Mødet er åbnet. Der er i dag følgende anmeldelser: Økonomi- og indenrigsministeren (Morten Østergaard): Lovforslag nr. L 189 (Forslag til lov om ændring af lov om kommunal ejendomsskat. Skatteministeren (Benny Engelbrecht): Lovforslag nr. L 190 (Forslag til lov om ændring af opkrævningsloven og selskabsskatteloven. Titlerne på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Det første spørgsmål er til finansministeren af hr. Jacob Jensen.
Hr. Jacob Jensen vil starte med at oplæse spørgsmålet.
Det vil jeg, og spørgsmålet lyder: Ønsker ministeren, at genoptjeningsperioden skal være længere end den nuværende i et kommende dagpengesystem, og hvad vil den finanspolitiske effekt i givet fald være af en længere genoptjeningsperiode?
Finansministeren.
Mange tak. Det er jo sådan, at regeringen har gennemført en række tiltag for at hjælpe ledige i job. Vi har først og fremmest arbejdet målrettet på en genopretning af dansk økonomi og på at få skabt flere job, og det er jo en politik, der virker, for beskæftigelsen stiger, og ledigheden er aftagende. Det er klart, at vi har nedsat en dagpengekommission, fordi vi mener, at det nuværende dagpengesystem ikke er godt nok. Vi ønsker et dagpengesystem med en bedre balance, som lægger større vægt på tryghed end det nuværende system. Spørgsmålsstilleren spørger så, om jeg ønsker, at genoptjeningsperioden skal være længere end i dag, altså om det skal være sværere at genoptjene retten til dagpenge, end det er i dag, når man opbruger dagpengeretten. Og det må da vist være en forholdsvis særlig politisk logik, der får spørgsmålsstilleren til at spørge en socialdemokrat, om genoptjeningskravet skal strammes yderligere i forhold til i dag. Det, man jo så må antage, er vel, at spørgsmålsstilleren i virkeligheden ønskede at spørge til, om det skal være lettere at genoptjene dagpengeretten, og det blev jo også foreslået af LO og FTF i sidste uge. Der vil jeg for mit vedkommende gerne kvittere for det indspark, som LO og FTF kom med i sidste uge. Regeringen har netop lagt meget vægt på at inddrage arbejdsmarkedets parter i kommissionsarbejdet, da parternes perspektiver på indretningen af dagpengesystemet efter vores opfattelse er vigtige. Men vi har så omvendt også den opfattelse, at man ikke for vores vedkommende bør være fuldstændig konkret og specifik i forhold til konkrete delelementer, for så var der ikke nogen grund til overhovedet at nedsætte en kommission på det her område. Vi har nedsat en kommission for at få et gennemarbejdet grundlag at stå på, når vi skal ændre systemet, og det grundlag skal bl.a. sikre, at vi betragter systemet i sin helhed og ikke lægger os konkret fast på enkeltelementer løsrevet fra den helhed. Man kan efter min opfattelse ikke bare se på genoptjening helt isoleret fra systemets øvrige elementer.
Jacob Jensen.
Tak for det. Vi skal ikke være fuldstændig konkrete eller specifikke, lyder svaret nu her fra ministeren. Det kan der selvfølgelig være noget om, og det var også det, der lå i svaret, for der var intet svar, man havde ikke en holdning til det. Man har deponeret sin holdning eller sin idéudvikling i en kommission. Det undrer mig jo lidt, når man samtidig fra ministeren og fra statsministeren og i det hele taget fra regeringens side har voldsomt travlt med at skose Venstre for ikke helt ned til den sidste 50-øre at ville pege på forskellige konkrete elementer. Det gælder eksempelvis vores forslag om at skulle lægge et loft over, hvor meget man kan få i samlet offentlig ydelse mod til gengæld at sænke skatten på de små indkomster. Det har vi lagt ud som et forslag, som en retning for, hvad vi gerne vil for at gøre det mere attraktivt at tage et arbejde. Vi er ikke konkrete i den sidste detalje, men vi har dog lagt en retning. Det bliver vi skoset for fra regeringen og Socialdemokraternes side – ikke mindst statsministeren og også finansministeren har deltaget i det kor – og nu hører vi så her, at når det drejer sig om dagpengene, jamen så er det helt legitimt fra regeringen og fra finansministerens side at sige, at man ikke skal være fuldstændig konkret eller specifik. Vi skal have en bedre balance, vi skal have mere tryghed, og det lyder jo godt nok, men hvad betyder det? Hvad betyder det at have mere balance, mere tryghed? Og hvorfor er det, at regeringen på lige præcis dagpengespørgsmålet ikke ønsker at være fuldstændig konkret og specifik, når man nu beder Venstre om at være det på de forslag, som vi kommer med, hvor vi dog peger på en retning? Her har man ikke engang en retning fra regeringens side, man har en kommission.
Finansministeren.
Nu forstår jeg så bedre den psykologiske baggrund for spørgsmålet, der åbenbart handler om de problemer, Venstre har med Venstres egen økonomiske politik, og det er da væsentligt at få taget op, også i den her sammenhæng. Der er jo den afgrundsdybe forskel på de to situationer, spørgeren sigter til, at Venstre synes at have finansieret hele sin økonomiske politik med et kontanthjælpsloft – moderne eller ej – som man så ikke vil sige noget konkret om. Og det giver jo et forholdsvis enormt matematisk problem for Venstre, nemlig at det, man indtil videre konkret har gjort op til 80 mio. kr., vil man dække regninger for mange, mange milliarder kroner med. Det synes jeg er et stort problem og jo ganske forskelligt fra det her. Her beder man inden for den samme økonomiske ramme en kommission om at se på, hvordan man kan få et afgrænset felt til at fungere bedre, end det gør i udgangspunktet, nemlig et udgangspunkt, som spørgerens eget parti fik lavet rav i for hen ved 4-5 år siden, da man lavede en dagpengereform over natten uden forberedelse, uden kommission, og som viste sig ikke at fungere i praksis.
Jacob Jensen.
Så må jeg forstå det sådan, at hvis man stiller forslag inden for den samme økonomiske ramme – f.eks. hvis man siger, at den offentlige sektor har en økonomisk ramme, og den sektor ønsker man så inden for den samme ramme at stille forslag om at gøre mere hensigtsmæssig – så må man godt undlade at være fuldstændig og hundrede procent konkret. Det var det, jeg hørte i svaret. Regeringen siger: Vi kan godt tillade os ikke at have nogen konkrete svar på dagpengespørgsmålet, fordi det ligger inden for den samme økonomiske ramme. Når Venstre så foreslår eksempelvis et udgiftsstop – altså en offentlig sektor inden for den samme økonomiske ramme – og inde under det udgiftsstop har forskellige elementer, der handler om, hvordan man kunne udvikle den offentlige sektor, så behøver Venstre altså heller ikke nu, med finansministerens ord, at være hundrede procent konkret. Var det sådan, jeg skulle forstå svaret?
Finansministeren.
Altså, Venstre skal jo gøre det, Venstre synes er godt og dejligt og lækkert. Men jeg vil, hvis man spørger mig – og det gør man jo – pege på en ret væsentlig skalaforskel mellem at tage et område i vores samfundsliv, dagpengeområdet, ud og sørge for at få rettet op på nogle af de ulykker, Venstre har begået sammen med Dansk Folkeparti, og bede en sagkyndig kommission med inddragelse af arbejdsmarkedets parter om at give et godt bud på det, og så simpelt hen at have en økonomisk politik, der gå ud på, at man, for så vidt angår halvdelen af hele BNP, bare har en retning. Altså, al offentlig økonomi i Danmark har Venstre jo alene en retning på; der er ikke noget konkret. Det må da siges at være et meget, meget løst program, og det tror jeg man kommer til at høre en hel del for, også hen imod en valgkamp.
Jacob Jensen.
Så nu er det altså et spørgsmål om, hvor stort et tal vi taler om, altså skalaen: Hvis skalaen er lille, behøver man ikke at være konkret; hvis skalaen er stor, skal man være konkret. Det var det, jeg hørte fra finansministeren. Det tager jeg selvfølgelig til mig. Det undrer mig noget. Selvfølgelig kan Venstre gøre, hvad vi vil, og det har vi også tænkt os at gøre og fremlægge de forslag, vi nu synes, og udpege de retninger, vi mener er de rigtige. Men jeg bliver nødt til at anholde, at når man fra regeringens side bruger stort set samtlige kræfter på at skose Venstre for ikke at være præcis i den sidste detalje, så har det altså at gøre med skalaen, mens man selv ikke har nogen forslag, ikke engang har en retning, for dagpengeområdet. Man har en kommission.
Finansministeren.
Jeg er helt bekvem ved diskussionen, sådan som den folder sig ud. Jeg skulle mene, at det også i dag i dagens spørgetime er blevet dokumenteret helt og fuldt for alle, der følger med, at Venstre, når det gælder den økonomiske politik i Danmark, absolut intet konkret har at byde på ud over et par overskrifter. Det synes jeg jo er en noget usikker vej at gå ned ad i forhold til en regering, der har lagt en fuldstændig konkret og fuldt finansieret 2020-plan frem for, hvad vi har råd til igennem hele næste valgperiode. Det synes jeg er en markant forskel i den økonomiske politik. Jeg glæder mig til, at vælgerne får lejlighed til at tage stilling til, om de foretrækker det ene frem for det andet.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er også af hr. Jacob Jensen til finansministeren.
Da emnet berører det, vi lige har hørt om, er der måske mulighed for nu at få taletiden overholdt. Værsgo.
Jeg skal i hvert fald gøre mit til det og starte med at læse spørgsmålet op. Det lyder: Vil ministeren redegøre for regeringens holdning til, hvordan et kommende dagpengesystem skal udformes, herunder hvilke finanspolitiske effekter regeringen forventer fra et ændret dagpengesystem?
Finansministeren.
Efter denne milde irettesættelse skal jeg forsøge at holde mig inden for mine 2 minutter og igen gøre gældende, at regeringen jo har gennemført en række tiltag for at hjælpe ledige i job. Først og fremmest har vi jo arbejdet målrettet på en genopretning af dansk økonomi og på at få skabt flere job. Og jeg vil igen gøre gældende, at det jo er en politik, der virker – altså, vi har i Danmark stigende beskæftigelse, og vi har faldende ledighed. Vi har så også måttet se i øjnene – og det gør jeg meget gerne ved enhver lejlighed – at indfasningen af dagpengereformen, som vi jo arvede fra den forrige regering og Dansk Folkeparti og dermed også fra spørgeren, var for hurtig. Og derfor har vi ad en række omgange forlænget indfasningen af reformen; der er afsat et ganske stort milliardbeløb til forsørgelse og til opkvalificering for personer, der har opbrugt eller er tæt på at opbruge deres dagpengeret. Og ingen kan derfor være seriøst i tvivl om, at regeringen har investeret massivt i at hjælpe ledige i beskæftigelse og er meget optaget af indretningen af dagpengesystemet. Det siger også sig selv, at når vi har nedsat en Dagpengekommission, er det jo, fordi vi mener, at det nuværende system ikke er godt nok. Vi skal for fremtiden have et dagpengesystem, der lægger større vægt på tryghed, men vi finder det ikke nyttigt at lægge os specifikt fast på konkrete delelementer. Havde vi været villige til at gå ned ad den vej, havde vi ikke haft nogen grund til at nedsætte en kommission. Vi har netop nedsat kommissionen for – i modsætning til sidste gang – at få et gennembearbejdet grundlag at stå på, når vi skal ændre systemet, i forhåbning om at det går bedre den her gang, end det gjorde, da Venstre stod i spidsen for processen.
Jacob Jensen.
Systemet er ikke godt nok, vi skal have mere tryghed, men man vil ikke pege på bare et sted, hvor man synes, at man kunne gøre det bedre; ikke engang en retning for, hvad det er, man vil, ud over de her overskriftsord som tryghed og balance; noget, som man jo ikke umiddelbart kan have noget imod. Men jeg bliver bare nødt til så at spørge i forlængelse af den diskussion, vi havde under det tidligere spørgsmål – ikke så underligt: Hvorfor er det, at når Venstre foreslår – om end det er en retning for det – at vi gerne vil lægge et loft for, hvor meget vi vil mene er rimeligt at man samlet set kan få i offentlig ydelse mod til gengæld at sænke skatten for små indkomster for den vej rundt at gøre det mere attraktivt at komme ind på arbejdsmarkedet og få forskellen mellem at være uden for og inden for gjort større, så bruger statsministeren og nu også finansministeren stort set deres taletid og muligheder for at komme på mediedagsordenen på at skose Venstre for ikke at have en hundrede procent konkret færdig model for, hvordan det skal skrues sammen? Det bliver vi stillet over for, og nu hører man så fra regeringen, fra finansministeren, at man ikke mener, det er rimeligt at gå ned ad den vej. Man vil ikke være konkrete, man mener, der skal være lidt bedre balance, lidt bedre tryghed. Det er ikke godt nok, det, der er, men man har ikke selv en selvstændig holdning til, hvad det er, det er ikke er godt nok med det nuværende system. Kunne finansministeren ikke bare løfte lidt af sløret for, hvad det er, han mener med det, der ikke er godt nok? Hvad er det, der skal gøres bedre, for at vi kan få bedre balance og mere tryghed ind i dagpengesystemet? Har man ikke en eneste holdning til det, eller har man parkeret hele sin idéudvikling i en kommission, som så behændigt nok skal komme med et resultat formodentlig på den anden side af et folketingsvalg?
Finansministeren.
Jo, men der er jo desværre mange ting, som ikke er gode nok ved det dagpengesystem. Det kunne måske klæde spørgeren at stå lidt ved, at man selv har stået bag det dagpengesystem og måske oven i købet stadig væk støtter det – det ved jeg faktisk ikke en, det henstår i total uklarhed. Bl.a. er der det problem, at så mange mennesker er faldet ud af det, altså, mange, mange flere tusinde mennesker, end man i sin tid skønnede og gjorde gældende. I forhold til den her sammenligning, som hele spørgsmålet og diskussionen retter sig mod, er der den meget præcise forskel, at Venstre forsøger at bilde folk ind, at man kan finansiere meget store skattelettelser på arbejde og i øvrigt også alle mulige andre ting med et kontanthjælpsloft, som Venstre ikke vil sige hvordan de vil lave, og som man derfor ikke kan regne på hvordan vil virke rent økonomisk. Det, man kan sige på baggrund af det, man ved, er, at det vil give 80 mio. kr. Det bliver i givet fald en meget lille skattelettelse.
Jacob Jensen.
Men lad os bare lige holde fast i det, for vi har jo sagt, at det er en af de finansieringskilder, der kan være til at sænke skatten på de små indkomster. Det er dog en retning, det er dog et forslag. Og det er da mere, end man kan få ud af finansministeren, som ikke engang vil sige – når han siger, det ikke er godt nok, og at der er folk, der er faldet ud af dagpengesystemet – hvad han vil gøre. Han siger ingenting – han venter på en kommission. Han har ikke en selvstændig holdning til det, må jeg forstå, i hvert fald ikke en holdning, han vil ud med. Det er muligt, han har den – det tror jeg han har – men han vil ikke ud med den. Til gengæld bruger regeringen så stort set alle sine kræfter på at skose Venstre for, at den retning, vi peger på med de forslag, vi lægger frem, ikke er helt nede på det sidste komma. Det synes jeg er en underlig måde at føre politik på.
Finansministeren.
Når det gælder dagpengene, har vi jo så en anden metode end Venstre og den tidligere regering, og vi kan jo se, at den metode, den tidligere regering og Venstre benyttede sig af, gik det relativt dårligt med. Vi fik et utilfredsstillende dagpengesystem med nogle ret store negative sociale konsekvenser. Der synes jeg jo så at det er nyttigt at skifte metode, lade sagkundskaben arbejde og inddrage parterne. Det kan være, at vi er uenige på det punkt; det har jeg det ganske glimrende med. Når det gælder Venstres økonomiske politik, er det da et meget stort problem, at man vil love skattelettelser i megamilliardklassen til alle mulige mennesker uden at have konkret finansiering. Det er da det, vi kalder for god, gammeldags økonomisk uansvarlighed i Finansministeriet.
Jacob Jensen.
Men jeg forstod på tidligere svar, at så længe man stiller forslag inden for den samme økonomiske ramme, behøver man ikke at være konkret. Det var det, finansministeren sagde vel nærmest ordret. Så hvis man stiller forslag om eksempelvis et udgiftsstop inden for den samme økonomiske ramme i den offentlige sektor, og så inden for det møblerer rundt og opprioriterer noget – det kunne være sundhed – og nedprioriterer noget andet, men til gengæld har den samme økonomiske ramme, så er det i orden ikke at være konkret. Er det sådan, jeg skal forstå det, finansminister? Det er i hvert fald sådan, jeg forstår det, som finansministeren her siger. Jeg synes, det er underligt, men det står jo selvfølgelig fuldstændig frit for finansministeren at tilbagevise det. For mig står det i hvert fald tindrende klart: Venstre lægger en retning frem for, hvad vi gerne vil. Finansministeren har ikke et forslag – han har en kommission.
Finansministeren.
Men jeg er meget tryg og tilpas i en debat, hvor Venstre går til valg på, at der skal gennemføres en nulvækst, som man ikke må få at vide hvor rammer, og at der skal gennemføres et kontanthjælpsloft, som man ikke må få at vide hvad går ud på, for at finansiere nogle ganske enorme skattelettelser, som man ikke kan vide hvem går til, på en måde, som Venstre jo ikke kan sige noget nærmere om. Det er vel en knivskarp opsummering af Venstres økonomiske politik som sådan, og det synes jeg jo efterlader en hel del rum for improvisation bagefter, der vel ikke kan medvirke til at skabe den store tryghed i befolkningen.
Tak til både spørgeren og finansministeren. Det næste spørgsmål er fra hr. Kim Christiansen til justitsministeren.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Hvad er ministerens holdning til, at DR Dokumentar den 13. april 2015 kan afsløre, at manglende tilsyn med konkurser kan have kostet kreditorer udækket gæld i tusindvis af tilfælde, og vil ministeren hurtigt få færdiglavet den bekendtgørelse for tilsyn med konkursboer, som har ligget stille siden december 2008?
Justitsministeren.
Tak for spørgsmålet og dermed muligheden for at diskutere det her vigtige emne i Folketingssalen. Efter at DR viste dokumentaren, man kaldte »Advokaternes tag selv-bord«, synes der at have bredt sig det, jeg nok vil kalde en misforståelse, nemlig at den manglende revision af tilsynbekendtgørelsen har ført til, at skifteretterne ikke har haft mulighed for at føre tilsyn med kuratorerne. Der er også blevet antydet eller spekuleret i, om det har betydet, at der systematisk er blevet opkrævet for høje vederlag, og at der derfor ikke har været noget tilbage til kreditorerne. Jeg vil gerne have lov til i dag at understrege, at reglerne om skifteretternes vurdering af kuratorernes vederlag blev ændret i 2007, og det følger direkte af konkursloven. Efter konkurslovens regler skal kurator løbende og i forbindelse med skifterettens fastsættelse af vederlaget oplyse skifteretten om, hvad kurator har foretaget sig i boet, og hvor lang tid der er brugt på det. Skifteretterne har kunnet og kan altså på baggrund af konkurslovens regler føre kontrol med, om kuratorernes vederlag er rimelige i forhold til de udførte opgaver. Det forudsætter ikke nogen bekendtgørelse. Det udkast til en revideret tilsynsbekendtgørelse, som blev sendt i høring i 2008, indeholdt ligesom den gældende bekendtgørelse tekniske regler om kuratorernes bogføring og behandling af boets midler og regler om skifteretternes tilsyn med boets beholdninger og værdipapirer. Tilsynsbekendtgørelsen vedrører altså ikke de regler om skifteretternes fastsættelse af vederlag, der blev indsat i konkursloven i 2007. Lad mig lige nå at besvare det andet spørgsmål i spørgsmålet, nemlig hvorfor bekendtgørelsen har været så lang tid undervejs, og om vi får rettet op på det. Til det er der jo bare at sige, at det selvfølgelig på ingen måde er tilfredsstillende, at det har taget så lang tid, og forhåbentlig bliver arbejdet snart færdiggjort.
Kim Christiansen.
Tak for det. Jeg er selvfølgelig glad for det tilsagn om, at man nu med 7 års forsinkelse får lavet den her bekendtgørelse. Der må jo sidde nogle embedsmænd et eller andet sted med nogle gevaldig store røde ører. Men det er selvfølgelig positivt, at ministeren tilkendegiver, at vi nu får lavet den her bekendtgørelse. Men som jeg også forstår ændringen af konkursloven i 2008, skulle skifteretterne jo føre en form for proaktivt tilsyn, men ifølge f.eks. Sø- og Handelsrettens præsident, har man slet ikke ressourcer til at føre det her tilsyn, som man egentlig er blevet pålagt. Hvad er ministerens holdning til det?
Justitsministeren.
Det er rigtigt, at skifteretterne skal føre tilsyn, og det er jo rigtig vigtigt, at der føres det nødvendige tilsyn, for det er et område, som har rigtig stor betydning for rigtig mange mennesker og for rigtig mange virksomheder. Der bør selvfølgelig være ressourcer til stede til, at det tilsyn finder sted på den rigtige måde, og det må jo være en del af den så at sige almindelige ressourcemæssige afvejning, der foregår, at sørge for, at det her arbejde bliver udført på en ordentlig måde.
Kim Christiansen.
Jeg har medspørger på. Det er først næste gang). Det er først næste gang. Godt. Så vil jeg selvfølgelig som opfølgning på det her også høre ministeren om noget, for der er tale om 7 års forsinkelse på en bekendtgørelse, plus at man ikke rigtig ved, om der er ressourcer til det. Kunne det ikke være godt at få det her undersøgt fuldstændig til bunds, også for at finde ud af, om der har været provenutab? Sidder der nogle kreditorer derude, som har mistet millioner af kroner på det her? Det er over en 7-års periode, hvor kuratorerne ifølge DR Dokumentar tilsyneladende i hvert fald ikke har lidt nød i forhold til salæret. Og jo højere salær, man får, jo mindre dividende er der naturligvis til kreditorerne, så det kunne da være interessant at høre ministeren, om ikke der er brug for en kulegravning af hele det her område.
Justitsministeren.
Jeg synes, det lyder lidt voldsomt at skulle lave en egentlig kulegravning. Det siger sig selv, at det her område er vigtigt, og derfor er det også et område, der skal prioriteres. Man kan sige, at hvad angår de finansielle rammer, indgår det jo i den samlede prioritering af vores domstole. Jeg vil altid gerne bidrage med den nødvendige viden, men en egentlig kulegravning synes jeg lyder lige i overkanten.
Så har vi en medspørger, som har først 1 minut og derefter ½ minut, og det samme har ministeren. Hr. Hans Kristian Skibby.
Tak, hr. formand. Jeg kvitterer selvfølgelig også for ministerens besvarelse, men jeg noterede mig så samtidig, at ministeren – i forhold til den bekendtgørelse, som man nu bebuder skal gøres færdig efter mange års tilløb, kan man sige – ordret udtalte, at hun forventede, at der forhåbentlig snart var en færdig bekendtgørelse. Der vil jeg gerne have ministeren til klart at præcisere det her med forhåbentlig. For jeg synes måske ikke, at ordet forhåbentlig er særlig godt dækkende for den sikkerhed, som vi jo sådan set efterspørger, i forhold til overholdelse af gældende retspraksis, som jo skal beskytte investorer, men så sandelig også dem, der er under konkurs, for netop at sikre, at så mange som muligt af de skyldige beløb, der er, også ender med at kunne blive dækket af konkursboets opgørelser. Der tales om, at den bekendtgørelse forhåbentlig snart er færdig, så vil ministeren ikke prøve at gøre mere klart, om det er noget, ministeren har gjort noget proaktivt for ved at indskærpe over for embedsmændene, at det vil Tak.
Justitsministeren.
Ja, det er min forventning, at bekendtgørelsen kan sendes i høring inden sommerferien og dermed jo så vil kunne udstedes i efteråret.
Hr. Hans Kristian Skibby.
Tak. Jamen så kan vi selvfølgelig føje ordet forventning til ordet forhåbentlig, og begge ord er selvfølgelig ganske gode at have i erindring. Og jeg skal selvfølgelig nok holde øje med det tidsmæssige i det, altså om det så også kommer inden sommerferien fra justitsministerens side. Men jeg vil gerne her afsluttende så spørge ind til det med den kontrol, der jo ikke har været med de her mange konkursboer. Der siger præsidenten for Sø- og Handelsretten jo, at da der ikke er ført kontrol, er der heller ikke nogen statistik, som fortæller, i hvor stort et omfang folk måske reelt har mistet penge, på grund af at der har været større udækkede gældsbyrder, end det ellers ville have været nødvendigt, hvis man havde haft en større grad af kontrol. Så er justitsministeren bekendt med, at der ikke findes tal på og statistik over de tab, der har været?
Justitsministeren.
Jeg må jo være ærlig og sige, at jeg ikke på stående fod kan oplyse, hvad vi måtte have af statistisk materiale på det her område. Men det må jeg så have lov at vende tilbage med på skrift til Folketinget.
Så slutter hr. Kim Christiansen af.
Tak for det. Jeg laver bare lige en form for opsamling. For når man stoppede arbejdet med den her bekendtgørelse den 16. december 2008, kan det jo undre mig, at der ikke er nogen, der i løbet af de 7 år har sagt, at vi mangler et værktøj her – måske ikke mindst kuratorerne. Det er måske, fordi de ikke er så interesseret i at blive kontrolleret; det skal jeg ikke kunne sige. Men det kan bare undre mig, at det ikke er sket i de 7 år. Der kunne jeg da godt tænke mig – og så kan ministeren kalde det kulegravning – at spørge til nogle punkter, som optager mig. Det første er selvfølgelig: Hvem har ansvaret for, at det her har sejlet rundt i 7 år? Det kan så være den til enhver tid siddende minister, men det kan jo også være embedsværket. Har man noget statistisk materiale? Det spurgte hr. Hans Kristian Skibby jo også om. Altså, har man et skønsmæssigt overslag over, hvad det her har kostet virksomhederne – hvis det har kostet noget – i manglende udbetaling af dividende og provenu? Det synes jeg jo, uanset om vi så kalder det kulegravning, kunne være godt med en redegørelse om. Hvis de nu ude i skifteretten siger, at de ikke har ressourcer til det, så må vi jo også have et overblik over, hvad det her vil kræve i ressourcer. De ting synes jeg måske godt at man kunne lave en eller anden form for arbejdsgruppe der kunne sidde og arbejde lidt med.
Justitsministeren.
Jeg tror måske lige, det er vigtigt at gentage, at den manglende revision, som har taget for lang tid – det har jeg allerede sagt, og det gentager jeg gerne – jo først og fremmest har betydet, at der er nogle tekniske regler, som har været utidssvarende. Domstolene har de ressourcer, som vi politisk har vurderet er tilstrækkelige for at man kan udføre sit arbejde; det gælder på det her område, som det gælder på andre områder. Så vil jeg sige helt generelt, at det her område er rigtig, rigtig vigtigt. Det har stor betydning for mange af vores virksomheder og jo også enkeltpersoner, som kan komme i klemme. Og derfor synes jeg, det er helt rigtigt af os at have diskussionen her i Folketingssalen, og som sagt svarer jeg også meget gerne på skriftlige spørgsmål efterfølgende.
Tak til spørgeren. Det næste spørgsmål er ligeledes til justitsministeren, og det er stillet af hr. Christian Langballe.
Hr. Christian Langballe for oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Mit spørgsmål er som følger: Hvordan kan man fra regeringens side overhovedet tale om asylstramninger, når de såkaldte stramninger rammer under 4 pct. eller 59 af de 1.606 flygtninge, som har fået opholdstilladelse af myndighederne?
Justitsministeren.
Når regeringen, i øvrigt med et bredt flertal i Folketinget, har strammet asylreglerne, er det jo vores forsøg på at finde det, vi kalder det rette balancepunkt, i vores udlændingepolitik. Stramningen består i, at vi for det første har indført en midlertidig beskyttelsesstatus; for det andet siger vi, at asylansøgere, som får midlertidig beskyttelse, som udgangspunkt må vente 1 år med familiesammenføring; og for det tredje har vi gjort det lettere at inddrage opholdstilladelser, så det sikres, at flygtninge kan vende hjem, når situationen i hjemlandet muliggør det. Jeg vil gerne have lov at gentage, hvad jeg har sagt tidligere: Jeg tror ikke, man flygter for sjov. Det er vigtigt, at vi i Danmark lever op til vores forpligtelser, men vi skal gøre det på bedste vis. Jeg synes derudover også, man skal være opmærksom på, at når man taler om tallet på de 4 pct., drejer det sig om det samlede antal asylansøgere, som er meddelt opholdstilladelse i den omtalte periode fra februar til april 2015. En del af de asylansøgere har indgivet deres ansøgning om asyl før den 13. november 2014 og er alene af den årsag ikke omfattet af stramningerne. Ser vi bort fra denne gruppe, er der tale om, at 16 pct. er omfattet af de nye stramninger. Derudover skal man altid huske på, at vi med de ændrede asylregler ikke ændrer forholdene for dem, vi kalder konventionsflygtninge, og det ved spørgeren jo alt om. Tager vi også den gruppe ud af regnskabet, har stramningen faktisk ramt 95 pct. Det viser jo noget om, at tal kan læses forskelligt, alt afhængigt af hvad det er for grupper, vi tager med. Uanset hvordan man måtte gøre det op, er der ikke nogen, der kan spå om fremtiden, andet end at det her område er et svært område at håndtere. Jeg synes, vi er kommet et skridt nærmere den rigtige balance med det lovforslag, som for nylig blev stemt igennem her i Folketinget.
Christian Langballe.
Altså, grunden til, at jeg spørger, er jo også, at regeringen har slået sig op på, at der er foretaget stramninger, og vi kan da godt blive enige om, at der i hvert fald er tale om en minimal stramning på det her område. Men det, der bekymrer mig, er selvfølgelig det forhold, at den politik, som føres af regeringen lige i øjeblikket, jo egentlig bare har til formål, at når de her folk kommer, kommer de igennem et 3-årigt integrationsforløb, og man gør langsomt de her folk til danskere. Man tager ikke alvorligt, hvad der ligger i flygtningebegrebet, nemlig det forhold, at folk altså skal tilbage, skal sendes hjem, når det er sådan, at det er muligt. Derfor spørger jeg bare til de her såkaldte stramninger. Jeg synes ikke, der er ret mange stramninger, også set i forhold til problemets alvor. Altså, for mig at se er det afgørende for danske politikere, og det gælder også regeringen, at man værner om Danmark og passer på Danmark. Det er hovedansvaret. Og der synes jeg så bare, man kan se, at ligesom i tidligere år sker der nu en stor demografisk ændring af den danske befolkning. Så det er det, der er mit spørgsmål, og det er det, der ligger i det her spørgsmål. Jeg synes, at det er meget, meget alvorligt. Jeg synes, det er faretruende, at den demografiske sammensætning ændrer sig så hastigt, og at de her folk, som kommer, åbenbart så bare bliver integreret i det danske samfund og nok i virkeligheden om føje år ender med at få statsborgerskab.
Justitsministeren.
Når vi diskuterer asylpolitik, bliver vi nødt til at have hele billedet med, for der er jo en årsag til, at vi lige nu har et historisk højt antal flygtninge på verdensplan. Vi har en grusom konflikt i Mellemøsten med et Islamisk Stat, som vi i øvrigt bekæmper fra dansk side, som begår enorme forbrydelser mod menneskeheden, og som derfor også sender mange mennesker på flugt. Samtidig kan vi se et vel de facto kollaps i Libyen, som sender mange mennesker over Middelhavet. I den situation skal vi jo finde den rette balance mellem at hjælpe mennesker, der er i nød og har behov for beskyttelse, samtidig med at vi kan få tingene til at fungere herhjemme. Og jeg mener, at det lovforslag, vi diskuterer her, er udtryk for netop at finde en balancegang mellem på den ene side at hjælpe og på den anden side ikke at få flere folk hertil, end at vi faktisk også magter integrationsopgaven.
Christian Langballe.
Hvis de stramninger, der er blevet indført, rammer omkring 4 pct. eller måske lidt over, så vil det betyde, at der ikke vil være ret mange af de her mennesker, der vil blive hjemsendt inden for det første år. Det vil betyde, at man skal sætte gang i familiesammenføringer. Det vil betyde, at man skal sætte gang i integrationsforløb, som man vil køre over en 3-årig periode. Det vil betyde, at de her mennesker bliver integreret. Det er jo så i år omkring de her 12.000, hvad så næste år? Det er også 12.000. Altså, der er sat gang i en mølle lige i øjeblikket, hvor der, mener jeg, sker en dramatisk ændring af den demografiske situation i Danmark såvel som i resten af Europa. Og det synes jeg er enormt bekymrende, når vi samtidig slås med parallelsamfund og alt muligt andet, der udvikler sig i Danmark. Og der vil jeg sige, at der er mit hovedansvar, at man passer på Danmark. Det er vores ansvar som politikere.
Justitsministeren.
Det er jo hævet over enhver tvivl, at vi skal have tingene til at fungere, og der er fortsat massive integrationsudfordringer i det danske samfund. Det har jeg kunnet se ved selvsyn de år, hvor jeg har været beskæftigelsesminister. Der er alt for mange med flygtninge-/indvandrerbaggrund, der ikke bidrager aktivt nok, eksempelvis på vores arbejdsmarked. Og jeg kan se det som justitsminister, hvor vi har for mange med minoritetsbaggrund, der er repræsenteret i de forkerte statistikker. Det er jo derfor, at vi som regering ikke er tilhængere af fri indvandring. Og det er også derfor, vi har strammet op på asylområdet. For vi ved godt, at antallet spiller en rolle i forhold til vores evne til at integrere. Det ændrer bare ikke på, at der er mennesker i nød, der har behov for vores beskyttelse, og derfor skal man finde den rigtige balance.
Christian Langballe.
Hvis vi nu regner 10 år frem og siger, at den her arabiske konflikt eller kollapset i de arabiske lande ikke er løst inden for de næste 10 år, så vil det betyde 12.000 eller flere om året, hvor man sætter gang i integrationsforløb, og hvor de så langsomt bliver til en del af Danmark og ikke bliver sendt hjem igen. Og så spørger jeg bare: Hvad har man egentlig tænkt sig at gøre på lang sigt? For det her vil betyde en meget, meget dramatisk ændring af den demografiske sammensætning i Danmark, hvilket jeg synes er utrolig bekymrende, når jeg tænker på, at jeg faktisk sammen med justitsministeren skal give det her land videre til vores børn og børnebørn i en forsvarlig stand uden parallelsamfund og uden den opløsning af sammenhængskraften, som sker i de her år.
Justitsministeren.
Jeg har det jo grundlæggende sådan, at jeg ikke har noget som helst positivt at sige om parallelsamfund, og jeg mener, vi skal gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at bekæmpe dem. Mit udgangspunkt er også, at når man kommer til Danmark, om det er frivilligt eller ufrivilligt, så skal man bidrage, lade sig integrere og påtage sig et aktivt medborgerskab. Det tror jeg sådan set også de fleste utrolig gerne vil, og det er jo bl.a. i det lys, man skal se, at vi fra regeringens side lægger op til, at man i fremtiden skal arbejde, og at det i øvrigt er noget, der kommer til at gælde alle flygtninge og indvandrere. Jeg tror ikke, der er plads til romantik på det her område, og det er klart, at med de store integrationsudfordringer, vi stadig kan se, så bliver man nødt til at erkende, at antallet har en betydning for vores evne til at integrere. Det er også derfor, vi har strammet op på asylområdet.
Tak til justitsministeren. De næste spørgsmål er til uddannelses- og forskningsministeren, stillet af hr. Jens Henrik Thulesen Dahl.
Hr. Jens Henrik Thulesen Dahl vil nu oplæse det første spørgsmål.
Tak. Bekymrer det ikke ministeren, at de nyeste tal for EU-arbejdstagere, som får SU i Danmark, viser, at der har været en markant stigning i antal studerende fra en række lande som f.eks. Rumænien, hvor antallet i 2011 var 33, i 2012 var antallet 58, i 2013 var antallet 526, og i 2014 var antallet 998?
Ministeren.
Først og fremmest tak for spørgsmålet. Jeg vil gerne understrege, at der ikke er noget underligt i, at antallet af studerende fra EU- og EØS-landene, som modtager SU som vandrende arbejdstagere, er steget markant fra 2011 til 2014. Det skyldes, som det er spørgeren velkendt, at vi i lyset af L.N.-dommen i 2013 netop ændrede praksis, så studerende fra EU- og EØS-landene i dag har mulighed for at modtage SU, hvis de arbejder ved siden af studierne i et vist omfang. Tidligere var det et krav, at man også havde arbejdet i Danmark, inden man ansøgte om SU. Så at der er tale om en markant stigning fra før den ændring til efter, kan ikke overraske nogen, og det er jeg sikker på heller ikke overrasker spørgeren. Arbejde gør det naturligvis ikke alene, og EU- og EØS-studerende skal ligesom danske studerende og fuldstændig som alle andre optages og følge studierne for at kunne modtage SU, og så har vi givet mulighed for, at der kan ske en hurtigere afprøvning på de videregående uddannelser af, om de studerende faktisk også er studieaktive. Så nej, jeg er af den grund ikke bekymret for udviklingen. Jeg er mig naturligvis mit ansvar bevidst. Jeg er ikke blind for, at der kan være nogle – ligesom det kan være i forbindelse med alle andre ydelser – der vil forsøge at udnytte reglerne, og derfor har regeringen også indført en skærpet administrativ kontrol. Måned for måned bliver der holdt øje med, om betingelserne for at modtage SU som vandrende arbejdstager til stadighed er opfyldt. Hvis ikke de er det, stopper SU'en, og hvis der er udbetalt for meget, så følger vi op med et tilbagebetalingskrav. Endelig vil jeg blot også gøre opmærksom på, at internationale studerende faktisk udgør et meget stort potentiale. Vores erhvervsliv har – og det er jo senest udtrykt i dag af en stor erhvervsorganisation – brug for masser af kloge hoveder, og gerne nogle, der samtidig har hænderne skruet rigtigt på. Så desto bedre vi er til at fastholde de studerende i Danmark efter studierne, desto større er gevinsten.
Jens Henrik Thulesen Dahl.
Jeg er jo fuldstændig klar over, at det er en konsekvens af en EU-dom, og at det er en konsekvens af nogle EU-regler. Det er også derfor, vi har haft diskussionen før, og min bekymring bliver selvfølgelig ikke mindre af, at tallene stiger så voldsomt, som de altså gør. Så kan det godt være, at ministeren siger, at der var nogle i forvejen, der kunne dække nogle af tallene, men det er stadig væk voldsomt, når vi det første år ser en tidobling og året efter ser en fordobling. Så kan jeg godt se frem til, at vi får fordoblinger igen og igen, og hvornår stopper det så? Derfor vil jeg gerne spørge, om ministeren virkelig mener, at det er godt og i orden, at det er EU, der i højere og højere grad via flere forskellige domme bestemmer, hvem der skal have SU, og hvem der skal have gratis uddannelser i Danmark, og der har vi på det seneste også set domme om SU i forhold til nogle, der tager studier i udlandet, og som også skal have SU fra Danmark. En ting er, at vi i Danmark kan vælge at tage unge ind fra udlandet, der er rigtig dygtige, og give dem en uddannelse. Men burde det ikke være os her i Danmark og os her i Folketinget, der selv bestemmer, hvem vi vil bruge penge på at uddanne?
Ministeren.
Vi har her i Folketinget mulighed for at fastsætte kriterierne, og det har vi jo også gjort sammen. Det, som EU og vores medlemskab af EU medfører, er den fri bevægelighed for arbejdstagere. Og det følger jo af L.N.-dommen, at har man arbejde i et vist antal timer og samtidig studerer på fuld tid og lever fuldt ud op til de forpligtelser, så får man som EU- eller EØS-borger også ret til SU. Og den fri bevægelighed er et helt enormt gode for Danmark og for danske virksomheder. Så derfor synes jeg ikke, det er bekymrende. Jeg tror, vi kan få rigtig meget ud af de her internationale studerende.
Jens Henrik Thulesen Dahl.
Så ministeren mener ikke, at det er bekymrende, at vi har de her stigninger. Hvor er grænsen? Når man nu den anden dag kunne se, at cirka halvdelen af de studerende på VIA i Horsens er udenlandske, og når jeg hører om, at man fra uddannelsesstedernes side går ud og orienterer de potentielle studerende i bl.a. Rumænien og andre steder om, at hvis de kommer til Danmark og tager et lille job, så kan de få en gratis uddannelse og SU, mener ministeren så virkelig, at det er den måde, vi skal agere på – at vi skal sige: Det er helt fint? Det gør vi ikke i Dansk Folkeparti. Vi synes, der bør være nogle grænser. Vi synes, at vi selv bør bestemme, hvilke studerende der skal have SU i Danmark.
Ministeren.
Vi har jo også selv fastsat de kriterier, der skal gælde. Jeg er som sagt meget stor tilhænger af den fri bevægelighed, og vi kan ikke se, at der skulle være en særlig søgning til studier i Danmark, fordi man kan få SU. Det er oplagt, at der er flere, der får SU, fordi der er flere, der kan Men der har været en søgning, og der er en stigende søgning af internationale studerende til danske uddannelser. Det er godt, for det har vi brug for, og det er klart, at det vil danske uddannelser også gerne have. Vi har jo internationaliseringsmålsætninger, som netop handler om, at vi skal tiltrække flere, ligesom vi gerne vil have flere danske studerende ud. Det, som er hovedopgaven, er, at vi skal have rigtig mange af dem til at blive og arbejde i Danmark, for så er de – og det er de også på bundlinjen – en kæmpe gevinst for dansk økonomi.
Jens Henrik Thulesen Dahl.
Jamen jeg kan jo godt høre, at ministeren ikke deler min bekymring, og det kan selvfølgelig bekymre mig. Men jeg vil gerne spørge: Er der slet ikke nogen grænse? Altså, der har været en meget stor stigning i de sidste par år. Hvis den stigning fortsætter, ser det ud til, at der vil komme rigtig, rigtig mange europæiske unge til Danmark for at tage en uddannelse. På et eller andet tidspunkt må der jo være en grænse. Altså, vi har lavet dimensionering, vi har lavet om på antallet af uddannelsespladser. På et eller anden tidspunkt må dem, der kommer udefra, jo begynde at skubbe det danske studerende ud af uddannelsessystemet. Så jeg vil gerne høre: Har ministeren slet ikke en grænse for, hvor mange der kan komme hertil, eller skal vi bare sige: Kom her, alle dygtige unge i Europa, kom til Danmark og få en uddannelse; det vil vi gerne betale for?
Ministeren.
Jeg tror ikke, det bliver sådan. Danske studerende har jo retskrav på pladser, også på kandidatuddannelser, som primært er dem, der bliver søgt ind på. Vi skal selvfølgelig holde øje med den her udvikling. For nuværende er det en rigtig god forretning for Danmark, at vi kan tiltrække udenlandske studerende, og vi får i øvrigt brug for at kunne tiltrække udenlandsk arbejdskraft fortsat og i mange år fremad, for det er det, der skaber nye job til mange flere danskere. Så jo flere af de her udenlandske studerende, vi kan holde på, og som bliver i Danmark og bidrager med deres viden, som de har opnået på danske uddannelser – for de er jo dygtige nok til at blive optaget på dem, samtidig med at de har kunnet få et arbejde et vist antal timer i Danmark – jo bedre er det for danskerne og for dansk økonomi.
Tak. Det næste spørgsmål er ligeledes af hr. Jens Henrik Thulesen Dahl.
Værsgo til at oplæse spørgsmålet.
Tak. Det er lidt i samme boldgade: Hvornår forventer ministeren, at SU-udgiften til EU-arbejdstagere vil overstige det skøn på 390 mio. kr., som i henhold til SU-reformen er den maksimalt aftalte ramme, når det kan ses, at udgifterne er steget fra 18 mio. kr. i 2012 til 94 mio. kr. i 2013 og 219 mio. kr. i 2014? Og hvornår og hvordan påtænker ministeren at gribe ind over for stigningen?
Ministeren.
Også tak for dette spørgsmål. Som der ganske korrekt henvises til i spørgsmålet, har regeringen skønnet, at en ændret praksis i forlængelse af L.N.-dommen for, hvornår EU- og EØS-studerende kan modtage SU som vandrende arbejdstagere, kan koste op til, hvad der svarer til ca. 390 mio. kr. før skat og tilbageløb. Og det svarer så til SU til ca. 5.500 helårsstuderende. Jeg oversendte her den 25. marts i år en statusredegørelse til SU-forligskredsen om udviklingen i antallet af EU- og EØS-borgere, der modtager SU som vandrende arbejdstagere. Og af den redegørelse fremgår det jo, at antallet af EU- og EØS-borgere, som modtog SU som vandrende arbejdstagere, udgjorde, hvad der svarer til 3.113 helårsmodtagere i 2014, altså lidt under 60 pct. af det maksimale skøn. At antallet naturligvis er steget havde alle, som vi netop har debatteret, forventet. Vi har jo netop udvidet adgangen til SU for en stor gruppe EU- og EØS-studerende. Det fremgår også, at stigningen i 2014 var på ca. 1.500 helårsmodtagere, mens den i 2013 var på ca. 2.000 helårsmodtagere, altså en mindre stigning i 2014 end i 2013. Endelig fremgår det også af redegørelsen, at regeringen har etableret en skærpet administration og kontrol, som vi også var inde på før, som måned for måned sikrer, at de studerende til stadighed opfylder kriterierne for at modtage SU. Jeg kan naturligvis ikke forudsige fremtiden, og jeg vil heller ikke forsøge, men som det er spørgeren bekendt, så følger jeg og mit ministerium udviklingen meget, meget tæt, og jeg vil løbende orientere forligskredsen, hvis udviklingen afviger fra det forudsatte. Der er vi bare slet ikke i øjeblikket. Det vigtige for mig er at rette fokus på, hvordan vi bliver endnu bedre til at omsætte det store potentiale, som internationale studerende udgør. Det er både til gavn for vores erhvervsliv og vores samfund, og i sidste instans – og det ved spørgeren også godt – har vi forpligtet hinanden på, at hvis udviklingen skulle overskride det forudsatte, skal vi i fællesskab sikre finansiering inden for SU-området og iværksætte relevante værnsinitiativer.
Da det forrige spørgsmål også omhandlede dette emne, kunne man forvente en overholdelse af taletiderne. Hr. Jens Henrik Thulesen Dahl.
Tak. Nu taler ministeren om den fordel, der er økonomisk, ved at have udenlandske studerende. Og der har ministeren også for nylig i et svar til udvalget om nogle udtalelser i tv-programmet Deadline om den her fordel sagt, at det er baseret på nogle økonomiske beregninger og studier, hvor det er forudsat, at det helt afgørende er, at de studerende efter studierne bliver i Danmark. Og jeg går ud fra, at det også må handle om, at de skal have et arbejde. For hvis de bliver i Danmark og ikke arbejder, er der også et problem. Men hvad nu, hvis de presser danske uddannede ud af arbejdsmarkedet? Hvad nu, hvis de bliver i Danmark og ikke får arbejde? Hvad nu, hvis de i starten har presset unge ud af uddannelsessystemet, så danske unge slet ikke kommer ind og får en uddannelse? Der er rigtig mange hvis'er. Hvordan kan ministeren være så sikker på, at det her er en fordel, og at det ikke bare er en drøm – beregnet af den berømmelige dreammaskine?
Ministeren.
Men jeg tror, det handler om, at vi grundlæggende ser forskelligt på, hvordan vi skaber en sund økonomi for Danmark. Gør man det ved at fordele jobbene imellem danskere, eller ved også at være et land, hvor man kan tiltrække kvalificeret udenlandsk arbejdskraft og derfor også kvalificerede studerende? De kommer jo ikke ind på danske uddannelser, medmindre de er dygtige nok til at blive optaget, ligesom de skal være i arbejde i en dansk virksomhed. Så det er vigtigt. Det er ikke nogen, der for mig at se kommer til at udgrænse danske studerende, hverken i uddannelserne eller på arbejdsmarkedet. På arbejdsmarkedet handler det jo i meget høj grad om, at virksomhederne kan tiltrække den arbejdskraft, som de har behov for. Kun på den måde kan de blive større og skabe vækst og nye arbejdspladser.
Jens Henrik Thulesen Dahl.
Jamen jeg mangler stadig væk et svar på det problem, som i hvert fald for mig er åbenlyst. Nemlig at hvis vi lukker totalt op for udenlandske studerende, og hvis den udvikling, der har været i de seneste par år, fortsætter, så bliver det en udfordring for de danske unge overhovedet at komme ind på uddannelserne, og dernæst bliver det en udfordring for dem at få et job. Hvordan kan det være godt for det danske samfund? Det kan godt være, at vi kan få en masse dygtige unge udefra til at komme hertil og tage vores uddannelser, og i værste fald bliver de og tager vores jobs. Men hvad skal vi så gøre for de unge, der så ikke får en uddannelse, og de unge, der har en uddannelse og ikke kan få et job? Hvordan kan det i ministerens øjne blive til en positiv økonomisk historie?
Ministeren.
Jeg synes, vi er ude i en helt overordnet betragtning om, hvordan man udvikler et samfund. Der kan vi jo kigge til resten af verden og se, om vi mener, at den måde, vi skal udvikle økonomien på, er ved at lukke grænsen og kun skabe arbejde til os selv og hinanden eller ved netop at kunne tiltrække kvalificeret udenlandsk arbejdskraft. Der er masser af ledige pladser på danske uddannelser, heldigvis, og vi har dimensioneret for ikke at skabe ledighed på områder, hvor der er mange ledige akademikere. Heldigvis tiltrækker vi flere og flere udenlandske studerende netop til de områder, hvor vi i høj grad har brug for flere.
Sidste spørgsmål fra hr. Jens Henrik Thulesen Dahl.
Jamen Dansk Folkeparti vil rigtig gerne være med til, at vi tiltrækker kvalificerede studerende, kvalificeret arbejdskraft der, hvor der er behov for det. Men Dansk Folkeparti vil også rigtig, rigtig gerne have, at det er noget, vi bestemmer her i Danmark, at vi bestemmer det her i Folketinget, at vi bestemmer det i vores eget system, og at det ikke er noget, der bliver os påduttet udefra. Det her er en udvikling, som vi for mig at se ikke har nogen umiddelbar indflydelse på, og derfor har jeg stadig væk brug for et svar fra ministeren på: Er der slet ikke nogen grænser? Altså, vi har sat den her grænse på 390 mio. kr., som var regeringens skøn. Er det først, når vi kommer over den, at ministeren vil sige, at nu skal vi gøre noget? Vil man ikke på forhånd sige: Nu har vi en udvikling, og den er vi nødt til at tage hånd om?
Ministeren.
Men den her sag handler jo om, hvorvidt man også som EU- og EØS-borger og studerende kan få SU, når man er i arbejde. Det er grundlæggende en del af den fri bevægelighed i EU. Det handler ikke om, hvor mange udenlandske studerende vi tiltrækker. Og der er intet, der tyder på, at der kommer flere udenlandske studerende, fordi man kan få SU, men der er selvfølgelig flere, der får SU nu, fordi de kan få det. Det er en følge af EU-dommen. V Vi kommer i regeringen og også i Radikale Venstre til at fortsætte med at ville tiltrække både udenlandske studerende og udenlandsk arbejdskraft.
Tak til uddannelses- og forskningsministeren og til hr. Jens Henrik Thulesen Dahl. Det næste spørgsmål er til beskæftigelsesministeren af hr. Christian Juhl.
Hr. Christian Juhl for at oplæse spørgsmålet.
Tak. Jeg vil da ærbødigst gerne have lov til at kalde ham arbejdsministeren, som jeg kunne med den tidligere. Spørgsmålet lyder: Er det ministerens plan at rulle forringelserne på dagpengeområdet tilbage, og i givet fald hvornår og hvordan?
Ministeren
Regeringen nedsatte tilbage i juni 2014 en dagpengekommission med eksperter, men også med deltagelse af arbejdsmarkedets parter. Det arbejde pågår nu, og regeringen har bedt kommissionen om at afrapportere til september med konkrete modeller og anbefalinger til et nyt dagpengesystem. Udgangspunktet er, at det nuværende dagpengesystem ikke er godt nok, og der er brug for at tænke systemet igennem. For regeringen er afsættet, at dagpengesystemet skal udgøre en hjørnesten i den danske arbejdsmarkedsmodel. En stærk arbejdsløshedsforsikring har medvirket til et fleksibelt arbejdsmarked med høj mobilitet og har bidraget til at give økonomisk tryghed og skabe både vækst og velstand til danskerne. Regeringen ønsker et moderne, men også et fleksibelt og robust dagpengesystem med en høj andel af forsikrede. Samtidig skal dagpengesystemet også fremadrettet yde en økonomisk tryghed for medlemmer, ramt af ufrivillig ledighed, og sikre, at ledige står til rådighed for arbejdsmarkedet. Det er derfor, at regeringen har bedt kommissionen om at komme med deres anbefalinger til, hvordan et sådant dagpengesystem kan udformes, og nu er der efter min opfattelse brug for at give kommissionen arbejdsro frem til afrapporteringen til september måned.
Hr. Christian Juhl.
Nu afslører jeg jo ikke nogen større hemmelighed, når jeg siger, at mere end 50.000 har mistet retten til dagpenge, siden regeringen trådte til, og at vi faktisk i fællesskab i valgkampen lovede vælgerne, at vi ville rulle dagpengereglerne tilbage. Jeg tror endda, vi har stået ret tæt ved siden af hinanden, når vi har gentaget det på møde efter møde. Noget, som det ikke er lykkedes i den her periode, er at finde et nyt robust system. Skal vi virkelig vente, til 10.000-13.000 flere i år mister retten til dagpenge, før vi gør noget? Skal vi lade en kommission stå i vejen for løsninger, når LO ellers har spillet ud sammen med FTF på ni afgørende områder? Jeg spørger, for jeg vil gerne vide, hvad det er, vi går til valg på, hvad det er for et Socialdemokratiet, hvad det er for en regering, vi skal bakke op, hvis vi skal det, på det her område? Det blafrer jo lidt i tågerne i øjeblikket. SF har spillet ud, LO har spillet ud, FTF har spillet ud, en række Socialdemokrater har spillet ud, Dansk Folkeparti, 3F, FOA, Dansk Arbejdsgiverforening, ja sågar Venstre er begyndt at spille ud nu og åbne lidt op for, at de måske har været for hårde. Er det ikke nu, vi også skal høre bare en lille smule til, hvad regeringen og især Socialdemokraterne vil?
Ministeren.
Vi har jo sammen kunnet holde hånden under dem, der er faldet ud fra det system, som var et dårligt system. Derfor tror jeg måske, det er rigtig vigtigt, at vi nu ikke gentager det, som den sidste regering i samarbejde med Dansk Folkeparti gjorde, de lavede nemlig et system, som viste sig at have så meget utryghed i sig, i forhold til at så mange mennesker er faldet ud. Derfor synes jeg sådan set, det er en meget fornuftig beslutning, at vi nu skal lave et nyt dagpengesystem, men det skal baseres på et grundigt forarbejde, og det er lige præcis det grundige forarbejde, som kommissionen er i gang med at forberede.
Christian Juhl.
Jamen så er jeg nødt til at spørge: Der er ingen, hverken mig eller ministeren, som har været med i mange år og ikke har kendt arbejderbevægelsens krav til dagpengesystemet. Vi har endda fulgt forandringerne undervejs, vi har stået og sagt, at vi ville rulle forringelserne tilbage. At rulle forringelserne tilbage er i hvert fald mindst at gå tilbage til den service og det niveau, der var før 2010. Ville det så ikke være rimeligt at spille ud og sige: Jo, det er her, vi står? Behøver vi – nu prøver jeg at sige det lidt forsigtigt, for de kan sikkert godt tåle det i kommissionen – at have nogle højtuddannede Kloge Åger til at sidde og forklare os, hvor vi skal hen med det her? Kan ministeren forestille sig, at de kunne komme med et forslag, vi ikke før har hørt eller diskuteret i arbejderbevægelsen de sidste 25 år? Kan ministeren forestille sig, at det ikke er os som politikere, at det ikke er os som regering, der skal komme med buddene?
Ministeren.
Næh, jeg tror faktisk, at de dér Kloge Åger, i øvrigt sammen med arbejdsmarkedets parter, kan komme med nogle konkrete anbefalinger til os som politikere, som gør, at vi kan træffe nogle klogere beslutninger end ved den sidste dagpengeomlægning, som jo bestemt ikke var en klog beslutning. Nu sidder vi ikke og taler om noget, der vil komme til at ske langt, langt ud i fremtiden, vi taler om, at vi har fremrykket kommissionens arbejde til september måned. Så er der nogle mennesker, som har sat sig ned og grundigt vurderet det her, hvor arbejdsmarkedets parter og hermed også LO-fagbevægelsen er en del af det. Lad os nu lige give dem god tid til at give os god inspiration til at træffe politiske beslutninger.
Christian Juhl.
Tror ministeren, at de 71 pct. af danskerne, som synes, det er vigtigt at få nogle forbedringer af dagpengeområdet, synes, det er okay, at vi nu skal ud i en alvorlig valgkamp om, hvem der skal styre Danmark, og hver gang skal de kigge over på Socialdemokraterne, hvor man vil sige, at kommissionens svar er: Ingen svar herfra. Og hvis det er ministerens mening, så vil jeg gerne til allersidst spørge: Har ministeren et trøstende ord eller et godt råd til de folk, som nu uforskyldt ryger ud af dagpengesystemet uden at få noget svar på, hvor vi skal hen?
Ministeren.
Jeg tror faktisk, at de 71 pct., som jeg selv tilhører, vil være optaget af, når der nu skal laves om på noget, som har så stor betydning for menneskers hverdag, nemlig den tryghed, det er at kunne være arbejdsløshedsforsikret, at det nu bliver et ordentligt og et robust system og et system, som har mere tryghed i sig end det nuværende. Og så må jeg bare sige, at det synes jeg sådan set er nogle klare pejlemærker, som vi som regering og Socialdemokrati har sat på det her område. Vi vil et andet, og vi vil et mere trygt dagpengesystem, men vi vil bare også gerne sikre, at det er noget ordentligt og gennemarbejdet og ikke et system som det, vi kender nu, som jo på mange måder eller på stort set alle områder har spillet fallit.
Tak til beskæftigelsesministeren og til hr. Christian Juhl. Det næste spørgsmål er til ministeren for sundhed og forebyggelse er stillet af hr. Flemming Damgaard Larsen, som nu vil oplæse sit spørgsmål.
Værsgo.
Tak for det, hr. formand. Og spørgsmålet lyder: Hvad agter ministeren at gøre for at sikre, at sundhedssystemet ikke skaber social ulighed, set i lyset af en ny undersøgelse fra Kræftens Bekæmpelse og Københavns Kommune, der viser, at stærke og veluddannede kræftpatienter langt oftere henvises til genoptræning og hjælp end de socialt sårbare patienter med kort uddannelse?
Ministeren.
Det er selvfølgelig helt utilfredsstillende, hvis muligheden for at blive henvist til genoptræning afhænger af, hvor mange år man har siddet på skolebænken. Det skal vi ikke acceptere. Så vil jeg i øvrigt tillade mig at glæde mig over, at Venstre nu er begyndt at interessere sig for ulighed i sundhedsvæsenet. Det næste bliver vel, at Liberal Alliance begynder at bekymre sig om de arbejdsløse, eller at Enhedslisten vil hjælpe børsspekulanter i skattely. Hvorfor er det, at det klinger hult, når Venstre med bekymrede miner taler om ulighed i sundhedsvæsenet? Ja, så er det jo, fordi det er den tidligere VK-regering, der på lange stræk skabte et A- og et B-hold på sundhedsområdet. Det var VK-regeringen, der parkerede pensionister, folk med kroniske sygdomme, folk, der havde mistet deres arbejde, og folk med små indkomster på B-holdet – alle dem, der ikke kunne få privat forsikring og springe køen over. Det var Venstre, som ifølge Rigsrevisionen spildte millioner af danskernes skattekroner på at forgylde velgørerne i privathospitalerne, og det var Venstre, der var lodret imod – lodret imod – da jeg i marts sidste år slog fast, at der skal gøres en særlig indsats for de svageste patienter for at skabe reel lighed i sundhed. Den her regering, SR-regeringen, har kæmpet den modsatte vej. Vi vil have mindre ulighed. Vi vil have et sundhedsvæsen, hvor folk bliver behandlet efter, hvor syge de er, ikke efter, hvor godt forsikret de er. Vi vil have et sundhedsvæsen, hvor ingen borgere skal bekymre sig om, om de har råd til at blive behandlet, hvis de bliver ramt af sygdom, hvor der bliver lyttet til patienters behov frem for systemet, og vi vil have et sundhedsvæsen, hvor der er reel lighed i sundhed, også for de svageste patienter og også for patienter med kroniske sygdomme. Det kæmper vi sådan set for hver eneste dag. Jeg tror i virkeligheden, at det er den største forskel mellem os og jer, og derfor synes jeg da, at det er godt, hvis Venstre vil komme ind i kampen, hvis man altså mener det alvorligt.
Flemming Damgaard Larsen.
Tak for svaret, selv om jeg jo må sige, at jeg er dybt skuffet over, at det her alvorlige forhold for kræftpatienter skal bruges til sådan noget politisk fnidderfnadder, som ministeren lægger op til. Det er ikke det, jeg ønsker. Her er det kræftpatienternes forhold, der er i centrum, og det er det, vi skal finde nogle bedre løsninger på for de kræftpatienter, der er socialt udsatte. Det er desværre sådan, at det er 33 procents større chance for, at ressourcestærke kræftpatienter får en genoptræningsplan end patienter med kort eller ingen uddannelse, og det er ikke noget, der er vedtaget nogen steder i VK-regeringens tid og lignende; det er noget, som foregår nu og her. Det viser undersøgelsen, og det er jo en helt frisk undersøgelse. Det er jo helt urimeligt, at der er den her forskel på, om man har en lang uddannelse eller man ikke har nogen uddannelse, og det er derfor, jeg godt vil have ministeren til at gå sagligt ind i sagen, og derfor jeg vil spørge ministeren: Hvor mener ministeren, at der konkret bør sættes ind for at mindske risikoen for, at socialt sårbare patienter ikke bliver henvist til den nødvendige genoptræning?
Ministeren.
Det kan da godt være, at sandheden er ubehagelig at høre. Jeg synes ikke desto mindre, der er grund til at holde fast i, at Venstre og Venstres sundhedsordfører selv var imod, da jeg sagde, at vi skulle sætte ulighed stærkere på dagsordenen. Jeg synes, man underkender, at der så sent som i 2014 er sat ekstra penge af til kræftrehabiliteringen, til de forløbsprogrammer, som blev lavet i 2012, og at kommunerne for alvor har styrket deres indsats i 2013. Det kan godt være, at spørgeren synes, det er ubehageligt, men når Venstre siger, at man vil bekæmpe ulighed i sundhed, så skylder man jo også at forklare, hvor pengene skal komme fra. Vi har fremlagt en finanslov, og vi har finansieret fuldt ud, hvad der skal ske. Venstre står og gør sig klog uden at have noget som helst svar på, hvordan det her problem skal håndteres.
Flemming Damgaard Larsen.
Jamen det svar, ministeren her giver, har jo ikke noget at gøre med det, at veluddannede kræftpatienter har større chance for at få en genoptræning og rehabilitering end dem, der ikke har nogen uddannelse. Det er jo det, spørgsmålet handler om, og ikke alt det andet politiske fnidderfnadder, som ministeren åbenbart fortsætter med, og det er derfor, at ministeren er nødt til at gå på banen og svare sagligt og redeligt i forhold til de patienter, det her handler om. Det er jo deres livsvilkår, det handler om, og når det er således, at omkring halvdelen ikke får en genoptræningsplan, vil jeg spørge: Hvad vil ministeren så gøre konkret, for at de får det?
Ministeren.
Det nytter ikke noget, at spørgeren bliver ved med at prøve at snakke udenom. Den forskel, der er i vores sundhedsvæsen, har vi prøvet at adressere; vi har prøvet at sige, at vi bliver nødt til at kæmpe for større lighed ved at sikre, at dem, der har mest behov, får den største hjælp. Hvad har Venstres svar været på det? Det har været, og nu citerer jeg: »Det er jo et opgør med grundprincippet i sundhedsloven, nemlig en let og lige adgang til sundhedsvæsenet – uanset hvem man er. Det er en lille smule rystende, at regeringen vil til at knæsætte et nyt princip om, at vi skal til at etablere A- og B-tilbud til patienterne ud fra deres uddannelse«. Det er så Venstres officielle holdning til at tage hånd om dem, som har særligt behov. Så det er altså på kanten til det hykleriske at stå her og påstå det modsatte.
Flemming Damgaard Larsen.
Nu er det jo således, at det at være minister betyder, at man sidder på magtapparatet – der sidder man i en magtsituation – og det gør en opposition ikke, og derfor er det, at ministeren må træde i karakter, i kraft af at vedkommende er minister, og sige til sit system: Hvordan kan vi gøre det her bedre? For det er jo, som jeg var inde på før, helt urimeligt, både det med, at man som veluddannet har 33 procents større chance for at få en genoptræning, end hvis man ikke er veluddannet, og også det med, at det kun er 50 pct. af samtlige kræftpatienter, der rent faktisk får en genoptræningsplan. Hvad er det, ministeren konkret vil gøre, for at det sker, så alle bliver stillet lige?
Ministeren.
I modsætning til Venstre har vi jo faktisk taget initiativer, og jeg står her med en lang liste, som viser opregnede initiativer, som vil sikre, at vi reducerer uligheden i sundhed. Det er bl.a. målrettede sundhedstjek, det er bl.a. aktiv patientstøtte, det er bl.a. satsning for mennesker med lungesygdomme, alle de ting, som vil betyde, at vi får et sundhedsvæsen, hvor man ikke kun har formel lighed, men hvor man også har reel lighed, hvor man ikke, selv om man er kortuddannet, skal se frem til at leve kortere og med ringere livskvalitet, end hvis man har en lang uddannelse. Jeg vil glæde mig meget, hvis Venstre vil melde sig positivt ind i forhold til den dagsorden. Der har man bare overhovedet ikke været endnu, hverken i gerning eller i ord.
Tak til ministeren for sundhed og forebyggelse, og tak til hr. Flemming Damgaard Larsen. Det næste spørgsmål er til ministeren for børn, ligestilling, integration og sociale forhold, igen stillet af hr. Flemming Damgaard Larsen.
Hr. Flemming Damgaard Larsen for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Og spørgsmålet lyder: Hvad agter ministeren at gøre for at sikre, at alle ældre får den samme gode hjemmepleje uanset alder, bopæl og indkomst, set i lyset af en ny undersøgelse udført af KORA for Ældre Sagen, der viser, at der er store udsving i forbruget af hjemmepleje blandt ældre over 65 år?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg vil indlede med at sige, at ældre borgere selvfølgelig skal have den hjælp, som de har behov for, og det skal de uanset deres alder, bopæl og indkomst. Det ligger sådan set også i formålet med den lovgivning, der udgør rammen for at give hjemmehjælp. Det betyder, at der skal tages udgangspunkt i den enkelte borgers konkrete situation, et udgangspunkt, som jeg ved at hr. Flemming Damgaard Larsen er enig med mig i. Det er ikke nogen nyhed, at der er forskel på, hvem der får hjemmehjælp, for dem, der har brug for hjemmehjælp, er jo ofte de ældre, der har en dårlig sundhedstilstand, og den ulighed har typisk fulgt den ældre gennem hele livet og er således ikke først opstået i en sen alder. Den undersøgelse, som spørgsmålet refererer til, viser, at det er de enlige ældre med lav indkomst og uddannelse, der får mest hjælp. Jeg mener også, at det vel nok havde været lidt mærkeligt, hvis undersøgelsen havde vist det modsatte. For vi har jo lige slået fast, at hjemmehjælpen skal gives ud fra – hvad? Netop behovet. Vi har et kommunalt selvstyre i Danmark, og det betyder, at visitationen til hjemmeplejen er lagt ud til kommunerne. Det betyder også, at der kan være forskelle fra kommune til kommune. Det gælder for ældreområdet og for alle andre velfærdsområder. Jeg tror dog ikke, Venstre mener, at vi skal til at ændre på det kommunale selvstyre, og det hører jeg heller ikke hr. Flemming Damgaard Larsen sige. Det, vi kan gøre på Christiansborg, er at skabe nogle gode rammer for, at kommunerne kan udføre deres opgaver, og derfor glæder jeg mig også over, at vi sammen med Venstre og de andre satspuljepartier netop har indgået en aftale om at ændre de forebyggende hjemmebesøg. Den forebyggende indsats er nemlig meget vigtig, hvis vi skal undgå, at der overhovedet bliver behov for hjemmehjælp. Jeg er især glad for, at de forebyggende besøg fremover vil kunne målrettes de borgere over 65 år, der er i en særlig risikogruppe, for lige præcis det kan også være med til at udligne den sociale ulighed. Tak.
Flemming Damgaard Larsen.
Mange tak for svaret. Nu er Danmark jo kendt for at være et land, der passer godt på de svageste, og sådan skulle det også gerne blive ved med at være. Og vi skal selvfølgelig også, som ministeren var inde på, sikre det kommunale selvstyre, for det er bedre, at de lokalt i kommunerne finder ud af, hvordan de skal indrette det her område i forhold til de ældre. Men for den enkelte ældre har det stor betydning, om vedkommende får den hjælp, som der virkelig er behov for. Og der viser undersøgelsen her jo, at der er stor forskel på, om det er ældre, der bor i en bykommune, eller det er ældre i samme situation, der bor i en landkommune eller på landet. Det er urimeligt, og det er derfor, jeg har stillet spørgsmålet her til ministeren. For ministeren har jo i den løbende dialog, ministeren har med kommunerne, mulighed for at skride ind og påpege, at der er nogle ting her, uden at anfægte det lokale, kommunale selvstyre, for det skal ministeren selvfølgelig ikke, men alligevel påpege, at der er noget her, der skal tages særlig hånd om. Der vil jeg godt spørge ministeren, hvad ministeren sådan helt konkret vil gøre i forhold til den situation.
Ministeren.
Jeg tror ikke, at man kan stille det så sort-hvidt op. For hvis vi tager to kommuner, vil der selvfølgelig være forskel på indsatsen, og det vil der også, i og med der er forskel på de ældre. Der er forskel på alle ældre, og jeg er sådan set glad for, at kommunerne går ind og ser på den enkelte individuelt. Det var også det, som var en del af den røde tråd og ånden i den ældrepolitiske aftale, vi netop har lavet, hvor – som hr. Flemming Damgaard Larsen også er bekendt med – det er den rehabiliterende indsats, som er i højsædet. Der går man netop ind og kigger på den enkelte ældre og ser på, hvilke ressourcer lige præcis hr. Hansen eller hr. Larsen eller fru Jensen, eller hvem det nu måtte være, har. Og det synes jeg sådan set er en rigtig, rigtig god tilgang, for hvis man stiller nogle objektive kriterier op eller prøver med standardiserede tilgange, bliver det meget, meget vanskeligt, for det handler om mennesker.
Flemming Damgaard Larsen.
Undersøgelsen viser jo også, at mænd har et langt, langt større forbrug på det her område, end kvinder har, og det har nok noget at gøre med det kønsrollemønster, som har været hidtil, indtil for nylig i hvert fald, hvor kvinder i langt højere grad klarer det huslige. Og hvis mænd pludselig bliver enlige, har de et problem dér. Det kunne måske tale for, at der bliver gjort en særlig indsats for at kvalificere tilbuddet til mænd, således at de nærmer sig det træk på forbruget, som kvinder har. Kunne ministeren forestille sig en eller anden indsats i den henseende?
Ministeren.
Jeg er fuldstændig enig i, at der er en ulighed der. Og det er også fuldstændig rigtigt, at præmissen for rigtig mange mænd er, at specielt ved dødsfald står man alene, og man har svært ved at klare de ting, som man måske har været to om tidligere. Det kan også, som hr. Flemming Damgaard Larsen siger, være på grund af kønsrollerne, hvis ens hustru har været den, der har lavet mad. Men hr. Flemming Damgaard Larsen sparker faktisk en åben dør ind, for vi gør rigtig meget, forstået på den måde, at der sker rigtig meget ude i det ganske land, madlavningskurser osv., men også hvad angår sådan et helt centralt emne, som også hører til her, nemlig ensomhedsproblematikken, for det er et stort problem. Jeg kan garantere hr. Flemming Damgaard Larsen, at jeg rent faktisk er i dialog med Ældre Sagen netop om ensomhedsproblematikken næsten ved hvert møde, vi har. Jeg havde et, jeg tror, det var i går eller i forgårs. Dagene kan være lidt svære at holde rede på. Så vi er fuldstændig enige. Lige i øjeblikket kører der en kampagne, og på fredag, kan jeg sige, vil der også køre en kampagne om ensomhed, for det er et stort problem.
Flemming Damgaard Larsen.
Jeg er meget glad for, at ministeren tager det med ensomhed op, for det var det sidste, jeg godt ville berøre her. For undersøgelsen viser også, at der er rigtig mange ældre, der er ensomme, og at den eneste kontakt, de i virkeligheden har af social karakter, er med den hjemmehjælper, der kommer i hjemmet. Derfor må der jo også her ske en anden og kvalificeret indsats for at sikre, at de ældre i den situation får opbygget nogle sociale kompetencer og nogle sociale relationer osv. Der er jeg meget glad for at høre, at ministeren tager det op med Ældre Sagen, men kunne ministeren løfte lidt af sløret for, hvad ministeren i øvrigt vil gøre i den sammenhæng, for det er meget vigtigt?
Ministeren.
Men i vores ældrepolitiske aftale har vi netop også afsat midler til det. Heldigvis er Ældre Sagen selv en meget, meget aktiv aktør på det her område. Og så kan jeg afsløre – jeg ved ikke, om det har stor interesse – at jeg selv på fredag, tror jeg nok, skal ud at cykle med nogle ældre. For det at komme ud og være sammen med andre er faktisk en del af det. Og i, jeg tror nok, det er i København, er der unge mennesker, som har købt rickshawcykler, så man kan tage ud og netop være sammen med ældre og give dem en mulighed for at få et socialt fællesskab og så fremdeles. Det er en lillebitte del af det. Det, der er min pointe, er, at det er noget, som vi er meget, meget fokuserede på. Og jeg ved, at vi er fuldstændig enige om det her, nemlig at ensomhed er en stor problemstilling, som vi fortsat skal have fokus på.
Tak til Flemming Damgaard Larsen. Ministeren bliver siddende, for det næste spørgsmål er også til ham, stillet af hr. Kim Christiansen.
Hr. Kim Christiansen vil nu oplæse spørgsmålet.
Tak for det. Hvad er ministerens holdning til, at den sikrede døgninstitution Grenen på Djursland har brugt knap 0,25 mio. kr. på to skiture til Østrig i uge 7 for kriminelle og kriminalitetstruede unge?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet, som handler om lige præcis metroXpress' omtale af nogle helt konkrete unge, som har været på skitur i, så vidt jeg husker, uge 7. Indledningsvis vil jeg gerne slå fast, at unge, der overtræder loven, skal vide og selvfølgelig også opleve, at det har konsekvenser for dem selv, ofrene og samfundet. Samtidig skal vi selvfølgelig også hjælpe de unge på ret kurs til et normalt liv med uddannelse, beskæftigelse og selvfølgelig uden kriminalitet. Jeg synes for det første, at det er vigtigt at slå fast, at de børn og unge, hvor det er en dommer, der har besluttet, at de skal frihedsberøves, ikke kan forlade i institutionen. Det er klart. Derfor kan de som udgangspunkt sådan set heller ikke komme på ferie. De børn og unge, som den her artikel i metroXpress handler om, er altså ikke frihedsberøvede, men anbragt på en åben afdeling. For det andet er det ikke kun unge, som har begået kriminalitet, som bliver anbragt på sikrede institutioner. Der anbringes sådan set også unge af andre socialpædagogiske grunde, f.eks. fordi de har behov for socialpædagogisk observation eller behandling. I forhold til den konkrete historie vil jeg ikke stå her og vurdere, om det er rimeligt eller ej, at der er nogle konkrete unge, som har været på ferie. Det er sådan set noget, som fagpersonerne ude i kommunerne, der selvfølgelig kender de unge og deres sager meget bedre end jeg, kan og skal vurdere. I forhold til den konkrete institution, Grenen, er det Region Midtjylland, som er ansvarlig for driften og institutionen og dermed også for, at ressourcerne anvendes ansvarligt og hensigtsmæssigt i forhold til formålet med indsatsen. Det politiske ansvar ligger selvfølgelig også i regionsrådet. Vi har i Folketinget desuden bestemt, at fem socialtilsyn skal føre tilsyn med, at tingene foregår efter bogen på institutionerne, og at socialtilsynet fører tilsyn med både institutionens økonomi og også, og det er jeg sådan set også rigtig glad for, deres indsats. Det system har jeg tiltro til, og derfor mener jeg heller ikke, at sådan en pædagogisk indsats er noget, som vi skal blande os i fra Christiansborgs side. Tak.
Hr. Kim Christiansen.
Det er jo sjældent at se en minister løbe så stærkt baglæns, for det her er tilsyneladende ikke ministerens ansvarsområde. Jeg har egentlig også oprindelig stillet spørgsmålet til justitsministeren, men så blev det flyttet, for når det er unge kriminelle, er det ikke sådan rigtige kriminelle; så er det sådan noget med socialpædagogiske tiltag. Det er så fair nok, og det må jeg acceptere. Men jeg havde egentlig forventet, at ministeren på det område kunne give mig en forklaring på det. Der er jo masser af hårdtarbejdende og studerende unge mennesker, som passer deres ting, og som ikke har råd til at tage på skiferie. Så har ministeren ikke en idé om, at det her godt kunne virke en smule anstødeligt på dele af befolkningen, at man på den her måde belønner kriminelle ved at sende dem på skiferie – ovenikøbet for skatteborgerpenge?
Ministeren.
Jeg ved ikke, om det kan virke anstødeligt på hele befolkningen, men jeg er ikke uenig i, at det kan virke problematisk for nogle. Jeg læste også artiklen og læste også det, som ordførerens kollega i Dansk Folkeparti, Peter Skaarup, var citeret for, nemlig at han var krænket – så vidt jeg husker – på sin retsfølelse. Og det kan jeg sådan set godt forstå. Men det er jo også derfor, man skal have den ydmyghed og sådan set også armslængde til den pågældende institution, når det handler om at begynde at gætte på, hvad baggrunden er for, at de er taget af sted. Der kan selvfølgelig være masser af pædagogiske hensyn, som bliver klarere, når man dykker ned i det. Men som jeg også indledte med at sige, er det noget, som ansatte og fagpersoner ude på Grenen selvfølgelig har vurderet. Det er dem, der kender de unge, det er også dem, der kender sagerne, og det er dem, der har vurderet, at det her er værd at bruge midler på.
Kim Christiansen.
Jeg er nødt til at pointere, at jeg ikke ved, om det kan bunde i, at der er nogle pædagoger, der har syntes, at det kunne være morsomt at komme på skiferie. Men så er der jo også ganske udmærkede skisportsteder lige på den anden side af vandet, altså ovre i Sverige, som man ovenikøbet kan sejle til fra Grenaa. Så det havde måske været nærliggende at holde omkostningerne lidt nede, hvis man død og pine skulle på skiferie. Regeringen er jo lige kommet med en ny 11-punktsplan mod ungdomskriminalitet til 270 mio. kr. Jeg har kun lige haft tid til at skimme den, men der synes jeg måske ikke det fremgår, at man har særlig meget lyst til at stramme op på lige netop sådan et område her. Det er den ene ting. Den anden ting er et spørgsmål, som jeg måske skal stille skriftligt til ministeren, og det handler om, hvad der egentlig talt totalt set bliver brugt på rejser til udlandet, hvor man rejser rundt og belønner kriminelle unge mennesker i stedet for egentlig at behandle dem som det, de er, nemlig kriminelle.
Ministeren.
Det ville være rart at få det skriftligt, for det har jeg sådan set ikke tal på, og jeg kan ikke garantere, at vi overhovedet har tal på det, men vi vil selvfølgelig forsøge – det er klart – at indhente den viden. Det gør vi med alle de spørgsmål, som vi nu måtte få stillet. Med hensyn til vores 11-punktsplan er det fuldstændig korrekt, at det er en rigtig, rigtig fin plan, som et eller andet sted også skal forhindre, at de unge når så langt som til at komme på Grenen. For det handler om forebyggelse, det handler om at tage fat i dem, allerede når der sker en førstegangshandling, f.eks. med reaktionsrådene, hvor vi samler forældre og relevante involverede myndigheder, for at der netop kan skrides ind rigtig, rigtig hurtigt, så de unge også har en oplevelse af, at der faktisk er nogle, der holder øje med dem og kigger efter, hvad de laver. Så derfor er det som sagt i al sin enkelhed også for at undgå, at de skal nå derhen. Så har vi også en lillebrorstrategi i vores handleplan, som handler om at identificere nogle af de her familier, og det er igen, for at vi kan undgå en kriminel løbebane for de unge.
Kim Christiansen.
Dansk Folkeparti synes også, at forebyggelse er godt, men hvis forebyggelsen ikke har virket – og det må vi jo sige at der er eksempler på at den ikke gør – og man har begået kriminalitet, så er vi altså også af den opfattelse, at man skal have en straf. Så skal man i hvert fald ikke belønnes med skiture. Så svarede ministeren ikke på det med rejser som en del af et pædagogisk forløb. Jeg mener, at ungdomssanktionen skulle ligge under kriminalforsorgen, men her er der et politisk flertal, der mener noget andet. Men hvis man mener, at det her er et led i det pædagogiske forløb, så skulle man måske henstille til de her forskellige institutioner i regioner og kommuner, at de ikke har nødig at rejse til Østrig, men måske kunne kigge til Sverige. Ellers er Gribskov og Rold Skov glimrende steder at motionere de unge mennesker, hvis de trænger til frisk luft, så det kunne jeg jo anbefale, og det er relativt billigt.
Tak til hr. Kim Christiansen. Nej, undskyld, vi skal have et svar. Værsgo til ministeren.
Jeg er helt enig i, at Rold Skov og Gribskov også er rigtig gode steder til rekreative formål. Men jeg er desværre nødsaget til at skuffe spørgeren, for jeg har ikke tænkt mig at tage kontakt til de mange, mange institutioner, vi har, og gøre dem opmærksom på det. For de har lavet en socialpædagogisk vurdering, og den må vi selvfølgelig have tillid til. Den armslængde skal der selvfølgelig være. Vi har, som ordføreren selvfølgelig også udmærket er klar over, kommunalt selvstyre. Det er derude, ansvaret ligger, og den socialpædagogiske linje lægges af Grenen, og ansvaret ligger der. Der går jeg selvfølgelig ud fra, at de som noget helt naturligt kigger på, hvordan økonomien er, hvad formålet er, og hvad det er, de gerne vil opnå. Nogle gange kan det være, at stedet er Gribskov, og andre gange kan det være, at det som i det her tilfælde er Østrig.
Tak til hr. Kim Christiansen og til ministeren for børn, ligestilling, integration og sociale forhold. Det næste spørgsmål er til en minister med en næsten lige så lang titel, nemlig klima-, energi- og bygningsministeren, og det er stillet af hr. Lars Christian Lilleholt.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak til formanden. Mener ministeren, at den planlagte indførelse af engrosmodellen den 1. marts 2016 kan gennemføres, herunder at der er finansiering af det forventede engangsunderskud på 1 mia. kr. i 2016?
Ministeren.
Mange tak, og tak for spørgsmålet. I det fremsatte lovforslag om engrosmodellen var det oprindelig tanken, at ikrafttrædelsen skulle være den 1. marts 2016, men høringen af lovforslaget har imidlertid givet anledning til, at engrosmodellens ikrafttræden er justeret fra den 1. marts 2016 til den 1. april 2016. Det er ud fra et ønske fra Energinet.dk og fra Dansk Energi. Det er min klare forventning, at modellen kan og vil blive indført den 1. april 2016 som planlagt. Med den foreslåede justering af engrosmodellen bevares afgiftspligten hos netvirksomhederne, der fortsat skal indbetale elafgift til staten. Elhandelsvirksomhederne vil skulle viderefakturere elafgifterne til slutkunderne, så slutkunderne kun får én regning. Efter lovforslaget vil netvirksomhederne tidligst kunne fakturere elhandelsvirksomhederne for elafgifterne med en betalingsfrist den 25. i måneden efter forbrugsmåneden. På den måde sikres det, at elhandelsvirksomheder har mulighed for at opkræve afgifter fra deres kunder, før afgifterne skal betales til netvirksomhederne. I dag fakturerer netvirksomhederne i høj grad kunder, som ikke er storforbrugere, forud. Lovforslaget vil altså betyde en forskydning af indbetalingen af disse kunders elafgifter på 1 måned i forhold til praksis i dag. Og 1 måneds forsinkelse af faktureringen for ikkestorforbrugere skønnes at medføre en engangsvirkning for statskassen på 1 mia. kr. i 2016. Konkret betyder det, at staten kan forvente at modtage den samme afgiftsbetaling, men 1 måned senere end i dag. Eventuelle udgifter som følge af implementering af engrosmodellen vil som alle andre udgifter og indtægter blive håndteret i forbindelse med finansloven for 2016. Så ja, jeg kan bekræfte, at omkostningerne ved udskydelsen af engrosmodellen vil blive håndteret. Tak.
Lars Christian Lilleholt.
Da lovforslaget om engrosmodellen blev sendt i høring, stod der sort på hvidt, at formålet med at udskyde engrosmodellens indførelse til den 1. marts 2016 var at undgå, at det forventede engangsunderskud ved engrosmodellens indførelse på 1 mia. kr. faldt i 2015, for at sikre, at Danmark holdt sig inden for underskudsgrænsen i EU's stabilitets- og vækstpagt i 2015. Er ministeren ikke enig i, at det siger meget om regeringens økonomiske politik, at regeringen kører så tæt på kanten, at regeringen ikke er i stand til at gennemføre sin egen klima- og energipolitik?
Ministeren.
Tak for det. Når det har været nødvendigt at udskyde ikrafttrædelsen af engrosmodellen fra oktober 2015 til marts 2016, skyldes det flere overvejelser. Det har spillet ind, at den reviderede engrosmodel forventes at give et engangstab for statskassen som beskrevet i mit første svar, men en udskydelse giver branchen bedre tid til at implementere den reviderede engrosmodel. Det skal ses i lyset af, at det tog længere tid end ventet at finde på et godt alternativ til den oprindelig påtænkte forsikringsordning. Så jeg må sige, at selv om alle grunde selvfølgelig altid kommer i betragtning, er det altovervejende af hensyn til engrosmodellen og dens udførelse, at vi har gjort det, som vi har gjort det. Det er ikke af hensyn til den økonomiske politik.
Lars Christian Lilleholt.
Regeringens konvergensprogram fra marts viser, at regeringen igen i 2016 forventer at udnytte den offentlige kassekredit fuldt ud. Regeringen går således helt til underskudsgrænsen i budgetloven på 0,5 pct. af BNP. Samtidig forventes et faktisk underskud på 2,6 pct. Så kan ministeren garantere, at der i 2016 er råd til at gennemføre den planlagte elreform, engrosmodellen?
Ministeren.
Jeg kan garantere, at der er finansiering, så vi kan gennemføre det som planlagt, ja.
Nu skulle vi have haft en medspørger, men da vi ikke har en til stede, giver jeg hr. Lars Christian Lilleholt ordet for det sidste spørgsmål.
Regeringens udskydelse af engrosmodellen gav elkunderne en ekstraregning på omkring 100 mio. kr. Regeringens nølen og uansvarlige økonomiske politik rammer altså elforbrugerne direkte på pengepungen. Kan elkunderne se frem til flere ekstraomkostninger, hvis regeringen udskyder engrosmodellen igen?
Ministeren.
Hvis engrosmodellen skulle udskydes yderligere, vil jeg tro, det ville påføre ekstraomkostninger. Men det er jo bestemt ikke planen. Vi har selvfølgelig et ønske om at gennemføre og en plan for at gennemføre engrosmodellen som skitseret i lovgivningen. Så det er et hypotetisk spørgsmål, men jeg vil antage, at svaret vil være et ja; det ville påføre ekstraomkostninger, hvis man udskød det yderligere, hvilket ikke er planen.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er ligeledes stillet af hr. Lars Christian Lilleholt, og det er ligeledes til klima-, energi- og bygningsministeren.
Værsgo.
Tak for det, formand. I Børsen den 15. april 2015 udtaler De Radikales klima- og energiordfører, Andreas Steenberg, at »vi er nødsaget til at se på PSO-afgiften på et tidspunkt, men vores udgangspunkt er ikke, at den kommer på finansloven« – er det udtryk for regeringens samlede holdning, at PSO-afgiften som udgangspunkt ikke skal på finansloven, og hvis ikke regeringen vil have PSO-afgiften på finansloven, hvordan vil regeringen så finansiere den grønne omstilling efter 2016, hvor den midlertidige aftale med Kommissionen udløber?
Ministeren.
Tak for det. I december 2014 blev der opnået enighed i energiforligskredsen om et tilsagnspapir om, at der skal findes en langsigtet løsning med virkning fra den 1. januar 2017. Forligskredsen forpligtede sig til at finde en langsigtet løsning på PSO-diskrimineringen, hvor finansieringen af VE-støtten er EU-traktatmedholdelig og ikke medfører finansiering via finansloven. Af tilsagnspapiret fremgår det ligeledes, at der skal nedsættes en tværministeriel arbejdsgruppe om en langsigtet PSO-løsning, som skal afrapporteres til energiforligskredsen, samt at afrapporteringen skal bestå af konkrete forslag til løsningsmodeller, der er foreløbigt drøftet med Kommissionens konkurrencegeneraldirektorat. Det er selvfølgelig den proces, der nu pågår, og vi glæder os selvfølgelig til så hurtigt som muligt at komme med et resultat af vores forhandlinger fra Kommissionen, men det er som sagt en drøftelse, der foregår efter det mandat, der er vedtaget i energiforligskredsen.
Lars Christian Lilleholt.
Tak for det. Jeg vil gerne høre ministeren om, hvilken løsningsmodel ministeren foretrækker. Er det at åbne op for mere udbud til udlandet, så projekter i andre lande kan få dansk PSO-støtte, eller er det, at PSO-afgiften kommer på finansloven?
Ministeren.
Det er klart, at det opdrag, jeg har fået fra energiforligskredsen, er at finde en ordning, således at vores støtte til den grønne omstilling er traktatmedholdelig og i orden med EU, og i overensstemmelse med den aftale, vi lavede i december, søger vi muligheder for justering af PSO-systemet, så Kommissionen vil se det som traktatmedholdeligt. Men vi søger efter de muligheder, der i sidste ende giver det bedste beslutningsgrundlag for at finde en langsigtet løsning. Jeg har ikke som sådan noget, jeg foretrækker frem for andet, omend det, der er det pålagte opdrag, er at finde noget, som selvfølgelig er traktatmedholdeligt, og det siger sig selv, at det selvfølgelig skal være en ordentlig måde at finansiere vores grønne omstilling på. Tak.
Lars Christian Lilleholt.
Mener ministeren, at der er tilstrækkelig sikkerhed med hensyn til finansieringen af den grønne omstilling, når nu regeringen kun har fået forhandlet en midlertidig aftale på plads med Europa-Kommissionen, som udløber med udgangen af 2016?
Ministeren.
Tak. Den foreløbige sikkerhed, der ligger frem imod 2017, er jo det arbejdsrum, vi har, til at finde en langvarig løsning, men jeg opfatter ikke den nuværende løsning som tilstrækkelig, netop fordi den er midlertidig. Så vi har via forhandlinger med Kommissionen vundet 2 år til at finde den langsigtede løsning. Så nej, jeg opfatter ikke den nuværende situation som – ja – tilstrækkelig. Det er klart. Det er en overgangsfase, frem til at den endelige er fundet.
Lars Christian Lilleholt, det sidste spørgsmål.
Er ministeriet og regeringen i gang med at se på, hvilke fordele og ulemper der vil være ved de forskellige modeller? Og vil regeringen indkalde forligskredsen til møder og forhandlinger om en langsigtet model?
Ministeren.
Ja, det kan jeg bekræfte. Vi er i gang med at lave forskellige sonderinger, men jo altså i samarbejde med Kommissionen, så jeg ser ingen videre grund til at indkalde forligskredsen til drøftelser om f.eks. tiltag, der ville blive underkendt af Kommissionen. Så rækkefølgen i det er, at vi i første omgang forsøger at samarbejde med Europa-Kommissionen og at finde ud af, hvad for en bane vi skal spille den her bold på, og i anden omgang selvfølgelig så at snakke med de danske partier for at finde en ordentlig ordning, som alle parter er enige i.
Tak til både spørgeren og ministeren for forbilledlig overholdelse af taletiderne. Det næste spørgsmål er til transportministeren af fru Lisbeth Bech Poulsen.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, formand. Mener ministeren stadig, at det giver mest mening at fastholde Skørping som stationsby, og at det er et problem, hvis intercitytoget ikke stopper i en stationsby, der er endestation, jævnfør svaret på spørgsmål 90 fra Transportudvalget i indeværende folketingsår?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg lægger til grund for min besvarelse, at det, fru Lisbeth Bech Poulsen spørger til, er planerne om at fastholde Skørping som stop for IC-tog og ikke Støvring, altså ikke begge stationer, men ellers må jeg få et opfølgende spørgsmål. Det er i hvert fald sådan i dag, at IC-togene til og fra Aalborg stopper på alle stationer i Himmerland, herunder Skalborg, Svenstrup, Støvring og Skørping på Aalborg Nærbane. Og det gør de for at sikre nærbanestationernes halvtimesdrift. Ved Region Nordjyllands overtagelse af den lokale togdrift i 2017 udvides driften på nærbanen med et ekstra regionaltog pr. time og retning. Herefter er det ikke nødvendigt at stoppe med IC-togene af hensyn til halvtimesdriften. Det vil give passagererne i intercitytogene kortere rejsetid til og fra Aalborg. For at undgå, at alle passagerer mellem nærbanen og Hobro, Aarhus eller andre stationer syd for Skørping skal omvejen ind om Aalborg, planlægges IC-togene fortsat at stoppe i Skørping, så man kan stige om her mellem nærbanen og IC-togene. Det er, fordi Skørping både er den største station på Aalborg Nærbane og den sydligste endestation; derfor er Skørping det naturlige omstigningspunkt for flertallet af passagererne. Jeg kan selvfølgelig godt forstå, at spørgsmålet om, hvor IC-togene skal standse, optager sindene lokalt. Det gør det mange steder i Danmark og også her. Derfor er der også i min aftale med Region Nordjylland indeholdt en bestemmelse om, at man eventuelt kan vælge at prioritere et IC-stop i Støvring i stedet for i Skørping, men man kan altså ikke få begge dele, for det vil indebære et for stort tab af tid for passagererne. Hvis IC-togene også skal stoppe i Støvring, vil det påføre de gennemkørende rejsende et tidstab, der er fem til seks gange større end tidsfordelene for passagererne i Støvring. Så det er altså det overordnede samfundsmæssige hensyn, der gør, at man har valgt denne løsning.
Tak til ministeren. Så er det fru Lisbeth Bech Poulsen. Værsgo.
Jeg kan godt forestille mig, at transportministeren får mange spørgsmål, og det er jo netop, fordi det er et rigtig vigtigt område, som ministeren er minister for, og det betyder utrolig meget for folk, at der er god kollektiv trafik der, hvor de bor. Og når vi nu er i gang med at lave en stor omkalfatring af den danske kollektive trafik, for at det skal blive meget bedre og meget hurtigere at komme frem og tilbage, så betyder det jo rigtig meget for folk. Lokalt i Skørping og Støvring er der jo usikkerhed om, hvad det kommer til at betyde. Og hvad angår en lille by som Skørping, har folk bosat sig netop sådan et sted, fordi det, udover at være meget, meget smukt, også er en stationsby, og derfor ville det betyde utrolig meget for stedet, hvis det ikke blev der, der fortsat skulle være stationsby. Derfor spørger jeg også ministeren, fordi ministeren jo er minister for alle landets stationsbyer, kan man sige. Og derfor er det jo ikke uden betydning, når ministeren i et svar til Transportudvalget siger, hvad ministeren selv synes er den mest optimale løsning. Så det er egentlig derfor, jeg har spurgt ind til det. Ministeren har i svaret givet udtryk for – og ministeren har også gentaget det i dag, som jeg har forstået det – at den mest optimale løsning ville være at bevare den sydligste stationsby, som er Skørping, også fordi det er der, der er allerallerflest, der tager toget.
Tak. Ministeren.
Det er jo sandt. Hele formålet er jo, at vi nu får nogle hurtigere tog, som skal vinde nogle markedsandele fra biltrafikken, og det handler først og fremmest om at være konkurrencedygtig på køretiden, så vi skal altså have hastigheden op. I det, der ligger nu, er det sådan, at den mest sydlige stationsby, nemlig Skørping, er den, hvor det giver mest trafikal mening at fastholde det stop. Og det er det, vi lægger op til. Der er så lagt op til, at hvis man lokalt vælger noget andet, kan man gøre det, men det er så op til de lokale og regionale myndigheder at træffe den beslutning. Men vores oplæg er, at man altså fastholder stoppet i Skørping, som er den sydligste stationsby.
Tak. Spørgeren, værsgo.
Jeg siger mange tak for det klare svar. Vi ved jo godt, at beslutningen netop er overgået til Region Nordjylland, som også vil diskutere det her med Rebild Kommune. Jeg forstår også godt ministerens oplæg om, at for netop at vinde noget tid med den nye IC-model, bliver man nødt til at lave nogle ting om. Og derfor er jeg bare glad for at kunne få et klart svar fra transportministeren i dag om, hvad ministeren synes er den mest optimale model.
Tak for det. Ministeren.
Det er glimrende. Jeg vil udnytte tiden her til også lige at slå den vigtige ting fast, at vi med den nye aftale, vi har lavet med Region Nordjylland, som SF jo også støtter varmt, netop er med til at sikre, at vi får langt flere rejsende i den kollektive trafik i Nordjylland. Nogle gange siger man jo, at det ikke kan lade sig gøre i områder, hvor der er lidt mere tyndtbefolket end andre steder, men det her er i hvert fald et stort skridt fremad for den kollektive trafik med markant kortere rejsetid og markant flere togafgange og flere direkte togafgange, endda også i den nordjyske region. Så jeg ser meget frem til at følge det arbejde tæt.
Tak. Spørgeren.
Det gør jeg også, og jeg er rigtig glad for, at SF sammen med Socialdemokraterne, De Radikale og andre har været med til at lave en af de vigtigste transportmæssige forandringer i det her land i meget, meget lang tid og også har fundet en god måde at finansiere det på. Det kommer til at betyde utrolig meget for både den grønne trafik, men også for folk, som måske ikke har en bil, men som gerne vil bo rigtig smukke steder i det, nogle kalder Udkantsdanmark, og som andre kalder Blomsterdanmark, og stadig væk gerne vil kunne tage toget. Tak.
Tak. Og ministeren slutter af.
Det var så smukt sagt, næsten helt poetisk, og jeg tror ikke, jeg kan tilføje mere. Men jeg støtter det fuldt og varmt. Der er ingen tvivl om, at det bliver lidt besværligt, mens vi bygger, meget besværligt endda, men når først vi er færdige, bliver det til gavn for hele Danmark – Blomsterdanmark og også alle andre steder i Danmark – at vi får hurtigere tog, en bedre togdrift. Det har vi virkelig sukket efter i mange, mange år.
Tak til ministeren, og tak til spørgeren. Det næste spørgsmål er til miljøministeren af fru Pia Adelsteen.
Værsgo.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Kan ministeren oplyse, hvad der kom ud af mødet med Hjørring Kommune fredag den 13. marts 2015 vedrørende de berørte sommerhuse ved Nørlev Strand, og om de berørte husejere kan forvente hjælp i form af erstatning eller andet?
Tak, og så er det ministeren.
Som jeg også har sagt før i forbindelse med tidligere § 20-spørgsmål fra samme spørger, har jeg stor medfølelse med og forståelse for de berørte grundejere, som har oplevet deres huse blive ramt. Nogle er styrtet i havet på baggrund af de her meget voldsomme storme og oversvømmelser, som har gjort skade på vores kyster og vores kystnære værdier. Både regeringen og jeg tager kystbeskyttelse meget alvorligt, og derfor var jeg glad for, at økonomi- og indenrigsministeren og jeg i marts fik lejlighed til at besøge bl.a. Nørlev Strand for at lytte til både kommuner og borgere. Som konkret udtryk for, at regeringen lytter, fremsætter økonomi- og indenrigsministeren netop i dag et lovforslag om ændring af lov om kommunal ejendomsskat. Lovforslaget muliggør, at kommunerne kan fritage en ejendom helt eller delvis for grundskyld i det omfang, grunden er forsvundet som følge af kystnedbrydning. Det forekommer ikke rimeligt, at grundejeren fortsat skal betale fuld grundskyld af en grund, der helt eller delvis er forsvundet som følge af kystnedbrydning. Formålet med det her lovforslag er netop at gøre op med den urimelighed. På mødet i Hjørring den 13. marts kom vi desuden rundt om den eksisterende lovgivning og de eksisterende fællesaftaler om kystbeskyttelse. Vi drøftede også de ønsker og de synspunkter, som kommunerne og borgerne har i forhold til de udfordringer, som de står over for. Vi kom rundt om den eksisterende lovgivning, hvor kystbeskyttelsen jo påhviler grundejeren. Der er ikke i kystbeskyttelsesloven mulighed for at udbetale erstatning. Der findes jo også stormflodsordningen, og den hører under erhvervs- og vækstministeren. Det er en katastrofeordning, som dækker direkte skader opstået som følge af stormflod. Der var imidlertid ikke tale om stormflod i forbindelse med hændelsen ved Nørlev Strand. Desuden vil jeg igen nævne den kystanalyse, som jeg har iværksat, og som skal give et billede af, hvor risikoen for erosion og oversvømmelse er størst, og hvordan vi sikrer en omkostningseffektiv kystbeskyttelse. I den forbindelse har jeg også bedt Kystdirektoratet om at sørge for, at kommunerne og dermed selvfølgelig også Hjørring Kommune får lejlighed til at give deres input og vil blive inddraget i arbejdet med kystanalysen. Så der vil vi også følge op på nogle af de ting, der blev rejst på mødet. Derudover pågår der løbende en dialog mellem Kystdirektoratet og Hjørring Kommune og grundejerne om kystbeskyttelsen ved Nørlev Strand, herunder også om den lokale finansiering af kystbeskyttelsen. Helt konkret har Kystdirektoratet indtil videre fået fem ansøgninger om kystbeskyttelse i det her område. Der er foreløbig givet to tilladelser, et afslag, og i de sidste to sager afventer direktoratet henholdsvis supplerende oplysninger og en konkret ansøgning. Så der pågår altså fortsat en dialog. Der er aktuelle sager under behandling i forhold til kystbeskyttelse i de her områder.
Tak. Og så er det fru Pia Adelsteen.
Tak for svaret, og også tak for den tilkendegivelse, der trods alt ligger i at komme med et lovforslag, hvor den her alt andet lige helt urimelige opkrævning af grundskyld fjernes, når ens grund og ejendom ligger under havets overflade. Når jeg har stillet spørgsmålet, er det selvfølgelig, fordi de husejere, der er berørt ikke bare lige på det her område, men også andre steder, jo sidder med en gæld i et hus uden i øvrigt at have et hus. De sidder med en grund, som ganske vist nu bliver fritaget for grundskyld, men som de reelt ikke kan bruge synderlig meget. Derfor havde jeg egentlig forventet, at når ministeren nu tog op og besøgte kommunen, så ville man på en eller anden måde få lavet noget, der kunne hjælpe de her borgere, som har mistet deres sommerhus under de storme. For det er jo, som ministeren siger, ganske rigtigt, at det er grundejeren selv, der skal stå for kystbeskyttelsen, men vi ved også, at de i de berørte områder har fået afslag fra Kystdirektoratet på at lave den kystbeskyttelse, de rent faktisk gerne ville lave, og som måske kunne have sikret deres huse. Derfor synes jeg, at når Kystdirektoratet, som jo er under miljøministeren, ligesom har givet afslag på det, så bør der også påhvile os herinde et ansvar for de berørte husejere. Så jeg håbede et eller andet sted på, at ministeren kunne sige: Jamen vi går ind og hjælper her ud over at komme med lovforslaget.
Tak. Ministeren.
Jamen jeg anerkender fuldt ud, at det er en utrolig ulykkelig situation, som de her mennesker står i. Det ændrer ikke på, at udgangspunktet for kystbeskyttelsesloven fortsat er den, at grundejerne har ansvaret for at beskytte deres ejendom mod havet. Nu er vi allerede på vej over i diskussionen om de metoder, der bliver anvendt til kystbeskyttelse, kan jeg høre på spørgsmålet her, og det er jo også noget, vi har diskuteret før. Men det, jeg også sagde i min indledning, var jo, at der allerede nu er en dialog i gang i fem sager med Kystdirektoratet, og der er givet to tilladelser til kystbeskyttelse, så det er ikke sådan, at der ikke er noget, der kan lade sig gøre. Det er jo en diskussion om, hvad der er den mest hensigtsmæssige metode til kystbeskyttelse, men når der ikke er mulighed for erstatning i forbindelse med det her, er det jo, fordi der i den her forbindelse ikke var tale om stormflod. Derfor kan det her ikke komme ind under stormflodsordningen.
Så er det spørgeren. Værsgo.
Må jeg så ikke stille et andet spørgsmål, for jeg kan forstå på nogle af de artikler, der har været i Nordjyske Stiftstidende, at Hjørring Byråd ligesom har besluttet at holde fast i, at det kun er blød kystsikring, der må være i kommunen. Hvis man konstant siger, at det er grundejernes eget ansvar at sikre deres værdier – for det er jo egentlig det, ministeren siger – er det så alt andet lige ikke urimeligt, at der sidder en anden instans, som siger, at jo, det er meget muligt, men det skal gøres på en anden måde, vel vidende, at den måde ikke virker? Det gjorde den i hvert fald ikke sidst.
Værsgo, minister.
Jamen jeg er ikke enig i, at sandfodring ikke virker – at blød kystbeskyttelse ikke virker. Pointen er jo, at når man sandfodrer, er det det sand, man fodrer med, som forsvinder, i stedet for at der hele tiden bliver ædt større dele af kysten. Så jeg er ikke enig i den præmis, at det her ikke virker. Jeg er meget optaget af, at vi i dialog med kommunerne, i dialog med borgerne finder nogle løsninger på de her udfordringer, altså at vi finder frem til de metoder, som netop kan opfylde det behov, som jeg fuldt ud anerkender at borgerne har på de strækninger, der både er udsat for den løbende erosion, men også er særligt udsat, når det gælder de her store storme, som vi jo desværre oplever i stigende grad. Så jeg synes, det her handler om at sikre, at vi har den gode dialog. Jeg har også understreget over for Kystdirektoratet, at det er jeg meget optaget af at vi sikrer – at man ikke bare får et afslag, men at man sådan set får et tilbud om at indgå i en dialog, sådan at vi kan sikre, at man som borger ikke bare oplever, at der er en lukket dør, men at vi rent faktisk belyser de muligheder, der så er.
Tak. Fru Pia Adelsteen.
Så skal jeg måske omformulere mit spørgsmål, for jeg er jo lidt ked af, at ministeren mener, at sandfodring virker. Det er muligt, det virker en smule, men alt andet lige må man sige, at en del af de husejere, hvis huse nu ligger under havets overflade, altså købte et sommerhus for 8 år siden, hvor der var en 50 m bred strand, og fik at vide, at der blev fjernet cirka en halv meter strand om året via storme osv., på grund af at der også var sandfodring. Der er kun gået 10 år, og så er der 50 m, der er forsvundet. Det er jo væsentlig mere end den mængde sand. Er det så, fordi man har fodret for lidt sand på det pågældende område, at husene er styrtet i havet, siden ministeren mener, at den metode virker?
Tak. Ministeren.
Som sagt synes jeg ikke, at det er en rigtig præmis, at sandfodring ikke virker. Udgangspunktet er jo, at det er det sand, man fodrer med, som er det, der bliver taget, frem for at der bliver ædt af kysten. Men jeg tror også, vi må anerkende, at vi står over for en meget stor udfordring, når det gælder klimaforandringerne, og når det gælder de voldsomme vejrhændelser, som vi jo forudser at vi kommer til at opleve oftere i fremtiden på grund af klimaforandringerne. Det er jo også derfor, at jeg er i fuld gang med, eller at Kystdirektoratet er i fuld gang med at se på, hvor det er, udfordringerne i fremtiden kommer til at blive størst, og hvor det er, behovet for kystbeskyttelse i fremtiden bliver størst, så vi på den baggrund kan få en diskussion om, hvordan vi som samfund mest omkostningseffektivt indretter den her indsats i fremtiden. Jeg tror ikke på, det er noget, vi kan løse fra den ene dag til den anden. Hvis der var en snuptagsløsning, havde vi nok fundet ud af det allerede. Det er derfor, jeg har sat kystanalysen i gang, så vi kan få et mere oplyst grundlag at tage den diskussion på.
Tak. Fru Pia Adelsteen.
Det er bare meget kort. Jeg er lidt ked af, at man, når vi taler om den her erosion af vestkysten, som der sker, siger: Jamen det er nok også klimaforandringerne. Det er muligt, det også har en indvirkning, men nu er storme ude ved Vesterhavet jo ikke noget nyt fænomen, det er da set tidligere, hvor væsentlige mængder af strande er forsvundet, og det er vel et eller andet sted derfor, vi foretager en kystbeskyttelse – skulle man mene.
Så er det ministeren til allersidst.
Nu er jeg egentlig lidt i tvivl om, om det her er et udtryk for, at Dansk Folkeparti ikke anerkender, at klimaforandringerne kommer til at bevirke, at vi kommer til at opleve nogle af de her voldsomme vejrbegivenheder oftere, end vi har gjort hidtil. Det er jo snart internationalt anerkendt, at vi kommer til at opleve klimaforandringer, og i Danmark har vi jo fra Miljøministeriets side fået foretaget en analyse af, hvad det så kommer til at betyde i forhold til den udfordring, vi står over for. Det vil vi gerne sætte ind i en sammenhæng med vores kystbeskyttelsesindsats og få analyseret og kigget på, hvor behovene i fremtiden bliver størst, så vi kan få tilrettelagt den her indsats på den mest omkostningseffektive måde.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Der er et nyt spørgsmål til miljøministeren af fru Pia Adelsteen, Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Tak for det, og mit spørgsmål lyder: Hvad mener ministeren er formålet med kystsikring?
Værsgo, minister.
Ja, det var jo et dejlig præcist spørgsmål, og jeg husker også, at vi før har diskuteret det her med, om man skal kalde det kystsikring eller kystbeskyttelse, for når fru Pia Adelsteen bruger betegnelsen kystsikring, vil jeg i hvert fald sige, at jeg opfatter det som en vanskelig opgave, hvis man ønsker at kystsikre hele den danske kyst. For det vil jo betyde, at man sikrer sig fuldstændig mod nogen som helst form for erosion eller påvirkning, og derfor taler kystbeskyttelsesloven om kystbeskyttelse og ikke om kystsikring, og af § 1 i den lov fremgår det også, hvad formålet med det er: »Formålet med kystbeskyttelse er at beskytte mennesker mod oversvømmelser samt ejendom mod oversvømmelser og nedbrydning fra havet, fjorde eller andre dele af søterritoriet«. Kystbeskyttelsen foretages så ved en afvejning af en lang række hensyn, som er: behovet for kystbeskyttelse, økonomiske hensyn, kystbeskyttelsesforanstaltningens tekniske og miljømæssige kvalitet, kystlandskabets bevarelse og genopretning, naturens frie udfoldelse, rekreativ udnyttelse af kysten, sikring af den eksisterende adgang til kysten og andre forhold af væsentlig betydning for kystbeskyttelse. Så det var sådan for at komme hele vejen rundt, i forhold til hvad det er for nogle hensyn, der også bliver taget i kystbeskyttelsesloven, og det er jo så også det, man skal kigge på lokalt. Når man har med en konkret ansøgning og en konkret problematik at gøre, er det de her forskellige hensyn, der bliver taget i betragtning.
Tak for det. Fru Pia Adelsteen.
Når jeg nu har stillet spørgsmålet, er det helt klart, fordi vi netop før har haft debatten om, hvad der er kystsikring, og hvad der er kystbeskyttelse, for jeg bad på et samråd decideret ministeren om at komme med en definition af de to forskellige ting, og det er måske også lidt spidsfindigt, at jeg lige præcis har spurgt ministeren om, hvad ministeren mener at kystsikring er, vel vidende at vi i Danmark har kystbeskyttelse. Men når jeg har spurgt om det, er det også ud fra den forudsætning, at det helt klart er mit indtryk, at det, når vi har en kystbeskyttelse, så er, fordi vi – som ministeren også sagde der står i formålsparagraffen – ønsker at beskytte mennesker og ejendomme osv. mod oversvømmelser, og at det, sådan som jeg opfatter det, ikke er det, der sker, vel vidende at en kystsikring, hvis den skal være sådan hundrede procent bevarende, måske ikke altid lader sig gøre. For jeg vil gerne vide, om ministeren ikke mener, det er vigtigt at beskytte ejendomme, mennesker osv., sådan at der ikke konstant sker det, som vi ser ude på Vestkysten – og når jeg nu siger konstant, er det, fordi jeg synes, det er sket mange gange – altså at huse falder i havet, og at folk står i en meget, meget ulykkelig situation, hvor de mister værdier, og hvor de mister ejendomme osv. Så derfor har jeg spurgt ministeren om det. For jeg synes, det er forkert, når man, sådan som det er nu, lægger op til, at det er Kystdirektoratet, der skal beslutte, om en værdi er værd at bevare. For det er vel egentlig sådan, det foregår nu.
Tak, og det er ministeren.
Jeg mener sådan set, at loven er meget grundig, og at beskrivelsen, i forhold til hvad det er for en afvejning, der skal foretages, er meget grundig. Jeg listede alle de her punkter op før, netop for at give et indtryk af, hvad det er for en række forskellige hensyn, der bliver taget. Det er jo sådan, at der i forbindelse med den sidste lovændring – det var i 2006 – var et bredt flertal i Folketinget, som ønskede, at man skabte den her afvejning og balance mellem på den ene side at beskytte mennesker og værdier mod erosionen og de her hændelser – og det er jo sådan set også det, der er mit svar på spørgerens spørgsmål, altså at vi ønsker at beskytte både mennesker og menneskeskabte værdier – og på den anden side at bevare kystlandskabet, for det er jo en af de andre ting, der indgår her. Så det handler om at finde den balance imellem på den ene side beskyttelsen og på den anden side at bevare kystlandskabet, og jeg synes sådan set også, at flertallet dengang var meget præcise i forhold til netop at have alle de her hensyn, som der så er en afvejning mellem.
Man overskrider jo taletiden lidt for meget i øjeblikket. Værsgo til spørgeren.
Tak for det, og også tak for svaret. Så skal jeg bare spørge om noget andet i forbindelse med at bevare kystlandskabet. Jeg ved ikke, om ministeren kan svare på, om høfder, diger osv. ikke er en del af et kystlandskab. Jeg ved godt, at det ikke er naturligt, og at det er menneskeskabt – den er jeg helt med på – men når man går rundt på strandene i Danmark, er det jo ikke et ukendt fænomen at se både høfder og diger. Så mener ministeren ikke, at det også er at bevare kystlandskabet?
Tak. Så er det ministeren.
Jeg mener, at det, der er vigtigt, er, at man får nogle gennemtænkte løsninger, som ikke gør det, som vi kan sige at nogle af de tiltag, der bliver beskrevet, f.eks. høfderne, jo i hvert fald risikerer at gøre, nemlig at man løser et helt aktuelt problem på en bestemt strækning, men så skaber nogle større problemer på strækningen ved siden af. Så det er i hvert fald en afvejning, i forhold til at løsningen ikke bare løser et helt konkret, aktuelt problem for én lodsejer og skaber et problem for en anden lodsejer, for vi kan jo se, at konsekvensen ofte er, at erosionen så bliver endnu kraftigere på den anden side af høfderne eller andre, kan man sige, menneskeskabte tiltag. Så det er i hvert fald min tilgang, at vi skal have nogle gennemtænkte løsninger, der ikke skaber flere problemer, end de løser.
Tak, og spørgeren for det sidste spørgsmål.
Så kan jeg vel fortsætte og sige, at det jo er fint nok at lave gennemtænkte løsninger, som beskytter vores kyster og beskytter de værdier, der er, men kunne ministeren så ikke være enig i, at det netop også bør være nationalt bestemt, hvordan de løsninger skal være? Og når jeg siger det med nationalt bestemt, er det jo netop i betragtning af, at man så ikke kommer ud i, at man hjælper én lodsejer, men generer en anden. For når det er nationalt, går det over kommunegrænser osv.
Tak, og så er det til sidst ministeren.
Loven er vedtaget af et bredt flertal i Folketinget, så det er sådan set Folketinget her, der har taget stilling til, hvad det er for nogle hensyn, der her skal tages. Derudover blev der under den tidligere regering – jeg tror, det var i foråret 2011, eller var det i august 2011; det var i hvert fald inden regeringsskiftet – udarbejdet en kystbeskyttelsesstrategi, hvoraf det tydeligt fremgår, at de bløde løsninger skal foretrækkes frem for de hårde løsninger. Så der er sådan set også taget stilling til, at det er den prioritet, der er, og at man på den måde netop prøver at tage hensyn til nogle af de ting, der handler om kystlandskabets bevarelse og de rekreative muligheder, og det var også en af de ting, jeg listede op her før. Så det er alt sammen noget, der indgår i den afvejning.
Tak for det, og spørgsmålet er afsluttet. Det sidste spørgsmål er til skatteministeren af fru Lisbeth Bech Poulsen, Socialistisk Folkeparti.
Værsgo.
Er ministeren enig med Dansk Elbil Alliances branchechef, Lærke Flader, når hun den 10. april 2015 udtaler, at hele elbilbranchen risikerer at gå fuldstændig i stå, hvis ikke der findes en løsning for elbilerne inden for få uger?
Ministeren. Værsgo.
Tak. Og også tak for spørgsmålet. Jeg vil gerne indlede med at sige, at regeringen ønsker, at det fortsat skal være attraktivt for danskere at vælge en elbil. På den måde kan vi nemlig sænke vores energiforbrug og udlede færre drivhusgasser. Der er derfor ingen tvivl om, at vi vil finde en løsning for el- og brintbilerne, når afgiftsfritagelsen udløber her ved udgangen af 2015. Der bliver ikke indført fuld afgift fra årsskiftet – det siger sig selv. Sigtet er en gradvis indfasning, således at elbiler på lidt længere sigt indpasses i vores afgiftssystem i øvrigt. Vi arbejder derfor på at finde den helt rigtige løsning, som sikrer de rette rammevilkår for elbilerne. Det er imidlertid ikke helt så let, som det måske kan lyde, bl.a. fordi der jo af indlysende årsager også skal findes finansiering. Det koster penge at lave sådan en model, fordi der ikke blot skal findes penge i 2016, men også i årene derefter. Men jeg ser meget gerne, at der snart findes en langsigtet løsning, så der bl.a. kan blive skabt den langsigtede sikkerhed om afgiftsreglerne, og det er også det, som branchen efterspørger.
Værsgo til spørgeren.
Tak. Jeg er enig i meget af det, ministeren siger, men han svarede ikke rigtig på, om han var enig med Dansk Elbil Alliance, der siger, at hele elbilbranchen risikerer at gå fuldstændig i stå, hvis der ikke sker noget inden for få uger. Udtalelsen med begrebet få uger blev jo fremsat den 10. april, det er 12 dage siden. Vi har 1 uge endnu til at kunne hastebehandle lovforslaget i Folketinget. Jeg ved ikke, om der er noget på vej inden den uge, både af forhandlinger og lovforslag måske, men i hvert fald er vi, hvis vi ikke når det inden for den næste uge, kommet på den anden side af sommerferien; så er vi i efteråret. Ministeren siger, at vi vil finde en løsning, inden afgiftsfritagelsen udløber ved udgangen af 2015, og det kan jo betyde i efteråret eller vinteren 2015, og på den måde vil hele elbilsalget gå fuldstændig i stå, for ingen tør købe en elbil, hvis de ikke ved, hvad fremtiden bringer, og hvilken afgift de skal betale. Det er jo producenterne og elbilmarkedet, der sikrer, at vi har infrastruktur i Danmark, så på den måde kommer vi jo håbløst bagefter en række andre lande. Så er ministeren enig i, at markedet kommer til at gå fuldstændig i stå, hvis vi ikke finder en løsning inden sommerferien?
Tak. Ministeren
Så bliver man jo nødt til at overveje, hvad en løsning er. Er løsningen den, at man ved, hvad der kommer til at ske, kunne det jo f.eks. ske, i forbindelse med at man laver en politisk aftale om det. Politiske aftaler fordrer ikke nødvendigvis, at man laver lovgivning om det. En politisk aftale kan jo enten udmøntes i separat lovgivning, som spørgeren også indikerer, eller i en finanslov. Så det afhænger jo fuldstændig af, hvordan man i givet fald vælger at implementere en sådan aftale. Men det at kunne lave en politisk aftale ved spørgeren jo også godt, fordi spørgeren også har rigtig god erfaring med det, er noget, man i princippet kan lave på et hvilket som helst tidspunkt; det er ikke afhængigt af, hvornår der er frister for fremsættelse af noget givet i Folketingssalen. Men det ændrer dog ikke på det helt simple faktum, at jeg selvfølgelig meget gerne ser, at vi relativt snart kan finde frem til en løsning.
Tak, og så er det spørgeren.
Okay, så glemmer vi den lovbehandling, som vi laver herinde, for ministeren har jo fuldstændig ret i, at man også kan lave aftaler på andre måder. Vil der så komme en politisk aftale eller andet, som giver branchen ro og forudsigelighed, inden sommerferien? For igen vil jeg sige, at det altså haster vældig meget, hvis ikke hele bilsalget skal gå i stå. Der er jo også en vældig interesse rundtomkring i landet for at vide, om det her er noget, vi stadig væk vil satse på, fordi det netop er markedet selv, der driver udviklingen med infrastruktur, standere osv. Så vil ministeren i hvert fald give den garanti, at vi, inden Folketinget går på sommerferie, har en aftale? Jeg spørger også, fordi der selvfølgelig er mange valgrygter i gang, og ministeren kan jo ikke nødvendigvis vide, hvornår valget bliver udskrevet, men hvis vi skulle være så uheldige at få en borgerlig regering, er jeg ikke sikker på, at det her kommer øverst på den politiske dagsorden. Jeg tror faktisk, de er ret ligeglade med elbiler.
Tak. Så er det ministeren.
Der er to ting, jeg ikke kan sige noget om. Den ene er valget, fordi det er statsministerens absolutte prærogativ at udskrive valg, så jeg ved ikke, hvornår det kommer. Det er det ene. Det andet er, at jeg ikke kan udtale mig om, hvad andre partier måtte mene. Jeg kan sige, hvad regeringen vil. Vi vil gerne finde en løsning, for der er selvfølgelig ingen, der har interesse i, at der skal være usikkerhed, og der skal findes en løsning. Om det handler om en forlængelse af den nuværende afgiftsfritagelse eller en gradvis indfasning til en normal gænge eller en kombination af de to ting, må vi se, når vi fremsætter forslag, og når vi ser, hvad der kan opnås politisk enighed om.
Tak. Så er det spørgeren.
Jeg prøver at udlede af det, ministeren har sagt, at ministeren også anerkender, at vi ikke har al tid i verden, for der er jo også en vis leveringsfrist på elbiler. Der kan gå 4 måneder, og der er jo ikke nogen, der vil turde købe en elbil de kommende måneder, hvis de ikke ved, om afgiftsfritagelsen holder, eller hvilke økonomiske forhold der er efter udgangen af året. Derfor håber jeg også virkelig og appellerer til både ministeren og regeringen om, at der bliver fremlagt en aftale, indkaldt til forhandlinger, fremsat et hasteforslag, eller hvad der nu skal til. For det er så vigtigt, at vi også får en grønnere transport, hvis vi skal leve op til det, der både er SF's og regeringens målsætning, nemlig at vi skal være fri for fossile brændsler i 2050. En række lande har overhalet os, og jeg håber virkelig ikke, at vi skal ende som et uland i forhold til elbiler. Derfor appellerer jeg meget til, at der bliver fundet en eller anden form for løsning.
Tak. Så er det til sidst ministeren.
Jeg vil også meget gerne finde frem til løsninger. Det arbejder vi kontinuerligt på. Der er en ting, jeg vil glæde mig over, og det er, at jeg kan se, at elbilsalget boomer som aldrig nogen sinde før. Det kan glæde enhver, som gerne vil gå den vej. Jeg må så også konstatere, at jeg nok aldrig nogen sinde før har oplevet en enkeltbranche, som har brugt så meget tid og energi på lobbyarbejde, som netop elbilbranchen har. Så man kan sige, at det i hvert fald ikke er, fordi budskabet ikke er feset ind på lystavlen, men det handler jo også nogle gange om at lave det stykke politisk håndværk, der skal til for at kunne lave en praktisk aftale, uanset hvor mange henvendelser der så strømmer ind både i pressen, igennem sociale medier, via post og på alle mulige andre måder. Så det budskab er da i hvert fald forstået, at her er tale om en branche, som meget gerne ser et statsligt privilegie forlænget.
Tak. Det var det sidste spørgsmål. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes fredag den 24. april 2015, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der vil fremgå af Folketingets hjemmeside.