Tere päevast, lugupeetud Riigikogu! Tere päevast, austatud peaminister ja ministrid! Alustame infotundi. Palun teeme kohaloleku kontrolli! Kohalolijaks registreerus 41 Riigikogu liiget, puudub 60. Tänases infotunnis osalevad järgmised valitsusliikmed: peaminister Andrus Ansip, põllumajandusminister Helir-Valdor Seeder ja siseminister Ken-Marti Vaher.
Esimese küsimuse esitab kolleeg Viktor Vassiljev peaminister Andrus Ansipile. Palun!
Aitäh, proua juhataja! Austatud härra peaminister! Kuni aastani 1999 arvestati vanaduspensione lähtuvalt baasosast, staažiosakust ja kindlustusosakust, kusjuures kaks viimast sõltusid otseselt tööstaažist. Alates aastast 1999 aga arvestatakse nn pensioniaastat isiku makstud sotsiaalmaksu järgi. Seejuures on nendel, kelle eest on sotsiaalmaksu makstud keskmiselt palgalt, riikliku vanaduspensioni suurus seotud aastakoefitsiendiga 1, need, kelle palk on olnud alla keskmise, saavad koefitsiendiks väiksema numbri, aga need, kelle eest on sotsiaalmaksu makstud miinimumpalgalt, peavad töötama kolm aastat, et saada üks pensioniaasta koefitsiendiga 1. Härra peaminister, kas teie õiglustunne lubab sellist olukorda, kus vanaduspensioni arvutamise süsteem on kasulik vaid keskmist ja kõrgemat palka teenivatele inimestele, jättes madalamapalgalised ilma võimalusest pensionipõlves normaalselt toime tulla?
Aitäh! Eestis makstakse (või maksti) pensionideks umbes 20 miljardit krooni aastas. Praegu makstakse selleks samas suurusjärgus summa eurodes. Eesti pensionisüsteem on pensionäre väga selgelt võrdsustava iseloomuga. See tähendab, et need pensionärid, kes said kunagi rohkem palka ja maksid ka rohkem sotsiaalmaksu, saavad pensioni suhteliselt vähem, võrreldes nendega, kes said kunagi vähem palka ja maksid vähem sotsiaalmaksu. Meie pensionisüsteem on selgelt võrdsustava iseloomuga. See süsteem ei ole täiesti proportsionaalne. On juba maitseasi, kuidas neid koefitsiente jagada. Kui te ütlete, et selline võrdsustamine on põhimõtteliselt vale ja pensione tuleks maksta proportsionaalselt makstud sotsiaalmaksuga, siis peaks lähenemine olema hoopis teine. Kui te väidate, et praegune süsteem on vähe võrdsustav, siis tuleks koefitsiendid kuidagi teistmoodi üle vaadata. Aga fakt jääb faktiks: ükspuha, kuidas seda 20 miljardit ka jaotada, 20 miljardit jääb 20 miljardiks, see summa ei suurene, kui majandus ei kasva. Mina leian, et praegune süsteem on õiglane ja see süsteem on hea. Tõsi, ma möönan, et mõnel on raske aru saada nendest koefitsientidest ja sellest, miks need koefitsiendid lõppkokkuvõttes siiski inimesele head on.
Palun, kolleeg Viktor Vassiljev, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Austatud härra peaminister! Pensionikoefitsient 1 on seotud keskmise palgaga. Keskmine palk on aga statistiline näitaja. See ei tähenda, et keskmine eestlane saabki keskmist palka. Keskmise palga ajab suureks ülikõrge palgaga vähemus, näiteks riigiettevõtete juhid, kõrged ametnikud, ka teie, hea härra peaminister, ja isegi mina, keskmine Riigikogu liige. Viimaste aastate isikustatud sotsiaalmaksu andmed näitavad, et 70% kindlustatutest saavad palka alla keskmise. Kui alla keskmise palga saajatel arvestataks pensioniaastaid koefitsiendiga 1, siis see ei halvendaks sugugi nende inimeste olukorda, kes on elus paremini hakkama saanud, kogunud pensionisambaid ja muud varandust. Austatud härra peaminister, mida te arvate võimalusest muuta pensioniskeem aastakoefitsiendi abil siiski selliseks, et see soosiks neid, kes vajavad rohkem abi, aga mitte neid, kes saavad ka ise hakkama?
Aitäh! Ma usun, et kui te pisut pikemalt mõtlete, siis te jõuate ka järeldusele, et kõigile Eesti pensionäridele üle keskmise pensioni maksta ei ole võimalik. Osa saab rohkem, osa saab vähem. Nii jääb ka siis, kui neid koefitsiente ükspuha missugusel moel ümber teha. Ehk ma ei pea teie pakutud ideed mõistlikuks (kui seda üleüldse annab edasi arendada), sest ma leian, et igal maksumaksjal peab olema huvi koguda omale vahendeid pensionisambasse ja maksta võimalikult suurt sotsiaalmaksu, selleks et kunagi saada suuremat pensioni. Kui see huvi ära võtta, siis me oleme tagasi nõukogude ajas ning kõigil on enam-vähem üks ja seesama pension. Vaevalt et ka teie seda aega tagasi tahate.
Palun, kolleeg Viktor Vassiljev, teine täpsustav küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud peaminister! Ma olen selle asja üle päris pikalt mõelnud ja leian, et meie ühiskonnas järjest suurenev lõhe rikaste ja vaeste vahel tekib nüüd ka pensionäride puhul, kes on suurema osa elust elanud sellises ühiskondlikus formatsioonis, kus polnud eriti võimalik rikkaks saada. Härra peaminister, te olete lubanud viia Eesti viie rikkaima riigi hulka. Hindade poolest ta seda vist juba ongi. Minu küsimus on: kelle te võtate endaga kaasa sinna lubatud helgesse tulevikku, kui alla keskmise palgaga töötajatest saavad alla keskmise pensioniga vanainimesed ja enamik vanainimesi on sellised? Tegelikult oli see retooriline küsimus. Ma küsin teistmoodi: härra peaminister, kas teie isiklikult elaksite ära Eesti keskmisest pensionist?
Aitäh! Ma arvan, et Riigikogu liige ei peaks rääkima edasi turujutte, vaid Riigikogu liige peaks oma väidetes tuginema faktidele ehk argumendina tuleks kasutada pigem statistilist materjali kui seda, mida naised turul on rääkinud. Jutt sellest, et Eestis kihistumine järjest süveneb, on vale. Eesti oli Euroopa Liidus kõige kiiremini tulusid võrdsustanud riik aastatel 2000–2009. Eestis erinesid ülemine ja alumine tulukvintiil 2000. aastal 6,3 korda ning praeguseks on see vahe kahanenud 5,0-le. See tähendab, et me oleme tulude jaotumise võrdsuse poolest Euroopa Liidus täpselt keskmised ehk Euroopa Liidu keskmine ülemise ja alumise tulukvintiili erinevus on täpselt samamoodi 5,0. Euroopa Liidus on vaid kolm sellist liikmesriiki, kus viimase kümne aasta jooksul on tulude jaotumise ebavõrdsus vähenenud, kusjuures Eestis on tulude ebavõrdsus teiste Euroopa Liidu liikmesriikidega võrreldes vähenenud kõige rohkem. Kõigis ülejäänud Euroopa Liidu liikmesriikides on viimase kümne aasta jooksul tulude jaotumise ebavõrdsus süvenenud.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Kõigepealt kolleeg Marika Tuus.
Aitäh! Austatud peaminister! Ma arvan, et ka teie puutusite enne valimisi valijatega kohtudes kõige enam kokku just sellega, et jutuks tuli ebaõiglane pensioniindeks. Palga suurus ei tohiks ju olla tööpanuse näitaja, mille alusel pensioni arvutatakse. Aga jätkuks eelmisele teemale ütlen, et Eesti keskmine pension (võib-olla te ei tea päris täpset arvu) on praegu 290 eurot. Veel on teada, et ühe pensioni aastas maksab pensionär ära arstirohtude, retseptirohtude eest tasumiseks. Arvatavasti on see summa isegi suurem. Pensionid on olnud väga pikalt külmutatud. Näiteks on Soomes keskmine pension 18 800 krooni. Miks te olete pensionid külmutanud, nagu tehti Laari valitsuse ajal?
Aitäh! Teie väide, et palga suurus ei saa olla pensioni arvutamise alus, on iseenesest kummaline. Ma küsin vastu: mis siis saab selleks olla? Kas tõesti on ihalus nõukogude süsteemi järele, kus kõigile anti võrdselt, nii suur, et peaks minetama igasuguse turumajandusliku lähenemise ka pensionide arvutamisel? Ma ei tea, kust te olete võtnud sellise keskmise pensioni suuruse. Minu teada on keskmine pension Eestis 302 eurot. Aga jäägu see edasiste vaidluste objektiks. Kohtumistel valijatega (neid kohtumisi oli väga palju) tõdesin, et minu valijad ei paistnud küll sugugi silma selle poolest, nagu nad oleksid arvanud, et mingisuguste koefitsientidega tehtavate hookuspookustega oleks võimalik suuremaks teha seda 20 miljardit krooni, mis Eestis aasta jooksul pensionideks makstakse. Samuti ei olnud minu valijad seda meelt, et meie pensionisüsteem võiks tulevikus olla vähem võrdsustava iseloomuga. Otse loomulikult ei soovinud nad seda, et meie pensionisüsteem ei arvestaks sugugi inimese tööaastate jooksul saadud palga suurust ega sellelt palgalt makstud sotsiaalmaksu. Ilmselt seletub see kõik sellega, et meil on täiesti erinevad valijad. Minu valijad on intelligentsed. Nad on aru saanud, kuidas pensionisüsteem toimib. Ma soovitan teil oma valijatele rohkem selgitada, kuidas süsteem toimib, mitte anda lootust, et mingisuguse žongleerimisega on võimalik seda 20 miljardit suuremaks kasvatada.
Head kolleegid! Kuna meil on täna kuus eelnevalt registreeritud küsimust, siis nüüd saab esitada viimase kohapeal registreeritud küsimuse selle teema kohta. Kolleeg Inara Luigas, palun!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud peaminister! Ma tahan teid natuke parandada. Me ei räägi siin kaugeltki mitte pensionide võrdsusest, vaid me räägime pigem õiglusest pensioni saamisel. Keskerakond algatas ka seaduseelnõu, et pensionisüsteemi õiglasemaks muuta. Kui me Riigikogus seda menetlesime, siis üks Reformierakonna liige, kes tegi ettekande komisjoni nimel, ütles, et inimesed on ise süüdi, kui nad ei oska ennast paremini müüa ega paremat palka teenida. Sellega ta kogu loo ka lõpetas. See oli väga haavav inimestele, kes elavad näiteks Kagu-Eestis. Mitte kunagi ei võrdsustu töötasud Harjumaal ja Kagu-Eestis. Töötasud ja töökohad Eesti riigi territooriumil on väga erinevad. Kas te tõesti jääte seisukohale, et pensionid ei peaks olema õiglasemad? Kas te olete üldse rääkinud regionaalministriga, et võiks võtta meetmeid ja teha regionaalpoliitiliselt selliseid parandusi, et Eesti riigis tervikuna oleks tagatud õiglasem pension?
Head kolleegid, küsimuse esitamiseks on aega minut.
Aitäh! Ma olen veendunud, et praegune pensionisüsteem on õiglane, see on võrdsustava iseloomuga süsteem. Need, kes said suuremat palka, saavad suhteliselt väiksemat pensioni, võrreldes nendega, kes said väiksemat palka. Praegune vahekord on päris õiglane. Ma olen veendunud selles, et kui te korraldaksite praegu rahvaküsitluse ja küsiksite rahva käest, kas soovitakse sõltuvust palga suurusest vähendada, siis te saaksite vastuseks selge ei. Praegune süsteem on piisavalt võrdsustava iseloomuga, see süsteem on õiglane. Jah, emotsionaalselt võttes on inimestel olemas see tunne, et koefitsient teeb liiga. Aga kui praegu on näiteks ühel inimesel koefitsient 0,5 ja teisel 1,0, siis selle puuduse võib kergelt kõrvaldada nii, et suurendada mõlemat koefitsienti kaks korda ehk need, kellel on praegu koefitsient 0,5, saavad tulevikus koefitsiendiks 1,0, ja need, kellel on praegu koefitsient 1,0, saavad tulevikus koefitsiendiks 2,0. Ma kinnitan teile, et see 20 miljardit krooni aastas jaotuks ka siis täpselt samamoodi, nagu see jaotub praegu, ehkki osal on koefitsient 1,0 ja mitte enam 0,5.
Aitäh, härra peaminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Andres Anveltilt siseminister Ken-Marti Vaherile. Palun!
Lugupeetud siseminister! Kõigepealt tahan teid tunnustada selle eest, et te olete üheks oma ministeeriumi haldusala prioriteediks võtnud võitluse organiseeritud kuritegevusega. Ma loodan, et selles vallas on oodata läbimurret ja ka arvud hakkavad üsna pea seda näitama. Täna tahan aga küsida teilt elanike turvalisuse kohta, täpsemalt õnnetussurmade kohta. Liiklussurmade arv on viimastel aastatel näidanud positiivset langustendentsi, kuid see aasta on alanud küllaltki muret tekitavalt, sest liiklussurmade arv suurenes esimeses kvartalis 73%. Tulekahjudes hukkus 2010. aastal ligi 9,5% rohkem inimesi kui 2009. aastal. Põhjuseks on toodud näiteks halbu ilmastikuolusid, kuid kahte viimasel nädalal liikluses hukkunut selle arvele küll ei ole võimalik panna. Siit minu küsimus: kas teie ministeeriumi valitsemisalas on olemas kiireloomuline tegevuskava lähiajaks, et seda negatiivset tendentsi peatada ning õnnetussurmade arv taas vähenema panna?
Aitäh, hea küsija! Hea Andres! Sa tõid välja huvitavad arvud. On näha, et sinus on väga suurt parlamendiliikme potentsiaali. Nimelt tõid sa välja tulekahjudes hukkunute arvu 2009. ja 2010. aastal ning liikluses hukkunute arvu 2010. ja 2011. aastal. Selleks et anda parlamendiliikmetele ülevaade praegusest seisust, ütlen, et praegu on tulekahjudes hukkunuid 2010. aasta sama ajaga võrreldes 10% vähem, mis kõlab ju ilusamalt kui kolm isikut vähem. Aga tumedamates toonides rääkides tuleb öelda, et tõesti on liikluses hukkunud 28 inimest (eelmise aasta alguses oli neid 20). Samas on uppumissurma läbi siit ilmast sellel aastal lahkunud 8 isikut, kuid eelmise aasta samal ajal oli uppumissurmi olnud 12. Me võime öelda, et siin on positiivseid trende ja on negatiivsemaid trende. Kui rääkida eelkõige liiklusest, siis 2010. aasta oli erandlik. Siis Eestis tegelikult kordus aasta 1940 heas mõttes, sest nii vähe hukkunuid ei ole hiljem olnud. Eksperdid ja statistikud viitavad ikkagi kolme aasta keskmisele, mis on Eestis ligikaudu 100 hukkunut aastas. See ei tähenda, et eesmärk oleks jälle need näitajad saavutada. Pikaajalised meetmed on loomulikult võetud juba aastaid tagasi ja me jätkame neid. Kohe tulen sinu küsimuse juurde. Ma tahan sellele uuesti vastata.
Esimene täpsustav küsimus, kolleeg Andres Anvelt, palun!
Hea siseminister! Sinus on aga tunda väga suurt ministrikogemust ja oskust parlamendiliikmest üle sõita. Sellest hoolimata ma küsin: milline on tegevuskava, et see arv ei hakkaks kasvama, et inimesed tunneksid ennast tänaval turvalisemalt? Kas politseil on mingisugust võimalust seda arvu väiksemaks muuta, kui tänavatel on vähem patrulle?
Tänan, Andres! Ma kindlasti ei sõida mitte ühestki lugupeetud parlamendiliikmest üle. Ma ei kavatse seda kunagi teha. Ma tõin esile lihtsalt selle, et sinu küsimuses sisaldus mitu teemat. Ka nüüd viitasid sa hoopis tänavapatrullidele, kuigi sinu küsimuse tegelik tuum oli liiklus. Liiklusohutusprogramm on Eestis olemas. Seal on paika pandud üsna täpsed meetmed. Esiteks on liiklusjärelevalvet viimastel aastatel oluliselt tõhustatud ning selle tulemusel on eelkõige liiklussurmade ja liikluses vigastatute arv vähenenud. Väga tähtis osa on loomulikult ennetustööl, teavitustööl. See puudutab eelkõige noori, alaealisi ja ka neid, kes saavad esmased juhiload. Äärmiselt oluline samm astuti paar aastat tagasi, kui hakati liiklusjärelevalvele teaduspõhiselt lähenema ehk tehti kindlaks näiteks asjaolu, mis on seotud turvavarustusega. Veel kolm-neli aastat tagasi suhtuti turvavarustuse kinnitamata jätmisesse sõiduvahendis võrdlemisi kergekäeliselt. Uuringud aga näitasid, et turvavarustuse kinnitamata jätmine on üks põhilisi liiklusõnnetuse surmaga lõppemise eeldusi ehk isikud, kes ei kasuta turvavarustust, hukkuvad intsidentide toimumise korral. Liiklusjärelevalve hakkas sellele suuremat tähelepanu pöörama, mis tõi kaasa selle, et turvavarustust hakati rohkem kasutama. See omakorda tõi kaasa liiklussurmade ja ka vigastatute arvu vähenemise.
Palun, kolleeg Andres Anvelt, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Kuna ma saan aru, et need on kõik pikaajalised meetmed ja ei ole plaanis midagi kiireloomulist ette võtta, et seda arvu muuta, siis ma küsin teiste õnnetussurmade kohta. Peagi on käes suur suvi. Eelmisel aastal me lõime uppumissurmade arvuga rekordeid nii Eestis kui ka rahvusvaheliselt. Nagu ilmateade ütleb, on sel aastal oodata samasugust suve. Kuid see pole tähtis. Tähtis on see, kas Siseministeeriumil on olemas mingisugune kava, kuidas suvele vastu minna ja vähendada Eesti elanike hukkumist veekogudes.
Tänan küsimuse eest! Jah, 2010. aasta oli traagiline, sest uppumissurmasid oli 2009. aastaga ja ka varasemate aastatega võrreldes kahetsusväärselt palju. See aasta on, nagu ma ütlesin, alanud paremini. Praeguseks on uppunuid vähem kui 2010. aasta samaks ajaks ehk 8 isikut sel aastal versus 12 isikut 2010. aastal. Uppumissurmade vähendamiseks on käivitatud laiaulatuslik teavitus- ja ennetusprogramm. Selle eesmärk on teadvustada inimestele, kes lähevad veekogude äärde meeldivalt aega veetma, et nad ei läheks napsuse peaga vette. Väga suur hulk 2010. aastal uppunutest olid alkoholijoobes. Siin on oluline osa kõigil nendel inimestel, kes eelkõige suvekuudel, aga ka juba varajastel kevadkuudel veedavad vaba aega veekogude ääres. Inimesed peaksid olema tähelepanelikumad ja jälgima, et oma võimeid üle ei hinnataks. Loomulikult on vajalik teha teavitustööd ka koolides, alaealiste ja noorte seas. Päästeamet ja Siseministeerium on suunanud siia sisemisi ressursse, et parandada inimeste teadlikkust ning vabatahtlike valmisolekut intsidente ära hoida.
Nüüd üks kohapeal registreeritud küsimus. Palun, kolleeg Igor Gräzin!
Õnnetussurmade puhul on tegemist siiski suhteliselt väikeste absoluutarvudega, kus hälbed jäävad enam-vähem statistilise vea piiridesse, nagu mulle tundub. Aga kolleeg tahab teada saada seda, kas on võimalik ja kas teil on kavas välja töötada mingisugune kiirreageerimise ekstrakava paberi kujul ning milline see paber peaks olema. See on minu küsimus. Ma kommentaarina lisan, et näiteks uppumiste kohta ma ei oskaks sellist paberit teha, sest talvel päästevesti ei kanta ja ujutakse kaldale tänu sellele, et ollakse joonud, sest inimese keha on siis soojem. Suvel on täpselt vastupidi. Kas neid kahte surmapõhjust on võimalik ühendada ühtsesse kavasse või kas selline kiirkava on üldse tehniliselt võimalik?
Tänan! Andres küsis päris mitme valdkonna kohta: liikluse, uppumissurmade, tulekahjude ja inimeste turvalisuse kohta tänavatel ehk patrullimise kohta. Millised on näiteks viimased sammud, mida on teinud lugupeetud parlament? 2010. aasta 1. septembril jõustus uus päästeseadus, mis annab tegelikult vabatahtlikule sektorile ehk vabakonnale märkimisväärselt suurema rolli ja ka õiguse aidata neid kogukonna inimesi, kes satuvad ohtlikku olukorda. Samuti jõustus selle aasta alguses uus abipolitseiniku seadus, mis on andnud politseile suurepärase võimaluse kaasata rohkem vabatahtlikke abipolitseinikena, et pidada korda ja jälgida avaliku korra eeskirja täitmist hajaasustusega piirkondades. Abipolitseinikud ja vabatahtlikud päästjad on Eestis esimest korda saanud seadusega iseseisva pädevuse tegutsemiseks. See on väga suur edusamm ja edasiminek. Kindlasti tähendab see ka kiiremat reageerimist, sest reageerimine saab olla kogukonnasisene, eelkõige hajaasustusega piirkondades, külades, alevikes, väiksemates linnades. Ma arvan, et see on väga konkreetne asi, millele me tähelepanu pöörame. Kiirreageerimisega, eelkõige seoses uppumissurmadega, tegeleb Päästeamet kogu aeg. Ta valmistub selleks ajaks, kui uppumissurmasid võib rohkem ette tulla. Nagu ma ütlesin, alkoholijoobel on märkimisväärne osa selles, et inimesed hindavad oma võimeid üle, lähevad vette ja upuvad. Nii see toimubki. Nüüd on küsimus selles, kuidas me saaksime seda kõike ära hoida, inimeste teadlikkust suurendada ja koputada natukene nende inimeste südametunnistusele, kes on alkoholijoobes inimestega ühes seltskonnas.
Suur tänu, härra siseminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Ester Tuiksoolt põllumajandusminister Helir-Valdor Seederile. Palun!
Aitäh, proua juhataja! Austatud põllumajandusminister! 5. mail s.a kiitis valitsus heaks vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmise, millega piiratakse erimärgistatud kütuse maksusoodustusi. On teada, et põllumeestel kaob võimalus kasutada erimärgistatud kütust. Palun rääkige, millised on valitsuse mõtted selle n-ö äravõtmise kompenseerimiseks!
Aitäh, hea kolleeg! Tõepoolest, koalitsioonilepingus on kokku lepitud, et erimärgistatud kütuse süsteem vaadatakse üle. Ma loodan, et kaugemas tulevikus kütuse värvimine Eesti Vabariigis üldse lõpeb ning siis väheneb bürokraatia, vähenevad riigi kulutused ja ka kulutused järelevalvele, mida ei ole enam vaja. Aga kui rääkida põllumeeste erimärgistatud kütusest, siis on põhimõtteliselt kokku lepitud, et see soodustusena kaob ja seda hakatakse põllumeestele kompenseerima riigieelarvest ehk taastub samasugune süsteem, mis toimis Eesti Vabariigis kuni aastani 2000. Positiivne põllumeeste jaoks on see, et selle tulemusena muutub kütuse kasutamine vabaks ehk põllumehed ei pea enam sooduskütusega ainult põllumajanduslikke töid tegema, vaid nad võivad teha kõiki töid, on see siis lume lükkamine, transporttööd või mis iganes. Nii et jääb ära vajadus kütuseid vahetada ja seadmeid puhastada. Nagu ma ütlesin, ka kontrollorganid vabanevad väga ebameeldivast ja kulukast järelevalvest. Need on eesmärgid. Läbirääkimised Rahandusministeeriumi ja Põllumajandusministeeriumi vahel on alanud. Millised on täpselt tehnilised nüansid, seda ma täna öelda ei oska, aga ma tean teemasid, mis kõne alla tulevad. Need on päris mahukad ja keerulised. Aga eesmärk on igal juhul põllumehele positiivne. Me vabaneme ka sellest igal talvel esilekerkivast probleemist, mis tekib, kui põllumehed teevad sooduskütusega muid töid.
Rohkem küsimusi ei ole. Palun, kolleegid, ärge oodake nii pikalt! Palun, kolleeg Ester Tuiksoo, esimene täpsustav küsimus!
Tänan, proua juhataja! Vabandust viivitamise pärast! Aitäh vastuse eest, härra põllumajandusminister! Aga teada on, et valitsusel ei ole niisugust asendusplaani veel pakkuda. Oma vastuses te rääkisite põllumeestest, aga võib-olla te selgitate, milliseid tootjaid hõlmab see kompensatsioonimehhanism, mida te peate vajaduspõhise määratluse alla kuuluvaks.
Aitäh! Kompenseerimismehhanism peaks puudutama kõiki neid, kes praegu seda soodustust kasutada saavad. Ma pean silmas põllumajandustööde tegijaid ja loomulikult kalandussektorit. Uuele süsteemile üleminekuga seda ringi ei kitsendata ega vähendata soodustuse suurust, vaid lihtsalt tehniliselt minnakse üle teisele süsteemile. Nii et kõik need, kes on praegu kaasatud – on nad siis põlluharijad või loomakasvatajad, tegutsevad nad katmikaladel või kalanduses –, jäävad hõlmatuks ka uue kompensatsioonimehhanismiga. Siin on kaks arutelu suunda. Esiteks, läbirääkimised Rahandusministeeriumiga selle üle, kuidas Maksu- ja Tolliamet saab selle kohta informatsiooni, kui lai on soodustuse saajate ring, kui suur hakkab olema ühe või teise põllumajandustootja või kalandusega tegeleva ettevõtja soodustus, kuidas täpselt see õige number Rahandusministeeriumisse jõuab ja kuidas jõuab kompensatsioon taotleja kätte. See on üks suur arutelude ring. Teine arutelude ring käsitleb seda, kuidas kujuneb kompensatsiooni suurus. Me ju teame, et kulutused põllumajandustöödele on väga erinevad. Kütusekulu sõltub näiteks sellest, kas tegeldakse köögiviljakasvatusega või lihtsalt pikaajalise rohumaa hooldamisega. Need alused tuleb põllumajandustootjatega läbi rääkida. See on päris keeruline ja mahukas töö. Aga ma usun, et me saame sellega hakkama, sest üldine positiivne ootus ja valmisolek läbi rääkida on ka sektoris olemas.
Palun, kolleeg Ester Tuiksoo, teine täpsustav küsimus!
Tänan, proua juhataja! Austatud minister! Ma soovin teile edu nende aluste väljatöötamisel! Kas te saate täna rääkida ka tähtaegadest? Millise ajaga te olete arvestanud nende kompensatsioonimehhanismide väljatöötamisel?
Ideaalne oleks, kui uus süsteem käivituks 1. jaanuaril 2012. Sellise eesmärgi me oleme ka seadnud. Ma ei taha seda tähtaega küll kuidagi kahtluse alla seada, aga kui see ei peaks õnnestuma, siis põllumees kindlasti hammasrataste vahele ei jää, sest siis toimub üleminek uuele süsteemile mingil hilisemal kuupäeval. Aga see toimub ikka nii, et kui kehtiv süsteem tühistatakse, siis on juba uus valmis. Mingit vahet ei teki. Sellist olukorda, kus me tühistame kehtiva soodustuse, aga ei ole veel kehtestanud uut kompensatsioonimehhanismi, kindlasti ei teki. Me teeme jõupingutusi, et jõuda kokkuleppele 1. jaanuariks 2012. Aga see ei sõltu ainult valitsusest, Põllumajandusministeeriumist ja Rahandusministeeriumist, vaid, nagu ma ütlesin, siin on väga oluline saavutada kokkulepe tootjate vahel, et leida konsensus või üksmeel. Ma ei oska öelda, kui kaua see aega võtab.
Üks kohapeal registreeritud küsimus. Kolleeg Lembit Kaljuvee, palun!
Aitäh, proua esimees! Hea minister! Küsimus on kütuseaktsiisi kohta. Te rääkisite põllumajandusministrina põllumajanduse osast, kuid seda määrust vaadates on näha, et põllumajandusega on siin seotud suhteliselt väike osa. Kuidas te valitsusliikmena suhtute sellesse, et kavatsetakse kaotada kaevanduste, raudtee, laevanduse soodustus ja kaotada see veel mujalgi? Kas teie arvates peaksid kompensatsioonimehhanismid olema ka seal või ainult põllumajanduses?
Aitäh! Eestis on üks kõige laiemaid erimärgistatud kütuse soodustuse saajate ringe Euroopa Liidus üldse. Ma ei tea Euroopa Liidus teist riiki, kus see sihtrühm oleks nii suur, et lisaks ehitusele ja kaevandusele kuuluksid sinna metsandus, raudtee, kalurid ja kalamehed, väikekatlamajad ning veel mõni sihtrühm. Eesmärk on soodustatute ringi koomale tõmmata, et see oleks selline, nagu see on teistes Euroopa Liidu liikmesriikides. Me oleme kokku leppinud, et soodustus jääb kindlasti alles põllumeestele, kaluritele ja ka väikekatlamajadele ehk individuaalkatlamajadele. Nii me jõuame enam-vähem teiste Euroopa Liidu liikmesriikide tasemele. Usun, et see on põhimõtteliselt õige.
Suur tänu, härra minister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Heljo Pikhofilt peaminister Andrus Ansipile. Palun!
Austatud peaminister! Keila hooldushaiglas toimunut ei saa vaadelda sugugi üksikjuhtumina. Nimelt on patsientide esindusühingusse tulnud üle Eesti hulk kaebusi juhtumite kohta, mis on samalaadsed Keila haiglas juhtunuga. See, et PERH-i juhatus Keila hooldushaiglat juhtinud Andres Peri töölt vabastas, on igati kiiduväärt, aga sellega ei saa lugeda Eesti hooldusravi probleeme lahendatuks. Praegu kuulub Terviseametile küll järelevalvefunktsioon, kuid see on formaalne, sest kontrollitakse ainult pabereid, aga mitte hooldusravis toimuvat, mitte sisulist poolt. Selleks et eakad ei peaks muremõtteid heietama ja öösiti ikka rahulikult magada saaksid, tuleb korralagedus kiiresti likvideerida. Minu esimene küsimus: kuidas on plaanitud tagada teenuste kvaliteet hooldusravis?
Aitäh! See, mida ka mina nägin "Pealtnägija" saates – ma räägin Keila haiglast –, mind loomulikult kurvastas. Aga ma siiski kutsun üles kõiki, sealhulgas teid, mitte tegema ühest juhtumist üldistusi. Sakslased ütlevad: einmal ist keinmal. Ühe juhtumi põhjal statistilisi järeldusi teha on väär. Ma tahan uskuda, et meie hooldusravi kvaliteet on praegu märgatavalt parem, kui see oli aastaid tagasi. Sellele annab aluse teadmine, et hooldusravi voodikohtade arv on Eestis väga kiiresti kasvanud. Sellele annab aluse ka teadmine, et hooldusravile kulutatud vahendite hulk on viimaste aastate jooksul väga kiiresti kasvanud. Konkreetne juhtum nõuab kindlasti väga põhjalikku analüüsi. Küsimus pole selles, kas arst on käitunud hästi või halvasti, küsimus on selles, kas konkreetne arst on toime pannud kuriteo või mitte, sest "Pealtnägijast" oli võimalik teha järeldus, et ta on võtnud altkäemaksu. Aga see on selgelt kuritegu. Ma ei taha selle üldise olukorra kirjeldusega kuidagimoodi vähendada konkreetse juhtumi tähendust ja kaalu.
Palun, kolleeg Heljo Pikhof, esimene täpsustav küsimus!
Tegelikult oli minu küsimus hoopis laiem. Ma ei tahtnud peatuda Keila haigla juhtumil kui üksikjuhtumil. Ma viitasin patsientide esindusühingule, kus on arutatud tervet hulka samalaadseid kaebusi, mis on tulnud üle Eesti. Siit minu teine küsimus: kuidas on Eestis tagatud patsientide kaebuste efektiivne ja sõltumatu lahendamine?
Seadustega. Kahetsusväärsel kombel ei räägitud ka selle televiisorist nähtud Keila haigla juhtumi puhul patsientide või nende lähedaste kaebustest institutsioonidele, kes nende menetlemisega peaksid tegelema. See ei tähenda loomulikult seda, et pöördumine ajakirjanduse poole oleks olnud väär. Ajakirjanduse poole võib alati pöörduda, kuid eelkõige tuleks pöörduda konkreetsete arstide, osakonnajuhatajate poole, sealt edasi haigla juhtkonna, haigla nõukogu poole, siis ministeeriumisse ja loomulikult on olemas sõltumatud inspektsioonid, kes niisuguste küsimustega tegelevad. Patsientidele peaks hea kaitse tagama kõik tervikuna, kogu see süsteem, sealhulgas ajakirjandus.
Palun, kolleeg Heljo Pikhof, teine täpsustav küsimus!
Aitäh vastuse eest! Minu meelest ei saa teenuse osutajad, planeerijad ega rahastajad kuidagi olla kaebuste lahendajad, sest neil kõigil on oma huvid ja nii ei saa patsienti kaitsta. Kolmas küsimus on see: kas Sotsiaalministeeriumis välja töötatud hooldusravi arengukava on mõeldud ka täitmiseks või ainult lugemiseks ja teadavõtmiseks?
Aitäh! Loomulikult täitmiseks. Aga ma ei saa nõustuda teie justkui tehtud avaldusega, nagu arstide hulgas või meditsiinisüsteemis tervikuna valitseks totaalne ringkäendus, et juba eelduslikult ei ole ülemusele kaebamisel mitte mingisugust mõju ja nagunii midagi ei aita. Kui see tõesti nii oleks, siis minu meelest ei võiks meie seadusandjad rahulikult sellist olukorda pealt vaadata. Nad peaksid siis seadusandlikul teel sellesse olukorda sekkuma. Õnneks asjad nii halvad ei ole.
Nüüd üks kohapeal registreeritud küsimus. Kolleeg Viktor Vassiljev, palun!
Aitäh, proua juhataja! Härra peaminister! Eesti tervishoiureformi põhiline ideoloogia seisnes selles, et vähendada aktiivravi osa ja vahendite vabanemise tulemusena muuta hooldusravi osa suuremaks. Selleks kinnitas Vabariigi Valitsus, kui ma ei eksi, aastal 2002 hooldusravivõrgu arengukava, kus oli kirjeldatud, milliseid hooldusravi liike tuleb arendada maakonniti, kui palju peab olema haiglakohti, kuidas on korraldatud koduvisiidid jne. See kava oli ette nähtud täitmiseks aastani 2015. Selleni on jäänud üsna vähe aega, aga kavast on täidetud küllalt väike protsent. Mulle praegu tundub, et hooldusravivõrgu arengukava jääb täitmata. Kas seda muudetakse, kas selle täitmist nõutakse ja kes vastutab, kui see täitmata jääb?
Aitäh! Väidan vastupidist. Arengukava on täidetud ja sellest kõnelevad ka arvud. Näiteks oli meil 2003. aastal 976 hooldusravi voodikohta, 2010. aastal aga 1557. Sellesama arengukava alusel eraldati ka Euroopa Regionaalarengu Fondist vahendeid hooldusravi voodikohtade juurdeloomiseks. Neid tuleb juurde 878. Ehk kui võrrelda olemasolevate voodikohtade arvuga, siis suureneb hooldusravi voodikohtade arv märkimisväärselt ja seda suuresti tänu Euroopa Liidu maksumaksja rahale. Koos omafinantseeringuga me kulutame suurusjärgus 700 miljonit krooni (räägin kroonides sellepärast, et kui arengukava tehti, olid need summad kroonides) hooldusravi voodikohtade juurdeloomisele ja olemasolevate voodikohtade renoveerimisele ehk haiglahoonete remontimisele. See on märkimisväärne summa. Lisaks tuleb meeles pidada, et me oleme igal aastal suurendanud hooldusravi finantseerimist ka haigekassa eelarvest. Haigekassa on seadnud eesmärgiks suurendada kuni aastani 2015 igal aastal hooldusravi finantseerimist 10%, mis on märksa kiirem tempo kui haigekassa vahendite kasvutempo.
Suur tänu, härra peaminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Kalle Laanetilt siseminister Ken-Marti Vaherile.
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! Pean siiralt tunnistama, et ma ei kadesta sind, sest need ülesanded, mis siseturvalisuse valdkonnas on, on üsna tõsised, eriti puudutab see siseturvalisuse valdkonna töötajaskonda ja konkreetsete funktsioonide täitmist. Tänasest Eesti Päevalehest võime lugeda, et kärped jätavad 27 komandot pooleks aastaks elupäästevõimekuseta, ja oleme lugenud rahandusministri väidet, et avaliku sektori töötajate palgad ei tõuse. Nende hulka kuuluvad ka siseturvalisuse valdkonnas töötavad inimesed. Kuidas sa plaanid tagada, et inimesed tahaksid jääda sinna valdkonda tööle, ja kuidas plaanid neid motiveerida, kui lisaraha ei tule?
Aitäh küsimuse eest! Kõigepealt, 2012. aasta eelarve ettevalmistamine ja kavandamine on alanud. Teadaolevalt jõuab see augustis Rahandusministeeriumi ja ministrite vaheliste läbirääkimisteni. Loodame, et parlamendi ees on järgmise aasta eelarve septembris, nii nagu see tavapäraselt on olnud. On selge, et raha on riigil vähe ja seda saab juurde tulla ainult maksutulude laekumisest. Siseministeerium on aastate jooksul väga palju keskendunud ka välisabile. Oleme välisabi programmidest ja meetmetest saanud väga palju toetust eelkõige tehnilise varustuse parandamiseks. Motivatsiooni säilitamine puudutab nii Siseministeeriumi kui ka mitme teise ministeeriumi valitsemisala, kus motiveeritud inimeste olemasolu on äärmiselt tähtis. Ma arvan, et ühiskond tervikuna ei ole majanduskriisist välja tulnud, seda ei ole teinud erasektor, ammugi mitte avalik sektor. Me viibime endiselt raskes seisus. Aga tundub, et tunneli lõpus on valgust rohkem paista kui mõni aasta tagasi. Me kavatseme teha kõik selleks, et hoida inimesi motiveerituna. Selleks muutis ka Riigikogu veebruaris politsei ja piirivalve seadust, kui te mäletate. Kalle eelmise koosseisu liikmena mäletab. Oluline on vabatahtlike kaasamine ja loomulikult on olulised valdkonnasisesed võimalused. Ükski ministeerium ei ole lõplikult valmis, alati on arenguruumi.
Palun, kolleeg Kalle Laanet, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! Kuidas sa hindad Politsei- ja Piirivalveameti võimekust planeerida raha kasutamist? Eelmisel aastal pidi tollane siseminister korduvalt Riigikogu ja avalikkuse ees põhjendama nn masupäevi, kuid aasta lõpus selgus, et 30 miljonit krooni palgaraha oli kasutamata. Mida sa sellest arvad?
Ma näen, et endine siseminister raputab pead. Seda debatti te saate rahulikult omavahel parlamendi koridorides jätkata. Politsei- ja Piirivalveameti liitmine 2010. aasta alguses oli minu arvates väga tähtis samm. Sellega hoiti oluliselt kokku maksumaksja raha, eelkõige tugiteenuste pealt. Aga selge on, et Politsei- ja Piirivalveameti õlitatud viisil käimasaamine võtab oma aja. See amet on toiminud üsnagi üürikest aega. Loomulikult, nii Politsei- ja Piirivalveametis toimuvate kui ka Siseministeeriumi strateegilisel juhtimisel toimuvate protsesside eesmärk on muuta iga krooni kasutamine võimalikult läbipaistvaks, võimalikult läbimõelduks. Need summad tuleb suunata prioriteetidele. Nendeks on organiseeritud kuritegevusega võitlemine, millele eelmine küsija lahkelt viitas, kõik, mis seondub meie välispiiriga, ja loomulikult inimeste turvalisuse tagamine nende kodukohas, tänavatel, kogukondades. Selleks ongi mõeldud kogukondliku ressursi ehk vabatahtlike maksimaalne kaasamine. Ma ütlen lühidalt, et Politsei- ja Piirivalveamet muutub iga päevaga üha läbimõeldumalt ja paremini toimivaks organisatsiooniks. Me teeme ka 2011. aasta jooksul kõik selleks, et raha, isegi ühe või kahe krooni kulutamine oleks läbimõeldud ja läbipaistev.
Palun, kolleeg Kalle Laanet, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Ma tänan sind vastuste eest, mida sa kogenud poliitikuna oskad loomulikult väga hästi anda! Aga sa oled mitu korda rõhutanud, et me oleme vastu võtnud seadused, millega me anname vabatahtlikele suuremad õigused osaleda, ütleme niimoodi, ühiskonna teatud protsessides. Kuid me teame sedagi, et protsessides osalemine ka maksab midagi, see vajab lisaraha. Kas sa oled seda meelt, et lisaraha on võimalik saada?
Jah, ma olen seda meelt, et vabatahtlike tegevuse rahastamiseks on võimalik lisavahendeid leida. Näiteks on 2011. aastal vabatahtlikele päästjatele antud vahendid suurenenud, üks osa sellest loomulikult parlamendi otsuse alusel. Circa 350 000 eurot jagati vabatahtlikele päästekomandodele. Teatavasti on praegu Eestis seis 50 : 50 ehk riiklikult finantseeritavaid elukutselisi päästekomandosid on ligikaudu 83, vabatahtlikke komandosid on ühe võrra rohkem ehk 84. Sisuliselt on neid ühepalju. Üldiselt on Euroopa arenenud riikides riiklikult finantseeritavaid päästekomandosid vähem kui Eestis ehk vabatahtlike komandode osakaal on suurem. See näitab seda, et vabatahtlike päästjate kaasamist on võimalik muuta palju paremaks, läbimõeldumaks ja tõhusamaks. Sellega me tegeleme. Mis puudutab abipolitseinikke, siis abipolitseinikud kaasatakse vabatahtlikkuse alusel. Need mehed ja naised tulevad omast vabast tahtest ning kulutavad oma vaba aega. Tehnilised vahendid, mida neil on oma tegevuseks vaja, tulevad Politsei- ja Piirivalveametist. Neid vahendeid on palju vähem kui vabatahtlike päästjate puhul. Vabatahtlike päästjate tehnilised vahendid on teatavasti võrdlemisi kallid, neil on isiklik varustus ja tehnilised vahendid, mida kasutatakse päästeintsidentide lahendamisel ehk sündmuskohal. Abipolitseinikele mõeldud ressursid on oluliselt väiksemad. Praegu on meil 2000 abipolitseinikku ja ma väga loodan, et järgmistel aastatel see arv suureneb.
Nüüd kohapeal registreeritud küsimused. Kõigepealt kolleeg Raivo Järvi.
Suur tänu, hea juhataja! Me tänase infotunni jooksul kuulsime ja me ka teame, et vist kõikides riikides on nii, et raha ei ole kunagi küll. Ma julgen öelda, oma ametikaaslaste arvates võib-olla üpriski skandaalselt, et kui minult kunstnikuna küsitakse, kas kultuur või sisejulgeolek, siis vastan mina, et loomulikult sisejulgeolek. Aga umbes kümme aastat tagasi, kui ma ei olnud veel poliitikas, polnud seda ministergi, kureeris Eestimaad säärane endine Kieli politseipealik nagu Wolf Röper, kes tõi meile kõikvõimalikku abi. Ta kurtis alati, et iga kord, kui ta oli ühe mehega milleski kokku leppinud, oli siis, kui ta tagasi tuli, pukis juba järgmine mees. Nüüd seda enam ei ole ehk Eestimaa on omamoodi valmis saanud. Nüüd, justkui selle valmis olemise olukorras, kui me oleme ka Euroopa Liidus, tahangi küsida, kas see mainitud välisabi on vähenemas. Kas nüüd on Siseministeeriumi lobimisvõime taga (ma tean väliskomisjoni esindajana, et see võime on Eestis üleüldse kehvavõitu) see, kas on võimalik välja kaubelda näiteks täiendavaid koolitusvõimalusi, mis tegelikult oluliselt suurendaks motivatsiooni ka väikesest palgast hoolimata?
Aitäh, Raivo! Nagu sa tead, välisabi, mis tuleb koolituse jaoks, on seda liiki abi, mis tuleb kõige kergemini. Teatavasti pöörduvad juba ka meie poole riigid, kes vajaksid Eesti abi ja võib-olla kogemusi, sooviga, et me neid aitaksime. Ja keda me siis pakume? Eks ikka oma eksperte, koolitajaid, et saata neid Euroopa raha eest nendesse riikidesse, mis asuvad peamiselt ida pool ja mujalgi. Koolituseks leiab alati vahendeid ja võimalusi. Peamine ja oluliselt suurem rahavajadus sisejulgeoleku valdkonnas on aga seotud tehnilise varustusega. Maailmas areneb tehnika edasi. Näiteks moderniseerub ka organiseeritud kuritegevuse kasutatav tehnika. On selge, et riik peab sellega sammu pidama. Ma ütleksin, et riik peaks siin paljuski hoopis ees käima. Ei ole võimalik, et meie võimekus organiseeritud kuritegevusega võitlemisel jääks tehniliste vahendite nappuse taha. See tähendab lihtsalt seda, et me teatud varjatud kuritegusid ei suuda avastada. Seda me ei saa lubada. Me oleme Siseministeeriumis palju välisabi kaasanud. Minu arust on Siseministeerium olnud siin võrdlemisi edukas. Päästeamet on saanud reostustõrjetehnikat (160 miljonit krooni), Politsei- ja Piirivalveametil on kaks helikopterit, õige pea valmib reostustõrjelaev, mis maikuus Riias n-ö sisse õnnistati, raha on nõudnud idapiiri radarisüsteemid, piirivalvekordonid, IT-süsteemid jne. Aga välisabikõlblik ei ole kogu tehnika ja varustus, olgu selleks alkomeetrid, kiirusemõõtjad, kriminalistikatehnika, päästevarustus, relvastus, isikukaitsevarustus või tehniline varustus organiseeritud kuritegevusega võitlemiseks. Sellesse me peame ise panustama.
Nüüd ilmselt kõige viimane kohapeal registreeritud küsimus. Palun, kolleeg Jevgeni Ossinovski!
Aitäh, austatud juhataja! Hea siseminister! Loodetavasti olete jõudnud oma ametisse juba piisavalt sisse elada ning saate vastata küsimusele, milline on Siseministeeriumi seisukoht Sisekaitseakadeemia Ida-Virumaale üleviimise kohta. Selle olulisusest piirkonna arengule on rääkinud maavanem, kohalike omavalitsuste esindajad jt. Küsimus on: kas te isiklikult toetate seda? Küsin ka eelarve kontekstis: kas teil on olemas mingisugused arvud ja oskate öelda, kui palju see orienteerivalt maksma võiks minna?
Tänan küsimuse eest! Koalitsioonileppes on kirjas, et me kaalume Sisekaitseakadeemia viimist Ida-Virumaale. Praegu see kaalumine toimubki. Kellelegi ei ole saladus, et kaalutakse peamiselt kolme asukohta: praegune asukoht Tallinnas Kase tänaval, paljuräägitud ja mitu korda eelmises valitsuses arutatud võimalik asukoht Murastes ja nüüd ka Ida-Virumaa. See analüüs on tegelikult algusjärgus. Meile on enam-vähem teada argumendid, plussid ja miinused, mis puudutavad Kase tänava ja Muraste võrdlust. Loomulikult, selles kaalumises on oluline osa rahal ehk sellel, kui palju see tervikuna maksab. Näiteks on teada, et Muraste puhul me peame võrreldes Tallinnas asuva Kase tänavaga arvestama, et peab leidma lisaressursse teedevõrgule, mis on rahalises plaanis võrdlemisi kulukas. Ida-Virumaal on tõenäoline mitme asukoha kaalumine ehk kaalutakse seda, on see koht natukene rohkem Vene piiri lähedal või pigem Tallinna pool. Ma arvan, et me jõuame selle analüüsiga sügiseks ühele poole. Siis tuleb ühel hetkel langetada otsus. Ma arvan, et me teeme seda võimalikult avalikult ja loomulikult kogukondi kaasates.
Aitäh, lugupeetud siseminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise. Head kolleegid, suur tänu küsimuste esitamise eest! Suur tänu peaministrile ja ministritele vastamise eest! Infotund on lõppenud.
Tere päevast, lugupeetud Riigikogu! Alustame Riigikogu täiskogu I istungjärgu viienda töönädala kolmapäevast istungit. Head kolleegid! Nüüd on aeg üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Kõigepealt kutsun kõnepulti Vabariigi Valitsuse esindaja Heili Tõnissoni. Palun!
Austatud proua esimees! Hea Riigikogu! Vabariigi Valitsus algatab täna makseasutuste ja e-raha asutuste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Seaduseelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust rahandusminister Jürgen Ligi. Aitäh!
Aitäh! Palun, kolleeg Margus Tsahkna!
Austatud proua esimees! Lugupeetud Riigikogu! Annan Riigikogule üle sotsiaalkomisjoni algatatud Riigikogu otsuse "Eesti Haigekassa nõukogu liikme nimetamine" eelnõu.
Aitäh! Juhatuse nimel olen vastu võtnud kaks eelnõu. Kui eelnõud vastavad Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele, siis otsustab juhatus nende menetlemise kolme tööpäeva jooksul. Nüüd teated. Riigikogu juhatus on võtnud menetlusse järgmised eelnõud ja määranud neile juhtivkomisjonid: kultuurikomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Eesti Rahvusraamatukogu nõukogu liikmete nimetamine" eelnõu, mille juhtivkomisjon on kultuurikomisjon; kultuurikomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Rahvusooperi nõukogu liikmete nimetamine" eelnõu, mille juhtivkomisjon on kultuurikomisjon; kultuurikomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Riigikogu liikmetest Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu liikmete nimetamine" eelnõu, mille juhtivkomisjon on kultuurikomisjon; Eesti Keskerakonna fraktsiooni s.a 9. mail algatatud noorsootöö seaduse ja sotsiaalmaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on kultuurikomisjon; Vabariigi Valitsuse s.a 10. mail algatatud vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on rahanduskomisjon; Vabariigi Valitsuse s.a 10. mail algatatud tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on rahanduskomisjon; Vabariigi Valitsuse s.a 10. mail algatatud lennundusseaduse muutmise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on majanduskomisjon; Vabariigi Valitsuse s.a 10. mail algatatud alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on rahanduskomisjon; Vabariigi Valitsuse s.a 10. mail algatatud välismaalaste seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on põhiseaduskomisjon; Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni s.a 10. mail esitatud Riigikogu otsuse "Ettepaneku tegemine Vabariigi Valitsusele" eelnõu, mille juhtivkomisjon on põhiseaduskomisjon. Määran Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni algatatud Riigikogu otsuse "Ettepaneku tegemine Vabariigi Valitsusele" eelnõu kohta muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 24. mai kell 18. Olen edastanud Riigikogu liikmete arupärimise rahandusminister Jürgen Ligile. Austatud Riigikogu liikmed! Täna pärast istungi lõppu toimub istungisaalis Parlamentidevahelise Liidu (IPU) Eesti rühma täiskogu istung, mille raames valitakse IPU juhatus. Palun teeme kohaloleku kontrolli! Kohalolijaks registreerus 90 Riigikogu liiget, puudub 11. Head kolleegid, palun tähelepanu! Täpsustame päevakorda. Eile jäi seoses täiskogu istungi aja lõppemisega pooleli olulise tähtsusega riikliku küsimuse "Energiasääst" arutelu. Esitamata jäi majanduskomisjoni ettekanne, samuti ei olnud fraktsioonidel ega Riigikogu liikmetel võimalust osaleda läbirääkimistel. Riigikogu juhatus otsustas majanduskomisjoni taotlusel jätkata seda arutelu tänasel istungil esimese päevakorrapunktina.
Kõigepealt ma palun ettekandeks kõnetooli majanduskomisjoni esimehe kolleeg Kaja Kallase! Ettekande pikkus on kuni 20 minutit ning ka küsimusi ja vastuseid saab esitada 20 minuti jooksul. Riigikogu liige saab selle päevakorrapunkti raames esitada kuni kaks suulist küsimust. Ja palun tähelepanu: arvesse lähevad ka eile, 10. mail esitatud küsimused. Vastavalt meie tavale teen Riigikogule ettepaneku, et kõigepealt võtavad sõna fraktsioonide esindajad ning peale seda Riigikogu liikmed ja komisjonide esindajad. Arutelu lõpuks Riigikogu otsust vastu ei võta. Palun, kolleeg Igor Gräzin!
Mul on protseduuriline küsimus. Oleks ma teadnud, et täna ma saan ka küsida, võib-olla ma oleksin oma eilseid küsimusi alles hoidnud. Ma arvan, et õiglasem oleks taastada kahe küsimuse esitamise kord.
Tuleb arvestada, et selle päevakorrapunkti raames saab esitada kaks küsimust. Palun kõnepulti kolleeg Kaja Kallase!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Elu on arenenud nii, et elektril, soojusenergial ja kütustel on meie elus järjest suurem roll. Kui võtta Maslow" püramiidi järgi inimeste põhivajadused, siis energia on vajalik meie baasvajaduste rahuldamiseks. Elamiseks meie kliimas vajame sooja, söögi valmistamine ja säilitamine on seotud elektrienergia tarbimisega ja isegi joogivee kättesaamiseks vajame elektriga toimivaid pumpasid. Ka suhtlusvajadust ei saa me rahuldada ilma energiata. Elekter võimaldab meil suhelda telefoni või interneti teel, silmast silma suhtlemiseks kaugemal asuvate tuttavatega aga vajame reeglina energiat vedelkütuste näol. Sellest kõigest ilmneb, et on ebareaalne, et meie energiavajadus lähiajal, aga ka kaugemas perspektiivis väheneb. Mis puutub energiakandjate hindade arengusse maailmas, siis häid uudiseid, et oleks märke energia odavnemisest, ei ole. Samas on ajalugu näidanud, et energiakriisidel, olgu siis tootmisvõimsuste või hinnakriisidel, on ka positiivne pool. Kui midagi kallineb, siis tekib uusi pakkujaid. Ja igasugune kriis soodustab innovatsiooni. Samuti hakatakse mingi vara defitsiidi korral mõtlema selle vara säästmisele. Seetõttu ongi majanduskomisjon olulise tähtsusega riikliku küsimusena tõstatanud energiasäästu teema. Energiasääst on oluline ka seetõttu, et sellest sõltub otseselt majanduse ja eraldi ettevõtete konkurentsivõime. Mida vähesema energiakuluga suudetakse tooteid toota ja teenuseid osutada, seda suuremad on selliste ettevõtete võimalused konkureerida maailmas teiste samalaadsete toodete ja teenustega. Kuna energia tootmine ja kasutamine on reeglina suhteliselt keskkonnavaenulik tegevus, siis kaasneb energiasäästuga üldjuhul ka keskkonnahoid. Me kõik soovime elada puhtas keskkonnas, ilma et me peaks meile omaseks saanud mugavustest loobuma. Keskkonnasäästu saavutamine muu hulgas energiasäästu vahenditega on seega ainult tervitatav. Alustuseks kordan igaks juhuks veel üle, mida energia all selle ettekande raames silmas on peetud. Selle alla lähevad nii elektrienergia, soojusenergia kui ka transpordiks vajalikud kütused. Oluline on neid energiasäästu kontekstis vaadata kogumis. Majanduskomisjon kuulas olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelu ettevalmistamisel ära terve rea eksperte. Meile esinesid ettekandega eksperdid Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumist, Tallinna Tehnikaülikoolist, Eesti Energiast, Eleringist, KredExist ja Energiasalvest. Kuulasime ettekandeid energia säästmise võimaluste kohta nii soojus- ja elektroenergeetikas, transpordis kui ka võrkudes ning võimalustest energia salvestamiseks. Mis nendest ettekannetest välja koorus? 1. Säästa ei ole võimalik, kui sa ei tea, kui palju sa tegelikult kulutad. Tuleb välja, et inimeste teadlikkus oma energiatarbimisest on väga puudulik. On suured lahknevused selle vahel, kui palju inimesed arvavad ennast kulutavat ja kui palju nad tegelikult kulutavad. Seega alustada tuleks teadlikkuse tõstmisest. 2. Energiasääst ühes valdkonnas toob reeglina kaasa energiavajaduse suurenemise teises energiavaldkonnas. Näiteks majade soojustamine ja seeläbi soojusenergia tarbimise vähendamine toob kaasa elektrienergia tarbimise kasvu, kuna soojustatud majadesse on vaja paigaldada ventilatsioonisüsteem, mis üldjuhul töötab elektriga. Või siis elektriautode kasutuselevõtt, mis oluliselt vähendab kütuse kasutamist transpordis, suurendab aga elektrienergia tarbimist. Kokkuvõttes on sellistel tegevustel aga siiski mõtet, sest kogumis saab energiat ikkagi säästa ja see toob kaasa säästu rahaliseski mõttes. Palju on räägitud Euroopa Liidu taastuvenergia eesmärkide saavutamisest. Märksa vähem on räägitud sellest, et Euroopa Liidul on ka energiasäästu eesmärk, milleks on saavutada 20%-line energiasääst 2020. aastaks. Euroopa Liit on nentinud, et selles vallas ei ole ühelgi liikmesriigil praeguse seisuga midagi erilist ette näidata. Vabariigi Valitsus on 28. aprillil 2011 kinnitatud konkurentsivõime kavaga võtnud ambitsioonika eesmärgi säilitada energia lõpptarbimine 2010. aasta tasemel kuni aastani 2020. Tahaksin näidata teile sellekohast tabelit, aga millegipärast ma ei suuda sellega hakkama saada, tehnika tõrgub. Räägin siis niisama edasi. Energia lõpptarbimise hoidmine samal tasemel eeldab energiatarbe piiramist, energiaefektiivsuse suurendamist ning taastuvenergia lahenduste väljatöötamist kõikides sektorites. Riigi konkurentsivõimet mõjutabki üha enam majanduse energiamahukus ning eri sektorite võime energiat säästes uusi tehnoloogialahendusi kasutusele võtta. Energiasäästu on Eestis edendatud pea kõikides valdkondades, kuid rõhuasetused ja meetmete iseloom on olnud väga erinevad. Energiasäästu toetused on olnud põhiliselt suunatud kodumajapidamistele, kellele on välja töötatud erinevaid hoonete energiatõhusust suurendavaid meetmeid. Minu piltide tegemisel ei olnud vist väga mõtet, aga mis teha. Mõtlesin, et teen asja huvitavamaks. Transpordi energiakasutuse suunamise peamine hoob on olnud aktsiisimaksud. Viimase 15 aasta jooksul on kütuseaktsiisi tõstetud mitmel korral. Energia lõpptarbimise praegune tase sektorites ja prognoos järgmiseks kümneks aastaks näitab, et suurim kasv ja sektoraalsete meetmete vajadus saab olema tööstuses, kodumajapidamistes ning transpordis. Nüüd tahaksin näidata teile teist pilti, mida paraku ka ei saa. Kui vaadata viimaste aastate energiakasutust energialiikide kaupa, siis on näha, et vedelkütuse ja elektrienergia kasutamine on tõusuteel, samas kui teised liigid on mõnevõrra languses. Kui võtta energia kasutuse jaotus Eesti Statistikaameti andmete kohaselt, siis kõige suurem energiakasutus – 2009. aastal tervelt 37%! – oli kodumajapidamistes. Nüüd kolmas pilt, mida isegi saab näidata. Kodumajapidamiste suur osakaal kogu energiatarbes võib ekspertide arvamuse kohaselt olla vaieldav, kuid lähtume praegu saadaolevatest arvudest. Kodumajapidamiste energiakasutus omakorda jaotus energialiigiti nii, et kõige suurema osa võtsid sellest biokütused – 34%. Nüüd tuleb esimene pilt selle kohta, et on seatud eesmärk hoida energia tarbimise lõpptaset 2010. aasta tasemel kuni 2020. aastani. Siin see slaid näitab seda, kuidas elektri ja vedelkütuse tarbimise osakaal on tõusutrendis ja teiste energialiikide oma siis mõnevõrra languses. Järgmine slaid näitab seda, milline on Eestis energiakasutuse jaotus. Üks graafik näitab energia kasutusala 2009. aastal tervikuna ja teine eri energiakandjate osakaalu kodumajapidamiste lõpptarbimises. Kõige suurema osa moodustab biokütus, teisel kohal on soojusenergia – 27% ning kolmandal kohal autobensiin – 17%. Mida siis konkreetsemalt saaks energiasäästu valdkonnas ära teha? Esiteks, inimeste teadlikkuse tõstmine. Nagu ennist mainitud, ei ole inimesed sageli teadlikud, kuhu ja kui palju neil energiat kulub, ning seetõttu ei tea nad ka, kust ja kui palju üldse on võimalik säästa. Seetõttu tuleb inimeste teadlikkust tõsta. On terve rida ettevõtteid, kes pakuvad energiaauditi teenust, riik aga on KredExi juures käivitanud toetusprogrammi, millega aidatakse energiaauditi kulusid katta. Energiaaudit võimaldab tuvastada oma energiatarbimist ning leida ühtlasi energiasäästu võimalusi eri energialiikide vallas, tõhustades olemasolevate süsteemide kasutamist või vähendades energiakadusid. Teine probleem teadlikkuse tõstmisel on see, et energiasäästuga on seotud palju müüte. Inimesed lihtsalt ei tea elementaarseid säästuvõimalusi või on mingil seletamatul põhjusel levima hakanud üldine arvamus mingi säästumeetme ebasobivuse kohta. Näiteks sageli arvatakse, et kui seade on standby olekus, siis see elektrit ei tarbi, kuid ometi tarbivad sellised seadmed arvestataval määral elektrit. Ka arvatakse, et hõõglambid on säästulampidest paremad põhjusel, et need annavad lisaks valgusele ka sooja. Selliste müütide kummutamisega peavad asjaomased ettevõtted ja organisatsioonid aktiivselt tegelema. Nüüd energiasäästust soojusenergeetikas. Kulutused soojusenergiale on kodumajapidamistes kõige suuremad, seega rahaliselt on võimalik kõige rohkem võita just selle energialiigi säästmisest. KredExil on ette nähtud saastekvootide müügist saadud tulude arvel kortermajade energiatõhusamaks muutmise toetused ja soodsatel tingimustel laenud. Sellest räägiti siin eile väga pikalt. Samas takerdub see energiasäästu programm eelkõige kortermajadepoolse asjaajamise taha, sageli kardetakse ka sellega kaasnevat kulu. Meile KredExi poolt esitatud materjalidest nähtub, et keskmine energiasääst majadel pärast sellise soojustuse tegemist on 33,4% ja kogumis toob renoveerimine kaasa nii energia kui ka raha säästmise, kuigi elektrienergia tarbimist võib majade soojustamine suurendada. Siin on slaid selle kohta, kuidas laenukulu võib asjaomast koguarvestust maja kohta mõjutada. Siit tuleb väga ilusti välja, et tegelikult igal juhul tasub see renoveerimine ette võtta. Kuna seda KredExi toetust saab kasutada ainult 2012. aasta 30. novembrini, siis on korteriühistutel, kes ei ole sellega veel tegelenud, viimane aeg ettevõtmine käivitada. Oleks rumal, kui selleks ettenähtud raha lihtsalt kasutamata jääb. Elektroenergeetika peamised säästuvõimalused tulenevad võrkudest, millest ma räägin eraldi, aga ka energiaseadmete kasutamise tõhustamises on peidus sääst. Seegi on paljuski seotud inimeste teadlikkuse tõstmisega, et nad teaksid, millised seadmed tarbivad vähem elektrit, millal on kasulikum elektriseadmeid kasutada ja kuidas neid omavahel kombineerida. Lisaks on suur potentsiaal teadus- ja arendustegevuses, et leiutada piisavalt innovaatilisi ja kasutatavaid energiasalvestusviise, mis võimaldaksid elektrit osta siis, kui see on odav – kui puhub tugev tuul või töötavad Norra hüdroelektrijaamad –, ning kasutada siis, kui elekter turul on kallis. Peale selle on Tallinna Tehnikaülikooli poolt meile esitatud ettekande põhjal võimalik seadmete kasutuse optimeerimise korral saavutada energiasääst kuni 40%. Jällegi: see eeldab inimeste teadlikkuse tõstmist. Paar sõna võrkudest. Suur energiasääst nii soojusenergeetikas kui ka elektroenergeetikas on peidus võrgukadude minimeerimises, mida saab saavutada eelkõige võrkude renoveerimise teel. Probleem on siin võrkude renoveerimise kulude kandmine, mis lühiajaliselt võib olla koormav, kuid ka selles vallas on võimalik kasutada Euroopa Liidu toetusi. Võrkude poole pealt tuleb mainida ka innovaatilisemaid lahendusi, mille suunas kogu maailm liigub. Need on nn nuti- ehk intelligentsed võrgud. Nutivõrk on elektrivõrk, mis suudab kohaneda kõigi kasutajate, seega tootjate ja tarbijate käitumise ning toimega, et efektiivselt tagada majanduslikult kasulik ja jätkusuutlik elektrivarustus. Sisuliselt tähendab see info mõlemasuunalist liikumist. Ideaalis peaks nutivõrkude toimimine tooma kaasa energiatarbe tippude mahendamise. Tarbija seadmed on nii targad, et oskavad elektrit tarbida just siis, kui selle hind on kõige odavam ehk sisuliselt siis, kui teised elektrit parasjagu ei kasuta ja elektrienergia nõudlus on seega väiksem kui pakkumine. Bio Intelligence"i 2008. aasta uuringu kohaselt vähendavad targad võrgud Euroopa Liidu energiasektoris aastas tarbitava primaarenergia mahtu 2020. aastaks peaaegu 9%, mis on ekvivalentne 148 teravatt-tunni elektrienergiaga ehk siis rahalise säästuga ligi 7,5 miljardit eurot aastas (see on 2010. aasta hindades arvutatuna). Prognoosid majapidamiste tarbimise kohta ütlevad, et keskmine majapidamine võib säästa elektri tarbimises 9% ja gaasi tarbimises 14%. Väga olulist rolli energia tarbimises mängivad kütused, mida transpordis kasutatakse. Transpordis saab energiat säästa järgmiste meetmetega ja seda on muidugi kõige keerulisem teha kõikides nendes valdkondades. Esiteks, transpordivajaduse vähendamine, seda eelkõige arukate linnaplaneeringute teostamise teel, et olulisimad käigud saaks ära teha ilma transpordivahendit kasutamata, et koolid, lasteaiad ja teenindusasutused asuksid elupaikadele võimalikult lähedal. Teiseks, ühistranspordi kasutamise suurendamine. Inimesed hakkavad ühissõidukit kasutama eelkõige siis, kui see on mugav, käib piisava sagedusega, on korralik ja arvestatav alternatiiv autoga liikumisele. Ühistranspordi puhul tuleb ära märkida ka elektriga töötavate transpordivahendite kasutamise tõhustamist. Tallinna Tehnikaülikool on selles vallas mitu kasulikku projekti välja töötanud ja sellist innovatsiooni tuleks kindlasti jätkata. Siin on sobiv ära märkida, et riik annab saastekvootide müügist saadud rahast Tallinna linnale 45 miljonit eurot uute keskkonna- ja energiasäästlike trammide soetamiseks. Kolmandaks, sõidukite ökonoomsuse suurendamine. Elektriautode kasutuselevõtt küll suurendab elektrienergia tarbimist, kuid see kasv on rahalises mõttes väga väike võrreldes sellest saadava energiasäästuga, pluss keskkonnasääst. Kvootide müügist saadud raha eest on ette nähtud KredExi toetus eraisikutele elektriautode soetamiseks ning ühtlasi hangib KredEx ka elektriautode laadimise taristu. Aga autode ökonoomsuse suurendamine eeldab ka autode energiamärgistuse arvessevõtmist ning energiasäästvamate sõidukite eelistamist kasutamisel. Eksperdid ütlevad, et inimesed hakkavad säästma alles siis, kui kulutused energiale kasvavad üle taluvuse piiri. Kuid siis võib olla juba hilja. Mõistlik oleks energiasäästu meetmete otsimist ja rakendamist alustada juba praegu, sest riigi konkurentsivõime sõltub üha enam majanduse energiamahukusest ning eri sektorite võimest saavutada energiasäästu. Miks mitte olla siin teistele riikidele teerajajaks. Nagu ma ennist ütlesin, energiasäästu vallas pole veel ühelgi liikmesriigil erilisi edusamme ette näidata. Kordan lõpetuseks veel üle peamised ettekannetest väljakoorunud soovitused energiasäästu suurendamiseks. Esiteks, tõsta inimeste teadlikkust sellest, mis on energiasääst ning kus ja kuidas on võimalik säästa. Teiseks, jätkata soojusenergia kokkuhoiule suunatud programmide elluviimist ning ärgitada inimesi rohkem sellesuunalisi toetusi ära kasutama. Kolmandaks, näidata riigipoolset head eeskuju energia säästmisel. Neljandaks, jätkata võrkude energiakadude vähendamist, seda nii võrkude renoveerimise kui ka nutivõrkude edasiarendamise teel. Viiendaks, soodustada innovatsiooni energia salvestamise võimaluste leidmise valdkonnas. Kuuendaks, ohjata energiakasutust transpordis transpordivajaduse vähendamise, ühistranspordi kasutamise ja sõidukite ökonoomsuse suurendamise abil. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Kaja Kallas, ettekande eest! Nüüd algavad küsimused. Palun, kolleeg Lauri Luik!
Suur tänu asjaliku ja põhjaliku ettekande eest, hea ettekandja! Mul on küsimus seadusandluse poole pealt. Ma olen täheldanud, et meie seadusandlikes aktides on teatavad regulatsioonid, mis aitavad energiat rohkem säästa. Kuid tihtilugu on eelistatud ühte spetsiifilist tehnoloogiat teistele, mis kindlasti ei peaks nii olema. Mis sa arvad, kas Eesti seadusaktides on juba praegu võimalusi energiasäästu aspekti paremini ja põhjalikumalt käsitleda?
Seadusandluses kajastub see teema võib-olla väga üldiselt, pigem energiasäästu väga palju arvesse ei võeta. Kas või hea näide: riigihangete korraldamisel ei saa tegelikult arvesse võtta, kas tegemist on energiasäästliku rakendusega või mitte. Selles mõttes on siin kindlasti parendamise ruumi, et seda pole arvesse võetud.
Palun, kolleeg Arto Aas, teine küsimus!
Aitäh! Me kõik teame maailma pikaajalise kogemuse põhjal, et jõukuse kasvades kasvab ka energia tarbimine. Selles mõttes peame ujuma nagu loodusseadustega vastuvoolu, kui me tahame saada rikkamaks ja samal ajal energiat kokku hoida. Mis on need põhilised tegurid, mis takistavad inimestel praegu energiat säästmast?
Kindlasti on üks tegur inimeste kasvavad vajadused. Järjest rohkem tekib seadmeid, mis tarbivad energiat, järjest rohkem on igal pool kõikvõimalikke mugavusi, mis kõik eeldavad energia kasutamist. Ja inimesed ilmselt ei mõtle veel säästuvõtmes. Teine tegur, mis Eestis ja ka mujal maailmas üldiselt energiasäästu ei soosi, on suhteliselt odav kütus ja suhteliselt odav energia. See kindlasti ei soodusta säästu, kui seda survet väga ei tunnetata. Ning veel koorus vähemalt nendest ettekannetest selgelt välja tõsiasi, et Eestis on selle ala asjatundjaid vähe. Ühelt poolt me räägime, et inimeste teadlikkust on vaja tõsta, aga teiselt poolt inimesi, kes seda teadlikkust tõsta saavad, on suhteliselt vähe. Seda ei õpetata ülikoolis, neid eksperte tegelikult ei teki. Need on võib-olla põhilised tegurid.
Palun, kolleeg Igor Gräzin, teine küsimus!
Hea ettekandja! Üldiselt me kahjuks oleme tarbijatena, inimestena suhteliselt irratsionaalsed. Me oleme kapriissed, me ei mõtle, me ei oska, ja seda manageerida on tegelikult kohutavalt raske. Aga umbes 40% meie energiakasutusest läheb ju tootmisesse – see on tööstus jne –, kus ratsionaalsust peaks rohkem olema. On olemas üks ratsionaalne argument: hind. Kui elekter on väga kallis, siis on toote omahind kõrge ja toode ei ole konkurentsivõimeline. Aga kas peale hinna on veel mingisuguseid võimalusi kuidagi saavutada seda, et ka meie tööstused, tootmine, teenindus jne tegeleks rohkem säästuga? Kuidas saavutada, et me ei saaks loota ainult inimeste peale, vaid ka mõistlike, arukate firmade peale?
Kindlasti neid võimalusi on. Üks tegur on muidugi hind, aga kui me vaatame neid tabeleid, kus Eesti figureerib, siis me ei ole kuigi energiatõhusad. See energia, mida me kasutame – me raiskame seda. Meie tootmised ei ole energiatõhusad. Kui vaadata kogu seda energiatarbe pilti, siis tegelikult suurema osa moodustab kodumajapidamiste energiatarve. See oli minu jaoks ka üllatus, kui me eksperte kuulasime, et tööstuse osa on võrreldes kodumajapidamistega suhteliselt väike. Seepärast ma nii palju keskendusingi kodumajapidamistele – just see tundub olevat koht, kus säästupotentsiaal on olemas. Tootmiste puhul aga on eesmärk jah just see tõhusamaks muutmine.
Palun, kolleeg Paul-Eerik Rummo!
Aitäh! Te rääkisite palju Euroopa Liidu energiasäästuprogrammidest ja nende eesmärkidest. Kas on olemas midagi analoogilist ka teistes maailma regioonides, geograafilistes või poliitilistes regioonides? Kas on selliseid kaugele sihitud energiasäästuprogramme?
Kaugele sihitud programme ma ei oska praegu nimetada. Aga energiasäästuga tegelevad kõik need riigid, kus energia hind tõuseb ja on näha, et tekib energiakriis. Ning tegelikult see puudutab kõiki maailma riike. Aga programme ma täpselt nimetada ei oska.
Palun, kolleeg Erki Nool, teine küsimus!
Aitäh, austatud eesistuja! Austatud eeskõneleja! Te rõhutasite kodutarbijate suurt energiatarvet ja ventilatsiooniga seotud täiendavat elektritarvet. Mõni aasta tagasi ma rääkisin ühe Soome teadlasega, kes on üle 15 aasta ventilatsioonisüsteemide kohta uuringuid teinud. Tema ütles, et kõige efektiivsem ventileerimine on akna lahti tegemine. Aga tahan küsida: kas teil tuli nende töögruppide aruteludel kõneks ka mõningate seaduste muutmine? Näiteks me räägime elektrienergiast, aga väga sage probleem linnas on, et puud on üle kasvanud, aga puid piirata ei tohi. Päike tuppa sisse ei paista ning kaks kuud pead elektrit rohkem tarbima. Kas selline seadusaktide muutmine oli teil kõne all?
Esiteks ma kommenteerin seda ventilatsiooni teemat. Ma tõesti tõin selle ainult näitena, see oli väga väike osa käsitletust. Tallinna Tehnikaülikooli ekspert näiteks ütles, et see on soojuse aknast väljalaskmine, kui teed akna lahti. See pole päris õige lahendus, energiasäästu see kindlasti kaasa ei too, pigem suurendab energiakulu. Aga mis puutub seaduste muutmisse, siis kõikide ekspertidega me rääkisime ikkagi üldistest tendentsidest. Me ei läinud nii detailidesse, et oleksime rääkinud konkreetsete seaduste muutmisest. Me rääkisime nendest probleemidest, mis seisavad ees ja millest muidugi võib tuleneda vajadus teatud seadusi muuta, aga konkreetselt sellest juttu ei olnud.
Palun, kolleeg Deniss Boroditš!
Aitäh! Hea ettekandja! Nagu te oma ettekandes mainisite, on kõige suurem potentsiaal elamumajanduses. Tõesti nii on, aga mõnikord meil lihtsalt prevaleerib mõtlemine, et on olemas korteriühistud, anname neile raha, ja probleem ongi lahendatud. Aga minu arust te ise tõstsite ka esile, et probleem on infopuudus. Probleem on see, et on olemas miljon tehnoloogiat, aga keegi ei tea, kas üks või teine toimib või mitte. Samas on tegu inimeste reaalse rahaga. Inimesed ei riski panna miljoneid kroone või sadu tuhandeid eurosid mingitesse projektidesse, milles nad ei ole kindlad. Mis te arvate, kuidas ikkagi annaks energiasäästu rakendamist elamumajanduses kiirendada? Kas püüda muuta korteriühistute regulatsiooni või kuidagi teistmoodi?
Kindlasti aitab palju korteriühistute teadlikkuse tõstmine. On kõikvõimalikke konsultante ja muid abilisi, kes aitavad õigeid projekte leida. Ma olen nõus, et kindlasti on probleemiks see, et ka korteriühistu peab tegema mingi investeeringu, isegi kui ta saab toetuse. Võib-olla see ongi üks müüt, mis tuleks kummutada, et see rahakulutus ei tasu ära. Tegelikult see investeering tasub end suhteliselt lühikese ajaga ära. Ei tohiks karta seda investeeringut teha, et siis tänu energiasäästule kokkuvõttes võita. Teadlikkuse tõstmine on seega tähtis ja minu arvates KredEx teeb selles vallas tänuväärset tööd. Aga kindlasti seda sõnumit tuleks laialt levitada, et korteriühistud oleksid varmad seda raha siiski ära kasutama.
Palun, kolleeg Toomas Tõniste, teine küsimus!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud ettekandja! Kuna küsimuste voorus läks jutt natuke juba ka tööstuse ja tootmise peale, siis tahan küsida: mis te arvate, miks meil tööstust ikkagi nii vähe on, ehkki Eestis on elektri hind Euroopa odavaimaid?
Probleem on väike elanike arv, ma arvan. Lisaks odavale elektrile on vaja ka inimesi tootmisse tööle. Ja turg on ju ka väike. Nii et see võib-olla ei olegi nii väga energiasäästu teema. Kuigi kindlasti elektri hind on üks tegur kõikide otsuste puhul, mida ettevõtted langetavad.
Palun, kolleeg Eldar Efendijev!
Aitäh, proua eesistuja! Ma ikkagi arvan, et tavainimese elus mängib iga päev suurt rolli regulatsioon nimega "rahakott". Tänapäeval see ei ole nii paks, et inimene ei peaks arvestama, kui palju ta kulutab energiale, kui palju maksab ühe või teise asja eest. See on üks pool. Aga teine pool on see, et kas see teie esitatud strateegia ei lähe vastuollu energiaressursside tootjate ja energia müüjate soovidega. Nemad ju on huvitatud rohkem müümisest. Kas see ei tekita ühelt poolt huvide konflikti ja teiselt poolt ka hinnatõusu?
Vastupidi! Ma pigem arvan, et kui energiat hakatakse säästma, siis energiat tootvad ettevõtted peavad ennast rohkem kokku võtma, et seda paremini ja tõhusamalt pakkuda, et oma kulusid tasa teenida. Ma ei usu, et see selles astmes hinda tõstab. Kui vaadata mujal maailmas toimuvat, siis näiteks võrgukadude vähenemine toob kaasa pigem hinna alanemise, sest soojust ei lenda nii palju õhku ja ka elektrit ei kao, vaid see kasutatakse kõik ära. Selles mõttes tundub tendents pigem vastupidine.
Palun, kolleeg Jevgeni Ossinovski!
Aitäh, austatud juhataja! Hea ettekandja! Te ütlesite, et riigihangete seadus ei võimalda praegu arvestada keskkonna ja energia säästmise põhimõtteid. Kas majanduskomisjon ei tahaks siis sellealast seaduseelnõu meile esitada? Minu arvates oleks avaliku sektori eeskuju suhteliselt hea algus, riik on ju kõige suurem organisatsioon. Näiteks see, et meil Riigikogus sellised aknad on, kindlasti ei ole hea eeskuju meie avalikkusele.
Ma olen absoluutselt nõus, et riik peab head eeskuju näitama. Mis puutub nendesse akendesse, siis tõenäoliselt kehtivad siin muinsuskaitsealased piirangud, mida tuleb järgida. Aga riigihangete vallas me juba tegeleme riigihangete seaduse kommentaaride kogumisega. Minu arvates ei ole õige hakata seadust ühe konkreetse probleemi tõttu muutma. Pigem on õige koguda kokku kõik probleemid, mis selle seadusega seonduvad, ja teha see korraga ümber. Pidev muutmine pole õige. Aga selle teemaga me tegeleme.
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, kolleeg Kaja Kallas, ettekande eest ja küsimustele vastamise eest! Alustame läbirääkimisi. Palun kõnepulti kolleeg Rainer Vakra Keskerakonna fraktsiooni esindajana!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Kõigepealt ma soovin tänada majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Partsi eilse ettekande eest. Olen täiesti nõus, et Eesti suurim võimalik energiakokkuhoid tuleb hoonetelt ja elamutelt, eriti muidugi kortermajadelt, kus elab ligi 70% elanikest. Nõmmelasena aga soovin esile tõsta omakandimehe härra Partsi öeldut, et kuigi eramajade puhul on saavutatav energiasääst väiksem, siis mingi präänik neile aastaks 2014 ikka leitakse. Jään huvi ja rõõmuga ootama! Tuleb tunnistada, et energia säästmise tähtsaim võti on süsteemsus. Praegu riigil sellekohast terviklikku poliitikat ja rakendusmeetmeid pole. Riigipoolsed energiasäästu toetavad regulatsioonid ning stimuleerivad meetmed on piiratud ja ebasüsteemsed, teadlikkus on väike ja valitseb infopuudus. Tarbijatel on asjast tihti piiratud arusaam, ei teata, kuidas oma energiakulusid jaotada ja kuidas on võimalik säästa. Palju liigub ringi müüte ja ebaadekvaatset infot. Teavituskampaaniad on küll kõlavad ja kõrvale head kuulata, kuid reaalse tulemuse saamiseks peab teavitus olema süstemaatilisem ja selgelt läbimõtestatud. Teiseks selline teema. Ma saan aru, et eile tuli siin saalis välja, et kahel kolleegil, Indrek Raudsel ja Liisa-Ly Pakostal on Eesti metsaga oma suhe. Keskkonnakomisjoni liikmena ma tervitan seda ja arvan, et me peaksime kõikide teemade lahkamisel rohkem tooma näiteid loodusest ja sealt õppima, et igaühel tekiks loodusega oma ilus suhe. Toon siinkohal keskkonnakomisjoni liikmena ühe näite loodusest, mis peaks energia säästmist Eestis hästi illustreerima. Nimelt, sipelgat peetakse üheks tugevaimaks loomaks, arvestades tema kehakaalu ja koormaid, mida ta kannab. Sipelgate vaatlemisel aga näeme koomilisi hälbeid või kurioosseid olukordi. Enda meelest teevad nad alati väga kasulikku tööd. Samas on tüüpiline, et suurt röövikut veetakse küll koos, kuid seda tiritakse igasse suunda. Röövik nihkub lõpuks sinnapoole, kus vedajaid rohkem. Mõni sipelgas võib istuda koguni rööviku seljas, tirib seal lõugadega kõigest jõust ja on veendunud, et teeb midagi väga kasulikku, ega märka üldse, et teda ennast tassitakse koos röövikuga. Sipelgatel puudub teatud juhtudel terviklik ja ühtne tegevusplaan, igaüks tahab minna otseteed saagiga pessa. Sama lugu on kahjuks säästva energia poliitikaga Eesti Vabariigis. Mida oleks vaja teha, et olukorda parandada? 1990. aastate esimesel poolel oli Eestis olemas energeetikaministeerium, valdkonda peeti nii oluliseks. 2009. aasta teises lisaeelarves eraldati Kliima- ja Energiaagentuurile 86 miljonit krooni. KredExi kõrvale loodi kiirustades Kliima- ja Energiaagentuur, mis abi asemel hakkas hoopis KredExit segama. Juhan Parts väitis eile, et seda agentuuri on siin saalis asjata kotitud. Mina see kottija küll olnud pole, aga usun, et ega see ilmaasjata ei ole toimunud. Agentuurile anti raha ilma, et olnuks selge, milliseid ülesandeid ja kuidas agentuur neid täitma hakkab. Lühikest aega tegutsenud agentuur on seni silma paistnud vaid skandaalidega. Eesti vajab selles valdkonnas konkreetset juhtimiskeskust. Kliima- ja Energiaagentuur on vajalik, kuid tookord taheti parimat ja välja tuli nagu alati. Agentuur peab olema tõsiseltvõetav, vastutama terve energeetikamajanduse eest, tehes koostööd ministeeriumide, KredExi ja omavalitsustega. Mul on hea meel näha, et lõpuks on ka Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium aru saanud vajadusest koostada detailne ülevaade agentuuri toetatud projektidest ja sõlmitud lepingutest, mille põhjal saaks uus Riigikogu ja valitsus teha kaalutletud otsuse agentuuri edasise saatuse kohta. Lisaks tuleb tagada süsteemsus ja sidusus teiste valdkondade poliitikatega, et tervikpilti hoida. Eelmisel nädalal otsustas valitsus tõsta raudteedel ja laevadel kasutatava kütuse aktsiisi. See on selge märk, et me ei soovi tugevdada transpordisektorit, kus kaubaveo hind ühe tonni kohta on kõige odavam. See pole abikäsi säästmisele, vaid vastupidi. Kodanike teavitamise ja harimise süsteemsust tuleb märksa parandada. Kahjuks põhineb tegelikkuses paljugi inimeste tunnetusel. Näiteks me võime KredExi abiga suuri kortermaju soojustada, aga kuna Eestis puuduvad nii uutel kui ka vanadel majadel korterites soojusarvestid, mis mujal Euroopas on laialt levinud, siis leidub ikka neid, kes, nagu soovitas Erki Nool, talviti rahulikult aknaid lahti hoiavad ja radiaatorite temperatuuri maha ei keera. Teavitus tuleb viia indiviidi tasemele. Teisalt on praegu väga populaarne rääkida nutivõrkudest. Esiteks, see peaks oleks rikaste inimeste eralõbu ehk nagu ütleb hea kolleeg Lembit Kaljuvee: paneme ikka auto enne sõitma, kui hakkame igasugu imevidinaid sellele juurde looma. Palun lisaaega kaks minutit!
Palun, kaks minutit juurde!
Võimaliku investeeringu tasuvus on mõõdetav valgusaastatega. Tuleb põhjalikumalt analüüsida kohustuslike kaugküttepiirkondade majanduslikku efektiivsust ja alternatiivsete, energiatõhusamate kütusesüsteemide kasutamist. Eile ütles minister Parts, et valdav osa võrkudest kuulub omavalitsustele või nende ettevõtetele ja see oleneb ainult nende otsustest. Kahjuks isegi väga suure tahtmise korral käivad vajalikud hiigelinvesteeringud paljudele omavalitsustele selgelt üle jõu, samal ajal kui võrkude kaod on kohati 20% ja tarbijal alternatiiv puudub. Tõepoolest, kõige suuremat kokkuhoidu on võimalik saada hoonete soojamajanduses, seda nii nõukogude ehituskvaliteedi kui ka põhjamaise kliima tõttu. 70% inimestest elab korterelamutes, eramajade potentsiaalne sääst on väiksem, kuid ka neid ei tohi unustada. Selgelt rohkem tuleb panustada koostööle riigi, KredExi ja omavalitsuste vahel. Süsteemsus tuleb tagada alates projekti koostamisest kuni ehituse viimase faasini. Ühesõnaga, energiasäästu, majandus-, keskkonna- ja rahanduspoliitikat tuleb vaadelda veelgi enam süsteemse tervikuna. Õppigem teiste vigadest, ärgem tehkem sipelgaid järele! Aitäh!
Suur tänu! Palun järgmisena kõnepulti Toomas Tõniste Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni esindajana! Kaheksa minutit.
Austatud juhataja! Austatud kolleegid! Mul on hea meel, et meie arutelu teema on energia säästmine, mitte mõne energiaallika, näiteks elektri või mootorikütuse hind. See näitab arusaamist energia taskukohasusega seotud probleemide sügavamast olemusest. Energiast on tänapäeva maailmas üha enam saanud kaup, mille hinnad kipuvad ühtlustuma ja ülemaailmselt ühes taktis liikuma. Kui mõni energiaallikas teistega võrreldes soodsam on, laieneb selle kasutamine ja kasvav nõudlus hakkab hinnaerinevust tasandama. On tendents, et eri riikide energiaturgude integreeritus üha suureneb. Vedelkütused on juba ammu maailmaturu hindadega kaup, ka gaasi osas on vedelgaasiterminalide ehitus tekitanud mitme riigi turul konkurentsi, mida varem ei olnud. Loodetavasti saab mõne aja pärast see teoks ka Eestis. Põhjus, miks Eestis reguleeritud elektri hind on Eurostati andmetel Euroopas odavuselt teine, ei ole selles, et me teame mingit imenippi. Põhjus ei ole ka selles, et reguleeritud turg oleks pikka aega vabaturust efektiivsem lahendus. Elektri hinda on aidanud ohjata veel töös olevad vanad põlevkivielektrijaamad, mille investeeringukulud on ammu tasa teenitud. Kuna on teada, et keskkonnanõuete ja jaamade vanuse tõttu on uute investeeringute tegemine elektritootmisesse möödapääsmatu, jõuavad investeeringukulud lõpuks ka elektri hinda. Vabal turul on tarbijal võimalik otsustada, millise tootjaga ta lepingu sõlmib, ning valida rohkemate hinnakujundusviiside ja pakettide vahel. Seetõttu tagab vaba turg kaugemas vaates tarbijale ka parema teenuse. Euroopa Liidus on riikide elektriturud avatud, kuna pikaajaliselt tagab just erinevate tootjate ja müüjate konkurents tarbijale parema hinna. Ka Eestil kui Euroopa Liidu liikmel tuleb elektriturg 2013. aastal täies mahus avada, mis arusaadavalt teeb tarbijatele muret. Nafta ja sellega seoses mootorikütuste kallinemine mõjub samuti halvasti nii ettevõtete kui perede rahakotile. Sellele murele peavad poliitikud tõsisemat tähelepanu pöörama ja küsimus on, kuidas seda teha sisuliselt, mitte üksnes vormiliselt. IRL-i fraktsiooni meelest on just töö energiasäästu teemade vallas sisuline võimalus hinnatõusu leevendada ja kodude kulusid vähendada. Reguleeritud hinnaga teenuste puhul peab Konkurentsiamet hindu ja nende muutmise põhjendatust sisuliselt ja põhjalikult analüüsima. Nende teenuste puhul, mille hind kujuneb vabal turul, nagu see on mootorikütuse ja mõne aja pärast täies mahus ka elektri puhul, pole üldiselt alust väita, et turul kujunenud hind ei ole õige, et tegelikult peaks see olema madalam. Turumajandus on toimivatest majandussüsteemidest siiani parim teadaolev lahendus. Kuigi ka selles esineb tõrkeid, valitseb üldiselt seaduspärasus, et kui mingil tegevusalal tegutsemine on teistega võrreldes märksa kasulikum, tuleb sinna tegijaid juurde, hinnad tarbija jaoks langevad ja kasumlikkus väheneb. Mida saavad tarbijad ja riik ette võtta energiakulude piiramiseks? Tuleb investeerida energiasäästu. Ei ole aus eksitada tarbijaid väidetega, et kõrgema hinna tingib vaba turg. Üksteisega tihedalt seotud energiaturgudel ei suuda mis tahes poliitika pikaajaliselt energiakandjate hindu palju muuta, vähemasti mitte odavuse suunas. Kuidas siis tagada energia taskukohasus ka olukorras, kus energia kipub nõudluse kasvades üle maailma kallinema? Eks ikka energiat senisest säästlikumalt kasutades. Ei tohi unustada, et hind on vaid üks kulu suuruse mõjutaja. Teine sama oluline tegur on tarbimise maht. Eesti kliimas sõltub küttekulude suurus väga palju sellest, kui energiasäästlikult on ehitatud hooned, milles me elame, töötame, õpime ja äri ajame. Seetõttu leiab IRL, et nii elanikud kui ka riik peavad panustama energia säästmisse, sest kasu on ilmne. Täna jutuks olnud energiasäästuprogrammide rahastamist peab riik jätkama. Energia kasutamise efektiivsus Eestis on veel kaugel tasemest, mille korral peaksime mõtlema, ega me energia säästmisse üleliia ei investeeri. Nii ühiskondlikus kasutuses olevad hooned, kortermajad, tootmishooned kui ka väikeelamud on suures osas sellised, et nende rajamise ajal pole energia säästmisele piisavalt mõeldud. Pole olnud sellekohast teavet ning Nõukogude ajal ka tarvilikke ehitusmaterjale ja tehnosüsteeme. Nüüd tuleb need vead parandada. Suur osa energia tarbimisest on seotud transpordiga. Riik on teinud nii saastekvootide müügi tehingute abil kui ka Euroopa Liidu struktuurivahendeid kasutades suuri investeeringuid ühistranspordi arendamisse. Eesti saab uued rongid, uusi liinibusse ja tramme, mis aitavad ühistransporti paremale tasemele viia. Minu meelest on tervitatav ja vajalik ka elektriautode projekt. Kahtlemata on elektriautod veel üsna kiire arengu faasis, kuid Eesti hajaasustust silmas pidades on autode kasutamine sageli möödapääsmatu. Elektriautode hange inimestele, nende ostmise toetamine ja laadimisvõrgustiku rajamine annab konkreetse kogemuse selle tehnoloogia sobivusest meie oludes. Nende mõtetega lõpetan sõnavõtu IRL-i fraktsiooni nimel ja soovin Eesti inimestele, firmadele, valitsusele ja ka meile siin jõudu arukate energiasäästu investeeringute tegemisel! Aitäh!
Aitäh! Palun nüüd kõnepulti kolleeg Urve Palo Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindajana!
Tere päevast! Lugupeetud juhataja, palun kaheksa minutit!
Kaheksa minutit, palun!
Head kolleegid! Energia tarbimine on aasta-aastalt kallinenud, seda me näeme kõik. Ja 2013. aastal avanev energiaturg ning samal ajal jätkuv vajadus investeerida uutesse energiatootmisvõimsustesse, energia ülekandesse ja jaotamisse Eestis annab alust arvata, et ees ootab energia kallinemine ka järgnevatel aastatel. Samal ajal me vajame igapäevaseks toimetulekuks energiat. Seetõttu on mul väga hea meel, et majanduskomisjon on riiklikult tähtsa küsimusena tõstatanud just energiasäästu. Mida saab Eesti riik täna teha, et elanikele oleks tagatud energiaga varustatus ka homme ja me jaksaksime selle eest ka maksta? Esiteks, energia tarbimise vähendamine ning selle säästlik kasutamine tuleb tõsta riigi energiapoliitika fookusesse. Sealjuures tuleb parandada elanike teadlikkust energiasäästlikust tarbimisest. Hinnanguliselt moodustab majanduslik energiasääst kuni kolmandiku kogu Eesti praegusest energiatarbimisest. Majanduslik kokkuhoid tähendab seda, et energia säästmine on odavam lahendus kui uue energiatootmisvõimsuse ehitamine. Sotsiaaldemokraadid on veendumusel, et kui on odavam hoida energia kokku, siis tuleb seda ka teha, mitte aga ehitada juurde uusi tootmisvõimsusi, mis hindu kergitavad, rääkimata igapäevase tarbimise eest maksmisest. Teiseks, energia kokkuhoidmiseks olemasolevates hoonetes tuleb mõelda läbi pikaajalised mõõdetavad eesmärgid, poliitikameetmed ja rahastamine. Ligi 40% kogu energiast tarbitakse hoonetes. Meie energia tarbimine hoonetes on kahekordne võrreldes Soome ja Rootsiga, seega peaksime püüdma seda tarbimist poole võrra vähendada. Uutele hoonetele seatavatest energiasäästunõuetest üksi ei piisa. Aastaks 2020 on küll seatud eesmärgiks ligi nullenergiaga majad Eestis, aga uusi hooneid ehitatakse aastaga nii vähe, et see teeb alla 1% hoonefondist. Kuluks enam kui 100 aastat, enne kui uued hooned jõuaksid vanad asendada. Seega on tähtis suunata tähelepanu lisaks uutele majadele ka olemasolevate hoonete energiasäästlikumaks muutmisele. Eestis on kahjuks juba pikemat aega olukord, kus selget ehitustegevuse juhtimist ei ole. Protsess on pigem juhuslik, kui mitte öelda kaootiline. Vaja oleks luua näiteks Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi juurde ehitusamet, mille kaudu opereeritakse kogu ehitustegevust Eestis. Seni kehtestatud energiatõhususe miinimumnõuete järgi projekteerimine on keeruline ja nii ei vasta meil juba praegu paljud ehitusprojektid kaasaegsetele energiasäästu lahendustele, rääkimata ehitistest. Seetõttu peaks ehitusamet vastutama selle eest, et töötatakse välja energiatõhusate hoonete konkreetsed soovituslikud tüüplahendused ja kasutuseeskirjad. Meie põhjanaabrid on seda teinud. Nendes maades on riik arusaamise energiat säästva maja ehitamisest ja renoveerimisest kasutajate jaoks väga lihtsaks teinud, seda just mahukate ja detailsete näidislahenduste ning juhiste abil. Ehitusamet peaks vastutama ka selle eest, et ehitusjärelevalve süsteem Eestis toimiks. Riik peab nägema siin oma rolli ja vastutust! Praegune olukord, kus ehitaja tellib ise ka muusika, st tellib järelevalve oma töö üle, on viinud selleni, et tarbija ei saa hoonet ostes olla kindel, et teostus vastab projektile või et hoone ehitustööd on teostatud kvaliteetselt. Tuleks kehtestada kohustus, et kõik olulised tööetapid on dokumenteeritud ja fotografeeritud – sel juhul saaks töö kvaliteeti kindlalt tõestada. Samuti oleks vaja korraldada arhitektidele ja inseneridele täienduskoolitusi, kus tutvustatakse energiatõhusa hoone toimimise põhimõtteid ja tüüplahendusi. Enamik arhitekte sai oma hariduse ju aastaid tagasi. Samuti on vaja koolitada töölisi, sest energiatõhusate hoonete puhul on kvaliteetne teostus ülioluline. Nii et riik peaks seadma iga-aastased eesmärgid, kui palju hooneid tuleb energiasäästlikumaks muuta ja kuidas see saavutatakse. Lisaks kortermajadele peaksid riiklikud energiasäästuprogrammid laienema ka individuaalelamutele. Kolmandaks, avaliku sektori raha eest ehitatavatele objektidele peaks kehtestama energiatõhususe miinimumnõuded ja energiatõhususe kriteeriumid riigihangete pakkumismenetlustes. Olen absoluutselt nõus oma eelkõnelejatega, kes rääkisid, et see on oluline. Kolleeg Jevgeni Ossinovski küsis kolleeg Kaja Kallase käest, kas majanduskomisjonil on plaan see teema riigihangete seadusesse lülitada, ja hea kolleeg Kaja Kallas vastas, et majanduskomisjon selle teema tõstatab. Naist sõnast, härga sarvist! Loodan, et riigihangete seadust tõesti vastavalt muudetakse. Igal juhul minu toetus sellele on olemas. Neljandaks, energiatootjad tuleb kaasata energia kokkuhoidmisse, kehtestades suurimatele energiatootjatele iga-aastase kohustuse säästa riigi sätestatud ulatuses energiat. Mitmes Euroopa Liidu riigis, nagu näiteks Suurbritannias ja Taanis, lepib riik suuremate energiatootjate või -müüjatega kokku fikseeritud ulatuses energia säästmise. Kokkuhoid võib aset leida energia muundamisel – näiteks soojuse ja elektri koostootmisel –, energia edastamisel, kasutades näiteks uudseid tarku võrke, või ka tarbimisel. Peaasjalikult on aga põhirõhk just lõpptarbija juures saavutatud kokkuhoiul. Viiendaks, tuleb luua õiguslik raamistik energiateenuse ettevõtete turu tekkeks, kus ettevõtted võtavad enda kanda energiasäästuprojektide rahastamise ning kokkuhoiumeetmete elluviimise, saades tulu tarbija jaoks tekkinud energiasäästust. Sellega saame panna aluse suure mahuga energiakokkuhoiu projektide kasutamisele nii ühiskondlike hoonete kui ka eramute puhul. Niisuguste energiateenuse ettevõtete turg on juba olemas paljudes riikides, näiteks Saksamaal, Suurbritannias, Taanis ja USA-s on see järjest kasvav sektor. Eestis oleks vaja sääraste ettevõtete ellukutsumiseks paika panna regulatiivne raamistik ning ka neile võiks lubada kohaldada KredExi instrumente. Igal juhul peab siin riik appi tulema, kuna pangad ei pruugi oma abikätt ulatada. Ning kuuendaks ja lõpetuseks, riik peab puudust kannatava elanikkonna olukorra leevendamiseks suunama energiasäästuprogramme ja -meetmeid esmajärjekorras vähekindlustatud elanikkonnagruppidele. Vastasel juhul tõukavad tõusvad energiahinnad veel suurema osa elanikkonnast vaesusesse ja riik maksab energia kallinemise kinni sotsiaalabi kaudu. Aitäh!
Aitäh! Palun järgmisena kõnepulti kolleeg Margus Hansoni Reformierakonna fraktsiooni esindajana! Kaheksa minutit!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Austatud kolleegid! Olulise tähtsusega riikliku küsimusena energiasäästu teema käsitlemine on energiakandjate maailmaturuhindade järjekindlat tõusu arvestades igati põhjendatud ja asjakohane. Ja ka ajakohane, kuna möödunud pika kütteperioodi peale tagasi vaadates mõlgub paljudel mõttes küsimus, kuidas hoida kokku kütte-, elektri- ja bensiiniarvetelt – seega, kuidas säästa energiat. Kas maailmaturgude dikteerituna tundub energiakandjate ja energia hinna tõus kaugemas perspektiivis paratamatuna? Mida saaksime teha, et kokku hoida energiat, eeskätt mittetaastuvaid energiakandjaid, säästa keskkonda, hoida kokku raha? Reformierakonna energiapoliitika eesmärk on Eesti energiajulgeoleku kindlustamine odavaima võimaliku hinnaga Eesti tarbijale ja keskkonnale. Kindel, taskukohane ja puhas energiavarustus tugevdab Eesti konkurentsivõimet ning loob eeldused suuremaks majanduskasvuks ja uute töökohtade loomiseks. Energiat säästa ja kokku hoida saab ja tuleb nii selle lõpptarbijate juures kui ka kogu tootmisahelas. Energiasäästu on võimalik erinevate meetmetega saavutada kõigis valdkondades – nii elamumajanduses, tööstuses, energeetikas kui ka transpordis. On olnud juttu sellest, et umbes 40% energiast tarbitakse kodumajapidamistes, ja sellestki, et olulist energiasäästu on võimalik saada just kortermajade soojapidavamaks muutmisega, kulutades nendes vähem energiat. Minagi keskenduksin esmalt sellele valdkonnale. Riik on rakendanud toetusmeetmeid korterelamute soojapidavuse suurendamiseks ja energiakadude vähendamiseks. Loodetavasti ühistute huvi kortermajade renoveerimise toetuse vastu kasvab veelgi ja Eesti riigi kasutamata saastekvootide Luxembourgile müügist saadud rohkem kui 30 miljoni euro abil muutuvad renoveeritavad kortermajad analoogselt juba renoveeritud majadega vähemalt kolmandiku võrra energiasäästlikumaks. Sellisel juhul saab ligemale 10 000 ühistumajast üle Eesti umbes 1000 tervikuna ja tõhusa järelevalve all renoveeritud. Aga kuidas renoveerida ülejäänuid? Elu on näidanud, et erinevatel põhjustel võtab ühistutel soojasäästuga renoveerimise otsuste tegemine siiski küllalt kaua aega. Põhjusena võiks nimetada soovitud tulemuste mittesaavutamist varasematel osalistel – rõhutaksin: osalistel soojustamistel –, ühistute soovimatust või võimetust laenu võtta või suurendada olemasolevat laenukoormust, aga ka asjaajamise keerukust ühistute meelest, mitteatraktiivseid toetusmäärasid ja -meetmeid, ehitustööde hindade kiiret tõusu, mis sööb riigipoolse toetuse, ja võib-olla ka parima praktika puudust. Nende tõkete ületamisega saaksime märgatavalt rohkem ühistuid toetusmeetmetest huvituma. Seega on ülioluline, et riik edaspidigi, ka pärast kvoodimüügiraha lõppemist, leiab kortermajade renoveerimise tähtsa olevat ja jätkab energiasäästule suunatud renoveerimise rahalist toetamist. Järgmise Euroopa Liidu finantsperspektiivi meetmete planeerimisel tulekski kaaluda ühe energiasäästumeetmena erineva suurusega ja erinevast materjalist kortermajade – näiteks võiks tuua ligi sajandivanused puumajad –, aga ka eile jutuks olnud väikemajadest eramute renoveerimise toetuse kehtestamist. Viimaste puhul võiks kõne alla tulla peale hoone soojapidavuse suurendamise toetamise ka uudsete ja keskkonnasõbralike kütteviiside kasutuselevõtmisele hoo andmine. Näiteks võiks toetada taastuvenergiat kasutava keskkonnasõbraliku maaküttesüsteemi paigaldamist, aga miks mitte ka päikesepatareide kasutamist. Sama kehtib haldushoonete, lasteaedade, koolimajade ja teiste hoonete energiavajaduse vähendamise kohta. CO2 kvoodi müügi summade ammendumine ei tohiks aga tulevikus pidurdada seda hoogu hoonete energiavajaduse vähendamisele suunatud töödes, mida Riigi Kinnisvara AS on viimastel kuudel üles näidanud. Samas on ka teisi energia kokkuhoiu kohti. Mitmel pool Euroopas on soojavõrkude soojakadu umbes 10%, Eestis Riigikontrolli andmeil mõningatel juhtudel aga üle 20% – seda paljuski tulenevalt vanadest soojatorudest, aga ka talvise ja suvise välisõhu temperatuuri suurest erinevusest. Soojakadusid aitab vähendada olemasolevate võrkude korralik renoveerimine, investeerimine tänapäevastesse soojavõrkudesse. See aga nõuab suuri investeeringuid ja riigi tugi on hädavajalik. Sooja ja elektri koostootmine kohalike ja taastuvate energiaallikate, puiduhakke, muu biomassi ning ka turba baasil annab samuti kokkuhoidu, eelkõige tänu energiakandjate säästmisele. Nendes linnades, kus selline koostootmine on käivitatud, on toasoe võrreldes näiteks gaasikatlamajade soojaga märksa taskukohasem. Paradoks energiasäästul seisneb aga selles, et mida odavam on keskkütte hind, seda väiksem on ühistute huvi energiasäästu investeeringute vastu, kuna energia kokkuhoiule suunatud investeeringu tasuvuse aeg on siis pikem. Eelöeldu puudutab olemasolevat hoonestust, elamufondi. Järjest tuleb aga rõhku pöörata ka uusehitiste energiatõhususele, seda tuginedes nii ehitusbuumiaegsetele negatiivsetele kogemustele kui ka eurodirektiividest tulenevatele nõuetele. Uute ja põhjalikult renoveeritavate majade, nii haldushoonete kui ka elamute puhul tuleb kehtestada energiasäästule ja taastuvenergiale suunavad energiatõhususe miinimumnõuded. Juba praegu tuleb alustada ligi nullenergiaga hoonete normatiivse baasi ettevalmistamise kõrval ka sisulist tööd arhitektide ja inseneridega ehk nende inimestega, kes tegelikult uusi hooneid loovad. Nii saab tagada juba projekti staadiumis innovaatiliste ja keskkonnasäästlikkusele suunatud lahendustega büroo-, lasteaia-, kooli-, elu- ja muude hoonete ehitamise tulevikus. Samuti tuleks üha rohkem lähtuda hoonete maksumuse arvestamisel nn elukaare printsiibist ja arvestada elukaare kulusid ehk kulusid ja kulude kokkuhoidu hoonete ekspluatatsioonis. Jah, me kõik saame oma valikutega energiasäästule kaasa aidata, teinekord aga oleks vaja pisut erapooletut nõu. Ehk tasuks anda teiste Euroopa Liidu riikide eeskujul sellised funktsioonid sõltumatutele ja bürokraatiast vabadele ekspertidele kohapeal üle terve Eestimaa, sest energiasääst tagab ju rahalise kokkuhoiu ning ka konkurentsivõime. Tänan tähelepanu eest!
Aitäh! Palun nüüd kõnepulti Kalle Pallingu! Kaheksa minutit.
Austatud juhataja! Head kolleegid! Kõigepealt soovin minagi tänada majanduskomisjoni selle ääretult tähtsa teema ettevalmistamise ja käsitlemise eest siin Riigikogu saalis. Euroopa Liidul on paika pandud üldine energiasäästu eesmärk aastaks 2020. Me ei tohiks selle energiasäästu saavutamist võtta kui eesmärki omaette, mis lihtsalt tuleb täita. Me peame selle saavutama põhjusel, et see aitab säästa meie kõigi raha. Energiasääst ei sõltu ainult korterelamute renoveerimisest, millele arutelus väga palju keskenduti. Samuti ei tohiks me energiasäästu eesmärkide poole püüeldes tegeleda säärase tulekahju kustutamisega, nagu see meie energiapoliitikas siiamaani suures osas on välja kukkunud. Me peame tegelema valdkonna probleemide lahendamisega kompleksselt. Siinkohal tahan avaldada tunnustust kolleeg Kaja Kallasele, kes selle teema meile väga kompleksselt ilusasti lahti seletas. Pidades silmas taastuvate energiaallikate kasutamise eesmärki aastaks 2020, oleme ajast tublisti ees ja selle peaaegu saavutanud. Energiasäästu vallas on meil aga asja lahtimõtestamise ruumi veel tublisti. Eilsest härra ministri ja professor Lehtla ettekandest kuulsime, et eri inimeste arust asuvad valupunktid eri kohtades. On asju, mida saab lahendada riik, ja on asju, mida saavad lahendada inimesed. Kõige eeldus on aga see, et riik astuks omapoolsed sammud, kujundamaks ühise arusaama ja seadustiku, mis kehtiks ka aastal 2020. Mulle tundub, et üldisemalt puudub Eestis veel teadmine, et suurema energiatõhususega kaasneb reeglina ka suurem mugavus ja elukvaliteedi tõus. Raha jääb lihtsalt kõigeks muuks märkimisväärselt rohkem. Kuigi meie elektriturg on juba kolmandiku osas avatud ja aastal 2013 avaneb see täielikult, ei ole ma näinud otsustavaid samme elanike ja ka riigi enda teadlikkuse tõstmisel energiasäästu vallas ning eeltoodud loogika seletamisel, et energiasääst tähendab reaalselt kokku hoitud raha. Kuna kõige suurem energiasäästu potentsiaal peitub elamumajanduses, siis ma peatungi rohkem sellel. Siin on meil hulk probleeme. Puudub arusaam, millisel tasemel energiatõhusus on hoonete puhul tänapäevase tehnoloogia puhul võimalik, milline on see elumaja või muu hoone aastal 2020, millest me tegelikult räägime. Puuduvad näidisobjektid ja -lahendused, mis uuel tasemel hoonete tõhusust, otstarbekust ja kasutusmugavust laiemale üldsusele demonstreeriksid. Puudub koostöövõime ja praktiline oskus uuel tasemel hooneid luua ja kvaliteet tagada. Puudub ka teadmine või õigemini arusaam, et kokkuhoid ei pruugi väljenduda ehitusmaksumuses, vaid tegelikult, kui vaadata hoone elukaarti tervikuna, jagades selle umbes 50 aasta peale, hoopis kokkuhoitud kilovatt-tundides. Puuduvad rahastamist puudutavad kokkulepped ja tavad. Ning mis kõige tähtsam: puudub riigi ja omavalitsuste eeskuju näitav tegutsemine, majanduslikult otstarbekaima tehnoloogia kasutamine. Mida ma selle kõigega öelda tahan? Ma ei soovi siin sugugi oma pessimismi väljendada, vaid hoopis kutsuda üles kaasa mõtlema. Praegu on aasta 2011. Meil on eesmärgi saavutamiseks veel natukene aega. Mõelgem eeltoodud probleemide peale! Me peame saavutama oma eesmärgi ja inimeste väljaminekutes reaalse kokkuhoiu ilma liigselt rabistamata. Meie ettevõtted ja inimesed arenevad õiges suunas vaid siis, kui me ütleme, mis on lävendid ning mis on miinimumnõuded praegu ja aastal 2020. Ma olen küllaltki veendunud, et seniste teadmiste juures kiirkorras kasutatud raha, mis suunatakse energiasäästu, võib anda kokkuhoidu, aga tegelikult ei pruugi kõik see enam vastata miinimumnõuetele, mida Euroopa Liit meile aastal 2020 seada võib. Esimesed negatiivsed näited raha ebaefektiivsest kasutamisest on juba tegelikult olemas. Siinkohal veel üks mõte: Eesti võiks saada energiasäästu eksportivaks maaks, müües asjaomaseid tehnoloogilisi lahendusi, teadmisi ja kogemusi. Me oleme piisavalt väike riik, et neid eesmärke valutult saavutada, kui sammud hoolikalt läbi mõelda, seda nii elamumajanduses kui ka võrkude ja transpordi vallas. Elamumajanduses parema energiasäästu saavutamiseks külastatakse linnasid Austrias ja Saksamaal. Rootsis külastatakse eestlase Ilmar Reepalu juhitavat Malmö linna, et näha oma silmaga lahendusi, mis töötavad. Austria ja Saksamaa lahendused ei pruugi meil sada protsenti töötada, küll aga võiksid meie lahendused energiasäästlikus elamuehituses töötada näiteks Põhjamaades. Mõelgem sellele ekspordipotentsiaalile! Eesti ettevõtted on juba hakanud koonduma klastrisse, et seda teemat omal käel arendada ja üksteise toodete lisandväärtust suurendada. Kindlasti oleks asjal hoopis rohkem jumet, kui ka riik võtaks endale eesmärgiks luua energiasäästu vallas uut kvaliteeti, olla innovatiivne ja selle valdkonna liider Põhjamaades ning miks mitte kogu Euroopa Liidus. Ma väga loodan, et Eesti riik ja Eesti inimesed suudavad energiasäästu eesmärgid täita reaalselt uut kvaliteeti ja kokkuhoidu andvate lahendustega, hoides sealjuures kokku iseenda raha. Aitäh!
Suur tänu! Rohkem kõnesoove ei ole. Lõpetan läbirääkimised. Head kolleegid, me oleme selle küsimuse lõplikult läbi arutanud.
Järgmine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud äriseadustiku ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu nr 9 esimene lugemine. Palun ettekandjaks justiitsminister Kristen Michali!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Mul on suur au ja privileeg ministrina olla esimest korda Riigikogu kõnepuldis ja kanda ette selline väga hea eelnõu, nagu on äriseadustiku muutmine tulenevalt Euroopa direktiividest. Ma usun, et lugupeetud Riigikogu liikmetel on lihtsam jälgida minu ettekannet, kui ma alguses räägin lühidalt, mis on selle eelnõu eesmärk, ja seejärel peatun peamistel muudatustel, mis Eesti õiguskorras teha soovitakse. Olgu siinkohal öeldud, et tegemist on suhteliselt tehnilise eelnõuga, mis ei tähenda, et eelnõu väljatöötamisse ei kaasatud peale Justiitsministeeriumi ka teisi asjast huvitatud osapooli. Esiteks eelnõu eesmärkidest. Kui proovida lühidalt öelda, siis teie ees oleva eelnõu eesmärk on vähendada Euroopa direktiividest tulenevalt halduskoormust äriühingute ühinemisel ja jagunemisel. Selleks võetakse Eesti õigusesse üle direktiiv, mis lihtsustab äriühingute aruandlus- ja dokumenteerimisnõudeid ühinemiste ja jagunemiste korral. Direktiiv ise on aastast 2009, kannab numbrit 2009/109/EÜ ja peaks olema Eesti õigusesse üle võetud 30. juuniks 2011. Arvan, et see on täiesti reaalne eesmärk. Ülevõetava direktiivi eesmärk on aidata kaasa Euroopa Liidu konkurentsivõime suurendamisele sel moel, et vähendatakse ühingute aruandlus- ning teavitamisnõudeid. See omakorda tähendab äriühingutele väiksemat halduskoormust ja väiksemaid kulusid. Ma usun, et meil kellelgi ei saa midagi selle vastu olla, et äriühingute halduskoormus väheneb, kuna mida lihtsam on ettevõtlusega tegeleda, seda rohkem inimesed seda loodetavasti ka teevad. Muudatustega vähendatakse aruandluskohustust äriühingute ühinemiste-jagunemiste puhul ning samuti aktsiaseltsi asutamisel ja aktsiakapitali suurendamisel, kui need toimuvad ühinemise või jagunemise käigus. Lisaks on samasugused muudatused tehtud osaliselt ka piiriüleste ühinemiste direktiivis. Nii palju siis lühidalt eelnõu peamisest eesmärgist. Alljärgnevalt peatun muudatustel, mis Eesti õiguskorras teha soovitakse. Kõiki muudatusi ma aja puudusel siit puldist ette lugema ei hakka, kuna eelnõu seletuskirja alguses on kõik peamised muudatused punkt punkti haaval üles loetud. Ette rutates olgu öeldud, et neid muudatusi on 19. Kellel täpsem huvi, võib neid vaadata või nende kohta juurde küsida. Ma tooksin välja alljärgneva. Ühe muudatusena võimaldatakse aktsiaseltsidel teha ühinemise-jagunemise dokumendid edaspidi aktsionäridele kättesaadavaks nende avalikustamisega ühingu kodulehel. See puudutab näiteks ühinemis- ja jagunemislepingu ning vandeaudiitori aruannete avalikustamist, samuti kolme viimase majandusaasta aruande esitamist. Praegu kehtiva õiguse kohaselt saab dokumentidega tutvuda äriühingu asukohas või äriregistris. Eelnõuga nähakse ette, et ühineva või jagunemisel osaleva ühingu juhatus peab teavitama osanikke või aktsionäre ja teiste ühinevate või jagunemisel osalevate äriühingute juhatusi, võimaldamaks viimastel omakorda teavitada nende osanikke või aktsionäre igast olulisest äriühingu vara või kohustuste muutusest, mis on toimunud alates ühinemis- või jagunemislepingu sõlmimise kuupäevast kuni ühineva või jagunemisel osaleva äriühingu ühinemis- või jagunemislepingu heakskiitmist otsustavate koosolekuteni. Selline teavitamiskohustus kehtestatakse erinevalt kehtiva äriseadustiku regulatsioonist, mis näeb vastava kohustuse ette ainult aktsiaseltside jagunemisel, edaspidi kõikide ühinguliikide ühinemiste-jagunemiste korral. Teavitamiskohustust ei ole, kui osanikud või aktsionärid otsustavad sellest ise loobuda. Samuti võivad aktsiaseltsid edaspidi ühinemis- ja jagunemislepingu äriregistrile esitamise asemel selle oma kodulehel avalikustada. Aktsiaseltsi või osaühingu jagunemisel uue aktsiaseltsi või osaühingu asutamisega ei nõuta enam jagunemisaruande ja vahebilansi koostamist ning audiitor ei pea kontrollima jagunemislepingut, kui igas jagunemisel osalevas osaühingus või aktsiaseltsis määratakse osad või aktsiad jaguneva osaühingu osanike või aktsiaseltsi aktsionäride vahel samasuguse suhtega kui jagunevas osaühingus või aktsiaseltsis. Osaühingule kehtestatakse oma osade omandamise keeld nii kauaks, kuni osade eest ei ole sissemaksed täielikult tasutud. See konkreetne säte on seotud nn sissemaksete osaühingu regulatsiooniga. Ühtlasi täpsustatakse, et ühendatava osaühingu või aktsiakapitali suurendamise korral ei või ühinemist kanda äriregistrisse enne kapitali suurendamise registrisse kandmist. Samuti nähakse ette, millal ei ole lubatud ühendatava või omandava osaühingu või aktsiaseltsi osa või aktsiakapitali suurendamine seoses ühinemise või jagunemise läbiviimisega. Tulenevalt eelnõuga äriseadustikus tehtavatest muudatustest tehakse muudatused ka finantsvaldkonna seadustes ja väärtpaberituru seaduses, mis näevad selle valdkonna äriühingute ühinemiste või jagunemiste jaoks ette hulk erinorme. Muudatused tehakse Rahandusministeeriumi ettepanekul ja on välja töötatud koostöös Rahandusministeeriumi ametnikega. Justiitsministeerium saatis selle eelnõu huvigruppidele tutvumiseks ja kooskõlastamiseks käesoleva aasta alguses. Täielikku nimekirja võib soovija seletuskirja 10. peatükist vaadata ja kui keegi ei viitsi näpuga järge ajada, siis annan teada, et neid organisatsioone, kellele see eelnõu saadeti, oli üle 20. Oma arvamuse esitas mitu organisatsiooni ning siinkohal ma soovin väljendada oma tänu neile selle panuse eest. Lõppkokkuvõttes võiks resümeerida, et kõikide mured said lahendatud ning eriarvamusi üles ei jäänud. Sellega ma lõpetan ning annan teada, et Vabariigi Valitsuse esindajana toetan ma kindlasti selle suurepärase eelnõu esimese lugemise lõpetamist. Tänan teid tähelepanu eest!
Suur tänu, härra minister! Kas on küsimusi? Palun, kolleeg Kalle Laanet!
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! Et esimene kord teil väga kiirelt ei läheks, siis küsime ka ikka. Minu küsimus puudutab kindlasti seda eelnõu ja võib-olla teemat ka natuke laiemalt. See puudutab just nimelt äriühingute loomist. See direktiiv käsitleb nii ühinemist kui ka jagunemist, aga kas te olete analüüsinud, kust võiks joosta see piir, et nii äriühingute loomine kui ka äriühingute tegevuse kontrollimine on vajalik. Ühtpidi on tarvis, et asutamine oleks lihtne – halduskoormust tuleks vähendada –, aga kui kaugele sellega võib minna? Kui äritegevus või äriühingute asutamine on väga lihtne, siis mingil hetkel võib tekkida situatsioon, kus risk on väga suur. Väga kergelt lastakse ettevõtted pankrotti, maksud ja võlad teistele juriidilistele isikutele ja eraisikutele jäävad maksmata. Kas te olete turgu sellest aspektist ka analüüsinud?
Jah, oleme küll analüüsinud ja see analüüs muidugi jätkub. Valitsuse senine üldine seisukoht või hoiak on, et ettevõtlusega tegelemine ei ole kunagi lihtne. Alustamine on jah juba küllalt lihtne, aga tegelemine mitte. Aga ka ettevõtlusega tegelemine peab olema piisavalt lihtne, et oleks rohkem inimesi, kes sellega tegelevad ja võtavad seda kui eluviisi – olla iseendale tööandja või teistele tööandja. See tähendab ju suuremat jõukust kogu ühiskonnale. Mis puutub võimalikku pankrotti, mida te mainisite, siis selles osas me oleme seadnud koalitsioonilepingus ja valitsuse tööplaanis üsna ambitsioonika eesmärgi pankrotimenetlust sisuliselt kolm korda lühendada. Miks me seda teeme? See põhineb täpselt samamoodi hulgal analüüsidel. "Doing Business" raport näiteks seab Eesti majanduskeskkonna, ettevõtluskeskkonna varjuküljele just selle, et meie pankrotimenetlus on tohutult veniv. See tekitab ka omaette küsimusi, mida teiegi mainisite, näiteks kas kõik nõuded saavad rahuldatud, kas menetlus on piisavalt hea ja piisavalt kiire. Nii et seda analüüsi me igal juhul jätkame, aga üldine hoiak on, et aruandlus võiks olla piisavalt lihtne. Riik ei tohiks küsida korduvalt mitmesuguseid andmeid ei kodanike ega ettevõtjate käest. Praegune eelnõu muidugi on, nagu siin juba öeldud, üsna tehniline, aga üldiselt ka edaspidi on hoiak selles suunas.
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, härra minister! Nüüd palun kõnepulti õiguskomisjoni liikme kolleeg Igor Gräzini!
Austatud esimees! Lugupeetud kolleegid! Tegemist on tõepoolest väga hea seaduseelnõuga, aga omast kohast on see üsna õudne, sest muudatusi on palju ja ma ei tea, kui paljud teist on viitsinud selle detailselt läbi lugeda. Aga õiguskomisjon seda tegi. Me oleme arutanud eelnõu kahel korral, see oli 19. aprillil ja 2. mail. 19. aprillil langetati otsus saata eelnõu suurde saali esimesele lugemisele, milleni me siis olemegi jõudnud, ja tegime ettepaneku esimene lugemine lõpetada. Juhin tähelepanu, et otsus võeti vastu ühel häälel ehk absoluutse konsensusega, st entusiastliku konsensusega. Vastuväiteid mitte mingisuguseid ei olnud. Veel kord vaatasime eelnõu üle 2. mail ja jäime eelmiste menetluslike otsuste juurde. Meie ettepanek on esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 25. mai kell 16. Aitäh!
Aitäh! Kas ettekandjale on küsimusi? Ei ole. Veel kord suur tänu! Kas fraktsioonide volitatud esindajad soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole. Läbirääkimisi ei avata. Määran eelnõu muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 25. mai kell 16. Eelnõu nr 9 esimene lugemine on lõppenud. Head kolleegid, suur tänu! Meie istung on lõppenud. Istungi lõpp kell 15.27.