Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Justitsministeren (Nick Hækkerup): Lovforslag nr. L 101 (Forslag til retsplejelov for Færøerne), Lovforslag nr. L 102 (Forslag til lov om ændring af lov om tv-overvågning. Lovforslag nr. L 103 (Forslag til lov om ændring af retsplejeloven. Lovforslag nr. L 104 (Forslag til lov om ændring af retsplejeloven. Lovforslag nr. L 105 (Forslag til lov om ændring af straffeloven. Social og indenrigsministeren (Astrid Krag): Lovforslag nr. L 106 (Forslag til lov om ændring af lov om retssikkerhed og administration på det sociale område. Uddannelses- og forskningsministeren (Anne Halsboe-Jørgensen): Lovforslag nr. L 107 (Forslag til lov om ændring af SU-loven, lov om statens voksenuddannelsesstøtte, lov om befordringsrabat til studerende ved videregående uddannelser og lov om befordringsrabat til uddannelsessøgende i ungdomsuddannelser m.v. Kulturministeren (Joy Mogensen): Lovforslag nr. L 108 (Forslag til lov om ændring af lov om radio- og fjernsynsvirksomhed og lov om film. Erhvervsministeren (Simon Kollerup): Lovforslag nr. L 109 (Forslag til lov om ændring af lov om finansiel virksomhed, lov om forvaltere af alternative investeringsfonde m.v., lov om investeringsforeninger m.v. og forskellige andre love. Lovforslag nr. L 110 (Forslag til lov om ændring af årsregnskabsloven, selskabsloven, lov om visse erhvervsdrivende virksomheder, revisorloven og forskellige andre love. Alex Vanopslagh (LA) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 89 (Forslag til folketingsbeslutning om afskaffelse af modregning af lønindkomst i folkepensionen). Søren Søndergaard (EL), Jens Rohde (RV), Morten Messerschmidt (DF), Jan E. Jørgensen (V), Rasmus Nordqvist (ALT), Lars Aslan Rasmussen (S), Halime Oguz (SF), Katarina Ammitzbøll (KF) og Peter Seier Christensen (NB): Forespørgsel nr. F 40 (Hvad kan udenrigsministeren oplyse om regeringens holdning til den kommende konference om EU’s fremtid og til Europaudvalgets seks forslag om involvering af nationale parlamenter?). Titlerne på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Det første spørgsmål er til justitsministeren af fru Pia Kjærsgaard.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Er ministeren enig i Europarådets Torturkomités kritik af forholdene på Udlændingecenter Ellebæk, og agter ministeren at rette ind som ønsket af delegationen?
Ministeren.
Danmark har, som spørgeren også henviser til, modtaget en rapport fra Europarådets Torturkomité vedrørende forholdene for frihedsberøvede personer i Danmark. Rapporten indeholder bl.a. kritik af forholdene for administrativt frihedsberøvede udlændinge på Udlændingecenter Ellebæk. Jeg vil gerne understrege, at udlændinge på Ellebæk selv vælger ikke at samarbejde med myndighederne eller slet ikke burde opholde sig i Danmark, fordi det er blevet besluttet, at de skal hjem. Det er derfor, de er frihedsberøvede. Institutioner som Udlændingecenter Ellebæk er nødvendige særlig som sidste middel til at sikre de pågældende udlændinges tilstedeværelse, så vi ved, hvor folk er, og så det er klart for alle, at institutionerne er Når det er sagt, skal udlændinge selvfølgelig sidde under rimelige forhold under frihedsberøvelsen, men jeg mener ikke, at det skal være rart at være frihedsberøvet på Ellebæk. Det synes jeg der er en selvstændig pointe i. Regeringen er nu i gang med at se nærmere på både kritikken og anbefalingerne fra CPT og tage stilling til dem, inden vi svarer komiteen.
Fru Pia Kjærsgaard, værsgo.
Tak for det. Det er fint, at ministeren understregede, at de udlændinge, der sidder på Ellebæk, jo er nogle, der er i en udsendelsesposition. Det synes jeg egentlig siger meget, og det er der mange der ikke er klar over, så det er godt, at vi får det understreget endnu en gang. Men jeg bliver sådan lidt foruroliget, når ministeren siger, at man nu er i gang med at kigge på forholdene, og at man kommer med et eller andet – hvornår? må jeg så spørge ministeren. Jeg synes jo ikke, der er grund til at rette ind, efter de udtalelser, der er kommet fra politikere, der har været oppe at besigtige stedet, og jeg har selv været der et par gange, og ministeren har jo også selv været ret håndfast i sin afvisning af kritikken fra torturkomiteen. Der bliver jeg bare nødt til at spørge: Hvor meget har man tænkt sig at rette ind? Jeg kan forstå, at torturkomiteen nu giver Danmark 3 måneder til at rette op på forholdene. Der bliver ministeren nødt til at være lidt mere konkret, som han også var i sin besvarelse: Hvad er det, man påtænker at gøre?
Ministeren.
Som spørgeren også siger, har vi modtaget den endelige rapport fra Europarådets Torturkomité, og der er en lang række anbefalinger på forskellige områder. Noget af det kan måske give mening, men grundlæggende vil Udrejsecenter Ellebæk bestå på de præmisser, som der er. Der har så været forskellige kritikpunkter af, at der stikker ledninger ud af væggen og andre ting, og det er sådan noget, som vi ser på. Men grundlæggende er der er ikke tale om, at vi siger, at nu tager vi alt, hvad der er blevet sagt, og så retter vi ind efter det, slet ikke.
Fru Pia Kjærsgaard.
Jo, men jeg er ret overbevist om, at ministeren selv har været oppe at kigge på det center. Det kan ministeren bekræfte eller afkræfte. Og man må jo bare også konstatere, at der er virkelig ulækkert. Så er det sagt ligeud. Man har afføring på gulvet i visse situationer, man gør overhovedet ikke rent, og grunden til, at ledninger er revet ud af væggen, har ministeren sikkert også fået forklaret, og det er, at man ikke må have tændstikker, men så bruger man ledningerne til at tænde cigaretter med. Det er jo fuldstændig uacceptabelt! Man kunne jo gøre sig en lillebitte smule umage med at gøre stedet mere appetitligt, og det må jo påhvile dem, der bor der, sådan at det ikke er rengøringspersonale eller håndværkere, der skal komme og udbedre skaderne. Så jeg er virkelig nysgerrig efter at vide, hvad det er, man agter at gøre.
Ministeren, værsgo.
Det er rigtigt, at der er et stort slid på stedet, og sliddet hænger jo sammen med, at de folk, der opholder sig på stedet, behandler det skidt og i øvrigt opholder sig der i en relativt kort periode, hvorfor gennemstrømningen er meget stor.
Fru Pia Kjærsgaard med det sidste spørgsmål. Værsgo.
Det er ministeren, der er ansvarlig, og derfor mangler jeg også et svar på, hvor lang tid der skal gå. Enten må man sige: Okay, vi stiller et hold, vi får gjort rent, vi får udbedret skaderne, og så kan man nok regne med, at om 1 eller 2 uger ser der nogenlunde ud på samme måde igen. Det mener jeg ikke er acceptabelt. Formanden for Europarådets Torturkomité har jo også sagt, at hvis ikke de – og det er så Danmark – følger vores anbefalinger, er der mulighed for, at sagen bliver taget op ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som vi arbejder tæt sammen med. Hvis den gør det, vil de se nærmere på vores observationer og vurdere, om forholdene overholder menneskerettighederne, eller om Danmark skal dømmes. Jeg må sige, at jeg føler mig virkelig forarget, for at sige det ligeud, og jeg synes godt, at ministeren kan dele min forargelse.
Ministeren, værsgo.
Præcis det element af sådan en underliggende trussel tager jeg fuldstændig roligt. Jeg har, og regeringen har tænkt sig at stå på mål for, at dem, som er frihedsberøvet efter udlændingelovens regler, og som sidder på Ellebæk, fordi de har fået afslag på asyl eller opholdstilladelse, skal sidde i institutioner, hvor målet ikke er, at der skal være rart at være der, men som gerne i sig selv skulle være med til at motivere dem til at rejse ud af landet.
Spørgsmålet er slut. Tak til justitsministeren, tak til fru Pia Kjærsgaard.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Hvornår regner ministeren med at være i mål med den fulde trafikale ligestilling af øerne, og hvilke initiativer agter ministeren at tage i nær fremtid for at komme den trafikale ligestilling nærmere?
Social- og indenrigsministeren, værsgo.
Tak for det. Regeringen ønsker stærke lokalsamfund med liv og fællesskab i alle dele af landet. Det gælder også øerne. Her er en velfungerende færgedrift helt afgørende. Som øbo er man afhængig af færgen; den er så at sige nøglen til resten af verden. Et enigt Folketing har de seneste år øget støtten til færgerne betydeligt. Senest har jeg i efteråret 2019 justeret de to tilskudsordninger til nedsættelse af færgetakster for gods og passagerer. Det var en opfølgning på den brede politiske aftale fra efteråret 2018 om justering af tilskudsordningerne til de ikkestatslige færgeruter. Kommuner med små øer har fået mulighed for at anvende tilskuddet hele året, dvs. også i skolernes sommerferie. Det forudsætter, at der er plads på den lokale færge. Desuden er tilskuddet på passagerområdet forhøjet med 5,3 mio. kr. årligt. Tilskudsordningerne på passager- og godsområdet har haft en god effekt. De er med til at skabe et Danmark i balance ved at gøre øerne til et sted, hvor man kan bo og arbejde hele året. Vi har også i enighed her i Folketinget aftalt at lave en ny evaluering i 2022. Der vil vi få et grundlag for at vurdere, om der er behov for at justere ordningerne yderligere.
Værsgo til fru Mette Hjermind Dencker.
Det vil sige, at ministeren ikke har noget i ærmet i forhold til her og nu at komme den trafikale ligestilling nærmere. Under den tidligere regering havde vi et rigtig godt samarbejde på tværs af alle partier, og den tidligere indenrigsminister var også med til at lave nogle justeringer, som kom den nærmere. Der blev bl.a. taget initiativ til, at der skulle afsættes flere midler. Så jeg skal bare være helt sikker: Ministeren ikke har nogen initiativer til her og nu at komme den trafikale ligestilling nærmere.
Ministeren, værsgo.
Regeringen er meget optaget af de særlige udfordringer, som beboerne på de danske øer står over for, for der skal være mulighed for velfærd i hele landet. Man skal kunne bo, leve og arbejde i hele landet. Derfor tror jeg også, det er vigtigt at minde om, at de to tilskudsordninger til nedsættelse af færgetakster ikke står alene. Staten yder også betydelige generelle tilskud til kommuner med små øer og til økommuner. Det er jo tilskud, der skal dække de særlige udgifter, der er forbundet med at være en kommune med en eller flere øer eller være en økommune. Selvfølgelig handler noget om det her tilskud til færgedriften, men det handler også om de helt grundlæggende kommunale udgifter, og det er jo noget af det, vi bl.a. sidder og forhandler lige nu, når vi forhandler om udligningen.
Fru Mette Hjermind Dencker, værsgo.
Godt, jeg kan så forstå, at ministeren ikke har tænkt sig at komme den trafikale ligestilling nærmere, og det ærgrer jeg mig lidt over. For lige siden jeg tilbage i 2013 som den første politiker i Folketinget tog initiativ til den trafikale ligestilling, er vi faktisk i hver eneste periode kommet den nærmere ved også i finansloven at afsætte flere midler. Så det ærgrer mig rigtig meget, at ministeren ikke har tænkt sig at komme den trafikale ligestilling nærmere. Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om ministeren ikke var enig i, at det kunne være optimalt, hvis vi bl.a. kunne justere regnemodellen for den trafikale ligestilling.
Ministeren, værsgo.
Tak for spørgsmålet igen. Jeg vil til diskussionen om, hvorvidt vi skal justere yderligere, sige, at det har ordføreren jo også selv været med til at indgå en bred aftale om at vi vil have en evaluering af i 2022, og medmindre der bliver valg i utide – og det satser en siddende regering selvfølgelig aldrig på – er vi jo altså også i indeværende regeringsperiode, når vi snakker 2022. Så det er selvfølgelig en diskussion, som er relevant at tage. Som sagt har det baggrund i en politisk aftale, der var enighed omkring, også fra DF's side, som jo var en del af den aftale.
Fru Mette Hjermind Dencker for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Ja, det er korrekt, at vi var enige i, at evalueringen skulle finde sted i 2022. Men det, som vi også hele tiden har sagt i Dansk Folkeparti, er jo, at vi ikke er i nærheden af at være i mål med den trafikale ligestilling. Vi skal stadig væk justere regnemodellen, for det skal ikke koste mere at sejle til en ø, end det koster at køre samme strækning på landeveje, og derfor er der nogle justeringer, der skal foretages, i forhold til cyklister, i forhold til fodgængere, i forhold til at man betaler pr. passager i bil. Så der er masser af justeringer, vi skal være med til at foretage, og det kan vi sagtens foretage inden evalueringen. Er ministeren ikke med på det?
Ministeren, værsgo.
Fordelingsnøglen på passagerområdet er jo justeret på baggrund af opdaterede trafiktal, så det er jo ikke sådan, at vi ikke har kigget på det her, og at vi ikke har justeret det. Nu har vi en bred politisk aftale – inkluderende Dansk Folkeparti – som peger på en evaluering i 2022, hvor vi kan se, hvad det har betydet med de ændringer, vi har lavet, de yderligere midler, der er blevet afsat, og den åbenhed, i forhold til at man lokalt kan beslutte sig for også at inkludere skolernes sommerferie. Når evalueringen ligger der, kan vi jo kigge på, hvad det samlet set har betydet, og så ligger der selvfølgelig en forhandling og en drøftelse i forlængelse af det.
Spørgsmålet er slut. Tak til spørgeren. Vi fortsætter med social- og indenrigsministeren, men nu er det fru Karina Adsbøl.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Vil ministeren redegøre for, hvor mange flere tvangsfjernelser og tvangsbortadoptioner regeringen ønsker?
Ministeren, værsgo.
Som jeg flere gange har slået fast, har regeringen ikke et måltal for, hvor mange flere børn der skal anbringes uden for hjemmet, eller hvor mange der skal bortadopteres. Og at arbejde med et sådant måltal ville jo ikke været ordentlig seriøst. Det skal selvfølgelig ikke være sådan, at socialrådgivere skal have et resultatmål, der siger, at de skal anbringe så og så mange i løbet af 1 år. Det, som jeg til gengæld hører fra mange sider, er, at det i dag nogle steder opleves, som om der reelt er et sådant mål, en maksgrænse for, hvor mange anbringelser om året budgettet tillader. Og det er selvfølgelig rigtig bekymrende, hvis det er den virkelighed, man oplever rundtomkring. Det må ikke være økonomien, der er afgørende for, om et barn anbringes eller ej. Derfor har vi jo også fra regeringens side foreslået en refusionsændring, en ændring af refusionsordningen på anbringelsesområdet, så de kommuner, der har mange børnesager, der har mange socialt udsatte familier, får en større håndsrækning fra fællesskabet. Vi ved, at de fleste anbringelser i dag sker blandt store børn; vi anbringer næsten fem gange så mange 16-årige som 1-årige eller 2-årige eller 3-årige eller 4-årige eller 5-årige. Og vi kan se, at rigtig mange af de børn, der bliver anbragt, har modtaget hjælp forinden – og en del af dem også i vældig mange år forud for anbringelsen. Det siger jo mig, at vi som samfund venter alt for længe med at gribe ind. Når vi anbringer en 12-årig, går der alt for ofte 11 dårlige år forud. Det er jo en barndom, som det barn aldrig får igen, og det er barnet, der betaler den høje pris. Det er det samme budskab, vi hører fra bl.a. Børns Vilkår, socialpædagogerne, mange anbragte og tidligere anbragte børn selv: at for mange af dem vokser op i for mange år med forældre, der ikke kunne tage ordentligt vare på dem. Derfor mener regeringen, at flere børn end i dag skal have et nyt hjem, og at de skal have det tidligere. For mig handler om at give alle udsatte børn et trygt og stabilt hjem, sådan set allerede fra fødslen, fordi vi ved, at de første år er så afgørende i et barns liv. Flere anbragte børn skal også have den stabilitet og den tryghed, som en adoption kan give, og derfor skal vi se på, hvordan vi kan give bedre mulighed for bortadoption, når forældrene ikke i nær fremtid kommer til at kunne tage ordentligt vare på deres børn.
Tak til ministeren. Værsgo, fru Karina Adsbøl.
Når statsministeren i sin nytårstale siger, at det simpelt hen handler om flere tvangsfjernelser og flere tvangsbortadoptioner, er det jo et mål i sig selv – altså det er det, man som regering går efter. Det overordnede formål med Barnets Reform, som vi lavede i sin tid, var jo at sikre kontinuitet i anbringelsen, at sikre stabil og nær voksenkontakt for udsatte børn, at styrke hensynet til barnets tarv, at sikre udsatte børns rettigheder, at sikre en tidligere indsats og at sikre mere kvalitet, både i sagsbehandlingen og i indsatsen. Og det er jo rigtigt, at der skal være nogle forbedringer dér, for der er ikke nogen kvalitetssikring i de indsatser, der er i dag. Der er manglende § 50-undersøgelser; der er manglende handleplaner for forældre; i forhold til børnesamtalen bliver børnene ikke hørt og ikke lyttet til. Nu er regeringen så ude med, at man simpelt hen skal have en ny lov – en helt ny børnelov. Men er ministeren ikke enig i, at man, da man lavede Barnets Reform, faktisk satte barnet i centrum og havde fokus på barnets tarv? Nu vender man så det hele på hovedet og siger, at det er en helt ny lovgivning, der skal til, og ikke blot nogle justeringer. Ét er jo lovgivningen, vi laver, noget andet er, hvordan den bliver implementeret ude i 98 kommuner. Men nu kunne jeg godt tænke mig at høre ministeren, når regeringen ønsker flere tvangsfjernelser og flere tvangsbortadoption, hvordan regeringen så vil sikre, at det er i barnets tarv? Ministeren snakkede om, at der var lavet en række indsatser, inden man tyede til tvangsanbringelse, men der er jo ikke nogen, der ved, hvordan den kvalitet har været i det forebyggende arbejde, for det har man simpelt hen ikke nogen viden om, for det er kommunerne ikke forpligtet til at registrere. Så når regeringen nu ønsker det her, hvordan vil regeringen så sikre, at det er i barnets tarv? I forhold til tvangsbortadoptioner ved jeg, at Lolland Kommune er i føring på det område. Hvordan kan vi sikre, at det bliver i barnets tarv og det ikke bliver et økonomispil?
Ministeren.
Man kan jo ikke gennemføre en bortadoption med afsæt i økonomiske argumenter; det er simpelt hen ulovligt. Og sådan en adoption skal jo gå gennem en række instanser – så det kan ikke lade sig gøre. Altså den her diskussion omkring flere tvangsanbringelser og flere tvangsbortadoptioner handler jo ikke om at opstille et bestemt måltal, men den handler om at få en ærlighed ind i den her snak, så det ikke kun er de gode viljer og skåltaler, som vi alle sammen kan blive enige om, men at vi faktisk også tør tage ved, når det er svært, og når det gør ondt. Og hvis vi vil anbringe flere tidligere, tyder alt på, at vi også bliver nødt til at være klar til at skride til tvangsanbringelser, for når børnene er små, ser vi langt flere tvangsanbringelser, end når vi lader stå til, og de bliver større, hvor vi så ser flere frivillige anbringelser.
Tak. Værsgo til spørgeren.
I Dansk Folkeparti vægter vi meget familien og familien som enhed. Så vi har ikke noget mål om, at vi skal have flere tvangsanbringelser, eller at vi skal have flere tvangsbortadoptioner, men det handler om, at det er de rigtige børn, der bliver anbragt og på et veldokumenteret grundlag. Der ser vi i dag, at det halter gevaldigt i forhold til kvalitetssikringen og i forhold til retssikkerheden, og der er jo også flere eksperter, der har været ude at sige, at det netop ikke er en vej at gå. Skulle man ikke i stedet arbejde mere med det forebyggende, så man forebygger og kvalificerer de indsatser, der er, med familiebehandlinger, altså hvor man også anbringer hele familien?
Ministeren, værsgo.
Men der har vi jo hele humlen, for nej, målet er ikke at anbringe eller ikke anbringe. Målet er jo at forebygge omsorgssvigt hos børnene, og der vil en anbringelse nogle gange være det mest forebyggende. I dag er der jo på trods af Barnets Reform den fremherskende opfattelse rundtomkring – vi kan høre det fra borgmestrene, og vi kan høre det i debatten – at det er et selvstændigt mål at forebygge en anbringelse. Det er det altså ikke. Det er et selvstændigt mål at forebygge omsorgssvigt og forebygge, at der ikke bliver passet ordentligt på børnene i de tilfælde, hvor forældrene faktisk ikke kan varetage den opgave. Når forældrene ikke kan det, har fællesskabet et ansvar, for barnet har sine egne rettigheder, og vi skal passe bedre på barnet.
Spørgeren, værsgo.
Ja, vi skal passe godt på børnene, og vi skal også sikre hjælp til familierne, men til det at have det som et mål i sig selv, at man vil øge antallet – det er jo det, som statsministeren siger i sin tale – siger vi fra Dansk Folkepartis side, at det jo ikke handler om antal, men at det netop handler om de rigtige indsatser, kvalitetssikring af de indsatser, der er, altså det forebyggende. Der vil desværre være børn, der skal anbringes, fordi forældrene ikke kan varetage deres tarv, men vi ser jo desværre også, at der er børn, der bliver anbragt, som ikke skulle være anbragt. Vi ser også børn, som skulle være anbragt, og som ikke bliver det. Jeg håber, at ministeren forstod det.
Værsgo, ministeren.
Til det sidste kan man jo bare sådan helt fredsommeligt konstatere, at 98 pct. af de påklagede tvangsanbringelser bliver stadfæstet i Ankestyrelsen. Så det her billede, som nogle tegner af, at det sådan lidt er at flippe en mønt og så se, om et barn bliver anbragt rigtigt eller ej, er altså ikke det, der er virkeligheden. Virkeligheden er, at der er for mange børn, der flyver under radaren – ordføreren nævner selv, at man kun får gennemført de lovpligtige børnesamtaler i lidt over hver anden sag – og det vil jo sige, at barnets opfattelse af det her, barnets perspektiv på, hvorvidt det nytter noget at blive ved med at give forældrene chance på chance, ikke kommer frem i de tilfælde. Så vi har brug for at gøre noget grundlæggende, og vi har brug for at hjælpe flere børn tidligere, og det er derfor, vi taler ærligt
Spørgsmålet er slut. Men vi fortsætter med den samme minister og den samme spørger.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Hvad er ministerens holdning til de bekymringer vedrørende tvangsfjernelse af børn med autisme, som psykologer og Landsforeningen Autisme giver udtryk for i artiklen »Psykologer i opråb til kommuner: »I er ikke rustet godt nok til at tvangsfjerne børn med autisme«« på dr.dk, og er ministeren enig i, at efter statsministerens nytårstale vil flere familier undlade at kontakte kommunen, såfremt de føler, at de har behov for hjælp med deres barn, herunder hvis det lider af skolevægring eller andet?
Ministeren.
Det er bestemt ikke regeringens intention, at flere børn og unge med et handicap skal anbringes, hvis deres behov for hjælp og støtte ellers kan imødekommes med indsatser i hjemmet. Derfor vil jeg også gerne benytte lejligheden her til at berolige de forældre til børn med eksempelvis autisme, som bliver bekymret for, om regeringen nu vil give et carte blanche til kommunen til at anbringe flere børn med handicap mod forældrenes vilje. Det kommer vi ikke til. Når vi i regeringen mener, at flere børn skal anbringes og anbringes tidligere, så taler vi om de børn, der vokser op i hjem, hvor det er skadeligt for børn at vokse op, fordi de voksne ikke evner at tage sig ordentligt af dem. Vi taler ikke om, at flere børn med handicap har brug for et nyt hjem. Jeg er bekendt med, at der er nogle forældre til børn med autisme, som oplever, at kommunerne ikke alle steder er gode nok til at vurdere, om et barns tegn på mistrivsel skyldes omsorgssvigt eller en psykiatrisk diagnose som autisme. De føler sig mistænkeliggjort af det system, der egentlig skulle hjælpe dem, de føler sig uretmæssigt beskyldt for ikke at være gode nok forældre. Jeg mener, at der er behov for mere generelt at se på, om man i kommunerne altid er dygtige nok til at vurdere de her sager og ikke mindst til også at få inddraget børnene. Det vil være en del af regeringens videre arbejde med det udspil på anbringelsesområdet, som vi vil fremlægge senere på året. Ud over det vil vi, som spørgeren jo også ved, gå i gang med at evaluere handicapområdet for at sikre, at der er den rigtige viden til stede i kommunerne, og at den bliver brugt. Vi skal følge det her tæt. Ankestyrelsen er i gang med at undersøge udviklingen i anbringelser af børn og unge med funktionsnedsættelser, herunder autisme. For det skal selvfølgelig være sådan, at forældre, der har brug for støtte til deres barn, altid skal kunne henvende sig til myndighederne for at bede om hjælp uden at frygte for at blive uretmæssigt mistænkeliggjort. For det er så vigtigt, at der bliver sat ind med den rette støtte til barnet og til familien.
Spørgeren, værsgo.
Nu var det sådan, at vi i sidste samling havde indkaldt til et samråd om netop det, at forældre, der har børn med autisme, føler sig truet, i forhold til at man vil anbringe deres barn, og det skal vi jo tage alvorligt. Derfor indkaldte vi til et samråd, og nu er der en række bekymringer på det her område. I Dansk Folkeparti har vi jo i sidste samling og i den her samling foreslået, at vi skal have en kulegravning af det her område, og at vi skulle have nedsat en ekspertgruppe, som kunne komme med anbefalinger til det her, så vi netop kunne sikre kvaliteten i indsatserne. Vi ser somme tider, at indsatserne i familierne ikke har været gode nok, fordi de ikke får det rigtige tilbud, fordi man netop ikke investerer i det rigtige tilbud. Ofte er det måske først, efter man er blevet anbragt i en plejefamilie, at man får det rigtige tilbud. Så i forhold til hele den her diskussion – og ministeren nævnte tidligere budgettet – kunne jeg godt tænke mig at spørge regeringen om noget. For flere har jo været ude at sige, at der ligesom ikke følger nogen penge med, og så vidt jeg har forstået på regeringen, vil der heller ikke følge penge med, men der vil ligesom ske en omrokering. Så hvor mange penge sender regeringen med ud til det her, og her tænker jeg på forebyggelsesdelen, og at flere har været ude at sige, at det her er meget dyrt, og at pengene, hvis man skal lave en indsats, skal følge med? Så det må ministeren gerne svare på. Og jeg vil også godt have, at ministeren svarer på, om forældre, der har børn med et handicap, forældre, der har børn med autisme, adhd eller andet, kan være sikre på, at de trygt kan gå til kommunen og anmode om hjælp, uden at de skal risikere, at deres barn bliver tvangsfjernet, fordi deres barn har en form for diagnose.
Ministeren.
Det sidste kan jeg jo svare meget kort på, for det lagde jeg sådan set også meget vægt på i min besvarelse. Det duer selvfølgelig ikke, at forældre til et barn med handicap ikke føler, at de kan gå til det system, der er sat i verden for at hjælpe dem, fordi de føler, at de bliver uretmæssigt mistænkeliggjort i deres forældreevne. Så det kan man sådan set svare meget kort på. Så siger spørgeren: Skal vi ikke vide mere om det her? Jo, men som jeg også sagde, er Ankestyrelsen i gang med at undersøge udviklingen i anbringelser af børn og unge med funktionsnedsættelser, herunder autisme. Og vi har jo også i regi af SØM, Den Socialøkonomiske Investeringsmodel, besluttet at investere midler i at få bedre data i forhold til anbringelser, så vi kan kigge ind i, hvornår der er tale om et barn med handicap, og hvornår der er tale om anbringelser på en anden baggrund. Så vi er
Værsgo, spørgeren.
Er ministeren overhovedet ikke bekymret for, at der nu er familier, der på baggrund af statsministerens nytårstale ikke tør at gå til kommunen og bede om hjælp, netop fordi de har en grundlæggende angst for, at de risikerer en tvangsfjernelse eller en bortadoption, fordi målet i sig selv var, at man skulle have flere af dem? Vil ministeren ikke anerkende, at det er det, mange familier står over for, altså at de nu er bekymret for at bede om en håndsrækning, når de møder op ved kommunen, fordi de har det i baghovedet, at de så risikerer at få fjernet deres barn?
Ministeren.
Jeg kan jo ikke gå ind i folks hoveder og bestemme, hvad de frygter, men når der nu er nogle, der bliver ved med at fortælle den her historie, at målet i sig selv er at bortadoptere og tvangsanbringe flere på grund af et eller andet måltal, så kan jeg da godt forstå, at der er nogle, der bliver bekymret. Målet er jo at sikre bedre trivsel hos flere børn og forebygge omsorgssvigt og sørge for, at alle børn kan få et trygt og kærligt hjem med nogle voksne, de kan stole på, muligheden for at slå rod, hvor alting ikke er midlertidigt, men der er noget, man kan regne med. Vejen derhen er jo at hjælpe tidligere, og skal vi hjælpe tidligere, vil det også betyde – det kan vi se er virkeligheden i dag – at man vil se flere tvangsanbringelser. Og det er sådan set bare et forsøg på at få en ærlighed ind i den her diskussion, der meget ofte holder sig på de overordnede hensigtserklæringer, der ikke flytter noget.
Værsgo til spørgeren.
I Dansk Folkeparti prøver vi sådan set at nuancere debatten i forhold til, at det ikke handler om antal, men at det netop handler om de rigtige indsatser, og derfor er præmissen for statsministerens nytårstale jo også helt forkert. Man kunne have sagt, at det handler om, at vi får det gode børneliv, og hvordan vi gør det – hvordan sikrer vi forebyggelse i familien, så familien kan blive sammen, hvordan sikrer vi, at der ikke sker sammenbrud i anbringelsessager, hvordan sikrer vi de rigtige match, og hvordan sikrer vi kvaliteten? Men det var ikke det, det handlede om; det handlede om, at det var flere tvangsfjernelser, der skulle til, og det var flere tvangsbortadoptioner.
Ministeren, værsgo.
Jeg ved ikke helt, hvad jeg skal stille op i forhold til den her diskussion. Statsministerens nytårstale handlede om, at vi skal passe bedre på de børn, der er allermest udsatte i det her land. Vi hjælper for sent, der er for mange, der flyver under radaren, der er for mange, der aldrig får den hjælp, de har brug for, og når vi så hjælper, hjælper vi også for dårligt. Statsministeren havde billedet med den lille gut, der nu skulle starte forfra på en ny skole igen, med den usikkerhed, det giver, når man står med sin store skoletaske, og det var jo en diskussion omkring skift af skole, skift af plejefamilie, skift af sagsbehandler, det vil sige kvaliteten i vores anbringelser. Jeg kan jo ikke stå her og læse hele statsministerens nytårstale op igen, men jeg må bare sige, at jeg ikke kan genkende det billede, som Dansk Folkepartis ordfører tegner af den.
Spørgsmålet er slut. Og jeg siger til social- og indenrigsministeren og Karina Adsbøl, at det er de sværeste at styre i en spørgetid, specielt når det gælder overholdelse af taletiden, men jeg siger det med et glimt i øjet, fordi jeg mærker et stort engagement. Vi går videre til det næste spørgsmål, og det er til skatteministeren af hr. Alex Vanopslagh, og her er medspørgeren hr. Ole Birk Olesen.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at niveauet for selskabsskatten er udtryk for en sund balance mellem statens finansieringsbehov og samfundsøkonomien som helhed, når Danmark kan gøres 3,3 mia. kr. rigere, hvis staten bruger 1,3 mia. kr. på at reducere selskabsskatten?
Ministeren.
Ja, det mener ministeren.
Nu viser tallene fra Skatteministeriet jo, at hvis man sænker selskabsskatten med bare 1 procentpoint, så koster det statskassen 1,3 mia. kr. Til gengæld vil samfundet og danskerne blive 3,3 mia. kr. rigere. Viser det ikke med al tydelighed, at den socialdemokratiske ideologi egentlig ikke handler om at gøre samfundet rigere, men om at gøre statskassen så rig som overhovedet muligt? Og er det ikke udtryk for en stærk skævvridning, at man simpelt hen prioriterer at gøre statskassen godt 1 mia. kr. rigere, på bekostning af at samfundet bliver 3 mia. kr. fattigere? Kan ministeren ikke se, at det er en skæv prioritering, og at der er behov for en bedre balance mellem hensynet til samfundet som det ene og hensynet til statskassen som det andet?
Ministeren.
Nej, det kan jeg ikke se.
Spørgeren.
Hvis nu den socialdemokratiske minister havde et lidt større udsyn og lidt lettere ved at se tingene, så ville man da kunne se … [Lydudfald].
Så genoptager vi mødet efter nogle tekniske problemer, og de tekniske problemer har så betydet, at spørgsmål nr. S 654, S 655 og S 657, som er spørgsmål nr. 5, 6 og 7 på dagsordenen, nu tages af efter ønske fra spørgerne. Det betyder, at vi nu er kommet til spørgsmål nr. 8, som er til udlændinge- og integrationsministeren af fru Eva Kjer Hansen.
Fru Eva Kjer Hansen for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Mit spørgsmål lyder: Er ministeren tilfreds med Styrelsen for International Rekruttering og Integrations ageren omkring udstedelse af opholdsbevis til tyske familier, der har købt hus i Danmark?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Når man igennem de seneste uger har fulgt med i JydskeVestkystens dækning af historien om tyske huskøbere i Sønderjylland, kan jeg faktisk godt forstå, at man får lyst til at spørge, hvad det egentlig er, der foregår. Jeg kan som minister selvfølgelig ikke gå ind i konkrete sager, heller ikke dem, der er omtalt i JydskeVestkysten. Som ansvarlig for reglerne om EU-borgeres ret til ophold i Danmark er jeg optaget af, at reglerne administreres korrekt. Det er klart. Og det gør naturligvis indtryk, at der er utilfredshed med administrationen af de her regler, og at eksperter udtrykker kritik, og derfor er jeg også glad for at få mulighed for at forklare lidt nærmere. SIRI, som er en styrelse under ministeriet, har til opgave at påse, at betingelserne i opholdsbekendtgørelsen, som gennemfører et direktiv fra 2014, er opfyldt på det tidspunkt, hvor styrelsen udsteder et EU-opholdsbevis. Jeg har redegjort nærmere for reglerne i min besvarelse af spørgsmål nr. 121 fra Udlændinge- og Integrationsudvalget, som blev oversendt til udvalget i går. Så i dag vil jeg bare begrænse mig til at nævne, at det er en grundlæggende betingelse for udstedelse af et opholdsbevis efter EU-reglerne, at EU-borgeren aktuelt udøver sin ret til fri bevægelighed i et andet EU-land. Det kan være som økonomisk aktiv eller som selvforsørgende. Køb af fast ejendom kan ikke i sig selv begrunde en opholdsret efter EU-reglerne. At ansøgeren aktuelt skal udøve retten til fri bevægelighed i Danmark, er ikke det samme som et bopælskrav, som det er blevet udlagt i avisen. Det vil jeg komme nærmere ind på i min besvarelse af det næste spørgsmål om lidt. SIRI overtog ansvaret for udstedelse af de her opholdsbeviser fra den nu nedlagte Statsforvaltning for ca. 10 måneder siden, og det er mit indtryk, at styrelsen har gjort meget for at sikre en korrekt praksis over hele landet. Det er også mit indtryk, at SIRI tager ansvar i den her sag, f.eks. er der i forlængelse af den artikel, der har været nævnt, blevet foretaget en stikprøvegennemgang af afgørelser, som er truffet efter overtagelsen af området, og der er også taget initiativ til at holde et informationsmøde i Sønderjylland senere på måneden.
Tak for det. Værsgo til fru Eva Kjer Hansen.
Tak til ministeren for besvarelsen. Nu kan man jo ikke andet end vente i spænding på, hvad ministerens svar er på det efterfølgende spørgsmål. For lige at få helt styr på det her vil jeg sige, at jeg forstod ministerens svar derhen, at der ikke er noget bopælskrav i EU-reglerne i forhold til at få en opholdstilladelse, og det er vel det, der er hele kernen i den her problemstilling, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt man på forhånd skal have en adresse i Danmark eller ej. Så jeg vil gerne bede ministeren om at uddybe, at sådan som reglerne er, er der ikke et krav om, at man på forhånd har et bopælskrav i Danmark for at få opholdsbeviset, og derfor burde der som sådan ikke være nogen hindringer for, at f.eks. en tysk familie, der så har købt en ejendom, kan flytte direkte ind i den ejendom, man har købt, og ikke skal ad den der mærkelige omvej og have et lejemål forinden.
Ministeren.
Det er helt korrekt, som spørgeren her siger: Der er ikke et bopælskrav for at få et EU-opholdsbevis. Vi administrerer de her regler efter et EU-direktiv, som siger, at man skal have taget ophold, reelt og aktuelt. Men det kan også godt være, at man har købt et hus med en overtagelsesdato, som ikke er om lang tid, men som er om kort tid; og der bliver foretaget en individuel vurdering i hver enkelt sag om, hvorvidt der kan udstedes et opholdsbevis, og der kan det at have købt et hus sagtens tælle positivt, også selv om man ikke er flyttet ind i det endnu, ligesom det ville kunne tælle positivt, at børnene er startet i børnehave, eller andre ting.
Fru Eva Kjer Hansen. Værsgo.
Er ministerens svar på spørgsmålet i virkeligheden, at styrelsen har været unødvendig omstændelig i den her sag, og at man i virkeligheden vil gå tilbage til den hidtidige praksis på området?
Ministeren.
Nej, men jeg synes ikke, det er et spørgsmål om, at man har været unødig omstændig, for der skal Det kan ikke i sig selv udløse et opholdsbevis. Det afhænger bl.a. af overtagelsesdatoen, og om man i øvrigt har taget andre skridt, der indikerer, at man aktuelt og reelt har taget ophold i Danmark. Jeg ved godt, at det bliver lidt kringlet, men jeg tror også, det er vigtigt, at vi holder fast i, at vi ikke udsteder opholdsbeviser til folk, alene fordi de har købt et hus. Der følger mange andre rettigheder med det at have fået et opholdsbevis, også på det sociale område og andre steder.
Fru Eva Kjer Hansen for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Jamen jeg er jo kun optaget af, at vi får gjort tingene så smidigt som overhovedet muligt, så derfor bliver jeg lidt overrasket over, at spørgsmålet om overtagelsesdatoen kan have indflydelse. Kan ministeren uddybe, hvad der ligger i det? Er det en kort eller en lang overtagelsesdato, der er fremmende for, at man får udstedt sit opholdsbevis?
Ministeren.
Det er en kort overtagelsesdato. Så man kan sige, at jo længere tid, der går før overtagelsesdatoen, jo mindre chance er der for, at det vil tælle positivt med, i forhold til hvorvidt man aktuelt og reelt har taget ophold i Danmark.
Tak for det. Spørgsmålet er slut. Men vi fortsætter med samme minister og samme spørger.
Værsgo til fru Eva Kjer Hansen for oplæsning af spørgsmålet.
Ja, og det bliver jo så er meget spændende i forhold til de forventninger, ministeren har skabt. Og spørgsmålet er: Vil ministeren sørge for at få smidiggjort udstedelse af opholdsbevis, så der ikke kræves bopæl i Danmark, men blot en underskrevet købsaftale, for tyskere, der vil bosætte sig i Danmark?
Ministeren.
Tak. Som det også fremgår af min besvarelse af spørgsmål nr. 121 til Folketingets udvalg, ligger det os i regeringen meget på sinde, at samspillet mellem EU-borgernes ret til ophold i Danmark og deres adgang til erhvervelse af fast ejendom fungerer korrekt og smidigt, så EU-borgere, også tyskere, der ønsker at tage ophold i Danmark som f.eks. lønmodtagere eller selvforsørgende, ikke bliver mødt med unødigt bureaukrati, når de ønsker at købe sig et helårshus her i landet. Som det også fremgår, har SIRI oplyst, at styrelsen ikke stiller et bopælskrav som betingelse for udstedelse af et opholdsbevis. For at få sådan et opholdsbevis, skal en EU-borger aktuelt udøve sin ret til fri bevægelighed, som det hedder, som økonomisk aktiv eller som selvforsørgende med tilstrækkelige midler i et andet EU-land. At den fri bevægelighed skal udøves aktuelt, betyder, at den blotte hensigt om at ville flytte til og tage ophold i Danmark som udgangspunkt ikke er nok. En hensigt om at komme hertil kan dog være underbygget på en sådan måde, at det er muligt for myndighederne at vurdere, om betingelserne om at være enten økonomisk aktiv eller selvforsørgende i Danmark er opfyldt nu og her eller bliver opfyldt i nærmeste fremtid, så der alligevel kan udstedes et opholdsbevis. I den vurdering kan det bl.a. indgå, at ansøgeren f.eks. har taget skridt til at købe sig et helårshus i Danmark. Sagt på en lidt anden og lidt mere simpel måde: EU-reglerne på området forudsætter, at EU-borgeren forlader sin egen medlemsstat, f.eks. Tyskland, og tager ophold i et andet EU-land, f.eks. Danmark, for at få sådan et opholdsbevis. Men det er ikke det samme som et bopælskrav. Og hvis SIRI, som spørgeren foreslår, skulle udstede et EU-opholdsbevis alene på grundlag af en underskrevet købsaftale, ville det kræve en helt ny regel, som nødvendigvis ville skulle gælde for alle EU-borgere, der ønskede at købe fast ejendom i en hvilken som helst del af Danmark. Og en sådan regel ville indebære, at personer, som ikke aktuelt udøver retten til fri bevægelighed, ville få ret til ophold her i landet med alle de rettigheder, som følger deraf, selv om de på afgørelsestidspunktet ikke er berettiget hertil efter EU-retten. Sådan et forslag har jeg svært ved at tilslutte mig.
Fru Eva Kjer Hansen.
Jeg har ikke hørt nogen i den her sag kræve, at der skulle være ændrede regler som sådan, men at man blot ændrer praksis, så man dropper det bureaukrati, der er blevet skabt her det sidste halve års tid. Men jeg hører i virkeligheden ministeren være meget indstillet på det og sige, at der selvfølgelig er den fri bevægelighed, og når tyske familier ønsker at bosætte sig i Danmark og har arbejde i Danmark, så skal de være hjertelig velkommen, og de skal ikke hindres af noget unødigt bureaukrati. Så jeg hører i virkeligheden ministeren understrege over for styrelsen, at det er helt unødvendigt at komme med de her ønsker om en bopæl på forhånd, og at der vil blive taget mere hensyn til de intentioner, der ligger i, at nu har man rent faktisk købt et helårshus i Danmark. Men når ministeren så siger, at det ikke alene beror på huskøbet, så er det vel de gældende regler, ministeren vil fremhæve, og ikke yderligere krav, som ministeren agter at stille ud over huskøbet.
Ministeren.
Jeg vil starte med at sige, at her i 100-året for genforeningen skal vi gøre alt, hvad vi kan, for at fremme en velkommenkultur, som tror jeg man ville sige i Tyskland. Det betyder også, at vi ikke skal have unødigt bureaukrati, heller ikke hvis tyskere ønsker at bosætte sig i Danmark og købe et hus her – selvfølgelig. Jeg har også bemærket, at al den omtale og virak om den her regel har fået styrelsen til – skriver de til mig – på baggrund af en stikprøveundersøgelse, de har lavet, at sikre en øget opmærksomhed hos styrelsens medarbejdere i forbindelse med behandling af sager om ophold efter EU-reglerne, hvor ansøgeren oplyser at have købt fast ejendom i Danmark. Det synes jeg er fornuftigt. Og kombineret med et informationsmøde tror jeg nok vi skal nå i land.
Tak. Fru Eva Kjer Hansen.
Så det, man kan forvente i grænselandet, er en tilbagevenden til det, der har været hidtidig praksis på området. Og så vil jeg bare spørge ministeren, hvornår det træder i kraft. Er det fra dags dato?
Ministeren.
Den øgede opmærksomhed træder i kraft fra nu af – eller fra i går, da jeg sendte svaret på spørgsmål 121 over til Folketinget. Men det er ikke et spørgsmål om, at vi vender tilbage til en anden praksis. Det er det samme direktiv, som vi hele tiden har administreret efter. Det er rigtigt, at SIRI har overtaget opgaven fra Statsforvaltningen. Jeg tør ikke sige, om reglerne er blevet administreret på en anden måde tidligere, under den tidligere forvaltning. Men det bliver i hvert fald administreret efter reglerne nu. Det er i hvert fald det, der er opgaven, og hvis folk er utilfredse med de afgørelser, der bliver truffet, kan man også påklage det til Udlændingenævnet.
Fru Eva Kjer Hansen, sidste spørgsmål.
Jeg bliver næsten nødt til så at bede ministeren om igen at bekræfte det svar, man har givet – at det jo er at være fleksibel, og at man netop ikke vil kræve bopæl i Danmark i forbindelse med at udstede opholdstilladelse. Dermed vender man jo tilbage til den tidligere praksis på området, og det vil jeg bare gerne kvittere for. Og jeg vil sige tak for, at ministeren har været så forholdsvis klar i sin besvarelse i dag, og bare sige, at det er ærgerligt, at der skulle så mange spørgsmål til, og at vi skulle have ministeren hentet ned i Folketingssalen, for at den instruks er blevet givet videre til styrelsen.
Ministeren.
Der er ikke et bopælskrav for at få et EU-opholdsbevis. Der er et krav om, at man har taget ophold i Danmark reelt og aktuelt, og det bliver administreret ved, at der foretages individuelle vurderinger fra gang til gang, og der tæller det også, om man har købt et hus i Danmark. Og det tæller særligt, hvornår overtagelsesdatoen er. Jeg er helt enig i, at vi skal have fleksible, ubureaukratiske regler generelt på udlændingeområdet, men særlig i et område som grænselandet, hvor vi har en dyb interesse i et godt samarbejde med vores naboer.
Spørgsmålet er slut. Tak til spørger, tak til minister. Vi går videre til næste spørgsmål til transportministeren af fru Eva Flyvholm, Enhedslisten.
Fru Eva Flyvholm for oplæsning af spørgsmålet.
Mange tak. Hvorfor vil ministeren bruge tid på at undersøge en dårligere busløsning til Østbanen på Sjælland, når der lige nu er så akut brug for at få repareret sporene og sat gang i den almindelige togdrift igen?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. For det første vil jeg gerne pointere, at spørgsmålet tager udgangspunkt i en lidt forkert præmis, for der er ikke tale om en dårligere busløsning. Der er heller ikke taget stilling til, om det er den løsning, der skal anvendes, blot at den skal undersøges. Den løsning, der undersøges, er ikke en almindelig bus, men derimod en grøn regional BRT. BRT står for Bus Rapid Transit, og man kunne kalde det et tog på gummihjul. I praksis betyder BRT-løsningen, at de borgere, der benytter Østbanen i dag, vil opleve et køretøj, der kører i sin egen bane, sit eget tracé, fuldstændig ligesom togene gør det i dag, og det vil være en rejse, der er kendetegnet ved høj komfort, stationslignende stoppesteder med niveaufri ind- og udstigning og en rejsetid, der svarer til toget på Østbanens, altså ikke med den rejsehastighed, der er nu, men med den, der var tidligere, inden man nedsatte hastigheden. Køretøjet vil kunne køre i sin egen bane, hvilket gør det muligt at indsætte længere køretøjer, som øger kapaciteten. I Aalborg, hvor man har BRT-løsningen undervejs, planlægger man eksempelvis at anvende treleddede køretøjer, og ja, de ligner slående nok tog. Perspektivet er, at køretøjerne modsat det nuværende tog vil være eldrevne, så løsningen også kan understøtte målet om CO 2 I en potentiel grøn BRT-løsning på Østbanen indgår også en vision om at udnytte potentialet i nye mobilitetsformer og fremtidens teknologi. En lukket bane som Østbanen vil være et ideelt miljø til førerløse køretøjer, da der ikke kommer til at køre anden trafik. Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at der med lanceringen af forundersøgelsen ikke er truffet nogen beslutning om Østbanens fremtid. Undersøgelsen af en regional BRT kommer til at køre parallelt med den undersøgelse af sporrenovering af Østbanen, som regionen allerede har besluttet at lave, og når begge undersøgelser er afsluttet, gerne samtidig, vil det være Region Sjælland, der beslutter, hvilken løsning de mener er bedst for Stevns og Østbanens brugere. Vi forsinker dermed ikke noget ved at lave undersøgelsen.
Tak for det. Fru Eva Flyvholm, værsgo.
Men jeg synes, at det, der er helt centralt – og det kan godt være, jeg måske nærmest er lidt togfundamentalist – er, at det er mere komfortabelt for folk at køre i tog end at køre i bus eller tog på gummihjul, om man vil. Men altså, det er mere komfortabelt at køre i tog. Det betyder rigtig meget for et lokalområde at have et tog, og med Østbanen ved vi, at der er så mange, der bruger det. Vi ved også, at folk bliver forsinket hver dag, som det er nu. Vi ved, at passagererne siver væk, fordi der er den usikkerhed her om banen. Det gør altså, at jeg synes, at der er et kæmpestort behov for, at man fra regionens side og her fra statens side går sammen og siger: Prøv at høre her, vi vil gerne have løst det her. Nu skal vi have repareret de her skinner, folk skal ikke vente længere på det end højst nødvendigt, og nu skal vi tilbage til det her faktisk meget velfungerende lokaltog, som vi har kørende, og få det op i fart. Jeg tror, det skaber så meget usikkerhed, at man snakker om den her bus, og jeg har ikke set nogen eksempler på, at man har velfungerende løsninger med de her busløsninger på strækninger, der er så lange og så store som det, vi snakker om her. Det, jeg simpelt hen savner fra ministeren, er, at man vil være med til at gå ind at sige, at det her faktisk er akut, at det berører så mange mennesker, og at vi nu skal handle. Jeg tror ikke, der er noget at rafle om, når man siger, at bare det at få toget til at køre igen på en ordentlig måde vil være langt den bedste løsning for folk.
Ministeren.
Altså, jeg vil gerne have undersøgt alle mulige løsninger og dermed også skaffe et beslutningsgrundlag for Region Sjælland, sådan at man kan træffe en beslutning på et oplyst grundlag og ikke på forhånd diskutere, om noget er bedre end noget andet. For hvad nu hvis det faktisk er sådan, at man kan lave en løsning, som både er bedre, billigere og giver en større grad af komfort? Skal vi så på forhånd afvise det? Det synes jeg i hvert fald ville være forkert, og derfor vil vi gerne sikre, at der er et oplyst grundlag, og det er som sagt også derfor, at vi har lavet aftalen i samarbejde med Region Sjælland om at supplere deres undersøgelse med dette.
Fru Eva Flyvholm, værsgo.
Det er jo lige præcis det, der er problemet – jeg ikke har nogen som helst steder hørt, at folk synes, at det giver mere komfort at sidde i en bus, end det gør at sidde i et tog. Tværtimod ved man fra de fleste steder, hvor man har de der busløsninger, at folk er gladere for tog. Tog trækker flere folk til, det trækker flere folk ud af bilerne, det giver en bedre mobilitet, og det betyder også enormt meget for området. Det er derfor, jeg synes, at det umiddelbart virker, som om det ligger ret meget på den flade hånd, at nu skal vi bare se at få fikset toget, fordi så mange mennesker er afhængige af det.
Ministeren, værsgo.
Vi kan i hvert fald konstatere, at de steder, hvor man har BRT-løsninger med de køretøjer af høj klasse, som man jo kan sammenligne med letbaner eller eller tog for den sags skyld, er der nogle store passagerervæksttal. F.eks. den franske by Metz og et par byer i Sverige, bl.a. Malmø og Helsingborg, har gode erfaringer med den her type løsninger, som er med til at give en betydelig passagertilvækst. Jeg synes egentlig, at det, vi bør gøre, først og fremmest er at kigge på de analyser, når de færdige i løbet af de næste par måneder, og se, hvad der så egentlig giver mest mening.
Tak. Fru Eva Flyvholm med sidste spørgsmål.
Jamen det, jeg hæfter mig ved, minister, er jo også, at de eksempler, der bliver nævnt, alle sammen er byer – det er meget kortere strækninger. Her har vi et stort landområde, som er dækket ind med tog, og hvor folk er helt afhængige af toget. Jeg vil gerne høre ministeren: Tror ministeren ikke, at der er en meget stor risiko for, at al den her trækken i langdrag og snak om busser osv. er med til at gøre, at folk lige nu faktisk opgiver toget og rykker over i deres biler, og at folk i øvrigt er rigtig kede af det og utilfredse med, hvordan situationen er? Jeg tror, der er brug for, at vi både fra Folketinget og regionens side giver et løfte om, at vi nu vil satse alt på at få fikset det tog.
Ministeren, værsgo.
Der er i hvert fald ingen tvivl om, at det enorme vedligeholdelsesefterslæb, som der er, er en kæmpemæssig udfordring, og derfor er det også vigtigt for mig, at den analyse af BRT, som foretages, er færdig samtidig med den analyse, som regionen allerede har sat i gang i forhold til toget, sådan at det her ikke bliver en beslutning, som kommer til at trække unødigt længe ud, sådan som spørgeren ellers antyder i sit spørgsmål. Faktisk skal det her beslutningsgrundlag sikres parallelt med det, fordi vi skal tage hensyn til borgerne – de 1 million passagerer, som bruger den her løsning i dag.
Spørgsmålet er slut. Tak til ministeren og tak til spørgeren. Det næste spørgsmål er til ministeren for fødevarer, fiskeri og ligestilling af fru Pia Kjærsgaard.
Fru Pia Kjærsgaard med oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Hvilke tanker gør ministeren sig om den mangelfulde kontrol af lange grisetransporter, som medfører meget stor risiko for, at grisene er kommet til skade eller er påført lidelse under transporten, samt den manglende sanktionering af transportører, der gentagne gange forbryder sig mod reglerne?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet om dyrevelfærd, som både jeg og regeringen også er meget optaget af. Det er klart, at landmænd og chauffører og vognmænd skal leve op til deres ansvar for de dyr, som de transporterer – alt andet er både urimeligt og ulovligt og uprofessionelt. Derfor skal Fødevarestyrelsen selvfølgelig også skride ind over for de overtrædelser, der måtte ske. De forhold ved kontrollen, som Rigsrevisionen har kritiseret, er Fødevarestyrelsen allerede i gang med at følge op på, således er kontrollen i 2019 blevet skærpet betydeligt i medfør af den politiske aftale, der blev indgået i 2018, og som jeg også har forlænget, indtil der foreligger en ny aftale. Jeg har selvfølgelig noteret mig Statsrevisorernes bemærkninger, der omfatter en række forhold, som vi naturligvis skal følge op på, herunder at de kritiserer, at Fødevarestyrelsen ikke effektivt har sanktioneret de transportører, der gentagne gange har forbrudt sig mod reglerne. Jeg modtager snart en evaluering af den skærpede kontrol, og den vil jeg selvfølgelig gennemgå, ligesom jeg vil gennemgå Rigsrevisionens kritikpunkter og også Statsrevisorernes forventninger, og de vil indgå i arbejdet med at lave et nyt kontrolkoncept snarest. Jeg må sige, at jeg som minister desværre har modtaget et kontrolområde, som ikke har været i den bedste forfatning, og mit fokus er på hurtigst muligt at få ryddet op i de forhold, og det er der jo også, kan jeg konstatere, et bredt flertal i Folketinget for at få gjort. Så målet er, at vi inden sommerferien har et nyt kontrolkoncept, som har til formål konsekvent at tage hånd om de overtrædelser, der truer dyrenes velfærd under transport, og indtil da fortsætter vi den skærpede kontrol, som nu er indført.
Fru Pia Kjærsgaard.
Tak. Jeg føler, vi står lidt i stampe, for det er jo ikke første gang, vi diskuterer det her. Og nu er der kommet en sønderlemmende kritik fra Rigsrevisionen – derefter Statsrevisorerne – i forhold til det her. Jeg synes, det er en gang lovning, og jeg synes slet ikke, at det, at vi stadig væk behandler dyr på den måde, burde finde sted i år 2019. Jeg kan snart ikke huske i hvor mange år, men der har været diskuteret dyretransporter i rigtig, rigtig mange år, og vi bliver bare ved med at skyde det ud. Og selv om vi laver forlig om det og aftaler, i forhold til at der skal være større kontrol, bliver der jo ikke fulgt op på det. Det er det, jeg synes er så grotesk, altså at vi kan blive ved på den her måde. Som ministeren selv var inde på, var det i december 2018, at den daværende regering sammen med Dansk Folkeparti lavede en midlertidig kontrolindsats. Og dér blev de allerværste ildebrande slukket, for de har været slemme, men de er stadig væk slemme. Og det løser altså ikke problemerne med den meget grænseoverskridende kontrol, som skal ske i et samarbejde mellem transportlandene; et område, som også kritiseres i Rigsrevisionens beretning. Reglerne er der, men der sker ikke nogen udveksling af information mellem landene. Så når danske myndigheder tager en udenlandsk transportør i kontrollen, får det sandsynligvis ingen konsekvenser for ham i sit hjemland. Når dyrene er kørt over grænsen, ved man ikke, hvad der videre sker. Og det er stadig væk vores ansvar, synes jeg – det er stadig væk vores ansvar. På et gruppemøde drøftede vi faktisk også – og det er jeg ikke kommet ind på endnu i mit spørgsmål – at det desværre også med jævne mellemrum sker, at der vælter sådan en grisetransport. Det er jo ganske forfærdeligt i forhold til trafikken i almindelighed, men også i forhold til dyrene osv. Altså, der er så mange kritikpunkter i det her. Så jeg er meget, meget opsat på, at det altså nu skal høre op, og at vi ikke bare diskuterer det og diskuterer det.
Ministeren.
Men det kan jeg kun være enig med fru Pia Kjærsgaard i. Det er utilfredsstillende, at transportører ikke overholder de regler, der klart er for, hvordan du behandler dyr under transport. Det er uanstændigt, og vi skal selvfølgelig sørge for, både via kontrol, men også via sanktioner over for dem, der ikke overholder reglerne, at den her adfærd bliver stoppet. Det er også derfor, jeg har videreført det meget, meget forhøjede kontroltryk, som blev indført sidste år, og at jeg ønsker at lave et nyt kontrolkoncept, som gør det endnu sværere at overtræde reglerne.
Fru Pia Kjærsgaard.
Det er jo også, fordi antallet af grise på lange transporter jo er tredoblet i perioden fra 2008 til 2018, fra 3,2 millioner til 9,6 millioner. Det er altså mange millioner grise, der konstant bliver eksporteret videre. Målet må jo i virkeligheden være, at de bliver her. Det synes jeg jo er det allerfornemste: at vi overhovedet ikke skal have de her dyretransporter. Det er uetisk. Det er uværdigt i forhold til dyrevelfærd, at vi bare stabler gode danske grise op i en transport og sender dem til et eller andet land, hvor man igennem en lang transport overhovedet ikke tager hånd om dem.
Ministeren, værsgo.
Jeg kan jo kun dele ønsket om, at der var flere grise, som blev i Danmark og blev slagtet her. Det er verdensmarkedet, der er indrettet på den måde, som det er, og efterspørgslen, der gør, at det for nogle er mere attraktivt at køre grisene ud af Danmark. Når de så gør det, er det også bare helt nødvendigt, at man overholder de dyrevelfærdsregler, som der er. Jeg synes også, vi skal gøre mere for at sikre, at dyrene har det bedre, bl.a. ved at stille krav om, at de kun må have 8 timers transport, og det er jo noget, vi arbejder for i EU.
Fru Pia Kjærsgaard, det sidste spørgsmål.
Jeg kan bare høre spørgsmålene igen og igen og svarene igen og igen. For som jeg siger, er det ikke første gang, vi står og diskuterer det her. Det har også været oppe på EU-plan. Der er europaparlamentsmedlemmer, som har stået meget stærkt på det – og det er flere valg siden – i deres kampagne, og alligevel sker der ikke noget som helst. Så ved jeg jo, at Dyrlægeforeningen har anmodet Fødevarestyrelsen om, at embedsdyrlægerne hurtigst muligt får en hjemmel til at kontrollere vejesedler før og efter læsning på samlesteder, som det er bebudet i den politiske aftale fra december i 2018. Det er altså kun med de rette kontrolværktøjer og tilstrækkelige ressourcer til kontrolopgaverne, at kontrollen effektivt kan forbedres, og der bliver ministeren nødt til at give et løfte nu og her: at det kommer til at ske nu.
Ministeren, værsgo.
Der er ingen tvivl om, at transportørerne skal opføre sig ordentligt. Det er jo fase 1. De kan gøre noget for, at det her stopper. Fase 2: Vores kontrol skal være i orden, og der skal også være sanktioner, der hårdt rammer de transportører, der overtræder reglerne. Det er vi fuldstændig enige om, og så kan vi arbejde på at gøre reglerne endnu stærkere, bl.a. i EU, hvor Kommissionen trods alt nu er kommet med forslag til, at der i de næste 4 år skal laves en dyrevelfærdsstrategi. Det har der ikke været de sidste 4 år. Så det kan vi forhåbentlig bruge til at forbedre dyrevelfærden.
Tak for det. Spørgsmålet er slut. Tak til ministeren. Tak til fru Pia Kjærsgaard. Det næste spørgsmål er til kulturministeren af hr. Morten Messerschmidt.
Hr. Morten Messerschmidt for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, formand. Er kulturministeren enig i, at skilte i Danmark naturligvis skal være affattet på dansk, og at Europarådets kritik af, at der ikke er opstillet byskilte på tysk ved fire sønderjyske kommuner, derfor er både utidig, ahistorisk og upassende?
Ministeren.
Mange tak for spørgsmålet. I Danmark har vi jo givet bemyndigelsen til at kunne træffe beslutninger om eventuelle tosprogede skilte til kommunerne. Uden at have været med til at vedtage, at det er sådan, så vil jeg lægge til grund, at det er, fordi Folketinget er enig i, at hvis der skal være tosprogede skilte, så er det noget, der skal ske i god dialog med de borgere, der bor i det område, og at det derfor er en beslutning, der skal træffes lokalt. Hvis man lokalt ønsker at træffe sådan en beslutning, skal der søges dispensation hos Vejdirektoratet, men som udgangspunkt blander regeringen sig ikke i, hvordan kommunerne disponerer. Når det er sagt, vil jeg også bare gerne lige sige, at som jeg læser Europarådets konklusioner, så handler det faktisk primært om, at de roser Danmarks indsats for konsekvent at understøtte det tyske mindretal i Danmark, og at det ikke kan læses som en decideret kritik af, at Danmark ikke har disse tyske byskilte. Så det er måske også derfor, at man lokalt endnu ikke er gået ind i det spørgsmål.
Hr. Morten Messerschmidt, værsgo.
Jeg vil sige, at jeg synes, at Danmark nemt kunne være Europarådets ros foruden, hvis vi så også slap for den til tider, for ikke at sige jævnt hen altid, fuldstændig inferiøre og latterlige kritik, som rettes fra den kant på et usagligt og som sagt ahistorisk grundlag. Netop spørgsmålet om byskiltene i det sønderjyske har jo stærke historiske konnotationer. Jeg tror, vi alle sammen kan huske billederne af postbudene, der i begyndelsen af maj – tiden omkring 8. maj og frem, tror jeg – kørte rundt og skruede de tyske skilte ned, efter at nazisterne havde forladt landet. Det, at man begynder at tale om, at nu skal der tyske skilte op igen, river altså nogle sår op, som jeg overhovedet ikke synes er nødvendigt. Jeg må indrømme, at med al respekt for ministeren og hendes integritet osv. lyder det lidt som en formalisme, at man siger, at det ikke er et regeringsanliggende; det er ude i kommunerne, det er Vejdirektoratet osv. Jeg kunne indvende og sige tilbage, at der jo ikke er noget, der forhindrer ministeren i at have en holdning til det her spørgsmål. Dermed forbryder hun sig hverken mod menneskerettighederne, grundloven eller andre erklæringer. Så det ville være rart, om ministeren bare kortfattet og fyndigt ville svare på spørgsmålet: Er hun enig i, at tyske skilte hører til i Tyskland og ikke i Danmark?
Ministeren.
Det er min opfattelse, at mindretal på begge sider af grænsen har dette ønske om også at se deres sprog afspejlet i skiltningen. Netop på grund af de historiske træk, som vi jo alle sammen lever på, er det med følsomhed for det, at jeg udtaler mig. Det kan måske opfattes som formalistisk, men er egentlig ment som en grundlæggende forståelse for, at det her er noget, der skal tages i dialog og besluttes af de mennesker, der skal leve med de skilte, der måtte være. At sidde meget langt væk fra Sønderjylland og gøre sig klog med Roskildekontekst lokalt og her i kongens København synes jeg er at gøre sig til overdommer over meget lokale forhold og meget, kan man sige, historiske følelser.
Så er det hr. Morten Messerschmidt igen. Værsgo.
Jeg tror, jeg må sige til ministeren, at det er en rolle, hun bliver nødt til at vænne sig lidt til. Det at være minister er at træffe afgørelser, også nogle gange helt ned i detaljer. Det gælder både på kultur- og på kirkeområdet, at der har man altså beføjelse til at træffe afgørelser. Jeg er helt med på, at ministeren ikke kan afgøre, om der skal være tysksprogede skilte i sønderjyske kommuner, men jeg går ud fra, at hun har en holdning til det, og den efterlyser jeg altså stadig væk.
Ministeren.
Men den holdning er en helt oprigtig respekt for, at måden, vi er blevet det dansk-tyske grænseland på, er blevet et verdenshistorisk glimrende eksempel på fredelig sameksistens, både når det er gået op, og når det er gået ned, når det er gået godt og har været let at leve sammen, og når det har været særdeles svært. Og det er, fordi det er noget, man har taget ansvaret for lokalt, og fordi der nationalt er blevet udstukket nogle overordnede rammer – det kan jeg betrygge ordføreren med at jeg heller ikke er bleg for – men også med en følsomhed fra det nationale niveau for, at nogle ting skal mennesker kunne snakke sammen om i det nære.
Sidste spørgsmål fra hr. Morten Messerschmidt.
Jeg synes, det er en noget ahistorisk tilgang til det her. Ministeren ved udmærket godt, at Slesvig kun har været tysk i den historisk set relativt korte periode fra 1864 og frem til 1920. Indtil da var det et selvstændigt hertugdømme, hvor den overvældende sindelagstilslutning var i retning af Danmark. Og siden afstemningerne i 1920 har den nordlige del så som bekendt været dansk. Derfor synes jeg, det er en formalistisk og, med al respekt, noget vattet tilgang til det her spørgsmål, at ministeren ikke kan bekvemme sig til at mene noget som helst.
Ministeren, værsgo.
Jeg takker for tilliden, men jeg tror ikke, jeg har gjort mig helt fortjent til den eller har den samme historiske baggrundsviden, som ordføreren fremviser. Jeg vil blot sige, at i min verden er samtlige krige og konflikter startet af folk, der netop udtalte sig meget kategorisk om ting, der lå meget tæt på hjertet. Så at man med magt også nogle gange kan afholde sig fra at bruge den, mener jeg faktisk er en forudsætning for, at man også kan have fredelig sameksistens i konfliktfyldte områder.
Tak for det. Spørgsmålet er slut. Men vi fortsætter med, havde jeg nær sagt, samme besætning, i hvert fald kirkeministeren og hr. Morten Messerschmidt.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Nu med et lidt andet tema – ja, faktisk også lidt en anden minister, kan man sige. Er ministeren – nu kirkeministeren – enig i, at det politiske virke, som udgår fra Folkekirkens Nødhjælp, er uforeneligt med i sit navn at kunne knyttes til folkekirken, der jo netop skal være hele det danske folks kirke, uanset hvad man stemmer, og vil ministeren i det lys tage skridt til både formelt og reelt at få adskilt den danske folkekirke fra Folkekirkens Nødhjælp?
Ministeren.
Jeg kan måske berolige ordføreren med, at Folkekirkens Nødhjælp faktisk allerede i dag organisatorisk er adskilt fra folkekirken. Så den sammenkobling, der sker, ved at Folkekirkens Nødhjælp kalder sig og bruger folkekirken i sit navn, er jo et valg, de som organisation selv har truffet, og som folkekirken tilsyneladende, som jeg oplever det, ikke er imod eller argumenterer imod. Jeg vil sige, at formelt er der vel heller ikke rigtig her fra Folketinget eller fra mig som minister en mulighed for, når folkekirken ikke sådan er et beskyttet navn, at gå ind og sige, at det må organisationer ikke kalde sig. Lige så vel som vi nyder mange andre borgerlige rettigheder, nyder organisationer jo også den rettighed at kalde sig det, deres medlemmer selv synes at de skal hedde, og i dette tilfælde et ikkebeskyttet navn, altså folkekirken. Når folkekirken så som organisation, netop hele folkets kirke, ikke vælger at opponere imod Folkekirkens Nødhjælps navn, er det nok også, fordi – det er i hvert fald min opfattelse – der er rigtig mange af dem, der er aktive i Folkekirkens Nødhjælp, der også er aktive i folkekirken. Så det er måske der, sammenblandingen sker, men det er altså ikke noget, som jeg mener vi her fra Folketinget kan blande os i, fordi organisationer har lov til at vælge deres eget navn.
Hr. Morten Messerschmidt.
Jamen det er jo ikke godt nok. Det, at mange aktive inden for folkekirkesamfund også er medlemmer af en bestemt nødhjælpsorganisation eller vice versa, retfærdiggør ikke, at man som nødhjælpsorganisation kan påberåbe sig at agere på vegne af folkekirken. Sagen er jo netop, at vi i Danmark har organiseret os sådan, at folkekirken som sådan ikke mener noget. En præst kan mene noget, en menighed kan mene noget, et sogn kan mene noget, men ikke på vegne af andre. Det er jo også derfor, kirkerne eller menighederne selv vælger deres præster. Det er derfor, vi har et problem, når den her stærkt politiske organisation, som har synspunkter om alt lige fra klimaspørgsmål over mellemøstkonflikten til den amerikanske præsident – en stribe spørgsmål – udtaler sig på det, der ligner folkekirkens vegne. Så forledes man selvfølgelig til at tro, at de synspunkter – og det er ofte, hvis jeg må sige det, meget skøre synspunkter, som Folkekirkens Nødhjælp vælger at anlægge – også er folkekirkens synspunkter, og det er de jo netop ikke. Derfor kunne man jo godt forestille sig, at der var nogle mennesker derude, som måske havde et mere borgerligt tilsnit i tilværelsen, der sagde: Nej, folkekirken er ikke noget for mig, for jeg kan jo se, at Folkekirkens Nødhjælp går rundt og mener præcis det modsatte af mig. Den situation er jo farlig for folkekirken. Jeg går ud fra, at vi alle sammen, ihukommende grundlovens § 4, er sat til det hverv at værne om og beskytte og understøtte folkekirken. Derfor synes jeg også, det er ministerens opgave at sige klart fra, når der er nogen, som i folkekirkens navn driver politik. En præst kan gøre det, en menighed kan gøre det, men folkekirken som institution kan ikke gøre det, fordi det netop er folkets kirke. Hvad enten man stemmer på Stram Kurs eller på Det Radikale Venstre eller Dansk Folkeparti eller Socialdemokratiet, så er folkekirken folkets kirke, og derfor må den tvinges ud af armene på de mennesker, der sidder i Folkekirkens Nødhjælp.
Ministeren.
Er det i virkeligheden ikke fantastisk, at på trods af at vi har en folkekirke, som på den måde er organiseret, uden at der er en eller en mindre forsamling eller en fuldstændig fast måde at beslutte og dermed mene ting på, og alligevel formår at mene og gøre så meget? Jeg vil stadig væk holde fast i, at hvis folkekirken, forstået som de mange aktive, de mange brugere, de mange, der kommer til kirken, mente, at der her var et problem, så er jeg helt sikker på, at de også ville gøre opmærksom på det. Jeg mener ikke, at jeg som minister skal gøre mig til dommer over den måde, de bruger deres tid og deres engagement på. Tak.
Hr. Messerschmidt, værsgo.
Nu ved jeg jo selvfølgelig ikke, hvor ofte kirkeministeren frekventerer de danske folkekirker, men jeg kan sige, at i de kirkelige sammenhænge, jeg kommer i, er der en stor utilfredshed med, at en privat organisation på den måde kan drive politik på ryggen af folkekirken. Og hvis man ikke i de kirkelige sammenhænge, ministeren måtte være i, finder den overvældende opfattelse, kunne det jo være, fordi de mennesker, der har den opfattelse, allerede har forladt folkekirken, fordi de føler sig spændt for en politisk vogn, som Folkekirkens Nødhjælp er bannerfører for.
Ministeren.
Jeg vil sige, at efter jeg er blevet kirkeminister, har jeg jo fået kontakt med endnu flere i kirkelige sammenhænge, end jeg nogen sinde har haft, og det er første gang, jeg her hører om spørgsmålet rejst af ordføreren ved konferencen her på Christiansborg i sidste uge, mener jeg det var. Så hvis der skulle være sådan en stor folkelig opstand i folkekirken, så er jeg helt sikker på, at jeg kommer til at høre nærmere om det. Og så ville jeg bare gerne se den koncentreret og formuleret, inden jeg som minister begynder at agere på det. Og selv da vil jeg forholde mig skeptisk over for, om jeg har hjemmel til at gøre det, da organisationer har lov at vælge deres eget navn.
Messerschmidt for det sidste spørgsmål, værsgo.
Det er så anden gang i dag, vi oplever en, vil jeg sige noget defaitistisk minister, som allerede erklærer nederlag, inden kampen er gået i gang. Jeg kan ikke forstå, at man som kirkeminister ikke er mere beredt på at kæmpe for den kirke, der burde være folkets kirke, og ikke være i hænderne på fede, frelste farisæere, som sidder og fører overvejende frelst politik på vegne af hele det kirkelige Danmark. Det kan jeg simpelt hen ikke forstå at man som minister ikke tager mere alvorligt. Men det budskab er jo så hermed sendt rundt i det kirkelige landskab, og jeg er sikker på, at ministeren vil høre mere derfra.
Ministeren.
Jeg ved ikke, om jeg helt sådan vil tages til indtægt for de præmisser, du lægger i dit spørgsmål, og især de udsagn om nogle af de mennesker, der bruger rigtig meget af deres tid og engagement på netop at udbrede medmenneskelighed på måder, som vi jo som politikere kan have vores politiske holdninger til. Men det er jo netop det, jeg tror vi deler, altså ordføreren og mig som minister, nemlig ønsket om, at folkekirken er noget, der ligger ved siden af politik.
Spørgsmålet er slut. Tak til spørgeren, tak til ministeren.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 6. februar 2020, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.