Odstavljanje zunanjega ministra ne spada v okvir državotvornih dejanj, zato pri tem ne mislimo sodelovati. Odstavitev ministra je pravzaprav še en dodatek v seriji slabo domišljenih dejanj predsednika vlade. In kaj si bodo mislile druge države, ki pazljivo spremljajo nepremišljeno menjavo zunanjega ministra zaradi udeležbe na nekem zboru za republiko. Če ni nič drugega kot javna tribuna, ki so se je udeležili tudi predsednik parlamenta, gospod Borut Pahor, pa predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti in vrsta drugih uglednih ljudi. Rekli bodo, da smo neresni in nezrela država z resnim demokratičnim deficitom. Ali z razrešitvijo gospoda Rupla zaradi udeležbe na Zboru za republiko morda demantirate ali razveljavljate rezultate dejavnosti zunanjega ministrstva? Se morda ne strinjate z vključitvijo vEU in Nato? Kaj je pravzaprav pregrešnega storil minister, da ga je treba sedaj, dva ali tri mesece pred iztekom mandata, odstavljati? Teh argumentov niste navedli, niste jih obrazložili: edino, da ne sledi partijski disciplini. Potemtakem bi morali izvesti razrešitev že mnogo prej in ne na koncu obdobja, če so kakšni resni razlogi glede zunanjepolitične dejavnosti. S katerimi dejanji ministra se ne strinjate, razen navedenega shoda? Predložite torej argumente, ki bodo utemeljili menjavo v tako kratkem obdobju pred zamenjavo oziroma iztekom vlade. V tem času bi morali sprejeti še vrsto zakonov, zapoznelih, ki so vezani na vključitev v EU in bi morali biti pripravljeni v ministrstvih že pred 1. majem. Če je minister zakrivil kakšno potezo v preteklosti, bi ga morali predlagati za razrešitev tedaj, ko je prišlo do nesprejemljivih dejanj, zato to dejanje razumemo kot nekakšno zaustavljanje Slovenije. Ljudje ugotavljajo, da vi in vaša stranka pravzaprav ne želite več dostojno upravljati z državo. To kaže današnje zasedanje. Med tem pospešeno postavljate svoje ljudi na odgovorna mesta kot zasluge za njihovo lojalnost. V prejšnjih predvolilnih obdobjih ste namenjali proračunska sredstva za podjetja v težavah, da bi si kupili glasove volivcev. Sedaj imate drugo strategijo, denar razdeljujete svojim lojalnim drugom. Zato bo minister za gospodarstvo, gospod Lahovnik, razdelil na hitro v času počitnic tistih 8 milijard evropskega denarja nekaterim ponudnikom, za katerimi stoji vaša LDS-ova loža družabnikov. Ali je to prispevek k zmanjševanju regijskih razlik? S takšnimi dejanji se pripravljate predati oblast, vendar puščate slabo dediščino naslednikom. Današnja seja je torej nepotrebna, saj jo uporabljate za reševanje znotrajstrankarskih problemov. Rešite jih, gospod, predsednik vlade, v okviru strankinega kroga. V Novi Sloveniji vašega predloga ne podpiramo.
Hvala, magister Drobnič. Magister Marko Diaci ima besedo za stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani predsednik vlade, spoštovani ministri! Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo podprli razrešitev zunanjega ministra doktorja Rupla, a ne zaradi razlogov, ki jih v svojem predlogu za razrešitev navaja premier Rop, ampak ker obstajajo resni vsebinski razlogi v ministrovem delu, ki zadostujejo in zahtevajo razrešitev. Ministrovo razrešitev smo zahtevali že spomladi leta 2003 in jo podpiramo še sedaj. Pripravili smo interpelacijo, vendar ni dobila podpore. Sevedapa za slabo delovanje minister za zunanje zadeve ne krivimo samo njega osebno, ampak tudi vlado, ki je tako delovanje in ravnanje dopuščala, sedaj le nekaj mesecev pred volitvami pa se hiti z zamenjavo ministra. Od političnih spletk se v SMS distanciramo in smo proti, da se odstavlja nekoga zaradi nepopolnosti in neposlušnosti v zadevah, ki z zunanjo politiko kot delovnim področjem ministra nimajo neposredne zveze. Razrešitev ministra podpiramo iz naslednjih razlogov, ki so povezani z delovnim področjem ministra za zunanjo politiko. Ker je v času ministrovanja doktorja Rupla prišlo do podpisa tako imenovane vilniuške izjave in z njo do kršitev ustave Republike Slovenije, ta kršitev je bila tudi podlaga za predlog interpelacije pomladi leta 2003, ki pa takrat ni dobila zadostne podpore; zaradi mlačne in nedefinirane politike pri razreševanju problemov s sosednjo Hrvaško, predvsem mejnih vprašanj. Zunanji minister je s pristopom k vilniuški izjavi Republiko Slovenijo uvrstil med države, ki podpirajo vojaški poseg proti Iraku brez odobritve varnostnega sveta organizacij Združenih narodov. Kot neizpodbiten dokaz za kršitve resolucije v vilniuški izjavi Republika Slovenija priznava tiste, ki jih je varnostnemu svetu OZN predstavil ameriški obrambni minister in ki jih kot dokaze kršitve resolucij ni odbil varnostni svet OZN. S tem dejanjem Slovenija ne priznava vloge varnostnega sveta OZN pri ugotavljanju kršitev njegovih resolucij, ampak se zadovoljuje z dokazi, ki so jih varnostnemu svetu predstavile Združene države Amerike. Da so dokazi vprašljivi, se je izkazalo pri predstavitvi poročila vodij inšpektorjev OZN varnostnemu svetu. Večino s strani ZDA navedenih dokazov vodji inšpektorjev nista mogla potrditi in se nista pridružila mnenju ameriškega zunanjega ministra, da njihovi dokazi predstavljajo kršitev resolucije 14. 41. Pristop Slovenije k vilniuški izjavi temeljito spreminja zunanjepolitično orientacijo naše države oziroma jo je. S podpisom izjave je Slovenija nedvomno podprla ameriško politiko do Iraka, prezrla vlogo varnostnega sveta OZN, izkazala pripravljenost sodelovati v vojni proti Iraku in je jasno pozivala varnostni svet OZN, naj vojno proti Iraku tudi odobri. Posledice pristopa Slovenije k izjavi so znane. Vemo, kako so jo razumele Združene države Amerike, po njihovih izjavah kot odobritev za vojaški poseg brez odobritve varnostnega sveta OZN, in kako so jo razumele države Evropske unije, ne slovenski zunanji minister in vlada nista razumela tako. S pristopom k vilniuški deklaraciji minister za zunanje zadeve krši 154. člen ustave Republike Slovenije, ki med drugimi določa: zakoni morajo biti v skladu s splošno veljavnimi načeli mednarodnega prava in z veljavnimi mednarodnimi pogodbami, ki jih ratificira državni zbor, podzakonskimi predpisi in drugimisplošnimi akti, pa tudi z drugimi ratificiranimi mednarodnimi pogodbami. S tem dejanjem in njihovimi opustitvami je zunanji minister v nasprotju z ustavo Republike Slovenije, v nasprotju z ustanovno listino Združenih narodov, celo v nasprotju z lastnimi izjavami in v nasprotju z voljo ogromne večine državljanov in državljank ter vseh prebivalcev Slovenije, ki so blizu načela pravne države in urejenega sveta Republiko Slovenijo, ki nikoli v svoji zgodovini ni bila agresorska država zavezal tudi na sodelovanje z povsem mogočimi nelegitmnostmi in agresiji na drugo suvereno članico OZN. Istočasno si je Slovenija zaradi takšnega katastrofalnega delovanja slovenske diplomacije, ki je bila v nasprotju z duhom in načeli skupne evropske varnostne in zunanje politike v zaključni fazi približevanja Evropske unije znatno otežila svoj mednarodni položaj. V svojem prizadevanju za vstop v Nato za vsako ceno, je minister za zunanje zadeve pod vodstvom ministra Rupla v drugi plan potisnil vstop v Evropsko unijo, ki je v vseh državnih dokumentih vedno bila prvi slovenski zunanjepolitični cilj. Vse to seveda ne bi bilo mogoče, če zunanji minister ne bi že dolge mesece in leta ostajal gluh za vse upravičene kritike in predloge. Vodenje ministrstva s trdo roko, izogibanja soočenju z argumenti in odhod strokovnih kadrov z ministrstva je moralo pripeljati do situacije, ko minister ni več sposoben voditi učinkovite zunanje politike. Bistvo slovenske zunanje politike je, da je preveč preprosta, pod sedanjim ministrom je postala še preprostejša. Njegov celotni diplomatski recital je bila ena in ista obrabljena fraza: mi hočemo Nato. Če iz dneva v dan, iz meseca v mesec, iz leta v leto, ponavljal samo to in vse svoje delovanje podrediš samo temu enemu in edinemu cilju, ne ostane veliko prostora za aktivno zunanjo politiko. In kadar v zunanji politiki ne znaš povedati drugega, se zlepiš v monotono gmoto ostankov tranzicijskih držav. Za preostali svet si kakor kopija Baltov ali Slovaške. Ne moreš se zgražati, kovati te obravnavajo pod B 10, če v diplomaciji ne znaš predvidevati, se dogajajo presenečenja. Kadar nimaš pobude, ti preostane pridruževanje. In ko se ukvarjaš samo s sprotnim, te dogodki prehitevajo. V Sloveniji se nenehno dogaja vse našteto. Slovenija je v preteklih letih svoj razgled zožila na Evropsko unijo in Nato. Evroatlantski cilj je postal mašilo za odsotnost zunanjepolitične vizije. Slovenija je brez zunanjepolitičnega profila, zato težko odstopa od preostalega tranzicijskega vzhodnega monolita. Zametki vsakršne drugačnepolitike pa profilirane države, ki jo zanima še kaj drugega, kot Nato so se porazgubili. Zaradi navedenih razlogov bomo podprli razrešitev ministra Rupla, čeprav je treba jasno poudariti, da predstavljeni razlogi in verodostojnost zunanje politike niso samo na njegovi strani. Hvala.
Hvala, Marko Diaci. Besedo ima kolega Jelko Kacin, stališče poslanskega kluba LDS.
Spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi v koaliciji in opoziciji, predsednik vlade, člani vlade, predstavniki medijev in naša javnost! Najprej bi rad želel nekaj besed izreči podpredsedniku vlade. Se opravičuje, podpredsedniku državnega zbora, gospodu Pohorcu, ki vodi današnjo sejo. Pred seboj imam pismo, ki ga je dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve Republike Slovenije, danes naslovil na Boruta Pahorja, predsednika državnega zbora Republike Slovenije. Ob 12.25 je pismo prišlo v državni zbor. V njem piše: " Pišem vam v zvezi z današnjo izredno sejo državnega zbora, na kateri boobravnavan predlog predsednika vlade za mojo razrešitev. Prosim vas, da na kolegiju predsednika državnega zbora predvidite ustrezen čas za moj nastop v okviru te seje. Če je mogoče, bi nastopil dvakrat, vsakokrat po pol ure. Torej bi potreboval skupaj 1 uro časa." Gospod minister je hotel dvakrat po pol ure. Gospod predsedujoči, vi pa ste mu dali celo uro, zato ker vam je rekel, da je pisal, da hoče imeti 1 uro. Dolgost našega spomina je kratka, zato je prav, da se pri vseh izjavah, ki jih dajemo katerikoli trenutek, spomnimo, kaj smo rekli malo pred tem. Če je do tega trenutka, da nastopa zunanjega ministra v Liberalni demokraciji Slovenije bilo tudi kaj dvomov, ali je ravnanje predsednika vlade, koalicije in stranke primerno ali ne, je po nastopu zunanjega ministra takih dvomov vse manj oziroma nič. Ko je minister govoril o drugih, je govoril o sebi in povedal je vse potrebne razloge, zaradi katerih ne more biti v vladi. Poslušal sem tudi predsednika vlade. Nič ni rekel o Zboru za republiko, tudi enkrat ga ni omenil. Ampak poslanske skupine so govorile o tem in minister za zunanje zadeve je govoril o tem. V parlamentarnem sistemu je vlada hkrati politični vrh izvršilne funkcije in najvišji organ države uprave. V vsakem primeru je vlada politično telo, ki uresničuje politiko stranke oziroma koalicije strank, ki oblikujejo vlado. Ministri so v parlamentarnem sistemu člani vlade kot izvršilnega organa. Ministri kot politične osebe pridejo na svoj položaj zaradi in v razmerju do volilnega rezultata in zato dajejo delovanju ministrstva politično legitimnost in ga tudi politično usmerjajo. Ministri imajo dvojno vlogo: na eni strani so člani vlade kot kolegijskega organa in kot taki sodelujejo pri oblikovanju splošne vladne politike, na drugi strani pa vodijo ministrstva, ki so organi državne uprave. Temeljni problem položaja ministrov je v tem, da morajo biti na eni strani stabilni, ker je to nujno za normalno delovanje vlade, na drugi strani pa morajo biti ministri odgovorni za svoje delo političnim strankam in koalicijam, ki so jim omogočile izvolitev, če naj bo njihovo delovanje demokratično. Ker imajo ministri dvojno funkcijo, funkcijo člana vlade in funkcijo predstojnika ministrskega resorja, je tudi njihova odgovornost dvojna; namreč, kolektivna in individualna. Njihova kolektivna odgovornost se izraža v politični odgovornosti vlade kot celote, ki je hkrati kolektivna odgovornost njenih članov. Ne glede na to pa nosi vsak minister posebej tudi politično odgovornost za svoje lastno delovanje. Pri politični odgovornosti praviloma ne gre za različne vrste krivdne odgovornosti, narava politične odgovornosti sama po sebi ne izključuje politične sankcije, tudi če ne gre za nobeno obliko krivdne odgovornosti ministra. Iniciativa za uveljavitev politične odgovornosti ministra lahko izide iz parlamenta ali pa od predsednika vlade. Lahko se zgodi tudi, da parlament sicer ne uveljavi odgovornosti, vendar pa jo glede posamičnega ministra uveljavi sam predsednik vlade, ponavadi tako, da predlaga razrešitev ministra. Predsednik vlade to lahko seveda stori tudi povsem po lastni presoji, ne da bi se ugotavljala odgovornost ministra v parlamentu. Razlogi za takšno ukrepanje so lahko zelo različni, povezani bodisi z delovanjem ministra bodisi s spremenjenimi političnimi okoliščinami. Že ustava namreč določa, da predsednik vlade skrbi za enotnost politične in upravne usmeritve vlade ter usklajuje delo ministrov, kar je zapisano v prvem odstavku 114. člena naše ustave. Po zakonu predsednik usmerja in vodi delo vlade, pri čemer skrbi za enotnost politične in upravne usmeritve vlade, usklajuje tudi delo ministrov, predstavlja vlado ter sklicuje in vodi njene seje. Pri tem ima predsednik vlade pravico dajati ministrom tudi obvezujoče napotke za njihovo delo. Vsak minister kot član vlade odgovarja tako za ravnaje predsednika vlade kot za delo vlade kot celote. V tem primeru gre torej za odgovornost ministrov za splošno politiko predsednika vlade in vlade same. Ta se kaže v tem, da je vsak minister odgovoren, ne glede na to, ali se strinja z odločitvijo predsednika vlade ali vlade in celo v primeru, da je glasoval proti sprejeti odločitvi. Svoje odgovornosti za odločitve se lahko reši le, če odstopi s funkcije ministra, sicer pa nima pravice kritizirati, temveč je celo dolžan podpirati vse odločitve, ne glede na to, ali se z njimi strinja ali ne. Če se minister z odločitvami predsednika vlade ali vlade ne strinja, lahko odstopi. Vsekakor lahko ugotovimo, da se v naši ustavni in politični praksi odstop le izjemoma pojmuje in uporablja na način kot je običajen v sodobnih demokratičnih državah. Tukaj nam zagotovo nekaj manjka, ampak potrebne večine za spremembo ustave v državnem zboru doslej še nismo zagotovili. V svetu je običajno in celo nujno, da minister, ki se ne strinja s predsednikom vlade ali vladno politiko, odstopi, ker je nepojmljivo, da kritizira predsednika vlade ali vlado in je hkrati še vedno njen član. Zato v skladu s parlamentarnimi običaji lahko minister kritizira šele potem, ko je odstopil s svoje funkcije; takrat je namreč zelo, zelo kredibilen in lahko kritizira. V takem primeru odstop ne samo zagotavlja homogenost vladne ekipe, temveč zagotavlja tudi političen ugled ministra, ki bi ga sicer izgubil, če bi ne odstopil. Na drugi strani pa gre pri tej odgovornosti predvsem zastanje politične kulture; ta terja vzorec obnašanja nosilcev političnih funkcij, ki se ga ti držijo, če nočejo izgubiti svoje funkcije ali se celo trajno onemogočiti v političnem življenju. Zaradi tega je za težave pri uveljavljanju odgovornosti ministra pri nas manj kriva pravna neurejenost, bistveno bolj pa je krivo pomanjkanje demokratične tradicije, ki se kaže tako pri nosilcih političnih funkcij kot tudi pri politični javnosti, ki je na koncu odločilna za uveljavljanje take odgovornosti. Minister za zunanje zadeve se nam je predstavil v mnogih intervjujih. Zdaj bom prebral del intervjuja iz Mladine, ki je objavljen danes: "Sem pač v tem trenutku skromen državni uradnik ali pa, če hočete, nekdo, ki živi od svojega dela. S politiko se ne ukvarjam zaraditega, ker bi me zanimala politična kariera ali kakršnekoli profit, ampak zato, ker sem menil, da je prav, da Slovenci dobimo svojo državo." In naprej: "Bog mi je priča, da ne želim povzročati sporov, ampak želim, da bi se med seboj razumeli. To, da se je zgodilo, kar se je zgodilo, kar je Rop naredil v zvezi z menoj, obžalujem. Mislim, da ga je polomil, in mislim, da je to znak nestrpnosti in predvsem pomanjkanja državniške modrosti, ki jo, recimo, nekateri drugi politiki vendarle imajo." To so hude besede o predsedniku vlade in o vladi. Med drugim smo slišali, da gre za zaroto pri tej seji, na kateri danes sodelujemo. To, da je zarota, da za njo stojijo nekateri drugi; da gre za neke "botre", ki naj bi odločali o ozadju in določali vloge nam, poslancem, in nekaterim drugim - najbrž predsedniku vlade, članom vlade, ministrom. Slišali smo, da je šlo za izvensodni proces proti ministru za zunanje zadeve, čeprav so le državni organi ustrezno in zakonito reagirali in predmet preiskave tudi zaključili brez sankcij za tega istega ministra za zunanje zadeve. Ni primerno, da se nekdo na javnem političnem parketu zaplete, se pri tem spotakne, pri tem pade ali, kot se reče po domače, "pogrne" pred očmi naše javnosti, potem pa dogodek razglasi za atentat. To ni primerno. To ni primerno, ni verodostojno in prav za verodostojnost pravzaprav pri vsem tem gre. Danes so maske padle in pretvarjanja ni več. Nastop gospoda ministra za zunanje zadeve, mojega prijatelja Dimitrija, je bil zelo zgovoren in bil je zelo zelo prepričljiv. Kot pravi minister Rupel, imamo pred seboj slavno prihodnost. In v zvezi s to slavno prihodnostjo se je vprašal: "Komu zvoni." Pri tem je povedal, da je "zvonilo" mnogim vladam po evropskih volitvah in da je češka vlada od tega "zvonjenja" že padla. Minister moje vlado Republike Slovenije in se upira predsedniku vlade Republike Slovenije. Na odboru za zunanjo politiko nam je pri vprašanjih in pobudah lepo povedal, da je on nevtralen, kar zadeva njegovo razrešitev. Pa ni nevtralen, on maje vlado Republike Slovenije, maje predsednika Vlade Republike Slovenije in maje vladajočo koalicijo. Glasovanje o svoji razrešitvi nam je danes ponudil oziroma nam jo vsiljuje kot možnost, da izrečemo nezaupnico vladi Republike Slovenije. Njegovo sporočilo je: on, predsednik vlade, ali jaz, minister za zunanje zadeve. Raje on kot jaz. Ministra Rupla poznam, Dimitrija Rupla osebno cenim, zlasti zaradi njegovih intelektualnih sposobnosti, njegove delavnosti, ki ga resnično uvrščajo med razumnike, toda danes se nam je predstavil tudi kot velikih zdrahar. In za zdrahe v vladi gre. Prav je, da si kaj povemo in potem na koncu po vsem povedanem tudi odločimo. Za oblast gre. Minister pač noče z oblasti, čeprav je samo skromen državni uradnik, kot pravi v intervju v Mladini, zatotrdi, da mora z oblasti predsednik vlade, vladajoča koalicija in stranka, ki ji plačuje članarino. Primerjava z razrešitvijo obrambnega ministra leta 1994 pred 10-imi leti ni kredibilna in preprosto ni realna. Uslužbenci ministrstva za zunanje zadeve niso prekoračili svoje oblasti, svojih pooblastil, niso vklenili nobenega državljana Republike Slovenije, niso zoper njega nasilno postopali, ne gre za spor med vojaki in civilisti in dr. Dimitrij Rupel danes ni predsednik stranke, tako kot je bil gospod Janez Janša takrat. Zaradi tega, kar se danes dogaja, Liberalna demokracije Slovenije ne bo zapustila vladajočo koalicijo in zaradi tega se mi zdi, da so tovrstne primerjave nezgodovinske in so čisto manipuliranje in zavajanje naše in še katere druge javnosti. Nekaj o referendumu o Natu, ki ni propadel. Seveda ni propadel in veliko nas je bilo, ki smo se aktivno zavzemali in izpostavili za to, da bi referendum uspel. Pri tem nismo bili kdove kako prepričljivi, tudi sam sem bil zraven, ampak tudi z ministrom skupaj nisva bila posebej prepričljiva, saj če je verjeti javnomnenjskim raziskavam, je šlo za odstotek ali dva v prid, v korist Nata, vse dokler se nam ni zgodil oziroma se Srbom ni zgodil atentat na njihove predsednika vlade, gospoda Đinđića. Šele takrat so se državljanke in državljani Slovenije zdramili, prebudili in ugotovili, da gre za nacionalno varnost, da gre za geopolitične razmere na jugovzhodu Evrope, in temu se imamo zahvaliti za tako velik odstotek, temu prebujenju. Na zmanjšujem energije in prizadevanj, ki jih je kolega minister, dr. Rupel, vložil v to, da bi danes imeli polnopravno in enakovredno misijo v Bruslju. Ampak zgodovina je pač nekoliko bolj komplicirana in zato bom še malo dodal. Če bi tisto truplo gospoda Stambuliča našli kakšen teden prej, pred referendumom v tisti apneni jami, sem prepričan, da bi bil odstotek za vstop v zvezo Nato še bistveno večji, pa ne bi imeli nobene moralne pravice, da se mi hvalimo s tem, kako smo prepričali ljudi. Zgodovinske razmere so bile pač take in so nam, hvala bogu, šle na roko in nam pomagale, da so stvari zgodile tako, kot so se zgodile. Dr. Slavoja Žižka je treba prebrati v celoti in tehnika iztrganih citatov ni kvaliteta intelektualcev in ne razumnikov. Zato bi veljalo vse tisto, ker je bilo rečeno o stalinizmu, o tem, kaj je rekel predsednik sveta Liberalne demokracije, prebrati še enkrat ali pa morda dvakrat - če bi to kaj pomagalo. Naša osamosvojitev je bila velik dogodek za vse nas. Za tiste, ki so v boju za našo samostojnost izgubili najbližje, je ta dogodek še nekaj posebnega. Je tudi trenutek bridkega spomina. Oni so za osamosvojitev in za, da tako rečem, naš projekt dali največ, čeprav smo jih pri tem vodili nekateri drugi. Zato je razpredanje o tem, kaj se spodobi delati na predvečer dneva državnosti, razpredanje, ki ni posebej odmerjeno. Predsednik vlade lahko kadarkoli, na petek ali svetek, da predlog za razrešitev ministra. Ta praznik državnosti ni praznik dr. Dimitrija Rupla. To je praznik vseh državljank in državljanov. Kolega Jerovšek [[...]]
Kolega Jerovšek [[...]]
ko boste govorili, če boste govorili, [[...]]
[[...]]boste dobili besedo.
[[...]]vas bom zelo natančno poslušal in vas bom tudi spoštoval, če ne boste klatili neumnosti. Tudi državni zbor, ta visoki zbor, in znotraj njega naša poslanska skupina LDS, si s ponosom solasti zasluge za našo demokracijo, za našo samostojnost in za številne uspehe doma in na tujem. Gre za uspehe Slovenije. Nekateri so in nekateri ste in nekateri smo bili za naš prispevek tudi odlikovani, tudi z najvišjimi državnimi odlikovanji. Nekateri smo ta odlikovanja tudi vrnili in čeprav smo takrat govorili o drugih, smo veliko povedali predvsem o sebi, o svoji domnevni veličini tistega trenutka, o svojem samospoštovanju in o naši samozagledanosti. Danes bi verjetno marsikdo ravnal drugače. Saj gre konec koncev za slovensko državo, za dan državnosti in za priznanje, za ustanovite in obrambo te slovenske države. Poslanska skupina LDS zaupa predsedniku stranke, predsedniku koalicije in vlade Republike Slovenije in njegovi presoji. Mi resnično razlikujemo med povodom za razrešitev in med razlogi za razrešitev. In priznavajoč vlogo predsednika vlade in njegovo odgovornost, tudi njegovo neposredno odgovornost za učinkovito delo vlade Republike Slovenije. Gre za verodostojnost vlade, gre za verodostojnost tudi poslanske skupine LDS, če to hočete, "ampak v politiki so neke meje", tako je rekel dr. Dimitrij Rupel v tem istem intervjuju v Mladini, lahko povem tudi stran, na kateri se to glasi. To je zapisano na strani 40. Ampak v politiki so neke meje, ponavljam citat in ga zaključujem. Poslanska skupina LDS, ki jo nekateri razumejo in vidijo kot družbo vulgoliberalcev, da bi jo oziroma bi nas na ta način diskreditirali, torej razume sprejema in podpira predlog predsednika vlade in koalicije. Zato bo za ugoden izid glasovanja zagotovila vse razpoložljive glasove, ki jih ima. Verjamem, da bomo skupaj z drugimi koalicijskimi strankami in deloma opozicije potrdili predlog predsednika vlade mag. Toneta Ropa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dovolite, da pojasnim samo, da je zunanji minister imel v planu dva krat po 30 minut za svojo razpravo. Ko je prvih 30 izčrpal, je prosil, da bi ta prvi del imel nekoliko daljši, pa drugi zato toliko ustrezno krajši, 9 minut in 39 sekund je bil daljši v prvem delu. Hvala lepa. Bogdan Barovič dobi besedo za stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, gospod premier, minister, ostali ministri. Gospod minister, za razliko od ostalih ne bom bral. Povedal bom tisto, kar mislim in povedal bom tisto, kar mislimo že tri leta v Slovenski nacionalni stranki. Ne bom spreminjal svojih mnenj. To verjetno veste in upam, da boste to spoštovali. Vedno želim kultiviran uvod, če imam pač priložnost govoriti v imenu poslanske skupine, pa tudi v svojem imenu. Tokrat so se mi domine nekoliko podrle, ker sem, pa če smem reči v svojem imenu, pa tudi v imenu Slovenske nacionalne stranke, nekoliko začuden, ampak naj bo ta "začuden" pod narekovaji, in berite v oklepajih malce zgrožen nad vsem, kar sem danes tukaj slišal iz nekaterih vrst, pa ne bom polimiziral, ker nimam pravice. Kako lahko kolegice in kolegi rečete ministru kakorkoli že, da je naredil ogromno, da je vsega spoštovanja vreden hkrati pa mu rečete, da ga boste razrešili? Dobro, če je to za vas pošten odnos, prav. Slovenska nacionalna stranka je, od kar je gospod minister, zato govorim, poslala gospodu ministru, tu je pa dokaz, več kot 30 sporočil za javnost, protestov, nestrinjanj, poslanskih vprašanj. Slovenska nacionalna stranka se od takrat s potezami, ki jih je storil minister, ni strinjala. Ni. Tu so dokazi, tu jih imam in lahko jih vsi dobite. Zato vztrajamo na tem stališču. Slovenska nacionalna stranka je bila med tistimi, ki je predlagala leta 2003 februarja interpelacijo ministru, isti ljudje, ki danes podpirate njegovo razrešitev ste takrat mnenje in oceno Slovenske nacionalne stranke zavrgli, češ "kaj boste vi." Mislite si, kar hočete, Slovenska nacionalna stranka ima nekaj dokazov, da ima včasih vedno prav. In če bi bilo takrat tako, bi bila drugače, bi bilapolitika drugačna. Spoštovani gospod minister, med vsemi vprašanji smo vas v Slovenski nacionalni stranki opozarjali in se ne strinjali z vašo politiko. Leta 2002, kar se tiče predpristopnih pogajanj, povedal bom natančne razloge in bom zelo tehten, kritizirali smo vaše odločitve okoli meje med Slovenijo in Hrvaško, meje na morju, okrog hrvaških varčevalcev Ljubljanske banke, nuklearne elektrarne Krško, vilniuško izjavo, želeli podpisati vašo interpelacijo februarja 2003, kritizirali vaš dvostranski sporazum o neizročanju ameriških državljanov, upravičenost napada na Irak, razglasitev izključne ekonomske cone na Jadranskem morju, ekološko ribolovno cono, zavrnitev prošnje, ki je bila posredovana oziroma posredno niste odgovorili na moje konkretno vprašanje na komisiji za evropske zadeve novembra. In še bi lahko naštel. Utemeljujem razloge, zaradi katerih bo Slovenska nacionalna stranka podprla razrešnico. Ampak to so konkretni razlogi, tri leta smo jih pisali. V Slovenski nacionalni stranki nas ne brigajo zdrahe znotraj strank, med strankami, ne med vladnimi resorji, izključno pravice Slovenk in Slovencev, slovenskega naroda, varnost in korist in interesi slovenskega naroda. Tako je bilo in tako bo. Tudi kar se tiče vprašanja Hrvaške predvsem, pa je ne bom prejudiciral, ker se mi zdi, da ne sodi v celoti v to razpravo. Za Slovensko nacionalno stranko je bil, je in bo minister za zunanje zadeve zgolj in izključno predstavnik države, Republike Slovenije, ki bo ščitil interese te države, interese slovenskega naroda in ščitil pridobitve, ki jih je ta slovenski narod, vsi radi govorimo, skozi tisočletja želja udejanjil. Na to smo, še enkrat, z dokazi opozarjali ministra Dimitrija Rupla. Slovenska nacionalna stranka jasno in glasno pove, da po njenem mnenju ministers svojimi odločitvami v svojem mandatu ni bil lojalen slovenskemu narodu. Povemo jasno in glasno, povedali smo pred tremi leti in povemo danes. Poleg tega se pa vprašamo, ali je minister lahko delal avtokratsko; mislim, da ne. Jaz bi se vprašal, če bi bilz vami, kolegice in kolegi, ali je to razrešitev in nezaupnica zgolj in samo ministru - govorim o njegovi vlogi in funkciji zunanjega ministra v državi, Republiki Sloveniji -, ali mogoče celi vladi, ali pa delu te vlade, razen, če je minister ravnal avtokratsko. Ne zagovarjam ga, ker sem povedal, da bo Slovenska nacionalna stranka podprla razrešitev ministra, zaradi razlogov, ki smo jih navedli. Še enkrat vam bom pokazal v tem kupu več kot 30 pobud in vprašanj. Spoštovane kolegice in kolegi! Državni zbor je tisti, ki odloča o usodi slovenskega naroda, in državni zbor je tisti, ki meni, kaj je prav in kaj ni. In državni zbor je tudi tisti, ki se bo v prihodnosti zagovarjal o svojih odločitvah. Naša odločitev, odločitev Slovenske nacionalne stranke, je popolnoma jasna in čista: razrešnico ministra Rupla bomo podprli zaradi vsega, kar smo v treh letih ugotovili, pisali in se ne strinjali, kar je posledica temu, da je danes Slovenija z nerešenimi, mislim, da osmimi ali devetimi vprašanji s sosednjo Hrvaško, dakljub temu, da smo v Evropski uniji in Natu, nimamo odprtega dostopa do morja. In še marsikaj bi lahko našteli, kar je nerešeno. Ne bom ponavljal, kar sem že povedal. To je razlog. In pošteno je, da povemo, kaj so ti razlogi. Kar pa se političnih in drugačnih zgodbic in zgodb tiče, pa Slovensko nacionalno stranko, oprostite, ne zanima. Spoštovani gospod minister, še enkrat jasno in glasno povem, razrešnico bomo podprli iz razlogov, ki sem jih povedal in ki so zapisani v več kot 30 vprašanjih. Kako, spoštovani gospod minister, pa ste oblikovali svoja izhodišča v pogovorih, v podporo Hrvaški, brez kakršnihkoli pogajalskih izhodišč, s kom ste jih oblikovali - o tem pa bo najbrž pisala zgodovina.
Hvala lepa. Besedo dobi Janez Janša, stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani gospod minister, ministra, predsedujoči, kolegice in kolegi. Predsednik vlade je v državni zbor poslal predlog, ki nima podpore niti v slovenski javnosti, niti podpore v tistem delu mednarodne javnosti, ki spremlja dogajanje pri nas. Mi smo iskali v zgodovini podobne primere, ko bi katerikoli predsednik vlade, v kateri koli državi, zaradi podobnih razlogov, kjerkoli, kadarkoli, v kakšni državni predlagal zamenjavo ministra in primerjave nismo našli. Zakaj je pravzaprav predlagana zamenjava? Če sledimo temu, kar je gospod Rop napisal v to obrazložitev, gre za osebne razloge in nič drugega, za tako imenovano izgubljeno zaupanje. Jaz osebno mislim, da gre v bistvu tukaj za globoka konceptualna razhajanja. In več ali manj se tega vsi zavedamo in o tem nekaj več kasneje. Ampak ker je formalno rečeno, da je minister dobro delal, da pa je kljub temu izgubil zaupanje, to smo slišali tudi od strani predstavnikov koalicijskih strank danes, pa seveda najprej nastopajmo v areni, ki ste jo začrtali s tem, ko ste podali takšno obrazložitev. Argumentacija, ki je podana za razrešitev zunanjega ministra, bi morda bila ustrezna če bi predsednik Liberalne demokracije mag. Anton Rop predlagal zamenjavo člana izvršilnega odbora Liberalne demokracije. Potem bi bila ta obrazložitev ustrezna. Vodstvo Liberalne demokracije smatra, da je treba hoditi na Forum 21, kakršnakoli druga politična dejavnost je neskladna s politiko Liberalne demokracije, in tisti, ki se s tem ne strinjajo, naj to vodstvo zapustijo. Tako približno bi po mojem bilo popolnoma v redu, če bi šlo tukaj za razpravo nekje na nekem forumu Liberalne demokracije v Zajčji Dobravi, v TR3 ali kjerkoli drugje. Ampak to je državni zbor in mi smo dobili obrazložitev za zamenjavo zunanjega ministra, ki ustreza obrazložitvi za zamenjavo člana izvršilnega odbora Liberalne demokracije. V tej obrazložitvi nič ne piše, ali je minister dobro ali slabo delal, nič ne piše o tem, kje so se razšla pota ministra in predsednika vlade, ko gre za dve ključni stvari, ki jih morata spoštovati tako predsednik vlade kot zunanji minister. Prva stvar so spoštovanje ustave in zakonov.Sprašujem predsednika vlade, kateri člen ustave ali kateri člen zakona je zunanji minister prekršil, da je potrebno izvesti zamenjavo nekaj mesecev pred koncem mandata. Druga stvar, na katero sta oba prisegla, je blaginja Slovenije. Oba sta prisegla, da bosta delala za blaginjo Slovenije. Sprašujem predsednika vlada: S katerim dejanjem je zunanji minister naredil kaj v nasprotju z blaginjo Slovenije in če je, zakaj tega ni navedeno v obrazložitvi? Sprašujem tudi predsednika vlade, od kod mu pooblastilo, da sam spreminja državne delegacije, ki obiskujejo druge države? Vlada Republike Slovenije je sprejela sklep, da gre na obisk k predsedniku vlade Združenega kraljestva v delegaciji, v kateri ni bilo zunanjega ministra. Potem pa je predsednik vlade dobil neko povabilo na neko javno razpravo in namesto da bi se tega vabila razveselil, se je prav po otročje razjezil, ker je na tem vabilu videl tudi podpis zunanjega ministra in je sam brez sklepa vlada določil, da mora tudi on iti v delegacijo. Predsednik vlade takšnih pooblastil nima po slovenski zakonodaji. Enako je Vlada Republike Slovenije sprejela sklep o udeležbi na vrhunskem srečanju Nata v Istanbulu in določila tudi delegacijo s formalnim sklepom, ki obstaja. Predsednik vlade je samovoljno umaknil enega od članov delegacije iz tega sklepa, čeprav teh pooblastil nima in je drugič kršil predpise, ki bi jih moral spoštovati. Slovenska delegacija je bila edina, ki je bila brez zunanjega ministra na tako pomembnem srečanju in potem je tudi slovenska javnost lahko poslušala, ko je s tega srečanja poročal predsednik vlade in ko je neposrečeno obračal dva stavka, ker pač najbrž ni niti dobro razumel, kaj se tam dogaja. Žal. Druga stvar, ki je izjemno pomembna v zvezi z obrazložitvijo in naravo te razprave in za državni zbor še posebej, ker smo postavljeni pred to dejstvo, da odločimo o nečem, kar sem po vsebini in konceptu niti ne bi sodilo, je: Ali je minister v tem času izvajal usmeritve državnega zbora v zvezi z zunanjo politiko ali ne? Ali obstaja kakšna usmeritev ali tega državnega zbora ali odbora za mednarodne odnose? Prej smo slišali gnevnega predsednika tega delovnega telesa, ki je spet bil tudi v vlogi eksekutorja, očitno misli, da bo tako kot pred 10-imi leti ponovno nagrajen s kakšnim ministrskim stolčkom, vendar pa od njega nismo slišali niti ene navedbe kršitve katerokoli usmeritve odbora za mednarodne odnose tega državnega zbora, ki bi jo lahko očital zunanjemu ministru. Bral je neke intervjuje, potvarjal besede, žalil slovenske volivce in volivce glede opredelitev v zvezi z Natom, niti ene vsebinske zadeve pa v zvezi s tem, kar bi mi radi in bi tukaj morali slišati. To je, ali je bilo v tem mandatu kjerkoli kakšno razhajanje med usmeritvami, ki jih je državni zbor določil priznani politiki, in delom zunanjega ministrstva ali ministra. Očitno tega razhajanja ni bilo niti na eni točki, ker drugače bi spoštovani predsednik odbora za zunanje zadeve to omenil, ker je za to kvalificiran in za to štiri leta dobiva plačo. Niti ene stvari ni naštel. Tudi na podlagi tega nastopa predsednika odbora za mednarodne odnose lahko samo ugotovimo, da je minister v tem mandatu izvajal usmeritve državnega zbora na področju zunanje politike in državni zbor je bil tukaj precej aktiven.
Spoštovani kolega Janša, samo bi vas želel opomniti, da kot predstavitelj stališča svoje poslanske skupine ne polemizirate s stališčem, ki ga je podal vaš predhodnik Jelko Kacin.
Saj ne polemiziram, samo ugotavljam dejstvo in to je [[...]]
Ker ni nastopal kot predsednik odbora za zunanjo politiko, ampak je predstavil stališče poslanske skupine. In to se med seboj ne polemizira.
Spoštovani gospod podpredsednik, v nastopu gospoda Kacina je bilo polovica polemike z nastopom zunanjega ministra, je polemiziral cel svoj nastop. Jaz ne polemiziram z njim, ampak samo ugotavljam, da predsednik odbora za zunanje zadeve ni tukaj predstavil niti enega samega razhajanja med usmeritvami, ki ga sprejema državni zbor ali pristojno delovno telo in minister, ki je danes predlagan za zamenjavo. Vsa zadeva je tukaj reducirana na občutke predsednika vlade. In občutek predsednika vlade je, da ministru ne more več zaupati. Verjamem, da prihaja do takšnih razhajanj, verjamem, da je prihajalo, slišali smo, koliko je bilo korespondence med njima v tem mandatu, do konfliktov in nasprotovanj. Ampak če sta zdržala skupaj štiri leta, bi bilo dobro da bi še dva meseca. In da se nekdo ne obnaša otročje, ko vidi nekoga podpisanega pod neko vabilo za javno razpravo in predlaga zamenjavo, namesto da bi se zmenili znotraj stranke, če gre za politična razhajanja. In danes tukaj predsednik vlade, ki je tudi predsednik stranke, predlaga zamenjavo ministra za zunanje zadeve, ki je še vedno član njegove stranke in tudi član vodstva te stranke. In bi bilo res dobro, da se najprej med seboj zmenite, kot sem že rekel, na kakšnem razširjenem pikniku v Zajčji dobravi ali kjerkoli in da se šele potem državni zbor utruja s tem. Dva meseca pred volitvami, oprostite, se to najbrž niti ne splača. Jaz sem v zadnjih desetih dneh govoril s številnimi diplomati in tujimi državniki in moram reči, da nihče ne razume, zakaj takšen predlog, zakaj je ta zamenjava, glede na to, da je Slovenija izpolnila ravno pred nekaj meseci dva ključna etapna cilja na področju zunanje politike in da so tukaj ljudje, ki so pač veliko naredili, zato danes predlagani, ali pa eden od njih, predlagan za zamenjavo. Ampak pustimo to. Gospod Rop pravi, da gre za zaupanje. Če je zaupanje tista kategorija, ki je tukaj nad ustavo in zakoni, tudi nad prisego o delu za blaginjo Slovenije, potem jaz tukaj ugotavljam, da po javnomnenjskih raziskavah ta predlog gospoda Ropa ne uživa zaupanja slovenske javnosti. Nasprotno, velikanska večina ne zaupa temu predlogu predsednika vlade in mu nasprotuje. In če gospod Rop toliko da na zaupanje, bi bilo prav, da on odstopi, razen, če enkrat ne jemlje zaupanje tako, drugič pa drugače. In če že govorimo o zaupanju, bom povedal še svoje izkušnje v zvezi z gospodom Ropom, ki veliko govori o tem, kaj predsednik vlade smatra pod besedo zaupanje. Včasih, ko je bila aktualna tema o tako imenovanih izbrisanih in ko je minister Bohinc začel izdajati odločbe brez zakonske podlage, je do mene prišla iniciativa neke tretje osebe, da bi želel predsednik vlade na štiri oči govoriti z mano. Jaz sem bil vedno za pogovor, obvestil sem svoje najbližje sodelavce in koalicijskega partnerja in sem šel na ta pogovor. Sicer se mi je zdelo malo čudno, ker so me peljali v župnišče, nisem pričakoval, da bom predsednika vlade in liberalne demokracije srečal v župnišču, ampak tam je bil in sva se pogovarjala kakšno uro. Jaz sem mislil, da ima predsednik vlade kakšen predlog, kako rešiti ta problem, ampak predloga ni bilo, predsednik vlade je mene spraševal, kaj bomo mi naredili. Jaz sem rekel, da mi ne izdajmo odločb in da pričakujemo, da bodo oni nekaj naredili in nehali izdajati odločbe brez zakonske podlage. Kakorkoli, sestanek ni pripeljal k ničemer, vendar je bil dogovor, da to ostane med štirimi očmi. Naslednji dan pride k meni gospod Bajuk, rekoč, da je bil pri njemu gospod Podobnik in njemu pa je gospod Rop povedal za ta sestanek in se je ob tem seveda ne bom rekel kako obnašal. In naslednji teden ste to lahko vsi prebrali v uvodniku v Mladini. In v Mladino seveda ni prišlo ne iz Slovenske demokratske stranke, ne iz Nove Slovenije. Toliko o tem, kako predsednik vlade razume besedo zaupanje, ki jo uporablja tukaj kot ključni argument za zamenjavo zunanjega ministra Kot rečeno ni dobro, da je veliko sprenevedanje tudi ob tej temi. Jaz osebno mislim, da je prišlo med zunanjim ministrom, predsednikom vlade in večino v njegovi stranki do konceptualnih razhajanj, da so se ta začela že pred časom in da tukaj ne gre za razhajanja, ker bi po mojem mnenju bilo to normalno, ampak da gre za razhajanje pri nekaterih ključnih strateških usmeritvah za Slovenijo, kjer je preseganje te delitve na opozicijo in pozicijo nujno. V Sloveniji smo v tem mandatu tudi ali pa predvsem po zaslugi sedanjega zunanjega ministra veliko tega dosegli ravno zato, ker se je šlo velikokrat preko te delitve. Mi se s sedanjim zunanjim ministrom, gospodom Ruplom, v tem in tudi v prejšnjih mandatih velikokrat nismo strinjali. Pri mnogih stvareh so bile razlike očitne in to smo tudi povedali. Kadar pa smo se strinjali, pa smo to tudi povedali in smo, ko je šlo za koristi države, tako tudi delovali. Tako je šlo za takšno sodelovanje pri zelo široki temi Evropske unije, pri Natu. Tukaj je zanimivo, ko poslušamo te podrobnosti v zvezi s podpisom vilnuške izjave in sprašujem tudi predsednika vlade, glede na to, da je bilo toliko govora o tem, kako je bil podpis te vilniuške izjave škodljiv za Slovenijo, zakaj potem vlada tega podpisa ni umaknila. Če ste bili tako korajžni, da ste jih kritizirali in še vedno kritizirate, zakaj pa niste izstopili. Zakaj pa niste rekli: "Saj smo se premislili," zakaj niste rekli "minister je zlorabil pooblastila", če je res to naredil samovoljno. Ne. Zakaj, gospod predsednik vlade, ste šli v Belo hišo na sprejem za predsednike vlad, skupine, ki je podpisalna vilniuško izjavo. Tja ste se pa šli slikat. Se pravi, zunanji minister jih je tukaj dobil po hrbtu in po glavi, ker je podpisal izjavo, ko so pa delili rože in nagrade, ste sepa vi slikali, niste ostali doma iz protesta ali kakorkoli. Toliko o zaupanju in načelnosti. In vprašanje tudi ostalim, ki imajo toliko povedati o škodljivosti te izjave. Slovenija je še vedno podpisnik, še vedno se šteje. Zakaj ne odstopite od tega, zakaj za nazaj ne poveste? Recite, da je bila napaka. Novi španski predsednik vlade Zapatero je rekel, da je bila napaka, ko so šli v Irak, in je vojake odpoklical. To je bilo pred volitvami in je potem to govoril. Vi pa samo govorite, ne naredite pa nič. Mimogrede, predsednik vlade čaka že mesece in mesece na uradno vabilo iz Bele hiše, pa ne pride. Ampak še vedno ponižno čaka in upa, da bo pred volitvami. In takrat dvomim, da bo v Beli hiši govoril, kako Slovenija ne podpira vilniuške izjave. Me prav zanima, če bom to slišal. Mislim, da ne bomo, ker tudi obiska ne bo pa tudi če bi bil. In potem je bila naslednja tema, kjer je zunanji minister rešil ugled vlade, pomorski zakonik. Na predlog opozicije je ta državni zbor še pravočasno spremenil dikcijo pomorskega zakonika. Ampak edini, ki se je bil pripravljen pogajati z opozicijo na strani vlade, je bil zunanji minister. In s tem resorjem so potem tudi uskladili besedilo, ki ga je ta parlament sprejel. Vsi ostali v vladi pa so bili zakopani na nekem stališču, kije bilo očitno v škodo Slovenije. Naslednja takšna tema je bila Hrvaška. Deloma je to omenil že sam zunanji minister. Kmalu po spremembi oblasti na Hrvaškem sem se sestal z novim predsednikom hrvaške vlade v Zagrebu. Ker je jasno, da je bil pogovor tudi o meddržavnih zadevah, sem zaprosil zunanjega ministra, naj pošlje zraven nekega profesionalca iz zunanjega ministrstva, ki bo naredil tudi zabeležko, ker se ne želim pogovarjati o meddržavnih stvareh drugače, kot pa znotraj neke uradne linije, ki jo ima ta država in ki jo usklajujemo v tem parlamentu. In pri tem delu pogovora, ko je šlo za te odprte stvari, je bil tudi predstavnik oziroma nekdo iz zunanjega ministrstva, je naredil zabeležko, ki jo je dobil tako zunanji minister kot verjetno tudi predsednik vlade. In zdelo se mi je, da sem ravnal korektno. Ampak kaj se je zgodilo? Gospod Rop je potem videl ime tega profesionalca iz zunanjega ministrstva na listi za neko konzulsko mesto, in ga je ročno umaknil, češ, da se druži z opozicijo. Toliko o zaupanjuin o državniškem ravnanju predsednika vlade, ki sedaj predlaga zamenjavo zunanjega ministra. Pred to razpravo smo gledali javnomnenjske raziskave, ki jih plačuje vlada. Tam se meri uspešnost posamičnih ministrstev. Zadnja raziskava, ki je na voljo, je s konca maja, se pravi zadnja, ki je bila tudi na voljo, preden je predsednik vlade predlagal zamenjavo znanega ministra in na tej raziskavi, ki jo plačuje sama vlada, je kot najbolj uspešno ministrstvo v vladi ocenjeno ministrstvo za zunanje zadeve. In predsednik vlade se je odločil, da bo zamenjal ravno ministra, ki je po raziskavi, ki jo sam plačuje oziroma ki jo vlada plačuje, najuspešnejši. Dočim v ministrstvih, ki so tam ocenjena najslabše, recimo za delo, družino, pravosodje, notranje zadeve, gospodarstvo, ne reče nič oziroma vse najboljše. Jaz mislim, da bi predsednik vlade naredil bistveno več koristi, če bi se ukvarjal s temi resorji, ki so več ali manj zatajili oziroma z resorji, ki so popolnoma zatajili glede obljub, ki ste jih spoštovani kolegice in kolegi dali pred slabimi štirimi leti, ko ste slovenski javnosti predstavili koalicijsko pogodbo, kjer ste med drugim tudi zapisali, da so poglavitni cilji tega sodelovanja strpnost in več povezovanja v Sloveniji in vključujoča družba in odprta država. Danes zelo manifestirate vključujočo družbo, moram reči, pa strpnost tudi in povezovanje, ampak v tem koalicijskem sporazumu je vrsta obljub, ki ste jih dali in ki jih ministrstva, ki so v glavnem tudi ocenjena kot neuspešna, po vaši lastni raziskavi, niso izpolnila. Pred slabimi štirimi leti, spoštovani gospod predsednik vlade, ste obljubili, da bo javna poraba v tem mandatu največ 42%. Že v lanskem letu je krepko presegla 43% in 1% tukaj je velikanska vsota. Obljubili ste, da se mora javni dolg ustaliti med 35 in 40% bruto domačega proizvoda. Dejansko se je cel mandat javni dolg povečeval. Septembra lani je znašal 1473 milijard. Ogromna vsota, ki si jo nihče ne predstavlja. Ampak ni se zmanjšal, ampak se je cel mandat povečeval. Obljubili ste kot ključnicilj vladavine te vlade, 4 do 5% gospodarsko rast. Že prvo leto vaše vlade je padla na 9,9%, lani pa je bila 2,3%, najnižja v zgodovini Slovenije po osamosvojitvi. Se pravi, ne samo, da niste dosegli cilja. Ta ključni cilj, ki ste ga obljubili, od katerega so odvisne plače, število delovnih mest, gospodarski in vsesplošni razvoj, denar za šole, vrtce in vse ostalo, ker če ni gospodarske rasti, ni nič od tega. Tukaj je vlada totalno pogorela. Še enkrat nižja gospodarska rast, kot je bil obljubljena. Ampak ni predlagana zamenjava tistih, ki so to obljubljali, ni odstopil predsednik vlade, ki je bil takrat finančni minister, sedaj je pa predsednik vlade, ampak predlaga zamenjavo ministra, ki je bil najuspešnejši v tem mandatu. Obljubili ste, da boste znižali porabo države. V času vladavine Liberalne demokracije ali pa samo v zadnjih šestih letih se je poraba države podvojila. Leta 1997 je znašala 1.266 milijard, septembra lani pa 2.454 milijard. In ves ta denar je treba zaslužiti. Tistim, ki ga zaslužijo, spoštovani gospod predsednik, ste pa obljubili za 5.000 tolarjev bruto večje plače. Sami pa ste povečali porabo države za še enkrat v nekaj letih. Vlada je obljubila na začetku mandata izravnalne sheme. Gospoda Kebra smo večkrat spomnili na to. Nič od tega ni bilo. V tej koalicijski pogodbi piše, da boste sprejeli zakon z izravnalnimi shemami. Zdaj, ko je zdravstvena zavarovalnica dvignila premije, pa so naenkrat krivi vsi drugi, razen vlade in ministra, ki tega ni naredil, čeprav je bilo to obljubljeno na začetku mandata. In zdaj poslušamo izgovore. Ko smo vložili interpelacijo proti gospodu Kebru, katerega ministrstvo je tudi po javnem mnenju ocenjeno kot eno najslabših, ga je predsednik vlade vehementno branil. Tudi zdaj ni bilo nobene besede odgovornosti ministra, ker ni predlagal zakona, na podlagi katerega bi se solidarno breme v zdravstvenem zavarovanju porazdelilo. In zavarovalnice bodo dvigovale premije, če tega ne bo, drugače bodo nastale izgube, ki jih bodo spet pokrivali davkoplačevalci; saj jih ne bo plačal predsednik vlade in še manj minister Keber. To je neodgovorno ravnanje. Ampak nič od tega nismo slišali. Državni zbor razpravlja in slovenska javnost se že dva tedna ukvarja z vprašanjem zaupanja in nezaupanja predsednika vlade do najuspešnejšega ministra po javnem mnenju, namesto da bi se ukvarjali z realnimi problemi. Zanima me tudi, kje je bila vladna stranka DeSUS vsa ta štiri leta, ko ni bilo izravnalnih shem. Zakaj zdaj grozite z izstopom iz vlade? Prej bi opozorili ministra, naj vloži zakon, pa ne bi bilo tega cirkusa zdaj; pred volitvami mahati s tem, je malo tako, no [[...]] Opozorili bi tudi na to, da to medijsko pokrivanje zgolj nekaterih dogodkov, v zadnjih tednih dva, vlada izkorišča za silno pestro aktivnost v ozadju na področju kadrovske politike. Prave kadrovske čarovnije se odvijajo. Tečejo postopki, da se za pet let na mesta, ki naj bi bila strokovna, imenujejo praktično politični ljudje iz vladnih strank, ki se bojijo, da bodo izgubili volitve - za pet let, se pravi, za cel mandat naslednje vlade. Če bo kdo slabo delal in se ga bo skušalo kasneje zamenjati, mu bo treba plačati 12 milijonov odpravnine. Takšne predpise ste sprejeli. Delavcem 5 tisočakov bruto, svojim kadrom, če bo kdo slučajno zamenjan, pa 12 milijonov tolarjev odpravnine In to se vse zdaj dogaja v ozadju. Da ne govorimo o tem, da smo tolikokrat glasovali o predsedniku računskega sodišča, dokler na to mesto ni bil končno izvoljen preverjen kader iz Liberalne demokracije, ki naj bi zdaj nadziral to isto stranko. Ministri, ki so bili tukaj predstavljeni za to isto govornico nekaj mesecev nazaj kot špice svoje stroke in nadstrankarski in ne vem kaj, so seveda že vsi praktično v Liberalni demokraciji. In vladni poslanci se imenujejo za direktorje raznih skladov, katerih ustanoviteljica je država Slovenija, zdaj pred koncem mandata. Vse to se zdaj dogaja, vsa ta dogajanja, če že niso direktno vodena od predsednika vlade, imajo njegovo podporo, on pa predlaga zamenjavo ministra, ki je ocenjen kot najbolj uspešen v tem mandatu po javnem mnenju. Kot že rečeno na začetku, tema, ki je odprta s to obrazložitvijo, je zelo široka in malo je nenavadno, da se mora državni zbor tukaj ukvarjati z razmerami v eni stranki, pa čeprav je to največja vladna stranka, ki vedri in oblači v tej državi že 13 let. V zvezi s to stranko, ki je na zadnjih volitvah dobila največ glasov, zaradi tega so mnogi mislili ali pa ne vem zakaj, da jim je država dana v last, ne pa samo v upravljanje, in se tako seveda tudi obnašajo, je potrebno ugotoviti in ta temani dana na dnevni red s predlogom opozicije, ampak s predlogom obrazložitve predsednika vlade, da je v zadnjih dveh letih spet zavila na stara pota oziroma na pota, po kateri je hodila leta 1991. Tudi to, kar se danes dogaja, je del tega obrata. Začelo seje seveda z zakulisnim nasprotovanjem članstva v Natu, ki je prihajala ravno iz delov Liberalne demokracije. Nadaljevalo se je s krčevitim zavzemanjam za odškodnine tako imenovanim izbrisanim in podporo nekdanjim agresorjem, nadaljevalo s kadrovskimi čistkami na vseh nivojih in brezobzirnim prilaščanjem vseh položajev, ki so možni. Končuje pa se z nekim konglomeratom korupcije in klientelizma, v katerem v zadnjih tednih riba, ki smrdi pri glavi, opravlja kozmetične popravke na lastnem repu. Po zamenjavi načelu Liberalne demokracije pred dvema letoma se je Liberalna demokracije oziroma da ne bom krivičen do mnogih, ki se s tem ne strinjajo, se je glavna linija v njej spremenila tako, da je ta stranka tako kot leta 1991 spet postala ksenofobična do slovenstva in nestrpna do osamosvojitve. Zadnji izraz te nestrpnosti je ravno ta neutemeljen predlog za zamenjavo zunanjega ministra. Slovenska demokratska stranka predloga predsednika vlade ne bo podprla. Predlagamo pa predsedniku vlade dobronamerno, naj sam odstopi. Bilanca njegovega dvoletnega vodenja vlade je namreč za Slovenijo porazna.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Zdaj bodo govorile poslanke in poslanci. Najprej k besedi vabim mag. Janeza Krambergerja. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi. Uvodoma želim zelo jasno povedati, da je zamenjava ministra dr. Dimitrija Rupla velika napaka in škoda za to državo. Kot član odbora za mednarodne odnose moram povedati, da je minister Rupel na številnih sejah, ki smo jih imeli, in obilico dela, ki smo ga opravili, vedno sledil sklepom, tega odbora in tudi zbora. Predlog s strani ministrskega predsednika mag. Toneta Ropa, ki je prišel na predvečer največjega slovenskega praznika, je pravzaprav, mirno lahko rečemo, bil klofuta slovenski osamosvojitvi. Nismo ga razumeli mnogi in predvsem ga ni razumel tudi diplomatski zbor, ki je akreditiran v Sloveniji. To ni bilo dobro sporočilo tako domači javnosti kot mednarodni javnosti. Tukaj smo predvsem priča pravzaprav dvojnim merilom. Minister Rupel se je udeležil srečanja zbora za republiko in je zaradi tega kaznovan, ministrski predsednik mirno gre na forum, v katerem so združeni slovenski novodobni kapitalisti, in to je pravzaprav potem tudi v javnosti nekako spremljano z odobravanjem. Izgon ministra Rupla iz vlade lahko nekako povežemo oziroma vidimo, da se je zgodil skorajda na enak način kot izgon Slovenske ljudske stranke kot koalicijske partnerice prav tako iz te vlade. Ko smo dosegli nekako zastavljene cilje: vstop v Evropsko unijo, zvezo Nato, ko smo se spogajali v procesu pogajanja za zelo delikatne zadeve v Evropski uniji s področja kmetijstva, s področja razvoja podeželja, takrat ko je bila potrebna Slovenske ljudska stranka v vladi kot nekaka partnerica evropski ljudski stranki, ko smo to dosegli, ko je ministrski predsednik 16. aprila lanskega leta podpisal v Grčiji pogodbo, od takrat naprej se jasno vidi, da nas več niso potrebovali, vsaj nekateri. In zgodil se je, kot sem rekel, izgon iz vlade. Kolegice in kolegi, zaradi takšnega dela, zaradi pomanjkanja dialoga, zaradi pomanjkanja in nespoštovanja različnosti predvsem v tej politiki, zaradi samopašnosti nekaterih, predvsem tistih, ki so v tej vladi dobili višinsko bolezen, se je slovenska politika oddaljila od realnosti. Slovenska politika je izgubila stik z realnostjo in stvarnostjo. Prevladujejo predvsem in izključno argumenti moči in danes je bilo povedano, da se gleda samo, kdo je z nami in kdo je proti nam.To ni dobro za to državo, ker premalo nas je, da bi se ločevali, moramo se povezovati. Prepričan sem, da tako ne bo šlo naprej in volivke in volivci imajo vedno prav in tudi v jeseni se bodo pravilno odločili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Jožef Bernik, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister, kolegice in kolegi. Pozdravil bi tudi rad druge predstavnike vlade, pa izgleda, da so preveč utrujeni, da bi bili med nami, zato jih pač ne morem pozdravljati. To zasedanje bi lahko imelo naslov, in sicer bi se glasil "V zunanjem ministrstvu se je zgodil Rop" in sedaj se sprašujem, kje je policijski minister, da bi to stvar pregledal. Ga ni. Po drugi strani pa je ta seja termometer naše politične kulture, diskusije in stanje pluralizma. Mnogi od vas ste že govorili o zadevah, o katerih je bilo vredno govoriti, jaz bom pa nekoliko bolj po domače govoril, pa seusmeril na ta naši domači trg. Predokus tega, kaj se bo zgodilo na kakšen način, smo dobili v sporočilu predsednika vlade gospoda Ropa, v katerem je naštel razloge, pravzaprav predloge za razrešitev ministra. Z dr. Ruplom se poznava že dolgo let. Bila sva na nasprotnih stališčih, vendar vedno spoštljivo in pluralistično. Ko sem prebral to pismo gospoda predsednika vlade, sem bil presunjen. Pismo, razlogi in ton tega pisma je bil tak, kot bi bil iz vladavine nedemokratičnega komunizma, z vsem sovraštvom, ki ga še vedno premore celotna mlada in stara elita kontinuitete do vseh drugače mislečih državljanov. Niti gospod predsednik vlade ni imel človeške spodobnosti, da bi priznal velike zasluge, ki jih ima dr. Rupel vse od začetka slovenske osamosvojitve. Če gospod predsednik vlade misli, da je bilo mnogo stvari narejeno napačno, naj bi jih povedal, pa tega ni prej, ne sedaj rekel. Vse to izgleda, kot bi celo stvar vodilo policijsko ministrstvo. Vtis imam že dolgo časa, da se ta vlada boji vsake sence, nekakotako kot, sence je treba odpraviti, so nam nevarne, torej treba bi bilo zatemniti sonce. In to se dela na vse mogoče načine. Vendar celotno sonce pa ni mogoče ukiniti, niti na strani LDS. In kaj torej? Imamo pretorsko urejeno in zaščiteno vlado, vladne stranke, službe in tudi pridobitve revolucije. V tej zadnji vojni je genocid slovenskih ljudi v masovnih grobiščih, že 300 jih je, in že 60 let je mrtvaški molk o času, krajih, imenih in grobiščih tistih, ki so bili umorjeni. To je torej tudi 60-letno mučenje svojcev ubitih s tem mrtvaškim molkom. Čeprav ne vemo, si pa predstavljamo, da imajo celo živali bolj človeški odnos do svojih mrtvih kot pa slovenska vladna oblast. Danes smo slišali kar nekaj skupinsko navdihnjenih govorov. Ker jih je v zadnjem času vedno več, skupaj z velikim številom slovenskih ljudi upam in verjamem, da jih bo kmalu konec. Ta seja je izredna tudi v evropskem smislu po načinu in vsebini. Po načinu je to pranje umazanega perila vladnih strank, po vsebini pa skupščinsko obračunavanje z bivšim kolegom. Tega človek, ki prihaja in ki je živel zunaj, ne more razumeti. Zanimivo bo opazovati, kdo in kako bo za ta linč oziroma tolčenje nagrajen. Zato mi niti na misel ne prihaja, da bi glasoval za razrešitev dr. Rupla z mesta zunanjega ministrstva. Končujem pa s tem: naj živi politična kultura in pluralizem, ki ga tako močno potrebujemo v naši državi in upam, kljub vsemu, da bo tudi dr. Rupel lahko k temu nekaj prispeval. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim Irmo Pavlinič Krebs.
Spoštovani gospod minister dr. Rupel, kolegice poslanke, kolegi poslanci! Ne glede na to, da sem v osebnem razgovoru z vami, gospod Rupel, večkrat izrazila osebne simpatije do veliko vaših del, ki sem jih imela priložnost prebrati, je vendarle danes to, kar počnemo tukaj, vprašanje nekega drugega odnosa. Zato se bom v svoji razpravi omejila predvsem na svoj pogled na to in na dejstva, da spregovorim o tem, kakšna so razmerja med predsednikom vlade in ministri v sodobnih parlamentih. Moramo si naliti čistega vina. Povsod je tako in mora biti tudi pri nas. Zaupanje je temelj takrat, kadar mandatar ministra predlaga, in v zaupanju je temelj tudi takrat, kadar ga predlaga za razrešitev. In zdi se mi, spoštovani gospod Rupel, da tega očitno ne razumete ali nočete razumeti. To kaže tudi na to, ko ste v svoji razpravi danes izjavili, da ste dobili mandat na volitvah. Ja, tam ste dobili mandat kot poslanec in ste dobili mandat za opravljanje poslanske funkcije, tako kotjaz. Vendarle to ni isto kot zaupanje, ki vam ga je potem podelil mag. Anton Rop, in sicer zaupanje, da v njegovi ekipi opravljate funkcijo, odgovorno funkcijo zunanjega ministra. Ne samo funkcijo zunanjega ministra, da ste vezen, pomemben člen pri uresničevanju politike vlade Republike Slovenije. To je druge vrste zaupanje. In v utečenih parlamentarnih demokracijah minister odstopi, če mu mandatar več ne zaupa. Vendar potem z vsem, kar smo danes tukaj slišali, in predvsem po tem, kar ste spoštovani gospodRupel povedali, je temeljno vprašanje, ki si ga sama postavljam, kaj danes tukaj sploh počnemo. Zato bom svojo razpravo zastavila povsem drugače in začenjam z vprašanjem vam, spoštovani gospod Rupel: Zakaj preprosto niste sami odstopili? V svoji razpravi ste namreč najmanj 50 krat izrazili svoje zadržke do predsednika vlade in do politike te vlade. O njegovi osebi ste povedali, da je neizkušen, da izključuje in ne vključuje, posredno ste mu pripisali celo stalinistične metode. Naštevali ste zelo natančnonjegove grehe za dve leti njegovega mandata kot predsednika vlade. Ali se vam, spoštovani gospod Rupel, ne zdi normalno in moralno, da bi minister, ki ima tako resne zadržke do predsednika vlade že zdavnaj odstopil? Dve leti, nanizali ste nam vaše pomisleke in zadržke do njega osebno, do politike te vlade. Zato vas sprašujem: Kje je vaša morala, s katerimi moralnimi načeli lahko opravičite, da sedite, bom rekla, provokativno v ministrskem fotelju kljub vsej gnojnici, ki ste jo danes izlili na mag. Ropa? Ali bi ne rešili vsaj kančka svoje morale in vsaj danes po vsem tem, kar ste nam v izjemno dolgem uvodnem nagovoru razodeli, odstopili in nam prihranili par ur tega šova, če lahko imenujem tole vse te predvolilne navedbe, ki jih je danes tu slišati in nimajonič v zvezi s temeljnim odnosom, ki bi moral biti med vami in med predsednikom vlade? Ugotovim lahko le, da je predsednik vlade v zadnjem času, pa ne zaradi udeležbe na zboru za republiko, tega v razlogih za razrešitev sploh ni navedenega, mimogrede pa ste v večini to poudarjali kot temeljni razlog, ampak v zadnjem času je izgubil zaupanje v vas. Vi, spoštovani gospod Rupel, pa ste nas danes podučili, da ste ga izgubili že zdavnaj, že pred dvema letoma, ko sta začela delati skupaj. In ne bi rada, gospod Rupel, verjela političnemu komentatorju, ki sem ga brala in je ocenil, da gre pri vas za velikega moža majhnih načel. Drug problem, spoštovani gospod Rupel, ki se ga bi želela dotakniti, je vaše samoprepoznavanje vaše vam lastne politike kot zmerne, strpne in premišljene in v vašem nastopu ste protestitali proti vsakršnemu izključevanju, ker ste ga ocenili, da gre za nek star presežen koncept. Tu ste sami ocenjevali, gospod Rupel, Ruplovo politiko. Tudi v tem delu, gospod minister, preprosto vprašanje oziroma nekaj vprašanj vam in vsej slovenski javnosti. Ali je vrnitev najvišjega državnega odlikovanja predsedniku države, gospodu Milanu Kučanu, v "Bata" vrečki znak strpnega značaja? In ne čudi me, da smo danes slišali aplavz s strani tistih, ki so ravno tako skupaj z vami to počeli. Ali je preštevanje novinarskih člankov, ki menda napadajo ministra - okoli 300 naj bi jih bilo, tako ste rekli -, znak strpnosti? Ali je diskreditacija nasprotnikov Nata z negativnimi oznakami znak strpnosti? Rada bi vas spomnila, spoštovani gospod minister, na sintagmo "škodljivo povezovanje z opozicijo". Ali se spomnite - sama pač prebiram veliko teh člankov -, ko ste z besedami leta nazaj, ko še torej niste nasprotovali vsakemu izključevanju, zahtevali izključitev gospoda Janeza Sodržnika iz Liberalne demokracije Slovenije, ponavljam, "zaradi škodljivega povezovanja z opozicijo," je bil vaš takraten argument. Ali vam lahko ob vsem tem verjamemo, da ste zagovornik strpne in premišljene politike, ali pa je bolj verjetno, kot marsikdo danes v tem prostoru verjame, da želite s tako samooceno prikazati predsednika vlade mag. Antona Ropa kot nestrpnega, kot nepremišljenega. Vendar vemo, vem, da mag. Rop ne prešteva člankov, v katerih ga menda novinarji napadajo; da se je mag. Rop spoštljivo pogovarjal tudi z nasprotniki vključevanja v Nato in da predsednik vlade, gospod Rop, že dolgo časa potrpežljivo prenaša po mojem mnenju vaše neresne očitke na njegov račun. Po tem, kakor ste se danes predstavili, lahko samo rečem, da na nek način občudujem železne živce mag. Ropa, ki je zaradi državotvornih razlogov, ki jih je danes navedel [[vključevanje v Evropsko unijo, vstop v Nato, zahtevne notranjepolitične razmere]] , toliko časa prenašal vašo očitno nenačelnost. Kolega Kacin je bil celo hujši voznaki, imenoval jo je "zdraharstvo v vladi". In sama verjamem, da nenačelna ali zdraharska politika ne more in nikoli ne bo koristila blaginji slovenskih državljank in državljanov. In vse te navedbe, ki naj bi označevale danes ravnanje vlade Republike Slovenije, politiko vlade Republike Slovenije, kateri tudi sam dr. Dimitrij Rupel ni verjel in ji tudi danes najbolj ne verjame, navedbe so bile izjemno hude, hude v delu, ko jo označuje kot vaš dober prijatelj gospod Janša, da smo mi na tej strani ksenofobični do slovenstva, da ne verjamemo v osamosvojiteljstvo, da celo rečete, izbrisanci, da je to točka, kjer smo ognjevito krenili vsak na svojo stran, pa ste dobro poslušali dr. Janez Drnovška ob dnevu državnosti, po 13-ih letih samostojnosti. Vsaka politikadela napake. Če se ugotovijo, niso bile namerne, to nihče ni rekel, če se ugotovijo, jih je treba popraviti. Če pa je nekdo v tistem trenutku ugotovil, da bi bilo dobro Slovence in Slovenke spraviti v dva pola, jih razdeliti, na tiste, ki verjamejo, da jih neka manjša skupina ogroža, kot je bilo danes slišati z velikimi finančnimi zahtevami in tako naprej, kje naj bo tukaj kompromis, spoštovani dr. Rupel? Poprava napake je kompromis. To se mora zgoditi. V tem slovenskem prostoru se bo to zgodilo, ker smo pravna, civilizirana, sodobna država. In ni res očitek, da je vlada ksenofobna, da razdvaja. So določena vprašanja, ki jih je treba rešiti, se odločiti in jih enostavno rešiti. In marsikdaj nam je bilo žal, da niste bili z nami, ampak to ne pomeni, spoštovani dr. Rupel, sama sem sodelovala pri kompromisu, pri politiki sklepanja kompromisov, pa ne gre za to, da je mi nismo želeli, da mi nismo ponujali roke, odklanjali so jo drugi zaradi predvolilnega časa, ker je bila to udobna tema, namesto predstavitve programa, kako Slovenijo popeljati v lepo prihodnost. In spoštovani, dr. Rupel, res izjemno mi je žal, da sodelujete pri tem, kako naj rečem, nenačelnem opredeljevanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Igor Štemberger ima besedo. Prosim.
Hvala za besedo. Sam sem bil med tistimi osmimi poslanci, ki smo že ob podpisu vilenske izjave zahtevali zamenjavo gospoda Dimitrija Rupla, zunanjega ministra, in to skorajda pred letom in pol. Takrat smo bili neuspešni, saj nismo zbrali niti deset podpisov, kolikor je bilo potrebnih, da se o interpelaciji v državnem zboru sploh lahko razpravlja. Vilenska izjava je takrat Slovenijo postavila med ameriške zaveznice, ki so rešitev iraške krize videle v vojnem posegu. Danes je najbrž vsakomur jasno, da je bila rešitev zgrešena, saj je vojna akcija terjala številne žrtve na obeh straneh in vsakodnevni izgubi življenj še kar ni videti konca. Celotna naša vlada si je sicer podpis te izjave tolmačila drugače, drugače, kot si jo je razlagal cel svet takrat. Pozneje se je izkazalo, da dejansko celotna slovenska vlada zunanjega ministra v tej akciji podpira, da ga je podprla, in da je bil ta podpis v skladu z našo zunanjo politiko. Vprašanje je, če je bilo to iskreno, ali če je bilo to zgolj godenje takrat ameriški administraciji pred vstopom Slovenije v zvezo Nato. Kakorkoli že, celotna slovenska vlada je ministra v tem podpirala. Vsi ministri, ki še danes sedijo v vladi, so s tem prevzeli odgovornost nase, zato je s strani vlade povesem nekorektno, da danes pripisujejo to zgolj zunanjemu ministru. Od takrat do danes se je zgodilo še marsikaj. Zgodila se je recimo tudi famozna diplomatska akademija, afera, v kateri nas je zunanji minister res neokusno preko medijev poučeval, da se ministra pač ne sme kar tako napadati, da se ga ne sme kar tako obtoževati, da je na nek način nedotakljiv. Take izjave so vse prej kot koristne, vsaj z vidika boja proti korupciji in klientelizmu, o čemer smo v dvorani državnega zbora večkrat razpravljali. Pa zopet nič. Tudi to ni bil niti približno dovolj dober razlog za ministrovo zamenjavo. Je pa bil primeren razlog za njegovo odstavitev ta, da ni počakal predsednika vlade gospoda Ropa v Londonu, ampak da mu je prej pobegnil domov na nek skup, na nek zbor, ki se mu pravi zbor za republiko. To pa res ni in ne more biti razlog za zamenjavo ministra. Jaz bom predlog za razrešitev zunanjega ministra Rupla podprl. Vendar nikakor ne iz razlogov, zaradi katerih bo danes letel, pač pa iz razlogov, zaradi katerih bi moral leteti že pred letom in pol. Hvala.
Hvala lepa. France Cukjati dobi besedo.
Hvala za besedo. No, vsekakor v taki situaciji se najprej človek sprašuje, zakaj, zakaj ministra Rupla ta vlada odstavlja oziroma ga želi odstaviti. In večkrat sem se spraševal, kot je ravnokar moj predhodnik govoril, ko je bil čas podpisa pogodbe in pa vključevanja Slovenije v vilnuško skupino, je bilo razumljivo, bil je nek razlog in mladi so temu nasprotovali, so predlagali interpelacijo. Danes in seveda takrat vlada je vztraja pri tem stališču, gradi na tem stališču naprej. In kot je bilo že rečeno, vsekakor je to del slovenske politike, ki je našel tako v državnem zborukot pri ljudeh podporo. In ko iščem razloge, zakaj pa sedaj premier zamenjuje ministra, seveda prvi stavek, ki je najtežji in se glasi: Dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve, je v zadnjih mesecih s svojim sicer legitimnim zasebnim političnim angažiranjem v notranjepolitičnih zadevah večkrat postavil pod vprašaj svojo lojalnost vladi. Torej v zadnjih mesecih. Prejšni dogodki, ki jih je moj predhodnik navajal, nimajo nobene vloge, ampak v zadnjih mesecih. In sicer, z zasebnim političnim angažiranjemv notranjepolitičnih zadevah. To vsekakor govori in tudi na obrazložitve gospoda Ropa, gre za ministrovo udeležbo javne tribune v Cankarjevem domu. In če je to razlog, potem se vprašamo, kaj pa je razlog pri tej udeležbi, saj on gre verjetno tudi kdaj v Cankarjev dom, sam vstop v Cankarjev dom verjetno ni razlog, saj gre tudi na koncerte, tudi sama udeležba v javnih diskusijah verjetno ni razlog, saj gre večkrat v druge priložnosti in se vključuje v javno razpravo. Kaj je razlog? Podobno je šel premier Ropna neko drugo srečanje, seveda je šel tajno, se je skrival na nek način, šel se je poklonit forumu v ustanavljanju in predsedniku foruma se je šel pokloniti. Mene to nič ne moti. Tudi me nič ne moti, da je šel in se je skrival. Če mu je nerodno, je to njegova stvar. Ampak kakšna je razlika, tudi če se primerja in če se polimizira z javno tribuno, ki je bila v Cankarjevem domu, kot neko politikansko zadevo? Kakšna je bila razlika? Gospod Rop je šel tajno, se je skrival, gospod Rupel je šel odprto, igra odprte karte, takšen pač je. Ali je to ta razlika, ali je to ta nesprejemljivost, da pove to, kar misli, in da tudi pokaže karte, na katere igra? Verjetno je to razlika dveh pristopov v politiki. Morda je to. In če vzamemo nekoliko bolj resno ta očitek, da je nelojalen do vlade, potem verjetno vidimo, da je nelojalen do nekega političnega stališča, do neke politične drže. In gospod Rupel je tudi povedal nekatere stvari, sedaj ko se brani, prej nikoli ni nič slabega govoril in se je vzdržal glede vlade, ampak tako je napisal: "Nedavno sem predlagal za neko mesto v tujini nekoga, ki so ga videli z Janšo. Na vladi ni šlo skozi, ker ni bil v narekovaju "naš". Omenjeni kolega je pri nas v službi, je profesionalec in pravico ima konkurirati za vsa mesta." Morda smo sedaj bližje vzroku. Ne strinjal se je z neko ekskluzivistično politiko kadrovanja, politiko, ki je prav zadnje čase tako zelo značilna za vladno stranko. Vi veste, kako so trije ministri zadnje čase, predvsem gospod Kopač, Mramor, Bohinc, kot so tudi prejšnji mesec navajali mediji, zahtevali, da se začne postopek imenovanja novih državnih, ne bom rekel, sekretarjev, ker teh ne bo več, ampak generalnih direktorjev, ki bodo za pet let v novi vladi, kakršnakoli bo, imeli zagotovljena vodilna mesta. S tem sevedaželijo ti ministri vzpostaviti kadrovsko strukturo za naprej. Če upoštevamo, kako se je v tem mandatu delalo, nekoliko bolj poznam zdravstvo od menjave vrste direktorjev bolnišnic, seveda začelo se je z menjavo direktorja zavarovalnice gospoda Miklavčiča oziroma zamenjavo gospoda Koširja z gospodom Miklavčičem, ki so ga pač potegnili nekje iz upokojenskih sfer. Kaj je ta kadrovska zamenjava dosegla? Nič drugega kot to, da se je izguba zavoda za zdravstveno zavarovanje v teh letih iz nič dvignila na preko 50 milijard. Prišla je zamenjava onkološkega inštituta, da ne govorim o posledicah, zamenjava direktorja kliničnega centra "kao neke krivdne razmere", ki doslej niso bile dokazane, glede operacijskih miz. In rezultat? Izguba kliničnega centra je v tem časuiz nič narasla na preko eno milijardo. Ampak to ni pomembno. Povsod se vrstijo na vseh nivojih tam, kjer še ni 100% LDS kadrovska zasedba, dobesedne kadrovske čistke. Še zadnje mesece v vladi in v vseh ministrih je potrebno hitro počistiti in zagotoviti svoje kadre. Morda pa je to, ta odnos kriv, da tudi minister več ne sodi v LDS, da tudi znotraj kadrovske zasedbe vlade je potrebno počistiti. Najprej odstraniti Slovensko ljudsko stranko, potem pa še posameznike. Neka nestrpnost se javlja v tej stranki. Mene ne moti stališče stranke, da postaja stranka LDS vse bolj ekskluzivistična, kadrovsko vse bolj ekskluzivitična in nestrpna, zaprta vase, da se pogreza v svoj nič. Mene to ne moti. Mene moti, da je vladna stranka taka, da je tista stranka, ki reže kruh meni, vsem prebivalcem in mojim otrokom, da tista stranka taka postaja. Mene nič ne moti, če kakšna druga stranka, ki ne odgovarja za to družbo, ki ne kroji politike te države, da taka postaja. Mene samo moti, da je taka stranka na vladi in vodi vladno politiko. In to pa imam pravico, da me moti. Nič hudega. Tudi po drugi strani je povsem normalno, da predsednik vlade reče, ne želim več tega ministra. Tudi to ni nič nespornega. V redu, predlaga, mu ni všeč, to ni nič slabega. Ampak da se tu realizira neka politika, ekskluzivistična, zaprta vase, tako na gospodarskem področju, bančnem področju, tudi v zdravstvu in tudi na vseh nivojih. To je to, kar mi preprečuje, da bi kakorkoli podprl takšno rošado. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Rokavca. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru, ostalim prisotnim, poslankam in poslancem! Ko sem dobil ta predlog za razrešitev zunanjega ministra dr. Rupla s strani predsednika vlade, moram odkrito povedati, da sem si zastavil vprašanje, čemu je sploh potrebna ta seja. Vendar danes po dogodkih, ki se odvijajo, vidim, da je verjetno kljub vsemu prav, da je ta seja, da ni možnosti, da bi predsednik vlade, glede na obrazložitev, kakršno nam je posredoval, imel pravico zamenjati ministra kar sam. Dejstvo je, da se ministra menja izključno in predvsem zaradi njegovega izražanja političnih prepričanj, nikakor ne zaradi kakršnihkoli njegovih službenih napak - nikjer, ne v obrazložitvi ne v predstavitvah stališč poslanskih skupin, tudi ne njegove poslanske skupine, Liberalne demokracije. In zato menim, da je prav, da je danes seja. V tem predlogu s strani predsednika vlade gre za popolno kršitev 39. člena ustave, ki pravi: "Vsem je zagotovljena svoboda izražanja misli, govora, javnega nastopanja, tiska, drugih oblik javnega obveščanja in izražanja. Vsakdo lahko svobodno zbira, sprejema in širi vesti in mnenja..." in tako naprej. Minister Rupel se na vabilo za Zbor za republiko ni podpisal kot minister za zunanje zadeve, ampak kot oseba, dr. Dimitrij Rupel. In v tem, menim, da je osnovni problem, osnovni problem dojemanja. In tu sem pa zaskrbljen. Tu sem zaskrbljen zaradi načina dojemanja politike, ki v zadnjem času postaja čedalje bolj prevladujoča v slovenski družbi. Danes je bilo že večkrat povedano, gre za zmanjševanje iskanja konsenza, zmanjševanje iskanja dialoga, gre za odkrito polarizacijo v slovenski družbi. To pa menim, da je slabo. Že prej so predhodniki povedali, kako se je začelo to čiščenje z izključitvijo Slovenske ljudske stranke, sedaj pa se nadaljuje z izključitvijo posameznih ministrov. Seveda z izključitvijo zato, ker je nekdo proti temu, da bi se v tej državi spoštovala volja ljudi. Ni enostavno, kolegice in kolegi, če je ta državni zbor letos za 4. april pozval volivke in volivce, da gredo na referendum, vlada, vladni minister, predsednik vlade pa jasno pove, da ne bo spoštoval volje ljudi. To je nekaj v fundamentu, v temelju narobe za dojemanje naše demokracije. Nihče ni dobil mandata za to, da lahko pohodi tudi voljo ljudi. In sem prepričan, da je v tem tudi osnovni problem, osnovni problem današnje seje in tudi današnje teme. Iskanje konsenza, iskanje dialoga, spoštovanje volje ljudi je seveda potonilo. Ponovno moramo te pomembne vrednoteseveda poiskati in jih potegniti na plano. Jaz sem seveda že v aprilu leta 2001 kritiziral takratno koalicijsko pogodbo in se od nje distanciral, ker je bila v več primerih protiustavna. Veste, kaj je bilo tudi zapisano v tej koalicijski pogodbi, ki še vedno seveda obstaja; da bodo vladne stranke naredile vse, da se ne ustanovijo preiskovalne komisije. Če bi karkoli nastalo v teh štirih letih, ne bomo tega preiskovali, to bomo pomedli pod preprogo, pod mizo, ker v tem obdobju smo mi na oblasti. In še marsikaj naprej se je v teh letih kopičilo in nadaljevalo. Potem seveda aroganca v tem smislu, nekoga imamo v vladni koaliciji zato, da bo nam pomagal spremeniti ustavo. Samo zato. Ne, nepravilno dojemanje demokracije in seveda tudi podelitve mandata, kolegice in kolegi. [[...]] [[Glasovi iz dvorane.]] [[...]] Gospa predsedujoča, lahko?
Lepo prosim za mir v dvorani! Vas, spoštovani gospod Rokavec, pa tudi prosim, da navajate točne stvari oziroma da pridete na predmet razprave.
Gospa predsedujoča! Jaz sem navajal točne stvari, tudi v skladu z zakonom in tudi slovensko ustavo. 82. člen ustave govori, da poslanec ni vezan na nikakršna navodila. V koalicijki pogodbi ste izrecno prepovedali nekatere ustavne možne aktivnosti poslank in poslancev. To je bil diktat za sprejemanje ustavnih sprememb, gospod Gračner.
Lepo prosim, mir v dvorani!
Poglejte, v tem je ključni problem in tudi problem, ki se ga moramo širše lotiti v slovenski družbi, da nekdo, ki dobi mandat na volitvah, ga ne dobi zato, da lahko s tem mandatom počne vse karkoli hoče, ne glede na to, kar je zapisano tudi v tej modri knjižici, ki se ji reče Ustava Republike Slovenije oziroma zakonodaja, poslovnik državnega zbora, poslovnik vlade itn. In danes je bilo že večkrat rečeno, predsednik vlade je v tem mandatu večkrat kršil poslovnik vlade. V primeru izbrisanih smo ga sami v poslanski skupini opozorili, ko je prekoračil pooblastila, ko je izdal nek dokumentza usklajevanje med vsemi strankami v državnem zboru kot dokument vlade Republike Slovenije, kar seveda ni bilo predhodno dogovorjeno oziroma sprejeto na ravni celotne vlade. Ampak to je samo ena obrobna zadeva. O tem je že tudi tekla beseda. Jaz si seveda drugega ne morem predstavljati pri današnjem teatru, kot namero s strani predsednika vlade, da se v tej vladi poskuša do volitev pravočasno kadrovsko vse počistiti, da potem ne bo ovira niti kršenje takih dokumentov, ustave, zakonov in tako naprej. Se pravi, da ne bo ovira za dosego cilja zlorabiti marsikaj. To me pa skrbi. Zaradi tega bi verjetno danes državni zbor moral zavrniti ta predlog, ker sloni na predlogu, da se zamenja ministra za zunanje zadeve, dr. Rupla, kjer spoštuje 39. člen ustave Republike Slovenije, kjer seveda v normalni demokratični družbi naj bi bila zagotovljena vsakemu državljanu pravica do svobodnega političnega izražanja, predvsem pa do pogledov. Ampak poglejte, problem je nekaj drugega. V tem vabilu za Zbor za republiko je zapisano, da se Zbor za republiko lahko oblikuje po letošnjih volitvah v zmagovito koalicijo. Tu bi opozoril na eno nesprejemljivo navedbo s strani predsednika vlade. Nekdo, ki je še v koalicijski vladi in razmišlja, kako bi se oblikovala boljša koalicija po volitvah, je že sedaj obsojen, da deluje proti aktualni vladi. To pa, mislim, da je pa hudo. V koalicijskih vladah je to nekaj normalnega, ker je sestavljeno iz več političnih strank. Če pa vlado oblikuje samo ena stranka, potem je pa to drugo vprašanje. Jaz seveda tega predloga ne bom sprejel. Tega predloga za razrešitev ministra za zunanje zadeve ne bom sprejel tudi zardi tega, ker smo v zadnjih kadrovskih predlogih predsednika vlade dobesedno priča vračanju jugonostalgikov skozi odprta vrata in pohojanju pridobitev osamosvojitve naše države. O tem bi se morali resno zamisliti. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bevka. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor. Dogodkov zadnjih dni in današnje razprave v državnem zboru ne bi dramatiziral. Še manj bi pripisoval kakšni zgodovinski ali celo prelomne posledice za naš nadaljnji razvoj. Nič zelo dramatičnega ali posebnega se ne bo zgodilo. Vladna koalicija bo samo uporabila eno izmed orodij oziroma instrumentov parlamentarne demokracije. Tako bom tudi sam podprl predlog predsednika vlade mag. Antona Ropa in glasoval za razrešitev dr. Dimitrija Rupla, ministra za zunanje zadeve. Priča smo zelo živahnemu političnemu dogajanju. To je tudi logično, saj smo nedavno prvič volili naše zastopnike v evropski parlament, v začetku jeseni pa bomo volili tudi 90-članski državni zbor Republike Slovenije. Predvolilno vzdušje pa smo v državi inše posebej v državnem zboru začutili že konec lanskega leta in ne šele danes. Od takrat naprej je hotela opozicija s stalnimi manevri, od interpelacij do referendumov in izrednih sej, ustvariti občutek izrednih razmer v državi, ter pokazati, da vladajoča koalicija ni sposobna voditi države do normalnega zaključka svojega mandata. Če je soditi po izredno nizki udeležbi na zadnjih volitvah in seveda tudi po rezultatih le-teh za evropski parlament, pa je opoziciji kot taki uspelo politiko in volitve volivkam in volivcem kvečjemu priskutiti. Naša odgovornost, odgovornost vladne koalicije, ki ima še vedno dovolj veliko in prepričljivo večino v državnem zboru je, da v interesu države in njenih državljanov nemoteno deluje do konca rednega mandata. Da današnje dogajanje ni nič posebnega, se moram za osvežitev našega in vašega zgodovinskega spomina vendarle ozreti štiri leta nazaj, v čas Bajukove vlade oziroma v čas predvolilnega leta 2000. Od napovedi odstopa 10-ih ministrov Slovenske ljudske stranke sredi marca 2000 iz Drnovškove vlade do imenovanja desne vlade s pičlo nastrgano večino v državnem zboru so minili štirje meseci, če pa štejemo še čas vlade dr. Andreja Bajuka, pa je trajalo dinamično politično življenje v državi osem mesecev. Politične razmere so se takrat seveda umirile šele po državnozborskih volitvah meseca oktobra, zato tudi letos prav gotovo ne bo nič drugače. Spoštovani! Ko sem prvič slišal za pobudo oziroma vabilo zunanjega ministra dr. Dimitrija Rupla na javno tribuno zbora za republiko, ki sta ga med drugim sopodpisala tudi prvaka opozicije gospod Janez Janša iz SDS in dr. Andrej Bajuk iz Nove Slovenije, sem slutil, da se bo nekaj zgodilo tudi v koaliciji. Prevladujoča značilnost 26 podpisnikov je, da med njimi prevladujejo izrazita strankarska imena desne politične provinience. Med njimi predvsem nekdanji ministri Bajukove vlade. Zbor za republiko, za katerega ustanovitelji pravijo, da bi se lahko razvil v zmagovito koalicijo, je torej v izraziti predvolilni funkciji ter produkt strank, ki sestavljata koalicijo Slovenije. Žal je to še en prispevek k razdvajanju ne pa k povezovanju ljudi ter iskanju skupnih rešitev. S tega vidika pa ima že lahko večjo vlogo konvencija za prihodnost Slovenije, ki jo vsake toliko časa v predsedniški palači skliče predsednik republike dr. Janez Drnovšek. Ob takih okoliščinah tudi predsednik vlade seveda ni mogel ostati ravnodušen. Predsedniku vlade so bile danes v razpravi nalepljene številne etikete, njegovo ravnaje pa je bilo celo enačeno s politično prakse nekdanje partije v 70-ih letih prejšnjega stoletja. Ko pa sem poslušal današnji nastop dr. Dimitrija Rupla, se ne morem znebiti občutka, da sem pravzaprav poslušal nastop voditelja opozicije v tej državi in ne nastop ministra, ki vodi oziroma je vodil eno izmed državotvornih ministrov. Za domače branje pa vam za zaključek toplo priporočam sobotno kolumno Mihe Kovača z naslovom "Gospe in gospodje, ste pozabili?". Hvala za pozornost.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Soka. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister, kolegice in kolegi poslanci. Seveda ima predsednik vlade vso pravico, da predlaga zamenjavo ministra, če se je tako odločil. Vseeno bi pa bilo primerno, da bi liberalna demokracija morebiti to umazano perilo, ki ga danes perete tukaj pred slovensko javnostjo, oprala kje drugje, če ne na kakšnem pikniku pa mogoče vili Rožnik in bi to zagato na drugačen način razrešili. Sam tudi težko pristanem na to, da bi naj bil glavni argument za zamenjavo ministra njegova udeležba na nekem simpoziju, sestanku. Lahko bi predsednik vlade tudi kakšne druge argumente podal, na primer neuspešno zunanjo politiko v zvezi s Hrvaško ali kaj podobnega. Torej, ni se lotil. Glavni argument naj bi bil ta, na drugi strani pa lahko slišimo in lahko smo prebrali, da se je pa predsednik vlade udeleževal sestankov, kjer se je govorilo in ustanavljalo Forum 21. Konec koncev pa je na zboru za republiko bil prisoten tudi predsednik tega državnega zbora, gospod Pahor. Se pravi, ali boste tudi njega zamenjali iz enakega razloga. V Republiki Sloveniji smo imeli v zadnjem času, odkar je na oblasti Liberalna demokracija, mnoge afere, če samo nekatere omenim SIB, ORION, Zbiljski gaj, SICURA, Kranjska hranilnica, Bolnišnica Trnovo, operacijske mize, danes že omenjene, vladno letalo, ELAN, Zavarovalnica Triglav, nerešen primer, tako imenovani primer Petek, kmetijska zemljišča, ena od zadnjih povezana z vodjo poslanske skupine LDS, pa gospod predsednik vlade nikoli ni predlagal zamenjave katerega izmed ministrov. Celo bi si upal trditi, da je mogoče kdo napredoval v vseh teh zadevah na kakšno ministrsko mesto. Seveda tega si ne moreš kot demokrat drugače obrazložiti, tudi kar je danes povedal gospod Rupel, da v tej državi stvarno vlada demokratični deficit. In ker je sedaj prišel med nas tudi gospod Gaber, bom jaz povedal samo en mali primer, ki je lokalno zelo zaznamoval eno situacijo, seveda pa je zadeva širše poznana in ima tudi za posledico in vpliva na vse ostale. Že sem govoril o tem, kako je potekalo imenovanje ravnateljice na osnovni šoli Kapela. Dobila je soglasje kolektiva, dobila je soglasje sveta zavoda, ni pa dobila soglasja ministra, in to brez obrazložitve. In kaj se je zgodilo? Očitno je potrebno v tej državi večkrat povedati, da bi se kaj spremenilo. In kaj se je zgodilo v nadaljevanju? Radenski občinski svet, kjer imajo večino stranke, ki se imenujejo tako kot vladajoča koalicija v tem parlamentu, je zamenjal svojega kandidata oziroma svojega člana v svetu zavoda, ker da na tajnih volitvah ni pravilno glasoval. In sedaj so zadevo tako popravili, da so nazaj postavili za v.d. ravnateljico osebo, ki pa ni dobila toliko glasov v kolektivu kot ta, ki ni dobila soglasja od ministra. To je samo en primer, ki kaže na to, kako deluje demokracija v tej državi in kako si ta vlada in vladajoča koalicija zamišlja urejati naše skupne zadeve. In to ni dobro. To je seveda majhen lokalni primer, ima pa zelo širok vpliv, kajti vsakemu, ki bi se na novo prijavil na kakšno funkcijo, je v svarilo, kako selahko tudi z njim zgodi. Nimam časa, da bi bolj na široko opisal tudi občutke te kandidatke, ki je to doživela. Gospod Rop je danes tukaj pred državnim zborom in seveda pred slovensko javnostjo navedel številne uspehe te vlade. Rekel je da je eden od največjih uspehov vlade in vladajoče koalicije ugodna gospodarska rast. Vendar če gledamo to gospodarsko rast, so v Sloveniji razlike med regijami vse večje. Po podatkih zavoda za zaposlovanje je samo iz lani Pomurja, tam je zmagala LDS na volitvah za evropskiparlament, odšlo, se odselilo približno 2.000 prebivalcev, aktivnih prebivalcev. Podobna je situacija tudi v Posavju, tudi v Podravju, v savinjski in pa goriški regiji. Nadalje pravi predsednik vlade, da imamo zelo dobro socialno politiko. Na drugi stranipa lahko beremo, da je vse več tako imenovane sodobne revščine, da ljudje ne zaslužijo dovolj za preživetje, da se z 70, 75.000 plače pač ne da preživeti, ob tem, ko so šole vse dražje, ko se obeta vse dražje zdravstvo, in tudi dejansko je. In mogoče bi tu omenil, če bi vladajoča koalicija sprejela zakon o izravnalnih shemah, bi se danes ne pogovarjali tu o tem, da se naj neobvezno zavarovanje poviša, in bi tudi DeSUS ne imel te priložnosti, ko pa je vendar sam sodeloval pri zadnji pokojninski reformi in so takrat kot DeSUS sprejeli to reformo pokojninske zakonodaje kot rešilno in vizionarsko. Danes pa celo predsednik slovenskih upokojencev, gospod Gobec, priznava, da pokojnine močno zaostajajo za rastjo plač in da so upokojenci v tem času - to pač povem zaradi javnosti in to ljudje tudi vedo - izgubili dve pokojnini oziroma v denarju prek 100 milijard slovenskih tolarjev. Rešitev naj bi bila seveda v dodatnem zavarovanju. Vendar kako si naj nekdo, ki zasluži 70.000 tolarjev na mesec, plača dodatno zavarovanje? Gospod predsednik se je pohvalil o odličnem sporazumu o višini plač v javnem in zasebnem sektorju. Pred časom smo lahko brali, koliko zaslužijo nekateri direktorji v javnih zavodih, veliko več kot ministri. Ne vem, če je ta sporazum potem dejansko tako dober, da lahko do tega prihaja. Gospod predsednik je tudi rekel, da si nihče ne more prisvajati zaslug za vstop Slovenije v Evropsko unijo. Strinjam se z njim, seveda me pa čudi to, da so na vseh državnih proslavah govorili samo predstavniki vladajoče koalicije. Naj zaključim. Mislim, da je gospod zunanji minister dr. Rupel doumel, da ta vlak, na katerega je stopil, vozi v napačno smer; da politika izključevanja, delitve, diskvalifikacij, arogantnega preglasovanja dejansko ne vodi nikamor. Mislim, da je zelo dobro opozoril, da v državah, ki so članice Evropske unije, politične stranke med sabo sodelujejo drugače, kot je to primer v našem parlamentu; da se niti približno vladajoča koalicija ne obnaša do opozicije tako, kot lahko to doživljamo v slovenskem parlamentu. Priložnost za popravek tega bo kmalu pred nami in mislim, da bodo slovenske državljanke in državljani tudi to, kar danes počenjate, razumeli tako, da je treba v Sloveniji zamenjati vladajočo garnituro in s tem prispevati nekoliko k normalnosti razmer v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Res lepo prosim, predvolilna kampanja se začne v mesecu septembru in je treba [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Hvala za vljudnost! V skladu s poslovnikom opozarjam in prosim, da se držimo točke, ki je na dnevnem redu. Na dnevnem redu ni vprašanje zaupnice ali nezaupnice vladi Republike Slovenije. K besedi vabim gospoda Avšiča. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes je bilo pogosto postavljeno vprašanje, kakšni so v resnici razlogi, da je predsednik Rop predlagal razrešitev zunanjega ministra. Verjetno je zelo skopo napisano besedilo predloga vsebovalo veliko, predvsem pa veliko tistega, kar je v nadaljevanju, seveda iz drugega zornega kota, povedal sam gospod minister. Če bi nepozorni ali pa nepoučeni poslušalec te naše diskusije tu v parlamentu to poslušal, bi verjetno mislil, da je zadeva obrnjena in da nekdo skuša razrešiti predsednika Ropa in ne obratno. Tako je izgledalo in take so tudi vse kasnejše diskusije nato temo. Tudi zadnje, kjer pravzaprav ni več aktualno vprašanje, ali bo gospod Rupel ostal zunanji minister ali ne bo, pač pa je vse osredotočeno na to, kakšne naglavne grehe ima predsednik vlade. Žal se je ta zadeva sprevrgla v to stran. V resnici pa bi lahko na nek vaš ljudski način to zgodbo pravzaprav čisto enostavno lahko razložili. Lahko tudi na življenjski, na športni način, recimo, na nogometni način. Sedaj ko smo končali evropsko prvenstvo, pa se na to dobro razumemo. Vsako moštvo ima veliko igralcev in mora igrati uigrano. V vsakem moštvu je lahko tudi več igralcev, ki imajo dolgoletno reputacijo dobrih nogometašev, dobrih igralcev, dobrih "golgeterjev", če hočemo, vendar pa včasih forma tudi pade. Včasih se celo zgodi, da kdo da kakšen avtogol preveč, včasih pa se morda celo zgodi, da pomotoma ustreli v lastno mrežo. In kaj tokrat naredi trener? Nič kaj dosti ne sme razmišljati, kakšno je duševno stanje igralca, ali so to ideološki razlogi, ki vodijo v tako ravnanje, rnostavno mora ga v trenutku zamenjati, tudi če je to pet minut pred koncem tekme. In pred to dilemo je bil predsednik Rop in ta predlog nam je posredoval v parlament. Žal, in to je uvod pokazal, in tudi ministrova obrazložitev svojega dela je pokazala, da so nasprotja med predsednikom vlade in ministrom taka, da oba skupaj ne moreta več doživeti konca mandata te vlade. Odločil se je pač za razrešitev, ker se minister ni sam odločil za to potezo, če že nista mogla tako dobro sodelovati. Seveda ta igralec, ki je bil zamenjan pred koncem tekme, bo še vedno ostal v analih kluba ali moštva zapisan kot eden najboljših igralcev vseh časov, morda z zapisom, da je bil včasih malo kotraverzen, pa vendarle z velikimi zaslugami za slavo in uspeh tega kluba. In tudi s tem se vsi strinjamo in zatotudi tista vprašanja, ali posmehovanje zakaj lahko ministra tako hvalimo, kot se trudimo ga razrešiti. V tem je cel "vic". Ta hip pač minister in predsednik vlade nista kompatibilna na številnih področjih in zaradi tega je ta predlog pred nami. Pazljivo sem poslušal nekatere diskusije in moram reči, da je bil tudi cel kup teh neresnic ali pol resnic danes izrečenih, za katere upam, da bo predsednik Rop tudi sam svoje povedal. Recimo to, da je nasprotoval vilniuški izjavi. To ni res. Najdite dokaze, da je kadarkoli in kjerkoli kritiziral in napadel ministra za podpis vilniuške izjave. Tega enostavno ni bilo. Morda je komu premalo decidirano podprl, vendar negativno o tem ni govoril. Prej sem dobil informacijo tudi o tem, da je tudi to, da nekdo ni mogel v diplomatsko službo zaradi tega, ker ni naš, vendar o tem bo kasneje predsednik govoril. Upam, da bo tudi o tem spregovoril. Ne razumem. V tej razpravi ne razumem recimo srda prvaka največje opozicijske stranke, da se nam to danes dogaja. V resnici bi moralbiti vesel, saj mu gre na roko in celo sem na nek način prepričan, da je bil prišepetovalec vsaj nekaterih dejanj, ki so pripeljale do tega današnjega stanja. In naj zaključim. Naj mi ne govorijo predvsem iz stranke Slovenskih demokratov o notranji demokraciji v LDS-u. Naj se spomnijo, koliko predsednikov odborov strankarskih je bilo razrešenih samo z besedo predsednika. In ne nazadnje, povedati moram tudi to, kar mi je na duši, da povem, kajti govori se eno javno, drugo pa seveda v zasebnih stikih. Zelo pomemben predstavnik te največje opozicijske stranke mi je rekel skoraj tako: "Veš kaj, če bi našemu Janezu minister to počel, kar počne vašemu Ropu, že zdavnaj ne bi bil več to." Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jerovška. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Izgleda, da se gospod ministrski predsednik, gospod Rop že sramuje nedostojne argumentacije svoje obrazložitve za zamenjavo ministra. Drugače bi, tako kot je normalno v evropskih parlamentih, sedel tukaj in poslušal argumente in razloge. Tega ne želi storiti in tudi pred javnostjo ne želi, očitno, braniti svoje argumentacije. Gospa podpredsednica! Bi prosil, da gospoda ministrskega predsednika povabite, da ima neko spoštovanje do tega državnega zbora in da posluša to razpravo. Ko je gospod Avšič govoril o avtogolu v nogometu; jaz sem prepričan, da je gospod Rop zabil avtogol nacionalnim interesom, državnim interesom. Poleg tega pa je nepravilno razumel lanske referendume za EU in Natoin letošnje volitve v Evropsko unijo. Na lanskih referendumih je gospod minister dobil absolutno zaupnico. Na evropskih volitvah pa je Liberalna demokracija skupaj z DeSUS-om izgubila polovico volilnega telesa, popolno nezaupnico. In kot je bilo že tukaj omenjeno, ob taki nezaupnosti nekateri evropski predsedniki vlade odstopajo. Spreminja se aritmetika evropske, kot posledica volitev. Naš predsednik vlade dela nekaj drugega. Uvaja ponovno duh dolomitske izjave v slovenski prostor. Kdor samostojno intelektualno, svobodomiselno razmišlja, ta ne more biti več član slovenske vlade. Kaj je to, takšen duh? Program in gonja zoper intelektualce bi morda ne zanimala, če bi se dogajala samo znotraj stranke LDS. Vendar to so implikacije na slovenski prostor, na evropske dimenzije Slovenije. In proti temu je treba protestirati in se zamisliti. Namesto da bi se v tem trenutku gospod predsednik vlade zamislil nad tem, kar se godi z upokojenci, ko se jim pravzaprav z zeleno lučjo vlade obetajo samo biološki kruti zakoni, ne več zdravljena, da bi ukrepal tam, kjer je potrebno ukrepati, ampak se spušča dimna zaveza, kot da je v tej državi problem uspešna zunanja politika, veliki uspehi slovenske zunanje politike. To je danes za vašo vlado problem. Populacijo penzionistov zanima, ali boste kaj naredili, ne pa, da dovoljujete Vzajemni in drugim, da se jim odpovedujejo oziroma jih izkoriščajo, da ni medgeneracijske solidarnosti, da vlada ni naredila oziroma minister ni naredil izravnalnih shem, da se nanje sploh ne misli. S tem se ne ukvarjate, ukvarjate se z lustracijo, s polarizacijo slovenskega prostora. To, kar ste do danes govorili, da je nekaj slabega, to je zdaj vrlina. In pišejo to časopisi, da je to vrlina, danes je polarizacija potrebna. Glejte, glavni naglavni greh gospoda ministra je bil doslej podpis vilnuške izjave. Tudi sam ali pa naša stranka bi ga lahko polivala takrat iz populističnih razlogov, ker je to [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]v slovenski javnosti. Ravnali smo državotvorno. Hvala bogu, tudi predsednik parlamenta gospod Pahor pravi, ravnal bi enako kot gospod Rupel, v intervjuju v Sobotni prilogi Dela prejšnji teden. Ampak med drugimi tudi gospod predsednik vlade pravi, da ni državotvorno, napačno je menjavati uspešnega zunanjega ministra tri mesece pred volitvami. Ampak počnete ravno to in lustrirate in Drnovška in Pahorja, gospod Pahor je sam izrazil, da ste ga izrinili v vaši stranki v Strasbourg. Je to transparentno pokazal pred slovensko javnostjo in izrinjate tudi uspešnega zunanjega ministra. Jaz menim, da z vašega zajtrkovalskega stališča ima minister Rupel še dosti naglavnih grehov za vaše poglede. Eden je prav gotovo to, da je v vlado prinesel pozitivne spremembe za slovenske manjšine. Gospod Rupel je uspel nevtralizirati rušilne efekte delovanja prejšnjega državnega sekretarja gospoda Franka Jurija zoper predstavnike slovenske manjšine v Italiji in zoper slovenske nacionalne interese. Prejšnji minister, predhodni, je kljub ogorčenju slovenske manjšine, to so mnogokrat izrazili, pošiljal tega državnega sekretarja kot vez z Rimom. Kljub temu, da je bil opozorjen, in jaz bom še enkrat citiral gospoda Paravela, 5.12.1998, gospod Paravel kot pomembni italijanski publicist pravi: "Franko Juri je bil član skupine mladih komunističnih voditeljev v Sloveniji, ki so se ji italijanske obveščevalne službe približale prek transnacionalne radikalne stranke Marka Parela". Upam, da mi ne bodo spet grozili, da me bodo tožili, če samo citiram kar je italijanski publicist napisal. Gospod Rupel si je ta glavni greh dovolil, da je takšne vzvode v slovenski politiki pretrgal. Jaz verjamem, da imate še takšnih naglavnik grehov. Nekoč se je zavzel proti jugonostalgiji, proti gledanju v pretekle čase. Zavzemanje za bodočnost je postalo nekaj slabega danes z vaše strani. Udeležba pri razpravi o bodočnosti Slovenije je glavni greh. Razmislimo, kam peljete to Slovenijo, kakšna bo sedaj vaša vlada po tem, ko izločate intelektualce, ko izločate razumnike, ko izločate svobodomiselnosti. To je lahko tudi začetek mračnjaštva. In ta vprašanja so izredno resna in upam, da se boste zamislili še pred današnjim glasovanjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Podobnika. Izvolite.
Hvala lepa podpredsednica. Kolegice in kolegi. Prej sem slišal primerjavo v zvezi z nogometom, ker je bila velika naša pozornost v teh dneh usmerjena na to najpomembnejšo postransko stvar na svetu, se mi zdi, da je bila primerjava nekoliko napačna. Namreč, v kakšni situaciji smo? Po mojem mnenju smo tik pred koncem tekme, podaljšku tako rekoč. Predsednik vlade ni trener, predvsem pa ni trener in sodnik skupaj. To se pravi, mi smo v situaciji, ko je trener že zamenjal tri igralce in nima več možnosti menjave, on pa ne more dati rdečega kartona. To lahko da samo sodnik. In prav tukaj je ta napačna primerjava, predsednik vlade ni kancler, on ni sodnik, ki bi dal rdeči karton, odloči državni zbor, kajti tukaj so prisegli ministri, na tem mestu, ministri niso prisegli predsedniku vlade. Res je, da se tukaj odpira vprašanje naše ustavne ureditve, ampak ko človek posluša razprave in ko se spominja dogodkov izpred kar nekaj let nazaj, je kar pomirjen, da nimamo v Sloveniji kanclerskega modela, potem bi postali ministri ujetniki kanclerja, ujetniki njegovi. Za slovenski politični značaj bi bilo to slabo in dobro je, da nismo na tem mestu spremenili slovenske ustave. Ta razprava danes, ki je vezana na predlog za razrešitev in govori o lojalnosti vladi, je po mojem mnenju tudi razprava o znotrajstrankarski demokraciji. Da ne bo nesporazuma, kolegice in kolegi, za vse to velja, za vse stranke. Kaj naj bo eno od današnjih sporočil? Po mojem mnenju tudi o tem, da smo vse stranke in vsi predsedniki strank dolžni, da negujemo širino v naših strankah. Da tisti, ki mislijo drugače, ostanejo z nami, ne pa, da se jih napodi. To je zelo pomembno sporočilo. Jaz sem prepričan, da programsko politična alternativa, ki se počasi oblikuje v Sloveniji, bo uspela samo ob predpogoju, če bodo ljudje začutili, da bo taka širina tukaj doma - "Tudi če mislim drugače, bom ostal s teboj." To je ugotovitev, ki seveda presega zgolj samo današnji predlog za razrešitev. Sicer pa sem trdno prepričan, da je ta poteza najbolj neprijetna za predsednika vlade. To je seveda brez dvoma, Magister Rop je potegnil najbolj tvegano potezo v tem mandatu, zelo tvegano potezo. Prej je bilo povedano, da je spodrsnilo dr. Ruplu. Spodrsnilo je predsedniku vlade. V tem je problem. Na nek način si je morda tudi nehote nastavil ogledalo. Skozi to njegovo potezo si je izrisal svojo politično podobo in profil za nazaj in za naprej. In tudi zato je zelo težko braniti to njegovo potezo. Tukaj sem prej slišal vprašanje ali pa poziv dr. Ruplu, kje je vaša morala, odstopite. Povedano je bilo, da je nenačelen in da je zdrahar ali pa, da je velik mož majhnih načel. To so bile že besede, ki so šle v smer žaljivosti, ampak vendarle, zakaj bi pa on odstopil, če zunanji minister brani svojo politično pravico, da misli drugače in da ob tem pravzaprav skupaj ugotovimo, da je bil dober zunanji minister, bi bil nenačelen do sebe, če bi odstopil. To je prav, da ni odstopil in da je pravzaprav omogočil to razpravo v državnem zboru, ki je v smislu političnih razprav ena najbolj pomembnih v tem mandatu. Tudi menim, da bi bilo nekorektno do njega, da bi se mu ob tem, ko se brani, da se mu očita nenačelnost. Jaz menim, da je to nekorektno do njega. Sedaj mi dovolite, da še enkrat utemeljim svoje prepričanje, da je argumentacija predsednika vlade najbolj šibka točka te točke dnevnega reda. Narava vseh slovenskih vlad, tudi prve, je koalicijska, ker imamo proporcionalni volilni sistem. In koalicija, ki je sestavljena iz dveh, treh ali več strank, predpostavlja, da je v samem središču slovenske politike v vladi velikanska politična različnost in da imajo ministri radikalno drugačna politična stališča kot predsednik vlade. To je v naravi slovenske parlamentarne demokracije. In seveda nekaj mesecev pred volitvami, še posebej to velja za tiste koalicije, ki so bile široke, ki so šle prek nekih programskopolitičnih povezav in ne nazadnje za Slovenijo je bilo marsikdaj dobro, da so bili taki, je naravno, da se ministri, predsedniki strank, v odgovornosti do svojih volivcev in do volilne baze vrnejo v svoje programsko politično področje, ki ga pokrivajo. Jaz sem temu nekje rekel "v svojo politično jato, kjer so doma". Nekaj najbolj normalnega je, da se nekaj mesecev pred volitvami iščejo in oblikujejo nova programska politična zavezništva. To bogati politično življenje. Prej je bilo vprašanje: Kaj bi pa nekdo drug naredil, če bi bil v situaciji, da bi bil, recimo, predsednik vlade ali da bi odločal o potezi glede zamenjave dr. Rupla? Bistveno drugače kot mag. Rop. Najbolj bi presenetil, če bi šel na Zbor za republiko, nastopil tam in s seboj pripeljal zunanjega ministra. Dosegel bi, po mojem mnenju, tudi veliko politično zmago. Tukaj je ta bistvena razlika v konceptih. Jaz sem na to želel opozoriti. Ne olepšavam vsega, kar se je zgodilo v preteklosti, ampak s polnim prepričanjem bom danes nasprotoval zamenjavi dr. Rupla. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Čeligoja. [[Ne želite.]] Besedo ima gospod Juri, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Najprej se bom odzval na trditev kolega Jerovška, ki ga ni tu, ko omenja nekega gospoda Pavla Paravela. Jaz bi samo rad seznanil naš cenjeni zbor, da gre za gospoda iz Trsta, ki je popotnik že vse življenje med skrajno desnico in skrajno levico, z vmesnimi postanki, ki je velik prijatelj in partner, politični tudi, Sardosa Albertinija, ki je predsednik najbolj desne [[...]]organizacije. Toliko o tej njegovi verodostojnosti. Glede delovanja državnega sekretarja, o katerem je govoril, do slovenske manjšine naj povpraša najbolj eminentne predstavnike slovenske manjšine v Italiji in mu bodo podali verodostojno ceno, mislim na SKGZ in na SSO. Sedaj pa k vprašanju. Razrešitve, ki jo predlaga predsednik vlade, nimam težav podpreti. Nasprotno. Težko, in to zelo težko, sem podprl imenovanje dr. Rupla za zunanjega ministra, ko je mag. Rop na novo sestavil vlado po odhodu dr. Drnovška. Zakaj? Zato, ker dr. Rupel ne sodi, po moji skromni oceni, med dobre ministre, ne glede na to, kaj si o njem mislijo na desnici oziroma v opoziciji. Če mu tudi sam priznavam zasluge in dobro opravljeno delo ob osamosvojitvi ter mednarodnem uveljavljanju naše republike, a ne pozabimo, ob pomoči velikega ugleda in modrih odločitev takratnega predsednika predsedstva republike, gospoda Kučana, mu jih veliko manj priznavam ob projektu včlanjevanja v Evropsko unijo in Nato. Mnogokrat, če že ne vselej, ste, gospod minister, zagovarjali stališča Združenih držav Amerike, tudi ko so bila v nasprotju s stališči Evropske unije in je grozilo, da nam bo taka drža škodovala, če bi jo izpeljali do konca. Tak primerje bilo vztrajanje pri podpisu sporazuma z ZDA o promociji in zaščiti investicij, kljub opozorilom iz Bruslja, da je bil skregan z direktivami Evropske unije. No, preskočimo še nekaj cvetk, kot je hitenje s spremembo zakona o generičnih zdravilih po okusuZDA, potem ko smo si bili z Evropsko unijo izpogajali še leto dni časa, pa novela 8. člena pomorskega zakonika, zato da bi Američanom dovolili prihode v Koper tudi z jedrskimi ladjami, pa še kaj, in pridemo do po mojem najnižje dostojanstvene točke s pristankom ali, če želimo biti nekoliko bolj blagi, z neodmikom od vilnske izjave, o kateri je bilo že veliko govora, s katero smo v nasprotju z oceno, ki so jo bili dali inšpektorji OZN, pristali na ameriško resnico o domnevnem obstoju orožja za množično uničevanje v Iraku in torej na razlog ali bolje na izgovor za napad, agresijo in okupacijo Iraka, mimo vseh pravil mednarodnega reda, zlasti mimo avtoritete Svetovne organizacije. Niste sami, dr. Rupel, priznam, ki nosi ta križ, veliko je še odgovornih zanj, češ, bila je cena, ki smo jo ali naj bi jo plačali za ameriški "da" našemu vstopu v Nato. A vam znova tu, tako kot takrat, ko smo takrat razpravljali na odboru za zunanjo politiko, kjer sem edini glasoval proti sklepu, da ste ravnali prav, povem, da je odgovornost za pristanek na to sramotno, na lažeh temelječo dejanje, predvsem vaša. Pa še v zvezi z Natom. Resda, bili ste najbolj odločen zagovornik našega članstva vanj, a ste to počeli tako, da ste bolj koristili njegovim nasprotnikom. Saj veste, kako se je gibalo razpoloženje javnosti - bolj ko ste vztrajali na smiselnosti tega članstva, manjša je bila podpora in je že kazalo, da bo na referendumu vstop Slovenije v Nato zavrnjen; nakar ste si na vrhuncu kampanje privoščili počitek oziroma molk, ali vam jebilo tako svetovano. V Beogradu so, žal, takrat umorili premiera Đinđića, vstopili so na sceno zagovornikov vstopa v Nato Kučan, Stanovnik ter Prodi in članstva v Nato je bilo rešeno tudi na mojo osebno žalost. Kaj dosti se niste izkazali tudi pri urejanju odnosov s sosednjo Hrvaško. Menim, da je bil, po moji oceni, največji formalni spodrsljaj vpoklic na posvetovanja, ko za to ni bilo nobenega pravega razloga, veleposlanika v Zagrebu Petra Bekeša. In ko je prišlo do nekih pozitivnih premikov v pravo smer- v mislih imam predvsem nesojeni sporazum o meji Drnovšek-Račan, ki nam bo kako koristil ob arbitraži, če ne bomo z njo zamudili vis-a-vis "timinga", ki nam ga določa vstop v schengenski prostor, na kar ves čas, kot veste, opozarjam. Torej, če je prišlo do nekaj dobrega; zgodilo se je po zaslugi drugih, predvsem samega takratnega predsednika vlade, ki je s hrvaškim premierom Račanom presekal večmesečno prakso neplodnih, tudi polemičnih, osebno žaljivih in celo pobalinskih duelov med vami in hrvaškim kolegom Piculo. Tukaj gre moja kritika seveda v povsem obratno smer od kritike, ki jo dajejo kolegi iz SNS-a. Ne vem, ali si zaslužite pohvalo za to, da je Hrvaška pristala na trojni dogovor s Slovenijo in z Italijo o neizvajanju režima ribolovne ekološke cone na Jadranu do članic EU-ja, a je edina, ki vam jo lahko izrečem, čeprav ne gre zanemariti dejstva, da so nam pri tem pomagali naša zahodna soseda in predvsem članstvo v Evropsko unijo. Sprejemate, kot veste, tudi očitke o razsulu na ministrstvu. Sam jih nedelim, vem pa, da odnosi znotraj kolektiva niso najboljši, da so se sindikalisti na ministrstvu uprli politiki, ki jo je svoj čas z vašo podporo vodil generalni sekretar gospod Trekman; da mnogi z nostalgijo pomnijo čase, ko so ministrstvo vodili vaši predhodniki. O drugih rečeh ne bom govoril, so govorili drugi. Mislim pa, da Slovenija zasluži bolj resnega, bolj odgovornega zunanjega ministra, zato bom dal glas za vašo razrešitev ob polnem zavedanju, da bo resor spet vaš - tako kot sem dejal nekoč, ko semnapisal neko odprto pismo - če bo jeseni oživeli Demos zmagal. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Danes se na nek način vračamo nazaj v leto 1994, ko se je dogajala zamenjava obrambnega ministra. Pred desetimi leti se je ob zasedanju parlamenta, ko so odstavljali gospoda Janšo, pred zgradbo zbrala številna množica ljudi. Danes je bila v glavni dvorani množica fotografov, državljanke in državljani pa lahko po TV-ekranih spremljajo dogajanje v parlamentu, kjer poteka interni strankarski obračun. Predsednik vlade se ukvarja z discipliniranjem enega izmed članov vlade, ki ga želi odstaviti zaradi nezaupanja. Zamenjave ministrov naj bi bile nekaj običajnega, vendar je današnja predstava nenavadna. Minister za zunanje zadeve se zamenjuje dva meseca pred iztekom mandata, potem ko dosežki na področju slovenske diplomacije kažejo, da je bilo delo opravljeno dobro, zelo dobro in pošteno. Glavni vzrok naj bi bila njegova udeležba na Zboru za republiko, zaradi česar naj bi izgubil zaupanje vlade in njenega predsednika. Ali se v desetih letih ni spremenilo kaj več, kot da imamo TV prenose parlamentarnih sej? Pa še to si je morala opozicija izboriti z muko! Ali ševedno ne smemo imeti svojega lastnega prepričanja, kar naj bi bilo v demokraciji dobrodošlo? Ali se ministrski predsednik lahko udeleži skozi stranska vrata Foruma 21, zunanji minister pa zaradi udeležbe na Zboru za republiko izgubi zaupanje vlade? V tem mandatu je bilo resnično opravljen uspešen projekt vstopanja v Evropsko unijo in Nato, kar pa ni zasluga le vladajoče koalicije. Predsednik vlade v svojem nastopu v zvezi s tem ni omenil niti z besedico opozicije, medtem ko je med drugim rekel, da so največ za to storili državljani in državljanke, ker so se prilagodili načinu razmišljanja, sprejemanja vrednot in podobno. Vendar lahko rečemo, da brez opozicije in tudi brez prizadevanja ministra za zunanje zadeve na tem področju bi bil lahko rezultat kaj pičel. Dejstvo je, da je bil referendum za vstop v Evropsko unijo in Nato uspešen, tako glede udeležbe kot rezultata. Niso pa bile uspešne za vladajočo LDS volitve v evropski parlament. Naveličanost nekaterih politikov in ljudi je bila kar preveč očitna, zatobi se morala vladajoča koalicija zavedati, da je našo prihodnost treba utrditi na evropskih načelih. Prostor Evropske unije je prostor raznolikosti, kjer velja pogovor, strpnost, poslušnost, kjer se ne izključuje in kjer ne vlada nestrpnost; je prostor, kjer so možne različne povezave, ker veljajo demokratične razprave in ker velja demokratično odločanje. Z izključitvijo zunanjega ministra za Slovenijo ne bomo storili prav nič dobrega, saj gre za enostranski ukrep, za zamenjavo, ki je že bila izvršena, kjer je že izbran kandidat, gre za ukrep, ki se odmika od demokracije. Še več, ki se odmika od osamosvojitve, od občutij ljudi dobre volje in demokratičnega prepričanja, zato predloga za razrešitev zunanjega ministra ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospod Zlobca. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej moram omeniti izjavo Janeza Janše, ki me je spet na novo pretresla. Namreč, včasih je govoril o izbrisanih, pa snažilke so bile vmes, potem so pa že vsi tisti, ki so izbrisani, so agresorji, to je Janez Janša izjavil pred eno uro tukaj. Ne nisem končal, seveda nisem končal, šele začel sem. Kar se tiče Zbora za republiko, to vsekakor ni bil zbor prijateljev, kjer bi se veselili lepega večera, ampak je bil čisti klasični partijski zbor, na katerem so zasedali predstavniki treh opozicijskih strank in neko nedoločljivo število tako imenovanih razumnikov in njihovih prijateljev. Veliko je bilo govora o arogantnosti večine. Ne gre za arogantnost večine, ampak vsekakor, če se formira večina v parlamentu, ta večina ima nalogo, da vlada. Smešno bi bilo govoriti, da bi večina rekla, pa dajmo mi pol leta vam žezlo v roke, pol leta pa nam. Če se spomnite, kako je prva Demosova vlada s svojo denacionalizacijo naredila najbolj katastrofalen možen korak v zgodovini nove Slovenije. Nobena država postsocialistična tega ni storila in edina država smo, ki smo v naturi vračali, in vsi tisti, ki ste bili takrat na oblasti, ste krivi, da se je to zgodilo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Potrča. Izvolite.
Rad bi ponovil, da se v tej razpravi po mojem trdnem prepričanju v mnogočem mešajo vzroki in posledice. To, da je predsednik vlade predlagal ali moral predlagati v tem času, tri mesece pred volitvami, zamenjavo, je krivo ravnanje ministra. Lahko bi to storil ali ne, ampak ne tega pozabljati. Govoriti o tem, da v parlamentih, evropskih, razpravljajo o odstavkah ministrov in da je to evropsko ravnanje, enostavno ni res. Mi imamo tako ustavno ureditev in to moramo storiti, vendar tega v Evropi ne delajo, ker imajo tam takšna pooblastila predsedniki vlade. Toda, po naši ustavi predsednik vlade, 114. člen, skrbi tudi za enotnost politične in upravne usmeritve vlade ter usklajuje delo ministrov. To je njegova pravica, to je njegova odgovornost, lahko naredi prav alinarobe, politično boste to na volitvah sankcionirali; toda ima pravico ravnati tako in vsak, ki mu to oporeka, oporeka ustavi. Govoriti, da naj velja, kadar gre za imenovanje ministrov ali za urejanje odnosov v državi, enako načelo kot velja v Evropi, je enostavno neumnost. V Evropi sedaj je, hvala bogu, 25 suverenih držav, morajo se usklajevati na najmanjšem skupnem imenovalcu pa še sedaj evropska ustava predvideva, da bo vedno več vprašanj na določenem kvalificiranem odločanju, da bi bilo učinkovito. V državi, kjer velja večstrankarski parlamentarni sistem, odloča večina, ki je dobila na volitvah potrebno zaupanje. Dobro ali slabo, čez štiri leta, če ne prej, se to zaupanje ponovno preverja. Gospe in gospodje, ne dramatizirati stvari in izmišljati te stvari, ki enostavno niso resnične in točne. Politična teža predloga in odločitve bo pa vedno pred državljankami in državljani. Vi, nekateri predstavniki opozicije, upravičeno, z vso pravico na koncu vsake razprave izdeklamirate, da hočete oblast. In normalnoje to. Toda tako, kot vi želite oblast, tako jo ta moment nekdo še mora uresničevati, po oktobru bomo pa videli, čigava bo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim ministra za zunanje zadeve, dr. Dimitrija Rupla. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospa podpredsednica, gospa Irma Pavlinič Krebs, ker ste vi mene po imenu imenovali bom tudi jaz vas po imenu imenoval. Saj bi lahko še počakal in morda na koncu obširneje odgovoril, pa vendar se bojim, da mi bo kakšna misel ušla oziroma se bojim, da bo kdo mislil, da mu ne želim odgovoriti, pa bi se razprava mogoče na nekem mestu pretrgala, na nekem napačnem mestu pretrgala. Tako mislim, da moram pojasniti nekaj stvari. Prvič. Zadeva: odstop ali razrešitev, posebej vi, gospa Irma Pavlinič Krebs, ste mi rekli, naj bi odstopil, ne pa čakal na razrešitev. Gospa Irma Pavlinič Krebs, seveda bi odstopil, o tem sem pogosto razmišljal, moram reči večkrat v zadnjih dveh letih, in nekateri, ki me poznajo, tudi najvišji predstavniki te države vedo, da sem odstopal ob nekaterih priložnostih oziroma sem imel trden namen, da to storim, pa so me pregovorili. Navsezadnje sem pa seveda menil: prvič, da nimam nobenega razloga, da to v resnici storim; drugič pa, da ljudje tega najbrž ne bi razumeli. Kakšen bi bil razlog za moj odstop? Bil bi to odstop od tega, kar sem počel, in ne bi imel možnosti, da bi govoril tukaj in da bi pojasnil nekatera svoja stališča, nekatere važne stvari, za katere seveda smatram,da jih je ta državni zbor zaslužil v pojasnilo, da so si poslanci in poslanke zaslužile pojasnilo, in mislim, da je bila pot kar prava. Skratka, nisem čakal na razrešitev zaradi tega, ker bi, ne vem, imel kakšne oportunistične pomisleke, ampak predvsem zaradi tega, ker mislim, da bi bil odstop napačno razumljen. Drugo, enotnost vlade. Večkrat je bilo rečeno, da vlada ni več mogla oziroma ne bi več mogla delovati enotno, če bi jaz bil v njej. Moram reči, da se mi zdi ta očitek iz trte zvit. Delal sem ves čas, odkar sem bil v vladi - in bil sem v več vladah in tudi v tej vladi, ko ni bilo lahko; v Ropovi vladi sem delal skrajno korektno, upošteval vse zakone in predpise in navodila in obvezujoče napotke, navsezadnje sem upošteval tudi napotek, naj se udeležim potovanja oziroma sestanka v Londonu. Tam je bil sestanek, bi rekel, relativno nepomemben, čeprav gotovo škodoval naši državi ni, in mislim, da je bil navsezadnje v interesu te naše države. Vendar z zunanjim ministrom, s katerim smo se največ časa pogovarjali, sem se lahko srečal praktično vsak teden v svetu za splošne zadeve in zunanje odnose - govorim o Jacku Strauwu, ki je vodil pogovore med angleško stranjo oziroma britansko stranjo in našo stranjo. Ministrski predsednik oziroma predsednik vlade Velike Britanije Tony Blair se nam je pridružil za 10 minut ali 15 minut; in to seveda niso bili kakšni zelo, bi rekel, poglobljeni pogovori, ampak dogovor ali pa izmenjava mnenj, ki bi lahko bila tudi v kakšnem drugem času, po telefonu ali pa, recimo, na robu ministrskega sveta oziroma sveta za splošne zadeve in na robu evropskega sveta. Na robu evropskega sveta je bilo veliko odmorov, predvsem v času medvladne konference. In Tony Blair je tam več ur posedal oziroma postajal pred "šankom" skupaj s Chirackom in drugimi predsedniki in seveda bi bilo ga mogoče takrat ga pocukati za rokav in se z njim kaj zmeniti. Ni bilo treba zaradi tega leteti v London; ampak to je sedaj seveda nek komentar oziroma neka opazka, ki ni tako zelo bistvena. Vsekakor hočem reči to, da je vlada, kolikor se jaz spominjam in kolikor je šlo zame, delovala popolnoma enotno, jaz sem se podredil predsedniku in pravilom v tej vladi. Deloval sem popolnoma v timskem smislu in vsi moji izdelki so bili skrajno kontrolirani in stalno verificirani v vseh teh kontekstih, kar zadeva celotno vlado. Glede politične situacije v Sloveniji mislim, da v tem trenutku ni takšna, kot bi si želeli. Najbrž delim mnenje z mnogimi izmed vas. Imel sem veliko problemov pri svojem delu v vladi, predvsem kar zadeva razpoloženja pri tem delu, bi rekel, stiskal sem zobe oziroma sem se precej mučil, da sem delal to, kar je bilo potrebno delati, in da sem spoštoval disciplino, o kateri sem malo prej govoril. Jaz sem predsednika vlade vleči na svojo stran v zvezi z mnogimi problemi, zunanjepolitičnimi problemi, v zvezi z odnosi z Združenimi državami Amerike, v zvezi z Natom, v zvezi s Hrvaško. Seveda o mnogih teh stvareh ne morem javno govoriti. Pa če bodo moji kolegi pravični, bodo priznali, da je bilo moje delovanje skrajno državotvorno in konstruktivno. Seveda, razpoloženje v vladi ni bilo vedno prijetno, vendar sem si rekel, da bom zdržal do konca, kljub temu da sem se počutil včasih kot tujec, včasih sem sam glasoval za kakšno odločitev ali proti kakšni odločitvi. Pa še to naj povem. Prijatelji iz LDS, nekaj prijateljev v LDS vendarle še imam, so mi povedali dve stvari, in to že pred letom in pol. Prvič so rekli: ne boš preživel mandata. In drugič so rekli: niti slučajno nimaš nobene prihodnosti v LDS v prihodnji vladi ali v kakršnikoli prihodnjih kombinacijah. To so mi povedali pred letom in pol in dejansko se je to uresničili oziroma se je uresničevalo. Tako te situacije v LDS-u, se opravičujem, ker govorim o strankarskih stvareh, ampak pač v to smer je ta stvar šla v tej kombinaciji je bilo moje življenje izjemno naporno. Razrešitev na predvečer praznika. Mislim, da je bil kolega Kacin tisti, ki je rekel, da si ne smem prisvajati tega praznika. To ni bil moj namen. Seveda, ta praznik ni nobena moja last ali ni last nobene skupine, to je naš državni praznik, ta parlament je glasoval zanj, zanj smo se odločili pred mnogimi leti in mislim, da smo se upravičeno odločili. To je naš praznik. Problem je v tem, da očitno to ni bil praznik za predsednika vlade, ki si je dovolil, da je na predvečer tega praznika storil neko simbolično dejanje, saj ni storil kakšnega posebnega prevrata ali kaj takega. Ampak storil je neko simbolično dejanje, s katerim je hotel nekaj povedati. Je hotel povedati to, da je treba ta praznik na nek način simbolično prizadeti, mu nekaj odščipniti, odkrhniti ali kaj podobnega. Kar zadeva Vilnius in razpravo kolega Jurija. To, da on govori o Vilniusu, da je to sramotna združba, da je bila to sramotna izjava in tako naprej. Prosim vas, dajte o tem govoriti na vaših sestankih, notranjih sestankih, meni se zdi to že malce odveč pojasnjevati - jaz sem desetkrat, ali pa dvajsetkrat, ali pa celo večkrat pojasnjeval v zvezi z vilniuško izjavo. Šlo ni za podpis izjave, ni šlo za to, da se mi temu pridružimo, ampak za to, da se iz tega izključimo. Če bi se iz tega izključili, bi najbrž se izključili iz članstva oziroma iz kandidature za članstvo v Nato in tega si jaz pač nisem mogel dovoliti. Jaz sem se o teh zadevah posvetoval s kolegi v MZZ, s kolegi v vladi, s predsednikom vlade, s predsednikom republike in tako naprej. In odločili smo se tako, kot smo se odločili. Jaz sam sem nase prevzel to odgovornost, kajti to je bila izjava zunanjih ministrov vilniuške skupine. In lepo prosim, ne blatite te skupine, v kateri je poleg naše še devet zelo častivrednih držav, novih demokracij, novih članic Evropske unije in novih članic Nata. Navsezadnje se je dejansko naš predsednik vlade udeležil neke najvišje slovesnosti skupaj s predsednikom Združenih držav Amerike v Beli hiši ravno v tej skupini in sramotenje te skupine na nek način pade tudi nanj. Zdaj se sicer zdi, kot da ga jaz branim, ampak v resnici se mi zdi zaradi spodobnosti. Vendar bomo morali nehati s to histerijo okrog tega Vilniusa. Ni šlo za to, da bi Vlnius pomenil kakršnokoli naše angažiranje v Iraku, in vi to dobro veste, da ne. Mi smo isti dan v MZZ sprejeli svojo lastno izjavo, naslednji dan je vlada sprejela svojo izjavo. Mi smo povedali, da nismo člani nobene protiiraške koalicije, ampak smo člani protiteroristične koalicije in tako naprej in tako naprej, da ne nadaljujem, kajti se mi zdi, da je bilo okrog tega res že preveč besed. Kar zadeva referendum za Nato. Mi smo referendum dobili kljub napovedi, ki so bile zelo slabe, kljub anketam, ki so bile zelo slabe in ki so bile očitno zlagane. Napovedi so bile zlagane, kampanja oziroma propaganda je bila zlagana, je bila zlonamerna. In očitno Slovenci niso tako neumni, da ne bi zgrabili priložnosti, ki se jim je ponudila. Slovenci smo v dveh tretjinah sprejeli članstvo v Nato in zaradi tega bi morali biti vsi veseli, tisti, ki so pa proti temu, bi ga najbrž morali majčkeno iti vase oziroma utihniti s svojimi lamentacijami okrog tega, nekateri so prej govorili o večini in o tem, da ima večina vso pravico - gotovo ima večina na referendumu neko težo. Tisti, ki pravijo, da smo dobili ta referendum zaradi tega, ker je Đinđić bil ustreljen ali pa zaradi kakšnega drugega razloga, mislim, da podcenjujejo slovenske ljudi. To je klasično podcenjevanje slovenskih ljudi. Če mislijo, da Slovenci niso tako pametni, da se jim ne bi zdelo prav biti v Natu, potem mislim, da niso za politiko, niso niti za domačo politiko niti za evropsko politiko in bodo tam v tisti evropski politiki še velika presenečenja doživljali. Kar zadeva Hrvaško, gospod Juri, bi vam rad tole povedal. Sam sem bil izjemno aktiven pri realizaciji sporazuma oziroma pri realizaciji načrta, da se pride do sporazuma Drnovšek-Račan; to bom morda kdaj v kakšnih svojih spominih napisal. Vprašajte predsednika Drnovška, vprašajte druge, ki so bili takrat zraven, vprašajte svojega kolega Janeza Kocijančiča, ki sem ga sam poslal k Račanu, da je on prvi teren otipal, ali je mogoče doseči kakšen sporazum s Hrvaško glede meje, glede morske meje in glede sporazumevanja z njimi nasploh. Mi smo si nekoliko zapravilidobre pozicije napram Hrvaški tudi zaradi različnih prireditev, kot so prireditve v Lutkovnem gledališču, kjer so Hrvati dobili občutek, kot da se z nami lahko igrajo. V resnici, vam moram povedati, ključni problem odnosov med Slovenijo in Hrvaško je ta, da Hrvati ne smatrajo Slovencev za enakovredne partnerje v dogovorih in pogajanjih, nimajo nas za enakovredne in enakopravne partnerje - to je ključen problem naših odnosov. V tem trenutku, ko smo prišli v Evropsko unijo in ko smo uspeli, da tako rečem, vendar nekoliko korigirati stališče evropske komisije in drugih evropskih držav v zvezi z ekološko-ribolovno cono; ko smo uspeli na nek način postaviti moža, da tako rečem, v Evropski uniji vizavi Hrvaški, takrat se je prvič zgodilo, da so Hrvati začeli Slovenijo resno jemati. Prvič se je to zgodilo! In vas prosim, da ne govorite neumnosti. To, kar ste povedali v zvezi s tem sporazumom Drnovšek-Račan, je čista neumnost. Sam sem bil vseskozi zraven, od prvega trenutka do zadnjega trenutka, samo jaz nisem tistesorte, da bi vsako stvar obešal na velik zvon, kot je morda navada pri kom drugem. S tem ta pojasnila zaenkrat končam. Hvala lepa.
Hvala lepa, spoštovani gospod minister. K besedi vabim z imenom in priimkom vse, predstavnike vlade in poslanke in poslance, zaradi magnetograma. K besedi vabim gospoda Ivana Mamića. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljam vse prisotne! Pri vsem tem, kar slišim in doživljam zadnja leta, recimo, posebno zadnje leto, se postavlja vprašanje, kam pluje ladja, ki se imenuje slovenska vlada. V slabih dveh letih je zamenjanih osem ministrov. Torej, od šestnajst ministrstev je prodefiliralo petindvajset imen; še vlada je zamenjala predsednika. In to se mi zdi enostavno malo neresno, smešno. Ali so to kakšni eksperimenti, ali ne vem, kaj je. V glavnem, smo neresni, ne morem drugače reči, kot neresni. Če govorimo prav konkretno o še aktualnem ministru za zunanje zadeve, gospodu Ruplu, če bi, recimo, še do pred kratkim nekdo iz opozicije rekel kaj proti njemu, bi nam vladna koalicija "izpulila oči". Enostavno jaz nisem do sedaj nikoli slišal, da bi na račun tega gospoda nekdo iz vladne koalicije rekel kaj slabega, kaj negativnega, da ne dela dobro ali karkoli. Danes slišimo, češ, saj se ta stvar vleče dolgo časa, pa še predsednik vlade je bil potrpežljiv, pa ga je prosil, pa je hotel vzpostaviti neke kontakte in tako naprej. Sem globoko prepričan, tako kot javnost tudi, da če ne bi bilo Zbora za republiko, da do tega problema ne bi niti prišlo in danes te seje ne bi niti bilo. To se pravi, prehajamo tam, kjer smo bili, namesto da bi nam črka D pomenila demokracijo, pomeni dvakrat negativni D: to je demagogija in diktatura - tisto, kar smo že preživeli. Ne morem drugače razumeti. Če me kakšen demantira, mu bom hvaležen. Tako nimam kaj drugega reči, kakor to, kar mislijo in govorijo ljudje na terenu. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Romana Jakiča. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Kolegi, kolegice. Najprej protest, dr. Dimitrij Rupel. Mislil sem, da predsedniki vlad ne postopajo pred "šanki" in se vlečejo za rokave. In sem upal od vas, kot zunanjega ministra, da ne boste žalili predsednika vlade Velike Britanije in seveda ostalih predsednikov vlad. Se opravičujem, ampak nedostojno je bilo govoriti o tem, kdo postopa pred "šankom". Glejte, 114. člen ustave je jasen. Predsednik vlade pa je zapisal: "Kot predsednik ugotavljam, da zunanji minister ne uživa več zaupanja, ki je vedno in povsod nujna predpostavka učinkovitega sodelovanja med predsednikom vlade in ministrom. Minister ne opravlja več svojega dela optimalno in tudi kot predsedniku vlade onemogoča celovito izvrševanje 114. člena ustave Republike Slovenije." In seveda to zaupanje je nujno potrebno za delovanje vlade, vsake vlade. V situaciji političnega nezaupanja se je v resnici pred leti znašel tudi dr. Dimitrij Rupel in zahteval razrešitev in izključitev gospoda Sodržnika z mesta direktorja mestne uprave in seveda stranke LDS. Ker z njim ni mogel sodelovati, tako kot predsednik vlade z dr. Ruplom ne. Današnji nastop dr. Rupla me v resnici ni razočaral, ker je ostal načelen. Načelen je ostal in je nespodobno govoril o mag. Ropu, to pa me je spomnilo na nespodobno ogovarjanje gospoda Lojzeta Peterleta, ko mu je očital bele nogavice in provicialnost, ko ga je le-ta zamenjal. Da ne govorimo o dr. Ferlecu, ko je bil ta zunanji minister in je bil dr. Rupel veleposlanik v Združenih državah Amerike. Mimogrede, po tistem nihče več ni smel na ministrstvu za zunanje zadeve pisati pisma ministru; seveda, ko je bil dr. Rupel imenovan. Seveda me ne preseneča, ko dr. Rupel nestrpno, izjavlja, kaj o mag. Ropu, tudi ne o drugače mislečih in tudi seveda me ne preseneča njegov gnev nad novinarji. Tudi me ne preseneča, da stranko, katere oba sva člana, razglaša za nedemokratično in jo primerja s prejšnjim sistemom. Kaj ni, dr. Rupel, ta ista stranka, ta ista stranka stregla tvojim političnim ambicijam zadnjih deset let kot poslanca, župana, ministra in veleposlanika? In ravno sedaj se je nekdo zbudil in začel govoriti o tem, da ta ista stranka, ta ista stranka je nedemokratična. Jasno mi je seveda, zakaj se je dr. Rupel spustil v polemiko z dr. Žiškom. Dr. Žižek je namreč zapisal, citiram: "Zadnje čase se ponuja metafora voznika, skrbnika, ki pazi, da politično delo vozi po sredini ceste in skrbi, da se politična tehtnica ne nagne preveč v desno ali v levo in takoustavlja enkrat desnico, drugič levico, kakor mimogrede stalinizem, ki se hkrati bojuje proti levim in desnim deviacijam [[...]]Na takšnem priviligiranem položaju lahko pretendira le nekdo, ki dejansko nima pojma o demokraciji. Demokracija pomeni prav to, da nihče ne more zastopati takšne priviligiranega mesta čuvaja sredine, da nevtralne sredine ni, da so le pristranske pozicije v boju s preostalimi. Ime za to odprto polje boja je demokratične politika. In v demokatični politiki se razrešujejo ministri, če sene razumejo več s predsedniki vlade. Jaz sem tudi govoril s kakšnimi tujimi diplomati in nisem dobil nobenih indicev, da bi kdo bil zgrožen nad tem, kaj se dogaja v Republiki Sloveniji. Danes smo bili v resnici priča velikim manipulacijam in samopoveličevanju. Ampak, če je to seveda v naravi dr. Rupla, razumem, ker je treba - še enkrat sem nazaj pri Žišku - "zabrisati nek zgodovinski spomin" in seveda zabrisati tisti del, ko govori o panku, mladini, ki je združeval ljudi in ki je pripeljal do osamosvojitve, skupaj z Bavčerjevim odborom za človekove pravice, ki, mimogrede, ni imel nič z Novo Revijo na začetku, kasneje pa hvala bogu da, da so se združile. Ampak želim polimizirati s tistimi iz opozicije, ki pravijo in njihovi tezi, da delo ministra za zunanjezadeve v notranje-političnem delovanju ni imelo vpliva na optimalno izvajanje slovenske zunanje politike. In na tej točki imam pa eno mnenje, ki ni bilo izrečeno. Menim, da je zaradi udinjanja slovenski desnici oziroma strankam, ki pripadajo konzervativnidružini, da je prišlo do odklona pri zagovarjanju sporazuma Drnovšek-Račan. Danes sem, moram reči, presenečeno poslušal drugega v opoziciji, za Novo Slovenijo, gospoda Janšo, ko je trdil, da so na privatnem sestanku z gospodom Sanaderjem bili prisotni tudi predstavniki ministrstva za zunanje zadeve. In ne nazadnje, ta gospod Sanader je pripadnik EPP-ju, jasno, tako kot seveda tri stranke iz tega parlamenta, ki so bile soorganizatorke te nove koalicije, in je zagovornik, ta gospod Sanader, je zagovornik arbitraže glede meje med Republiko Hrvaško in Republiko Slovenijo - zanimivo, da je mimo sklepov vlade, parlamenta in pa odbora za zunanjo politiko to izjavil tudi dr. Rupel. In tukaj vidim povezavo tega notranjepolitičnega delovanja z zunanjepolitičnim. V tem kontekstu se mi tudi zdi to druženje in pa seveda brezpogojno soprikimavanje interesom ene države na mednarodnem parketu, za nas, za Slovenijo je pripeljalo najbrž do tega, da je Slovenija zapravila ugled v očeh Francije in Nemčije, ministru za zunanje zadeve pa je osebno zaprla vrata Pariza in Berlina in, kot veste, trkamo oziroma minister za zunanje zadeve trka na vrata za uradni obisk, pa tega le ni. Še enkrat bom prebral 114. člen ustave: "Predsednik vlade skrbi za enotnost politične in upravne usmeritve vlade ter usklajuje delo ministrov." V tem kontekstu seveda podpiram odločitev gospoda Ropa, da v parlamentu predlaga razrešitev zunanjega ministra. Moram reči, da je dosti jeklenih živcev bilo potrebnih, da tega ni storil prej. Mislim pa, da bi bil vihar podoben, kot je sedaj. Potegnil je potezo in to potezo je treba spoštovati in seveda za nemoteno delo jutri imenovati naslednika dr. Dimitrija Rupla. In naj rečem nazadnje še nekaj. Upam, da bo dr. Dimitrij Rupel imel obraz v resnici sesti v poslanske klopi, ampak po tistem, ko bo razmislil, kaj je danes vsega grdega povedal o ljudeh, ki so bili okoli njega ali z njim.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda ministra, dr. Dimitrija Rupla. Izvolite.
Se opravičujem kolegu Jakiču, ampak to, kar je povedal, seveda je popolnoma neresnično. Slovenija ima tako z Nemčijo kot s Francijo izvrstne odnose, obiskov v obe smeri je bilo zelo veliko, kot veste je bil pri nas nedavno tega francoski zunanji minister Villepin, prihaja Barnier. Kot veste, sem sam bil v Berlinu dvakrat, enkrat v letošnjem letu, enkrat v prejšnje letu, Joschka Fischer je bil tukaj pri nas, ko je delal propagando, pomagal nam pri propagandi za Nato in tako naprej. Skratka, to je govorjenje brez veze.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kelemino. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj. No, ko sem dobili v poslansko pisarno oziroma v svojo pisarno ta predlog gospoda ministra oziroma gospoda Ropa o razrešitvi ministra za zunanje zadeve in prebral to skromno obrazložitev, niti na pol strani napisano, sem se dejansko začudil in nisem mogel verjeti, da lahko predsednik vlade na tako skromen način lahko poda razrešitev tako pomembnega ministra, kot je minister, gospod dr. Dimitrij Rupel. V tej kratki obrazložitvi, na podlagi katere ocenjujem, da predsednik vlade verjetno ne zna kaj boljše argumentirati in napisati, kar nikoli tudi ni znal, razen če mu kdo ne napiše, da lahko prebere - niti z eno besedo in niti z enim stavkom ni napisal, kaj je slabega gospod minister, Dimitrij Rupel, napravil, da bi ga bilo treba razrešiti. Niti z eno besedo! Govori o nezaupanju, o celi vrsti drugih navedb, ki sploh nimajo zveze z nobeno vsebino dela, ki ga je opravlja gospod minister za zunanje zadeve. To, kar sedaj nekateri govorite, da je gospod minister za zunanje zadeve delal proti enotni politiki vlade, to je čista laž! In citirate tukaj ustavo! Sedaj mi povejte z enim stavkom ali pa z enim dejanjem, kaj je gospod minister naredil narobe, v nasprotju s sklepi državnega zbora, s sklepi odbora za zunanjo politiko, v nasprotju s sklepi vlade itd.? To smo že ugotovili danes, da tega ni bilo in so torej ti argumenti, ki jih vi navajate, v celoti neupravičeni. Sam ugotavljam nekaj drugega, ugotavljam nekaj drugega, da je gospod Rop resnično zadnje čase postal izredno nestrpen človek, izredno zamerljiv človek tudi ignorantski in to nisem spoznal šele sedaj, ampak to poznam že dolgo časa. Naj samo povem en primer, kaj se je zgodilo, ko je bil še minister za delo. To je približno štiri leta tega nazaj ali pa mogoče pet let nazaj. Bila je neka otvoritev, ne bom povedal, katere objekta, recimo v Posavju, na kateri sem bil tudi sam prisoten. Gospod minister je bil kot nek slavnostni govornik. Saj drži, da se mi tukaj v parlamentu pač spopadamo na tak ali drugačen način zaradi različnih pogledov, zaradi argumentov, ampak to je demokracija in tukaj se pač pogovarjamo, lahko pade tudi kakšna žaljiva beseda; ampak na neki prireditvi, na otvoritvi nekega pomembnega objekta za neko skupnost, recimo, v moji volilni enoti ali pa okraju, kjer hočete, potem srečam - ker sem bil tudi ob tej priložnosti tam - gospoda ministra nekje na hodniku z njegovo delegacijo. Tam začne on z mano politično obračunavati pred svoji kolegi, svojo delegacijo in tistimi ljudmi, tudi sramotiti, tudi poniževati in tako naprej. In kaj naj si potem nekdo, ki je to tam slišal, misli o takem človeku? Resnično sem bil zelo prizadet in tega ne bom nikoli pozabil, kerjaz tega ne bi svojemu največjemu sovražniku naredil, ne pa političnemu nasprotniku, da bi ga na neki javni prireditvi oziroma na nekem slavnostnem srečanju začel zmerjati in ga tudi politično napadel. Tega ne bi naredil, resnično ne! Ampak, poglejte; kar je najhuje pri vsem tem, je tudi to, da so to izredne škodi, tako ravnanje škodi ugledu naše države. Gospod predsednik vlade bi moral biti tisti človek, ki bi resnično bil vzor, tako kot je mogoče gospod Pahor, predsednik državnega zbora, vzor vsem državljanom in nam vsem, kako strpnosti je treba, recimo, na takšnem položaju določene probleme reševati. Definitivno, resnično! In gospod Pahor se je lepo udeležil tistega zbora za republiko in tukaj smo se čisto normalno pogovarjali na hodnikih, ker je bila tudi neka časovna stiska in je gospod Pahor nam, nekaterim poslancem rekel, zdaj pa gremo tja. Čisto tako, normalno, kot da smo največji prijatelji - saj dejansko smo, saj mi smo samo politični nasprotniki, saj nismo sovražniki. In brez vsakega problema, tudi brez vsake kritike je gospod Pahor bil prisoten na tem zboru. In tudi predsednik države, če se spomnite, je v svojem intervjuju glede Zbora za republiko povedal, da to ni nič slabega; da je to pozitivno, če ljudje pač razpravljajo o svetli prihodnosti naše države in izmenjujejo mnenja in poskušajo najti neke rešitve, na podlagi katerih bi se Slovenija še izboljšala, pa še popravila svoje bilance, rezultate, statistične podatke in tako naprej, glede na tisto, kar je govoril gospod Rop, ki drugega ne počne, kot samo hvali neke stvari, ki sploh nimajo zveze s to razrešitvijo, drugič pa govori o nekih povprečjih, nikoli se pa ne vpraša, kaj ta povprečja v sebi skrivajo. Ta povprečja v sebi skrivajo tudi drame in to težke drame. Delavci, ljudje, ki trdo delajo, zaslužijo tudi 60, 80, 100 tisoč, če kje dobijo in ti so tudi v tem povprečju notri in težko živijo in veliko je takšnih. In jaz bi želel kot poslanec državnega zbora ravno tem ljudem pomagati, da bi vsi imeli veliko, da bi vsi dobro živeli, ne samo nekateri in to je smisel nekega skupnega dogovora, iskanje skupnih rešitev, in to je tisto, kar bi bilo treba zagovarjati. Torej, jaz ne vidim popolnoma nobenega razloga za razrešitev gospoda ministra za zunanje zadeve in tudi za to ne bom glasoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim mag. Gračnerja. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko poslušam kolega iz opozicije, ves čas danes že poudarjajo, kot da je edini razlog za razrešitev ministra njegova udeležba in vabilo na Zbor za republiko. Zato bi se samo rad nekoliko opredelil okoli tega. Poglejte, ni res in ne strinjam se s tem, s trditvami, kar ste vseskozi govorili, da bi lažje dokazovali tudi druge stvari, ki so bile, in glavni razlog, katerega je že kolega prej navedel, ki je skladen s 114. členom ustave, da v bistvu gre za izgubo zaupanja med predsednikom vlade in zunanjim ministrom. In v našem pravnem sistemu, v naši pravni državi pač predsednik vlade ima to pravico, da predlaga parlamentu, danes, to v tem trenutku tukaj delamo, in če bo ta nezaupnica izglasovana, je vse to popolnoma skladno z zakonodajo. Torej, okoli tega menim, da ne more biti nikakršnih dilem. Čudi me pa ena stvar, da kolegi iz opozicije, ki ste še pred enim mesecem sklicevali seje o korupciji, nič ne komentirate samega ministrovega prihoda na Zbor za republiko. Kajti po mojem mnenju, pa tudi po zakonodaji Republike Slovenije, je sigurno nekoliko neokusno in nemoralno, da se zunanji minister pripelje na sestanek, ki naj bi bil v prostem času, seveda, na račun nekega drugega podjetja. In sigurno je tudi to sporno, da takšen zbor za republiko, prej je bilo v govoru rečeno, da je Zbor za republiko bil tudi zaradi tega, da bi se približevali evropskim standardom. V nekaterih evropskih državah smo bili letošnje leto oziroma se bom bolj opredelil, v Nemčiji smo bili letošnje leto priča, da je moral odstopiti predsednik nemške centralne banke zaradi tega, ker mu je neko podjetje plačalo zasebne počitnice. Po mojem mnenju je nerazumljivo, da na eni strani tako zagovarjate in prikazujete to udeležbo na Zboru za republiko, kako je to nekaj popolnoma razumljivega, nekaj dopustnega vsemu, ob tem pa se nihče ne vpraša pravo tej problematiki, da je v bistvu tudi to udeležbo plačal nekdo, ki prejema na drugi strani državna sredstva. In minister je funkcionar. In za funkcionarje, za vse nas velja, in tudi za ministra, zakon o preprečevanju korupcije, ki smo ga sprejeli v letošnjem letu. In v tem zakonu tudi piše, da funkcionarji ne smemo prejemati darila, ki so večja kot 30.000 tolarjev. Ne bi naprej razpredal, ker je bilo danes že veliko povedanega, vendar bi se pri tej udeležbi na Zboru za republiko, proti kateri sicer nič nimam, da se tam nekaj govori o prihodnosti, kajti te debate so različne, vendar bi lahko pogledali tudi s tega vidika. O tem je bilo sicer nekaj pisano v medijih, vendar vprašanje tudi, če takšno darilo, kot je plačilo nekega takšnega potovanja, ni potrebno prijaviti kot dohodnino.
Hvala lepa. Rudolf Petan ima besedo. Samo trenutek, gospod Petan, dam besedo ministru.
Samo to bi rad pojasnil, ni bilo darilo, ampak je bil to denar, ki smo ga zbrali privatno vsak iz svojega žepa. Jaz sem dal svoj honorar, ki znaša približno toliko, kot stane polet tega aviona, tako da ni treba nič skrbeti.
Hvala lepa. Rudolf Petan ima besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani! Ta zahteva za odpoklic je dokaj nenavadna; če odmislimo, da v tej kratki vsebini ni nobenih argumentov, se mi pa zdi nekaj drugega res višek. Namreč, v tej zahtevi, ki jo je poslal predsednik vlade, je namreč samo pet stavkov. Res, da so malo daljši stavki ampak je samo pet stavkov. Ampak v petih stavkih odstaviti ministra, to pa je višek arogance in to samo kaže na arogantno delo te vlade in pa predsednika vlade. Še bolj nenavadno je, da je to tri mesece pred volitvami. In če je človek še razumel, da je pred tremi meseci, se pravi pol leta pred volitvami nekako metal predsednik vlade iz vlade koalicijske partnerje, potem je seveda sedaj to tem manj razumljivo. Dejstvo je, da sedaj nekako meče iz vlade ljudi iz lastnih vrst, drugače misleče, temu pa smo včasih rekli nestrpnost. In o nestrpnosti smo pred nekaj meseci obilo slišali v tem parlamentu. Pri celi zadevi pa je zanimivo nekaj drugega. Treba je upoštevati dejstvo, da je vlada zaradi državljanov - in ne obratno - in da državljani zato lahko in imajo pravico in morajo tudi ocenjevati delo vlad, strank, tudi parlamenta, nas, pa tudi ministrstev. Ne vem, ali je to čudno naključje, ampak dejstvo je, da zadnja takšna velika raziskava, ki je bila narejena maja letos, je pokazala, da je ministrstvo za zunanje zadeve, ki ga vodi danes odstavljani minister, bilo ocenjeno najbolje s strani državljanov. Potem se človek vpraša, kaj pa tista ministrstva, ki jih vodijo ljudje, ki so bili krepko pod povprečjem, pa čisto na koncu. Recimo, čisto na koncu je minister zazdravje pa za notranje zadeve, za okolje in prostor. Zakaj pa ni nobene odstavitve teh, ki vodijo te svoje resorje tako slabo? Recimo, minister za zdravje je bil čisto na koncu; to je tisti minister, ki je tiho ali pa mogoče celo z njegovim "žegnom" želi,da se povišajo premije zdravstvenega zavarovanja za starejše nad 60 let, pa v bistvu ne reče nič ali pa tiho podpira. To je nedopustno, to je nemoralno in predvsem zaradi koruptivnih postopkov, zato ker so informacije iz zavarovalnice Vzajemne curljale drugam. To je nedopustno, da so druge zavarovalnice dobivale informacije o tistih zavarovancih, ki porabijo manj denarja, ki so bolj zdravi, se pravi, predvsem mladi, in so jih druge zavarovalnice potem lahko vabile in one si bodo kovale dobičke. Zavarovalnica Vzajemna je pa tista, ki bi sedaj z "žegnom" ministra, pa tudi vlade, poviševala premije. To se pravi, spoštovani gospodje, tako verjetno ne gre. In če veljajo neka pravila, potem naj veljajo enakomerna merila za vse in naj bodo deležni takšnega "blagoslova odstavljanja" tudi tisti ministri, ki vodijo resorje, ki so jih ljudje ocenili za negativne, zelo slabo ali pa krepko pod povprečjem. To je eden od vzrokov, zaradi katerih ne bom podprl te zahteve za odstavitev; jih je še veliko, ampak bodo še kolegi povedali svoje. Sam ne bom podprl te zahteve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Franc Čebulj ima besedo za razpravo.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! No, glede na današnjo razpravo o razrešitvi zunanjega ministra, gospoda Dimitrija Rupla, je moj oseben občutek in tudi mnenje, da gre tu za obračun znotraj stranke LDS. Prepričan sem, da gre pri očitkih, ki jih je deležen prav od svojih strankarskih kolegov, za očitke, ki jih navajate, za stvari, ki so se zgodile pred več kot letom dni ali pa tekom njegovega ministrovanja kot zunanjega ministra v vladi Republike Slovenije. Na nek način me to ne preseneča, ker ne nazadnje lahko ocenim, da smo v bistvu ljudje politika in ne politika ljudje. In taki, kakršni smo,tako tudi naš odnos oziroma naše oporekanje določenemu delu, ki ga je gospod minister v preteklosti dobro opravil, je pač danes deležen določenih kritik. Popolnoma razumem, da nek red v stranki velja. V kolikor nisi poslušen, v kolikor ne spoštuješ določenih dogovorov, je odločitev, ali se sam opredeliš in greš eventualno v drugo stranko ali se eventualno odločiš, da si pasiven do politike ali do določene skupine ljudi. In to me ne preseneča, da je mag. Rop, predsednik vlade, predlagal v razrešitev gospod Rupla. Preseneča me odnos kolegov poslancev, ki mu očitate danes stvari, ki bi mu jih že morali davno očitati in mu tudi predlagati v samorazrešitev. Kar naenkrat se ugotavlja, da je gospod minister Dimitrij Rupel bil neprimeren minister. Skratka, tudi ni primeren minister v nadaljevanju. Od redkokaterega kolega, ki ste tvorili vlado, je bil deležen določenih zaslug in pohval. Še bolj je pa zanimivo to, kot sem prej rekel, da smo ljudje politika, da smo mu tudi pred nedavnim v opoziciji zastavljali vprašanja in ste ga vi na vse kriplje in po vaši meri tudi branili. Danes je ravno obratno. Mislim, da je to slaba popotnica politiki v Sloveniji, ker ta odnos in ta odraz politike, ki je tukaj notri v državnem zboru, je tudi odraz ljudi, ki se potem tako vedejo vceli državi Slovenije; skratka do vseh institucij, ki funkcionirajo v naši državi. Glede na to - žal mi je, da ni gospoda zunanjega ministra prisotnega -, da mu je bilo že dano in tudi sam je izrazil, da se odloča za poslansko klop, mu pač predlagam in ga vabim v zadnjo klop, mogoče tudi sedež, ki sem ga pred letom dni sam zasedel, to je mesto, kjer se bo sigurno lahko v miru in trezno odločil o nadaljevanju svoje politične kariere. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Andrej Bajuk ima besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Velikokrat smo danes slišali nekaj besed o tem, na kakšni podlagi, v kakšnem okviru se v našem ustavnem redu imenuje in pa razreši ministre. Mislim, da moramo še enkrat ponoviti, da je dejansko v parlamentarnih demokracijah naš ustavni red neke vrste "unikum" v tem smislu, da dejansko ministre na predlog predsednika vlade imenuje in razrešuje državni zbor. Ko je ta državni zbor na podlagi volitev pred štirimi leti imenoval za zunanjega ministra gospoda Rupla, je to napravil na podlagi nekega, neke širše razprave. Bile so izrečena in predstavljena stališča. In ta stališča, bistvena stališča zunanje politike Republike Slovenije, so žele v vsem tem obdobju podporo večine, skoraj vseh parlamentarnih strank, bodisi velike koalicije ali pa tudi opozicije. Ko obravnavamo - torej, to je naša dolžnost, ustavna dolžnost - predlog predsednika vlade za razrešitev ministra, se moramo pač zavedati, da ne gre za katerokoli ministrstvo. Minister za zunanje zadeve je v vsaki državi neka posebnost, posebnost je pa v tem, da dejansko minister mora izvrševati, uresničevati zunanjo politiko. Zunanja politika neke normalne države pa gre preko strankarskih mej. In v tem smislu moramo priznati in si moramo povedati še in še, da je zunanja politika Republike Slovenije v tem desetletju v svojih bistvenih značilnostih, pa bi rekel dveh temeljnih stebrov, dejansko bila tudi predmet podpore, širše podpore, kot pa samo vladajoče koalicije. In to je bil naš vstop v Evropsko zvezo in v zvezo Nato. V opoziciji smo bili kritični do določenih potez te vlade na zunanji politiki. Jasno smo tudi to izpovedali, ko je bil trenutek za to. Govorim konkretno o sporazumu Račan-Drnovšek, za katerega predstavniki naše poslanske skupine nismo dali soglasja, ker se nismo s tem strinjali. Vendar nismo pa mislili, da je to zadostno, da bi zahtevali neko interpelacijo ali pa razrešitev gospoda ministra. Če so pa tako mislili, so pa vedeli, da nismo imeli zadostne podpore za takšno stvar. In v zunanji politiki je treba pač delovati na takšen način, da se ohrani verodostojnost podobe države zunaj naših meja. In za to pravzaprav gre. Ko jaz prebiram in sem še enkrat prebral obrazložitev gospoda predsednika vlade, o kateri moramo danes odločati in ko semposlušal njegovo predstavitev, ne najdem tistih razlogov, glede katerih bi jaz lahko ocenil, zakaj pravzaprav gre. Res je, da po 114. členu naše ustave mora predsednik zagotoviti enotnost pristopa vlade. Človek pa se vpraša, v čem pa je v delovanju ministra za zunanje zadeve ogrožena enotnost vlade na področju zunanje politike, ker tam bi morali pač začeti. Kaj pa moti to vlado v zunanji politiki, ki jo je izvrševal gospod minister, kaj jo moti na področju zunanje politike? Slišali smo kolega Jurija iz Združene liste, ponovil je svoje argumente o vilniuški deklaraciji. Seveda prezira dejstvo, da je gospod minister to obrazložil na odboru za zunanjo politiko, ne enkrat, ampak večkrat. Da je tisto njegovo stališče dejansko imelo podporo gospoda predsednika vlade in tudi predsednika države. Torej, človek se sprašuje, kaj je to. Če pa tega ne vemo, če se bo ta državni zbor odločal samo na podlagi očitnega dejstva, da gospod predsednik vlade ne zaupa več gospodu ministru, ne da bi istočasno zahtevali, da dejansko obelodani in jasno pove, ne samo slovenskim državljankam in državljanom, marveč celotnemu svetu, v čem se ne strinja v zunanji politiki, ki jo je izvrševal gospod minister, potem je to neodgovorno dejanje s strani državnega zbora. In če bo to sprejeto, in vse kaže, da bo sprejeto na podlagi debate, ki sem jo z vsem zanimanjem zasledoval, kaže, da bomo naredili slabo uslugo naši državi. Ni normalno, res ni normalno, da se ministra za zunanje zadeve zamenja za takšno kratko obdobje, ne da bi se obrazložilo,za kaj pravzaprav gre. Ni normalno, da gospod predsednik vlade še ni povedal, v čem se ne strinja, kaj ga resnično moti. Če pa je dejansko samo notranja politika, če je to samo nek nesporazum ali pomanjkanje zaupanja na osebni ravni, potem bi pa jaz še vztrajal na tem, spoštovane kolegice in kolegi, tako se ne dela v resni državi. Takšni problemi se rešujejo drugod, kot pa v državnem zboru. Takšni problemi se ne izpostavljajo pred svetovno javnostjo. Kako pa naj sedaj druge države pojmujejo kakšno je resnično stališče slovenske vlade? Kaj nas moti v zunanji politiki, ki jo je vodil do sedaj in ki je že imela podporo v svojih bistvenih značilnostih, je žela podporo velike koalicije, ki je imela večino, in tudi opozicije. Če tega vprašanje ne bomo rešili, verjemite mi, delamo slabo uslugo podobi naše države v svetu. Hvala lepa.
Hvala, dr. Bajuk. Geza Džuban ima besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sam sem med tistimi, kot je danes že eden od kolegov rekel, nisem si posebej pripravljal, nimam napisano. To, kar bom rekel, je nek odraz občutenja tega trenutka, ki se danes odvija v tej dvorani in kar nekaj časa že pred tem. Spomnim se zgodbe po osamosvojitvi, prvih demokratičnih volitev leta 1992, stranke, ki so prišle v ta prostor, in potem združitev nekaterih strank, kjer se je naša stranka združila z Demokrati, Socialisti in Zelenimi in je v našo stranko prišel tudi dr. Rupel. Od takrat naprej smo spremljali to zgodbo tako, da je, verjetno upravičeno, za dr. Rupla pri nas bil zmeraj rezerviran prostor ali dva. Vsa ta leta nazaj. Z nami je sedel v poslanskih klopeh, istočasno je bil župan mestne občine. In najbolj nenavadno danes se mi zdi to, da smo dneve, tedne, mesece in leta poslušali kritiko kolegov na njegovo delo, na njegovo osebnost, tistih, ki ga danes najbolj zagovarjajo. Lahko smo dnevno brali zgodbe "Dimitrij proti Dimitriju", ko so ga v mestni občini poskušali diskreditirati, spodnesti na vsak način. Vemo, kdo - tisti, ki ga danes branijo.In teh zgodb, kljub temu, da sem slabih dvanajst let v tej politiki, ne razumem popolnoma - nenadne spremembe pri nekaterih kolegih, sicer jih pa doživljamo tudi na drugih mestih. In seveda mi potem tudi ni razumljivo nezadovoljstvo, ki smo ga danes tu imeli priliko slišati od dr. Rupla, da je v tej družbi, nas, tako hudo vse narobe in da je pač tako nezadovoljstvo, kot je bilo danes tu izraženo - prej, mislim, da ni bilo toliko izrečenega kot danes -, in da je sploh možno potem še funkcionirati v tej druščini. Z ozirom na to, da je med nami obstajal nek, recimo, normalen odnos, in ko bo treba glasovati, ko se človek mora odločiti, kako bo glasoval in zakaj, po tem današnjem izraženem nezadovoljstvu, kot da mi je malo lažje, če bom glasoval za razrešitev, kot da sem pomagal dr. Ruplu, da se pač reši te druščine, v kateri se ne počuti dobro. Ker tako, kot smo slišali, brez oziroma na to, kdo je kriv, mislim, da sodelovanje ni več možno. Nastala je neka situacija, ki jo lahko prekinemo samo na tak način, da pač glasujemo za razrešitev, in da bo potem zgodbi do jeseni, ki je že kar nekaj časa pestra, še malo dodano k tej pestrosti, imamo še to situacijo, ki jo moramo jutri verjetno pripeljati do konca, in da se potem eventualno spoprimemo še z nekaterimi rečmi, ki bodo pa verjetno še bolj pestre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še nekaj razpravljavcem ima na razpolago čas za razpravo. Najprej Franc Pukšič, nato Jelko Kacin, Ivan Božič itd. Franc Pukšič, ima besedo. Prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod minister. Takšne obrazložitve za odstop zunanjega ministra, ki je vodil toliko let zunanjo politiko, kot jo je napisal predsednik vlade dr. mag. Rop, ne bi pričakovali niti na kakšni krajevni skupnosti od predsednika krajevne skupnosti za zamenjavo kakšnega člana vaškega odbora. Ampak tudi s takšnim zapisom se kaže nivo odgovornosti do države. Mene sploh ne zanima, kaj imate in kaj ste imeli znotraj stranke. Očitno je, da je v tej stranki veliko stvari, ki so hudo narobe. Ampak o tem, kako naprej, bodo seveda odločali volivke in volivci. Je pa prav, da se nekatere zadeve danes slišijo. Tudi sam sem bil pred 10-imi leti član Demokratske stranke skupaj s takrat kolegom iste stranke Ruplom in ko so se Demokrati takrat odločali za povezavo na tistem znanem kongresu na Bledu z Liberalci, sem seveda temu nasprotoval, zelo nasprotoval. In po 10-ih letih se kaže, da sem imel zelo prav. Vladajoča elita z Ropom na čelu si je v gospodarstvu, znanosti in drugih temeljnih področjih zagotovila, da temeljne funkcije na tem področju opravljajo tisti, ki sodijo popolnoma v njem ideološki koncept. Če to ni, jih uspešno izloči, če niso po njihovem primerni. Tako se je zgodilo tudi že v četrtek, ko vas je, gospod minister, za enkrat še vendarle gospod minister na seji OZP gospod Kaco pokopal, še preden ste umrli kot zunanji minister, danes pa vas je gospod Rop lustriral. V tej državi je vendarle prišlo do lustracije. Do drugače mislečih nastopa gospod Rop in Liberalna demokracija z največjo možno mero arogance. Pri tem seveda ni izjema niti predsednik vlade, ki bi si pa po naravi stvari moral prizadevati za čimbolj strokovno in objektivno vodenje vlade. Prav nasprotno. V svojih nastopih izrecno kaže na prezir in odpor do opozicije. Konstruktiven dialog med opozicijo in pozicijo, ki bi imel za posledico učinkovito delovanje slovenske države, zaradi vladajoče elite žal ni mogoč. Naj navedem lep primer številnih zakonov, med katerimi je bilo nekaj tudi zelo dobro pripravljenih, ki niso bili sprejeti preprosto zaradi dejstva, ker niso nosili imen zaželenih predlagateljev. Vsebina seveda ni bila pomembna. Poleg tega vladajoča elita neusmiljeno posega s svojo ideologijo v nekateretemeljne zakone, ki bi morali temeljiti izključno na stroki. Zaostajanje gospodarskega razvoja, zaostajanje v gospodarskem razvoju in modernizaciji je v obdobju od leta 1991 pa do letošnjega leta več kot očitno. Tudi kazalci, ki nas primerjajo z drugimi državami, to kažejo. Krivec takšnega stanja so tiste politične sile, ki so tudi odgovorne za zaostajanje Slovenije v obdobju od leta 1945 do leta 1990. Gospodarska politika, ki jo je sprejela vladajoča elita, ne more konkurirati niti drugim novim članicam Evropske unije. Slovenija se lahko po deležu izvoza visoko tehnoloških izdelkov, žal, primerja samo z Romunijo. In problemi velike brezposelnosti, dolgotrajne brezposelni so na žalost tudi mladi z visoko oziroma univerzitetno izobrazbo, ki prvič iščejo zaposlitev. Zaradi vsega navedenega ne bom podprl predloga predsednika vlade in ne bom glasoval za odstavitev. Hvala.
Hvala. Besedo ima Jelko Kacin.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Kolegice in kolegi, nisem prav pozorno sledil predgovorniku, ampak zdaj sem dobil dva SMS-a, da se mu moram zahvaliti, ker me je tako prijetno tituliral. Tako so mi svetovali. Rad bi v zvezi s to našo današnjo razpravo poudaril tri stvari. Enostavno se mi zdi resnično napihovanje te zgodbe, ki jo naši prijatelji in kolegi iz opozicije, morda bodoči partnerji, sam bog ve, če temu ni tako, zganjajo okrog zgodbe, da želi predsednik vlade tri mesece pred volitvami zamenjati enega od svojih ministrov. Gospoda Bajuka ta hip ni tukaj, ampak naj vas vendarle spomnim, Drnovškova vlada, ki je bila predhodnica Bajukove vlade, je padla natančno na 5. maja. Vlada je bila potem imenovana 7.6., volitve pa smo imeli potem 15.10. Šlo je za kak mesec daljše časovno obdobje, kot pa nas loči od danes pa do volitev. Ampak gospa in gospodje, takrat je šlo za celo vlado, za dva meseca več je šlo, zdaj pa seveda gre za enega ministra. In zdaj se vsi mečemo tukaj na trepalnice, kako bo hudo, kako se bo vlada sesula, kako se svet ne bo več normalno vrtel, ker si je predsednik vlade drznil enega od svojih ministrov odsloviti. Predsednik vlade je enak med enakimi, je pa močnejši. On si izbira sodelavke in sodelavce. In ko reče "dost mam" je to čisto dovolj. Takrat, ko predsednik vlade reče "dost mam", takrat lahko odslovi kogarkoli. To smo si tisti, ki smo kdaj že bili v vladi ali pa v izvršnem svetu, ko še nismo imeli vlade takoj po naših prvih demokratičnih volitvah, naslovili, sodelavce si predsednik vlade sme izbirati sam. In njegova izbira je njegova volja. Zaradi tega, kar se dogaja tukaj v tej dvorani in kar se bo dogajalo v naslednjih tednih, Liberalna demokracija Slovenije ne bo šla na dvoje. Tako kot je šla na dvoje SDZ ali pa kot so šli na dvoje Demokrati ali pa še kakšna druga stranka, v kateri se je naš dragi prijatelj in naš član Dimitrij Rupel znašel in ugodno bival v tistih časih, ko smo demokracijo še delali. Zadnjič je povedal v pismu svojim sodelavcem, da je že 7 let minister za zunanje zadeve in da že 10 let dela v ministrstvu za zunanje zadeve in bo z njimi ostal tudi v prihodnje. Kako lahko to prejudicira naprej, ne vem, razen če si je morda že uredil status poklicnega diplomata, da ne bo več politik, kar je doslej bil in kar nam danes ves čas dokazuje, bo nekaj drugega, bo samo še poklicni diplomat. Če temu ni tako, morda jaz tega ne razumem, pa želi strašiti po ministrstvu za zunanje zadeve, češ, da bo prišel nazaj. To je njegova volja. Jaz ga imam še vedno za prijatelja, zato take stvari tudi javno pripovedujem. Jaz imam raje prvo zamero kot zadnjo. Tisto, kar pa je treba tukaj javno povedati in vam lahko tudi povem, da me moj kolega Rupel, kadarkoli sva v tujini, v angleščini predstavlja kot "this is my watch dog." V slovenščini bi se temu reklo: "Pes čuvaj ali nadzornik." Zato vam upam povedati, da dobro vem, kaj se dogaja na ministrstvu za zunanje zadeve in kaj se dogaja v naši zunanji politiki. Ne le zato, ker sem predsednik odbora za zunanjo politiko, ampak tudi zato, ker odlično sodelujem s predsednikom moje stranke, naše koalicije in naše vlade. In zaradi tega vam lahko povem kakšno ozadje. Kolega dr. Dimitrij si je zamislil, da je on prvi in edini komisar. In ker to ni, je to hudo. Sedaj je ponovno ugotovil, da bomo ponovno imenovali komisarja. Ker to ni, je to zelo hudo. Ampak predsednik vlade ne more pristati na to, da ga ena oseba izsiljuje in se požvižga na vse odnose, razmerja v koaliciji v naši državi in ne more izsiljevati ne predsednika vlade, ne naše države, ne volivk in volivcev. Zato ima predsednik vlade vedno pravico, da reče: "Dost mam." Veliko ljudi je do sedaj kdaj reklo: "Dost mam." Poglejte, naš spomin je kratek. Že prej, ko sem prvič govoril v imenu poslanske skupine, sem rekel: "Dolgost našega spomina je zelo kratka." Če si pogledate Sobotno prilogo ljubljanskega Dela, z dne 29. julija 1995, to je sedaj že neverjetnih devet let, boste lahko brali izpod peresa predsednika vaše stranke, gospod Pukšič, Janeza Janše dolg traktat z naslovom Fašizem na ljubljanskih glavnih trgih. Imate tudi posebno poglavje, ki se glasi: "10 nesramnosti gospoda Rupla", o tem piše Ives Talnič [[?]] , o tem piše Danijel Malenšek. Cela vrsta ljudi se je na mrtvo že kdaj sprla z njim, pa zaradi tega država ni propadla. In če je naš predsednik rekel: "Dost mam", dajmo upoštevati njegovo voljo in se nam ni treba nam metati na trepalnice, ker bomo potem na koncu samo glasovali in mu omogočili, da sestavi vlado, kakršno si želi, kajti za to ima dobre argumente. Ne potrebuje nepotrebnih zdrah v koaliciji. Ni pa to nobena katastrofa za našo zunanjo politiko, kajti deklaracijo o prioritetah naše zunanje politike v pogojih članstva v Evropski uniji smo nedavno obravnavali, smo jo sprejeli. In to je zelo jasen okvir in usmeritev katerikoli ali pa komurkoli, ki bi bila oziroma bo izvoljen za ministra za zunanje zadeve. Ta minister za zunanje zadeve ne bo naslednik Dimitrija Rupla, ker takega naslednika ne more biti. Minister bo nov in dajmo se tega zavedati. Enkrat je dosti in takrat je stvar končana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem Ivanu Božiču.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Malo težko je govoriti, ko glavnih akterjev današnje igre ni zraven. Ampak vseeno, kolegice in kolegi, rekel bom tako, sam sem glasoval in tudi naša stranka za predsednika vlade in tudi za gospoda ministra, ki ga danes razrešujemo. Nismo več v vladi, ampak še vedno sta tukaj in se človek malo nelagodno počuti, ko je nekoč smatral, da je tako bilo prav. A vendar. Gospod predsednik vlade nam je poslal obrazložitev predloga za razrešitev ministra v treh odstavkih. Sam bom citiral drugi odstavek, ki pravi tako: "Vsakdo ima seveda pravico do svojega političnega in drugega stališča, ga tudi javno izraža, se v ta namen svobodno povezuje in podobno, vendar tako kot za druge javne funkcionarje tudi za člane vlade velja, da so z nastopom v javne funkcije prevzeli tudi posebno odgovornost za svoja dejanja, še posebej če slednja resno načenjajo kredibilnost in enotnost delovanja vlade kot ključnega izvršnega organa države." Konec citata. In tumi sedaj nekaj manjka. Sam sem zapisal vprašanje: Kaj? Če bi tu pisalo, da gospod minister za zunanje zadeve odgovarja, ker ni rešeno vprašanje južne meje, bi mirno glasoval za njegovo razrešitev. Ampak ne piše. V prvem odstavku je sicer našteto tako v leporečju, kaj je narobe, a vendar tega ni. Ampak samo v tretjem odstavku pravi, da med drugim, iztrgano iz citata "ne uživa več zaupanja predsednika vlade." Torej zaradi ukrepov moči se ga enostavno in enostransko razreši. In to lahko rečemo, da je samo obračun v eni in isti stranki v vladi. Nič več in nič manj. A vendar politični pluralizem bo moral nekoč biti malo večji pri nas v tej državi, ki smo jo pravzaprav oziroma smo ji vsi tudi zavezani. Sam ministrove zamenjave ne bom podprl, kajti taka ohlapna obrazložitev je zame malo premalo. Ne bom se skliceval na noben kratek rok do volitev. Bom pa rekel nekaj, kar nihče od vas danes štiri leta nazaj ni povedal, ko se je iz skupne stranke SLS - SKD izvolilo del članstva in ustanovilo novo stranko Novo Slovenijo, smo bili v SKD - SLS tisti, ki smo ostali, tako demokratični, da nikogar nismo črtali iz članstva. Zgledujmo se po tem. Danes, na zadnjih evro-volitvah je bila ta nova stranka največja in najboljša v Sloveniji. Kako bi bilo, če bi se mi takrat volivcem drugače zamerili? Hvala lepa.
Hvala, kolega Božič. K besedi vabim Leopolda Kremžarja.
Hvala lepa, predsedujoči. Bolj ko poslušam, bolj sem začuden. Pa ne zato, ker ne bi pričakoval, ampak ker se mi zdi, da je pa zares narobe svet. Še pred kratkim časom, pred nekaj meseci, smo lahko skoraj da pri vsakem nastopu, razen pri evro vstopu in Natu, poslušali, kako ima ta koalicija slabo zunanjo politiko, neurejeno, nezrelo, nespametno. Na rednih tiskovnih konferencah je bilo to velikokrat tudi povedano. In to isto politiko je vodil seveda minister Rupel. Danes poslušamo seveda eno povsem obrnjeno pesem. Poslušamo pesem, kjer predsednik vlade po svojih pooblastilih, in nič več kot to, predlaga parlamentu, da se zamenja eden od ministrov. Tako kot je pred kratkim predlagal po vseh normalnih principih parlamentarne demokracije in so ministri SLS-a izstopili zaradi nestrinjanja v koaliciji in nikomur se ni zdel to tako velik problem. In tukaj nismo razpravljali o tem in ni bilo velikih govorov okoli tega, zakaj so ministri But, Presečnik in Bizjak odšli iz vlade, ampak celo njihovi stranki se je zdelo to povsem normalno kot sestavni del nekega političnega pluralizma in neke politične demokracije. In tako tudi je. Tako kot je tudi povsem normalno to, kar se danes dogaja, in tako, kot je povsem normalno tudi to, da je dovoljšnja takšna obrazložitev, ne pa takšna, kot nekateri bi verjetno želeli, da bi bila, da pač gre za nesoglasje med ministrom in med predsednikom vlade in zato predsednik vlade ocenjuje, da ne more več delati s tem ministrom in potem ostajata samo dve možnosti, ali ni on več predsednik vlade ali pa ni več ta minister. In v tem primeru predsednik vlade predlaga, da ta ni več minister. Vse je legitimno, vse je normalno, mi pa hočemo in mi delamo iz tega veliko zgodbo. In danes tu poslušamo stvari, ki jih, moram reči, Dimitriju Ruplu ne privoščim vsega tega, kar je. In sem imel namen in ga imam še zdaj, da ne bi govoril o njegovem delu in da ne bi ocenjeval njegovega dela in da se ne bi spravljal še sam na njega. Vendar, minister Rupel si je sam izbral javni nastop za to, kar se danes dogaja. Tudi sam je prej povedal, sam si je izbral to, ker je želel povedati, kaj si misli o tej vladi, kaj si misli o tej koaliciji, kaj si misli o tej stranki in zastaviti nekaj vprašanj svojemu predsedniku stranke in svojemu predsedniku vlade v tem parlamentu. Torej si je izbral to zadevo in seveda ta razprava, ki smo jo poslušali, ki velikokrat spominja, vsaj mene, bolj na tisti Jerry Springer Show, kot na resno in tehtno razpravo v parlamentu, vsaj tako kot si jaz predstavljam razpravo v parlamentu, seveda pač doživlja to, kar danes tu doživlja. Meni to ni všeč. Meni ni všeč in me je velikokrat, ko to poslušam in ko sedim tukaj danes, sram zaradi tega, kako to počnemo, počnemo vpričo kamer, počnemo vpričo velikega števila gledalcev, počnemo stvari, ki so nespodobne za parlament in nespodobne za predstavnike ljudstva. To je moje globoko prepričanje in me ne boste nikakorprepričali v nasprotno. Premier Rop, kolikor vem, in to je bilo danes tudi tu povedano, je izbral v tem trenutku skrajno možno varianto, in to je ta predlog, čeprav je bilo, kolikor vem, tudi ponujeno ministru Ruplu, da odstopi. Seveda ni hotel, povedal je tudi sam, zakaj ne, ker je želel, da se to danes v parlamentu zgodi. In to se pač danes tu dogaja. Še ena zadeva, ki mi nikakor ne ugaja - s tem bom tudi končal in to je edino, kar bom povedal kot svoje mnenje o ministru Ruplu -, je njegov današnji nastop. Žal mi je, da ga zdaj ni tukaj, ker težko nekomu govorim, ko ga ni, toda saj bo slišal in prebral. Tako nediplomatsko, vsaj tako, kot si jaz diplomacijo predstavljam, tako za ministra nespodobno govorjenje o neki tuji državi, o nekem srečanju s pomembno tujo državo, kot je bilo srečanje v Londonu, o tistem že omenjenem posedanju, ali kako je bilo rečeno, postopanju pri šankih ministrskega predsednika velike in pomembne države, kjer bi ga lahko kdo pocukal za rokav, izjave o Hrvaški, ki so bile tu izrečene, in tako naprej, se pač ne spodobijo. To so besede v parlamentu, to niso besede na nekem privatnem pikniku, kjer lahko v prostem času tudi minister ali pa poslanec približno na ta način govori. Tu ima vendarle beseda, ki je izrečena, neko drugo težo. In to je edino, kar osebno lahko v tem trenutku povem, kaj zamerim ministru Ruplu. Pa še to, že omenjeni trije ministri SLS so odšli, kot rečeno, na povsem normalen in po legitimni odločitvi način in odšli so kot gospodje, tako kot se spodobi za ministre. Enim je očitno to pač prirojeno. Hvala.
Hvala, kolega Leo Kremžar. Jože Tanko ima besedo.
Hvala lepa. Gospod Kremžar, v tej razpravi gre v glavnem za vašo nespodobnost, ker to, kar se zdaj dogaja, ste vi sprožili. Pred časom je eden mlajših v tem državnem zboru, vendar izkušenih liberalnih demokratov, precej glasno in navdušeno razpravljal o tem, da je liberalec in libertalec, s čimer je hotel opozoriti javnost o širini, strankini širini, svoji širini, ki ji pripada. Ni minilo niti veliko časa, ko bo ta isti liberalec in libertalec sodeloval pri odstavljanju svojega ministra, ker se je kot pripadnik iste liberalne stranke udeležil določenega zbora, in sicer zaradi občutka, da lahko nekaj prispeva k novim perspektivam anemične politike. In tega zbora se je udeležilo veliko ljudi različnih pogledov. Ta minister je prišel v Linhartovo dvorano skozi glavna vrata in ni mi pravzaprav povsem jasno, kaj je pri tem moteče:ali zbor ali republika. Ne vem, katerega državljana bi sicer motil zbor, na katerem se razpravlja odprto, brez cenzure o pomembnih vprašanjih preteklosti, sedanjosti in prihodnosti. Koga naj bi motila republika? Verjetno vsi de facto in de jure želimo pravo republiko, ne pa kakšno nadaljevanje kontinuitete iz preteklega stoletja, ki je v relativno kratkem času razkrojila, in to večkrat, narodno jedro, si uzurpirala kraljevske privilegije in pripeljala prejšnjo državo do razpada. Zanimivo, da prav nihče iz te oblastne sfere ni odreagiral, ko se je predsednik vlade udeležil pogovora o ustanovitvi Foruma 21, v katerega je vstopil na skrivaj skozi stranska vrata. Prav nihče ni proti svojemu premieru dvignil glasu, ni bilo nobene gonje, nobene razprave o njegovih nerodnostih in netaktičnostih, nobene razprave o primernosti, in to vse verjetno zaradi liberalne in libertarne drže. Tudi bivši predsednik se ni spotaknil ob udeležbo predsednika vlade na njegovem pripravljalnem sestanku, ničesar ni govoril o pooblastilih premiera, o pravicah. Pri zunanjem ministrupa je čutil dolžnost, da se o tem izjasni in pove svoje mnenje. To kaže na to, da je slovenska politika zelo dvolična. Vprašamo se lahko, kam nas vodi pot, ki ne samo, da preprečuje, ampak celo prepoveduje in sankcionira drugačno mišljenje. Celo udeležba na shodu, na katerem se govori o republiki, o Sloveniji, o naših koreninah, o naših prihodnosti je prepovedana. Predlog je za zamenjavo ministra. To je v teh zadnjih treh mesecih šesti minister, ki ga bo premier zamenjal, tretjina vlade. očitno se ta vlada bolj ukvarja sama sabo kot z resnim in resničnim vodenjem. In vse to, kar počnemo sedaj, je namenjeno zgolj popravljanju fasade in vlada nima niti moči, da bi se ukvarjala z vsebinskimi problemi. In verjetno ti zaostanki, ki jih Slovenija beleži za drugimi pristopnicami, niso niti slučajni. Nismo se v stanju poenotiti niti pri ključnih vprašanjih. In ta občutek, ki ga imamo, da smo boljši, da napredujemo hitreje, je v bistvu samo proizvod napuha in samo reklame. Vendar predsednik vlade nam vedno ponuja ljudi, ki lahko takoj začnejo z delom. In sprašujemo se lahko, zakaj tako ni izkoristil svojih strokovnih in kadrovskih potencialov v stranki, ki jih ima. In vsakič, ko nam predlaga novega ministra, potegne iz rokava večjega asa oziroma kot čarovnik večjega zajca. Mislim, da so te razprave, ki smo jim priča zadnje čase ob zamenjavah ministrov pravzaprav brezplodne. In enostavno so namenjene ustvarjanju samo lepe fasade, zamegljevanju in ni razprave o tistih pravih stvareh, o katerih se naj bi govorilo na tem državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jurij Malovrh ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Ne bom podprl predloga prvega ministra, ker se z njim ne morem strinjati, glede na to, da je bila obrazložitev dobra polovica strani. Za to je kar nekaj razlogov. Še v letošnjem letu smo poslušali o uspešnosti slovenske zunanje politike, kako smo stopili v Nato, kako smo stopili v Evropsko unijo, kako so uspešni naši pogajalci. In moram reči, da je tukaj igralo prvoviolino sigurno ministrstvo za zunanje zadeve. Tudi pripravljali so posamezne sestanke, posamezna srečanja, tako da tukaj kar naenkrat nekih strašnih očitkov ne bi moglo biti. Rekel sem, da je premalo resnih razlogov. Če bi bil uporabljen 114. člen ustave, kot je bilo prej nekajkrat citirano, bi prvi predsednik oziroma prvi minister moral takrat ob nastopu predsedovanja podati predlog ali pa kar kmalu potem podati predlog za zamenjavo zunanjega ministra, češ, da z njim pač ne more delati in bi navedel neke osebne razloge ali kaj podobnega. Jaz moram reči, da me je na nek način tudi strah, strah takšne stranke, tu mislim predvsem na LDS, ki ob drugačnem razmišljanju, drugačnem ravnanju posameznika, ko se združi z nekimi prijatelji, da ga mora takoj kaznovati, kaznovati z izgonom. In to kazen bo danes vladajoča koalicija tukaj tudi izvršila. Podobno je izvršila kazen za Slovensko ljudsko stranko pred nekaj meseci, ko je le-ta razmišljala malce drugače o nekaterih ministrih, kjer je bila interpelacija dokaj utemeljeno vložena, pa smo tistim, ki so interpelirali, pritrdili in smo bili izgnani iz vladajoče koalicije. Tukaj se mi tudi postavlja vprašanje, zakaj novi kandidat, gospod Vajgl, kajti on je pred nekaj dnevi zelo pozitivno govoril o še sedanjem ministruRuplu na televiziji. To se pravi, da je delal dobro. In zakaj te funkcije ne bi opravljal kar predsednik vlade še te slabe tri mesece ali dobre tri mesece, kakor hočemo pač reči, tako kot opravljajo to v Italiji. V Italiji smo ravno poslušali, da je odstopil minister za gospodarske zadeve in da je predsednik vlade prevzel njegovo funkcijo. Računam, da bodo vsi sekretarji ostali, vsi uslužbenci ostali in bi se na ta način tudi v tem poletnem času, v času dopustov to dalo izvršiti, to delo dalo opravljati, kajti za vlado oziroma za državo, kjer so prihajajoče volitve, druge države nimajo v tistem času nekih globokih ali pa resnih stikov. In tukaj vidim tudi razsipnost te vlade. Takoj je treba imenovati novega, takoj se podeljujejo funkcije. Mene razlogi, ki so bili navedeni, pa tudi razprava na danes tukaj ni prepričala. Tudi tisto mahanje s 114. členom ustave me ni prepričalo, kajti prepričali bi me, če bi bili navedeni neki resni razlogi zakaj to, to in to. Samo, da se pa z nekom ne razumeš preveč dobro, je pa malce premalo oziroma malce prehudo in preveč diši po tistem, da je treba v stranki narediti red in disciplino. Prav iz navedenega, lahko bi govoril še dlje, ne bom podprl, kot sem dejal, predloga predsednika vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lidija Majnik dobi besedo za razpravo.
Hvala lepa. Lekcija, ki nam jo je vsem skupaj dal dr. Capuder v enem od omizij in iz katere bi se morali vsi skupaj veliko naučiti, je spoštovanje mandata. Danes ne gre za strankarsko discipliniranje, čeprav ni nič slabega in jo uveljavljajo prav vse politične stranke. Gre za spoštovanje mandata, predvsem pa gre za spoštovanje vseobčih vrednot, gre za moralo, kot eno od temeljnih vrednot. Liberalna demokracija je velika stranka prav zato, ker združuje tako leve, kot desne, ker spoštuje in neguje notranji dialog, ki ne zahteva bianco podpisanih izstopnih izjav ob kršenju discipline, kar nekatere poslanske skupine poznajo in prakticirajo. Že v imenu nosimo liberalizem, zato se nam lahko kdorkoli pridruži, dovoljen pa je seveda tudi odhod. Zato nikoli nismo problematizirali udeležbe na zboru za republiko. Pomembno je poudariti, da je problem samo v prvem podpisu in nič drugega. Kljub ali pa prav zaradi liberalnosti pa je potrebnospoštovati vrednote še toliko bolj. Zato bom kljub temu, da sva z Dimitrijem v isti stranki spoštovala mandat, ki smo ga v tem državnem zboru dali predsedniku vlade in je seveda odraz volitev izpred štirih let. Z mandatom je bila dana tudi pravica do izbire svoje ekipe, zato bom njegov predlog podprla.
Hvala. Anton Anderlič ni tu. Jožef Školč ima besedo.
Hvala lepa. Ta razprava je posledica neke specifične ustavne ureditve, kjer tako predsednika vlade kot potem tudi ministre vodi in voli državni zbor. Da ni mogoče narediti koraka naprej v nek primerljiv, kot se danes hoče reči, evropski sistem, se je pokazalo tudi znotraj ustavne diskusije, kjer ni bilo mogoče ustave spremeniti, da bi bila primerljiva tudi vtem segmentu. Zato seveda je takšna razprava, bom rekel, legalna in legitimna in daje vsem možnost, da polemizirajo tudi s tistimi odločitvami, s katerimi običajno v drugih demokratičnih parlamentih niti ni strukturno mogoče polimizirati. In je s tega vidika seveda bolj kot razprava o tem, koliko so razlogi za zamenjavo ministra čvrsti, hkrati tudi razprava o tem, koliko je močan predsednik vlade in koliko mu lahko skozi takšno razpravo parlament predvsem v svojem opozicijskem delu načne njegovo avtoriteto Zato ne čudijo tista vprašanja, ki si jih zastavlja dr. Bajuk, kaj je normalno. Vsekakor je skrajno nenavadno, da opozicija brani enega bolj izpostavljenih in, kot so nam cel čas govorili, tudi bolj arogantnih ministrov Liberalne demokracije. Vprašajmo se, zakaj je temu tako. Mislim, da zaradi delno te strukturne rešitve. Lahko bi bil naiven in bi rekel, da jih vodi preprosto začudenje. Ampak to težko verjamem, ker se med seboj vsi natančno poznamo, tako minister, ki je v postopku razrešitve, kot vsi, ki si stojijo tukaj na nasprotnih bregovih. Lahko bi rekel, da mogoče opozicijo, recimo gospoda Janšo, pa Pukšiča, pa Jerovška, pa še koga, vodi za njih značilna tenkočutnost, ko gre za različne stvari. Mogoče je to res, niso jo vedno izkazovali, verjel bi v njo, če bi bila na delu vedno. Lahko bi rekel, da je mogoče na delu nek drugačen skrivni načrt od tistega, o katerem je govoril dr. Rupel, ki pač sumi, da smo tukaj samo orodje v rokah nekoga tretjega. Sam bi, če bi pristal na to tezo, se vprašal, če ni on mogoče orodje v rokah koga četrtega. Ampak, vse to je možno zaradi teh nedefiniranih razmerij med parlamentom in vlado in med predsednikom vlade in ministri. In vsemu temu se moramo čuditi in vse to moramo poslušati in vse to nas pač pelje lahko enkrat skupaj in drugič vsak k sebi. Seveda se mi zdi na mestu vprašanje, ki mi je bilo tukaj večkrat zastavljeno, ali je s tem, ko se zahteva zamenjava ministra, ogrožen politični pluralizem. Gospod Božič se o tem sprašuje, nazadnje drugi, pač prej, mogoče še kdo kasneje. Ne vem, če temu lahko zares pritrdimo. Ne nazadnje so vzpostavljene vse formalne predpostavke, da lahko kdorkoli, kadarkoli organizira ali stranke, in kot smo videli, tudi forume in zbore. Sam se pridružujem tistim, ki pravijo tako kot Lojze Peterle, ki ga danes ni tukaj, da so forumi in zbori, bom rekel, neko slepilo v vsej tej mašineriji in da dajejo navidezno boljšo možnost od tega, kar strukturno vzdržuje slovenski parlamentarizem. Zato nisem prepričan, da je ta skrb za ta pluralizem v LDS tako iskrena s strani tistih, ki ga izrekajo, ker bi vas rad spomnil, da so se zamenjave oblasti zmeraj dogajale tudi z različnimi prestopi. Gospod Jerovšek! Poglejte, vi ne bi opustili slasti oblasti, če vam k temu ne bi gospa Dobrajc in gospa Salmič Okretič v nekem trenutku pomagala. Ne nazadnje je v nekem trenutku uspelo vlado sestaviti [[...]]Gospod Drobnič! Saj če bi bili potrpežljivi, bi [[...]]Če je možno proceduralno, bi pustil, da gospod Jerovšek vmes nastopi, pa jaz potem v miru nadaljujem. Ni možno. Potem bi pa prosil, če lahko potem. Hotel sem reči to, da [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Vem, ampak ne nazadnje mi skačete v besedo in s tega vidika se mi zdi nekorektno, da ni mogoče stavka dokončati in povedati, da ne bi tudi dr. Drnovšek v nekem trenutku uspel vlade sestaviti, če se ne bi v Liberalni demokraciji priključil takrat Ciril Pucko. Kakšno ceno je za to plačeval, se boste spomnili tisti, ki govorite, da ste hudo tolerantni. S tega vidika bi rekel, da politični pluralizem sigurno ni ogrožen. Tisto, kar [[...]]
Gospod Školč, lepo prosim, če lahko zaključite. Vštela sem tistih 20 sekund, kolikor ste bili moteni, vendarle je čas razprave za poslansko skupino LDS potekel.
V redu. Se zahvaljujem. Hotel sem seveda povedati samo v enem stavku, da tisto, kar mislim, da je važno, da kadar govorimo o zamenjavah, da se moramo bati tistih ljudi, ki iz naslova zaslug poskušajo zase zagotoviti nedotakljivost. To je edina stvar, ki jo dr. Ruplu lahko očitam, za vse drugo mu gre pač slava in čast.
Hvala lepa. Poslanka in poslanec poslanskega kluba LDS sta še prijavljena, vendar je čas tej poslanski skupini potekel. Zato sprašujem, spoštovani gospod minister dr. Dimitrij Rupel, nekaj časa imate še. Želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. No, najprej naj rečem to, da nimam nobenega problema s to razrešitvijo in se ji ne upiram. Naj se zgodi tako, kot bo pač odločila večina, sam se bom temu podredil, kot sem že rekel. Mi tudi na nek način ne bo žal, da sem bil priča oziroma da sem se udeležil tega zanimivega poliloga oziroma te zanimive razprave. Štiri točke. Prvič, gospod Kacin mi je v nekem trenutku - se mi zdi, tako sem ga razumel - očital oportunizem in karierizem. Če bi bil jaz karierist in oportunist, bi najbrž molčal, ne bi govoril tega, kar govorim, ne bi delal tega, kar delam; karierist molči, je previden in si ne dovoli, recimo, govoriti takih reči, kot jih jaz govorim. Sicer pa se mora gospod Kacin spomniti, da je leta 1994 šel v LDS zato, da bi lahko zamenjal Janeza Janšo. Tako je postal minister in z njegove strani si seveda ne pustim očitati karierizma. Drugo. Tu pa tam sem imel občutek, kot da nekateri mislijo, da je biti v vladi, biti minister milost, kot da je to nekaj takega, kar je zelo lepo, med in mleko ter take reči. Moram reči, da biti v vladi Republike Slovenije ne more biti milost gospoda Ropa, ampak je to posledica nekih določenih dogodkov, nekih situacij, nekih kontekstov in tako naprej. Jaz sem pač postal član te vlade z velikim veseljem, na nek način zaradi minulega dela, zaradi tega, ker sem bil že prej pri dr. Drnovšku v vladi. Nikakor pa ne bi vzel tega mesta, če bi bilo rečeno, če bi bilo takrat povedano, da sem na milostin nemilost izročen predsedniku. Tako nisem nikoli tega svojega položaja razumel. Kar zadeva odnose v MZZ, o katerih je tu pa tam kdo govoril, češ, da so slabi ali pa da si bodo oddahnili, ko grem, mislim, da je ta ocena krivična in da je do mene nedostojna in nespodobna. MZZ je sistem, ki vsebuje 450 ljudi in dela na robu zmogljivosti. Vstopili smo v Evropsko unijo in v Nato, imamo večino ljudi v inozemstvu in moram reči, da v njihovem imenu zavračam govorjenje o tem, da je v osebju tega ministrstva karkoli narobe. Nasprotno, vsi si zelo veliko in iskreno prizadevajo, da bi bili uspešni. In četrtič, mislim, da je enemu od razpravljavcev ušla sintagma, da sem minister v postopku razrešitve. Da, res je. Jaz sem v tem postopku že dve leti in danes bo razrešitev tudi rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim predsednika vlade, mag. Anton Rop. Izvolite.
Najlepša hvala. Dovolite samo nekaj besed. Jaz sem seveda skrbno poslušal to, kar je bilo povedano, diskusije, ki so bile, in seveda bi želel odgovoriti na nekatere očitke, na nekatere navedbe, zlasti seveda tiste, ki se tičejo delovanja vlade in pa situacije v Sloveniji. Seveda je pričakovano, da opozicija vedno kritizira vlado in dosežke. Jaz tudi kaj drugega ne morem pričakovati, vendar je pa prav, da nekatere očitke odgovorim, da povem, kaj so dejstva. Verjamem, da bomo imeli v naslednjem obdobju, v naslednjih mesecih še veliko prilike, da soočimo te poglede. Pa vendarle, glede na to, da je bilo veliko diskusije o tem, še zlasti so bile zanimive tiste diskusije, ki se tičejo gospodarske situacije in nekatere ocene o tem, kakšno, da je stanje javnega dolga, kakšno da je stanje gospodarske rasti, kakšno da je stanje v Sloveniji, so seveda popolnoma bile napačne in zato je prav, da povemo pred celotno slovensko javnostjo, kakšne gospodarske rezultate imamo in da se seveda tudi pohvalimo v tistih primerih, ko menimo, da se lahko pohvalimo, čeprav nikoli nismo trdili in ne trdimo, da je vse v redu, da je vse samo najboljše, nasprotno, trdimo, da se marsikaj od tega da tudi še izboljšati, vendar primerjalno gledano je Slovenija na dobri poti in prav je, da to tudi ob taki priliki povemo. Glede na to, da je bil komentar gospodarske rasti, naj povem, še enkrat ponovim, da je Slovenija vseskozi v celotnem obdobju imela večjo rast kot Evropska unije. Velikokrat se očita ali pa govori, da je Slovenija v tem tranzicijskem obdobju izgubila prednost pred ostalimi državami, ki so vstopile v Evropsko unijo in da smo imeli manjšo gospodarsko rast kot te države. Primerjava za zadnjih 12 let za vse države, vse, ki so vstopile v Evropsko unijo, kaže, da je imela Slovenija kumulativno gledano, da je bilamed tistimi novimi članicami, ki ima najvišjo gospodarsko rast, kljub temu, da ima daleč najbolj uravnotežen gospodarski razvoj, da ima daleč najmanj problema z deficitom, javnim dolgom in pa seveda brezposelnostjo. Tako je samo Poljska imela v tem obdobju 12-ih let višjo gospodarsko rast kot Slovenija, ima pa seveda nivo gospodarske razvitosti približno 40% in brezposelnost, ki je tri do štirikrat večja in pa tudi deficit, ki je tri do štirikrat večji. Torej ni res, da je gospodarska situacija v Sloveniji slaba. Gospodarska situacija v Sloveniji je relativno dobra. Naj še enkrat ponovim, ne glede na to, da marsikomu to ni všeč, obrestne mere so v Sloveniji tako nizke, kot še nikoli doslej niso bile, inflacija je najnižja doslej. Kot sem povedal, kreditni rating te države je najvišji, kot je bil kadarkoli, in je primerljiv z nekaterimi članicami Evropske unije 25. Seveda moram razžalostiti tiste, ki si želijo slabih novic, da tudi kar se tiče javnega dolga, ne drži tisto, kar je bilo povedano, javni dolg seobičajno meri v primerjavi z bruto domačim proizvodom oziroma v podjetjih, to ekonomisti vedo, se meri s prometom in prihodki, to je normalno, in se ne meri samo v absolutnem znesku. Če neko podjetje posluje samo z lastnimi sredstvi, pa ima ogromne prihodke, to ni vedno optimalno z vidika nadaljnjega razvoja, zato seveda obstoji tudi zlato fiskalno pravilo in tako naprej. In to nekateri tudi s strani opozicije vedo. Podatki govorijo o tem, da je dolg centralne države v letu 2003 v bruto domačem proizvodu padel. Padel je s 27,1% na 26,7%. To si lahko pogledate v uradni dokumentaciji, to vidi celotna Evropa in prav je, da tudi celotna Slovenija ve. In prav je, da kadar različni politiki govorijo drugače, povemo, da so to pravi podatki. Isto velja tudi za stroške servisiranja obresti. Tudi ti stroški so v letu 2003 padli, zato so se nam sprostila nekatera sredstva za razvojne namene. Ne bom govoril in delal primerjave še po državah, zelo detajlne. Če primerjamo dolg države po mednarodnih podatkih, vidimo, da je zelo malo tistih držav, ki bi bile primerljive s Slovenijo. Tudi v letu 2002 ne in Slovenija je med tistimi državami znotraj Evropske unije, ki je daleč najmanj zadolžena. Pravzaprav se lahko po stopnji zadolženosti pohvalijo z boljšimi rezultati samo Luxemburg in še nekatere druge države, Irska, Češka, Danska, Finska, Poljska, Španija in podobno se ne morejo primerjati s Slovenijo. In tudi to je prav, da se pove. Kar se tiče tekoče gospodarske rasti, glede na to, da je bilo danes veliko govora o investicijah, z veseljem povem, da v prvem kvartalu letos investicije relativno hitro naraščajo. Za tiste, ki morda ne veste, velja povedati, da imamo v Sloveniji dežel investicij v bruto domačem proizvodu nekaj čez 23%. V povprečju je v Evropski uniji ta delež 19%. In to je seveda zelo pomembno. Ravno čez teden dni bomo podpisovali pogodbo z Renaultom o investiciji pol milijard dolarjev v Novo mesto v nov projekt. Verjamem, da marsikomu to ni všeč, ker je to dobra novica, vendar ni res, da pri tem vlada ni sodelovala in da se ni trudila. Posebej smo opravili razgovore s predstavniki Renaulta se borili za to in država, vlada bo pri tem sodelovala s 40 milijoni evrov. Na ta način bomo pridobili 600 novih delovnih mest samo v proizvodnji Revoza in seveda še dodatno 600 novih delovnih mest v povezavi s tem novim obratom. Skratka, v letošnjem letu naraščajo tako domače investicije kot tudi tuje investicije. Glede na to, da sem prej povedal, da je gospodarska rast v marsičem odvisna od držav, v katere izvažamo, namreč te so glavni povpraševalci in to je jasno razumljivo vsem, ne samo ekonomistom, da izvozimo v Evropsko unijo 60% odstotkov našega celotnega izvoza. Jasno, da je bila gospodarska rast, ki je bila planirana v preteklosti, vedno planirana na osnovi planirane gospodarske rasti v Evropski uniji, v pomembnem delu, ker je tam glavno povpraševanje po našem blagu in storitvah. In lahko seveda z zadovoljstvom ugotovim, da v letošnjem letu izvoz zopet raste. Torej imamo dva zdrava faktorja gospodarske rasti. Prvi so seveda investicije, drugi pa je izvoz. Kar je velika razlika od mnogih novih članic Evropske unije, pa tudi obstoječih članic, ki v marsičem in marsikdaj bazirajo gospodarsko rast na zadolževanju in relativno velikem deficitu. Ne nazadnje tudi zadnji primer v Italiji, povezan z gospodarskim ministrom,je povezan z deficitom in zadolževanjem in pa kršenjem maastrichtskih kriterijev, kot verjetno veste. Slovenija praktično izpolnjuje vse štiri maastrichtske kriterije. Tako kot se tiče javnega dolga, deficita, obrestne mere, kot inflacije. Naj povem, da smo inflacijo v zadnjih dveh letih pomembno znižali. In to je eden velikih uspehov te vlade, te vlade, ki sem jo sam vodil. Pred dvema letoma smo imeli inflacijsko stopnjo 7,5%. Mnogi iz opozicije so tedaj spraševali, kaj bomo z inflacijo, jo bomo znižali, kako bomo šli v Evropsko unijo s tako visoko inflacijsko stopnjo. Takrat smo povedali, da bomo znižali inflacijo in smo jo, danes imamo inflacijsko stopnjo okrog 3,6% na letnem nivoju in jo bomo lahko še znižali v naslednjih dveh letih. Vse to, kar sem sedaj govoril, je morala vzeti v obzir evropska centralna banka, ko je začela pogajanja s Slovenijo o vstopu v ERM 2. Vse to so vzele v obzir tudi države članice Evropske unije oziroma evroobmočja, pa so se z nami pogajale o tem, na kakšen način in pod kakšnimi pogoju bomo vstopili v evroobmočje v ERM 2. Uspeli smo v pogajanjih, uspeli smo in to s prvimi tremi državami, ki so vstopile v ERM 2. To je uspeh. Prav je, da povemo, da imamo v Sloveniji uspeh in da smo lahko vsi, vse Slovenke in Slovenci ponosni na to, da smo uspešni na tem področju. Danes je bilo dokaj posmehljivo razlagano in tudi govorjeno o plačni politiki. Mi smo uspeli doseči dogovor s socialnimi partnerji, morda je to komu smešno. Morda se lahko kdo iz tega dela norca, vendar smo uspeli doseči dogovor s sindikatom v javnem sektorju o plačni politiki v javnem sektorju, o čemer smo uredili tudi dodatno pokojninsko zavarovanje. To je bil velik uspeh socialnega partnerstva. Malo je držav, ki so uspele takšen socialni sporazum oziroma sporazum s sindikati skleniti. Dosežen je bil seveda sporazum tudi v privatnem sektorju med delodajalci in delojemalci. Vlada je pri tem toliko sodelovala, da smo sami ponudili dodatno znižanje davka na plačno listo, tudi poslali predlog zakona v državni zbor. Potem paso se socialni partnerji sami dogovorili za načine povečanja plač. Seveda daleč od tega, da bi govorili samo o pet tisočih tolarjih, to je čisto zavajanje in sprenevedanje. Dogovorjeno je bilo, da se glede na pogoje v posameznih panogah nominalno v delu plače enako povečajo v tistem osnovnem povečanju, v preostalem delu pa tako, kot bo dogovorjeno s kolektivnimi pogodbami dejavnosti. In vsi, ki se spoznajo minimalno na plačno politiko, dobro vedo, da gre za splošen dogovor, da gre za dogovor na nivoju panog in seveda tudi dogovor na nivoju posameznih podjetij. In da šele ta celota oblikuje potem konkretno plačo vsakega posameznika. In seveda smo v tem kontekstu spreminjali tudi dohodnino. In kot veste, dohodnina bo prispevala k temu, da bodo dejanska izplačila plač večja, kot so bila doslej ob nespremenjeni bruto plači. Če dovolite, bi razložil še naprej. [[...]] [[Nemir v dvorani.]] No, kot vidite se nekateri razburjajo, ko jaz govorim o tistem, o čemer so prej sami pet ur govorili in mislim, da imam jaz pravico, da govorim o tem 10 minut.
Lepo prosim za mir v dvorani!
Ko govorimo o problemih izdatkov za raziskave in razvoj, naj povem, da smo v letošnjem letu te izdatke dvignili na 1,7 bruto domačega proizvoda
Gospod predsednik vlade, samo trenutek.
[[...]]in naš cilj je 3%.
Spoštovane poslanke in poslanci! Dolžna sem vsakemu govorcu zagotoviti mir v tej dvorani. Predsednik vlade odgovarja na navedbe, ki ste jih v popoldanskem delu sami navajali, in to priložnost, seveda, mu moramo dati. Gospod predsednik vlade, izvolite.
Če dovolite, bi nadaljeval. Upam, da imam tudi jaz pravico govoriti tako, kot ste imeli vi pet ur pravico. Upam, da ste toliko strpni, toliko tolerantni, da dovolite tudi meni, da povem nekatera dejstva. Če dovolite, bi šel naprej. Kar se tiče kadrovske politike in to kar je bilo tukaj navedeno. Kot veste je bil v državnem zboru sprejet zakon o javnih uslužbencih. V skladu z zakonom o javnih uslužbencih sta bila določena tako komisija kot tudi razpisi. Temeljna intenca tega zakona je bila, da bi se po strokovnih merilih izbirali direktorji posameznih sektorjev v posameznih ministrstvih Kot dobro veste, je predsednik Drnovšek v to komisijo imenoval različne ljudi iz različnih struktur, med drugimi, kot vem, tudi enega od članov strokovnega sveta v senci ali vlade v senci, gospoda Viranta, ki je tudi sicer pripravil ta zakon. On je bil eden od avtorjev tega zakona, on je bil tisti, ki je pripravil ta zakon, ga javno zagovarjal ravno z argumentom, da je treba politiki zmanjšati vpliv, onemogočiti vpliv na to kadrovanje. V skladu sedaj s tem zakonom, ki ga je pravzaprav vaš človek pripravil ki ga vi sami propagirate, se sedaj izvajajo razpisi. Za te razpise so se odločili trije ministri, da jih izvedejo. Ti razpisi bodo sedaj tekli, nanje se bodo prijavljali tisti, ki se pač bodo in bodo izpolnjevali pogoje. Na koncu bo zopet ta komisija tudi presodila primernost teh, ki se bodo prijavili in torej notri bo gospa Verica Terstenjak, ki je bila, mislim da je bila generalna sekretarka v vladi dr. Bajuka, gospod Virant, ki je v vaši vladi v senci, in seveda boste imeli neposredne informacije in vse v zvezi s tem, kdo in na kakšen način se bo imenoval. Jaz upam, da se bodo imenovali strokovnjaki in ljudje, ki bodo kredibilni. Naj še par besed povem, če mi dovolite. To, kar sem sedaj govoril, je pomembno povedati tudi zato, da se mogoče bolj jasno predstavi ta slika vstopanja v Evropsko unijo in evropske integracije. Mi v Evropsko unijo nismo vstopili v tem krogu zato ali pa predvsem zato, ker bi znali lobirati pa bi bili prijazni. Slovenija je v Evropsko unijo vstopila zato, ker je bila dobra, ker je izpolnjevala konvergenčne kriterije, zato ker smo bili tisti, ki smo najbolje izpolnili tiste kriterije, ki so potrebni za vstop v Evropsko unijo, in to na treh pomembnih segmentih. Prvi segment je na področju zakonodaje. Na področju zakonodaje smo naredili večino tistega, kar je potrebno. Svoje je storil parlament, državni zbor, svoje ste storili vi, ki ste sedaj tukaj. Svoje je storila vlada, ki je to pripravila. Svoje so storili ministri po posameznih področjih in tudi služba vlade za evropske zadeve najprej gospod Bavčar, potem dr. Janez Potočnik. To so bili ljudje, ki so bdeli in koordinirali usklajevanje zakonodaje in se tudi neposredno pogajali znotraj Evropske unije o teh kriterijih, o posameznih pogojih, o posameznih poglavjih. To je bilo 10-letno delo, ki pa je bilo v svojem bistvu odvisno od dejanskih razmer in dejanskega stanja v Sloveniji. Če bi bilo stanje v Sloveniji tako slabo, kot ste želeli prikazati, potem mi nikoli ne bi bili v Evropski uniji, potem mi nikoli ne bi prevzeli ERM 2 in nikoli ne bi mogli mogli evra prevzeti, potem mi nikoli ne bi mogli sodelovati v Istambulu v diskusiji z vsemi članicami Zveze Nato, enakopravno za tistimi mizami v procesih odločanja, tako znotraj Nata kot znotraj Evropske unije. Mednarodna javnost, mednarodna skupnost nas je prepoznala, najboljši, najnaprednejši so nas prepoznali kot sebi enakopravne in prav je, da to cenimo in prav je, da to vedno znova povemo tistim, ki želijo to pozabiti. Na področju gospodarstva in temeljnih pogojev, delujoče, uspešno tržno gospodarstvo, v vseh gradivih Evropske komisije boste to prebrali, brez delujočega tržnega gospodarstva, brez učinkovitega gospodarstva ne bi mogli vstopiti v Evropsko unijo, še manj pa prevzeti evro. Nedvomno. Torej vstop je posledica tega, kar smo najprej doma naredili in mi in politika in državljanke in državljani in podjetja in seveda, morali smo izpolniti tudi politične kriterije za vstop v Evropsko unijo in tudi Zvezo Nato. Potrebujemo delujoč demokratičen političen sistem. In verjamem, da smo ga uspeli vzpostaviti. In po vseh teh kriterijih smo bili najboljši med vsemi, ki so vstopili v Evropsko unijo, in bodimo ponosni na to. Dr. Rupel je v svojem govoru marsikaj povedal. Sam nisem nikoli izjavil, da dr. Rupla nisem cenil ali da ga ne bi cenil. Vedno sem poskušal z njim korektno sodelovati. Sam sem se zelo trudil, da bi bila kolega, da bi bila zelo odkrita, mogoče sem bil včasih celo preveč odkrit z njim. Veliko sva se pogovarjala in poskušala najti skupne točke. Žal, jaz obžalujem, se je Dimitrij Rupel odločil za neko drugo pot, vendar je to njegova pravica, on lahko to stori, to sem mu tudi povedal, ko sva se pogovarjala. Vendar če to stori, če se tako odloči, potem je prav, da se tako odloči transparentno, pred celotno slovensko javnostjo, in pove: ne podpiram te vlade, ta vlada ni v redu, mislim, da je lahko neka druga vlada boljša. In si izbere drugo vlado in gre na drugo stran, to je popolnoma nekaj normalnega v demokratični družbi in je del, če hočete, politične kulture v zahodni demokraciji. In sam sem tudi to pričakoval od dr. Dimitrija Rupla. On se je seveda odločil, žal in obžalujem, za drugo pot. Odločil se je za to pot, ki jo je danes tu pred vsemi pokazal, odločil se je verjetno tudi v jezi za to, kar se je odločil, in tudi to pravico ne nazadnje ima. In na koncu bo glasovanje pokazalo, kako in v zvezi s čim se je odločil in kaj je parlament odločil, pa tudi prihodnost bo pokazala, kako bo ravnal; to je seveda njegova osebna zadeva. Na koncu bi samo še to povedal, da iz tega, kar sem povedal, resnično drži tisto, kar je tudi Dimitrij Rupel rekel: Slovenija ima slavno prihodnost. Ampak ima tudi dobro sedanjost in tudi dobro preteklost, in prav je, da to spoštujemo in samo zato sem se danes oglasil. Hvala.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Prosim, da nekaj časa držite roke v zrak, da lahko zapišemo. Gremo po vrsti: Podobnik, Rokavec, Bajuk, Cukjati, Janša. [[Oglašanje iz ozadja.]] Potem bomo mešali, ko vidim, koliko vas je. Rupar, Terčon, Zalokar Oražem, Kacin [[...]]Dovolite, saj je v redu, ampak zdaj ste začeli ponovno dvigovati roke. Jaz bom prebrala, v prvem krogu, če sem koga izpustila, povejte: Podobnik, Rokavec, Bajuk, Cukjati, Janša, Rupar, Terčon, Zalokar, Bernik, Anderlič, Gračner, Rupel, Kacin, Kremžar, Jakič, Potrč, Potrata, Juri. Saj zaradi mene jih je lahko tudi 90, pa bo imel vsak 10 sekund. Školč, Sok, Pohorec. 24, 58 minut - slabi dve minuti ima vsak na razpolago. Dve minuti. Vsak ima dve minuti na razpolago, toliko se vas je javilo k besedi in upam, da še ni kdo izpuščen. Dve minuti, gospod Podobnik, izvolite.
Hvala lepa. Predsednik vlade nas je zvito potegnil v sfero, ki danes ni na dnevnem redu. Ko je danes začel utemeljevati predloge za razrešitev ministra, je govoril o gospodarskem stanju, socialnih razmerah, o socialnem dialogu, in potem zadnji dve minuti je govoril tudi nekaj o argumentaciji za razrešitev. In ko so nekateri kolegi potem v razpravi seveda odgovorili na argumentacijo predsednika vlade, je seveda on ponovno izkoristil to argumentacijo poslanskih kolegov in ponovno govoril o gospodarskih trendih, o socialnem dialogu, o ERM 2, o vstopu v Evropsko unijo. Prav nič novega, niti enega novega argumenta pa ni povedal, ki bi lahko prepričal oziroma argumentiral njegov predlog za razrešitev. Jaz sem prepričan, da je potrebno biti korekten. Dejstvo, da je Slovenije vstopila v ERM 2 in da je bila dobra kandidatka, je tudi posledica dejstva, da se je dobro pripravljena približala in vstopila v EU. In tukaj je vlogo imel tudi zunanji minister. Tu je za mene kontraargument. Hvaliti se na področju zunanje politike, istočasno pa predlagati nekoga v zamenjavo, je za mene kontraargument. In še enega bom povedal. Osebni razlogi, značajske antipatije, nezaupanje, to ni argument, ki sodi v prostor parlamentarne procedure razrešitve ministra. To je argument, ki sodi na organ neke politične stranke, torej nastop predsednika vlade me ni v ničemer prepričal, da bi spremenil jaz osebno svoje stališče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Poglejte, predsednik vlade je danes pokazal tudi eno maniro do tega državnega zbora. Najprej je uvodoma seveda podal svojo obrazložitev glede predloga za zamenjavo oziroma razrešitev ministra za zunanje zadeve, potem seveda po parih govorih odšel, se vrnil na zaključek, govoril zvito, tako kot je že povedal gospod Podobnik, o drugih temah, gospodarskih temah. Seveda sedaj ko bi bilo pa potrebno še kakšno dodatno vprašanje si postaviti, je pa seveda spet lepo odšel skozi vrata. To ni dostojno do tega parlamenta in predsednik vlade ni bil iskren ne samo do tega parlamenta, tudi ne do državljank in do državljanov, ker je odgovarjal na nekaj čisto drugega, govoril čisto o nečem drugem. Seveda o tistem, kar odgovarja njemu in kar seveda govori skorajda vsak dan na tiskovnih konferencah. Vse lepo in prav, ampak ta državi zbor ima danes tudi določeno točko in tej točki se reče lahko tudi spoštovanje demokratičnih kriterijev, ki jih je ta država že izpostavila. Ta predsednik vlade s svojimi predlogi pa postopoma ruši in zmanjšuje te demokratične kriterije, ki so že izpostavljeni. Mi smo seveda te demokratične kriterije morali izpostaviti zato, da smo lahko prišli v Evropsko unijo in Nato. Ali je sedaj to način, kako se seveda z zmanjšanjem teh demokratičnih norm prebiti spet nazaj? To pa je resno vprašanje. In še nekaj. Od predsednika vlade bi pričakoval tudi nekaj samokritike. Vsega so krivi drugi, nič ni kriv sam. Niti danes se ni enkrat vprašal, ali je tudi sam povlekel v tem letu in pol kakšno napačno potezo. To pa menim, da nekaj samokritike za predsednika vlade je pa tudi na mestu, tako kot jo moramo imeti vsi. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim dr. Bajuka. Izvolite.
Hvala lepa. Dejansko ni samo govoril o drugih stvareh, o tistih stvareh, ki je pa govoril, o gospodarstvu, pa tako zveni kot neki pristaš slovenskega nogometa, ki pa se hvali, kako lepo je bilo pred štirimi leti, ko smo dejansko prišli malo višje kot pa to pot v evropskem prvenstvu. Res žalostno, mi ne govorimo o nogometu, pa še tisto je nekam čudno predstavil. Dejansko govorimo o zunanji politiki Republike Slovenije in o odgovornosti, ki jo ima ta državni zbor, da se mora odločiti o njegovem predlogu o razrešitvi gospoda ministra za zunanje zadeve. Ni nam podal pisno nobenega argumenta in danes tukaj nam je pa govoril o drugih stvareh. Jaz sem pričakoval, da bo vsaj na eno vprašanje odgovoril, da bo odgovoril, v čem se razlikuje zunanja politika, ki jo je izvajal gospod minister za zunanje zadeve, in pa stališče njegovo in njegove vlade, tisto kar še obstaja, ali pa da bi odgovoril na očitno jasno vprašanje: Če se mu zdi primerno, da v naši državi nekdo, ki je profesionalen diplomat, ne more priti do nobenega napredka, ker spada pod drugačno politično opcijo? To je bilo povedano danes tukaj iz tistega govorišča in to vprašanje je bilo njemu zastavljeno in ni odgovoril, govoril nam pa je, kako je bila gospodarska rast imenitna nekaj let prej, preden jo je on dejansko tudi prevzel, ker na žalost, veste, povprečje v osmih letih ni isto kot pa realni trend in trend je pa malo drugačen. Na žalost bo gospod predsednik moral še enkrat pregledati svoje podatke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zlobec, izvolite.
Gre za to, da če hočete enega očrniti, ga boste tudi očrnili, pa če bo zlato jajce prinesEl. saj sploh ne gre za to. Gre za to, da boste vsakE dve, tri minute "osvinjali" predsednika vlade in celo vlado in to nikamor ne pelje, to je pravzaprav mazohizem, kar vi počnete. Nič ne boste spremenili, ampak samo še več grenkobe boste imeli v sebi. Dajte se malo odpreti življenju.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Ob zaključnem govoru je gospod premier zelo lepo povedal: "V času ministrovanja gospoda Rupla se je znižala inflacija, dosegli smo socialni sporazum, v Revozu se bodo povečala delovna mesta." A, zato naj sedaj bo minister razrešen? Jaz ne razumem te logike, ne razumem. Zdi se mi nekaj drugega slabega in nevarnega, to pa resno opozarjam. Če predsednik vlade ne loči zrna od plevela, ne zna in ne razume, kaj je problem današnje seje konkretno in ne zna ali ne upa odgovoriti na konkretno vprašanje, na konkretni problem s konkretnim odgovorom, gospodje takšen predsednik je nevaren za državo. Ker bo eno samo sprenevedanje, ker ne bo znal reči "bobu bob",ker bo blefiral, po domače povedano, in seveda, takega vodja si ta Slovenija ne zasluži. Gospodje, v tem mandatu je Slovenija imela slabo roko pri izbiri vladne stranke in vlade. Upam, da bo kdaj drugače.
Hvala lepa. Gospod Janša, izvolite.
Torej, mislim, da se prvič dogaja, da predsednik vlade predlaga zamenjavo ministra, pove svoje in odide, potem na koncu spet nekaj pove in spet odide. Tukaj tudi ni razen ministra, ki je predlagan za zamenjavo, nobenega člana vlade in je vprašanje, če je to sploh v skladu s prakso, po kateri deluje državni zbor. Ne vem, zakaj je odsotnost ministrov, običajno je bilo ob takšnih točkah tu vsaj pol vlade - kaj odsotnost ministrov pomeni. Ali to, da so solidarni z dr. Ruplom ali pa enostavno barka že tako razpada, da se jim ne splača sedeti tukaj. Gospod predsednik vlade je tudi malo pozabil, da ni predlagal zamenjave gospodarskega ministra, ampak ministra za zunanje zadeve. V obrazložitvi ni napisal nobenih argumentov in tudi prej jih ni povedal. Govoril je o podatkih, od katerih določeni držijo, drugi pa ne držijo. Ali ne drži to, kar je povedal predsednik vlade, ali pa ne drži to, kar piše v statistiki urada za makroekonomske analize in razvoj te iste vlade. Prej smo prebrali obljube, ki jih je dala sedanja vladna koalicija. V štirih letih mandata ste obljubljali 4- do 5-odstotno gospodarsko rast, temu primeren razvoj in plače. Nikoli v teh letih mandata niste dosegli takšne gospodarske rasti in tudi ne razvoja in plač. V lanskem letu je bila gospodarska rast najnižja, odkar se je Slovenija osamosvojila. In temu primerno je potem predsednik vlade delavcem ponujal 5.000 tolarjev bruto povišanja plač. To je ta velik uspeh, ki ga pa ne omenja, razen seveda za tiste, ki so kot gospod Lenič pač prišli na monopolne položaje, ki imajo 3 milijone plače, pa drugi javni zavodi, ki jih je na stotine, kjer imajo politično kadrovani ljudje iz vladnih strank tudi milijonske plače. Za njih pa je seveda gospodarska rast, kot da je bila takšna, kot je bila napovedovana. Ali to, kar se zdaj dogaja, ko se imenuje ljudi na položaje zavestno z namenom, da dobijo 12-milijonske odpravnine, vsi po vrsti iz vladnih strank.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bevka. Izvolite. Ne? Gospod Rupar, izvolite. Ne, ne Rupel, gospod Rupar.
No, jaz bi bil tudi ponosen, če bi bil Rupel, pa nisem, sem Rupar. Hvala lepa za besedo. Ne le, da je gospod predsednik vlade pozabil povedati, da ste vsem delavcem v Sloveniji podarili 2.600 tolarjev na mesec več kot usmiljenje in kot kupovanje glasov, kar ne bo uspelo, pozabil je omeniti tudi, da ste v zadnjem obdobju obremenili starejše od 60 letz višjimi prispevnimi stopnjami za zdravstveno zavarovanje; pozabil je omeniti strašansko visoke cene vrtcev, da imamo živ kaos pri devetletki v osnovnih šolah. Gospod minister je seveda pozabil tudi povedati, da v gospodarstvu ni vse tako, kot mu pripovedujejo v krogu Foruma 21; da ste zasvinjali prostor in okolje od Triglavskega narodnega parka, Bleda, če želite, Ljubljanskega barja in tako naprej. Torej, gospod premier ima slab spomin. In še nekaj, popolnoma sem prepričan, da on celo verjame v svoje besede. Veste, sita vrana lačni ne verjame. In tisti, ki se giblje v krogu milijarderjev, tistih 150 ljudi v krogu Foruma 21, ki mu pripovedujejo, kako raste naše gospodarstvo, kako raste donosnost njihovih delnic, ta zagotovo lahko ne verjame množicam; ljudje pa mislijo drugače. Gospod zunanji minister, osebno se vam bom zahvalil zato, ker ste imeli ključno in glavno besedo pri vključevanju v Nato in pri vključevanju v Evropsko unijo. Tudi zato, ker ste bili človek, ste bili dober kot župan Ljubljane in dober kot veleposlanik v Washingtonu. In se zahvaljujem tudi zato, ker ste v zadnjem obdobju preživeli blatenja, diskvalifikacije, diskreditacije, preživeli ste vso umazanijo, ki jo ta vlada in ti ljudje premorejo, pa ste obstali in stojite. Danes naj vas ne prizadene. Korak naprej, pa bo še vse veliko bolje, kot pa izgleda. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Avšiča, izvolite.
Torej, približujemo se temu današnjemu zaključku, ko še enkrat lahko povem, nihče, ki bi zdaj odprl televizor, ne bi več vedel, o čem se v resnici pogovarjamo. Na začetku je bilo zelo jasno, razpravljamo o predlogu za razrešitev ministra za zunanje zadeve gospoda Rupla. Gospod Rupel je sam celovito povedal, kakšna so razmerja in odnosi med premierom in njim kot ministrom in mislim, da je tudi iz njegovih besed zadosti razlogov za to, da pač obojestransko željo, kakor kaže, da se zadeva razide, tudi podpremo v parlamentu. Žal je prišlo to ob koncu mandata, vendar če zadeve ne gredo naprej, če so odnosi med premierom in zunanjim ministrom na taki ravni, potem je seveda logično, da premier predlaga to, kar je predlagal na demokratičen način v skladu z ustavo in z zakonom naše države. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Terčona, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Torej, v današnji razpravi je bilo večkrat omenjeno to, da gre za neke vrste razdor v LDS-u. Jaz moram povedati, da ne gre za nobene vrste razdora. Zdi se mi pa, da gre za izvedbo nekega scenarija, ki je bil predviden, in to ne z naše strani, kot je bilo navedeno, da se ministra Rupla zamenja, ampak da se ministra Rupla predvsem iz neke druge strani zlorablja, da se izpelje pred volitvami en velik spektakel, ki služi v predvolilne namene. Za ta scenarij seveda bi morali vedeti, kaj se je dogajalo po raznih sestankih, raznih gostilniških sestankih in kdo je bil tam prisoten. Tukaj seveda ne mislim na tiste sestanke, ki jih je omenjal prvak opozicije, neformalni sestanki v raznih župniščih, ampak neke druge sestanke z neko drugo ekipo in nekimi drugimi pomembnimi vladnimi moži. Vsekakor je današnji primer eksemplaričen, kako opozicija enotno brani ministra pozicije, ki je mimogrede tudi član vladajoče stranke in ki je pač sam zamenjal stališče, ki se je očitno, javno, evidentno zelo približalo, da ne rečemo izenačilo s pozicijami opozicije oziroma stališčem opozicije. In seveda, tukaj je treba opozoriti, da vlada ni parlament. Parlament ima pozicijo in opozicijo. Vlada pa nima pozicije in opozicije. V vladi kot najvišji, najpomembnejši veji izvršne oblasti, organu izvršne oblasti mora biti zagotovljen minimum enotnosti, in o tem odloča predsednik vlade. Če mi ne bi imeli danes sistema, ko parlament, ki je edenredkih sistemov, soodloča poleg premiera tega spektakla sploh ne bi bilo, ampak bi premier, ki suvereno o tem odloča, sam to delo opravil.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vprašanje zaslug v zvezi z zunanjimi zadevami in zunanjo politiko je bilo danes velikokrat omenjeno. Vendar nihče ni govoril o splošnem dejstvu, da je slovensko zunanjo politiko v preteklosti odločilno usmerjal predvsem predsednik vlade. To je bil še dr. Janez Drnovšek. Za to, mislim, da mi ni potrebno dati nekih posebnih argumentov in dokazil. Enako je tudi v zadnjem obdobju, ko zunanjo politiko, vsaj po moji oceni, prav tako odločilno usmerja minister oziroma prvi minister gospod Rop. Danes bi bilo neprimerno, nekorektno in najbrž tudi za državo škodljivo, če bi tu javno govorili tudi o napakah pri delu dr. Rupla, ki so privedle do njegove, torej Ropove odločitve, o kateri danes govorimo. Mislim, da je bil pri tem izrazito korekten in njegova utemeljitev ni zašla v to skrajnost. O statistikah je danes veliko govora in tudi tu smo slišali, kako smo vsi s tem oboroženi. Slišali smo, da je ministrstvo za zunanje zadeve najboljše ministrstvo. Tudi to ni res, kajti ocena dela ministrstev v letošnjem letu kaže, da je to ministrstvo na četrtem mestu. Prav tako tudi stavka ni bilo nikjer rečenega, da je odstop predlagan zaradi udeležbe dr. Rupla na Zboru za republiko. Vendar se mi pa postavlja vprašanje: Kje je načelnost? Kje je demokratičnost, če nekdo mirno sedi v vladi in v stranki, te gleda v oči in obenem povsod javno izjavlja in govori, da je vlada in njeno delo slabo, da ji je potrebno vzeti oblast in začne iskati novo koalicijo in ponovno išče nove stare prijatelje in ustanavlja nek novi Demos. Torej, ko je dr. Rupel videl, da mu v LDS ne kaže več dobro, ko ni uspel pri svojih izsiljevanjih za različne položaje in funkcije, je začel svojo aktivnost proti LDS-u in proti ministru oziroma predsedniku Ropu. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim dr. Bernika, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospod minister! Moram reči, da so nekateri na sprejemu ob ameriškem četrtem juliju spraševali, kje ste vi, in sem rekel, da ste privezani na sramotilni steber, ki ga obravnavamo trenutno v parlamentu. Veste, kaj me najbolj moti; prvič, gospod minister vlade ni odgovoril na nobeno vprašanje. Tudi na moje ne, ko sem mu rekel, da je predsednik največje države, ki ima največ grobišč v celiSloveniji in se zanje sploh ne briga. Ko je govoril o ekonomiji, bi lahko kaj drugega povedal. Ampak veste, to me pa spominja na to, ker verjetno sem edini, ki sem v tem parlamentu, ko nisem imel dudle v ustih, ko se je začela revolucija 1941. leta. To mespominja prav na tiste čase. Prijatelji so nenadoma postali najhujši sovražniki in čez noč toliko sovraštva nisem videl nikdar v življenju [[...]]In tukaj, včerajšnji prijatelji so danes največji pljuvalci na ministra. Jaz imam precej problemov s tem, kar jeminister delal, ampak predsednik vlade ni ničesar pokazal, to se pravi točke, kjer bi rekel, to je zagrešil, to je zagrešil itn. Jaz ga zato odstavljam. Tega ni naredil in tako se v demokraciji ne dela. Dela se pa tako v nedemokratičnih državah in proti temu protestiram in zaradi tega ne bom volil za razrešitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anderlič. Izvolite.
Veliko diskutantov je danes govorilo, da ni prav z ničemer ta predlog za razrešitev oziroma zahteva za razrešitev utemeljena. Prepričan sem, da če bi bilo 50 strani obrazložitve, da bi bila diskusija popolnoma enaka. Konec koncev danes tukaj zares nismo poslušali nič drugega kot kritiko vlade, kot špekuliranje o tem, kaj se dogaja v neki stranki, kje da je prostor oziroma kdo se iz tega prostora izriva in podobno. Človek bi mislil, da po več kot 10-ih letih pravzaprav lahko govorimo o stvareh, ki so na dnevnem redu, ne pa v vsaki točki prav vse in takrat, ko nekdo misli, da je treba vse povedati, pove vse. Od tega, da nikoli ni spoštoval koalicijske pogodbe, da je sedel na dveh stolčkih, do nekaterih drugih stvari. Gospoda Rupla cenim, pa kakorkoli že mislite. Konec koncev je človek, ki je preživel v najrazličnejših vladah, praktično v vseh vladah, ki so bile v Sloveniji, od prve Demosove pa do te, še vsaj neko obdobje na neki zelo pomembni funkciji. To, da nobenega mandata ni dokončal, je druga zadeva. Zakaj, kako in tudi sedaj je očitno prišel čas, ko se je predsednik vlade odločil, da bo predlagal razrešitev. Jaz ne ugibam tukaj o tem, za kaj je imel več zaslug, manj zaslug itn. Kje je preskočilo? Pride nek trenutek, očitno, ko se potegne neka poteza in ta se je zgodila. Jaz nimam druge možnosti, kot spoštovati vlado, predsednika vlade do te točke, da zaupam vladi, da je odgovorna in da rešuje vse tiste probleme, ki so za dobro državljanov in državljank. In med ta opravila sodi tudi ekipiranje ministrske ekipe in zato se seveda v vse te razne špekulacije in polemike mislim, da se nima smisla spuščati.
Hvala lepa. Gospod Gračner, izvolite.
Hvala. Glede na to, kaj sem danes vse slišal, res več ne razumem, ali je to še prav vse, ali je narobe svet. Če bi poslušal kolege, te iste, iz opozicije na odboru za zunanjo politiko preko vseh teh tri leta in pol mandata, potem so bile vedno kritike zunanjemu ministru, vedno smo poslušali, kako je minister aroganten, kako v zunanji diplomaciji zaposluje samo svoje ljudi, torej vse to smo poslušali na odboru za zunanjo politiko, danes tukaj, kot da bi bil narobe svet. Gospod Rupar mu je cel slavospev povedal. Potem na drugi strani, sklicali ste izredno sejo o korupciji, nihče ni omenil tega, da tudi prihod ministra na Zbor za republiko ni bil čisto skladen z zakonom. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[..]]saj je vseeno, če se ponavljam, tudi vi ste se cel dan ponavljali, in ko vam je potem premier povedal odgovore na vaše očitke, ko ste cel dan govoril popolnoma o drugih stvareh, o Vzajemni ste govorili, o 5.000 tolarjev ste govorili pa o ne vem čem, o vseh drugih stvareh, ko vam je premier hotel odgovoriti na kulturen način, ga pa skoraj do besede niste pustili. In res ne razumem te dvoličnosti, ki ste nam jo danes tukaj prikazali, v vseh treh letih in pol na eni strani tako, danes popolnoma drugače. Vse to seveda res še enkrat potrjuje to, da verjamem premieru, da nikakor ni mogel ustvariti z ministrom nekega razmerja zaupanja in zaradi tega bom to razrešitev podprl.
Hvala lepa. Gospod minister, gospod Rupel, zdaj pa je beseda vaša. Izvolite.
Saj sem skoraj brez besed, pa vendarle. Gospa predsedujoča, spoštovane gospe, spoštovani gospodje. Jaz sem zunanji minister te države in ne bom odgovarjal na razne malenkosti in podtikanja in tako naprej, bom pa omenil eno stvar, ki je za čuda ušla pogledu velikih strokovnjakov za zunanjo politiko v tem parlamentu, celo predsedniku vlade, ki baje vodi zunanjo politiko te države. Gospod Barovič, ki je imel zelo zanimiv prispevek danes, je rekel eno stvar, ki je nihče potem ni več omenjal in ki je šla popolnoma mimo. Rekel je, da Slovenija nima teritorialnega dostopa do odprtega morja. Jaz ne vem, če je on vedel, kaj je rekel, ne vem, če je vedel, kaj je rekel. Kajti slovensko zunanje ministrstvo z menoj na čelu je leta in leta na desetine not poslalo sosednji Republiki Hrvaški s trditvijo, da Slovenija odprt teritorialni izhod na odprto morje ima. To je zelo važno. Jaz se bojim, da tisti, ki nedobronamerno spremljajo to našo razpravo, niso, da tako rečem, prezrli tega govora. In še nekaj. Kolega Kacin, prej sem videl, da se zelo zanimaš za mojo zaposlitev. Jaz sem v stalnem rednem delovnem razmerju v ministrstvu za zunanje zadeve že od leta 1997; nisem se sam tja postavil, ampak so me tja postavili. In, seveda, ko bom, če bom kdaj nehal biti poslanec, ko bom postal poslanec in ko bom nehal biti poslanec, se bom vedno imel možnost vrniti na ministrstvo za zunanje zadeve, kajti imam status diplomata prvega ranga oziroma rang veleposlanika. Me pa zelo zelo radosti, da te zanima moja zaposlitev. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kacina. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica oziroma predsedujoča. Najprej hvala gospodu kolegu za to pojasnilo. Zdaj pač razumem to izjavo in jo bom še enkrat citiral: "Sem pač v tem trenutku skromen državni uradnik ali pa, če hočete, nekdo, ki živi od svojega dela." To zdaj razumem veliko bolj kot pred tem. Ampak ko smo že pri tem, bi rad opozoril na dve stvari. Danes je bilo govora o tem, da gre za primerjavo z razrešitvijo gospoda Janše kot obrambnega ministra, in več kot deset let je od takrat, so neke vzporednice pa niso. No, torej, prvič, nobenih demonstracij zunaj ni in končali bomo prej kot takrat. Je pa neka primerjava. Gospod Janša mi je potem še leta očital, češ da sem mu zaril nož v hrbet, in dolgo časa ni razumel, da je bilo mogoče izvoliti ministra samo potem, ko ministra več ni bilo. Ko boste danes razrešeni, gospod minister, ministra ne bo več in prišel bo nekdo drug, zato vas prosim, da se nikoli komu ne zareče, da je Ivo Vajgl storil kaj pregrešnega, ko je pristal na kandidaturo. To se mi zdi, da bi bilo veliko olajšanje za ministrstvo za zunanje zadeve, za našo vlado in za našo zunanjo politiko. Ampak še vedno v zvezi s tem olajšanjem ali pa, če sem prej pravilno razumel gospoda ministra - rekel je, da bo razrešitev rešitev -, še vedno nismo glasovali. In preden glasujemo, ima minister še vedno možnost in priložnost, da si premisli in da sam odstopi, in nam ni treba glasovati, in odkoraka z vsem dostojanstvom ter sprejme voljo predsednika vlade, ki je pač tu javno povedal, da z njim ne more več sodelovati, in je zato sprožil postopek, ki še vedno traja. Torej pričakujem, da se bo minister pred glasovanjem tudido te zadnje možnosti še opredelil. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kremžarja. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Predsednik vlade je ponudil dostojno temu državnem zboru, kaj on misli v tem primeru, in naše je, da se odločimo. Meni je žal, da je ta razprava pripeljala ministra Rupla do tega, da je ironičen celo in verjetno mogoče malce tudi žaljiv v tem zadnjem nastopu, kjer kar tako imenuje nekatere velike poznavalce zunanje politike, pa celo predsednika vlade, ki baje vodi zunanjo politiko. Seveda jo vodi in seveda so tudi poznavalci zunanje politike tukaj. Ni mesta tovrstnemu ironiziranju in ni potrebe po takšni zadevi. Razprava o gospodarstvu in o položaju Slovenije je premieru, predsedniku Ropu, bila vsiljena z naše strani. Mi smo o tem govorili resnično 5 ur, od imenovanja ravnateljice neke osnovne šole do tega, kar sicer v nekih intervjujih minister Rupel očita ravno tej poziciji in stranki in predsedniku vlade, da noče sodelovati z opozicijo, pa smo slišali - tukaj - gospod Janša nam je vsem povedal javno, da ga je celo povabil na nek skrivnostni pogovor. Očitno gre za željo po nekem sodelovanju. Vsaj tako sem razumel, da ste bili povabljeni v nek - in je potem celo gospod Podobnik slišal za to zadevo - da vas je povabil predsednik Rop v neko župnišče na skrivnosten sestanek. Meni to govori samo o tem, da očitno želi sodelovanje z opozicijo, če je vas povabil na skrivnostni pogovor in vas je tudi seveda poprosil, naj o tem ne govorite, in vi do sedaj res niste menda o tem govorili, ker jaz sem prvič slišal danes, ko ste javno o tem govorili. Gre za to, da je predlog za razrešitev poskušal biti, kar se da dostojen in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in dajmo ga kot takšnega razumeti. Če pa kdo želi, da bi iz tega delali neizmeren cirkus, to govori bolj o njih, o vas, kot govori o samem predsedniku vlade.
Hvala lepa. Gospod Jakič, izvolite.
Hvala za besedo. Danes sem poslušal predsednika vlade, ki je bil strpen v svojem nastopu, in ko je beseda nanesla na dr. Rupla, je o njem govoril spoštljivo. Poslušal sem dr. Rupla, ki ni spoštljivo govoril o predsedniku vlade niti ni govoril spoštljivo o svojih kolegih in kolegicah, s katerimi je deset let delil politično liberalno življenje. Vmes pa sem poslušal predstavnike opozicije, ki so govorili o vsem in vse mogočem, predvsem pa puščice metali na delo vlade Republike Slovenije. Zato bi jih seveda spomnil, da v ustavi Republike Slovenije obstaja 118. člen, ki se mu pravi interpelacija. In če je kdorkoli od vas nezadovoljen z delom predsednika vlade in pa vlade same, lahko zbere 10, najmanj 10 podpisov in lahko sproži v državnem zboru interpelacijo o delu vlade in posameznega ministra. Lahko pa seveda sproži po 119. členu obtožbo zoper predsednika vlade in seveda, če mu očita nezakonitost. Zato, ker kolegi iz opozicije nimajo volje, predvsem pa nimajo argumentov, pravih argumentov, s katerimi bi lahko obtožili predsednika vlade, da deluje zoper zakon in ustavo in glede na to, da nimajo argumenta, da bi ga odstavili, izkoriščajo priložnost, imenovanje oziroma odstavitev zunanjega ministra. Meni je zunanjega ministra dr. Rupla žal, predvsem iz ene perspektive, zato ker bo med svojimi, s katerimi je delil dobro deset let in z njimi hodil, bo zdaj hodil sklonjene glave, in ne glede, ker bo sedel, ker nas je brez argumentov populistično obtožil politične nečednosti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]In to ni bilo politično higienično. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Potrča. Izvolite.
Hvala lepa. Razprava in odločanje o predlogu ministrskega predsednika sta ustavnopravno korektna in mogoča. Če sem v času vložitve zahteve še dvomil o tem, ali je zdaj najprimernejši čas, po odgovorih doktor Rupla, ministra za zunanje zadeve, razumem, da druge poti ni bilo. Predvsem pa mnenja, da je pokazal neko aroganco do ljudi, za katere meni, da mu niso dorasli in da nimajo pravice govoriti o svojih pogledih do zunanje politike, kar velja za mojega strankarskega kolega Aurelia Jurija. Tako je ravnal tudi v drugih primerih in jaz izrecno nisem želel govoriti o njegovih slabih straneh. Zdaj pa povem, da je prav gotovo neprimerno, da je pred končano razpravo in glasovanjem zapustil ta zbor. Ne bom rekel demonstrativno ali ne, predvsem pa, da je želel zase imeti ves čas svojega dela sedaj in sicer nek poseben pooblaščen položaj. Za njega niso veljali odnosi v vladi, za njega niso veljali odnosi v stranki, kar se me sicer ne tiče. Predvsem pa za njega niso veljale normalne obveznosti in pravice, ki jih ima vsak državljan pred državnimi organi. Mislil je, ker je gospod minister doktor Rupel, da mu nihče nima pravice ničesar reči in normalne postopke voditi. Zaradi tega, kar mene zadeva, nisem dobil z njegove strani nobenih argumentov, ki me ne bi prepričevali, da ne bi s popolnoma mirno vestjo glasoval za predlagano razrešitev. Hvala.
Hvala lepa. Magistra Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Svojo odločitev bom oprla na 114. člen ustave, ki predsedniku vlade nalaga odgovornost za enotnost politične in upravne usmeritve vlade ter usklajevanje dela ministrstev. Ni bilo mogoče prezreti prask, iskric ali sporov, ki so se kresali že poprej. Ali je zdaj prepozno, bi bilo pa v resnici neodgovorno o tem razmišljati za zamenjavo ministra. Prišlo je pravočasno glede na to, da so nesporazumi dosegli tisto stopnjo, ki ne dopušča več nadaljnjega korektnega dialoga. Ker pa je minister Rupel prej v svojih odgovorih omenil podcenjevanje volilnega telesa, bi pa rada vsaj na dva primera podcenjevanja poslank in poslancev državnega zbora, ki so imeli drugačne poglede od njegovih, rada opozorila. Ker sem jih že javno izrekla, ne bom zdaj povedala ničesar novega. Ampak, vendar naj opozorim, da je moj drugačen pogled na kulturni sporazum med Avstrijo in Slovenijo in na to, kar se je kasneje vsaj ob Radiu Agora pa ob dvojezičnih napisih pokazalo kot neurejenost razmer, kljub velikim pričakovanjem, kako smo s tem sporazumom vse dobro uredili, potrdil mojo takratno skepso. In enako je bilo ob dvomih, ki sem jih izražala ob vstopu Slovenije v Nato. Če je kdo razumnik, če je kdo intelektualec, potem ve, da je dvom intelektualcu imanenten. In kar velja za enega, upam, da velja tudi za drugega. In za to pravico se zavzemam in to so očitki, ki jih izrekam ministru Ruplu in zaradi česar dvomim, da so njegove želje po strpnem dialogu z drugimi uresničljive. No, je pa stopnjo precenjevanja tudi pokazala, ko je dogodkom v Lutkovnem gledališču pripisal kar usodne posledice za slovensko zunanjo politiko, kar zadeva Hrvaško. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jurija, izvolite.
Hvala. Žal mi je, da ministra ni, ker sem mislil popraviti nekaj njegovih navedb. Prvo bi rad, če ne drugo za magnetogram, izjavil, dejal sem, da je vilenska izjava sramotna, ker je temeljila na lažnih dokazih, nisem pa žalil držav vilenske skupine. Dejal sem tudi, da križ te izjave nosi, ne samo minister, ampak še mnogo drugih, da pa nosi največjo težo. O Hrvaški nisem govoril neumnosti, ampak dejstva. Dokler dr. Drnovšek, kot predsednik vlade, ni prevzel vajeti v svoje roke, se ni nič dogajalo. Začelo se je dogajati, ko se je to zgodilo. Ankete o Natu so kazale, da bolj kot se je minister Rupel trudil javnost prepričati v to članstvo, manjša je bila podpora, ki je pa poskočila v trenutku, ko se je zgodil umor Đinđića in so v javnosti spregovorili Kučan, Stanovnik, Prodi, Fischer in še kdo od zunaj. In ne nazadnje argument, ki me še dodatno utrjuje o tem, da bom glasoval za razrešitev, je to, da edini v tej dvorani, ki ga enotno podpirajo, so vse tri največje opozicijske stranke. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Školč, izvolite.
Hvala lepa. Država in ministrstva niso na razpolago politikom in različnim zaslužnim ljudem, temveč tako, kot je Havel v tej dvorani svoj čas rekel, so politiki dolžni služiti državi. S tega vidika se mi zdi smiselno govoriti o tem vprašanju zaslug in o ljudeh, kisi zasluge lastijo. Dr. Ruplu in njegovim seveda ne gre oporekati zaslug. Ni tudi problem, da si oni lastijo zasluge za čisto vse, tudi za tisto, za kar jih pač nimajo, niti ni narobe, da zaslug ne priznajo nikomur iz njihovega kroga. Danes, recimo, je bila omenjena tu Nova revija in številka 57. Jaz bi vas spomnil, da je, recimo, dr. Hribar to zelo demistificiral v nekem zborniku, ko je pač povedal: "Pank je bil prej in je bil ključ za marsikaj." Ampak iz tega ven je vprašanje, ali je potrebno ustanoviti zbor za republiko. Zbor za republiko aludira na zbor za ustavo. Zbor za ustavo je ustanova, ki sem jo vodil in je predpostavljala, da ni demokracije, da nimajo pravice tisti, ki so bili v NOB, imeti oblast za zmeraj, ampak, da je potrebno to spremeniti. Ali Zbor za republiko torej misli, da danes nimamo republike in stvari, ki republiko konstituirajo?
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Torej, predsednik vlade je danes kot razloge za razrešitev ministra Rupla začel naštevati gospodarske uspehe slovenske države in s tem je tudi pred časom tukaj zaključil in končal, in če bodo novinarji na podlagi tega jutri obveščali slovensko in pa širšo javnost, bodo seveda lahko s svojim prispevkom gladko dali naslov tako, kot je, mislim da, nekdo že povedal: "Zaradi gospodarske uspešnosti državni zbor razrešil zunanjega ministra". Sedaj, ne vem, če je resnično ta uspešnost gospodarska vsem državljanom tako znana, kot je tukaj povedal predsednik vlade, jaz mislim, da v veliki večini državljanov ne. Predsednik si je izbral in je odgovoril na nekatere ključne zadeve, marsikaj pa je seveda izpustil. Če bi se dotaknil, recimo, vprašanja upokojencev, bi lahko mirno priznal, da je v tem mandatu vsak slovenski upokojenec ostal ob dve pokojnini in da je država na takšen način letno privarčevala v proračunu med 30 in 40 milijardami slovenskih tolarjev. Torej, to je bila posledica zakona, ki ga je tudi DeSUS z vso svojo močjo podprl. Še drugo. Bilo je povedano, da se opozicija trudi in zavzema za zunanjega ministra. Mislim, da je bilo večkrat poudarjeno in tudi sam tako razmišljam, da se pravzaprav bolj trudimo za zunanjo politiko te države in za neko verodostojnost in da tri mesece pred volitvami res nima nobenega smisla na takšen način zamenjevati zunanjega ministra. Veliko boljše bi bilo, spoštovane kolegice poslanke in poslanci, če bi se danes tukaj ta dan ukvarjali z zakoni. Bi naredili veliko več, kot pa, da je vlada prišla pred ta državni zbor s tem predlogom o razrešitvi zunanjega ministra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še zadnji razpravljavec. Gospod Pohorec, izvolite.
Hvala lepa. Če bi danes imeli na dnevnem redu razpravo o delu zunanjega ministrstva in slovenski zunanji politiki, bi bil seveda magnetogram te seje povsem drugačen in bi celo varovalke trpele, tako bi letelo na to; samo zato, da bi lahko razpravljali o zunanjem ministrstvu, brez seveda predloga, da je treba ministra razrešiti. Povsem se strinjam, da bi za tako razrešitev bil dovolj tudi eden stavek. Prenehalo je zaupanje medsebojno, ki je v vladi nujno potrebno, predlagana je razrešitev, brez tistega, da se morajo razgaliti vsi problemi in se drug drugega obtoževati. To je podobno ločitvi na sodišču, ko se potem pere umazano perilo tam, kdo je kdaj, kaj in kako v zakonu počel. Slišali pa smo skoraj obratno, malo interpelacijo proti predsedniku vlade s strani ministra, ki je predlagan za razrešitev. Saj v magnetogramu piše, česa vsega je bil obtožen in predlagan in predlog, da naj predsednik vlade odstopi. To se mi ni zdelo dobro in če tudi jaz ponovim, kako so trije ministri Slovenske ljudske stranke dostojno, pokončno se tukaj poslovili, odšli, dali svojo izjavi in bodo ostali vedno v takem spominu - vsaj pri meni gotovo. Gospod Sok! Ko smo pred dvema letoma glasovali o rebalansu proračuna, da bi rešili pokojninsko blagajno, ste bili proti - dajte tisti denar za kmetijstvo! Teh 60 milijard za dve penziji bi, recimo, vzeli kmetijstvu. Kaj bi takrat govorili? Verjetno bi se zelo strinjali s tem. Te dni sem pripravil zanimiv mali stavek: "Ne koplji jame drugemu z lopato, ki ti jo posodi Janez Janša." Mogoče je tudi kaj resnice v tem predlogu.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zaključujem razpravo. Prešli bomo na odločanje o predlogu sklepa, zato vse vabim v dvorano. V skladu z 201. členom poslovnika zbora, dajem na glasovanje naslednji predlog sklepa: "Dr. Dimitrij Rupel se razreši funkcije ministra za zunanje zadeve. Na podlagi 115. člena ustave Republike Slovenije opravlja tekoče posle do imenovanja novega ministra." Obrazložitev glasu, gospod Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi! V imenu poslanske skupine. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke tega predloga predsednika vlade ne bo podprla. Najprej obžalujemo, da predsednik vlade kljub času, ki ga je imel na voljo, ni odgovoril na zelo jasno postavljeno vprašanje, naj nam predstavi, po katerih elementih je zunanji minister deloval v nasprotju z usmeritvami, ki mu jih je pri delu dajal državni zbor oziroma odbor za zunanjo politiko. Drugi razlog. Po našem mnenju minister ni ravnal v nasprotju z ustavo in zakoni. In še posebej: dr. Rupel ni prekršil prisege, ki jo je v tem mandatu dvakrat dal na tem mestu v državnem zboru. Drugi razlog. Minister je na področju zunanje politike deloval profesionalno. Danes s strani predsednika vlade nismo slišali nobenega argumenta, ki bi bil prepričljiv, da je bil neprofesionalen zunanji minister. To pa pomeni, da je njegova razrešitev škodljiva za Republiko Slovenijo. Tretjič. Po našem mnenju osebni razlogi, nezaupanje ni argumenti, ki sodijo v državni zbor, ampak so to argumenti, ki sodijo na organ LDS-a. Četrti razlog. Zasebni politični angažma v notranjepolitičnih zadevah so tudi za ministre, katerekoli ministre, še vedno v okviru veljavne ustave, ki jamči svobodo izražanja misli in javnega nastopanja. In zadnji argument. Po našem trdnem prepričanju predsednik vlade nima mandata, da bi politično ocenjeval primernost političnega angažmaja svojih ministrov, vsekakor ne kot predsednik vlade. To lahko stori samo kot predsednik vladne stranke. To je pet razlogov, na podlagi katerih poslanska skupina Slovenske ljudske stranke predloga za razrešitev ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Bajuk, izvolite, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Ne glede na to, da se je kolega večine zelo obregnil ob moje besede, da dejansko smo v nekem nenavadnem položaju. Položaj, ne glede na to, če noče tega sprejeti, je zelo nenavaden. Ni normalno, da se dva meseca pred volitvami menja ministra za zunanje zadeve ali se sploh ta predlog prinese v državni zbor na obravnavo brez vsake argumentacije. Dejansko gospod predsednik vlade ni obrazložil ne pisno, ne danes, dvakrat v teh intervencijah, zakaj gospod minister za zunanje zadeve predstavlja neko zunanjo politiko, ki naj bi bila v sporu z vizijo, ki jo ima on kot predsednik in ostali del vlade. Zato ugotavljamo, da je ta predlog brez kakšne obrazložitve dejansko škodljiv za Republiko Slovenijo, da bomo imeli velike težave v zunanjem svetu zaradi tega, ker bomo morali, pač, povedati in tudi mediji ne bodo morali drugače razmisliti, kot to, da sta prišla nekaj navzkriž, da se ne razumeta na nekem neznanem področju. Tako se pa resna zunanja politika ne dela. In gospod Školč, je silno nenavadno in to ni normalno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Glede na to, kaj vse je bilo danes rečeno oziroma kako delate s svojim ministrom, bi verjetno interpelacijo celo podprl. Namreč, zdi se mi, da gospod Rupel ne spada v to vlado in v to stranko. Pa ne zato, ker bi se Rupel oddaljil od LDS-a. Imam občutek, da predvsem zadnji dve leti se je LDS oddaljila od sredine. Zelo daleč od sredine, odšel je Drnovšek, odhaja Rupel in odšel bo še kdo. To me pravzaprav ne moti. Daleč v levo se pomika LDS, postaja nestrpna do drugih, do drugače mislečih. Nekaj drugega me skrbi. Namreč, odhaja Rupel, odhaja Pahor, odhajajo posamezniki iz tega zbora, s tega slovenskega političnega področja, tisti ljudje, s katerimi se je dalo najti komunikacijo, dalo se je najti povezavo, dogovor, v pomembnih državotvornih temah se je vendar dalo najti nek konsenz, ki presega strankarske razmere. Vse manj, gospodje, je teh ljudi, in to ni dobro. Bomo videli, kako bo v naslednjem mandatu.
Hvala lepa. Gospod Diaci, izvolite.
Hvala za besedo. Sam bom podprl ta predlog za razrešitev, vendar ne zaradi razlogov, ki so navedeni. Ti razlogi so po mojem mnenju prav tako na nek način čudni, seveda če ocenjujemo predlog za razrešitev v času, ki je pred nami, se pravi, tri mesece do volitev. Predlog za razrešitev bom podprl iz naslednjih razlogov: kršitev 63. člena ustave, kršitev 124. člena ustave, kršitev 110. člena ustave in kršitev 153. člena ustave. To so členi oziroma točke, ki so bile v interpelaciji, ki smo jo predlagali 14. februarja 2003. To so tudi po mojem mnenju edini tehtni argumenti za razrešitev. Drugače pa nepoznavalcu naših političnih razmer oziroma zgolj slučajnemu opazovalcu današnje seje verjetno popolnoma nič ni jasno, kaj se danes tu gremo. Zunanji minister na nek način kritizira lastno vlado, opozicija oziroma del opozicije brani ministra. Potem imaš nekaj časa občutek, da si na seji izvršilnega odbora največje vladne stranke - kaos, totalni kaos. Mislim, da je treba ta sistem spremeniti, in mislim, da je to tudi nauk te današnje zgodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Celoten potek seje je pravzaprav pokazal, da ni bilo podanih pravih argumentov za razrešitev ministra. Govorilo se je o vsem mogočem. In če se, gospa Veliščkova, dobro spomnite, po začetnem, uvodnem nastopu gospoda ministra - tudi predsedujoči, gospod Pohorec je bil zraven -, sem povedal: gospod minister je govoril o vsem drugem, razen o argumentih za razrešitev zunanjega ministra, torej dejavnosti na zunanjepolitičnem področju. Glede na to, da je navedel same argumente, kako je vlada uspešna, se je seveda sprožila vrsta protiargumentov, kako to ni. In s tem je pravzaprav prišlo do tega, da je v začetku premier pravzaprav zlorabil ta državni zbor za to predstavo. Govoriti bi morali o odgovornosti oziroma o delu zunanjega ministra. To, da se predsednik vlade osebno razhaja z zunanjim ministrom, ne more biti argument za razrešitev. Ne morejo biti osebni odnosi, osebne poteze tarča zunanje politike. Kako si pa predstavljamo v svetu, da bo zaradi nekih osebnostnih, značajskih potez padla zunanja politika? To je nedostojno tega državnega zbora. Edino kar je mogoče iz vsega tega potegniti, je to, da je poskus razreševanja teh sporov, ki bi se morali razrešiti na strankarskem nivoju v okviru Liberalne demokracije. Zato je bil ta državni zbor pravzaprav zlorabljen za takšne namene. Predloga ne bom podprl, tako kot sem že povedal. In lepo bi prosil, da se tudi v bodoče kaj takšnega ne bi dogajalo.
Hvala lepa. Gospod Janša, obrazložitev glasu, izvolite.
V imenu poslanske skupine. Torej, mi tega predloga predsednika vlade na bomo podprli, ker je popolnoma neargumentiran in ker tudi danes ta obrazložitev ni bila z ničemer dopolnjena. In pravimo: ne! Ni normalno, da se predlaga zamenjava ministra brez argumentov. Predsednik vlade ima pravico, da predlaga zamenjavo, vendar pa nima pravice, da zamenja ministra. Po ustavnem redu, kakršen velja v Sloveniji, ima to pravico državni zbor. In zaradi tega, ker se o tem razpravlja, je treba navesti tudi argumente, in teh argumentov ni bilo. Številni kolegi iz vladnih strank, tudi tisti, ki so recimo glasovali proti predlogu za zamenjavo ministrice Puharjeve - to je tudi predlagal predsednik vlade nekoč, pa so glasovali proti - tudi tisti so govorili, da ima predsednik vlade izključno pravico, da si izbira sodelavce. Morda! Nima pa izključne pravice, da jih menjava, ker je to vlada Republike Slovenije in ker o tem odloča državni zborin morajo biti predlogi argumentirani. In ministri po ustavi prisežejo na prisego, ki je del 104. člena ustave, prisežejo, da bodo spoštovali ustavni red, da bodo ravnali po svoji vesti in delovali za blaginjo Slovenije. Nikjer ne prisežejo, da bodo delali tako, da bo to predvsem všeč predsedniku vlade, nikjer ne prisežejo. Slovenija nima kanclerskega sistema in v Sloveniji ministri ne prisegajo kanclerju ali predsedniku vlade. Kanclerji so prisegali neki drugi državi sredi prejšnjega stoletja in se to ni dobro obneslo. Bi bilo dobro, da si to zapomnite. Slovenija je v letošnjem letu slavila dosego dveh ključnih zunanjepolitičnih etapnih ciljev: vstop v Evropsko unijo in Nato. In nedvomno, to ste celo sami priznavali, gre tukaj doktorju Dimitriju Ruplu velika zasluga, da sta bila ta cilja dosežena. In nekaj mesecev po dosegu teh ciljev se odstavlja tistega, ki se mu priznava ta zasluga. To je druga stvar, ki tukaj ni normalna. Morda se ne zavedate, morda se komu to zdi celo paradoksalno, ampak tudi s tem predlogom za zamenjavo in s to današnjo razpravo ste v bistvu doktorju Dimitriju Ruplu postavljali spomenik. Slovenija bo tudi po tem - in verjetno boste danes glasovali za njegovo razrešitev - ostala v Evropski uniji in v Natu in ime doktorja Dimitrija Rupla bo tudi za zgodovino ostalo povezano z obema projektoma in tudi s samo osamosvojitvijo. Ime tistih, ki v najbolj nemogočem času brez argumentov predlagate njegovo zamenjavo, pa bo več ali manj pozabljeno kot neka prehodna epizoda, kot ime nekega, ki je mislil, da je z volitvami dobil državo Slovenijo v last, in je pozabil, da jo je dobil samo v začasno upravljanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Potrč. Izvolite.
Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo glasovala za predlog predsednika vlade, da se ministra za zunanje zadeve dr. Dimitrija Rupla razreši. Mi priznamo dr. Dimitriju Ruplu uspešno sodelovanje v dosedanji vladi pri realizaciji skupnih projektov te vlade, koalicije, pa tudi državnega zbora in mnogokrat v sodelovanju z drugimi vladnimi strankami. Toda takšno sodelovanje ne daje nikomur pravice, da si izjemne zasluge lasti, niti pravice, da ne sodeluje v okviru vlade na način, ki zagotavlja v vladi korektne medsebojne odnose. Vsak mandatar ima pravico, če oceni, da so odnosi medsebojnega zaupanja skaljeni do te mere, da uspešno delo ne bi bilo mogoče, predlagati razrešitev. Res je, razrešitve opravlja po naši ustavi državni zbor in poslanke in poslanci imamo pravico, da ta predlog sprejmemo ali ne. Nimamo pa pravice, da rečemo, da je predlog nelegitimen, da ni opredeljen, da ni ustaven in podobne stvari, o katerih danes govorite. In naj rečem še eno. Vlada bo delovala še slabih pet mesecev, ni govora o treh mesecih, ker vlada bo delovala tudi še potem, ko bodo volitve, in dokler se bo konstituiral novi državni zbor in opravljal izbor mandatarja in sestave vlade. V najboljšem primeru bo to gotovo pet mesecev in to je čas, glede katerega je prav gotovo potrebno, da vlada še bolj kot v času, ko funkcionira tudi državni zbor, uspešno deluje. In še nekaj. Edino kar, bi rekel, štejem za slabo v vsej tej razpravi, moje trdno prepričanje in prepričanje Združene liste pa je, da je to sprovociral Dimitrij Rupel, ne pa predsednik vlade, je, da smo dali ponovno vsem nam priložnost, da ne govorimo o problemu, ampak da se gremo od druge ure naprej predvolilno agitacijo in razpravo o vsem, ne pa o tem, kar je bila vsebina predloga. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Gospod premier nam je več kot 95% uvoda in svojega zaključka namenil za razpravo za svojo predstavitev gospodarskih rezultatov njegovega mandata. Vsaj tako je govoril. Vendar govoril je o komulativni rasti zadnjega desetletja, ničesar pa ni povedal o dodani vrednosti, ki se je zgodila v njegovem mandati. Govoril je o dolgu, o investicijah, o zaposlovanju, o Renaultu, ni pa povedal ali je bil gospod Rupel proti tem njegovim ukrepom in rezultatom. Skratka, gospodarska rast v tej državi po mojem mnenju kljub vsemu ni dobra, kajti čedalje bolj sodijo med tiste države, ki niso izkoristile svoje priložnosti, in smo država, ki jo čedalje bolj dohitevajo druge vzhodne države. Da stanje v državi ni dobro in da je kritično, pa potrjuje tudi izjava gospoda Pahorja, ki jo je izrekel na Zboru za republiko, ko je rekel približno tako: "Ne potrebujemo radikalnih sprememb, potrebujemo pa vlado za dve leti, da bo izpeljala reforme, da bo opravila garaško in neprijetno delo." Skratka, gospodarski problem je. Zanima pa me pravzaprav, kaj je za premiera in za to vladno koalicijo pomembnejše: ali je to razumevanje z Ropom in slabi rezultati resorja ali pa so pomembnejši dobri rezultati resorja in nekoliko slabše razumevanje s premierom. Skratka, nekako nedopustno je, da se po vsem tem tako drastično odstavlja uspešnega ministra. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Današnja razprava je jasno in nedvoumno pokazala, da je minister izvrševal in uresničeval vse smotre in cilje zunanje politike, ki jih je definiral državni zbor, zato argumentov za razrešitev ni. Pod njegovim vodstvom je slovenska zunanja politika dosegla ključne strateške cilje zunanje politike, zato se upravičeno sprašujem, kaj je mislil gospod Rop, ko je govoril, da minister Rupel ne podpira politike vlade. O kateri, nam nepoznani, politiki vlade je govoril gospod Rop? Neki tajni, nelegitimni politiki? S tem govorjenjem je gospod Rop priznal, da za njegovo vlado ne velja politika in strategija, ki jo definira in določa državni zbor, saj to politiko je gospod Rupel dosledno izvrševal, kot je bilo danes jasno ugotovljeno, ampak to pomeni, da gospod Rop ponižujoče izvršuje politiko, ki mu jo očitno narekuje Forum 21, ker se udeležuje njihovih seans. Če tako kršenje ustave gospod Rupel kritizira in se mu upira, ga je treba pohvaliti. Pohvaliti, da je spoštoval politiko državnega zbora in ni priznaval politike diktata nekega foruma bogatašev, ki je uperjena proti upokojencev, proti delavcem,proti intelektualcem, proti bodočnosti naših otrok in ta politika vidi in zasleduje zgolj dobiček za njihov krog buržoazije. Do te politike, ki jo gospod Rop tako podpira, čeprav je za vlado nelegitimna, ni kritičen le gospod Rupel, ampak so se ji že uprli volivci na evropskih volitvah in se ji bodo uprli še bolj enotno jeseni. Gospod predsednik vlade, verjemite, da ste naredili veliko napako s tem, ko ste sprejeli navodila političnih botrov, da politično likvidirate ministra, ki zastopa slovenske interese. Tisti, katerim želite sedaj ugajati in se jim klanjate, se "fučka" za slovenske interese. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pavel Rupar ima besedo.
Hvala lepa. Seveda ne bom podprl razrešitve. Vsakdo, ki v tej državi misli drugače, kot misli Liberalna demokracija, Združena lista in podobne stranke ni človek, ki misli drugače, ali pa človek, ki bi ne bil z nami in je zato proti nas. To je človek, ki bi po vašem mnenju moral biti uničen in moral biti oblaten, ga je treba izgnati iz raja. Vi pravzaprav pišete neko svoje sveto pismo, v katerem določate pravila kdor je z nami je tu, kdor ni z nami, ga je treba potolči. Človek s takšnimi kvalitetami, kot je Dimitrij Rupel, bi moral uživati predvsem med vami največji ugled, zato ker ima vrline, človeške vrline, ki jih vsi skupaj tukaj nimate niti za pol njega. Ampak, saj dr. Rupel ni edini, ki je ali ki bo danes lustriran, dr. Rupel je le eden izmed mnogih, ki ste jih odslovili, med njimi, drugimi, tudi vašega kolega, ki bi mu morali peti slavo, pa ste ga poslali v Evropsko unijo, Boruta Pahorja, meni ga je tudi žal, ampak to ste naredili sami. Ja, preprosto ste to naredili sami zato, ker je prevelika konkurenca nekomu, ki vas tako ali tako vodi že vsa leta. Dr. Rupel ni naredil niti najmanjše napake, niti eden mu ni mogel očitati prav čisto ničesar. V njegovem obdobju ste mu podtaknili celo afero o diplomatski akademiji, iz katere je pa izšel kot zmagovalec, kot človek s pokončno glavo, v nasprotju z vami samo zato, ker vam je dokazal, da podtikanje afer, ki ste jih tako hudo polni, nimajo nobene osnove in so puhle. In te afere so popolnoma drugačne kot tiste, ki jih imate sami na grbi, pa ne bom ponavljal banke SIB in ne vem česa. Veste, vsaka palica ima dva konca; enkrat udari enega, drugič udari drugega. Trenutno jo imate zavoljo oblasti vi v tisti roki, ki tepe. Ampak, verjemite mi, danes je lahko - ali pa boste vi dobre volje -, lahko je celo židane volje Diaci ali pa Mladi, če sploh razume, kaj je to "židana volja". Ne nazadnje, veste kaj, enkrat se smeji nekdo, drugič drugi, najslajše se pa smeje tisti, ki se zadnji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Lenko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Naša poslanska skupina bo podprla predlog predsednika vlade. V uvodni predstavitvi stališča poslanske skupine smo navedli, da gospodu ministru priznavamo zasluge, ki jih je imel ob osamosvojitvi naše države, da mu priznavamo tudi nedvomno nekatera pozitivna dejanja, ki jih je opravilkot zunanji minister, predvsem tudi pri formiranju naše države pa pri priznavanju. Vendar, vse to še ne opravičuje, da lahko znotraj vlade solira. Če je vlada kolektiv, potem morajo vsi delati kot kolektiv, zato da je tudi rezultat optimalen. Pozorno sem poslušal razpravo, in sicer predsednika vlade in gospoda ministra, in človek na koncu pride do zaključka, da ni začel izključevati ministra predsednik vlade, temveč se je gospod Rupel v bistvu sam izključil. Saj po svoje je to mogoče težko razumeti, vendar, žal, izgleda, da ne zdrži kolektivnega dela. Mi smo se tako odločili, da bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Maršič, obrazložitev glasu, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Tu sem slišal o forumih bogatašev. Po mojem osebnem mnenju so forumi bogatašev na eni in na drugi strani, kolikor sem uspel videti v teh zadnjih nekaj mesecih, le političen predznak je drugačen. Prej sem slišal tudi o paraleli med odzivom predsednika Ropa na povabilo Foruma 21 in prisotnostjo gospoda Rupla na forumu za republiko. Osebno sodim, da ta paralela ni primerna, ni v redu, kajti ni mi znano, da bi gospod Rop predsedoval zboru, ki bi trdil, da je treba vlado, v kateri sedi, zamenjati. To je gospod Rupel naredil. Prepričan sem, da je to prelilo rob potrpežljivosti pri samem premieru. Ob vsem spoštovanju do ministra Rupla in ob zavedanju njegovih dosedanjih zaslug bom podprl predlog predsednika Ropa, saj je le on tisti, ki lahko oceni, ali z ministrom lahko še naprej sodeluje ali ne.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Preden bom začel, bom rekel: "Dimitrij razmisli še enkrat, pa odstopi!" Namreč, mnogi so mi v različnih debatah rekli, da je podoben razvajenemu ljubljanskemu "pamžu", ki se igra samo toliko časa, dokler se vsi igrajo tako, kot se je on pripravljen. Ko tega ni, potem zapusti. In seveda, historiat njegovega političnega udejstvovanja temu pritrjuje. In še nekaj bom rekel. Da je s tem, ko je izkoristil svoj odhod iz parlamenta za to, da opoziciji pomaga priti na oblast, me je prepričal, da je imel predsednik vlade še kako prav, ko je predlagal, odločili bomo pa mi. In sem prepričan, da bomo odločili dobro. Edino, kar me skrbi oziroma kar me na nek način preseneča, je to, da se opozicija tako brani tega močnega intelektualnega potenciala, ki ga boste dobili. To me pa preseneča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani! Obrazložitev za razrešitev ministra v petih stavkih, kot nam jo je poslal predsednik vlade, me ni prepričala, ker je brez argumentov. Pet stavkov za razrešitev tri mesece pred volitvami, in to ministra, katerega resor državljani najbolje ocenijo, kar je razumljivo, kajti v tem času njegovega ministrovanja smo dosegli prioritete slovenske zunanje politike, med ostalim tudi vključitev v zvezoNato in pa v EU. In takih pet stavkov obrazložitve je znak arogance in znak nestrpnosti do kdaj tudi drugače mislečih. To prepričanje velja še posebej, ker imamo pa ministrstva, ki so jih ljudje slabo ocenili v anketi, pa jih predsednik vlade nikoli ni omenjal za razrešitev. Lahko bi rekel celo, da so njegovi miljenci. Omenil bi, kot enega od teh ministrstev, ministrstvo za zdravje, ki podpira lumparijo, ki se ji pravi "višje zavarovalne premije, starejših nad 60 let", in to ob podpori vladajoče koalicije. Tu bi pa še posebej omenil DeSUS, ki bi moral zastopati interese starejših občanov - tako vsaj pravijo, ravnajo pa ravno drugače. Obremenili bi ravno to starejšo populacijo. Pri tem pa bi razreševali ministra, ki je po mnenju ljudi najuspešnejši na svojem področju. Seveda, takšno mnenje ljudi šteje največ. Če pa se s predsednikom vlade ne razumeta, je pa mogoče to recept za dobro vodenje resorja pri sedanji vladi. Verjetno ne boste rekli, da vlada dela slabo zato, ker en minister solira in po mnenju ljudidela najboljše in ima najboljši resor. Zato ne bom podprl te obrazložitve za razrešitev ministra v petih stavkih in bom, seveda, glasoval proti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Pravzaprav osebno nimam nobenega argumenta, da bi branil ministra Rupla, kajti na ta vlak, ki očitno vozi v napačno smer, je vstopil sam in je tudi sam pomagal voziti do danes to vlado. Vendar argument, da zaradi udeležbe ministra na neki javni tribuni, kjer so govorili o prihodnosti Slovenije, da je to glavni argument za razrešitev ministra, čeravno smo danes bolj poslušali o gospodarskih uspehih vlade kot o čem drugem, to pa se mi zdi daleč, daleč premalo in, stvarno, predsednik vlade ni podal neke tehtne obrazložitve za razrešitev. Nasprotno! Tukaj se je med drugimi tudi pohvalil s 660 delovnimi mesti, ki bi jih naj v Novem mestu razvil Renault, ampak če se jaz prav spomnim in prav vem, je pravzaprav Renault v Novem mestu še iz časa Tita. In žalostno bi bilo, če Francozi ne bi opazili delavnosti in marljivosti naših slovenskih delavk in delavcev in to je pravzaprav verjetno glavni razlog in odločitev, da so se odločili povečati oziroma vlagati v Slovenijo. In še, da odgovorim gospodu Pohorcu, ker prej nisem dobil priložnosti za repliko, pa me je imenoval. Veste, pokojninske problematike se ne da razreševati z razporejanjem znotraj proračuna tako, da bi vzeli kmetom iz eko plačil in jih dali upokojencem. Torej, napako ste naredili, ko ste sprejeli zakon, decembra leta 2000, takrat ste "zamočili", sedaj pa bi s proračunom, s prerazporejanjem to radi reševali in opoziciji očitali, da je kriva za nastalo situacijo. To boste morali, seveda, pripisati sami sebi in kot DeSUS za to prevzeti tudi svoj del odgovornosti, ki ste ga seveda pomagali v tej vladi oblikovati. Hvala lepa.
Lepo prosim brez polemik, ker ni moč več odgovarjati na trditve, ki bi morebiti ne držale. Gospod Barovič, izvolite.
V Slovenski nacionalni stranki, tako kot je bilo že povedano, bomo razrešitev podprli. Pa ne iz razlogov, ki jih je navedel predsednik vlade, pa ne zato, ker je to predlog predsednika vlade, temveč zato, ker ocenjujemo, da je to potrditev triletnih opozarjanj s strani Slovenske nacionalne stranke, da tako minister, hkrati z njim tudi vlada, nista delala v interesu slovenskega naroda. Kar je jasno in glasno danes razvidno, je iz popolnoma nerešenih vprašanj s sosednjo Hrvaško in iz odnosov gospoda ministra do napada na Irak, do ekološke cone, do ribolovne cone, do ne nazadnje tudi dvostranskega sporazuma, odnosa do sporazuma med Združenimi državami Amerike in Slovenijo o neizročitvi ameriških državljanov. To so eksplicitni razlogi in potrditev stališč in opozoril Slovenske nacionalne stranke, starih 3 leta.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz, seveda, tega predloga za razrešitev ministra za zunanje zadeve, dr. Dimitrija Rupla, ne bom podprl. Pa ne zaradi vseh zadev, ki jih je seveda predsednik vlade opredelil v obrazložitvi, ker obrazložitve ni bilo. Namreč, v obrazložitvi ni bilo navedene niti ene napake, ki bi jo minister za zunanje zadeve napravil; niti ene napake pri svojem delu, kot minister. Vendar, čudim se nečemu drugemu: da je minister Rop tri mesece pred volitvami prišel v parlament s sporočilom, da z aktualnim zunanjim ministrom ne more več sodelovati. Pa ni, "hudir", čisto po domače povedano, če sta 18 mesecev lahko sodelovala, zakaj potem predsednik vlade obremenjuje ta državni zbor in ne poskuša najti še za naslednje tri mesece dialoga z zunanjim ministrom. To se mi zdi ključno vprašanje! Da je treba obremenjevati ta državni zbor, to državo z eno preprosto ugotovitvijo, da nekdo ni sposoben naprej vzpostaviti potrebnega dialoga samo medosebni ravni, ne pa na ravni, ki bi bila usodna ali pa pomembna za državo.Tukaj enostavno ugotavljam, da se pogrezamo v situacijo, ki je zelo slaba, slab vzgled za vzpostavljanje nekaterih normalnih odnosov tako na vidnih položajih, kjer smo seveda tako, kot je geslo najmočnejše stranke - "Vsi drugačni, vsi enakopravni." Poskušamo to drugačnost, seveda, tudi strpno obravnavati, zato tega predloga ne morem sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi. Gospod predsednik, magister Rop je bil tako v svojem pisnem izdelku kot tudi v svojem ustnem izdelku na ustnem delu izpita zelo neprepričljiv in si je zaslužil sedaj ob koncu šolskega leta oceno, žal, negativno in bi moral v jeseni priti na popravni izpit, ampak učiteljski zbor mu te možnosti, verjamem, več ne bo dal in bo pač naslednje štiri leta moral ponavljati nalogo, ki je ni opravil do sedaj. Zakaj je bil zelo neprepričljiv? Govoril je o uravnoteženem gospodarskem razvoju, govoril je o finančnem ravnotežju, govoril je tudi o uradniškem svetu. Kolegice in kolegi, eden od kolegov iz opozicije, res je prijavljen na edini razpis, ministrski, za eno direktorsko mesto, izpolnjuje vse pogoje, pa vendar že nekaj mesecev čaka na odgovor in tega ne dobi. Preprost razlog, da ta uradniški svet seveda ne deluje po samo strokovnih kriterijih, ampak, žal, očitno po političnih. No in če se še spomnimo tega, ko je bil gospod Rop državni sekretar in je peljal privatizacijo in lastninjenje - njegov produkt je bil minus 150.000 delovnih mest. Ko je peljal ministrstvo za delo, družino s spremembo pokojninske reforme - njegov produkt je 65 let starci in starke v službo, mladina ostaja na cesti in brezposelna. In danes, ko je predsednik vlade, je njegov produkt, da to državo in državljanke seveda pelje v pogubo. Zato takšni protiosamosvojitveni koaliciji pač ne bom asistiral in ji dal glas.
Hvala lepa. Gospa Zalokar Oražem, izvolite. Prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa. Glasovala za bom za razrešitev ministra Rupla, in sicer zato, ker ga podpirajo takšni kolegi in kolegice, ki popolnoma brez sramu tu javno izjavijo, da se ministrstvo za zdravje in minister za zdravje, doktor Keber, zavzemajo za višje premije za starejše od 60 let, ki jih je določila Vzajemna. To je laž! In če podpirajo ministra Rupla takšni ljudje - bog nam pomagaj!
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite. Lepo prosim, gospod Anderlič je prijavljen k besedi. Edini jo ima, lepo prosim za mir v dvorani, izvolite.
Očitno je, da ta državni zbor ni sposoben, da bi dovolil, da bi lahko ta država normalno funkcionirala. Torej, da bi takrat, ko je na dnevnem redu predlog predsednika vlade, da bi razpravljali o njemu in na koncu tudi odločali. Danes ne govorimo o liku in delu ne ministra Rupla, ne kateregakoli bivšega ministra, ne kateregakoli, ki ima takšne ali drugačne zasluge, pa je bil kadarkoli že v vladi. Vsak si je in se bo zapisal in postavil v zgodovino sam ali pa bo odšel na smetišče zgodovine. Tukaj mi ne moremo kaj veliko storiti in tudi poklicani nismo za to, da bi tukaj o tem razpravljali, sploh pa ne nepripravljeno, kar tako, ob neki točki, ki je na dnevnem redu. V Liberalni demokraciji razumemo odgovornost vlade do te mere, da je treba zagotoviti predsedniku vlade in vladi tiste pogoje, ki jih zakon narekuje. Odgovornost koordinacije in usklajevanja različnih resorjev v vladi je na predsedniku države. Ni vsak resor za sebe in da lahko vsak minister, tako kot pravi, dela tako kot misli, da je najbolje, ampak tako, kot je politika vlade. Zelo slabi poslušalci bi bili ali pa bi se delali nekako, da nismo poslušali, kaj se je dogajalo danes na tem zboru. Kdor ni ugotovil te evidentne razlike v pogledih na delovanje vlade, na delovanje države, če hočete, tudi tega državnega zbora in onemogočanje usklajenega delovanja - jaz nisem želel razpravljati o delu gospoda ministra, kajti to ni v tem trenutku nobene potrebe, kajti predlog je predsednik vlade podal, ga je utemeljil in jaz se bom do njega opredelil. Zelo sem pa bil žalosten v trenutku, ko lahko v vlogi zunanjega ministra izjavi: obisk predsednika vlade v Združenem kraljestvu, pri predsedniku vlade, je nepomembna zadeva, seveda je pa pomembna udeležba na tem ali onem mitingu resnice. Če je temu tako, da lahko minister za zunanje zadeve o svojem delu, o predsedniku vlade, o njegovem poslanstvu kar tako reče, kaj je pomembno in kaj ni - vendar je predstavljanje te države kjerkoli, v vloge naj si bo predsednika države, predsednika vlade, zunanjega ministra ali kogarkoli drugega na prvem mestu. In seveda, da ne bi bilo dvoma, poslanci in poslanke Liberalne demokracije bomo enotno podprli predlog za razrešitev in verjemite, da tudi vse stvari znotraj stranke bomo uredili sami; na žalost ali pa na veselje tudi z gospodom Ruplom nimamo težave, kar se tiče sodelovanja na organih stranke.
Hvala lepa. Gospod Kramberger, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegica in kolegi! Dovolite, da se tudi jaz opredelim, kako bom glasoval. Vsekakor predloga premiera mag. Ropa ne bom podprl. O tem sem že bil odločen ob drugi uri popoldne, tako kot tudi večina vas tukaj zbranih. Ampak pozorno sem poslušal predsednika vlade ob uvodnem nastopu in tudi na koncu, ko je po tistem prvem delu razprave govoril, in takrat sem se pravzaprav zamislil, ko je tako vehementno razlagal dosežke, kako se je dolg zmanjšal, kako naraščajo domače in tuje investicije; skratka, kako ugodno je in kako veliki dosežki so za nami. Ne vem kje, torej v Slovenskih goricah in v tem področju Slovenije 100%, kolegice in kolegi, ni tako. Tako obrtniki, večji podjetniki, kmetje, upokojenci mi pravijo, da je drugače, da jih duši davčna politika. Skratka, nekaj ne gre skupaj, ti podatki, ki jih je tukaj prestavil premier, najbrž niso pravi. Torej, ne bom podprl tega predloga, ki ga je predlagal minister.
Hvala lepa. Preden preidemo na glasovanje - gospod Kelemina bi želel še obrazložiti svoj glas. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj. Dejansko skoraj ne morem verjeti vsemu temu, kar danes slišim s strani vladajoče koalicije oziroma poslancev vladajoče skupine. Vse to, kar danes govorite, ravno tako izgleda, kot da bi odstavljali ministra opozicije ne pa ministra vlade, vladne večine. In po vsem tem se je dejansko treba vprašati, zakaj in iz kakšnih razlogov je gospod Rupel sploh bil imenovan za zunanjega ministra in kdo ga je imenoval. Imenoval in povabil ga je v vlado gospod Janez Drnovšek. Jaz upam, da je gospod Janez Drnovšek kredibilna osebnost bila v Liberalni demokraciji in še tudi danes v Sloveniji; nekaj predstavlja in nekaj pomeni. In povabil je gospoda Rupla v vlado za zunanjega ministra iz enega tipičnega razloga, jaz sem trdno prepričan, in sicer zaradi tega, ker gospod Rupel je kredibilna osebnost, je tudi osebnost z neko avtoriteto in je bil verjetno v tistem trenutku tudi ediniv Sloveniji sposoben nekako preiti oziroma preseči določena nesoglasja, ki so dejansko v tej državi vladala na vseh področjih, in sposoben tudi uresničiti tiste cilje, ki si jih je Slovenija dolgoročno zadala - torej, vstop v EU in tudi vstop v Nato. In gospod Rupel je prav gotovo svoj prispevek k temu dal. Danes pa ga vi odstavljate kot največjega sovražnika te države, kot nesposobneža, kot skratka, kot človeka, ki ga je enostavno treba izbrisati in na njega pozabiti. Mislim, da delate slabo in če tako ortodoksno odločate, kot boste danes verjetno odločili - mislim, da je to tudi za prihodnost Slovenije izredno negativno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Džuban, izvolite.
Tega, kar pravi gospod Kelemina, nihče ni rekel. Jaz bom predlog podprl, ne zaradi tega, da bi me prepričal gospod predsednik vlade, ne zaradi tega, da bi me prepričali kolegi v koaliciji, pač pa zaradi tega, ker so me v to prepričevali vsa leta nazaj kolegi, ki ga danes branijo. Kritizirali so ga kot župana, kot veleposlanika, kot ministra na različne načine, mu očitali žalitve, nesposobnost, netolerantnost. Eni so se celo zarekli, da se ne bodo nikoli več z njim ukvarjali. Poglejte: "Dragi gospod Dimitrij Rupel, ne bom uporabljal vaših metod in vas nazaj zmerjal s fašistom in nedemokratom. Zame ste enostavno oseba, ki ne more brez gospodarja, in ko ga najde, je pripravljen popljuvati vse, ki trenutno gospodarju niso všeč. Jaz se ne bom več ukvarjal z vami." Gospod Janez Janša, prepričali ste me. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj pa mislim, da lahko preidemo na glasovanje o predlogu sklepa. Dovolite, da vsebino sklepa še enkrat preberem, da ne bo nesporazumov. Glasovali bomo o sledečem predlogu sklepa: "Dr. Dimitrij Rupel se razreši funkcije ministra za zunanje zadeve. Na podlagi 115. člena ustave Republike Slovenije opravlja tekoče posle do imenovanja novega ministra." O tem predlogu sklepa glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 75, za je glasovalo 50 poslank in poslancev, proti 22. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 22.]] Glede na izid glasovanja ugotavljam, da je dr. Dimitrij Rupel razrešen funkcije ministra za zunanje zadeve. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, dovolite, da se v imenu državnega zbora Republike Slovenije spoštovanemu dr. Dimitriju Ruplu lepo zahvalim za dosedanje sodelovanje in mu zaželim uspešno delo za naprej. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Jutri ob 10.00 uri bomo prešli na obravnavo 2. točke dnevnega reda, to je predloga predsednika vlade Republike Slovenije za imenovanje gospoda Iva Vajgla za ministra za zunanje zadeve. Vsem najlepša hvala in lahko noč!