Representanten Jan-Henrik Fredriksen vil framsette et representantforslag.
Jeg har den glede å overbringe et representantforslag fra Torbjørn Andersen, Tord Lien, Ketil Solvik-Olsen og meg selv om etablering av klekkeri- og smoltanlegg for laks i Tana.
Forslaget vil bli behandlet på reglementsmessig måte.
Eg skal ikkje bruke lang tid. Eg vil berre slå fast at det er ein einstemmig komite som står bak forslaget til vedtak i denne saka om endring av skatteavtalen mellom dei nordiske landa. Men opposisjonen har ein særmerknad på bakgrunn av at Regjeringa har signalisert at ein planlegg å innføre kjeldeskatt for pensjonistar som har flytta frå Noreg til utlandet. Dette uttrykkjer opposisjonen skepsis til, og ein ber om at dette blir analysert grundig før ein kjem med forslag om slik kjeldeskatt. Men debatten om det får vi ta når den saka kjem til Stortinget.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 3785]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3785]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3785]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3785]]
Jeg vil bare knytte noen få kommentarer til saken. Som en ser, er innstillingen fra utenrikskomiteen enstemmig. Jeg er tilfreds med at både Regjeringen og et enstemmig storting mener at OSSE må konsentrere arbeidet om organisasjonens kjerneoppgaver, som et forum for dialog og samarbeid om sikkerhetspolitiske spørsmål i bred forstand. Det er i tillegg viktig å understreke OSSEs aktive rolle i å forsøke å løse de gjenværende konflikter i Sør-Kaukasus og Moldova, og det fokus som rettes mot dette. OSSE har, både ved tilstedeværelse i de ulike land og med demokratiserings- og menneskerettighetsprogrammer, spilt en viktig rolle i de omstillingsprosesser som har vært gjennomført, og som enkelte steder pågår fortsatt. Det er også avgjørende at organisasjonens rolle med arbeid for sikkerhet og stabilitet videreføres. Organisasjonen må heller ikke svekke fokuset på etniske og regionale konflikter, organisert kriminalitet, menneskehandel, omsetning av våpen og narkotika og internasjonal terrorisme. Også på disse områder har det vist seg at OSSE kan spille en viktig rolle. Til slutt vil jeg understreke at utenriksministrenes beslutning fra Madrid om styrking av grensekontrollen mellom de sentralasiatiske land og Afghanistan aktivt må følges opp.
Jeg slutter meg fullt ut til det som ble sagt av saksordføreren. Imidlertid vil jeg rette oppmerksomheten mot det som i mange kretser kalles den glemte krigen. Det er situasjonen i Tsjetsjenia, som langt fra er ideell. Vi vet at det er en vanskelig sak å ta opp med Russland, men ikke desto mindre bør OSSE, såfremt det er praktisk mulig, ta dette opp med russiske myndigheter. Jeg har brukt litt tid på å lese noe av det som den politiske journalisten Anna Politkovskaja har skrevet. Jeg må bare innrømme at det var rystende lesning. Situasjonen kan tilsynelatende se ut til å være noenlunde stabil, men det er langt fra en fredelig og rettferdig situasjon. Så min oppfordring er: Om det er mulig, vær snill og hold fram også den situasjonen.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 5.[[Votering, se side 3785]]
Jeg tar ordet som den egentlige saksordfører for St.meld. nr. 25. Jeg har i ettertid forstått at reglene er slik at dersom saksordføreren har vararepresentant inne under avgivelsen, vil vararepresentanten også automatisk bli satt opp som saksordfører. Jeg får ta på min kappe at jeg ikke var klar over dette, for da hadde jeg selvfølgelig lagt avgivelsen til en annen dag - ikke det at det spiller så stor rolle. Så til meldingen om NATOs virksomhet i året som gikk. Når man leser de årlige meldingene om NATO, det gjelder altså ikke bare denne, er det tre ting som etter min oppfatning er slående. Det ene er NATOs utrolige tilpasningsdyktighet og evne til endringer og modernisering i forhold til de endrede sikkerhetspolitiske rammebetingelsene. Det andre er at NATO-alliansen i minst like stor grad som EU har vært et stabiliserende element i de nye demokratiene i Øst- og Sentral-Europa. Denne delen av NATOs virksomhet de siste to tiårene har ikke alltid vært like kjent eller påaktet. Det tredje er NATOs evne til konstruktive kompromisser, selv om utgangspunktet for landene har vært forskjellig. Fra norsk side har man ved flere korsveier oppnådd viktige politiske resultater. En rekke land i Øst- og Sentral-Europa var på 1990-tallet opptatt av å sikre sin selvstendighet gjennom NATOs kollektive sikkerhet og EUs økonomiske og politiske fellesskap. NATO-toppmøtet i 1997 gav klarsignal til Polen, til Ungarn og til Tsjekkia. I dag omfatter NATO 26 land. Albania og Kroatia blir også snart medlemmer. Jeg mener også at Vest-Balkans framtid med økonomisk utvikling og stabilitet ligger innenfor en euroatlantisk ramme. I tillegg vil på et eller annet tidspunkt Ukraina og Georgia bli trukket nærmere inn i alliansen, men der er det fortsatt mye igjen når det gjelder det å kvalifisere seg til medlemskap. Meldingen slår fast at NATO-samarbeidet i 2007 var preget av sterk vilje både hos USA og hos de europeiske allierte til å søke felles løsninger på felles sikkerhetspolitiske utfordringer innenfor rammene av NATO. Denne viljen bygger på en felles erkjennelse av at et sterkt transatlantisk interesse- og verdifellesskap er nødvendig for å håndtere de utfordringene som alliansen står overfor. Det har etter presidentvalget i Frankrike oppstått en ny dynamikk i den franske holdningen til NATO. Selv om Frankrike fortsatt prioriterer forsvars- og sikkerhetspolitikken innen EU, gjør presidenten det klart at det ikke skal være noe konkurranseforhold mellom EU og NATO. NATO har i dag 50 000 tropper engasjert i fredsoppdrag på tre kontinenter og er derved blitt en hovedfaktor ved siden av FN for global sikkerhet. Den største operative utfordringen er, og vil være i lang tid framover, ISAF-operasjonen i Afghanistan. ISAF opererer etter mandat fra FNs sikkerhetsråd. Samtidig har Norge gått i bresjen også innen NATO-alliansen for å styrke arbeidet for utvikling i Afghanistan. Det er nå viktig at verdenssamfunnet støtter Kai Eide i hans arbeid, noe giverlandskonferansen i Paris også gav forhåpninger om. Et felt der NATO kan komme til å spille en viktig rolle framover, er når det gjelder våpenkontroll, nedrustning og ikke-spredning. Her er det spennende at NATO er i gang med arbeidet for å lage et nytt strategisk konsept. Atomvåpenpolitikken og ikke-spredning vil her være helt sentrale temaer, sammen med transatlantisk dialog, forholdet mellom EU og NATO, samarbeid om militære kapasiteter, bruk av NATO Response Force og oppfølgingen av Sikkerhetsrådets resolusjon 1325, om kvinner i sikkerhetspolitikk og når freden skal bygges. Til slutt: Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har en særmerknad i innstillingen om Regjeringens holdning til USAs mulige planer om et rakettskjold i Europa, og hvordan NATO skal håndtere dette. Jeg går ut fra at de selv vil begrunne sin mindretallsmerknad. La meg understreke at Norge naturligvis i den saken, som i andre saker, tilkjennegir i NATOs organer det som er vårt primærstandpunkt. Det gjør alle medlemsland i forskjellige saker. Slik forhandler man seg fram til et sluttkommuniké, der Norge denne gangen fikk gjennomslag for forpliktende formuleringer om nedrustning, om våpenkontroll og om ikke-spredning. Jeg viser for øvrig til at rakettskjoldsaken ble grundig behandlet i denne salen 20. mai, og viser til mitt innlegg da. For øvrig vil vel den saken komme til fulle i neste års melding om NATOs virksomhet, nemlig virksomheten i 2008.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 6.[[Votering, se side 3785]]
Da Stortinget for kort tid siden behandlet årsmeldingen fra den norske delegasjonen til Europarådets parlamentariske forsamling, satte jeg fokus på saksmengden ved Den europeiske menneskerettighetsdomstol. Russlands manglende ratifikasjon av protokoll 14 er et hinder for at vi kan få til en effektivisering av domstolen, som vi alle vet er tvingende nødvendig. Som medlem av Europarådets Committee on Legal Affairs and Human Rights har jeg i snart tre år hatt befatning med denne. På komiteens møte 2. juni var dette igjen tema, der vi også hadde invitert lederen i den russiske komiteen for å diskutere saken. Komitelederen møtte dessverre ikke, men komiteen hadde likevel en interessant diskusjon om saken, der også de russiske medlemmene i komiteen deltok aktivt. Komiteen vedtok at vår komiteleder, Herta Däubler-Gmelin, tidligere tysk justisminister, skulle dra til Moskva for samtaler i Dumaen om ratifikasjon av protokollen. Vi vedtok i tillegg å legge komitemøtet i november til Moskva, av samme grunn. Både jeg og andre oppfordret under debatten i Stortinget i mai også utenriksministeren til å påvirke russiske myndigheter til en snarlig ratifikasjon av protokollen. Jeg har sett i media at utenriksministeren har hatt omfattende kontakt med sin russiske kollega i det siste. Det kunne derfor være interessant å høre om protokoll 14 har vært tema i samtalene, og eventuelt hvordan de russiske reaksjonene var.
Da gir presidenten ordet til sakens ordfører, Alf Ivar Samuelsen.
Takk, president. Jeg oppdaget at Fremskrittspartiet var særdeles tidlig ute, men det var hyggelig i sommerværet. Vi har hatt til behandling melding om Europarådets arbeid i 2007. La meg konstatere at komiteen er enig om at dette arbeidet er viktig for vår verdensdel. Det er lagt betydelig vekt på å følge opp den handlingsplanen som ble vedtatt i 2005. Det gjelder styrking av menneskerettighetssystemet, demokratiarbeid, samarbeid med EU og OSSE, en interkulturell dialog og en videreutvikling av Europarådet som organisasjon. Komiteen bemerker for øvrig at Europarådet særlig har kompetanse på en del av disse områdene - som menneskerettigheter, demokratiutvikling - ikke minst lokal demokratiutvikling - og dette med rettsstatsutvikling. Det gjøres et omfattende arbeid, men komiteen påpeker at det gis en liten forsiktig advarsel mot å spre seg for mye. Rådet bør holde seg innenfor sine kjerneområder og styrke samarbeidet med OSSE, EU og FN. Som foregående taler var inne på, er det påpekt at det jobbes ennå med å få Russland til å ratifisere protokoll 14. Det er et arbeid som er nødvendig for at arbeidet i Europarådet kan gå litt mer smidig enn hva tilfellet er nå. Komiteen er godt fornøyd med at Norge gir støtte til Europarådets fond for menneskerettigheter i samarbeid med eurobanken. Det er også positivt at Norge har ratifisert konvensjonen om menneskehandel, som gir beskyttelse for barn mot seksuell utnyttelse. Med dette anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
Jeg vil følge opp spørsmålet fra representanten Vaksdal, og igjen gi uttrykk for at det er bra at norske parlamentarikere holder denne saken varm og tar den opp i alle sammenhenger. Russland er det eneste medlem av Europarådet som ikke har ratifisert protokoll 14 til Den europeiske menneskerettskonvensjon, og det er jo alvorlig, fordi protokollen ikke kan tre i kraft før Russland har ratifisert den. Ca. 25 pst. av klagene er mot Russland. Manglende russisk ratifikasjon av protokoll 14 gjør det da også vanskelig å gå videre med ytterligere reformtiltak som er nødvendige for at menneskerettighetspakken skal kunne bestå som en effektiv beskytter av menneskerettighetene i Europa. Det er slik, som det ble framholdt, at det er den russiske Duma som har stemt ned dette. Den russiske justisministeren skal ha bedt den nye statsdumaen om å revurdere ratifikasjonsspørsmålet, men signalene fra Moskva er ikke positive, slik vi vurderer det. Vi har tatt opp dette spørsmålet ved flere anledninger. Statsministeren tok det opp i Moskva i juni 2007, og jeg tok det opp i mine samtaler i Kirkenes med den russiske utenriksministeren i forrige uke. La meg for øvrig også nevne at min statssekretær Elisabeth Walaas har tatt det opp i Europarådet, og mitt embetsverk har tatt det opp i sikkerhetspolitiske konsultasjoner. Utenriksminister Lavrov gav en ganske nøktern vurdering av situasjonen med forholdet til statsdumaen, og reiste også det spørsmålet som nå debatteres i visse kretser, hvorvidt man bør vurdere en protokoll 15, som kan være en ny modifisert protokoll som kanskje kan gjøre det mulig å komme videre. Men jeg kan bekrefte for representanten og den samlede komiteen at dette er noe Norge prioriterer og vil ta opp ved enhver passende anledning.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 7.[[Votering, se side 3785]]
Stortinget har fått seg forelagt vedlegg VI til Antarktistraktaten, en traktat om miljøvern av 4. oktober 1991. Traktaten er et omfattende dokument, som legger opp til en betydelig ivaretakelse av miljøet i dette sårbare området. Det er definert som et verneområde og et område som skal forbeholdes fred og vitenskapelig forskning. Behandlingen i dag er som sagt en videreutvikling av traktaten fra 1991. Det som er viktig å få på plass nå, er at den pålegger forurenser å rydde opp, alternativt er det muligheter for å få andre til å rydde opp mot at forurenser ved skadebot dekker skadeomfanget. Vi konstaterer at Antarktis er blitt interessant i reiselivssammenheng. Ikke minst var et norsk skip, hurtigruteskipet «Nordkapp», på sightseeingtur fra Chile og fikk en grunnstøting, og det kunne jo ha endt med en miljøkatastrofe hvis ikke lykken hadde stått skipet bi på en slik måte som den gjorde. Det viser med all tydelighet hvor viktig det er å få dette vedlegget på plass. Det som imidlertid må være et langsiktig overordnet mål, er å komme lenger enn kompromisset som vedlegget innebærer. For dette vedlegget gjelder turisttrafikk og turistskip. Det langsiktige målet må bli at all virksomhet i Antarktis blir underlagt de samme strenge krav om en fullstendig opprydding. Bare det kan tilfredsstille hensynet til den sårbarheten som vi har i dette aktuelle området. Med disse kommentarer anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 8.[[Votering. se side 3785]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3786]] Stortinget har nå kommet til sak nr. 10. Presidenten vil imidlertid foreslå at vi starter med den saken på kveldsmøtet kl. 18. - Ingen har motsatt seg det, og formiddagens møte er hevet.