Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 12. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Jana Jenko, gospa Nada Brinovšek, gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Irena Kotnik, dr. Jasna Murgel, gospod Franc Laj, dr. Mitja Horvat, mag. Matej Tonin, gospod Franc Breznik, gospod Jožef Horvat, mag. Marko Pogačnik, Luka Mesec in mag. Branko Grims. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na 27. točko dnevnega reda, dovolite, da na kratko nagovorim Državni zbor. Spoštovane poslanke in poslanci, državljanke in državljani! Zadnji oktobrski dnevi, ki se zaključijo z državnim praznikom dnevom spomina na mrtve, so čas, ko se spominjamo naših prednikov ter njihovega življenja in dela. Ob tem se v naše misli pogosto prikradejo tudi vprašanja, povezana z našo minljivostjo. Gre za temeljna vprašanja, s katerimi se moramo srečevati tudi zato, ker so vgrajena v našo bit. Brez soočenj z njimi ne moremo biti ljudje, torej žalovati za svojimi pokojnimi. A ti dnevi niso samo čas samoizpraševanja o tem, kdo smo, kaj tu počnemo in kam gremo, ampak so čas spomina in počastitve tistih, ki so odšli pred nami. Nekateri imajo svoj grob, drugi še vedno ne. Bolečina ljudi, ki se od svojih bližnjih niso mogli posloviti in ki ne vedo, kje ležijo, še danes nemo ječi. Zgodovina našega naroda se pogosto bere podobno, kot se Sofoklejeva Antigona; brata, vpeta v srdit spopad za državo in oblast, padeta, za njima ostane zgolj sestra. Te ne zanimajo razlogi za njun boj, ne vprašanja krivde, ne ukazi in zakoni novega oblastnika, njena želja je samo ena: pokopati brata. Kako podobne razmere kot na Slovenskem med in po drugi svetovni vojni! Antigona se ni uklonila. Vedela je, da dela prav, ko je opravila svojo temeljno civilizacijsko dolžnost, pokopala je brata, ne glede na posledice. Koliko Antigon je bilo v letih po začetku druge svetovne vojne na Slovenskem? Koliko želja po pokopu svojih bližnjih in koliko je bilo tistih, ki so bili, ker so ostali zvesti sebi in svojim bližnjim, zaradi ideološke zaslepljenosti različnih oblastnikov kaznovani ali celo poslani v smrt? Da, Slovenija je imela in še ima številne Antigone! Državni zbor je julija letos sprejel Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Ta zakon je le korak v smer, da bo Republika Slovenija po 25 letih končno opravila svoj del civilizacijske dolžnosti. Žalostno je, da tega koraka naša država ni zmogla pred letošnjim julijem in da vse do leta 1975 o tem nismo niti javno spregovorili. Spoštovani poslanci in spoštovane poslanke! Preminili dr. France Bučar je na prvem zasedanju prve demokratično izvoljene skupščine dejal: "S konstituiranjem te skupščine lahko smatramo, da se je končala slovenska državljanska vojna, ki nas je lomila in hromila celega pol stoletja." A po vojni ostajajo mrtvi, naša dolžnost pa ostaja, da jih pokopljemo. Zato izrazimo spoštovanje do vseh naših žrtev, vseh žrtev vojne, vseh žrtev vojnega nasilja teh vseh žrtev povojnega nasilja, spoštovanje do vseh žrtev okupacije, vseh žrtev zaradi kolaboracije, vseh žrtev narodnoosvobodilnega boja, vseh žrtev zaradi revolucije teh vseh žrtev povojnih pobojev, ki so se zgodili na slovenskih tleh, še posebej pa spoštovanje do vseh žrtev vojnih zločinov in zločinov proti človečnosti, ne glede na to kdo, zakaj in kako jih je storil. Skupaj izrazimo spoštovanje do vseh naših žrtev z minuto molka. [[minuta molka]] Naj počivajo v miru! Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S PROBLEMATIKO DELOVANJA DRUŽBE ZA UPRAVLJANJE TERJATEV BANK, D. D., V POVEZAVI Z DRUŽBAMI IN PODJETJI, KATERIH BANČNE TERJATVE SO BILE PRENESENE NA DRUŽBO ZA UPRAVLJANJE TERJATEV BANK, D. D. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila Komisija za nadzor javnih financ. Za dopolnilno obrazložitev predlog priporočila dajem besedo članu Komisije za nadzor javnih financ gospodu Jerneju Vrtovcu.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, minister, državni sekretar, lepo pozdravljeni! Komisija za nadzor javnih financ je na 7. nujni seji 7. in 8. oktobra 2015 na predlog Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov obravnavala naslednjo točko dnevnega reda Problematika delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank v povezavi z družbami in podjetji, katerih bančne terjatve so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank. Predlagatelji obravnave smo v predlogu za obravnavo in tudi v uvodni razpravi opozorili na tri primere slovenskih podjetij, pri katerih je po prenosu bančnih terjatev na slabo banko oziroma na DUTB prišlo, tudi po mnenju strokovne javnosti do tako imenovanega neustreznega ravnanja. Namreč, prvi primer, ki je bil izpostavljen, je primer Sava Turizem, d. d., ki mu po poročanju številnih medijev grozijo posledice napovedanega procesa nasilnih sprememb lastniške in kadrovske strukture. Drugi primer, ki je v zadnjem času zapolnil vrstice v naših medijih, pa je močno izpostavljen primer, in sicer ko je bilo ravnanje DUTB postavljeno pod vprašaj z vidika smotrnosti in ekonomske upravičenosti pri podjetju T-2, d. o. o. DUTB je namreč kljub sodno potrjeni prisilni poravnavi zahtevala stečaj družbe, čeprav ta po javno dostopnih podatkih in zagotovilih poslovodstva posluje pozitivno, v zadnjih letih se zvišuje tudi EBITDA in je celo, po mnenju nekdanjega glavnega izvršnega direktorja DUTB gospoda Mĺnssona, to dobičkonosno podjetje. In tretji primer, o katerem smo govorili na seji komisije, pa je primer Avtotehne in tudi v tem primeru je bilo v medijih moč zaslediti začudenost strokovne javnosti nad uvedbo postopka prisilne poravnave. Primeri, ki sem jih zdaj naštel in do katerih se je opredeljevala Komisija za nadzor javnih financ, so torej zgolj trije najodmevnejši primeri v zadnjem času, ki naj bi – poudarjam –, ki naj bi kazali na odmik DUTB od vloge, za katero je bila ustanovljena. Zato je prav, da se ti dvomi razblinijo, in je prav, da o tem danes tudi razpravljamo. Ne nazadnje, zaradi tega je Komisija za nadzor javnih financ po daljši razpravi sprejela priporočilo, in sicer: Državni zbor predlaga Računskemu sodišču Republike Slovenije, da na podlagi tretje alineje 2. točke petega odstavka 20. člena in v skladu z drugim odstavkom 25. člena Zakona o Računskem sodišču pregleda zakonitost in gospodarnost postopkov odločanja Družbe za upravljanje terjatev bank v primerih družb Sava, d. d., T-2 in Avtotehna, katerih slabe terjatve so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank. To priporočilo je bilo na komisiji sprejeto in tudi zaradi tega danes Državni zbor Republike Slovenije o tem razpravlja. Najlepša hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Spoštovani! Družba za upravljanje terjatev bank je v zadnjem obdobju ponovno predmet široke pozornosti slovenske javnosti, institucij in politike. Pobude, ki ste jih dali poslanci glede problematike njenega delovanja in odnosov s podjetji, katerih terjatve so bile prenesene na slabo banko, ter glede vprašanj dobrega poslovanja in gospodarnosti, sovpadajo s kadrovskimi spremembami, ki jih je Vlada izvedla v vodstvu te pomembne institucije. Razprava na Komisiji za nadzor javnih financ in Odboru za finance in monetarno politiko dne 7. oktobra je pokazala, da gre za zahtevne procese izterjave obveznosti do največjih dolžnikov, ki so povzročili slabe kredite v bančnem sistemu, ter da ti procesi potekajo velikokrat na konflikten način. Spomnimo se, kako smo prišli v sedanje stanje. Pred nekaj leti smo ugotovili zelo veliko nesolventnost bank, torej obveznosti teh bank so bile dolgoročno mnogo višje od terjatev. To je zahtevalo seveda dokapitalizacijo, soočeni smo pa bili z enormnim obsegom slabih kreditov in dilemo, kaj narediti s temi krediti. Dve možnosti sta bili, ali se ti krediti obravnavajo znotraj bank ali v okviru slabe banke, kar so bile prakse drugih držav, in ocena je bila, da bo bolj učinkovita pri izterjavi slabih kreditov oziroma prestrukturiranju in unovčenju slabih kreditov slaba banka kot banke same. Gre torej za profesionalno institucijo, katere glavni cilj je po sedanji zakonodaji povrnitev čim večjega dela upniškega premoženja. Če ji to ne uspe, ne samo da bodo unovčena jamstva države za obveznice DUTB, ki jih imajo banke, se pravi, iz proračuna bo treba to pokriti, izgubljena bodo tudi delovna mesta in ne samo v podjetjih s slabimi terjatvami, ampak tudi drugih, poleg tega pa bo tudi posledica padec bonitete Slovenije, dražje in težje zadolževanje države in podjetij, slabši pogoji poslovanja podjetij in finančnih institucij. Uspešnost DUTB je lakmusov test odločenosti in sposobnosti Slovenije iziti iz krize. V postopkih upravljanja s slabimi terjatvami so praviloma podjetja nesolventna; torej, vrednost sredstev podjetij je manjša od obveznosti. Zato prvotni lastniki skupaj z njihove strani nastavljenimi menedžerji, ki so tako slabo upravljali ta podjetja, niso več ekonomski lastniki. Njihovo premoženje v podjetjih ima vrednost nič. Ekonomski lastniki so upniki, v veliko primerih je največji upnik DUTB. DUTB mora v tej vlogi poskrbeti za ohranitev in unovčitev čim več premoženja. V insolventnih postopkih pa seveda prvotni lastniki skupaj z od njih nastavljenimi menedžerji poskušajo odvzeti čim več premoženja upnikom in si vsaj delno povrniti izgubljeno premoženje. Če upniki to dopustijo, in med njimi je največkrat DUTB, ne opravljajo svojega dela. Če prvotnim lastnikom in menedžerjem pri tem stoji ob strani še politika, na koncu vse plačajo davkoplačevalci in gospodarstvo z neoptimalnim prestrukturiranjem in izgubo delovnih mest – če pustim tukaj ob strani zelo pomemben vidik družbenega razkroja. Seveda to ne gre. Vložili smo ogromno truda in denarja v izgradnjo učinkovitega DUTB, mogoče bomo malo več o tem v razpravi, in Vlada se ni nikoli spuščala v posamezne primere. Vedno je analizirala delo DUTB s sistemskega vidika in s sistemskimi ukrepi odpravljala ali ovire ali pa neustreznost v delovanje DUTB. Ko se je Državni zbor odločil za obravnavo posameznih primerov, se je Vlada zato vzdržala dajanja mnenja. Glede na predlagane sklepe pa želim pojasniti, da mora Računsko sodišče vsako leto oceniti zakonitost in gospodarnost poslovanja DUTB po zakonu. Da dr. Imre Balogh ni predsednik uprave Probanke od prevzema izvršilne funkcije v DUTB dalje, torej od 9. oktobra 2015, in da gospod Janez Škrubej po naših trdnih informacijah nima konflikta interesa glede navedenega primera. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena Levica, zadnjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Cilji mednarodnih finančnih trgov, institucionaliziranih v obliki trojke, so jasni: privatizacija državnega premoženja, liberalizacija storitev, na katerih temelji socialna država, to je predvsem zdravstva in šolstva, ter deregulacija trgov na način, ki bo še bolj privilegiral privilegirane in še bolj deprivilegiral deprivilegirane. Družba za upravljanje terjatev bank se je pri nas oblikovala kot neke vrste podružnica trojke, ki skrbi za uveljavljanje interesov mednarodnih finančnih trgov in ne interesov Republike Slovenije, še manj pa njenih državljanov. To dokazuje tudi dejstvo, da je predsednik upravnega odbora Nyberg pismo, naslovljeno na premiera, poslal v vednost trojki. Namen DUTB po Zakonu o ukrepih za krepitev stabilnosti bank je v krepitvi stabilnosti bank in finančnega sistema Republike Slovenije. Glavna naloga DUTB bi moralo biti prestrukturiranje podjetij, ki so zapadla v dolgove, vendar pa se bolj kot samih prestrukturiranje DUTB očitno raje lota predvsem likvidacijskih postopkov in posredovanja terjatev skladom tveganega kapitala. Načini, kako se tega lotevajo, so nemalokrat sporni in na meji zakonitega. Računsko sodišče opozarja, da še vedno ne vemo, kako so nekatere očitno podcenjene terjatve sploh prišle na slabo banka in da Vlada pri razčiščevanju le-tega noče sodelovati. Vse nepravilnosti okoli delovanja DUTB in nerazumnosti njihovih odločitev je Vlada v prejšnjih treh tednih zreducirala na vprašanje prejemkov izvršnega direktorja Mĺnssona. Ti prejemki in njihov način izplačevanja so bili sporni, vendar pa so samo vrh ledene gore nepravilnosti na DUTB. Najbolj zaskrbljujoče je, da je minister Mramor delo DUTB označil kot dobro. Po poročanju medijev se minister Mramor tudi ne želi politično vmešavati. Povedano drugače; finančni minister se ne želi vmešavati v delo državne institucije, zadolžene za krepitev finančnega sistema države. Zanima ga samo, kako zagotoviti, da bo slaba banka delovala nemoteno. Minister naše kvazi suverene države je še povedal, da se mora v tujini večkrat zagovarjati zaradi odganjanja tujcev iz slabe banke. V Združeni levici podpiramo predlagani sklep predloga Državnega zbora v zvezi z DUTB. Še enkrat pa opozarjamo, da je treba razrešiti celotni upravni odbor DUTB in člane zamenjati s strokovnjaki, ki ne bodo skrbeli samo za čimprejšnje odprodaje slabih terjatev, ampak se bodo lotili resnega prestrukturiranja podjetij, in to na način, ki bo tem podjetjem zagotovil finančno vzdržnost in dolgoročni razvoj. Zato z amandmajem predlagamo dopolnitev sklepa, s katerim pozivamo Vlado, da zamenja celotni upravni odbor DUTB, poleg tega pa predlagamo še Komisiji za preprečevanje korupcije, da preveri mogoče nasprotje interesov in nezdružljivost funkcije izvršnih direktorjev Imra Balogha in Janeza Škrubeja. Prvi nastopa sočasno kot predsednik izredne uprave Probanke, ki je praktično v poslovnem razmerju z DUTB, drugi pa je še pred zaposlitvijo na DUTB delal kot lobist in pri tem lobiral za prodajo T-2 avstrijskemu Telekomu, sedaj pa DUTB iz nerazumljivih razlogov zahteva stečaj družbe T-2. Odgovornost za sporne odločitve in način vodenja DUTB nosi celotni upravni odbor, katerega je treba v celoti zamenjati, zato vas, spoštovane kolegice in kolegi, že sedaj pozivamo, da podprete naš amandma. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Delovanje Družbe za upravljanje terjatev bank je v zadnjih dneh medijsko ena najbolj izpostavljenih tem. Razlog za to ni v delovanju oziroma slabem delovanju DUTB, pač pa v razrešitvah predsednika upravnega odbora DUTB Nyberga in odpoklicu glavnega izvršnega direktorja Mĺnssona. Kot je pojasnil predsednik Vlada v odgovor na poslansko vprašanje, je bil izključni vzrok za razrešitve v nespoštovanju oziroma celo nezakonitostih glede določitve plače predsednika uprave. V Novi Sloveniji smo zaskrbljeni nad izjavami Mĺnssona, da je minister za finance izjavljal, da se nanj vršijo veliki pritiski za zamenjavo vodstva DUTB in da so pravi razlogi za zamenjavo vodstva DUTB v številnih lobijih, ki delujejo iz ozadja in želijo sodelovati v tretji razdelitvi državnega premoženja. Namreč, DUTB upravlja s 3,5 milijarde evrov vrednimi terjatvami, ki so bile prenesene s strani državnih bank, pretežno s strani Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor. Te tako imenovane slabe terjatve je DUTB odkupilo od obeh bank po povprečno 30-odstotni vrednosti z obveznicami z državnim poroštvom. Gre za res velik obseg premoženja, kjer zagotovo obstajajo apetiti številnih kapitalsko močnih lobijev iz ozadja, tudi tistih, ki so povzročili nastanek slabih terjatev. Kakšen je cilj ustanovitve in princip delovanja DUTB? DUTB pri upravljanju in odprodaji sredstev zasleduje cilj optimiziranja vrednosti. V ta namen lahko te tako imenovane slabe kredite odproda, reprogramira oziroma konvertira v lastniške deleže ali združuje nepremičninske portfelje. Temeljna maksima delovanja DUTB je torej premoženje prestrukturirati in ga nato odprodati, vendar šele, ko se bodo razmere na trgu normalizirale, do končne prodaje pa mora DUTB s tem premoženjem upravljati kot dober gospodar. Glede na prepletenost političnih, kapitalskih in sorodstvenih elit v Sloveniji smo v Novi Sloveniji prepričani, da je ne le koristno, pač pa kar nujno, da ključna vodstvena mesta v DUTB zasedejo tudi strokovnjaki iz tujine. Le na ta način bo zagotovljena neodvisnost delovanja DUTB, ki bo lahko zagotavljala izpolnjevanje svojega poslanstva. To je kot prvo stabilizirati slovenski finančni sektor z izvajanjem Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, tako da od sistemsko pomembnih bank prevzema slaba sredstva. Kot drugič, spodbujati zaupanje v finančni sistem in delovati v skladu z najvišjimi mednarodnimi standardi korporativnega upravljanja. Tretjič, doseči najvišjo mogočo vnovčljivo vrednost odkupljenih sredstev ter olajšati in spodbujati trajnostno prestrukturiranje gospodarstva v Sloveniji. Od Vlade pričakujemo, da bo razrešila celotno vodstvo DUTB in zatem razpisala mednarodni natečaj za ta mesta, s tem da se jasno določijo pravila glede delovanja vodstva, vključno z jasno določenimi pravili glede določitve njihovih plač. Nadalje pričakujemo tudi, da se bodo razjasnili tudi dvomi glede pravilnosti in tudi zakonitosti nekaterih odločitev dosedanjega vodstva DUTB. Konkretno gre za odločitve v zvezi z družbami T-2, d. d., Sava, d. d., Avtotehna, d. d., katerih terjatve so bile prenesene na DUTB. V teh primerih bi bilo smiselno izvesti revizijo s strani Računskega sodišča in pojasniti, ali je DUTB v vseh teh primerih ravnala zakonito, pa tudi, ali so bile njene odločitve gospodarne in učinkovite. Iz tega razloga bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije podprli predlog sklepa, da se s strani Državnega zbora predlaga Računskemu sodišču izvedbo revizije DUTB, v kolikor se nanašajo na njene odločitve glede treh družb: T-2, Sava in Avtotehna.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Moramo tej tematiki dati širši okvir, in sicer bi začel s finančno krizo. Finančna kriza je zame posledica finančne kriminalitete, ki je nastala zaradi tega, ker smo dopustili finančnim institucijam, da so na podlagi deregulacije začeli izvajati izvedene finančne instrumente, ki so po mojem mnenju vse kazniva dejanja. Nekatera kazniva dejanja pač bomo lahko dokazali, druga kazniva dejanja pa so posledica tega, da so vlade dosegle takšno zakonodajo, da nekatera dejanja sploh nimajo znakov kaznivih dejanj. Gre za to, da smo podlegli ekonomskim šolam in ekonomistom – ekonomija pač ni eksaktna veda –, da so nam prodali neke nove ideje in na podlagi teh idej je gospodarstvo, namesto da bi investiralo v investicije v dejansko proizvodnjo, raje šlo na finančne trge, na teh finančnih trgih namesto dobičkov pridelalo izgubo, banke pa so vse to samo še pospeševale. Gre za tako imenovani problem prefinanciranja. Banka Slovenija je ugotovila 18 oblik takšnih ravnanj in na podlagi tega pričakujem, da bodo tudi naprej ukrepali, kajti Banka Slovenije je tisti regulator, ki bi to morala preprečiti. Glavni problem je odnos med finančnim sektorjem in gospodarstvom. Finančni sektor – ga mora pač preživeti gospodarstvo. Splošne teorije so, da gospodarstvo ne more živeti zaradi javne uprave, v bistvu pa je tisti, ki je spravil gospodarstvo v tako slabo situacijo, finančni sektor, pri katerem si gospodarstvo sposoja denar. In ključno je kreditiranje in za kaj bomo te kredite namenili. Kaj v Sloveniji? V Sloveniji smo imeli, pa tudi še imamo nekatera velika podjetja, ki so se zadolžila in po teoriji, da so prevelika, da bi propadla, mora država nuditi tako imenovano varnostno mrežo, ki bo zaustavila takšno padanje, in zaradi tega, ker podjetniki vedo, da jih bo v končni fazi država rešila preko davkoplačevalcev, gredo v tvegane posle. Denar se ne namenja za investicije, ampak se denar namenja za financiranje nekih novih finančnih produktov. Na podlagi sistema vrtečih vrat se ljudje, ki so bili zaposleni v bančnem sektorju, zaposlujejo na najvišjih mestih v podjetjih in na podlagi zvez in poznanstev pridobivajo denar, ga plasirajo za svoje namene, ne pa v interes gospodarstva. Kakšna je tukaj vloga Banke Slovenije? Banka Slovenija je tisti institut, ki mora kot prvi poskrbeti za regulacijo in mora kot takšna skrbeti, da do teh produktov sploh ne bi prišlo, njena vloga pa je bila, da se je na podlagi mednarodnih institucij takšno stanje samo še pospeševalo. Nadzorna funkcija tako ni bila izvedena. Ključ je, da ugotovimo izvor bančne luknje, kajti banke so to bančno luknjo povzročile in s prenosom sredstev na tako imenovano slabo banko se še bolj zamegljuje odkrivanje same bančne luknje. Banke so same prenesle določene kredite na slabo banko. Kako in na kakšen način so izbirale te kredite, nam ni znano. Notranje kontrole niso delovale; še več, sedaj banke same preiskujejo, kaj je šlo narobe, in to na podlagi pogodb, ki jih sklepajo z zasebnim sektorjem. Mi, poslanci v Državnem zboru pa ne moremo vpogledati, kaj se je v bankah dogajalo. Se pravi, zasebniki lahko to gledajo, tisti, ki so bančno luknjo povzročili, lahko to gledajo, pristojni, ki bi pa lahko kaj naredili, pa tega ne smejo, ker smo se skrili pod bančno tajnost. Kje prehajamo tukaj na tako imenovano Družbo za upravljanje terjatev bank? Če je bila luknja povzročena s strani velikih igralcev na finančnem trgu v svetu, je zame 19. produkt izvedenih finančnih instrumentov prav banka sama; slaba banka je produkt tistih, ki so se izmislili finančne institute, ki so nas privedli v to krizo. Se pravi, tisti, ki je povzročil krizo, bo tudi sam krizo reševal. Mislim, da morajo to storiti drugi. Kaj je problem? Problem, ki smo ga omenili na odboru, je uprava slabe banke. Gre za enotirni sistem, ki smo ga uvozili iz Amerike, mi pa pač imamo kontinentalni sistem in ta dva sistema se strižeta, zato nadzor ni uspešen. Uprava je bila delno razrešena, Vlada nam ni točno pojasnila, zakaj je bila razrešena. Glavni razlog so bile previsoke plače, ampak prav te previsoke plače so imeli tudi ostali zaposleni v upravi in so več kot pol leta delovali v tej upravi in bi lahko na to opozorili. Kot so ugotavljali že razpravljavci pred menoj, je problem določenih, ki so še v upravi slabe banke, v tem, da so v širšem konfliktu interesov, ne po Zakonu o gospodarskih družbah, ampak po Zakonu o preprečevanju korupcije, saj ustvarjajo videz pristranskosti, ker so vpleteni v povezane posle. Eden od njih nam je celo dvakrat zanikal, da nima nobenih stikov in kontaktov, pa je po drugi strani potem tretjič priznal, da je bil že vpleten v posle. Prav tako smo bili včeraj priča nadaljevanju teh povezav, če vidimo nove obraze v SDH, ljudje, ki so povezani ali pa so bili zaposleni v podjetjih, ki so v likvidaciji ali pa so v postopkih pred slabo banko, so sedaj dobili funkcije v SDH. Prav tako pa so nekateri, ki so bili zaposleni ali pa so delovali v vodilni stranki Mira Cerarja, sedaj zaposleni v nekaterih podjetjih, ki obvladujejo turizem in v katerih ima Sava večinski delež. Prav teh vprašanj nismo razčistili. Pred nami se odpirajo ključna vprašanja, ključno bogastvo v Sloveniji; gre za to, kdo bo zasedel glavna mesta v DUTB, glavna mesta v SDH, glavna mesta v Kadu in povezani Modri zavarovalnici. Vidimo, da se kadrovanja na teh mestih pospešeno dogaja. Jaz sem v tem parlamentu že omenil pred počitnicami sporno kadrovanje SDH, vendar takrat nihče od koalicije ni bil proti, ampak so dvignili roke, to kadrovanje se je včeraj še nadaljevalo in priča smo odstranjevanju nekaterih oseb v slabi banki in nadaljevanje kadrovanja in zaključek kadrovanja nad premoženjem, ki je Sloveniji ostalo, je pred nami. Glede na vse navedeno se sprašujem, kaj bo naprej. Dr. Arhar nas je opozoril, da se svetovna kriza rešuje z novim denarjem, ki doteka. Bojim se, da kljub ugotovitvi Banke Slovenije, na kakšen način se je dogajalo v bankah prej, da se podobni finančni instrumenti dogajajo tudi zdaj, s tem, da podjetja ne gredo toliko na banke, ampak gredo na finančne trge. Glede na navedeno in glede na izjave ministra, da ve, kaj se dogaja, sprašujem predsednika Vlade, ali ve ali ne ve, kaj se dogaja v Sloveniji, kako se kadruje in ali na takšno kadrovanje vplivajo neformalne mreže. Če bi se točno vedelo, kaj se dogaja, bi takšno kadrovanje lahko preprečili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Družba za upravljanje terjatev bank oziroma krajše DUTB ali pogovorno slaba banka je bila ustanovljena marca 2013 kot družba v državni lasti. Zakonsko podlago za ustanovitev je omogočilo sprejetje Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, krajše ZUKSB, katerega izboljšave so trenutno v parlamentarnem postopku. Ustanovitev slabe banke je bila eden izmed mogočih konceptov za vzpostavitev čim bolj učinkovitega orodja za sanacijo bank, ki so se znašle v težavah. Poslanstvo DUTB predvideva upravljanje prevzetega premoženja po pravilih poslovno-finančne stroke ter najvišjih etičnih standardov upravljanja. Zavzemati mora proaktivno in kooperativno držo ter celovit pristop k prestrukturiranju gospodarskih družb in upravljanju premoženja, pri čemer zasleduje cilj odprodaje po najboljši mogoči ceni. Vse navedeno se od DUTB pričakuje upravičeno, saj to predpisujejo tako veljavna zakonodaja kot nekateri akti, ki so jih sprejele Vlada ali pristojne institucije. Danes imamo na mizi predlog priporočila Računskemu sodišču, in sicer da pregleda zakonitost in gospodarnost postopkov odločanja v konkretnih primerih, Save, T-2, Avtotehne, katerih slabe terjatve so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank. Naj že uvodoma izpostavim, da ima Računsko sodišče brez dvoma pristojnost opraviti revizijo poslovanja DUTB, saj so predpisani pogoji izpolnjeni: DUTB je uporabnica javnih sredstev in je družba, v kateri ima država večinski delež. Res je sicer, da Državnemu zboru Zakon o Računskem sodišču omogoča, da poda predloge o izvedbi revizije v posameznem koledarskem letu, vendar velja posebej izpostaviti tudi zakonsko določbo, ki ravno za primer DUTB posebej zavezuje Računsko sodišče, da mora poslovanje revidirati vsako leto, to je 19. člen ZUKSB. Morebitna arbitrarnost glede izvedbe ali neizvedbe redne revizije ni mogoča, saj mora revizija biti vključena v letni plan revizij Računskega sodišča. Priporočilo Državnega zbora, da še dodatno predlaga izvedbo revizije DUTB, tako ni potrebno. Kot že rečeno, jo predvideva že zakon, in to zakon, ki je bil sprejet v tej hiši. Vprašanje, ki se nam ob tem poraja, je, ali bo morebiti zdaj Državni zbor nalagal ne le to, katere družbe se pregleduje, kar je legitimno, temveč celo preverjanje konkretnih postopkov oziroma odločitev, ki jih je sprejelo poslovodstvo posamezne družbe oziroma organizacije. In če Računsko sodišče ničesar ne odkrije, ko ne bo česa odkriti, se bo na to ost zaradi vzpostavljene inercije, ki neizbežno zahteva javno katarzo v takšni ali drugačni obliki, nato nadaljevalo z diskreditacijami tistih, ki so revizijo opravljali, kar se pri nas vsaj v politiki kar rado zgodi. Torej, vprašanje je, kje se to konča in ali s tem morebiti ne kažemo na to, da ne zaupamo institucijam, ki imajo strokovno znanje, da kritične dogodke objektivno preverijo in presodijo. Po našem mnenju je Računsko sodišče Republike Slovenije avtonomno in kompetentno na svojem področju. Pristojnosti in dolžnosti so jasne. Kot že rečeno, DUTB mora revidirati, saj to zahteva zakon, ne gre za možnost izbire. Na podlagi izkušenj, ki jih imamo, pa lahko od njih upravičeno pričakujemo, da bodo na podlagi profesionalne presoje in dvoma temeljito preverili tiste dele poslovanja, za katere obstajajo indici, da bi jih bilo smiselno presejati, in nato, kjer bi lahko prišlo do nepravilnosti, nanje tudi ustrezno opozorili in predlagali ukrepe. Poročila bomo v skladu z utečeno prakso nato deležni tudi člani pristojne komisije Državnega zbora oziroma če bo to treba, tudi celoten Državni zbor. Kako si mi v SMC predstavljamo transparentnost v primeru DUTB? Vsi procesi odločanja morajo biti dokumentirani v takšni meri, da je mogoče naknadno rekonstruirati ključne trenutke, dejstva in okoliščine, ki so veljale v času sprejemanja odločitev. S tem se vzpostavi revizijska sled, ki jo je mogoče naknadno preveriti in nedvoumno ugotoviti, ali je odločevalec deloval v vsakem posamičnem primeru v skladu s pričakovanji kot dober gospodar. Ravno zavedanje odločevalcev, da odločitve s sabo prinašajo tudi odgovornost, učinkovit nadzor za odkrivanje morebitnih malomarnosti ali namerno škodljivih dejanj pa prinese zanje tudi sankcije oziroma ukrepe, predstavljajo dodatno zagotovilo, da bodo delovali v dobro družbe, ki jim je bila poverjena v upravljanje. Če nadaljujemo misel o transparentnosti, naj izpostavimo, da si transparentnosti vsekakor ne predstavljamo kot neprestano javno polemiziranje različnih javnosti o odločitvah na podlagi nepreverjenih polinformacij in brez poznavanja konkretnih dejstev in okoliščin posamičnega primera ter nato sprejemanja ukrepov na podlagi medijske ali javne inercije, še preden se konkretna dejstva in okoliščine sploh preverijo. Na ta način se namreč ustvarjajo tri pomembne nevarnosti. Strah pred sprejemanjem odločitev in s tem krč odločanja, saj katerakoli odločitev lahko pomeni javni linč, kar ima lahko za posledico prenehanje sprejemanja odločitev. To nam je znano že iz politike, uradništva, državnih gospodarskih družb, ko se raje ne naredi ničesar, kot da bi v kateremkoli primeru naredili napako oziroma da se bo celo izpostavljalo kot napačne odločitve tiste, ki so bile pravilne. Drugič. Posredni pritisk na odločanje tistih, ki bi morali delovati v dobro družbe in zaradi želje po ugajanju oziroma razbremenitvi posežejo po napačnih odločitvah. Torej, namesto da se odločajo med odločitvami, ki so v dobro družbe, te lahko začnejo ukrivljati na način, da se sprosti pritisk. S tem se začne poslovodstvo odmikati od težkih odločitev na škodo nas vseh. Tretjič. Dodatne obremenitve, ki jih prinaša neprestano odgovarjanje in pojasnjevanja projektov in odločitev v teku, kar umika osredotočenost od osrednjega dela. Sočasno namreč komunikacija poteka na številnih ravneh, od Računskega sodišča do Državnega zbora, od medijev do posameznikov. Učinkovit nadzor je torej tisti, ki deluje najprej preventivno, nato v smislu učinkovite kurativnosti, ki jo prinaša visoka odzivnost nadzornikov oziroma lastnika in obenem omogoča kar se da nemoteno opravljanje delovnih nalog. V konkretnem primeru to pomeni, da mora na ravni poslovodstva in zaposlenih DUTB obstajati zavedanje, da bo, če bo prišlo do škodljivih posledic zaradi njihovih namernih ali malomarnih ravnanj, nedvomno sledil naknaden pregled s strani pristojnih institucij, presoja o ustreznosti ravnanj in če bo to treba, tudi ukrepi, pri čemer bo nadzor deloval z minimalnim vplivom na dnevno delovanje družbe. Za neprimerno ali celo škodljivo torej štejemo neprestano polemiziranje in množične pozive k preiskavam med sprejemanjem odločitev ali še pred tem, ki jih gre na trenutke lahko razumeti tudi kot poseganje v avtonomijo odločanja DUTB in za poskus vplivanja na način, ki bi bil v neskladju s poslanstvom DUTB. V takšnem primeru se namreč lahko začne dogajati tisto, česar si ne želimo – da se odločitev sprejema tam, kjer za to ni ne pristojnosti ne odgovornosti. DUTB je avtonomna institucija, ustanovljena za poseben namen. Njeno poslovodstvo je odgovorno za uspešno poslovanje in oni nosijo objektivno odgovornost za odločitve, ki jih sprejemajo. Za nas je, kot rečeno, pri tem bistveno, da je zakonodaja urejena na način, ki omogoča kasnejše preverjanje odločitev in ugotoviti, ali je šlo za napako, ki se je kot taka izkazala na podlagi kasnejše spremembe dejstev in okoliščin, ali pa zaradi napak v procesu, ali celo namernega delovanja. V te namene morajo svoje opraviti pristojne institucije, ki jim je bilo to že naloženo. V skladu s predstavljenim v Poslanski skupini SMC ne podpiramo predloga priporočila, saj izvedbo redne letne revizije DUTB s strani Računskega sodišča nedvoumna nalaga že zakon, kot rečeno, v 19. členu ZUKSB. Morebitna neizvedba revizije, če danes obravnavano priporočilo ni sprejeto, torej ne pride v poštev. Odločitve o tem, kako pristopiti k reviziji in katere konkretne primere revidirati ter presojati, prepuščamo Računskemu sodišču Republike Slovenije, saj je za to pristojno in poklicano. Menimo, da bo na podlagi izkušenj in strokovne usposobljenosti tako kot do sedaj revizijo opravilo z vso skrbnostjo in o ugotovitvah, skladno z veljavno zakonodajo in utečeno prakso obvestilo Komisijo Državnega zbora za nadzor javnih financ. Naj pri tem posebej izpostavimo, da mora Družba za upravljanje terjatev bank kot ključna institucija za stabilizacijo bančnega sistema in prestrukturiranja prezadolženih podjetij ostati trdno zavezana svojemu poslanstvu in nadaljevati svoje delo. Na nas pa ostaja dolžnost in zaveza, da ji omogočimo čim boljše pogoje delovanja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratski stranke, zanjo gospod mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Minister, državni sekretar, kolegi in kolegice! Danes obravnavamo Družbo za upravljanje terjatev bank oziroma z drugimi besedami tako imenovano slabo banko. Pri tem mislim, da je treba povedati oziroma se osredotočiti na več stvari. Prvič, ne smemo zamešati vzroka in posledice. Ne smemo pozabiti, zakaj je bila Družba za upravljanje terjatev bank dejansko ustanovljena. Navsezadnje je o tem, ali ustanoviti to družbo ali ne, potekala zelo široka razprava, dane so bile zahteve na Ustavno sodišče, zahteve za referendum in odločitev takrat ni bila lahka, zato da se odloči o tem, da bodo tiste slabe terjatve, ki so nastale v slovenskem bančnem sistemu na podlagi slabih kreditov, da tako rečem, premalo zavarovanih kreditov, neustreznih kreditov, nekateri so nastali tudi zaradi tega, ker so se ljudje enostavno med seboj preveč poznali, prijateljskih, tovarišijskih odnosov, ne nazadnje tudi na podlagi kapitalskih povezav, sorodstvenih povezav itn. Skratka, ti krediti, ki so bili dani, so postali slabi in državne banke, pretežno državne banke, jih niso mogle več menedžirati in v njihovih bilancah so seveda ti neodplačni krediti postali zelo veliko breme. Takšno breme, da te banke v določenem času niso bile več kapitalsko ustrezne in ali da so imele zelo velike izgube. V tistem trenutku je bilo vprašanje, ali bodo te slabe kredite in te slabe terjatve lahko upravljale te iste banke, navsezadnje tudi večina istih ljudi, ki so te kredite povzročili, ali se te slabe terjatve, vključno z zavarovanjem itn., prenese na posebno družbo. Takrat je bila sprejeta odločitev, da se prenesejo te slabe terjatve na posebno družbo, da se zagotovi velika neodvisnost te družbe, zato naj imajo večino v tej družbi tujci, ki seveda, bom rekel, niso dojemljivi ali pa manj dojemljivi, kakorkoli želite, do različnih omrežij, ki delujejo v Sloveniji. Tako se je sprejel zakon, poseben zakon, ki je med drugim določil cilj te družbe, in sicer da se doseže čim večje poplačilo denarja davkoplačevalcev, ker te banke, ki so to naredile, so bile pretežno državne banke. Se pravi, čim več, da se povrne denarja davkoplačevalcem v določenem obdobju, seveda preko mehanizma, preko tega, da se dejansko zagotovi ta denar tudi bančnemu sistemu. Še ena pomembna določba je, ko govorimo o družbi za upravljanje terjatev bank: časa za to ima ta družba tudi po sedanjem zakonu sedem let. In še ena določba, ki je pomembna in je v zakonu in po njej mora ravnati upravni odbor, je, da mora vsako leto prodati najmanj 10 % premoženja, ki ga ima. To so zakonske določbe. Zaradi tega so seveda apeli o tem, ali naj se to hitreje proda ali počasneje proda, brez tega da se predlaga sprememba zakona, moram reči, precej neumestne zaradi tega, ker zakon določa pač to. Seveda, če govorimo o slovenski bančni luknji, potem moramo reči, da je na podlagi stresnega testa, ki so ga opravile mednarodne institucije in seveda ob podpori Evropske centralne banke, Mednarodnega denarnega sklada in ob podpori tudi podjetij, ki opravljajo dejansko te stresne teste, je bilo ugotovljeno, da je bil kapitalski primanjkljaj v slovenskih bankah 4 milijarde 778 milijonov in da je zaradi tega seveda potrebna dokapitalizacija takrat treh bank, kasneje se je to še dodalo še nekatere druge banke, Factor banke in Probanke, ampak takrat je veljalo za tri pretežno državne banke: NLB, NKBM, deloma tudi Abanka, 3 milijarde evrov. To se je zgodilo, skupaj potem še s tem, da se je dokapitalizirala DUTB, da se je dalo denar še za Factor banko in Probanko oziroma garancije in da je to znašalo potem v celoti 5 milijard. Zaradi tega, ker so bile slabe terjatve v teh državnih bankah, ki so bile slabo upravljane in ker so bili slabi krediti, je nastala Družba za upravljanje terjatev bank in tudi na podlagi tega, ker Banka Slovenije ni opozarjala na dejansko stanje v bančnem sistemu. Spomnimo se izjav, ki so bile s strani najvišjih predstavnikov Banke Slovenije dane, da je v slovenskem bančnem sistemu vse v redu, da je stabilen in tako naprej. Slabi krediti so vzrok za to, da je nastala ta Družba za upravljanje terjatev bank. Danes je ta družba predmet številnih polemik, tudi njene odločitve; danes se to družbo pregleduje od spredaj in od zadaj. Po drugi strani pa dejansko imamo v slovenskem sistemu še vedno institucije, ki niso pregledane od nikogar; Banka Slovenije ni pregledana od nikogar, razen od komercialnih revizijskih družb. Po Ustavi Republike Slovenije ima Državni zbor pravico, možnost in v bistvu tudi zahtevo, da lahko pregleduje Banko Slovenije, vendar se to ne zgodi. Komisija za nadzor javnih financ lahko sprejme katerekoli sklepe o pregledu. Tukaj Računsko sodišče bo dalo zahtevo, dobi ugovor; skratka, Državni zbor ne more nadzorovati poslovanje Banke Slovenije, razen v tem smislu, da nam predloži letno poročilo in nič drugega. Glede pravilnosti, glede gospodarnosti, glede zakonitosti, glede vsega tistega, kar Računsko sodišče dela, tega ni. Vendar je bila tudi Banka Slovenije takrat vzrok za to in dejanja Banke Slovenije vzrok za to, da se je Družba za upravljanje terjatev bank ustanovila, da se pregleduje, in prav je tako in naj se še bolj pregleduje, vendar še vedno ostajajo tukaj institucije, ki pa niso pregledane. In kaj šele, da bi seveda bila preko Banke Slovenije lahko pregledana na primer Nova Ljubljanska banka! Tukaj se strinjam z mnenjem gospoda Dobovška, ko se sedaj pa v tej banki, kjer so nastali in kjer je nastalo največ slabih kreditov, kjer je nastalo največ slabih terjatev in tako naprej, kreditna mape pregledujejo na podlagi ali s pomočjo zasebnih podjetij. Tukaj je ta paradoks v tej državi, da enostavno tisti, ki so povzročili to bančno luknjo, da enostavno sedaj lahko in sami sebe pregledujejo in sami sebi izločajo dobre in slabe kredite in sami sebi lahko rešujejo bančno krizo; bojim se, da do naslednje bančne krize, ko bodo spet zaprošeni davkoplačevalci, da se dejansko nekaj naredi. Tukaj je vprašanje, kaj se lahko zgodi. Seveda DUTB pride zelo prav tudi na primer ministru za finance, ko v Washingtonu razlaga, da je Slovenija na pravi poti in prav je tako, da razlaga, nimam nič v zvezi s tem, ker pač v Sloveniji deluje pokojninska reforma, deluje delovnopravna zakonodaja, bila je sprejeta leta 2013, 2012, sedaj deluje, da deluje SDH, privatiziramo in da deluje Družba za upravljanje terjatev bank, tem mednarodnim institucijam, ki so navsezadnje podprle ustanovitev Družbo za upravljanje terjatev bank. Na drugi strani pa je tudi nekoliko mačehovski odnos do ureditve razmer predvsem s spremembo zakonodaje – no, tisto, na kar v bistvu tudi opozarja Računsko sodišče ne le Družbo za upravljanje terjatev bank, ampak tudi Vlado. In danes, ko se dogajajo, lahko rečem, spremembe na kadrovskem področju ali pa na nek način tudi kadrovski cunami, tako v Družbi za upravljanje terjatev bank, ko enostavno tujci, tisti, ki so na začetku garantirali, zagotavljali neodvisnost, niso več zaželeni. Pa ne mislim tu samo zadnjih dveh sprememb, ampak tudi prejšnji dve spremembi, ko so ljudje, ki so doživeli in imajo kariero v mednarodnih institucijah, IMF in tako naprej, bili enostavno zamenjani zaradi tega, ker so bili tujci – če govorimo o spremembah iz marca 2013 –, ko enostavno, kot kaže, omrežja – govoril bom samo o omrežjih, ne vem katerih – prevzemajo kadrovsko politiko v Vladi in državnih institucijah. Ne vem, ali minister za finance in ostali ministri temu sledijo ali ne, kaj se dogaja, morda bi bilo treba to zagotoviti. Minister za finance ima vedno možnost, da predlaga preko vlade karkoli v zvezi z DUTB. Navsezadnje lahko predlaga tudi, da poenostavi vso zadevo, da DUTB namesto 7 let deluje 3 leta, vse skupaj 3 leta. Navsezadnje tako ali tako tisto, kar ne bo prodala DUTB, bo potem prešlo na SDH in zadeva bo končana; pa ne zaradi tega, da bi si jaz to želel. Samo glede na odnos, ki dejansko obstaja danes, in glede na kadrovske spremembe pač vidim to možnost, da če nekomu to ni všeč, lahko enostavno to naredi, s tem da se zagotovi nadzor nad to institucijo v polnem pomenu. Kam gredo lahko te terjatve, ta podjetja, ki so zdaj na DUTB, je seveda več možnosti: lahko se ustanovi, zaradi mene, tudi posebno ministrstvo za slabe terjatve, pa bo vse pod ministrstvom in ni nobenih težav. Ampak tu samo z nekimi kadrovskimi menjavami, ki potekajo zaradi tega, ker pač potekajo, mislim, da se tega ne bo rešilo. Verjetno tudi ne, se strinjam, s prevelikim vpletanjem politike in Državnega zbora v odločitve DUTB, ki so lahko popolnoma poslovne, lahko so sporne – o tem naj odločajo pravosodni organi. Ali smo zdaj mi zadovoljni ali ne, je seveda drugo vprašanje, imamo takšne, kakršne imamo, ampak rešitve so tukaj. In rešitve bodo poenostavile celotno zadevo. V Sloveniji smo, kot kaže, tudi na poslovnem področju družba, država, ki zelo težko sprejemamo tujce, ki zelo težko sprejemamo drugačen pogled, ki težko sprejemamo drugačne odločitve, kot so naš, ali pa morda vsa ta omrežja težko vse to sprejemajo, ki danes, mislim, v veliki meri zelo vplivajo na odločitve, tudi na to, kaj se dogaja v Državnem zboru, na to, katere točke se obravnava in tako naprej. To so vprašanja in rešitve so na mizi, zadeva se lahko zelo hitro poenostavi ob popolnem nadzoru vseh institucij v državi nad temi institucijami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, podpredsednica. Pozdrav ministru in lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Dovolite mi, da predstavim stališče Poslanske skupine Desus k Predlogu priporočila v zvezi s problematiko delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank, d. d., v povezavi z družbami in podjetji, katerih bančne terjatve so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank, d. d. Spoštovani! Pred seboj imamo priporočilo Komisije za nadzor javnih financ, ki predlaga Računskemu sodišču, naj pregleda zakonitost in gospodarnost postopkov odločanja Družbe za upravljanje terjatev bank v primeru treh konkretnih podjetij. Takega priporočila Komisije za nadzor javnih financ v Poslanski skupini Desus v večini ne bomo podprli, saj je v nasprotju z načelom nevmešavanja politike v dejavnost Družbe za upravljanje terjatev bank. Zavedamo se, da delo DUTB ni preprosto. Njeno delo, ki ga nekateri primerjamo z delom travmatološke klinike, mnogokrat posega v obstoječa lastniška razmerja, saj se terjatve preoblikujejo v kapitalske deleže, vpliv delničarjev pa se manjša. Seja Komisije za nadzor javnih financ, na kateri je bil sprejet predlog priporočila, je bila pričakovano polna medsebojnih obtoževanj o zavajanju med predstavniki DUTB in lastniki omenjenih podjetij. V Poslanski skupini Desus se nam zdi prav, da bo DUTB z novelo zakona, ki je trenutno v obravnavi, dobila možnost prestrukturiranja podjetij, do katerih je prevzela terjatve. Tako ne bo fokusirana izključno na maksimiziranje dobička, temveč bo lahko pomagala pri prestrukturiranju podjetij, ki so v težavah. Pa vendar se dogaja. Pred kratkim je DUTB na Okrožno sodišče v Ljubljani vložila zahtevo za prenos pooblastil z dolžnika na upnika. DUTB argumentira, da je obravnavana družba insolventna in da je izgubila zaupanje v sposobnost vodstva, da bi lahko vodila prestrukturiranje holdinga, čeprav je del družbe uspešen in za državo strateškega pomena. Menimo, da je zato nujno, da se ne vmešavamo v delovanje DUTB in pustimo Računskemu sodišču, da na podlagi 19. člena Zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank vsako leto suvereno opravlja nadzor nad zakonitostjo, namembnostjo, gospodarno in učinkovito rabo sredstev DUTB. Priporočanje, da bi Računsko sodišče pregledovalo zakonitost in odgovornost postopkov odločanja v primerih točno določenih podjetij, bi po našem mnenju predstavljalo neposredno vmešavanje politike v dejavnost DUTB. Temu pa v Poslanski skupini Desus nasprotujemo, zato predloga priporočila, ki ga je sprejela Komisija za nadzor javnih financ, čeprav razumemo funkcijo komisije, v večini ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovana gospa podpredsednica, minister, državni sekretar! DUTB je že od svoje ustanovitve v javnosti tako rekoč vseprisoten projekt, za katerega lahko že danes ugotovimo, da je eden tistih, o uspešnosti katerih najverjetneje ne bomo nikdar imeli niti sinhroniziranega niti enotnega mnenja. Osnovni namen maksimiziranja vrednosti prevzetih terjatev in deležev s ciljem povrniti sredstva davkoplačevalcem že od samega začetka spremljajo na eni strani pozitivni učinki na povečano zaupanje finančnih trgov v Republiki Sloveniji in na drugi strani kontroverzne odločitve, sumi o korupciji, negospodarnem ravnanju ter občutek, da DUTB ni le deležnik v procesih prestrukturiranja, koordinator bank in upnikov, ampak da je tudi poligon za še eno izmed bitk interesov v eni zadnjih zgodb slovenske tranzicije. Zato je izjemno pomembno, da DUTB ni prepuščena sama sebi, in je nujno, da tako Vlada kot tudi druge institucije in organi države, ki so za to pristojni opravljajo natančen nadzor in ustrezno ukrepajo, ko je to pomembno, da se zagotovi osnovni cilj, to je poplačilo davkoplačevalk in davkoplačevalcev ter s tem povezano najmanj doseganje zahtevane, če ne že pričakovane donosnosti kapitala, ki je bil za maksimizacijo vrednosti zaupen DUTB. Socialni demokrati tako ocenjujemo, da je Vlada ravnala pravilno, ko se je odločila za menjavo dela vodstva DUTB, saj je s tem jasno sporočila, da sporne poslovne prakse, vključno z zavajanjem lastnika, v Republiki Sloveniji niso sprejemljive in jih v imenu državljank in državljanov ter njihovega interesa ni mogoče tolerirati. Ne glede na nujni poseg, ki ga je Vlada izvršila, pa moramo kot dobri gospodarji še naprej zagotavljati visoko stopnjo neodvisnosti delovanja tako DUTB kot SDH ter moramo na vsak način preprečiti, da bi ena ali druga zgodba lahko postali [[nerazumljivo]]. Ni si namreč mogoče delati utvar, da vsak poseg v vodstvo tako pomembne institucije ne povzroči reakcije tako na strani tujih financerjev kot na strani domačih deležnikov. Zato Socialni demokrati pričakujemo, da bomo politične stranke v državi naredilo vse, da umirimo situacijo in da omogočimo pričakovano in normalno delovanje DUTB, hkrati pa pričakujemo, da bo Računsko sodišče, skladno z 19. členom ZUKSB, še naprej opravljalo temeljit nadzor poslovanja DUTB. Naloga politike tako ostaja, da ukrepa, ko je ukrepanje potrebno, in da se umakne, ko je čas za umik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. V imenu predlagatelja Jernej Vrtovec. Izvolite, beseda je vaša.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Seveda se pogovarjamo o zelo pereči temi, ki je, če gledamo s stališča navadnega gledalca dnevne politike, druga najpomembnejša tema ta trenutek poleg migrantske krize; no, sedaj se bomo ukvarjali še s Slovenskim državnim holdingom. Ampak, znotraj te pereče teme DUTB sta dve ločeni zgodbi. Prva zgodba. Ali DUTB v vseh primerih prenosa terjatev, ukvarjanja s podjetji ravna v skladu z načeli, s katerimi je bila ustanovljena? Druga zgodba, ki je, je pa poseg Vlade oziroma premalo ali neargumentirana zamenjava, razrešitev dveh vodilnih v DUTB. Prvi dve ločeni zgodbi, ampak skupni imenovalec, če hočete, vseh domnev celotne zgodbe je pa isti; in sicer interes in vpliv nad skoraj dvema milijardama evrov terjatev. Srž vsega je nastala bančna luknja. Za uvod dovolite, da naštejem, kaj je v bistvu poslanstvo DUTB. Za DUTB, ki je bila ustanovljena leta 2013, smo pač navedli pet oziroma štiri apostolate. Prvič, stabilizirati slovenski finančni sektor z izvajanjem Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank tako, da od sistemsko pomembnih bank prevzame slaba sredstva. Drugič, spodbujati zaupanje v finančni sistem in delovati v skladu z najvišjimi mednarodnimi standardi korporativnega upravljanja. Tretjič, doseči najvišji mogočo unovčljivo vrednost odkupljenih terjatev. Četrtič, olajšati in spodbujati trajnostno prestrukturiranje gospodarstva v Republiki Sloveniji. Skratka, slaba banka, pogovorno rečemo slaba banka, ali pa Družba za upravljanje terjatev bank je bila ustanovljena z namenom, da stabiliziramo slovenski finančni sektor in damo Gospodarstvu v Republiki Sloveniji nov zagon. Večkrat smo v Novi Sloveniji dejali in ponavljamo tudi danes; Nova Slovenija slabo banko dojema kot najboljšo mogočo rešitev, da se z nasedlimi terjatvami dobro in kakovostno upravlja. Tudi prav s tem namenom je bila Nova Slovenija tako vneta zagovornica ustanovitve slabe banke in njen zagovornik smo tudi danes. Tudi druge države v Evropski uniji, ki so se znašle v podobnih težavah, so za nasedle terjatve dejansko pri tem ustanovile slabo banko. Namreč, ta način se je v splošnem izkazal kot zelo učinkovit in dejansko je bila slovenska politika ob ustanavljanju slabe banke v sicer dolgem postopku priča določenemu konsenzu, ampak kljub temu je ustanovitev slabe banke tedaj dodobra pretresel slovenski politični prostor. Naj spomnim, da je decembra 2012 skupina poslancev že zbirala podpise za razpis referenduma. Čeprav primeri po svetu, kot sem že dejal, govorijo v prid reševanja bančnega sistema s pomočjo t. i. slabe banke, so se v Sloveniji slabe banke, in se jo tudi danes, nekateri otepali z vsemi štirimi. Tukaj je pač na mestu vprašanje, zakaj imamo v tej državi tako vnete na eni strani zagovornike, na drugi strani pa skeptike do slabe banke, ampak skupni imenovalec, ob tem je seveda razlogov več, ampak prvi izmed razlogov pa je zagotovo ta, da bodo nekateri imeli premalo moči pri obvladovanju teh podjetij, ki so ne nazadnje padla ob finančni krizi. Naša vlada je sprejela zakon o slabi banki in tudi vse nadaljnje operativne posege za njeno delovanje je izpeljala naslednja vlada, vlada Alenke Bratušek. Torej, v času sprejemanja same zakonodaje je v politične prostoru veljalo večinsko prepričanje, da je ustanovitev t. i. slabe banke dobra oziroma edina rešitev za stabilizacijo bančnega sistema. Mimo tega dejstva namreč ne moremo in posledično naj bi z delovanjem njenih ukrepov prišlo tudi do odprave kreditnega krča in ponovnega zagona gospodarstva v Sloveniji. Naj pri tem izpostavim, da vizija delovanja DUTB vključuje oblikovanje zdravega in dobro vodenega poslovanja, podprtega z investicijami, ki bodo zagotavljale dobičkonosnost in rast tudi onstran Republike Slovenije, ampak spoštovane gospe, spoštovani gospodje, spoštovani minister, po prvih dveh letih delovanja slabe banke se, mimo tega dejstva ne moremo, v strokovni in splošni javnosti krepi tudi razočaranje nad posameznimi dejanji in odločitvami, s čimer DUTB izgublja zaupanje v slovenskem prostoru. Prav zaupanje državljanov v tako pomembno institucijo, kot je DUTB, pa je izjemnega pomena. Mnenju večine uglednih strokovnjakov s področja financ, prava, gospodarstva, smo se pridružili tudi predlagatelji tiste nujne seje Komisije za nadzor javnih financ. Ampak, ob tem naj poudarim, predlagatelji seje smo ta trenutek, kot kaže, tudi hkrati največji zagovorniki delovanja slabe banke. Ampak, prav je, da razblinimo, tudi v okviru današnje seje – zaradi tega, gospod minister, hvala za vašo udeležbo na seji –, da razblinimo vse dvome v delovanje slabe banke. Zaradi tega je tudi današnja seja sklicana, kajti ni nam namreč vseeno, da način oziroma da se zdi, da način delovanja slabe banke ne temelji vedno na vrednotah, kot je poštenost, čemur je v nekaj primerih pritrdilo tudi sodišče. Namreč, neizpodbitno dejstvo je, da je DUTB znotraj procesa prestrukturiranja bank sistemskega pomena, ki so se znašle v solventnostnih in likvidnostnih težavah, postajala vse pomembnejši igralec v slovenskem gospodarskem prostoru. Tako namreč tudi odloča, katera podjetja je vredno rešiti, kako in komu jih prodati ter za katere dejansko ni več upanja. Ob tem pa se, kot sem že dejal, ni moč znebiti občutka, da DUTB žal ne sledi vedno interesu, zaradi katerega je bila praktično ustanovljena. Določeni primeri tako nakazujejo na to, da bi lahko DUTB delala v točno določenem interesu in vse pogosteje tudi za vnaprej znanega kupca teh podjetij, kar je dodatno podkrepljeno tudi z medijskimi zapisi, izjavami nekaterih predstavnikov gospodarstva in, žal, tudi vse večjimi namigovanji v javnosti, ki niso bila verodostojno zavrnjena. V zadnjem času je tako v medijih in javnosti moč zaslediti primere, ko je DUTB predlagala ali pa napovedala enega izmed obstoječih insolventnih postopkov, torej stečajni postopek ali prisilno poravnavo, zoper nekatera slovenska podjetja. Gre namreč za podjetja oziroma družbe, do katerih ima DUTB terjatve, ki niso donosne in so bile zato z bank prenesene na tako imenovano slabo banko, ki pa glede na zagotovila njihovih poslovodstev, lastnikov ali računovodskih izkazov poslujejo pozitivno in celo ustvarjajo dobiček in zdi se, da bi lahko same poplačale te dolgove. Tudi na seji Komisije za nadzor javnih financ se je pokazalo, da DUTB v posamičnih primerih deluje v ozkem parcialnem interesu. Spomnimo na ta najbolj, po mojem mnenju, znameniti dogodek na omenjeni seji, ko je izvršni direktor gospod Janez Škrubej na vprašanje poslanke Alenk Bratušek, če ima konflikt interesov v primeru družbe T-2, seveda to zanikal. Kasneje, v okviru te iste seje je bil ta dotični gospod ujet najprej na zavajanju, potem pa na laži. Gospod je dejal: "Jaz nimam prav nobenega konflikta interesov v primeru podjetja T-2." To ne drži. Ko je bil gospod Škrubej še zaposlen v enem drugem podjetju, je celo lobiral, da se T-2 proda dotičnemu kupcu, in to ugotovitev na seji ta dotični gospod, gospod Škrubej, te ugotovitve ni demantiral; ampak kljub zamenjavi vodstva DUTB je ta gospod eden izmed tistih, ki ostaja in ima zaupanje Vlade. Skratka, šlo je za konflikt interesov nedvomno in kar je skrajno neokusno. Naj naštejem zgolj tri primere, ki puščajo velike dvome, da so odločitve DUTB v skladu z nameni oziroma niso v skladu z nameni, s katerimi je DUTB bila ustanovljena. Vse te primere poznamo, če le spremljate radijske sprejemnike in televizijo. Najbolj je odmeven primer Save. Poglejte, po poročanju medijev Savi sedaj grozijo posledice napovedanega procesa zaradi nasilnih sprememb lastniške in kadrovske strukture in vse bolj se v ozadju govori, da naj bi bil potekal srdit boj, kdo bo prestrukturiral to matično podjetje Sava, d. o. o. Sam se ne želim opredeljevati, kajti ne poznam stvari in tudi to ni namen poslanca, ali poslanske skupine, ali parlamenta. Nadalje T-2, drugi odmeven primer. Ravnanje DUTB je bilo postavljeno pod vprašaj predvsem z vidika smotrnosti in ekonomske upravičenosti v odnosu do T-2. Namreč, DUTB je kljub sodno – poudarjam sodno – potrjeni prisilni poravnavi obratno zahtevala stečaj družbe, čeprav ta po javno dostopnih podatkih in zagotovilih poslovodstva posluje pozitivno, v zadnjih letih se ji zvišuje EBITDA in je celo po mnenju glavnega izvršnega direktorja DUTB – pozor, gospod Mĺnsson je trdil, da gre za dobičkonosno podjetje, ampak kljub temu pa DUTB kot edino sprejemljivo rešitev navaja stečaj družbe in njeno nadaljnjo prodajo, pri čemer pa javnosti zadovoljivo ne pojasnijo razlogov za takšno odločitev. Gre v bistvu tudi za nerazumljivo postopanje do odločitve sodišč. Zadnje ugotovitve, jih ima Ustavno sodišče, ko je pred meseci dni na predlog lastnikov družbe, ki s strokovnimi mnenji, kot kaže, vseskozi dokazujejo, da ni ekonomskih razlogov za stečaj, to do končne odločitve celo zadržalo postopke samega stečaja, ki ga je avgusta meseca tega leta v ponovno obravnavo uvedlo Višje sodišče. Poraja se torej vprašanje ob teh primerih, ali so ta podjetja spodobna v nadaljevanju poplačati dolgove, dolgove do davkoplačevalcev. Zdi se, da v teh primerih morda ta podjetja to so sposobna in zaradi tega ne pride v poštev stečajni postopek. Tretji primer, ki je pred časom zaposloval domačo javnost, je primer prisilne poravnave družbe Avtotehna, d. d. Tudi v tem primeru je bilo v medijih, pudarjam, moč zaslediti začudenost strokovne javnosti nad uvedbo postopka prisilne poravnave, ki je bila sprožena na zahtevo DUTB, s čimer naj bi se izboljšale bonitete hčerinskih družb in dosegel srednjeročno pozitiven vpliv na njihovo poslovanje. Torej našteti primeri, poudarjam, so zgolj trije, ki so v javnosti najodmevnejši in ki naj bi kazali na odmik DUTB od vloge, za katero je bila ustanovljena. Poleg tega se je v dvom v odločitve DUTB med drugim pojavil tudi v primeru, naj spomnim na družbo Aero, d.,d., kjer je javnost razburilo dejstvo, da je DUTB poslal v stečaj, čeprav so se zanjo zanimali številni kupci. Torej, upoštevajoč našteto, poudarjam, se ni moč izogniti občutku, da se želi DUTB s tovrstnimi potezami postaviti v nadrejen položaj glede na vse ostale upnike in se ne glede na način zavarovanja terjatev in njihovo nedospelost, prednostno poplačati. Pri tem pa je še posebej očitna razlika v poimenovanju uspešnosti delovanja posamezne družbe in njenega finančnega stanja med njenim poslovodstvom na eni strani in DUTB na drugi strani. Naj tukaj navedem, kaj pravi Združenje bank Slovenije, ki je sprejelo slovenska načela finančnega prestrukturiranja dolgov v gospodarstvu, ki so jih na podlagi načel prestrukturiranja dolgov podjetij v Sloveniji, Združenja menedžer, pripravile banke v sodelovanju z Banko Slovenijo in Ministrstvom za finance. Nekateri temu pravite prosti spis, jaz pa upam, da Ministrstvo za finance ne piše prostih spisov, ampak njihova osnovna predpostavka je, da je treba ohraniti gospodarsko dejavnost kjerkoli obstaja razumna možnost, da je dejavnost sposobna preživeti na trgu. Za uspeh teh načel pa je bistveno, da jih v procesu prestrukturiranja upoštevajo in spoštujejo vsi deležniki. Izhodišča načel določajo, da je prestrukturiranje dolgov podjetij, sposobnih preživetja v konkurenčnem tržnem okolju, zunaj sodnih postopkov zaradi insolventnosti v korist upnikov, dolžnikov, zaposlenih, delničarjev in slovenskega gospodarstva v celoti smiselno, ker se tako, citiram, "minimizirajo izgube vseh deležnikov s pomočjo koordiniranega pristopa k prestrukturiranju in izognimo se stečajem podjetij, uvedenih brez ustreznih analiz in razmisleka." Tudi v skladu s tako imenovanim londonskim pristopom, ki ga je formulirala britanska centralna banka v začetku 90. let prejšnjega stoletja, ko so se pritiskom prezadolženosti in ekonomske krize soočala britanska podjetja, bi morali upniki takoj, ko je dolžnik objavil ali ko postane širše znano, da se je dolžnik znašel v finančnih težavah in da je začel razgovore z bankami, reagirati preudarno. Namreč, v nobenem primeru ne bi smeli brez premisleka odreči podpore podjetju, sprožiti sodnih postopkov zaradi insolventnosti ali zahtevati predčasnega vračila dolžnikovih obveznosti. Tudi dr. France Arhar, direktor Združenja bank Slovenije in v bančnih krogih tako imenovana nekakšna avtoriteta, je glede DUTB dejal, da ta pri opravljanju ne bi smela gledati samo na ceno, temveč tudi na širše vplive posamezne odločitve na družbo. Citiram: "Torej cena nikakor ne more biti prvi cilj, ampak morajo biti upoštevani še drugi učinki, denimo vpliv v regiji na zaposlovanje, socialne transferje. Morda se motim, ampak ker je država pri prenosu terjatev sodelovala in ker je država lastnica DUTB, SDH ter največjih bank in dolžnikov, se mi zdi, da ni nobene skupne politike in da vsakdo dela za svoje cilje. Element časa ne bi smel biti rabelj, da bomo zaradi davkoplačevalcev čim prej priskrbeli le denar za proračun," je poudaril dr. France Arhar 27. marca tega leta v reviji Svet kapitala. Torej cilji, ki jih včasih zasleduje DUTB, so diametralno nasprotni, kar zagotovo meče senco dvoma na pravilnost in utemeljenost same odločitve DUTB. Tudi zaradi tega se zmanjšuje zaupanje javnosti v to pomembno institucijo, ki je bila ustanovljena – tudi s pomočjo naše stranke – s točno določenimi cilji in njeno ustanovitev so podprle, seveda v dolgem postopku, tudi vse tedanje parlamentarne stranke. DUTB ta trenutek operira s skoraj dvema milijardama evrov in tudi sam trdim, da ni vedno moč čutiti, da zasleduje interes poiskati najboljšega kupca za nasedle terjatve, ampak tudi parcialne interese določenih posameznikov in en primer smo skozi to parlamentarno proceduro, skozi parlamentarni postopek že razkrili na sami komisije, to je primer Janeza Škrubeja. Da bo temu tako, je treba vzpostaviti večji nadzor, torej potrebne so spremembe same zakonodaje. Na to opozarja tudi Računsko sodišče, ampak žal vse do danes – minilo je od opozoril Računskega sodišča že več kot pol leta – še vedno nismo v postopku, da bi zakonodajo spremenili. Tako imenovana slaba banka se namreč ne sme odmakniti od svojega temeljnega poslanstva, zato je toliko bolj pomembno, da tudi Državni zbor o tem razpravlja. Predlagatelji priporočila torej nič drugega kot le predlagamo Računskemu sodišču, ki je seveda za to pristojno, da nad temi izpostavljenimi primeri tudi zaradi pomiritve javnosti opravi revizijo. Torej, to je prvi del, o katerem govorimo pri DUTB. Torej govorimo, da DUTB ne vedno zasleduje interes, zaradi katerega je bil ustanovljen, ampak včasih tudi parcialni interes posameznikov. In drugi del, ko se zdi, da je koncept delovanja slabe banke nekako na glavo obrnila tudi sama vlada, s tem ko je zamenjala oziroma razrešila dva vodilna v slabi banki, izvršnega in neizvršnega direktorja, po prepričanju tudi javnosti in nekaterih v tem državnem zboru na popolnoma neargumentiran način. Ob tem naj ponovim tisto osnovno dejstvo, da je Družba za upravljanje terjatev bank, slaba banka, bila ustanovljena predvsem z namenom, da se finančni oziroma da se naš bančni sistem stabilizira, da se odpravi kreditni krč in da pride do ponovnega zagona slovenskega gospodarstva. Ampak poraja se vprašanje, kako neodvisno bo delovanje DUTB v prihodnje predvsem v luči zadnjih dogodkov. Namreč, razrešitev dveh članov upravnega odbora DUTB, gospoda Nyberga in gospoda Mĺnssona, kot sem že dejal, je vlada opravila brez prave argumentacije in na tem mestu trdim, da upravičeno nastaja vtis, da razlog za zamenjavo teh dveh vodilnih niso bile plače in aneksi oziroma prejemki, ampak predvsem vpliv lobijev in omrežij. to se potrjuje tudi po včerajšnji nočni seji, ko se je zamenjalo vodstvo SDH. DUTB ta trenutek operira s skoraj dvema milijardama evri in seveda prav tisti, ki so domnevno najbolj krivi, govorim domnevno najbolj krivi, za nastalo bančno luknjo in posledično ustanovitev slabe banke, imajo seveda interes, da si povrnejo vpliv nad obvladovanjem teh finančnih sredstev. Vlada je kot razlog za razrešitev najprej navedla, da je šlo za pomanjkanje zaupanja, nato je bila argumentacija, da je šlo za nezakonitost. Ampak pozor! Hkrati Vlada govori, da DUTB dela dobro. Torej, zamenjala je vlada nekoga, ki dela dobro. Nelogično! Torej, hkrati ko Vlada trdi, da DUTB dela dobro, zamenja nekoga, to namreč ni najbolj modra in tehtna poteza. Ob tem niste zamenjali, kar bode v oči, celotnega upravnega odbora. Namreč, tudi ostali člani, ne samo gospod Nyberg in gospod Mĺnsson, so vedeli za vse, kar se v DUTB dogaja, za vse te domnevne nezakonitosti, ampak nasprotno, deležni so vašega zaupanja, kljub temu da na sejah komisije v Državnem zboru zavajajo in lažejo. Torej, kot je dejal predsednik Vlade, kar je bilo negativnega, smo zamenjali, naši, pozitivni pa ostajajo. Torej način, kako je vlada razrešila dva vodilna, ni pravi oziroma morda kljub dobrim namenom, če ste v tem primeru res po svoji volji odločali, ne vliva zaupanja, da bo poslanstvo DUTB še naprej iskanje najboljših kupcev za nasedle terjatve. Glede na to, da je največja koalicijska stranka v času pred volitvami izpostavljala pravno državo in boj proti korupciji, javnost upravičeno zanima, ali bo vlada v primeru pritiskov na DUTB odprla kakšno preiskavo in raziskala omenjene pritiske. Zdaj bom tu citiral gospoda Nyberga; namreč, gospod Nyberg pravi: "Gospod Mramor mi je pred enim mesecem," zdaj je od tega že več, "torej, precej preden se je v tisku znova pojavilo vprašanje plač, povedal, da se je čez poletje močno povečal pritisk, da bi se znebili gospoda Mĺnssona. V začetku prejšnjega tedna je neizvršne direktorje prosil, naj čim prej pripravijo načrt za zamenjavo vodstva. Sledila je afera o plačilih, ki je ustvarila izgovor za odpoved pogodb." To je izjava razrešenega predsednika upravnega odbora DUTB Larsa Nyberga, ki so jo mediji objavili prav na tisti dan, ko je Komisija za nadzor javnih financ zasedala. Namreč, vsebini obeh pisem razrešenega Nyberga sta naravnost grozljivi. Če kaj v pismu ne drži, sploh ta navedba, da so se pritiski dogajali, gospod minister, morate na to reagirati in demantirati. Predsednik Vlade mi je po ustnem poslanskem vprašanju dejal, da je to naredilo finančno ministrstvo – demantiralo. To je res, ampak vi ste se temu izognili na vprašanje novinark in novinarjev. Na to vprašanje pred približno 14 dnevi niste želeli odgovoriti, ali ste s to odločitvijo soglašali. Prav zaradi tega, ker je argumentacija tako različna oziroma kontradiktorna, upravičeno sledi bojazen, da je vlada klonila pod pritiski, ki so za zamenjavo gospoda Nyberga in gospoda Mĺnssona dosegli svoje. Naj nadaljujem. Vlada je spomladi imenovala v DUTB nove izvršne direktorje, med katerimi je tudi gospod Marko Simoneti, to je ta isti gospod, ki je bil od leta 2009 naprej tudi v NLB, ki je sedaj nasledil gospoda Nyberga na čelu upravnega odbora DUTB. Takrat ste dejali, da so bili novi izvršni direktorji imenovani z namenom, da odpravijo vse anomalije, ki so se pojavile pri delovanju DUTB. Od takrat je minilo že spet več kot pol leta, anomalije v DUTB pa se še vedno dogajajo. Toda imajo novi izvršni direktorji, kot kaže, še vedno zaupanje Vlade Republike Slovenije, kljub temu da niso opravili svojega poslanstva. Zato ponovno spet upravičeno nastaja vtis, da je Vlada razrešila tiste, ki so moteči – v tem primeru Nyberga in Mĺnssona –, na položajih pa ostajajo tisti, ki so, po domače rečeno, "naši", tisti, ki smo jih mi imenovali. Torej, če gospod Simoneti in ekipa, ki ste jo imenovali, v pol leta niso uspeli odpraviti anomalij na DUTB, čeprav so za njih vedeli, je res nejasno, od kod imajo tako neomajno vladno zaupanje. Naj zaključim. Celotna zgodba okrog Družbe za upravljanje terjatev bank je zelo zapletena. Na eni strani vlada brez prave argumentacije razrešuje posameznike, ob tem nastaja vtis, da gre pri tem zgolj za to, kdo bo obvladoval dve milijardi evrov. Na drugi strani pa tudi DUTB, kot sem uvodoma dejal, v določenih primerih zasleduje ozke parcialne interese. Ampak bistveno oziroma zaključek celotne zgodbe bi seveda moral biti, da vlada začne vzpostavljati nadzor nad celotnim dogajanjem in pri tem lahko računate, verjamem, na celotno opozicijo z Novo Slovenijo na čelu, če je treba. Namreč, z včerajšnjo odločitvijo, ki se je v medijih špekulirala že najmanj 14 dni – sprememba oziroma način spremembe vodstva SDH –, namreč ponovno nastaja vtis, da se je z DUTB začelo, z SDH se nadaljuje. Gre za iste ljudi, tako ali drugače, v svojem bistvu, v ozadju, kot bi dejal gospod Dobovšek, mreže in lobiji, ki so med seboj povezani in ti isti ljudje so seveda sokrivci, da se danes pogovarjamo o slabi banki. Vse bolj se dejansko kaže, da na vplivu pridobivajo tisti, ki so nekoč sodelovali pri nastajanju te velike bančne luknje. Predlagam vladi, da DUTB povrne kredibilnost, da DUTB nazaj postavi po teh zdravih temeljih, kajti DUTB je nujno potrebna za stabilizacijo in ponovni zagon našega gospodarstva. Pri iskanju novega vodstva pa se poslužujte načina, ki ga je imel dr. Janez Šuštaršič, in sicer nekako je v medijih dejal, nisem želel izbirati Slovencev, ki so s temi omrežji, katera smo se danes že dotaknili, izredno prepleteni, ampak iskali smo ravno zaradi tega tujce. Če se boste odločili za domače strokovnjake, imejte dejansko zelo močno svetilko, da jih boste iskali sredi belega dne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dušan Mramor, minister za finance. Pripravi naj se mag. Bratušek. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa za besedo. Že prej sem v uvodnem nagovoru povedal, da bom poskušal v razpravi pojasniti še vse te spremembe, ki so bile narejene s strani vlade v obdobju obstoja DUTB. Preden grem na to, pa mogoče samo eno ozadje še, saj precej ozadij je bilo tukaj že orisanih za DUTB. Če primerjamo DUTB z drugimi slabimi bankami, vidimo dve ključni razliki, ki postavljata naš DUTB v še posebej težek položaj. Prva razlika je v strukturi slabih naložb, ki jih ima naš DUTB. Naš DUTB ima večinoma terjatve do podjetij, medtem ko ima španska, irska slaba banka predvsem nepremičnine. To je z vidika upravljanja portfelja teh sredstev, ki jih ima slaba banka, ogromna razlika. Upravljati s slabimi terjatvami je veliko težje kot upravljati z nepremičninami in jih pridajati. S tega vidika je to prva razlika. Druga razlika je v tem, kdo je lastnik slabe banke, ali je slaba banka v večinski zasebni lasti ali v večinski državni lasti. Medtem ko je precej drugih slabih bank v večinski zasebni lasti, je naša v večinski javni lasti. Primeri dobre prakse, ki smo jih poskušali pobrati iz drugih slabih bank, niso bili povsem primerni. Iskali smo svoj modus vivendi pri strukturi tako sredstev teh slabih terjatev kot tudi pri lastništvu, ki bo naredili to slabo banko tako na eni strani učinkovito in gospodarno. Glede na to, da je bila v javni lasti, pa praktično bi morali zadovoljevati vsem standardom transparentnosti brez korupcijskih tveganj in seveda visoke etičnosti. Oboje ne gre vedno skupaj. Zasebni sektor deluje veliko bolj učinkovito, manj transparentno in na drugi strani z istimi nalogami izjemno težko strukturo sredstev, ki jih je imela slaba banka, bi morale dosegati izjemne rezultate. Če pogledamo, v letih 2015, 2016, 2017 bi morala slaba banka unovčiti vsako leto po 500 milijonov evrov, da bi v treh letih poplačala milijardo in pol, kolikor je obveznic, ki so bile izdane bankam. To je izjemna naloga, če tega ne bi končala, bi bil to prenos nekam drugam; se pravi, kot je bilo rečeno, ali na SDH ali kamorkoli. S tem je veliko težav, seveda, ker imamo jamstva za te obveznice, ki so bile izdane bankam. Tako naša slaba banka, tako kot je postavljena, je izjemno težka struktura, zelo težka naloga in na drugi strani zelo težka naloga za vlado, ki mora iskati to ravnovesje med učinkovitostjo in na drugi strani transparentnostjo. Tega nismo spoznali mi, to je spoznala že prejšnja vlada in tudi predprejšnja in so se stalno dopolnjevali predpisi, ki DUTB urejajo. Če samo gledam, kaj se je vse naredilo že za časa prejšnje vlade: je bil nov, prenovljen statut DUTB, smernice za delovanje DUTB so bile sprejete, pisna stališča in navodila MF so bila vzpostavljena, konkretizacija nadzora MF nad delovanjem DUTB, mesečno poročanje, redni sestanki, dopisi MF, to je bilo vse vzpostavljeno že za časa prejšnje vlade, kar, recimo, pri irski slabi banki ni tak slučaj. Ko smo mi prevzeli odgovornost za nadzor nad DUTB, smo spremljali tako s strani vlade, Ministrstva za finance, KPK, Računskega sodišča, Državnega zbora, javnosti; vsi so v bistvu izjemno pazljivo spremljali, kaj je DUTB počel. Prihajalo je do mnenj, da to in ono ima ali korupcijska tveganja ali da niso jasni – recimo, svetovalne pogodbe, če se spomnite – in tako naprej. Na vse to je vlada odgovarjala s celo vrsto sprememb v okolju, predpisih, v katerih DUTB deluje. Tako, recimo, 5. marca je Vlada sprejela spremembe v upravnem odboru DUTB, seznanila se je z delovnim osnutkom novele ZUKSB, ki je zdaj pri vas v parlamentu in upam, da bo šel skozi proceduro – veliko se vas na to novelo sklicuje –, potrdila je novo politiko prejemkov, če se spomnite, z nižjimi prejemki, seznanila se je s poslovnim poročilom DUTB strategijo 2014–2017, potrdila je interni akt Procesi in pristojnosti odločanja odborov DUTB, sprejela je letno poročilo, za leto 2013 pa ni podelila razrešnice upravnemu odboru in potem še določila pooblaščenega revizorja. To je bilo samo s strani vlade, potem pa je hkrati zahtevala od DUTB, da z internimi akti uredi ali poveča transparentnost poslovanja. Recimo, interne akte je moral sprejeti v zvezi z zunanjimi svetovalci, kjer so določeni pogoji, ki jih morajo izpolnjevati: postopki, kriteriji izbora, opredelitve pristojnosti in odgovornosti in tako naprej. Sprejela je kodeks ravnanja za zunanje izvajalce in poslovne partnerje, pravilnik o sistemizaciji delovnih mest, kodeks ravnanja zaposlenih, potem smo zahtevali, da pridobi potrdilo o sistemu skladnosti na področju preprečevanja korupcije in to s strani francoske agencije ETHICIntelligence; skratka, teh ukrepov je bila cela vrsta, potem je sprejela načrt integritete. To se je potem nadaljevalo s 6. 9., kjer je sprejela letno poročilo za DUTB za leto 2014, potem 6. 10. 2015, veste, da je prišlo do razrešitve predsednika upravnega odbora, in moram reči, da smo mi že vse pojasnili. Jaz sem pojasnil za medije, zakaj, in tudi pojasnili smo v zvezi s temi pritiski, ki naj bi bili name za razrešitev Mĺnsona. To je insinuacija, kar smo tudi z Ministrstva za finance jasno zapisali. Bila pa so seveda vprašanja, kdaj bo plača gospoda Mĺnsona usklajena s politiko prejemkov. Če do te uskladitve ne bo prišlo, bo pač treba sprožiti določene spremembe. Tako tukaj pa ni dvoma, ker če je politika prejemkov sprejeta, je treba tudi uskladiti plače izvršnih in neizvršnih direktorjev. Veste, da imate sedaj v parlamentu novelo ZUKSB, ki ima celo vrsto sprememb. Kaj je logika teh sprememb? Osnovna logika je ta, mi imamo sedaj delovanje DUTB samo do leta 2017. Torej, imamo pritisk, da v treh letih, kot sem rekel, unovčimo za milijardo in pol. Velikokrat pride do tega, da je to prisilna unovčitev, kar lahko pomeni nižje vrednosti. Zato je smiselno podaljšanje do leta 2022, kar predlagamo, in hkrati če to dosežemo, lahko gremo iz cilja maksimiranja vrednosti pri prodaji tudi v dodaten cilj prestrukturiranja podjetij. Mi sicer lahko sedaj prestrukturiramo s spremembo terjatev v lastniške deleže, nimamo pa možnosti v DUTB, da gre in finančno podpre podjetja, ki jih prestrukturira. Seveda če bi bil rok trajanja DUTB samo do leta 2017, to nima smisla. Mora biti daljši rok. Tako je tu cela vrsta sprememb, ki pač omogočajo spremembo tudi do neke mere cilja za sedaj. Dokler pa to ni sprejeto, je pa cilj samo eden, in zelo jasen cilj: samo maksimiranje vrednosti in cene. Ker če tega ne doseže, bomo plačali iz proračuna, kar ne bo uspelo unovčiti DUTB. Tukaj bi vas rad posebej opozoril na to. Hkrati se pripravljajo spet spremembe statuta, kjer bomo urejali na novo razmerje med izvršnimi in neizvršnimi direktorji in vrsto drugih stvari; spremembe smernic, ki sledijo tudi tem spremembam ZUKSB. Skratka, v tem času se stalno prilagaja urejanje DUTB temu, da bi bil lahko po eni strani učinkovit in gospodaren in po drugi strani, da bi bilo njegovo poslovanje transparentno, brez korupcijskih tveganj in seveda z najvišjimi standardi etičnosti. Mogoče samo še nekaj stvari, ki so bile omenjene. Najprej v zvezi z dobičkonosnostjo, insolventnostjo. Podjetje je lahko dobičkonosno, pa ni solventno. Tako ta arguament je prazen argument. Ključno je, ali je solventen ali ne z vidika tistih, ki so upniki. Naslednja stvar – vprašanje, komu bo prodano. V stečaju se DUTB sedaj drži načela, da to prodajo izpelje stečajni upravitelj na podlagi določitve sodišča. Se pravi, ne pelje DUTB in tukaj ni tveganj, da bi bil kupec vnaprej znan. Toliko mogoče z moje strani. Mogoče samo še to glede teh odprav anomalij, dokler je bilo razmerje glasov med izvršnimi in neizvršnimi direktorji takšno, kot je bilo, enostavno ti novi direktorji, ki so bili imenovani spomladi letos, niso mogli doseči prilagoditve plač predvsem novi politiki prejemkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek, pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo, podpredsednik. Najprej lep pozdrav ministru. Sem vesela, da je danes z nami in da bo kakšno stvar lahko še dodatno pojasnil. Kljub temu da smo praktično neštetokrat že govorili o tem, zakaj slaba banka, kako je nastala, in še neštetokrat se lahko vprašamo, je bila potrebna, ni bila potrebna, bi se dalo sanacijo bank izpeljati na drugačen način. Vse to se lahko sprašujemo, ampak dejstev spremenili ne bomo. Tudi sama kot poslanka nisem podprla zakona o tako imenovani slabi banki, ampak ob prevzemu vlade so bile naše banke tako na koncu, da ni bilo več časa za iskanje drugačne, lahko cenejše, lahko dražje, lahko boljše, lahko slabše poti. To je dejstvo. In leta 2015 se spet spraševati o tem, je bila potrebna, ni bila potrebna – ne vem, če ima smisel. Na Komisiji za nadzor javnih financ, bom rekla, je iz minute v minuto situacija postajala bolj napeta. Mislim, da smo tam okrog dveh zjutraj stvar končali. Seveda je bilo vprašanj bistveno več, kot je bilo odgovorov in zato smo sprejeli sklep, da je prav, da se tudi v Državnem zboru pogovorimo o tem. Najprej se bom tudi sama dotaknila zamenjave dveh ljudi iz vodstva slabe banke. Predsednik Cerar je tukaj, v tem državnem zboru rekel, da sta kršila zakon. Zato, gospod minister, bi rada tudi od vas slišala, ali to drži. Sta res kršila zakon in je bil to razlog za razrešitev? Popolnoma legitimen razlog je tudi to, da nista imela več zaupanja, kar ste povedali vi, ampak to sta dve različni stvari. Če sta res kršila zakon, kot jaz vem, po Zakonu o gospodarskih družbah je upravni odbor kolektivni organ, in če je res šlo za kršitev zakona, bi, če rečem grdo, ceno morali plačati tudi drugi nadzorniki. To, da so novi nadzorniki vaši, če lahko rečem tako, verjetno ne more biti razlog, da so še danes tam, kjer so. Na Komisiji za nadzor javnih financ smo se ukvarjali predvsem z dvema zgodbama. Eno je bil T-2 in drugo je bila Sava. T-2 je bil danes že večkrat omenjen, in minister, ker vas tam ni bilo, omenili pa ste, da gospod Škrubej naj ne bi tudi slučajno imel konflikt interesov, vam predlagam, da si pogledate sejo ali pa vsaj preberete magnetogram. Mogoče bo vaše mnenje potem drugačno. Kar se tiče Save, d. d. Prav tako je bilo danes in v preteklih dneh že ogromno povedanega. Danes zjutraj pred to sejo sem si še enkrat pogledala nastop ali pa intervju gospoda Harjunpää, ki ga je dal za Odmeve, in moram reči, da je nekaj stvari prav pomenljivih. 250-milijonsko luknjo naj bi Sava skopala znotraj te večmilijardne luknje, ki smo jo morali sanirati davkoplačevalci. 250 milijonov evrov. Sava Holding je danes nesolventen. Zakaj je to strateška naložba? Zakaj je tako pomembna? Mislim, da je tam zaposlenih 15 ljudi. Mogoče bi bilo dobro, da nam takšne stvari pojasnite. Verjetno imate določene razloge, ampak mogoče bi bilo prav, da jih tudi tukaj slišimo. V tem istem intervjuju je ta gospod povedal, da je slaba banka še v mesecu decembru pomagala Savi s finančno injekcijo, da so sploh preživeli, in da je vodstvo Save uživalo popolno zaupanje slabe banke. Imeli so pa nalogo, da pripravijo nek načrt prestrukturiranja, ki bo pil vodo. Načrt prestrukturiranja, ki so ga pripravili – ne vem, če za ministrstvo ali pa za vlado ali pa za kogarkoli –, pije vodo, šlo pa naj bi v smeri petletnega odloga poplačila dolgov po 1-odstotni obrestni meri. Verjamem, da minister veste, kakšni so stroški obveznic, ki jih je najela država v tistem času ali pa tudi slaba banka – mislim, da vsaj od 3- do 5-krat višji in 50-milijonski odpis dolgov. 50 milijonov bi ponovno morali nekomu podariti. Tukaj se pa absolutno strinjam s tem, da to verjetno ne pije vode. Že na komisiji sem rekla, vedno, vedno bodo interesi lastnikov drugačni od interesov tako imenovane slabe banke. Ta isti gospod Harjunpää je povedal ali pa rekel, da so očitno stopili na veliko žuljev in zato morali oditi. Če so stvari v slabi banki šle narobe, je absolutno treba odreagirati, ampak potem je treba odreagirati pri vseh enako. Pika na i, če govorimo o Savi, pika na i je pa včerajšnje imenovanje uprave Slovenskega državnega holdinga in tukaj pa resnično ne morem mimo občutka, da ne gre za reševanje Save, ne gre za reševanje Save Turizma, ampak gre za reševanje vodstva družbe. Mislim, da si davkoplačevalci zaslužijo vse kaj drugega; predvsem zato, ker je gospod Cerar na volitvah govoril, kako se bo uprl lobijem, kako bo delal proti temu – je to, kar se v tem trenutku dogaja na SDH in na slabi banki vse kaj drugega. Kljub temu da bi kot opozicijska poslanka na nek način lahko bila vesela, da vsak dan dobimo več materiala za to, da lahko nasprotujemo ali pa kritiziramo delo vlade, slabe banke, SDH, sem na nek način žalostna, ker se v bistvu že po enem letu kaže, da je gospod Cerar očitno ugotovil, da brez sodelovanja z lobiji ne bo mogel prav dosti časa vladati. Tako sem resnično zaradi tega žalostna in se mi zdi škoda. Na koncu bi pa tudi sama postavila vprašanje, ker mislim, da tako nepomembno ni, ga je že kolega Dobovšek izpostavil, da bi naj njihov kolega, pa bom rekla grdo, ni bil dosti dober za državnega sekretarja, ker naj bi imel probleme z uporabljanjem znanstvenega naziva, dobil službo v Hoteli Bernardin. In glej ga zlomka, predsednik uprave Hoteli Bernardin včeraj postane predsednik uprave Slovenskega državnega holdinga! To je tudi vprašanje za kolege iz SMC, ki so vas res polna usta etike, morale, kako boste preprečili sistemsko korupcijo in vse ostalo. Skrbi me. Skrbi me to, kar se v tem trenutku dogaja na SDH, slabi banki in sploh s kadrovanjem v tej državi.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravi naj se gospod Janko Veber. Izvolite, gospa Suzana.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani minister, državni sekretar, lepo pozdravljeni! V tem sklicu državnega zbora smo že velikokrat govorili o tako imenovani slabi banki ali DUTB, ampak prav je, da govorimo, kajti ne nazadnje gre za veliko denarja, davkoplačevalskega denarja. Pa naj najprej spomnim na osnovni cilj DUTB, to je dobiti maksimalni izkupiček od prodaje terjatev in premoženja. Torej vseh terjatev in premoženje, ki so bile prenesene na tako imenovano slabo banko. Zakaj sploh imamo to slabo banko? Saj v bistvu ne bi rabili imeti, če se v preteklosti ne bi podeljevali krediti, večinoma na državnih bankah, bankah v večinski državni lasti, po raznih prijateljskih linijah, če bi se ne bi podeljevali v bistvu neustrezno zavarovani krediti in nekako naš bančni sistem je bilo treba sanirati, treba je bilo nekaj narediti, in ta slaba banka je bila najboljša mogoča rešitev v tistem trenutku. Ker kakorkoli že, da lahko gospodarstvo normalno deluje, potrebujemo tudi banke, ki bodo kreditirale gospodarstvo. Je pa res, da smo v Sloveniji kar fenomen, da je ostajalo in še vedno ostaja veliko bank, preveč bank v večinski državni lasti, kar je naš problem tudi pri ostalih podjetjih. Kaj se je dogajalo zadnje mesece na DUTB in zakaj danes spet govorimo o DUTB? Bom začela kar tako, Vlada si je po moje dovolila nesprejemljivo vtikanje v posamezne primere, ki so dejansko bili preneseni na DUTB, kar je bilo tudi potrjeno na skupni seji Odbora za finance in Komisije za nadzor javnih financ. Takrat je bivši predsednik upravnega odbora gospod Nyberg povedal, in kar je ne nazadnje potrdil tudi državni sekretar, ki sedi danes tu z nami, gospod Dragonja, da je Ministrstvo za finance želelo poseči v posamezne primere oziroma v en primer, kar se nikoli prej v preteklosti naj ne bi zgodilo, tako je sam gospod Nyberg povedal. Seveda se je Vlada odzvala, da tu ne gre za nek političen poseg, takrat, ko se je razrešilo dva tuja strokovnjaka, ampak da se zagotavlja zakonito in transparentno delo. Gospod Nyberg naj bi bil razrešen zaradi izgube zaupanja, vsaj tako je rekel gospod Mramor v eni izmed prvih izjav, ki jih je dal za javnost, in sicer da ne gre za vprašanje višine prejemkov niti kakovost delovanja DUTB, ampak za vprašanje zaupanja. 19. oktobra je predsednik Vlade odgovarjal na ustno poslansko vprašanje, ko je v svojem odgovoru rekel sledeče, da je bil gospod Nyberg razrešen, zato ker je kršil dolžnost člana upravnega odbora DUTB. Ponavljam, kršil je dolžnost člana upravnega odbora! Ta upravni odbor ima več članov, on je bil sicer res predsednik, ampak eden izmed članov. Ostale tri ste, spoštovana koalicija, imenovali vi spomladi. Zakaj ste jih imenovali? Zato da bo na DUTB boljši nadzor in večja transparentnost delovanja, zato da bodo odpravili vse anomalije, ki so se pojavile na DUTB. Vemo, da smo spomladi dobili poročilo Računskega sodišča, zato ste jih imenovali. Ampak ostali trije, ki so bili slučajno imenovani z vaše strani, si še vedno zaslužijo zaupanje te vlade. Ne samo to, eden izmed njih je potem postal predsednik tega upravnega odbora. In kdo je ta človek? To je človek, ki je nadziral našo banko v največji državni lasti, Novo Ljubljansko banko, od leta 2009 do 2012; takrat, ko je bilo ogromno slabih kreditov danih. Torej, takrat je bil tam zato, da je nadziral to banko, ki je sproducirala veliko število slabih kreditov, zaradi katerih smo morali ustanoviti slabo banko, in sedaj ga imamo spet na slabi banki. Pa kako naj ljudje, državljanke in državljani, to sploh razumejo! In kako naj verjamejo vam, da je tu šlo za izgubo zaupanja? Oprostite, jaz vam, žal, tu ne morem verjeti. Več kot očitno je, da tu ni šlo za izgubo zaupanja, ampak za izgubo možnosti političnega vplivanja, kar ste sami izpostavili, to je bilo izpostavljeno na odboru – poskušali ste vplivati na določen primer, ki se je znašel na DUTB. Ti tuji strokovnjaki so bili postavljeni ravno zaradi tega, da ne bi bili vpeti v to našo mrežo, ki funkcionira v ozadju. Ravno zaradi tega! Ti visoki prejemki, ki so za ljudi zelo všečni – katastrofa, kakšne plače so si privoščil, ampak v tujini pač strokovnjaki imajo določeno višino plač –, ti visoki prejemki so bili zelo dober izgovor, bom rekla, nek tak medijski spin, ki ste ga sproducirali, da ste to naredili. Se pa resnično sprašujem, ali bodo ti novi toliko cenejši in toliko uspešnejši, kot so bili ti, kot zdaj vi tu govorite. In to je merilo. Vedno gledamo, ne vem, ceno in kakovost glede česarkoli; tudi vi, kadar si kaj kupite, pogledate na ceno in na kakovost in se potem odločite, in tudi mene zanima, kaj bo na koncu iz tega ven, kaj bo cena in kaj bo kakovost tega. In to je tisto, kar bi moralo biti pomembno. Ne nazadnje, vlada je večkrat rekla, da DUTB dela dobro. Osebno ne poznam dela na DUTB in ne vem, in naj poudarim, če so bile tam narejene kakšne nepravilnosti, glejte, gre za davkoplačevalski denar, gre za 5 milijard evrov, ki so bile prenesene, in seveda je to treba ustrezno sankcionirati, absolutno – če je bilo –, ampak nikoli ni bilo govora o tem. Nikoli. Izpostavljeno je bilo vprašanje zaupnosti, zaupanja, visoki prejemki in podobno. Moram pa reči tudi to, da podobnih stališč pa niste zavzeli na primeru NLB, ko določeni svetovalci v bistvu prejemajo po 200 evrov na uro ali v dveh urah si zaslužil minimalno plačo. V tej ekipi so ljudje, ki dejansko nimajo izkušenj s preiskavo tovrstnih dejanj, in resnično verjamem, da tudi davkoplačevalce zanima, kaj ti ljudje počnejo. Ne nazadnje je NLB v večinski državni lasti. Še vedno. Kaj ti tam počnejo takšnega, kar dejansko policija ne bi mogla narediti? Ampak, seveda to očitno za vas ni pomembno in samo sprašujem se lahko, kaj se ne NLB dogaja in kakšne kreditne mape so na tem NLB in čigave. Več kot očitno je, da je tukaj izključno pomembna, bom rekla, prava barva ali pa politična pripadnost. Verjamem, da marsikdo izmed vas, ki tukaj sedi, da je šel z dobrimi nameni v politiko, ker si je dejansko želel spremembe, to verjamem. Žal pa stvari v ozadju, kot ste verjetno tudi že sami spoznali, delujejo precej drugače, žal je pač tako. Osebno ocenjujem, da bo v prihodnje DUTB delovala veliko bolj neodvisno in veliko bolj netransparentno, kot je do takrat, ko smo imeli v njej tujce, ki ste jih seveda odpravili. Več kot očitno je, ker se vidi tudi po ostalih kadrovanjih, da ne mislite politike umakniti iz gospodarstva, da ne mislite slediti temu cilju, da imamo čim manj podjetij v državni lasti. Če boste sledili cilju samega prestrukturiranja in razdolžitve podjetij, to bom pa šele videli, in seveda to uspešno in učinkovito upravljanje. In ali bodo ti direktorji dejansko bolj uspešni in bolj poceni, to pa me resnično zanima, kaj bo končni izplen tega. Veste, kje se bo to dejansko najbolj poznalo? Po tem, kje boste dejansko iskali kupce za terjatve in premoženje, ki na DUTB ta trenutek je. Skrbi me to, da bodo to premoženje kupili prijatelji prijateljev, ki so to premoženje v preteklosti zapravili, zaradi katerih smo v bistvu prišli v bančno luknjo in kasneje morali narediti slabo banko, zdaj pa bodo ti isti oziroma določeni ljudje še vmes te terjatve tudi kupili. In kaj bomo imeli – ponovno se bomo zavrteli okoli in ponovno bo treba sanirati naš bančni sistem, ki pa ga potrebujemo. Dokler se bomo v Sloveniji tega oklepali, verjamem, da se ne bo v tej državi prav nič zgodilo, in zagotovo je jasno več kot to, Slovenija do takrat nekega razvojnega preboja tudi ne bo doživela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospa Urška Ban. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Današnjo razpravo je minister za finance začel z ugotovitvijo, da je razlog za delovanje slabe banke tudi velika insolventnost naših bank in potem nadaljeval naprej razpravo, ki smo jo lahko spremljali. Ampak, vendar. Mislim, da je treba opozoriti, ravno zaradi tega, ker je minister tako poenostavljeno predstavil to dejstvo, opozoriti na dejstvo, da je bil ta dolg Sloveniji vsiljen. To ni bil dolg, ki je bil realen, ampak je bil dobesedno vsiljen in zato smo namesto 0,9 milijarde evrov, kot je bil prvotni scenarij, dokapitalizirali banke s 4,8 milijardami in to skozi povsem netransparentne postopke. Vmes med tem je bil med ukrepi predviden ukrep tudi ustanovitev slabe banke, ampak dejansko lahko, če citiram gospoda Ivana Ribnikarja, ki je te besede povedal v intervjuju leta 2012 – takrat so bile banke solventne. Res, da so potrebovale določen denar za dokapitalizacijo, največji problem je bil pa pravzaprav pri podjetjih, ki so bila zadolžena zaradi hitrega zadolževanja v obdobju 2004–2008, ko je bilo moč dobiti zelo poceni kredite v tujini. To dejstvo, s katerim se potem srečujemo, z ustanovitvijo slabe banke, se vedno znova potrjuje, da gre za najdražjo mogoče reševanje bank; seveda na račun ljudi, ki prevzemajo to obveznost na način, da se jim tudi zmanjšuje njihov socialni položaj, zato da lahko "zmanjšujemo ta dolg". Kajti, tudi z zmanjševanjem oziroma stiskanjem ljudi se dolg ne zmanjšuje, ker zaradi tega pada gospodarska rast. Dejstvo je, da je ključen trenutek, ko se danes pogovarjamo o tem poročilu Komisije za nadzor javnih financ, nastal v trenutku prenosa terjatev z bank na slabo banko. Tudi tukaj lahko ugotovimo, da je bilo ob prenosu terjatev – torej, 577 podjetij je bilo prenesenih z bank na slabo banko in manj kot polovica od teh 577 je bilo takih, ki bi jih lahko okarakterizirali, da gre za slabe terjatve. Pri ostalih sploh ni šlo za to. No, v enem letu delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank je z manj kot polovice med temi podjetji prišel odstotek slabih podjetij že na 67 %. Torej, v tem vmesnem obdobju so mnoga podjetja pristala v stečaju na predlog DUTB. Seveda, pač DUTB je po osnovnem zakonu, kot je bil sprejet, namenjen prav temu, da poskuša čim prej povrniti te slabe terjatve in ga nič ne zanima, kaj se s tem podjetjem dogaja, kaj se dogaja z delovnimi mesti in kakšno industrijsko ali pa sploh sicer politiko v Sloveniji imamo. Seveda, te proste roke so pripeljale po vsej verjetnosti tudi do tega, da ko se danes pogovarjamo v tem poročilu o omenjenih družbah – o Savi, o T-2 in Avtotehni –, lahko ugotovimo, da so ta podjetja imela program prestrukturiranja, ki ga bi lahko izpeljale, vendar ga je Družba za upravljanje terjatev bank presekala in nekatere prisilila v prisilno poravnavo, druge v stečaj itn. Skratka, to so posledice tega nekontroliranega dogajanja, kater družbe – torej najprej ugotavljanja slabih terjatev v bankah, ta je dejansko bil zelo netransparenten in še danes je to plod poslovne skrivnosti, bančne skrivnosti in poskušamo tudi skozi komisijo, ki jo je ustanovil Državni zbor, priti mogoče celo do dna temu problemu. Vendar dejstvo je, da očitno je ta proces potekal z enim samim namenom, da se čim prej razproda podjetja po čim nižji ceni nekim novim lastnikom; praviloma pa ugotavljamo, da ti novi lastniki pravzaprav niso lastniki, ki bi se ukvarjali s konkretnim programom, ampak gre za špekulativni kapital, ki kupi to podjetje in ga potem najbrž tudi v kratkem času naprej preproda. Skratka, cela veriga zaslužkov in ti zaslužki so tisto, ki bremenijo vse nas. Zato je ta proces tudi tako drag in je eden od najdražjih, ki ga je bilo mogoče vpeljati v Sloveniji. Zato mislim, da bi resnično morali razpravljati o tem, zakaj je bil Sloveniji vsiljen ta dolg in ali je sploh ta dolg zakonit. Ali ne gre vendar za nelegitimen dolg, ki je bil predstavljen v Sloveniji? To so tista vprašanja, ki bi jih morali dejansko odpirati v Državnem zboru in bi prišli tudi do odgovorov, kaj se dogaja in zakaj se dogaja s Savo to, kar se dogaja v tem poročilu, in tudi z drugimi podjetji. Danes pa pravzaprav želimo preskočiti tisti začetni del in se ukvarjati z nekimi dejstvi in se med seboj prepletamo in prerekamo o tem, kaj je prav in kaj ni prav. To je ne nazadnje nek moralni hazard, ki je bil gotovo tudi predvidljiv, kajti Družba za upravljanje terjatev bank je pravzaprav prevzela v upravljanje podjetja, ki so bila v privatni lasti, v zasebni lasti. Seveda je tukaj ta moralni hazard še toliko večji in vse to je tudi tisto, s čimer se ta hip srečujemo v Sloveniji. Če se dotaknem še sklepa, ki ga je komisija predlagala za sprejem na današnji seji Državnega zbora, bi bilo mogoče dobro vendarle dobiti tudi odgovor, ali ni že dovolj, da je sama komisija predlagala, da Računsko sodišče pregleda te primere poslovanja DUTB, vezane na Savo, T-2 in Avtotehno, kajti v samem Zakonu o Računskem sodišču je zapisano v 25. členu, da je treba upoštevati najmanj pet predlogov; torej treba upoštevati najmanj pet predlogov iz Državnega zbora, od tega najmanj dva predloga opozicijskih poslancev in najmanj dva predloga delovnih teles Državnega zbora. Tu bi bilo mogoče dobro dobiti tudi odgovor, če je le mogoče, s strani predlagateljev, ali ni ta pogoj že izpolnjen, da ko je komisija to sprejela, pravzaprav že dala nalogo Računskemu sodišču, da to pogleda, in je sklep, ki ga naj bi danes sprejemali, nepotreben oziroma podvajanje. To je tudi eno od vprašanj, za katerega mislim, da bi ga danes morali izčistiti pred samim glasovanjem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban, pripravi naj se gospa Violeta Tomić.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Tudi sama bom nekaj svojih misli o tem priporočilu, ki ga danes obravnavamo kot točko dnevnega reda na redni seji Državnega zbora, čeprav je bila obširna razprava na to temo, kot je bilo danes že nekajkrat povedano, obširno obravnavana tako na Odboru za finance kot Komisiji za nadzor javnih financ. V tej razpravi so poleg poslancev in poslank sodelovali tudi vse tri danes naslovljene družbe tudi v tem priporočilu, Računsko sodišče, Banka Slovenije, stečajna upraviteljica, mali delničarji, DUTB, SDH in verjetno še nekateri. Naj sama samo v enem stavku povem svoje občutke ob tej razpravi. Večkrat si nisem bila čisto na jasnem, v kakšni vlogi sedim na tej seji odbora in komisije, ali v vlogi sodne veje oblasti, zakonodajne, izvršilne – ampak pustimo sedaj to. Danes imamo na mizi to priporočilo, do katerega je privedla razprava na Komisiji za nadzor javnih financ. To priporočilo, ta sklep, o katerem naj bi danes tudi glasovali, je po mojem mnenju – naj samo za uvod povem, bom potem še obrazložila – popolnoma nepoteben, saj ima Računsko sodišče vso zakonsko podlago in celo obveznost opravljati nadzor nad zakonitostjo, namembnostjo, gospodarnostjo in učinkovitostjo porabe sredstev DUTB. Je pa to sprejeto priporočilo na Komisiji za nadzor javnih financ seveda omogočilo, da danes vso to razpravo, ki je bila že opravljena tam s kompetentnimi gosti, ki so imeli možnost tudi sodelovati v razpravi, danes tukaj na seji DZ tudi ponovimo. Naj najprej povem, da moja vloga, vloga, ki jo trenutno opravljam, vlogo poslanke Državnega zbora, ni vplivati na delovanje tako Računskega sodišča, tako DUTB ali katerekoli družbe, jih napotovati na določene odločitve ali celo odločati o nekaterih zadevah, ki ne sodijo v pristojnost Državnega zbora. Zato sama konkretnih primerov, ki so tudi v gradivu navedeni, ne bom komentirala, ne želim komentirati, ker jih tudi, roko na srce, ne poznam, ne poznam postopkov delovanja DUTB. Postopki so v teku, nekateri na sodiščih, in res se ne počutim pristojna, da bi jih tukaj komentirala. Je pa za vse odločitve, ki jih DUTB sprejema, seveda odgovorno poslovodstvo in se vsekakor strinjam, da če so bile narejene kakšne nepravilnosti v kakršnikoli smeri, imamo v tej državi institucije, ki bodo te okoliščine ugotavljale in primerno tudi ukrepale, nikakor pa ni to mesto, da o tem sodi, Državni zbor. Naša naloga v tej zgodbi je predvsem ta, da Državni zbor čim prej spremeni ustrezno zakonodajo, zakonsko podlago, da bo DUTB lahko dosegel cilj predvsem v smeri uspešnega zaključevanja sanacije bank. Glavni problem, ki to ovira, je velik delež NPL v slovenskih bankah in novela zakona, ki je že v parlamentarni proceduri, bo jasno opredelila orodja, ki bodo DUTB na razpolago za povečanje učinkovitosti pri prestrukturiranju. Se pravi, DUTB se daje več instrumentov, da lahko ta podjetja aktivno upravlja, da se poveča njihova vrednost in ohranjajo tudi delovna mesta. Druga pomembna zadeva v zvezi s to novelo je povečanje transparentnosti delovanja DUTB, ki jo ta novela tudi vključuje, in tudi druge spremembe, ki jih je minister tudi danes že uvedel. To je naša naloga in to bomo obravnavali verjetno na naslednji seji Državnega zbora. Kar se konkretno tiče priporočila, v katerem je navedeno, da Državni zbor predlaga Računskemu sodišču, da pregleda zakonitost in gospodarnost postopka odločanja v treh konkretnih družbah. Tukaj bi kljub vsemu želela povedati, da Računsko sodišče ni mogoče uvrstiti v nobeno od treh vej oblasti: ne v zakonodajno, ne v izvršilno in tudi ne v sodno vejo oblasti. Status samostojnosti in neodvisnosti mu zagotavlja zakon in še prej ustava. Z vidika današnje razprave je zlasti pomembno, da Računsko sodišče izvaja svoje pristojnosti povsem samostojno. Samo sprejema program dela in nobeden organ, institucija ali drugi objekti mu ne moremo nalagati dela ali mu dajati navodila za njegovo izvajanje, niti kakšno revizijo naj izvede, niti kaj konkretno naj revidira. Res je, da v skladu z Zakonom o Računskem sodišču lahko poslanci in delovna telesa Državnega zbora, Vlada, lokalne skupnosti predlagajo, da opravi revizijo. Med temi predlogi potem Računsko sodišče izbere za svoj letni program dela najmanj pet predlogov iz Državnega zbora, od tega najmanj dva predloga opozicije oziroma opozicijskih poslancev in najmanj dva predloga delovnih teles Državnega zbora. To vse smo tudi že naredili, seveda dali te pobude za nadzor, ki naj bi jih Računsko sodišče opravilo. Hkrati lahko Računsko sodišče po lastni presoji upošteva tudi pobude posameznikov. Sem spadajo tudi civilnodružbeni subjekti, prispevki v medijih, članki itd. Vsekakor pa je treba ločiti med revizijsko pristojnostjo do revizijske obveznosti. Že sam Zakon o Računskem sodišču namreč določa primere, ki jih mora Računsko sodišče revidirati vsako leto. Sem, na primer, sodi revizija pravilnosti izvršitve državnega proračuna in še vrsta drugih, seveda. Tako obveznost pa mu lahko nalagajo tudi drugi zakoni oziroma predpisi; na primer, zakon o političnih strankah, zakon o volilni in referendumski zakonodaji in tako naprej. S tega stališča je bistveno razumevanje določbe 19. člena Zakona o ukrepih za stabilnost bank, ki določa, da nadzor nad zakonitostjo, namembnostjo, gospodarno in učinkovito rabo sredstev DUTB opravlja Računsko sodišče obvezno vsako leto. Glede na navedeno je povsem nepotrebno in po mojem mnenju tudi v neskladju s temeljnimi načeli delovanja Računskega sodišča predlagano priporočilo oziroma sklep, po katerem bi Državni zbor predlagal Računskemu sodišču, da pregleda zakonitost in gospodarnost postopka odločanja DUTB v samo treh konkretnih primerih, ki so v priporočilu tudi navedeni: T-2, Sava in Avtotehna. Predlagani sklep je po mojem mnenju sporen tako z vidika določenosti revizije, saj je ta, kot sem že povedala, obvezna po zakonu ZUKSB kot tudi z vidika predlaganega obsega, saj zakonsko obvezo oži. Namreč, po ZUKSB je Računsko sodišče poleg zakonitosti in gospodarnosti dolžno nadzirati tudi namembnost in učinkovito rabo sredstev. Poleg tega pa predlaga zgolj tri, in to natančno določene primere odločanja, kot sem že prej rekla, Sava, T-2 in Avtotehna. Računsko sodišče predmet revizije določa v skladu s svojimi pravili, v skladu z revizijskimi standardi, kakršenkoli odmik od tega bi po mojem mnenju posegel v delo Računskega sodišča in, kot sem povedala na začetku, je Računsko sodišče po ustavi neodvisen organ in do Družbe za upravljanje terjatev ima obveznost vsako leto opraviti revizijo in na podlagi njegove strokovne ocene potem tudi podati priporočila za odpravo nepravilnosti ali karkoli že zaključek te revizije prinese. Potem je v Državnem zboru zopet Komisija za nadzor javnih financ, ki ima pristojnost, da revizijsko poročilo pregleda, o njem razpravlja in zahteva dodatne odgovore. Vloga Komisije za nadzor javnih financ je, da sistemske rešitve, ki jih bomo z zakonodajo sprejeli, spremlja, nadzira izvajanje sprejetih zakonskih določil in po potrebi tudi sprejema določene sklepe oziroma odgovorno ukrepa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić. Pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Družba za upravljanje terjatev bank je v 100-odstotni državni lasti, zato morajo državljani imeti pravico izvedeti, v čigavem interesu je bila prodaja naših podjetij, namesto da bi se strokovnjaki lotili resnega prestrukturiranja le-teh in jim zagotovili finančno vzdržnost in dolgoročni razvoj. Preden je DUTB sploh začel z resnim delom, je državo stal že več kot 2,6 milijona evrov. Z zunanjimi svetovalnimi podjetji je v letu dni sklenil posle v vrednosti skoraj 2 milijonov evrov. Kaj točno so ta podjetja svetovala slabi banki, ni znano. DUTB ni hotel razkriti, ne kdo so njeni svetovalci, ne kakšna je vsebina teh pogodb, kakšna je vrednost pogodb in kakšna merila so bila upoštevana pri izbiri teh svetovalcev. Vse je bilo tajno, skrivnostno, nedostopno in nepregledno. Ravno zato smo mnenja, da bi Vlada morala zamenjati celoten upravni odbor DUTB, KPK pa naj preveri konflikt interesov Janeza Škrubeja in Imreja Balogha. Namesto tega pa nas minister Mramor straši s sistemskim razkrojem in ukinjanjem delovnih mest v tako imenovanih slabih podjetjih. Trdi, da Škrubej in Balogh nimata konflikta interesov. No, pa poglejmo, koliko to drži. Kot smo že na seji Komisija za nadzor javnih financ ugotovili, je Janez Škrubej, preden se je zaposlil na DUTB, je delal kot lobist in je skušal pomagati Telekomu Avstrija pri prevzemu podjetja T-2, d. o. o., sedaj pa je izvršni direktor DUTB in član upravnega odbora, DUTB pa iz nerazumljivih razlogov zahteva stečaj družbe T-2, d. o. o., čeprav po javno dostopnih podatkih in zagotovilih poslovodstva T-2, d. o. o. pozitivno posluje in je celo po mnenju bivšega glavnega izvršnega direktorja Torbjörna Mĺnssona dobičkonosno podjetje. Kljub temu pa na DUTB kot edino sprejemljivo rešitev navajajo stečaj družbe in njeno nadaljnjo prodajo, pri čemer pa javnosti ne dajo zadovoljivega pojasnila o razlogih za to odločitev. Naprej. Če se dotaknemo Imreja Balogha. Na strani DUTB lahko zasledimo, da je Baloghova plača 5 tisoč evrov plus povračilo stroškov prevoza, dnevnic itn., ki nastanejo v zvezi z delom v upravnem odboru DTB. Poleg tega pa Imre Balogh kot predsednik izredne uprave Probanke prejema plačo več kot 12 tisoč evrov. Pa da ne govorimo samo o denarju, ki mu ga nikakor ne zavidamo. Če ni sporno nič od tega, je pa sporno vsaj to, da je Imre Balogh delavec, ki dela polni delovni čas. On je skratka kot [[…]]Probanka in DUTB tukaj kršijo Zakon o delovnih razmerjih, ki v 146. členu določa, da delavec, ki dela polni delovni čas, sme izjemoma skleniti pogodbo o zaposlitvi s krajšim delovnim časom z drugim delodajalcem, vendar največ za 8 ur na teden. Treba je seveda razčistiti, kje je Imre Balogh pravzaprav sploh zaposlen in na kakšen način je zaposlen in kolikšna je njegova plača za tisto količino dela, ki ga fizično sploh lahko opravlja. Če je v obeh primerih zaposlen za polni delovni čas, se lahko vprašamo še to, za koliko polnih delovnih časov je lahko ena oseba sploh zaposlena. Ali je lahko nekdo, ki je prijatelj ministra Dušana Mramorja – in Imre Balogh, to menda je –, poleg že obstoječe redne zaposlitve za polni delovni čas zaposlen še v državnih podjetjih za polni delovni čas in koliko polnih delovnih časov lahko nekdo sploh lahko opravlja? Ali je pri nas mogoča redna zaposlitev, na primer, za 32 ur na dan? To so štirje poni delovni časi; na primer, da si hkrati zaposlen pri Probanki pa DUTB in morda še na SDH in KDD. Se pravi, čeprav je to stanje menda veljalo do 9. oktobra, pa to stanje kaže na določen vzorčni model in predlagamo, da se do tega KPK opredeli. Nenavadno je, da sta ta dva predstavnika kljub navedenim še vedno uživata zaupanje vlade in ministrstva Mramorja. Zato predlagamo, kot smo že prej rekli, da se oba sporna kandidata zamenjata in da se do tega opredeli tudi KPK. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Metod Dragonja, državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Rad bi takoj dal pojasnila, ker gre za delne informacije, ki lahko zavajajo. Minister je v svojem uvodnem nastopu povedal, da je gospod Imre Balogh bil razrešen kot predsednik uprave Probanke dne 9. oktobra 2015. To se pravi, te navedbe, da dela od takrat naprej v dveh funkcijah in da ima dve delovni razmerji, ne držijo. Do 9. oktobra je delal kot neizvršni direktor slabe banke in ni bil v delovnem razmerju. To je v Zakonu o ukrepih za zagotavljanje stabilnosti banke izrecno navedeno, da neizvršni direktorji imajo pogodbe o poslovodenju, vodijo posle kot člani upravnega odbora, niso pa bili v delovnem razmerju. Če navedbe na spletni strani Probanke niso ažurirane, bomo opozorili Probanko, da jih ažurira, ampak stanje je tako, kot ga je navedel minister v svojem uvodnem nastopu. V tem delu funkcija neizvršnega direktorja ni bila v direktnem konfliktu interesov med Probanko in DUTB glede na to, da je gospod Balogh upošteval načela izogibanja konfliktov interesov, kadar ti nastopijo. Ta načela in ti principi so zapisani v zakonu in še naprej v notranjih aktih DUTB v vseh primerih, kadar bi ali pa kadar je nastopilo navzkrižje interesov, se je treba izločiti iz odločanja o takih poslih, in to po zagotovilih, ki jih ima Ministrstvo za finance, je bilo dosledno izvajano. Takih poslov pa tudi, kjer bi bilo veliko navzkrižje interesov med Probanko in slabo banko, zelo veliko ni bilo, ampak so obstajali in v teh primerih se je postopalo v skladu z zakonskimi določili. Imamo točne in precizne informacije glede te tematike. Če bo treba, če bo Državni zbor ocenil jasno in tudi Komisija za preprečevanje korupcije lahko situacijo oceni in izda svoje mnenje, ali so bili upoštevani ustrezno vsi standardi, ki so v področju izogibanja oziroma navzkrižja interesov predpisani v zakonu, ali so se ustrezno izpolnjevali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec v imenu predlagatelja.
Hvala za besedo. Zelo kratka intervencija predvsem v ta del, v bistvu samo priporočilo, ko Državni zbor predlaga Računskemu sodišču, da opravi revizijo glede zakonitosti in gospodarnosti. Najprej besedica: predlaga. Mi samo predlagamo Računskemu sodišču. Ali je v tem kaj slabega, kar bi morali zavrniti? Se česa bojimo, bojite? Upam, da ne. Samo poslanstvo oziroma dolžnost poslanca Državnega zbora je, da opozarja na morebitne nepravilnosti, sume, ki se porajajo. Zakaj potem imamo Računsko sodišče? Še več; Računsko sodišče lahko sprejema in ob tem ni dolžno, da obrazloži, od koga je prejelo predloge za revizijo kogarkoli v Republiki Sloveniji, državljank in državljanov, tudi na podlagi anonimnih predlogov. Seveda se, potem on odloči. Kljub temu da mi tukaj dejansko nič slabega nočemo, ampak hkrati, spoštovani kolegi iz koalicije, ostaja vtis, da se je vaše mnenje do tega predloga sklepa oziroma priporočila od seje komisije do sedaj popolnoma obrnilo, naj citiram. Na tej seji komisije smo razpravljali o dveh sklepih: o sklepu Nove Slovenije in sklepu strank koalicije. Prav ugotavlja gospod Veber, že na seji komisije smo imeli možnost glasovanja o istem sklepu, kot ga imamo danes na mizi, z eno razliko, da vaš sklep, ki bo copy paste našega sklepa, ni predvideval, da se Državni zbor odloči o tem priporočilu, da Računsko sodišče vzame revizijo, ampak da že kar direktno komisija, brez razprave v Državnem zboru, to predlaga Računskemu sodišču. Zaradi tega vas samo eno stvar prosim, ne zavajati, kajti vaš predlog je bil še hujši. Sploh, da Državni zbor ne razpravlja o tem! Se pravi, copy paste sta bila oba sklepa, samo z eno spremembo: mi smo predlagali, da o tem razpravlja Državni zbor. Torej, tudi sami se posujte s pepelom, kajti če bi vaša obveljala, bi danes ta sklep že bil sprejet, Računsko sodišče bi ta sklep, to priporočilo že obravnavalo in ga imelo. Predvsem zaradi tega govorim, da bomo lažje argumentirali naprej oziroma da se boste lažje odločali pri samem glasovanju, da smo bili tukaj še do nedavnega popolnoma usklajeni. Če želite, lahko tudi ta sklep, ki ste ga poslanci koalicije predlagali, saj je v magnetogramu zabeležen, lahko razdelimo. Gospod Prikl, če citiram, je dejal: "Gre za copy paste predlog." Saj je šlo res za copy paste predlog v eni sami razliki, in sicer naša razlika je, da danes obravnava to Državni zbor, vaša razlika je pa ta, da Državni zbor ne bi obravnaval tega priporočila na seji parlamenta. Ampak nič glede – pustimo to ob strani, naj to ne bo bistvo današnje razprave. Še vedno pa trdim, vztrajam, da je prav, da Računsko sodišče o tem predlogu priporočila, se pravi, da opravi revizijo, da to sprejmemo in da Računsko sodišče dejansko, kjer so sumi, opravi določene postopke, ter želim si, da sume razblini. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Družba za upravljanje terjatev bank ali tako imenovana slaba banka je bila ustanovljena leta 2013 kot družba v državni lasti. Ustanovitev slabe banke je bil eden od konceptov za reševanje bank, ki so se znašle v težavah. Terjatve podjetij, ki so bile prenesene na slabo banko, naj bi jih DUTB odprodal po najboljši mogoči ceni. Dejstvo pa je, da je moč zaslediti primere, ko je DUTB predlagal oziroma napovedal enega izmed obstoječih insolventnih postopkov zoper nekatera podjetja, do katerih ima terjatve, ki pa glede na zagotovila poslovodstev, lastnikov ali računovodskih izkazov teh družb le-te poslujejo pozitivno in celo ustvarjajo dobiček. Take družbe so na primer, danes smo že slišali, pa bom še ponovila, Sava Turizem, d. d. – grožnja napovedanega stečaja, za katerega v družbi menijo, da je za družbo najslabša možna rešitev. Ugotovljeno je, da bi se s tem znižale tudi vrednosti hotela Sava Turizem, d. d. Poslovanje Sava Turizma je uspešno, zato se od DUTB pričakuje predstavitev vzrokov za napovedani stečaj in seveda za posledice za prihodnost družbe. Druga taka družba je T-2. DUTB je kljub sodno potrjeni prisilni poravnavi zahteval stečaj družbe T-2, čeprav ta po podatkih posluje pozitivno. Ustavno sodišče je na predlog lastnikov družbe T-2 zadržalo izvajanje stečajnega postopka, ki ga je pa potem avgusta v ponovni obravnavi uvedlo Višje sodišče v Ljubljani. Tretja taka družba je Avtotehna. Strokovna javnost je bila začudena nad uvedbo postopka prisilne poravnave nad to družbo. Poslovodstvo družbe naj bi na DUTB pravočasno poslalo okvirni predlog ukrepov medbančnega dogovora zunaj insolventnih postopkov in zatrdilo, da družba ni plačilno nesposobna. Poraja se občutek, da se želi DUTB s takimi potezami postaviti v nadrejen položaj glede na ostale upnike in se prednostno poplačati. Predlog priporočila bom zato podprla. Računsko sodišče naj vsekakor pregleda zakonitost in gospodarnost poslovanja in postopkov odločanja DUTB v primerih družb Sava, T-2 in Avtotehna. Glede obnašanja nadzornega odbora izvršnih direktorjev glede določanja za naše razmere, bom rekla, nesramno visokih plač izvršnim direktorjem in članom nadzornega odbora, pa še naslednje: mnogi boste rekli, da je vodenje slabe banke zelo odgovorno in zahtevno delo Temu ne bom oporekala – in naslednje, da iščemo za te naloge strokovnjake izven naše države in da taki strokovnjaki iz tujine sprejmejo tako odgovorno delo le, če je za to delo ponujeno tudi primerno plačilo. Torej plačilo, primerno v Evropi, ne v naši državi. Ne sprejemam v celoti te utemeljitve! Slaba banka je prav zato izgubila zaupanje med državljani in moje mnenje je, ponavljam moje mnenje, da so tako visoke plače, ki jih je odobril izvršnim direktorjem nadzorni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank, zelo nespodobno dejanje in bi morala skupščina Družbe za upravljanje terjatev bank – vemo, kdo je skupščina –, tako početje že zdavnaj preprečiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Metod Dragonja, državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Tukaj bi želel dati pojasnilo, zato da bo popolno razumevanje osnovnih principov delovanja slabe banke oziroma osnovnih principov, kako se vodijo insolventni postopki, ker v veliki večini podjetij, ki so pod okriljem slabe banke, gre za insolventna podjetja. To se pravi, gre za podjetja, ki imajo več dolgov, kot imajo premoženja in se morajo izvesti postopki na objektiven način, tako da se zaščiti upnike in da so upniki pravično poplačani oziroma da ne pride do oškodovanja posameznih upnikov v posameznih primerih. Tako v primeru Avtotehne kot v primeru Save je bil kršen osnovni princip insolventne zakonodaje. In to, da je, preden se začne striči upnike, preden se upniki odpovedujejo delu svojih terjatev, da je najprej treba odvzeti lastniške pravice delničarjem. To tako v enem kot v drugem primeru ni bilo narejeno, oba načrta, ki sta bila predložena, finančne reorganizacije, prisilne poravnave oziroma preventivnega prestrukturiranja pri Savi, sta bila narejena tako, da upniki odpisujejo del svojih terjatev, med njimi tudi slaba banka, da pa delničarji ohranijo del svojih lastniških upravičenj. V tem delu so taki načrti v osnovnem neskladju in ne sledijo osnovnega principa insolventne zakonodaje, to je ZFPPIPP. V tem delu slaba banka dejansko takih načrtov ni mogla potrditi. To je princip, ki ga velikokrat moramo poudariti v vladni skupini za prestrukturiranje, ki koordinira različne državne institucije, organe, tudi slabo banko, državne sklade v teh postopkih. Lastniki v teh primerih so podjetje pripeljali do situacije, ko dolgovi presegajo premoženje, in v teh primerih se zaščitijo upniki. Tako ne gre za to, da je slaba banka svoj nadrejeni položaj izkoriščala nasproti lastnikom. To je po zakonu tako, ali je imela nadrejeni položaj ali pa ga je izkoriščala proti ostalim upnikom, je pa treba ocenjevati v luči tega, kako so posamezni upniki zavarovani. V bančništvu veljajo določeni principi in banke so na koncu koncev v teh postopkih poplačane v odvisnosti do kvalitete svojih zavarovancev. Zato imamo ločitvene upnike, navadne upnike, zavarovane s takšnimi ali drugačnimi zavarovanji. Tudi v tem primeru, če so prenesene terjatve bile nadrejene po kvaliteti zavarovanj navadnim terjatvam, spet osnovna logika insolventne zakonodaje pač to narekuje, da imajo upniki z boljšimi zavarovanji, ločitveni upniki, prednost pri poplačilu bodisi v prisilni poravnavi ali v stečajih. Ko govorimo o podjetju T-2, za katerega je bilo večkrat omenjeno, da podjetje posluje s pozitivnimi rezultati, s pozitivno EBITDO, da izboljšuje svoje poslovanje, na seji odbora, skupni seji obeh odborov, Odbora za finance in monetarno politiko in Komisije za nadzor javnih financ, je bila prisotna stečajna upraviteljica tega podjetja in je jasno povedala, da podjetje v tej situaciji je likvidno, opravlja svoje osnovne funkcije, vendar pa ni mogla potrditi, ali bo podjetje v stanju ob zapadlosti poplačati svoje dolgove. V tem konkretnem primeru pa imamo situacijo, ko gre za podjetje, ki je največji posamezni dolžnik slabe banke, z eno terjatvijo oziroma z višino izpostavljenosti 130 milijonov evrov. To je največji posamezni primer dolžnika. Vemo, da je T-2 nastal v določenih okoljih projektov, ki so jih peljali holdingi Zvon Ena in Zvon Dva in kako si ti slabi krediti nastali, vendar je v nadaljnjem prestrukturiranju in prisilni poravnavi tega podjetja prišlo do neke situacije, da so bile banke pasivne, niso glasovale kot ločitveni upniki in da so si navadni upniki izpogajali pogoje, da bodo začeli ali v enkratnem znesku odplačali celoten dolg šele – mislim, da po 8, 9 letih – leta 2022. Tako se je treba zavedati, da v tem primeru T-2 kot družba ne plačuje, ne vrača nič slabi banki, ne vrača nič davkoplačevalcem, plačuje samo obrestno mero, ne vračajo pa osnovnega dolga. Ob tem, da podjetje akumulira iz tekočega poslovanja določene finančne viške in zato je treba poudariti, da aktivno delovanje DUTB, da izterja dolžnike v tem delu, ne moremo kvalificirati kot nezakonito, če je bil sprožen stečajni postopek. Tudi smo na komisiji to poudarili, če se slaba banka in dolžnik nista uspela dogovoriti v več poskusih, je slaba banka uporabila bolj ostre pogoje, kako izterjati ta dolg oziroma ostrejše ukrepe. Vsekakor pa aktivni nastop pred sodišči ne pomeni nezakonitega delovanja. DUTB ima aktivno legitimacijo in jo izvaja bistveno bolj aktivno, kot so jo prej izvajale banke, ki so te kredite dale, in to je del njihovega poslanstva. Pri T-2 obstoji veliko tveganje, ali bo 130 milijonov evrov poplačano v celoti v roku, ko bo ta dolg zapadel. V tem delu zato ne moremo obsojati slabe banke, da izkorišča svoj položaj upnika. Dela to, kar v teh situacijah delajo upniki, ki svojo vlogo aktivno izvajajo. Tako mislim, da smo vsa ta pojasnila na komisiji dali, in vemo, da so tukaj konfliktni interesi med podjetji, ki so upniki, med njihovimi lastniki, in med podjetji, ki so dolžniki, med njihovimi lastniki, delničarji in med finančnimi in drugimi upniki, ki v teh postopkih nastopajo. Zato bi prosil, da ko se boste odločali o tem, kako ocenjujete te situacije – minister se je sicer izognil komentiranju konkretnih situacij in tudi mi se temu izogibamo, vendar v cilju razumevanja teh situacij je vseeno treba ta pojasnila dati, da etiketa nezakonitega delovanja v tem delu praktično ni na mestu, če slaba banka svoja upravičenja, ki izhajajo iz kreditnih pogodb, ki jih je prevzela, na aktiven način izvaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič. Pripravi naj se gospod Tomaž Gantar.
Hvala za besedo. Najprej se moram odzvati na izvajanje kolega Vrtovca, ki je danes malo hudomušen. Omenil je sejo Komisije za nadzor javnih financ, na kateri smo se pogovarjali in je tudi koalicija prišla s sklepom, ki je bil dokaj podoben tistemu, ki so ga dali oni. Razlog za to je bil – poleg tega, da smo si vzeli pred tem tudi pavzo – predvsem v tem, da smo hoteli oceniti, kako zadeve stojijo in kaj bi radi s tem dosegli ter konstruktivno pristopiti k temu, da se uresniči tisto, kar na eni strani želi opozicija, in na drugi strani tisto, kar se nam je zdelo v konkretnem trenutku pravilno. Tisto, kar si je želela opozicija, je to, da bi oni podali nek predlog Računskemu sodišču oziroma priporočilo, ki bi ga le-to izvedlo. Naše stališče je tako kot danes, se pravi, da to tako ali tako zahteva že zakon, da to ni treba. Ampak ob zavedanju, da ima v Komisiji za nadzor javnih financ večino opozicija, kar je tudi prav, ker mora biti tisti, ki je nadzornik, nekako v drugih čevljih kot pozicija zaradi tega, da je lahko nadzor čim bolj učinkovit, in smo potem pristopili k temu na ta način, da smo rekli: v redu, dajmo nek predlog, ki je zelo primerljiv tistemu, ki so ga dali oni, vendar z eno manjšo razliko, in sicer da se ne razpravlja v Državnem zboru. Zakaj – ker smo v tistem trenutku ocenili, naj Računsko sodišče, če se ga že k temu pozove, čim prej začne z delom, naj poleg tega čim prej predloži dodatne dokumente, da se ne bomo pogovarjali na podlagi nekih člankov in podobnega. Ker kaj je dejstvo – ko smo se pogovarjali na komisiji, je bila prisotnost, za razliko od seje Državnega zbora, nekoliko drugačna. Se pravi, tam so tudi gostje, ki lahko tudi svoje povejo, in dobimo dodatne informacije neposredno. Vabljeni so bili številni, tako SDH kot predstavniki DUTB, Računskega sodišča in številni drugi. Se pravi, tisti, ki v tistem konkretnem momentu lahko z neko vsebino dodajo k razpravi. Mislim, da je bil z vidika obveščenosti javnosti dosežen cilj, ker je to bilo tako ali tak vse dokumentirano, kot je rekel tudi kolega Vrtovec, obstaja magnetogram, kjer se da preveriti. Tako mislim, da je temu s tega vidika zadoščeno. Z vidika operativnosti, kot sem rekel, in takrat bo jasno, se nam je pa zdelo, da bi bilo morda bolj smiselno, da gre to čim prej naprej, da se s tem ne ukvarjamo zdaj v tem času na seji Državnega zbora, morda kasneje, ko bomo imeli ne samo nekih časopisnih člankov, ampak dejansko tudi poročilo Računskega sodišča, ki nam bo dalo neko substanco, o kateri se bomo lahko pogovarjali. Ker se je res težko odločati na podlagi nekih takšnih podatkov. Tako z vidika današnje seje, kar se tiče dodane vrednosti, težko ocenim, če gremo ponovno skozi tisto, o čemer smo že razpravljali na Komisiji za nadzor javnih financ. Po drugi strani pa manjkajo nekateri sogovorniki, ki so takrat lahko dodajali neke vsebine k temu, kar smo se pogovarjali. Naj nadaljujem s tem, kar me nekako moti in izhaja iz tega, kar sem zdaj povedal – fraze v smislu, "vse bolj se v ozadju govori, da poteka srdit boj", "T-2 ni dal nekih zadostnih pojasnil glede svojih odločitev", "začudenost strokovne javnosti". Nadalje, "neimenovani vir", "neimenovani strokovnjaki" [[…]]Na koncu prideš do ugotovitve, da so morda to neki navidezni ljudje. Vem, da je močna točka Digitalna agenda, ampak ne govorimo o virtualnih ljudeh, govorimo o denarju, ki je zadaj, in to je realen denar. O tem se jaz raje pogovarjam zaradi tega, ker tudi raje vidim na mizi, kaj je od Računskega sodišča in podobnih, ki so za to pristojni, da se lahko bolj kompetentno o tem pogovarjamo. Ko je bilo rečeno, kdaj je tista meja, ko so neke obrazložitve zadovoljive. Z mojega stališča je bilo v tistem momentu rečeno, se pravi, bila je ravno enaka polemika glede tega, kaj to pomeni sprožiti stečaj. V Sloveniji po sedanji tradiciji je bilo sprožanje stečajev takrat, ko ni bilo več niti pepela, dejansko je bil še pepel polizan. Zaradi tega je neka percepcija tega, kaj pomeni stečaj za neko družbo, morda nekoliko neroden v slovenskem pojmovanju te besede. Kot vem, takrat je, recimo, bilo konkretno povedano, da se pride do stečaja, se potem tisto, kar je operativnega in deluje dobro, kar so rekli takrat nekako profitno, da je pozitivno poslovanje, se tisto proda kot "going concern", se pravi v tem smislu kot družba oziroma kot neko poslovanje, ker ne obstaja zgolj neka družba kot neka lupina, obstaja tudi neko poslovanje, ki ga nekako prodaš, unovčiš na ta način tudi svoje terjatve in potem dosežeš nek izplen za to državo; se pravi, tisto, kar je bil za namene, katerega je bil DUTB tudi ustanovljen: prenos slabih terjatev na njih, aktivno upravljanje, prestrukturiranje gospodarstva in potem izplen za proračun, da se vsaj del tega denarja, ki je bil potrošen za dokapitalizacijo, tudi povrne. Potem nekatere debate so bile tu zanimive. Ena mi je taka, kar se tiče, da so izvedeni finančni instrumenti kriminalni. To je zanimiva besedna zveza, kar se tiče našega bivšega kolega. Tam so vsaj trije vidiki, ki jih je treba upoštevati. Prvič, izvedeni finančni instrumenti v startu oziroma v svojem izvoru načeloma niso kriminalni. Gre za to, da se boš ali z njimi ščitil pred določenimi tveganji, ne vem, prodaš v tujino, hočeš se zaščititi pred valutnimi tveganji, ali pa nekatere druge pozicije ščitiš, kar je popolnoma poslovno običajno. Potem imamo pa druge vidike, ki so pa lahko tisti, o katerih se pogovarjamo, se pravi špekulativne oziroma investicijski vidik, kjer je bil tudi davek na finančno transakcijo na ravni Evropske unije nekako v kali zatrt in smo prišli do tega, da očitno ga ne rabimo in bi to na nek način omejeval predvsem trgovanje z visoko frekvenco, se pravi, da imaš tam nekaj računalniških strežnikov, ki izvajajo trgovanje, in potem zaradi silnih vzvodov denarnih, ki jim jih naložiš, lahko peljejo trg v eno ali v drugo stran na škodo tistih, ki nimajo namena špekulirati. In drugi vidik, ki pa je, to je pa eden izmed treh, to je pa ta kriminalni. Mislim, da je relativno velika nadutost, če rečeš, da v Sloveniji so izvedeni finančni instrumenti razlog za finančno krizo. Zakaj? Zaradi tega, ker mi smo bili sposobni, če pogledam naše banke, zadeve zavoziti na popolnoma enostavnih finančnih instrumentih, neizvedenih: na posojilih, na zavarovanjih, ki so za ta posojila bila dana, in na tveganjih, ki jih s tem prevzemamo. Se ne pogovarjamo o izvedenih finančnih instrumentih. Se pogovarjamo o tem, da nekdo ne zna opravljati svoje dejavnosti, se pravi dajanje, kar je osnovno pri banki, dajati posojila. Da ne bomo preveč v neke kompleksne sfere zahajali, ker ni nobene potrebe. Mi v Sloveniji smo zelo na bazični ravni in tudi te se v tistih konkretnih primerih očitno nismo znali iti. Ena izmed zanimivih je tudi ta, da ko govorimo o nekem, se pravi forenzičnem pregledu, da se govori, da zakaj rabiš zunanje. Kot imam jaz izkušnje, ko sem se včasih tudi delno s tem ukvarjal, običajno se v takih situacijah najame zunanje svetovalce, predvsem zaradi tega, ker se jih šteje nekako za neodvisne in ker gre za neko začasno dejavnost, ki bo potekala zgolj nekaj časa, da se odkrije tisto, kar je treba odkriti, in se preda tožilstvu tisto, kar je treba predati. Kar se tiče notranje revizije, dejavnosti zunanje revizije, potem nadzor nad skladnostjo poslovanja oziroma upoštevanje zakonodaje in tako naprej, to so pa tisti interni oddelki oziroma zunanja revizija je zunanja, ampak preostali so notranji oddelki, ki so pa stalni oddelki in jih tudi te družbe imajo. Potem naprej glede teh strokovnjakov imaginarnih in to – se moram tudi do tega opredeliti, ker to me tudi malo dvigne [[…]]Kar naenkrat imamo situacijo, ko se vodstvu, preteklim vodstvom in preteklim lastnikom, ko plasirajo te informacije skozi medije, nekako verjame kot nekim referenčnim točkam, bolj kot tistim, ki smo jih dejansko – če pogledamo DUTB, je bila namensko ustanovljena, se je namensko dalo kadre, ki so specializirani za opravljanje te dejavnosti in so dejansko plačani, da to naredijo. Po tej logiki, če je pa Franc 30 let vedel, kaj dela, potem pa firmo zavozil, da je še vedno zaupanja vreden, sem vseeno malo skeptičen glede tega. Ker to veste, tam na Obali imamo take zanimive in pronicljive ljudi. Eden izmed teh je, recimo, tudi Mlakar, ki je rekel, da moraš biti res grozno študiran in res velik talent, da spraviš takšno firmo "u faliment". Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravi naj se gospa Iva Dimic.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Slaba banka je bila kakorkoli že obrnemo politični projekt tako Evropske unije kot tudi Slovenije. Ali je uspešen ali ni uspešen, seveda danes imamo tudi verjetno, tako kot pri njenem nastanku, različna mnenja. Če gledamo na to, da smo razbremenili banke velikega deleža svojih obveznosti do tujih bank, potem je bil tukaj namen dosežen. Če pa gledamo, koliko je teh slabih terjatev, pa verjetno od ustanovitve slabe banke pa do danes ta vrednost ni bistveno manjša. V tem primeru verjetno je ta uspeh relativno manjši. Kakorkoli že obrnemo, se je takrat pač odločalo o njeni ustanovitvi v nekem drugačnem okolju in času in verjetno nima smisla o tem razpravljati. Razlogov za nastanek, rečeno je bilo že veliko oziroma mislim, da je bilo vse povedano, sigurno je bil primarni razlog razbremenitev bančnega sistema slabih terjatev in s tem tudi omogočanje bankam, da bodo gospodarstvo lahko kreditirale. S tem, da v večji meri kreditnega krča pač to ni odpravilo. Na žalost. Na drugi strani je bil namen prenosa teh slabih terjatev na to slabo banko, da se bodo ta podjetja prestrukturirala, da bodo spet pridobila nekaj na svoji vrednosti in kot takšna, bolj vredna, boljše upravljana, potem prodana naprej in s tem bi država dobila del svojega denarja nazaj. Tudi tukaj mislim, da pričakovanja niso bila v celoti izpolnjena. Takrat, ko je bilo govora o tem, je bilo veliko besed rečenih na račun stresnih testov, ki so predstavljali izhodišče za to, da je prišlo tudi do precej razvrednotenih podjetij na to slabo banko. Mislim, da to, kar se je pojavilo v zvezi s plačami in s stimulacijo vodilnih v slabi banki, seveda nima smisla toliko v tem, po kakšni vrednosti so uspeli prodati v tem trenutku podjetje. Namreč, menim, da glede na to, da so bila ta podjetja krepko razvrednotena ob prenosu, seveda ni težko doseči uspeha za nekaj, kar je bilo vredno sto, preneseš za 30, prodaš za 35; se pravi, to je lahko takoj velik uspeh slabe banke, v resnici je to v bistvu razlika, ki smo jo plačali davkoplačevalci z dokapitalizacijo bank. In to seveda ne more biti merilo za stimulacijo teh vodilnih ljudi. Mislim, da je omajano zaupanje v slabo banko posledica tudi njihovih drugačnih praks in odločitev ne samo teh plač, ki so prve zbile na plan. Da je ta praksa v resnici sporna, je že dejstvo, da še danes ne poznamo in ne vemo nič o kriterijih, na podlagi katerih so bile te terjatve prenesene na slabo banko. Noben ne pozna metodologije, noben ne pozna načina, celo mnenje je, da je bilo veliko teh prenesenih terjatev prenesenih po nepotrebnem, na neustrezen način. Kakorkoli pa že obrnemo, se pravi, dvom obstaja glede na to, da jasnih odgovorov ni. V zvezi s tem se zelo hitro pridemo do vprašanja, na kakšen način ta slaba banka te terjatve tudi obravnava. V resnici bi pričakoval, da bo več truda in energije vložene v to, da se ta podjetja prestrukturirajo, da se jim vrednost ponovno krepko poviša in šele nato, da pride do prodaje in vračanja tega denarja v sam sistem. Dejstvo pa je, da do tega na ta način ne prihaja. Primer Save je, recimo, verjetno bil na nek način kaplja preko roba. Namreč, prodaja enega pomembnega deleža, lahko rečem, slovenskega turizma in tudi s tem gospodarstva – človek v resnici težko razume, da bi bila izpeljana na ta način. In še predvsem s tem se je slaba banka v bistvu izkazala kot v resnici izredno pomemben faktor privatizacije v Sloveniji. Od tu, če upoštevamo, da razpolaga s tremi milijardami in pol slabih terjatev, seveda ne more presenečati dejstvo, da pričakujemo ustrezen nadzor nad ravnanjem s temi slabimi terjatvami. Boljšega nadzora, kot je Računsko sodišče, praktično ne vidim. Če kdo lahko reče, da je to neodvisni strokovni nadzor, mislim, da tukaj ni nobene dileme, predvsem pa ne moremo reči, da je to politični nadzor. Zato jaz osebno seveda nimam prav nobenega dvoma in bom seveda tudi predlog sklepa, ki je bil predlagan, priporočil podprl, da se s strani Računskega sodišča v resnici nadzor nad delom slabe banke – v katero je bilo, mislim, da tudi upravičeno, omajano zaupanje glede na njena ravnanja – izvaja in da pač ne more predstavljati države v državi, ki lahko počne, kar hoče, navsezadnje z našim denarjem. Zato pravim: podpora sklepu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se mag. Anže Logar.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Danes, ko poslušam te razprave, vezane na upravljanje družbe za terjatev bank, se mi zdi, da je v tej državi največji greh to, če ima nekdo visoko plačo, ni pa greh lenoba, nesposobnost, goljufija. To v Sloveniji ni greh, visoke plače pa, bom rekla, ravno levi politični opciji vedno pridejo prav, ko je treba nekatere strokovnjake, ali ugledne državljane ,ali tuje strokovnjake diskreditirati. Pa moram povedati to, kar že od začetka, ko se je sprožila gonja proti gospodoma Mĺnssonu in Nybergu zaradi visokih plač, mi prihaja na misel, da je bila tudi bruto plača 4 tisoč evrov takrat kandidata za predsednika republike države, gospoda Franca Arharja, tako v nebo vpijoč greh, da enostavno je bilo nesprejemljivo, da bi tak človek postal predsednik Republike Slovenije. Seveda, ker je bil verjetno iz napačne politične opcije, in marsikomu ni dišalo, da bi se zadeve v Sloveniji začele končno odvijati v tisto pravo smer, ne nazadnje tudi v pravo smer, v katero so nakazali ti tuji strokovnjaki na DUTB. Pa tudi včeraj sem že povedala, kako različno lahko tolmačimo visoke plače. Nekdo ima visoko plačo, nekdo pa ima malo nižjo plačo, pa zelo veliko reprezentanco poleg, tudi do pol milijona, pa to ni nič pomembno. Glavno, da ima nizko plačo, pa tudi, če se kakšne nagrade kdaj kje dodeljujejo. Da ne govorim, da se potem lahko še kakšni razpisi preko javnih naročil in EU sredstev razdelijo. Moram pa povedati, ravno tam so dobički veliki, niso pa prikazani kot plače in lahko ima vsak nizko plačo, če ima potem neko ozadje in možnost vira financiranja. Skratka, se mi zdi, da strokovnjaki, ki prihajajo iz Evrope, če želimo, da bodo res dobro delali za slovensko državno premoženje, morajo imeti evropsko primerljive plače. Ne predstavljam si nekega strokovnjaka, ki bo prišel v Slovenijo samo zaradi tega, ker je Slovenija lepa, topla država, kjer imamo morje, gore in gozdove. To imajo ti strokovnjaki lahko na izbiro kjerkoli, tudi plača mora biti tista, da ga pritegne delu in mora biti primerljiva z neko plačo v sosednjih državah. Dejstvo je – kateri delavec je najdražji? Verjetno vsi boste vedeli. Najdražji delavec je tisti, ki ne naredi nič ali pa še poleg tega naredi škodo. Za to mu moramo dati plačo, prostor in še dva do tri ljudi je treba zaposliti, da ga lahko nadzorujejo. Tisti delavec je najdražji, ne pa nek strokovnjak. Zato mislim, da je treba vnaprej določiti kriterije, kako se bodo potem tudi plače oziroma dohodki teh ljudi, ki bodo na novo prišli preko, upam, mednarodnega razpisav Slovenijo, da bodo le začeli resno in odgovorno upravljati. Ker ne nazadnje jaz mislim, da oni resno in odgovorno soupravljajo, samo mi imamo kot Slovenci, kot država vedno neke pomisleke, kaj pa, če je. Zato verjetno, ker določen del slovenskega, bom rekla, lobija, ni bil zraven. Ampak vnaprej določeni kriteriji. V gospodarstvu je tako, da je en del plače fiksen, en del pa variabilen. Koliko je pa ta variabilen delež, pa je seveda tudi stvar dogovora, ali je to 60 % ali je to 70 %, kar je vse del politike oziroma del pogajanj in dogovorov pri zaposlovanju. Ker ostajajo neki sumi dvoma o pravilnosti oziroma nepravilnosti, mislim, da je v primerih T-2, Save, Avtotehne smiselno izvesti revizijo s strani Računskega sodišča in pojasniti, ali je Družba za upravljanje terjatev bank v vseh teh treh primerih ravnala zakonito, pa tudi, ali so bile njene odločitve gospodarne in učinkovite. Mislim, da je odgovorno glede na vso situacijo, karkoli se je začelo dogajati v tej državi, to najpoglavitnejše dejanje v to smer, da se to pregleda in da se razblinijo vsi dvomi ali pa potrdijo, da je bilo pri tem nekaj narobe. Dokler pa mi tega nimamo, pa se mi zdi, da je nespoštljivo govoriti samo zaradi njihovih plač in ne vem kaj in nezakonitosti. To so vse ugibanja, ki jih mediji poprimejo, raznesejo in ne nazadnje potem človek ostane umazan in si ne more niti imena oprati. Predlagam, da podprete naš predlog. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar, pripravi naj se Jan Škoberne.
Hvala, predsedujoči. Jaz mislim, da moramo biti hvaležni v tem prostoru, da imamo opozicijo in da imamo Komisijo za nadzor javnih financ, kajti v nasprotnem primeru dvomim, da bi se o tej temi danes pogovarjali v Državnem zboru. Čeprav je to tema, ki na nek način prizadeva in zadeva vsakega izmed nas. Namreč vsi smo davkoplačevalci. Glede na to, da gre za tako pomembno temo, se sprašujem, kje je minister. Bil je tukaj, potem je pa pred slabo uro odšel. Glejte, danes se mi pogovarjamo na nek način o kadrovskem cunamiju epskih dimenzij. Gospod Prikl je kar dvignil pogled. Vam bom razložil, zakaj. Glejte, ta vlada je obglavila DUTB, na katero je bilo prenesenih pet milijard evrov. Nadzorni svet SDH je pa včeraj pozno v noč obglavil SDH, na katerem je pa 13 milijard premoženja. In ta vlada, ki je govorila moralno-etičnih standardih, se je v enem letu spravila na celotni gospodarski segment v lastništvu države na 18 milijard evrov. Dva letna proračuna. Dva letna proračuna, tukaj pa ni ministra. Kaj je bolj pomembnega, kot je na nek način vse, kar je od gospodarske smetane ali srebrnine ali zlatnine ostalo v rokah države? In zanimivo, ne. Zgodba sega malo več kot pol leta nazaj, ko je Računsko sodišče izdalo tisto prvo odločbo in delno mnenje, na podlagi katerega je prišel tisti prvi val kadrovskih zamenjav. In sedaj se je zgodil zaradi domnevno plač ta drugi, še bolj obsežnejši kadrovski cunami. Ko je prejšnji teden predsednik Računskega sodišča, ki je na nek način zagnal to stratosfero oziroma to silo, dejal, da ob čistkah lahko izrazi zadovoljstvo. Si predstavljate, predsednik Računskega sodišča je ob ukrepanjih vlade, torej ob kadrovskih čistkah izrazil zadovoljstvo nad tem dejanjem. Do sedaj sem se izogibal ocenjevanju dela Računskega sodišča, mislim pa, da se predsednik Računskega sodišča v tako pomembnih zadevah ne bi smel na tak način odzvati. Tema, ki je danes na dnevnem redu, je zaprosilo Državnega zbora Računskemu sodišču, da opravi nadzor nad tremi konkretnimi posli. V tem istem intervjuju je predsednik Računskega sodišča to že napovedal. Dejal je, da bodo opravili revizijo za leto 2014 in tudi za 2015 na DUTB in da bodo konkretno te posle tudi pregledali. Ampak zanimivo, predsednik Računskega sodišča pa še ni napovedal revizije nad UKC, kjer bistveno večji milijoni odtekajo vsak dan, pa revizije še ni. Ob tem koncentriranju naporov pri DUTB, me zanima, kje so napori nadzora nad Novo Ljubljansko banko. Kdo pa nadzira Novo Ljubljansko banko? Kdo revidira Novo Ljubljansko banko? Vlada ne, ker bojda to opravlja nadzorni svet. SDH, ker je zdaj v večinski oziroma v popolni državni lasti, ampak z včerajšnjim imenovanjem ste naredili komedijo zmešnjav – o tem bom malce kasneje – in NLB ne more nadzorovati ali revidirati niti preiskovalna komisija, ki pregleduje razloge za nastanek bančne luknje, ker preprosto neka sodnica na Okrožnem sodišču v Ljubljani – Deša Cener, ne dovoli zasega dokumentacije. Kdo torej opravlja nadzor nad NLB? Pa se nihče ne razburja. Ministra nisem slišal, da bi se zgražal nad tem, državnega sekretarja nikoli. O DUTB, to je pa druga zgodba. Skrbita me v zvezi z DUTB dve stvari. Z obglavljenjem, torej izgonom na nek način tujcev iz DUTB in prihodom "naših" fantov – spomnimo se, gospod Stojan Petrič je rekel, da je pripravljen na DUTB v upravni odbor priti zastonj. Si predstavljate, da je nekdo pripravljen priti zastonj? Vam zagotavljam, da je to najdražji izvršni direktor slabe banke, najdražji, ker rezultati se ne merijo v 30 tisoč evrih plač, ampak v tem, ali bomo dobili nekaj sto milijonov nazaj ali ne bomo. In tisti, ki je pripravljen delati zastonj, bodite prepričani, da ima druge interese kot tisto plačo. Predsednik Računskega sodišča je v taistem intervjuju rekel, da nas še čaka del, kjer se bomo začeli ukvarjati s konkretnimi ravnanji slabe banke, ko gre za ključne terjatve. To je zelo uglašeno s tem, kar je gospod Dragonja izpostavljal na več sestankih na Odboru za finance, pa tudi, kar je rekel v Odmevih, ko je dejal, da je naloga slabe banke ne samo to, da nam davkoplačevalcem poplača, kar so možje v bankah zapravili, ampak da na nek način tudi upravlja z državnim premoženjem. Si predstavljate? Čeprav v 4. točki poslanstva DUTB piše, "DUTB je začasni lastnik in upravlja terjatve na način, ki omogoči izhod z najboljšo možno ceno." Državni sekretar gospod Dragonja, to razume drugače – da naj DUTB od sedaj naprej, ko so tam "naši" fantje oziroma ko je napravljen prostor za "naše" fante, začne tudi DUTB upravljati z državnim premoženjem. Tu smo pa tam, kjer se pojavi ime Save. Na Savi se lomi zgodba. Ob teh kadrovskih čistkah, ki smo jim priče pod vlado Mira Cerarja, lahko rečem, da prihaja do nekega kadrovskega incesta. Glejte, skupna značilnost vseh kadrov je Nova Ljubljanska banka. Gospod Dragonja je bil šef filiale Nove Ljubljanske banke v Moskvi med leti 2008 in 2013. Gospod Simoneti, ki sedaj vodi slabo banko, vodi upravni odbor, je bil predsednik nadzornega sveta od leta 2009 do 2012. In novi predsednik SDH gospod Jazbec je bil eden od izvršnih direktorjev Nove Ljubljanske banke v istem obdobju kot gospod Simoneti. Sedaj pa glavno – bil je tudi predsednik kreditnega odbora. Poglejte, sedaj imate pa v istem času, ko so nastajale največje bančne luknje, je bil predsednik kreditnega odbora, torej tisti, ki je požegnal dajanje kreditov, gospod Jazbec, in tisti, ki je nadziral to podeljevanje kreditov, gospod Simoneti. Si predstavljate? V tistem času, ko sta ta dva vštric vozila Novo Ljubljansko banko, je recimo Nova Ljubljanska banka bila vodilna banka v sindikatu za kredit Grepu za izgradnjo Stožic. Ta ista dva gospoda sta neposredno odgovorna za to, da je danes 50 milijonov evrov velika luknja nastala na NLB. In ta ista gospoda sta se po odločitvi vlade Mira Cerarja samo preslikala. Eden je šel na 13 milijard evrov vreden aktivni del premoženja SDH, drugi pa na 5 milijard vreden portfelj slabe banke, ki na nek način ne bo več zasledoval tega poslanstva, torej da nam davkoplačevalcem poplača čim več, ampak bo po novem očitno tudi upravljal s premoženjem, odločal, kdo je lastnik, kdo ne more biti lastnik, odločal, kaj se naj premakne z DUTB nazaj na SDH in seveda aktivno mešetaril po tem našem premoženju. Gospod Mramor je takrat, ko je še bil tukaj, opravičeval to kadrovsko lomastenje po slovenskem gospodarstvu s tem, da je položaj v Sloveniji specifičen. Dejal je, ko je primerjal slovensko slabo banko in slabo banko na Irskem in v Španiji, da gre za različni portfelj, torej struktura naložb je različna. Namreč portfelj na Irskem in v Španiji je podkrepljen z nepremičninami, torej so hipoteke. Tukaj pa non performing loans vezani na vrednostne papirje in zelo slaba zavarovanja. Ali se spomnite, kaj sem prej govoril? Kdo je bil šef kreditnega odbora? Gospod Jazbec. Kdo je bil glavni nadzornik? Gospod Simoneti. Kdo je odločal o zavarovanju teh kreditov v Novi Ljubljanski banki? Gospod Jazbec, nadziral pa gospod Simoneti. In zdaj ta ista dva sta v slabi banki in v SDH. Pa kako naj davkoplačevalci to razumemo? Kako lahko vlada Mira Cerarja, ki je prisegla na moralno etične standarde, to opraviči? Pa saj to je skregano čisto z zdravo kmečko pametjo! Oprostite. Poglejte, ne morete tistih, ki so zakuhali luknjo, potem postavljati za upravljavce reševanja tega premoženja. Enostavno ne morete, ni države, ki bi to naredila. Samo Slovenija to počne. In potem je gospod Mramor dejal, da mora vlada iskati ravnovesje med učinkovitostjo in transparentnostjo. Kako? Če pa je gospod Dragonja napovedal, da mora zdaj DUTB postati upravljavec državnega premoženja. Kako? To več ni sedaj učinkovitost, to so sedaj višji gospodarski interesi. To je zdaj strategija upravljanja z naložbami. To je tisto, kar diktira, da lahko podjetje, ki ima 16 zaposlenih, ki ima 30 milijonov evrov negativnega kapitala, ki je za 200 milijonov izpostavljeno, lahko diktira, kdo bo na čelu DUTB in kdo ne bo. Naj še povem, gospod Narat je bil član uprave NLB do tistega dne, ko ga je nadomestil gospod Jazbec. Kontinuiteta zagotovljena. Kontinuiteta zagotovljena tudi v tem primeru. Gospod Mramor je odgovarjal tudi tu za govornico, češ, da ni bilo pritiskov nanj. Rekel je, da so ga samo spraševali, kdaj bo plača Manssona usklajena s politiko plač. Zakaj je pa to kdo spraševal gospoda Mramorja? Pa saj je upravni odbor tisti, ki določa, da se plače uskladijo. Kakšna logika je pa to? Torej je gospod Mramor sam priznal, da so se nanj obračali. Upravni odbor, ki ga je imenovala ta vlada, Širovnik, Imbre Balogh in gospod Simoneti niso bili sposobni tega uskladiti ali pa, ker je pod to vlado to očitno normalna komunikacija, da ti postaviš na nek način nadzornike v enotirnem sistemu, potem pa še vedno z ministrskega fotelja usklajuješ delovanje DUTB. In ker nekateri tujci niso razumeli slovensko in niso znali morda brati med vrsticami, da naj Savo pustijo pri miru, se je pač zgodilo, kot se je. Tujci so morali oditi, "naši fantje" pa so ostali. Ne razumem, zakaj so se obračali na gospoda Mramorja. Ker ga ni tu, ga tudi ne moram vprašati, in mi tudi očitno ne bo postregel z odgovorom. Samo poglejte, govorite o nekem korporativnem upravljanju, potem pa vam minister sam prizna, da na njega naslavljajo vprašanja in da je on tisti, ki naj rešuje vprašanja, ki jih morajo reševati drugi – tisti, ki jih je nastavil. In potem še na koncu, ko je rekel, da bi že prej zamenjali tisti trije, ki jih je Mramor nastavil, ampak vemo, kakšno je bilo razmerje, da se prej ni dalo te plačilne politike spremeniti. Pod črto, ti trije, ki jih je gospod Mramor nastavil, so bili za uskladitev plačilne politike, štirje pa ne – ali kako? Ali naj tako razumem gospoda Mramorja? Saj pravim, mi ne more razložiti, ker ga ni tu. Ampak če je to res, zakaj ste pa potem razrešili samo dva? Saj štirje niso upoštevali. Zakaj ste pa dva slovenska pustili, dva tuja ste pa odpravili? Mi znate vi, gospod Dragonja, to razložiti? [[oglašanje iz dvorane]] Bo razložil. Zelo lepo. Poglejte, samo za zaključek. Prej je kolega Božič zelo slikovito povedal, da so bili v Sloveniji bančniki sposobni zavoziti banke na enostavnih finančnih instrumentih. Torej ne na izvedenih finančnih instrumentih, ja, na enostavnih finančnih instrumentih. Ampak gospod Božič, vi podpirate te iste, ki so te banke zavozili na niti ne sofisticiranih bančnih instrumentih, ampak enostavnih bančnih instrumentih. Podpirate jih, ko prevzemajo 18 milijard državnega premoženja. Strinjam se z vami, da so res zelo po kmečko delali, se opravičujem, to pa se moram opravičiti tistim, ki nam dajejo hrano, nimam dobrega izraza, zelo po domače so delali z bančnim denarjem. To se strinjam z vami. Ampak razlika med vami in menoj je ta, da jaz tem ljudem ne bi več zaupal državnega premoženja. Vi ga pa zaupate še enkrat, sedaj pa samo ne vem, ali je to namenoma ali je to zato, ker ste novi v politiki. Ampak dejstvo je, kar sem povedal, vse, kar izhaja, s kadri, ki so izkopali našo bančno luknjo, te naše finančne krize pač ne bomo rešili. In čim prej si bomo to priznali in čim prej se bomo odrekli tem paradržavnim vezem, ki na nek način vežejo Slovenijo, da se ne more hitreje se približevati najrazvitejšim, toliko časa bo pač Slovenija v nekem razvojnem zaostanku. Zato to zadnje imenovanje, imenovanje na čelo SDH, do konca razgalja kadrovsko politiko in postavlja na laž tiste obljube, ki so bile dane pred volitvami. Kadrovska politika in vmešavanje države v gospodarstvo je rak rana te skupnosti. Vladi predlagam, da čim prej to ugotovi, razen če je tudi sama aktivni soudeleženec pri tem. Potem pa, glejte, nam ni pomoči.Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Replika, gospod Božič, izvolite.
Hvala za besedo. Sem kar malo iskal nek razlog, da bom lahko repliciral, ker ste tako vživeto to govorili. Kar se tiče teh, ki so povzročili, jaz ne morem ravno komentirati, ker nimam še vseh podatkov o teh, ki so bili na novo imenovani. Je pa dejstvo naslednje. Bilančna vsota bank: 2005 29 milijard, 2006 33 milijard, 2007 42 milijard, 2008 47 milijard, 2009 51 milijard – sami ste navedli te podatke, jaz jih nisem preverjal, da so leta 2009 nastopili to pozicijo – 2010 50 milijard, 2011 48 milijard, 2012 46 milijard bilančna vsota. Jaz ne vem, kaj ste hoteli s tem povedati, ampak dejstvo je, da oblika teh grafov in omenjanje vašega cunamija nekako kaže v drugo obdobje, kar se tiče naraščanja. To sem hotel replicirati in nekako težko vas razumem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod državni sekretar Metod Dragonja.
Hvala lepa. Me je gospod Logar potegnil za jezik, kot se reče, glede razrešitev oziroma tega kadrovskega cunamija v slabi banki. Ker je tudi že prej v diskusiji bilo večkrat rečeno, da razrešitve niso bile ustrezno utemeljene, bi dal glede tega pojasnilo. Prvič je minister z javno izjavo povedal, da predsednik upravnega odbora DUTB ne uživa več njegovega zaupanja. Do tega zaključka je prišel minister na osnovi dejstev, ki jih je ugotovil, da niso bili razkriti ministrstvu vsi prejemki, vse pogodbe in vsi aneksi k pogodbam, ki jih je sklenil upravni odbor. V tem delu ne samo da gre za izgubo zaupanja, ampak gre tudi za elemente nezakonitosti. Kogar zanima, lahko pri meni dobi fotokopijo pogodbe, ki jo je gospod Nyberg sklenil z gospodom Manssonom 13. 2. 2015, v katerem mu je dodelil dodatnih 114 tisoč 800 evrov bruto plače kot nagrade na osnovi takrat veljavne politike prejemkov, vendar je tudi ta aneks bil sklenjen v nasprotju s takratno politiko prejemkov, ki jo je sprejela prejšnja vlada v letu 2013 ali v letu 2014. To se pravi, da je bila sklenjena pogodba, ki ni bila razkrita ministrstvu, ki je bila v nasprotju s takrat veljavno politiko prejemkov in je v tem delu nezakonita. Na Komisiji za nadzor javnih financ sem pojasnil, da ta pogodba ne samo da je nezakonita, da je tudi v nasprotju z osnovnimi principi korporativnega nagrajevanja bodisi o bankah ali pa v podjetjih. Zato ker je plačala gospodu Manssonu uspešnost, poslovno učinkovitost oziroma variabilni del plače za naprej, za nekaj kar sploh še ni bilo narejeno, in sicer za obdobje od 1. 8., ko je ponovno prevzel to funkcijo, do 30. 6. Torej 13. 2. je bil sklenjen dodatek k pogodbi, ki je plačal bodoči učinek ali pa bodoče delo glavnega izvršnega direktorja. Če to ni več kakor utemeljen razlog ne samo nezakonitosti, ampak negospodarnosti in neprimernega ravnanja takratnega upravnega odbora, potem mislim, da se tukaj sprenevedamo. Drugo je zdaj vprašanje, zakaj se Vlada ni odločila, da razreši vse člane upravnega odbora. Od tega upravnega odbora, ki je to pogodbo podpisal, je vlada 5. 3. razrešila tri člane upravnega odbora, gospoda Mavka in dva tujca. To se pravi, ta dva sta bila razrešena. Novi člani upravnega odbora, če me lahko poslušate, ki so bili imenovani 5. 3., nastopili pa so delo 1. 4. pri tem nezakonitem aneksu niso bili niti vključeni. Niso pri njem sodelovali, niso sodelovali pri pridobitvi tega aneksa, niti pri njegovi realizaciji. Tako da pozivi, da je treba razrešiti vse povprek, so pozivi zato, da se destabilizira inštitucija, tako jo mi razumemo, in je praktično ne moremo argumentirati. To se pravi, da še enkrat poudarjam, mislim, da obstojijo več kot tehtni razlogi, da je bil predsednik upravnega odbora razrešen in da je bil glavni izvršni direktor odpoklican. Zakaj je bila določena razlika med enim in drugim? Drugi se lahko interpretira, da je bil dobroverni prejemnik, čeprav je bil tudi on zavezan k temu, da spoštuje politiko prejemkov v DUTB, ki pa se je v tistem času z DUTB že diskutirala in je šlo tudi v tem primeru za očitno izogibanje temu, kar je Vlada na področju prejemkov želela narediti in na kar jo je javno pozvalo Računsko sodišče kot vrhovni državni revizor. To se pravi, da je v tem delu Vlada nastopala odgovorno v skladu s svojimi pooblastili in so bili tukaj vsi ti argumenti že prej dosti jasno že na sami komisiji obrazloženi. Kdor jih ni razumel ali pa kdor jih ni slišal, jih še enkrat poudarimo, imate tukaj kopijo tega aneksa. Če ga kdo želi imeti, ga lahko dobi pri meni, pa ga lahko sam ocenjuje. Drugo, kar se tiče kadrovskih omrežij in teh navedb, ki ste jih navedli glede Nove Ljubljanske banke, po Zakonu o Slovenskem državnem holdingu ima Računsko sodišče vse pristojnosti, da lahko kadarkoli revidira vsako od družb, ki je v pretežni lasti države in ki jo upravlja Slovenski državni holding. To se pravi, da navedbe, da Računsko sodišče nima vstopa v NLB, niso točne, zakonska podlaga je ustvarjena in se kadarkoli ta revizija tudi Računskega sodišča lahko izvede, kadarkoli se ta sproži poleg rednih komercialnih revizij, ki pa se v okviru finančnega poročanja in v okviru standardov, ki jih banka mora zagotoviti po Zakonu o bančništvu in po drugih zakonskih predpisih, lahko izvaja. Kar se tiče drugih omrežij, ki ste jih navajali, bi posebej poudaril, da ne gre za to, da bi kakorkoli kakršnekoli spletke delali med temi različnimi upravljavci državnega premoženja. Z vso odgovornostjo lahko trdim, da je DUTB eden od upravljavcev, saj upravlja 5 milijard državnega premoženja po bruto vrednosti, ki je bilo preneseno na njega, in nič drugega kot upravljavec tega je inštitucija, ki profesionalno mora svojo funkcijo izvajati. Se pa DUTB v posameznih primerih srečuje včasih v različnih vlogah z drugimi državnimi skladi, kot sta SDH in Kad, ki pa nastopata kot lastnika posebej v primerih, kadar so podjetja v insolventnih postopkih, kadar so postala nesolventna, takrat so po definiciji vloge in pozicije teh državnih institucij protislovne, delujejo ena proti drugi. V teh primerih je treba zagotoviti določeno koordinacijo in usklajeno delovanje med temi institucijami, da druga drugi ne uničujejo vrednosti in ne uničujejo portfeljev. To so rešitve, ki jih predlagamo v noveli Zakona o ukrepih za zagotavljanje stabilnosti bank, ki so zdaj v parlamentarnem postopku, oglejte si jih, imeli pa boste vso možnost v parlamentarni razpravi se o njih tudi izreči. Tako v tem delu mislim, da so nastavljene kvalitetne in profesionalne rešitve, ki so sledile tudi priporočilom Evropske komisije v procesu presežnih makroekonomskih neravnovesij, kjer je eno od priporočil, ki ga je Evropska komisija predlagala Vladi Republike Slovenije, da vpelje tako imenovano delovno skupino, medinstitucionalno delovno skupino med Banko Slovenije, različnimi ministrstvi, slabo banko in državnimi skladi, ki bo koordinirala aktivnosti prestrukturiranja in razdolževanja podjetij, ki so prezadolžena. To delovno skupino vodim v okviru Vlade jaz sam, na to mesto me je imenovala Vlada. V primerih, ko pride do konfliktnih situacij, kakršna je v tem primeru, ki ste ga omenili, poskušamo zagotoviti, da se ne uničujejo vrednosti lastniških deležev ali pa ne zmanjšujejo vrednosti terjatev, ampak se poiščejo optimalne rešitve. Še enkrat, to je bilo narejeno na priporočilo Evropske komisije, to implementiramo, ta komisija deluje, ima določene rezultate, kakšni so ti rezultati, boste lahko prebrali v poročilu naslednjega semestra Evropske komisije, ki bo objavljeno do konca leta. Hvala lepa.
Mag. Anže Logar, izvolite, replika.
Hvala, predsedujoči. Gospod Dragonja ni odgovoril na glavne očitke, ki sem jih podal. Tu je mahal z neko pogodbo o neki plači. Gospod Mansson je imel, mislim da 30 tisoč evrov plače. Predsednik slabe banke na Irskem in predsednik slabe banke v Španiji sta imela blizu 40 tisoč evrov plače. Zaposleni so imeli približno še enkrat višjo plačo v povprečju, kot jo imajo na slovenski slabi banki; če ne veste, si poglejte statistiko. In mahal je tu nekim papirjem in opravičeval, češ, glejte, kakšni lumpi so bili na čelu slabe banke. Ampak ko pa na čelo SDH, ki upravlja s 13 milijardami premoženja, postavi predsednika kreditnega odbora banke, ki je izkopala največjo luknjo v bančni sistem, pa niti z besedico ne omeni. In na čelo upravnega odbora slabe banke nekoga, ki je nadzoroval tedaj, gospoda Jazbeca, tudi ne. Skupaj 18 milijard premoženja. Ali veste, gospod Dragonja, koliko je to plač gospoda Manssona? To je za 50 let plač! Glejte, 50 let bi gospoda Manssona tu gledali s 30 tisoči evrov plače, torej preko tega, kar Vlada dovoli. 50 let bi ga gledali, da ne bi izkopal take luknje oziroma da ne bi upravljal s tolikšnim premoženjem, kot dva jokerja te vlade, ki izhaja iz Nove Ljubljanske banke, zdaj upravljata. Kar se tiče zahtev, pozivov za zamenjavo ostalih članov upravnega odbora, izvršnih in neizvršnih direktorjev, pa da je to poziv k destabilizaciji DUTB ali nekaj takega. Glejte, saj vas je gospod minister na laž postavil. Uskladite se! Gospod minister je v tej dvorani dejal: "Mogoče samo še to glede anomalij. Dokler je bilo razmerje glasov med izvršnimi in neizvršnimi direktorji takšno, kot je bilo, enostavno ti novi direktorji, ki so bili imenovani spomladi, niso mogli doseči prilagoditve plač." Prvo, kar je minister povedal, torej so vedeli, če niso mogli, torej so vedeli, od takrat, ko so bili postavljeni, so vedeli. S tem je vedel minister, s tem ste vedeli vi, ker pravite, da vodite neko posebno skupino, ki sedaj še bdi nad DUTB, hkrati pa, če upoštevamo teh sedem, če pravilno razumem besede gospoda ministra, pa mi razložite, ali jih razumem pravilno – po besedah gospoda ministra so štirje glasovali proti uskladitvi teh plač, tisti trije, ki ste jih pa vi, pa niso mogli. Z drugimi besedami, če so štirje glasovali proti, zakaj ste dva ohranili, zakaj ste dva Slovenca ohranili, dva pa sta odpustili.
Gospod Logar, lepo prosim, če zaključite.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Gospod državni sekretar, seveda lahko danes razpravljamo o tem, ali Družba za upravljanje terjatev bank, torej slaba banka ja, slaba banka ne. Ampak pri tem moramo vedeti, ali je kakšna alternativa. Lahko se tudi pogovarjamo, ko beremo v medijih, ko se govori tudi o likvidaciji takšne inštitucije, ki jo imamo. Ampak jaz ne vidim nobene alternative, nobene resne alternative, ki bi govorila o tem, da slabo banko z nečim drugim zamenjamo. Torej slaba banka je tukaj, zdaj in mora delati. Seveda si vsi želimo, da ta slaba banka čim bolj optimalno, čim bolj pozitivno svoje poslanstvo, ki je zapisano, tudi opravlja. Kaj pa je poslanstvo te banke? Ne bomo se spraševali, po kakšnem diskontu so bile terjatve prenesene nanjo. Osnovni dve poslanstvi sta seveda prestrukturiranje. Jaz mislim, da je to najtežje, najpomembnejše poslanstvo, prestrukturiranje podjetij, da se iz podjetja, ki je v absolutno slabem položaju, napravi dobro podjetje, da se ga za optimalno ceno proda, da se ohranijo delovna mesta in da se nekaj prinese tudi v proračun te države, da se vsaj na nek način ta luknja znovelira. In seveda maksimiziranje terjatev, profita, ki pa ni poglavitna dejavnost DUTB, kar smo tudi že slišali. Seveda se tukaj lahko tudi postavlja dilema, ko govorim o priporočilih iz Komisije za nadzor javnih financ, kaj pomeni, ko priporočamo konkretno ta tri podjetja Računskemu sodišču, da jih prouči z vidika gospodarnosti in z vidika zakonitosti. Jaz sem tukaj na tem stališču, treba je tudi to vedeti, ali to priporočilo sprejmemo ali ga zavrnemo, Računsko sodišče bo v DUTB prišlo. Prav je tako. In če bo kaj proučevalo, bo sigurno ta tri podjetja proučevalo. S tem je sigurno že sam namen sklica komisije in sklica državnega zbora na to temo dosežen. Jaz moram iskreno povedati in tudi ljudje so v večini za takšno stališče, da na nek način podpiramo tak predlog, takšno priporočilo. Zakaj? Zato ker v Desusu in noben posameznik v Desusu nima nobenih skrivalnic, na noben način ni bil vpleten v morebitne takšne ali drugačne posle in ne vidimo nobenega razloga, da se ena neodvisna inštitucija nadzora, kar nedvomno Računsko sodišče je, ne pozabava. Itak pa, še enkrat ponavljam, to Računsko sodišče bo v hišo DUTB prišlo. Računsko sodišče mora, sme in mora delati kontrolo. In prav je tako. Pravilna je ugotovitev, da smo tudi koalicijski poslanci na Komisiji za nadzor javnih financ imeli praktično identičen predlog. Iz magnetograma je razvidno, da očitno mi je ta besedna sintagma "copy paste" ušla, pa saj ni nič napačnega tukaj, edina razlika med našim predlogom priporočil in predlogom priporočil predlagatelja kolega Vrtovca je ta, to prej ni bilo povedano, da smo mi še nekoliko razširili ta nadzor Računskega sodišča in smo v besedici "gospodarnost in zakonitost" zamenjali s "pravilnostjo". Nekako večjo širino smo temu dodali in želeli smo, da se ta zadeva sprejme na sami Komisiji za nadzor javnih financ, da se hitreje s tem seznani Računsko sodišče in da ne nazadnje se hitreje začne delati ta kontrola, kar je, prepričan sem, vsem nam v interesu, in na nek način se izognemo, bom uporabil ta izraz, tej zelo široki razpravi danes, ki pa glede na že povedano na sami komisiji, se bojim, da ni prinesla nič novega, nič, kar že takrat na tisti dolgi nočni seji ne bi slišali. Ob zaključku. Jaz seveda sem se fokusiral izključno na slabo banko, tukaj nisem govoril o SDH, tukaj nisem govoril o drugih zadevah. Če bi imel možnost zdaj ta priporočila razširiti, dopolniti, bi jih pa razširil in dopolnil s tem, da bi se tudi pregledala zakonitost in gospodarnost reprezentance na tem področju, ker je bilo toliko besed včeraj o reprezentanci izrečenih samo s strani predlagateljev in samo o dveh proračunskih uporabnikih. Ne vidim razloga, ko se temeljito pogleda nadzor nad delovanjem DUTB, da se tudi reprezentance preverijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roberto Battelli, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Letos bomo samo za obresti dali okoli milijardo in 200 milijonov evrov, čez milijardo še kar nekaj naslednjih let. Vlada, ki je trajala samo eno leto, se je zadolžila za 8 milijard, od tega je šlo 5 milijard v pretežno javni bančni sistem. 3 milijarde je verjetno šlo za to, da se sanira kolateralna škodo luknje, ki je do takrat nastala v državnih bankah. To stanje ni normalno. In ni normalno, da za to poklicane inštitucije, pa tudi ne Vlada, pa predsednik Vlade, niti ne parlament ne morejo slediti na primeren način toku javnega denarja. Ne da se ugotoviti, kako je takšna količina evrov upravljana in kakšen rezultat bo to upravljanje dalo. Tukaj je očitno nekaj narobe. Ali je treba zakonodajo spremeniti in na nek način zagotoviti, da bo vsak javni evro izsledljiv v najvišji možni meri, ker če tega ne naredimo preprosto tvegamo, da se bodo te situacije stalno ponavljale, kot so se že v preteklosti. Jaz vem, da ima recimo Računsko sodišče diskrecijsko pravico, kaj bo pregledalo prednostno kaj ne. Ampak dejstvo je, da nihče ne ve, na primer, kaj se dogaja v Novi Ljubljanski banki toliko časa že, je čudno z vidika nas, z vidika davkoplačevalcev, vseh ljudi. Mi smo ob najmanj milijardo evrov na leto, kar gre na škodo investicij, kvalitete servisov, ki so na razpolago, državljanom in tako naprej. Država je ponižana zaradi te rabote. Jaz upam, da bodo ukrepi, ki se zdaj pripravljajo na vladi, kot je napovedal državni sekretar, kaj pomagali. Zagotovo pa to očitno ne bo zadosti. In da tudi Komisija za nadzor javnih financ ne more priti do enega zaključka glede tega, je nedopustno. To je preprosto nedopustno. Če kateri organ v tej državi sme in mora imeti pregled nad tem, kako je porabljen javni denar, je to parlament. Ravno tako kot je parlament sprejemal zakone, ki so bili kršeni pri dajanju kreditov brez garancij na primer. Noben zakon v Sloveniji ni tega nikoli dopuščal. Banka Slovenije oziroma njeni predstavniki so na Odboru za finance povedali, da so podali nekaj ovadb, ker so sami ugotovili, da so se neke malverzacije dogajale, ampak mineva skoraj že četrto leto, pa ni nič iz tega. Torej institucije delujejo v Sloveniji ali ne? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz, pripravi naj se mag. Andrej Šircelj.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani sekretar! Sam seveda nisem nek specialist za gospodarska vprašanja, vendar ločim, če je podjetje insolventno in če je podjetje likvidno. To seveda ločim, zato mi ne pride niti na kraj pameti, če lahko tako grdo rečem, da bi branil T-2 pa recimo Savo, d. d. Ampak danes se vendar pogovarjamo samo o nekem priporočilu Računskemu sodišču, in se mi ne zdi nobena tragedija, če bi se do tega priporočila opredelili pozitivno. Dejstvo pa je, kar se tiče DUTB, še bolj pa ali pa ravno tako pa Banke Slovenije in tudi Nove Ljubljanske banke, je vse skrito, vse je oholo, ničesar ne smemo vedeti in do nobenega podatka ne pridemo. Povsod se pa vrtijo eni in isti ljudje – kot izvajalci ali kot nadzorniki. Ampak kot izvajalci lahko delajo napake, kot nadzorniki pa ne funkcionirajo, kot lahko jaz to zasledujem v glavnem iz časopisja. Računsko sodišče ima že sedaj pravico oziroma ima celo v načrtu, da bo pregledalo delovanje DUTB, ampak mi se pravzaprav danes pogovarjamo le na nivoju nekega moralnega vprašanja, ali to podpiramo ali ne, ker to je pravzaprav njegova popolna pravica. Jaz tudi danes pod vprašaj ne postavljam obstoja DUTB, čeprav moram reči, da je bil doktor Tajnikar zadnjič v Sobotni prilogi zelo prepričljiv, ko je razlagal mehanizme funkcioniranja in vprašanje, ali je potreben ali ne. Ampak danes ga imamo in če bo DUTB resnično deloval na področju prestrukturiranja gospodarstva, ne samo prodaje podjetij, potem seveda je njegov obstoj absolutno upravičen. Seveda pa tista teza, ki pa je bila tudi v tem članku in jo popolnoma podpiram, da nikjer ni rečeno, da so naši samo slabi in da so tujci pošteni, dobri, za kar so pa seveda izjemno dobro ali pa petkrat bolje plačani kot vsak naš funkcionar, pri tej tezi pa seveda ne moremo ostati. Mislim, da je pri tujcih ravno tako problem, zato sem razumel Vlado, ko se je do dveh opredelila, da sta preprosto delala v neskladju z zakonom oziroma z dogovori. Zato tudi ne razumem tega velikega navdušenja nekaterih, ki trdijo, da moramo imeti pa na tem področju ljudi, ki so plačani, kot so plačani v tujini, Saj mi imamo zdravnike, ki delajo na evropskim nivoju, imamo znanstvenike, imamo profesorje in tako dalje, ki delajo na evropskem nivoju, pa imajo naše plače. Za konec, če mi bo uspelo, pa samo še zgodba. Nazadnje ko sem bil v Državnem svetu, je Državni zbor naročil Računskemu sodišču, da nas kontrolira, ker so nas hoteli ukiniti. Mi smo bili veseli tega, ker se je izkazalo, da nimamo kaj skrivati in da ni bilo nobenih nepravilnosti. Mislim, da v tem smislu tudi danes ne bo nobena tragedija, če bi tale sklep podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Državni sekretar, kolegi in kolegice! Ko govorimo o Družbi za upravljanje terjatev bank, moramo razčistiti nekatere stvari, ki so morda tudi s strani nas večkrat poudarjene ali pa bolj s strani mojih kolegov večkrat poudarjene tukaj. Predvsem o ciljih DUTB in tako naprej. Tukaj bi želel opozoriti na neko zadevo in treba je biti tukaj zelo eksakten. Ti cilji so zapisani v zakonu. Je poseben zakon in cilj je, da se čim več denarja povrne davkoplačevalcem v sedmih letih, da se proda 10 % premoženja na leto. Tako da vse ostalo je drugotnega pomena. Vsi ostali cilji, tudi o prestrukturiranju in tako naprej in zagotavljanju delovnih mest, razumem, da je splošni cilj države, ni pa v zakonu, ki ureja delovanje Družbe za upravljanje terjatev bank. Vlada, jaz mislim, da bi že pred dvema letoma, pred enim letom in pol prišla z zakonom in sprejela druge cilje in spremembo zakona, kakorkoli že. Vendar tega ni. Zaradi tega so pač ljudje, ki so tam zaposleni, pod zakonsko normo, da morajo prodati 10 % premoženja vsako leto in da bodo delovali še dve leti ali tri leta. Ne bi rad govoril o tem, da so cilji nekaj drugega, kot so. Takšni so, dokler vlada ne bo prišla z novim zakonom. Vlada, tukaj je pač državni sekretar ali minister, vedno pove, mi bomo prišli, mi smo že dali zakon v Državni zbor in tako naprej. Glejte, treba ga je sprejeti, treba ga je potem tudi implementirati, vse potrebuje čas. Za enkrat pa so cilji takšni, kakršni so. Glede tega, kar sem nekaj že govoril na začetku, kje je vzrok in kje je posledica. Bi se rad navezal na kolega gospoda Battellija, ko je glede tega, koliko imamo v Državnem zboru pravice in koliko dejansko dobimo podatkov o finančnih tokovih v državi, rekel, država je ponižana. Naj mi dovoli, da tukaj grem naprej in rečem, ja, državljani in državljanke so ponižani. Zaradi tega ker mi v Državnem zboru do nekaterih institucij enostavno ne moremo priti. Ne glede na to, da imamo ustavno načelo, da Državni zbor nadzoruje Banko Slovenije, do tega ne moremo priti. In tukaj, gospe in gospodje, nalijte si čistega vina. Obravnavali smo že zakon o spremembi zakona o Banki Slovenija, o bančništvu in tako naprej, kjer smo želeli, da se ta nadzor eksaktno določi, tisto, kar že v ustavi piše, da se samo še določi. Koalicija je bila proti. Seveda takrat pridejo mnenja ECB, pridejo takšna mnenja, drugačna mnenja, ki niti niso obvezna. Ponovno smo vložili zakon o Banki Slovenije. Jaz vam lahko mirno povem, z vso gotovostjo trdim, da v Avstriji Računsko sodišče nadzoruje Banko Slovenije. Podobno je v Nemčiji. Ampak tukaj se najde vedno veliko izgovorov in potem se čudimo, da nimamo nadzora nad finančnimi tokovi v državi. Tam pa se dejansko vse začne pri banki. Če govorim o vzrokih in če govorim o državni banki, največji državni banki, to je Nova Ljubljanska banka, je naredila največjo bančno luknjo, ker je največja, ker je bila vpletena v vse kredite, ki so bili slabi in tako naprej. Ampak dostopa do tja ni. To so neke, ne vem, trdnjave, ki so enostavno z vidika nadzora neosvojljive. Enostavno se jih ne da osvojiti s strani Državnega zbora, s strani Vlade in tako naprej. In potem govorimo o kadrih, o katerih je govoril gospod kolega Logar, in tukaj kadri krožijo po vrhovih teh družb, enkrat v izvršni funkciji, drugič v nadzorni funkciji in krog je potem tukaj več ali manj zaključen. Glejte, jaz mislim, če govorimo danes o Družbi za upravljanje terjatev bank, da bo v prihodnje čas pokazal, koliko bo ta družba dejansko uspešna. Do zdaj, če govorimo o uspešnosti, mislim, da je zagotovila, zadnji podatek, lahko me državni sekretar popravi, okoli 400 milijonov denarja povrnitve in s tega zornega kota povračila je seveda uspešna. Če bodo drugačni cilji, če bodo cilji, ki jih bo nov zakon ponovno predvidel, potem bomo govorili o tem, ali je primarni cilj, da se povrne del denarja davkoplačevalcev, ki so dali tri milijarde evrov, nazaj, ali ne. Bomo videli, ali je ta cilj dejansko uresničen. Jaz bi dal še eno pojasnilo seveda tudi glede Komisije za nadzor javnih financ in glede predlaganih sklepov. Eno so predlogi komisije, koga naj se nadzoruje. In to komisija naredi vsako leto. Vsako leto pošlje najmanj pet predlogov Računskemu sodišču. Vsi ste imeli možnost, da poveste, koga naj v naslednjem letu Računsko sodišče pregleda. Drugo so tisti sklepi, ki jih sprejme komisija na svojih sejah, ki so tudi do neke mere obvezujoči, lahko pa tudi neobvezujoči za Računsko sodišče in do vseh ostalih. Tako da ta postopek tukaj velja in ti sklepi se med seboj dejansko ne izključujejo. Je pa dejansko res, da bi bilo verjetno treba za naslednje leto, za leto 2016, ko bomo zdaj dajali tudi predloge, verjetno pregledati še nekatere druge uporabnike javnih sredstev. Jaz mislim, da je z vidika razjasnitve vseh zadev vsekakor ta seja bila potrebna, da se je veliko razjasnilo. Jaz upam, da bo tudi na podlagi vseh sklepov, ki jih ima Računsko sodišče, naredilo finančno poslovanje bolj transparentno, in to vseh državnih organov, in da se bo potrudilo tudi na tistih področjih, ki jih glede na zadnje izjave predsednika Računskega sodišča, morda za njega pa niso danes najbolj aktualne. Upam, da bo tudi pri ostalih uporabnikih javnih sredstev nastopal z istim vatlom, tudi javnih izjav. Predvsem mislim tukaj na zdravstvo in na Banko Slovenije, da bo čim bolj transparentno poslovanje vseh uporabnikov javnih sredstev.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predlagatelj. Besedo ima najprej predstavnik Vlade, gospod Metod Dragonja, državni sekretar na Ministrstvu za finance.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Tudi moja ocena je in se strinjam s predhodnim govornikom, gospodom Šircljem, da je bila seja potrebna, da je bila diskusija koristna. Upam, da smo razjasnili nekaj dodatnih stvari, predvsem kako deluje slaba banka in kaj je treba v delovanju slabe banke še nadgraditi in popraviti. V tej smeri delujeta Vlada in ministrstvo, da se bo delovanje slabe banke kot specifične finančne inštitucije še izboljšalo. Predvsem v tej smeri, da bo slaba banka prodajala delujoča podjetja, podjetja, ki bodo še delovala, ki bodo ustvarjala funkcijo in ne da bo slaba banka prodajala mrtvece, če tako rečem v narekovaju. Že v začetku novembra bo matično delovno telo, Odbor za finance in monetarno politiko, obravnavalo predlog novele, ki ga je sprejela Vlada in ga usklajevala z velikim številom ključnih deležnikov v tem procesu in ki bo, upam, zagotovil pogoje, da bo slaba banka še bolj učinkovito delovala in da bo lahko razširila pravzaprav cilje svojega delovanja v smeri, kot je pokazala tudi današnja razprava. Kar se tiče predlaganih sklepov, je Vlada Republike Slovenije na seji 22. 10. 2015 odločila, da glede predloga priporočila v zvezi s problematiko o delovanju DUTB v povezavi z družbami in podjetji, katerih bančne terjatve so bile prenesene na DUTB, da se glede tega predloga ne opredeli. Nadzor nad zakonitostjo, namembnostjo, gospodarno in učinkovito rabo sredstev DUTB sicer opravlja vsako leto Računsko sodišče v skladu z Zakonom o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Pri presoji, ali je bilo v konkretnih primerih ravnanje DUTB gospodarno in učinkovito, je po mnenju Vlade treba upoštevati specifiko delovanja DUTB, ki je usmerjena v maksimalno poplačilo terjatev, prenesenih na DUTB. To je stališče Vlade kot kolektivnega organa, ki sem ga dolžan prenesti Državnemu zboru, poslankam in poslancem, ko boste glasovali o predlaganih sklepih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec v imenu predlagatelja.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani, gospod državni sekretar! Delim mnenje, da je današnja seja bila potrebna ter da kljub temu da smo to obširno razpravo opravili že na Komisiji za nadzor javnih financ, smo tudi danes skušali razbliniti tiste dvome, ki se nam pač porajajo. Prvič, da poštenost delovanja DUTB ni v vseh primerih zagotovljena oziroma da obstaja parcialni interes in, drugič, glede razrešitve vodstva DUTB. V bistvu okrog teh dveh elementov oziroma točk se je današnja razprava tudi vrtela in predvsem tale prvi del. Jaz upam, da se bo pokazala tukaj tudi končna odločitev Računskega sodišča, ali so določeni sumi upravičeni ali ne. Pri drugi točki, se pravi razrešitev vodstva DUTB, pa je minister Mramor, če sem prav zasledil, dejal, da razrešitev vodstva ni bila plod pritiskov lobijev, torej je ovrgel Nybergovo pismo, ga označil za neresnično. Če se pa poraja vprašanje oziroma tudi trditev, da je DUTB ravnal nezakonito in s tem je bilo omajano zaupanje pri finančnem ministrstvu in celotni Vladi, potem pa je prav, če je bil kršena zakonodaja, da Vlada tudi razmisliti o vložitvi kazenskih ovadb, če je bil oškodovan državni proračun in je šlo za nezakonita ravnanja. Kdor krši zakonodajo, v tem primeru tudi poslank in poslancev, ministrov, kogarkoli v tej državi, mora biti pač ovaden. Če trdite in vztrajate, da so nezakonito ravnali, potem pojdite do konca. DUTB je v bistvu posledica tega, da so nam v preteklosti posamezniki okradli banke. V določeni meri je to v taki piramidi že pokazal gospod Logar, ko je pokazal prepletenost posameznih ljudi. Pozabil je samo omeniti gospo oziroma ženo, če se ne motim enega izmed gospodov, ki je zaposlena na Direktoratu za proračun, pa dobimo tak lep trikotnik. Mi smo te banke, ki so nam jih okradli, sanirali z davkoplačevalskim denarjem oziroma davkoplačevalci smo sanirali. Izvor vsega zla je, kot že dalj časa trdimo, Nova Ljubljanska banka, trdnjava do katere lahko pridejo oziroma imajo prosto pot v funkciji upravljanja in nadzora samo tako rekoč posvečeni. In kakršenkoli nadzor nad Novo Ljubljansko banko je dejansko tako politiki kot ostalim, ki niso posvečeni, nezaželen. Še več. Razkrivati bančne luknje oziroma krivcev za bančno luknjo ne morejo niti kriminalisti, NPU, tožilci, če želite, kajti tako imenovana bančna tajnost je ta ovira, ki organom pregona preprečuje iskanje krivcev. Imajo pa zaradi tega možnost preiskovati bančno luknjo dotična podjetja, kar se tiče NLB govorim, kar je sicer zelo nenavadno. V naši državi nekdo, ki sklene pogodbo z Novo Ljubljansko banko, ima vpogled v vse kreditne mape, nekdo, ki pa je z zakonom ustanovljen, ki je v funkciji države, se pravi NPU, kriminalisti, pa ima do teh kreditnih map onemogočen vpogled. To je naša država. In bojazen ob tem, da tega nadzora ni, je vsekakor ta, da lahko kaj kmalu privede do nove bančne luknje v enaki številki in davkoplačevalci bomo spet tisti, ki bomo to bančno luknjo morali sanirati. Za konec. DUTB vsekakor je potreben. Zavračam te trditve, da DUTB je treba razpustiti, ukiniti in tako naprej. Poglejte, ne gre. DUTB je potreben, ampak pod vodstvom ljudi, ki so luknjo naredili, zagotovo ne. Ampak zadnje namere kažejo ravno nasprotno. Kažejo na to, da tisti, ki so soodgovorni za nastalo bančno luknjo, govorim o tem trikotniku, ki ga je, kot sem že dejal, gospod Logar dobro navedel, so danes glavni deležniki oziroma tisti, ki so kadrovani, tisti, ki so postavljeni na mesta uprav odločanja in tako naprej. Zaradi tega ima Vlada težko nalogo, nalogo, kako bo brzdala te interese v bodoče. Verjamem, da ni lahko. Začelo se je s privatizacijo Telekoma, pa vplivom lobijev in omrežij, nadaljevalo s slabo banko. Včeraj smo bili priča SDH. In eni in isti ljudje so že 30 ali 50 let, ki jih gledamo. Bojim se, da bo potemtakem račun davkoplačevalcem za tovrstno kadrovanje izstavljen zelo kmalu spet v obliki sanacije bančnega sistema. Seveda če ne bo nadzora in če Vlada Republike Slovenije teh interesnih skupin teh istih ljudi, ki kolobarijo iz uprave v upravo, ne bo brzdala. Torej odgovornost, spoštovani gospod državni sekretar, je na vaši strani. Najlepša hvala za razpravo in odgovor.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 20. 10. 2015. V razpravo dajem predlog priporočila in amandma Poslanske skupine Združena levica k predlogu priporočila v zvezi s problematiko delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank v povezavi z družbami in podjetji, katerih bančne terjatve so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank. Želi kdo razpravljati? Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospa podpredsednica. V Združeni levici ocenjujemo, da je to priporočilo kratko za tri točke in smo dodali te tri dodatne odstavke v amandmaju. Prvi je ta, da Državni zbor Republike Slovenije poziva Vlado, da razreši obstoječi upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank in imenuje novega. Naslednji je ta, da preveri pri Komisiji za preprečevanje korupcije na podlagi Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije prouči nezdružljivost funkcije in nasprotje interesov glavnega izvršnega direktorja DUTB Imreja Balogha, ki je hkrati predsednik izredne uprav Probanke, in naslednje, da podobno naredi z ugotavljanje nezdružljivosti funkcije in konflikta interesov Janeza Škrubeja, ki je prede je nastopil funkcijo izvršnega direktorja opravljal delo lobista pri družbi Deloitte in lobiral za prodajo T-2 Avstrija Telekomu. Kar se tiče prvega, tukaj mislim, da moramo govoriti malo širše kot o odgovornosti posameznikov, ampak je treba tukaj vključiti celotno upravo, ker dejansko kljub temu da finančni minister meni nasprotno, je slaba banka delovala v celoti zgrešeno oziroma napačno. To jasno kažejo poteze, ki jih je ta družba vlekla. DUTB na nek način dela škodo državi na milijardni ravni. Ko so se namreč ugotavljali slabi krediti, so za približno 10 milijard vrednosti ocenili tekočo vednost 5 milijard. To je bilo seveda bistveno premalo. Novi ocenjevalci iz tujine so potem to oceno spustili na 3 milijarde, kar je bilo sprejemljivo, in v bistvu je s tem pravzaprav bila izguba 7 milijard. Sedaj je prišla slaba banka in je te 3 milijarde prodala. Vredne so bile vsaj 8 milijard in jih prodajajo za 4 milijarde in na koncu bomo na nek način imeli 30 % izkupička, država pa v bistvu s tem izgublja 4 milijarde. Na podlagi tega dela bodo zaposleni v DUTB še vedno izplačevali bajne nagrade, zato dodajamo to priporočilo, se pravi, da se razreši celoten odbor, ker je boljše v tem trenutku izplačati milijonske odškodnine, kot da gredo ti ljudje še dalje in še naprej delajo oziroma nadaljujejo s to milijardno škodo. Ne smemo pozabiti, da so v te številke vključene samo izgube iz naslova finančnih operacij in te številke na primer ne vključujejo stroškov, ki jih bo imela država v primerih odpuščanj delavcev iz teh podjetij, ko se bo nepotrebno povečala brezposelnost, izgube bodo zaradi izpadlih dajatev in socialnih transferov. Kako poteka cenitev nepremičnin, na primer, to je še ena točka, ki kaže na to, zakaj je to upravo treba razrešiti v celoti, smo lahko videli letos februarja, ko so policisti pridržali cenilca nepremičnin, ki je bil zaposlen na DUTB in ki naj bi v zameno za ugodnejšo cenitev nepremičnine na območju Maribora zahteval 40 tisoč evrov podkupnine. Del podkupnine je tudi dobil, ko so ga že spremljali policisti, ko je bil pod nadzorom. Cenilec je bil na DUTB sicer nemudoma umaknjen iz opravljanja svojih nalog, Simona Rodež iz DUTB je takrat izjavila, da je toleranca DUTB do takšnih dejanj ničelna, ampak ob tem, kar se vse dogaja v DUTB, to težko verjamemo. Nekateri ekonomisti pa tudi politiki vztrajajo oziroma opravičujejo visoke plače na DUTB z zahtevnostjo dela, ki jo opravljajo zaposleni. Dosedanje delo DUTB pa kaže na to, da niso nič drugega kot posredniki za prodajo slabih terjatev bank. Poenostavljeno povedano, slabe terjatve prevzamejo od bank in jih nato pod ceno prodajo špekulativnemu kapitalu na mednarodnih finančnih trgih. In to je vse, kar pravzaprav počno. Takšen je bil na primer najodmevnejši posel, ki so ga izvedli marca letos, ko je sveženj terjatev do Avtocommerca (ACH), Polzele, Elana in Adria Airways so prodali Bank of America Merrill Lynch. Vrednost svežnja je bila 130 milijonov, DUTB pa ga je prodala za 106. Merrill Lynch je že nekaj tednov kasneje ta sveženj prodal ruskemu skladu tveganega kapitala VR Capital. To je DUTB storila kljub temu, da so ACH že decembra 2014 z bankami sklenili sporazum o finančnem prestrukturiranju, ki ga uresničuje predčasno in bolje kot predvideno. Enako to velja za Elan, ki posluje nadpovprečno dobro in brez težav odplačuje svoje kredite. Tako kot skuša DUTB sedaj v stečaj poslati T-2, lani je že poslal v stečaj podjetje TIB Transport. Stečaju so seveda nasprotovali tako sindikati, FURS, Eko sklad in Petrol, vendar DUTB ne skrbi za prestrukturiranje gospodarstva, ampak za uničevanje gospodarstva, in to po liniji najmanjšega odpora. Primera Save Turizma in T-2 sta najnovejša, kako se to dogaja. Ta dva primera nista bila izolirana, nista bila edina, in to seveda postavlja pod vprašanje celotno delovanje uprave DUTB. Zato je pravzaprav nujno, ne samo potrebno, da se razreši celoten upravni odbor in se imenuje novi. Kar se tiče drugih dveh dodatkov k priporočilom, se pravi 3. in 4. točke oziroma odstavka, seveda nista sporna samo Škrubej in Balogh, za katera predlagamo, da njihove funkcije in konflikt interesov preuči KPK. O vlogi Simonetija, na primer, pri podeljevanju slabih kreditov v NLB, ki so sedaj na DUTB, je govoril že prej kolega Logar. Tu je potem še izvršni direktor Aleš Koršič, ki je bil, preden je bil na tem mestu, svetovalec v Cimosu, kjer je DUTB izvedla proces prisilne poravnave. Ne trdimo sicer z gotovostjo, da so bili vsi ti ljudje v konfliktu interesov, da so delovali kakorkoli narobe, je pa na tej točki nujno, da pridobimo nove podatke, ker jih zdaj nimamo. Brez dvoma ostajata nezdružljivost bivših in sedanjih funkcij pri Baloghu. In teh indicev je že preveč, da bi ta upravni odbor lahko z zaupanjem politike in javnosti še naprej deloval v sestavi. Vsaj kar se tiče Balogha in Škrubeja je verjetno dovolj dokazil in dovolj indicev za to, da se uvede nadzor in Komisija za preprečevanje korupcije tudi dejansko izvede to preiskavo in ugotovi, ali je prišlo do konflikta interesov in ali je bilo takšno imenovanje neupravičeno, kar ga dela spornega samega po sebi. Ta priporočila so še dodatek k temu prvemu in gredo še korak dlje. Skratka, če hočemo imeti DUTB, ki bo opravljal svojo nalogo, in to ni razprodaja premoženja oziroma terjatev, ampak bi morala njegova funkcija biti osnovna sanacija teh podjetij, ki mora vključevati tudi zaposlene. Se pravi, da bodo dejansko lahko ohranjali svoja delovna mesta. Da bodo ta podjetja zaživela, ne da bodo samo razprodana, če tako rečem, je nujno, da se sedaj na tej točki vsaj zamenja uprava in uvede nadzor nad sedaj imenovanima osebama. Tako apeliram na zdrav razum kolegov, da podprejo te amandmaje, se pravi, dodatek k temu priporočilu, ki lahko doseže samo to, da se ta zgodba o DUTB premakne v malo boljšo smer. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju? Državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Metod Dragonja, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Na kratko stališče ministra s strani Vlade. Kar se tiče amandmaja pod točko 2, predlog, da se razreši v celoti obstoječi upravni odbor. Že v prejšnji diskusiji smo pojasnili, da Vlada ocenjuje, da ni krivdnih razlogov na strani ostalih članov upravnega odbora, kar se veže na ugotovljene nepravilnosti in nezakonitosti pri delovanju DUTB. Zato Vlada ni posegla tako daleč, da bi razrešila celoten upravni odbor. Kar se tiče predlogov pod točkama 3 in 4, je bilo ravno tako pojasnjeno, da gre za pretekle funkcije dveh članov upravnega odbora, ki sta jih v preteklosti opravljala, in da teh funkcij ne opravljata več. Po oceni Vlade ni neposrednega nasprotja interesov po definiciji Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. Poleg tega so na mestu tudi ustrezne politike oziroma notranja pravila, ki nalagajo članom upravnega odbora, da se izločijo v morebitnih postopkih, kjer bi se lahko nasprotje interesov odrazilo na pravilnosti in objektivnosti gospodarnosti delovanja DUTB. Tako ocenjujemo, da ob upoštevanju teh notranjih pravil in postopkov do konflikta interesov ne more prihajati. Če pa bo Državni zbor ocenil, da mora to isto preveriti še Komisija za preprečevanje korupcije, bo komisija kot najbolj kompetentna na tem področju to oceno izdelala kot neodvisen organ v okviru svojih pristojnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA DEKLARACIJE O PODPORI RESOLUCIJI EVROPSKEGA PARLAMENTA Z DNE 2. APRILA 2009 O EVROPSKI ZAVESTI IN TOTALITARIZMU. Predlog deklaracije je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom deklaracije je skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, zahtevala da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga deklaracije dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Anji Bah Žibert.
Spoštovani! Te dni mineva 70 let od ustanovitve organizacije Združenih narodov v San Franciscu. Države ustanoviteljice so se po 2. svetovni vojni zavezale k ohranjanju miru in varnosti, razvoju prijateljskih odnosov med narodi ter spodbujanju družbenega napredka, boljšega življenjskega standarda in človekovih pravic. Države so se zavezale k skupnim vrednotam, ključnim za obstoj človeštva. In ravno za to gre tudi pri Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu. Ali je naš vrednostni sistem zgrajen do te mere, da smo sposobni obsoditi vse tri oblike totalitarizmov, vse tri oblike tiranij, in to brez opravičevanj? Spoštovani! Nasilje je nasilje, umor je umor, genocid je genocid, ne glede na to, kdaj in kateri sistem je odgovoren zanj. Gre za najbolj zavržena dejanja, do katerih nihče, ki so mu blizu človekove pravice, ne bi smel gojiti intimnega odnosa. V Slovenski demokratski stranki predlog resolucije o podpori Resoluciji o evropski zavesti in totalitarizmu predlagamo ponovno, ker smo prepričani, da naš dosedanji dialog ni bil zadosten. Ker smo prepričani, da smo kot odgovorni posamezniki in kot izvoljeni predstavniki naroda sposobni narediti bistveno več od seznanitve s tako pomembno in globoko vsebino. Današnja razprava in končno tudi odločitev o tem ali smo sposobni resolucijo podpreti in jo ponotranjiti, bo odgovorila tudi na preprosto vprašanje: ali pripadamo evropskim civilizacijskim vrednotam ali pa ostajamo onstran in bomo še naprej živeli v zanikanju in iskali opravičila za grozodejstva, ki se ne bi smela nikoli zgoditi? Predlagana resolucija je povsem identična tisti, ki jo je že leta 2009 sprejel Evropski parlament. Ničesar v njej ni dodanega ali odvzetega. Ne gre za dokument Slovenske demokratske stranke, gre za besedilo, ki so ga v Evropskem parlamentu podprle sredinske, levosredinske in desnosredinske stranke, in to z veliko večino. Tudi vsi slovenski poslanci takratnega sklica Evropskega parlamenta. Pred nekaj leti je ameriški predsednik Obama v svojem govoru v muzeju holokavsta ZDA poudaril, da državna suverenost nikoli ne daje dovoljenja za pokol lastnega naroda. Armenski genocid, holokavst, komunistične čistke, holodomor v Ukrajini, Srebrenica, Ukrajina, Sirija. Vsi ti dogodki imajo enak predznak, sistematično uničevanje, pri katerem pride do izraza najbolj mračna nrav umnega človeka. Zločinov zoper človečnost, kršitev človekovih pravic, teptanje dostojanstva ni moč obravnavati selektivno in diskriminatorno – in še manj z opravičevanjem kateregakoli izmed njih. Ni pomembno, kateri sistem jih je povzročil, pomembno pa je, da jih enotno obsodimo in izrečemo jasen ne. Brez manipulacij in brez sprenevedanj. Kolegice in kolegi! Vsakršna razprava o redefiniciji naše zgodovine je ta trenutek odveč in povsem nepotrebna. Zgodovina se je že zgodila, je znana in govori sama zase. Takšna razprava bi pomenila zgolj zlonamerno zavajanje in oddaljevanje od temeljnega bistva, ali smo pripravljeni zgraditi sistem vrednot lastni demokratični napredni družbi, kjer vsaka stvar stoji na svojem pravem mestu. Tudi zgodovinska dejstva. Le na podlagi jasnih vrednot bomo kot posamezniki in kot družba lahko sprejemali boljše odločitve. Če je v naši državi res vse tako lepo in prav, kot želite prikazati tisti, ki se sprejetja besedila resolucije otepate na vse mogoče načine – zakaj še vedno gledamo na osrednjem slovenskem trgu spomenik totalitarizmu? Zakaj zapiramo arhive, zakaj še vedno nismo na dostojen in človeka vreden način pokopali vseh mrtvih? Njihovi potomci tega niti ne morejo, ker jih ni. Odvzeta jim je bila temeljna pravica – življenje samo. Z nesprejetjem resolucije pa jim odrekamo še tisto zadnjo možnost, da rehabilitiramo njihovo trpljenje in dostojanstvo. Spoštovani! Smo končno tudi v Sloveniji sposobni potrditi besedilo resolucije in izraziti enotno spoštovanje do vseh žrtev totalitarnih režimov in izkazati svojo zavezanost miroljubni in uspešni Evropi? Od tega, kakšen vrednostni sistem smo sposobni vzpostaviti, je odvisna naša prihodnost. In ravno za to gre. Hvala lepa.
Predlog deklaracije je 7. 10. 2015 obravnaval Odbor za pravosodje. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel vseh poglavij predloga deklaracije, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga deklaracije na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Kseniji Korenjak Kramar.
Spoštovana, podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na svoji 14 seji dne 7. 10. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, ki jo je v obravnavo predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Odbor se je seznanil z naslednjim gradivom: predlogom deklaracije, objavljenem na spletni strani Državnega zbora, v Poročevalcu z dne 24. 8. 2015, mnenjem Zakonodajno-pravne službe in pa mnenjem Vlade Republike Slovenije. V imenu predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi namen in cilje predloge deklaracije predstavila gospa Eva Irgl. Poudarila je, da predlagatelj besedilo vlaga že tretjič in pričakuje, da bo slovenska politika končno sposobna obsoditi vse tri totalitarizme, tudi komunistični režim in povojno revolucijo, kot je to storil Evropski parlament. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je poudaril, da ZPS k besedilu predloga deklaracije nima pripomb. Predstavnica Ministrstva za pravosodje, državna sekretarka je poudarila, da Vlada ne vidi razlogov oziroma novih okoliščin, ki bi napeljevale k sprejetju predlagane deklaracije že drugič v letošnjem letu. V Državnem zboru je bila po temeljiti razpravi 22. oktobra 2009 sprejeta Deklaracija o seznanitvi z resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu in objavljena v Uradnem listu, zato Vlada predlagane deklaracije ne podpira. V razpravi so članice in člani odbora v imenu poslanskih skupin in v svojem imenu podali obrazložitve in razloge, zakaj predloga deklaracije ne podpirajo. Izpostavili so nekaj temeljnih točk, ki se nanašajo na vsebino, o kateri se že tretjič razpravlja. Posebej so poudarili, da resolucija Evropskega parlamenta izrecno govori tudi o tem, da nobena politična stranka ali organ nimata izključne pravice do razlage zgodovine, zgodovinskih dejstev pa se ne bi smelo vsiljevati z večinskimi odločitvami v parlamentu. Spoštujejo sprejeto resolucijo iz leta 2009 in ne želijo več sodelovati v nepotrebnih ideoloških razpravah. V poslovniško določenem roku k predlogu deklaracije ni bilo vloženih amandmajev. Odbor je nato v skladu z 126. in 171. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh poglavjih Predloga deklaracije in jih ni sprejel. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik Odbora ugotovil, da je obravnava Predloga deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu na matičnem delovnem telesu končana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane kolegice in kolegi! 2. aprila 2009, torej pred dobrimi šestimi leti je Evropski parlament sprejel Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu. Ob njej sta se poenotili tako evropska levica kot desnica, saj jo je podprla velika večina evropskih poslancev. V Evropskem parlamentu je torej to resolucijo soglasno podprlo vseh sedem slovenskih poslancev v Evropskem parlamentu. V tej resoluciji Evropski parlament odločno in jasno obsoja vse zločine proti človeštvu in množične kršitve človekovih pravic, ki so jih zagrešili totalitarni in avtoritarni režimi: fašizem, nacizem in komunizem. Slovenija je edina država v Evropi, ki so jo tlačili vsi trije najhujši totalitarizmi 20. Stoletja, fašizem, nacizem in komunizem. A komunizem je pri nas povzročil daleč največ gorja. In kar je še najhuje, velika večina žrtev je bila brez sojenja tragično pokončana prav v mesecih po končani drugi svetovni vojni. V Sloveniji je bilo do sedaj evidentiranih preko 600 prikritih vojnih grobišč, v katerih je zagrebenih okoli 15 tisoč Slovencev. Vse te žrtve do danes nismo pokopali. Ob 70.obletnici konca 2. svetovne vojne je sedaj skrajni čas, da izpolnimo to osnovno civilizacijsko dolžnost. Iz tega razloga smo v Novi Sloveniji pripravili Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ki je bil sprejet letos julija in bo omogočil izvedbo postopkov odkrivanja prikritih vojnih grobišč, dostojen pokop žrtev in obeležitev njihovega groba in spomina. Če citiramo spoštovanega nekdanjega predsednika SAZU gospoda Jožeta Trontlja, žal že pokojnega, citiram: "Nacizem in fašizem ne bosta nikoli oprana krivde za 2. svetovno vojno, za strahotno gorje, ki sta ga povzročila številnim narodom, za milijone žrtev, ki so padle v spopadih, bile pomorjene v taboriščih ali v medvojnih likvidacijah. Dejstvo pa je, da je v vojno stopil še tretji totalitarni sistem, komunizem z novimi grozovitostmi." Konec citata. Vsi trije totalitarizmi so zato vredni obsodbe. Ena izmed vsebin te evropske resolucije je tudi zavzemanje poslancev, da bi 23. avgust postal vseevropski dan spomina na žrtve vseh totalitarnih in avtoritarnih režimov, kar v Novi Sloveniji – krščanski demokrati podpiramo. Ohranjanje spomina na te dogodke in njihovo ustrezno zgodovinsko vrednotenje je zagotovo eno od pomembnih zagotovil, da se kaj takšnega v prihodnosti ne bo ponovilo. V tej smeri je zelo pomembna tudi vzgoja v duhu demokratičnih vrednot, ki spodbuja kritično mišljenje in omogoča pot zorenja v vrednotah. Na tej točki naj poudarimo pomen družine in vzgoje otrok v duhu občečloveških vrednot, kar je za nadaljnji osebnostni razvoj posameznika izredno pomembno.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Dušan Radič.
Hvala za besedo. Spoštovane, spoštovani! V Poslanski skupini Stranke modernega centra obžalujemo, da je do današnje razprave in vseh tistih, ki smo jim v zvezi s predlaganim aktom bili priča že na ravni odborov, sploh prišlo. Izzvane, neiskrene, podžigajoče in domala pritlehne razprave o slovenski polpretekli zgodovini padajo na neplodna tla in našim državljankam in državljanom ne prinašajo nikakršnih koristi, politično telo pa odmikajo od dejanskih vsakodnevnih izzivov. A Predloga deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu ne zavračamo zgolj zaradi njegove nekonstruktivnosti, temveč našo odločitev utemeljujemo tako na formalnih, vsebinskih kot tudi kontekstualnih argumentih. Evropski parlament predstavlja nadnacionalno institucijo evropskega političnega prostora izjemnega pomena, ki v okviru svojega delovanja sprejema tako zakonodajne kot tudi politične akte. Med slednjimi najdemo številne resolucije, med drugim tudi predmetno resolucijo. Vsi ti sprejeti akti, ne glede na to, kaj si o njih mislijo posamezne evropske države, stranke ali druge družbene skupine, so s sprejetjem v Evropskem parlamentu postali del evropskega političnega reda in vrednotnega polja. Resolucije izražajo voljo demokratično voljenega nadnacionalnega predstavniškega telesa. V nobenem primeru pa takšne resolucije ne izražajo in ne morejo izražati suverene volje nacionalnih parlamentov, ki svojo legitimnost in suverenost črpajo iz popolnoma drugega temelja. Politične akte Evropskega parlamenta, vključno z Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu, v Poslanski skupini SMC zato spoštujemo. Nasprotujemo pa uvajanju inovativnih postopkovnih praks, s katerimi bi na predlog ene same strankarske opcije Državni zbor sprejemal ali potrjeval takšno resolucijo. Takšen pristop je politično nesprejemljiv in vprašljiv. Poleg tega je na podlagi študije, ki jo je opravil raziskovalni oddelek Državnega zbora, takšen pristop neprimerljiv z ostalimi državami Evropske unije, kjer se parlamentarni odbori z resolucijami Evropskega parlamenta zgolj seznanjajo, pa še to v redkih primerih. Glede na navedeno bi sprejetje predlagateljevega akta predmetno deklaracijo ne nazadnje postavilo v hierarhično višji položaj v primerjavi z drugimi resolucijami Evropskega parlamenta, in to v popolni odsotnosti kakršnihkoli prioritetnih kriterijev ali meril. Menimo, da je to neprimerno in škodljivo tako za ugled tega državnega zbora kot tudi za pomen političnih aktov, ki se sprejemajo na ravni institucij Evropske unije. Prav tako ne smemo pozabiti, da se je Državni zbor z Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu v lastni deklaraciji seznanil že leta 2009. S sprejetjem tokratnega predloga Slovenske demokratske stranke bi bili priča obstoju dveh različnih političnih aktov glede iste vsebine, vendar z različno opredelitvijo. S tem pa se postavi tudi vprašanje hierarhije med obema aktoma politične narave. V Poslanski skupini SMC menimo, da je deklaracija neustrezna in neprimerna. Takšno mnenje pa smo do sedaj že nekajkrat izrazili v razpravah tako na odboru kot tudi na sami seji Državnega zbora. Predlagatelji s predlogom ostajajo pri isti vsebini, poslanci in poslanke Stranka modernega centra pa ostajamo pri isti odločitvi. Predloga deklaracije ob podpori resolucije Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke sedaj že tretjič vlagamo v Državni zbor Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmih. In kot kaže, glede na to, da stranke koalicije, Združena levica ter tudi nepovezani poslanci tudi tokrat vsebine resolucije ne podpirajo, bo verjetno treba še večkrat spomniti na resolucijo, zlasti pa na to, kaj v njej piše. Morda pa nekoč v tem parlamentu z neko drugo sestavo strank vendarle dosežemo podporo Resoluciji Evropskega parlamenta, ko bo zavedanje o tem, kako pomembna je enotna obsodba totalitarnih režimov s strani politike, bistveno višja. Prvič smo, spoštovane kolegice in kolegi, resolucijo v Državni zbor vložili malo za tem, ko jo je potrdil Evropski parlament, zanjo pa so glasovali vsi takratni slovenski evropski poslanci, ne glede na politično barvo. Takrat so bili pod budnim očesom evropske javnosti in težko bi nasprotovali takšni vsebini, ki ne govori o ničemer drugem kot o spoštovanju osnovnih civilizacijskih norm, spoštovanju do žrtev in spominu na našo tragično skupno preteklost. Zadrega, da ne bi potrdili takšne vsebine, bi bila v evropskem prostoru enostavno prevelika. Vendar pa imajo poslanci levice za domačo javnost povsem drugačen obraz, kot ga kažejo v tujini. Ena od slovenskih evropskih poslank je takrat v Evropskem parlamentu, recimo, podprla resolucijo, doma, ko je prišla v varno zavetje, pa jo je označila za navadno skrpucalo. Drugič smo Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmih v Državni zbor vložili ob 70. obletnici konca 2. svetovne vojne in 20-letnici genocida v Srebrenici. To se nam je zdel primeren čas, da se lahko vsi skupaj skozi razpravo ozremo na grozote, ki jih je prineslo vojno in povojno obdobje. Da se s spoštovanjem, zlasti pa s sočutjem ozremo na žrtve, ki so jih povzročili totalitarni in avtoritarni režimi, in zlasti da z glasovanjem podpremo vsebino resolucije, ki je utemeljena na že predhodno sprejetih dokumentih, kot je Resolucija o ukrepih za odpravo dediščine nekdanjih komunističnih režimov ter Praška izjava o evropski zavesti in totalitarizmih. Tretjič pa smo resolucijo v Državni zbor vložili 23. avgusta, torej na dan spomina na vse žrtve totalitarnih in avtoritarnih režimov. Na dan, ki ga je v spomin in opomin predlagala prav omenjena resolucija Evropskega parlamenta in s katere vsebino se poslanci poslanski skupin SMC, Desus, SD, Združene levice in nepovezanih poslancev ne strinjajo in je ne podpirajo. Resolucija obsoja totalitarne režime in poudarja, da je treba ohranjati spomin na preteklost, ker brez resnice in spomina ne more biti sprave. Hkrati pa odločno in jasno obsoja vse zločine proti človeštvu in množične kršitve človekovih pravic, ki so jih zagrešili totalitarni in avtoritarni režimi. Žrtvam teh zločinov in njihovim družinskim članom pa izraža sočutje, izraža razumevanje in daje priznanje za njihovo trpljenje. Evropski parlament v svoji resoluciji med drugim poziva države članice naj si resnično in iskreno prizadevajo za odprtje arhivov, tudi arhivov nekdanje tajne politične policije. Pri nas pa se, žal, vse dela še vedno v smeri, da se onemogoča dostop do arhivskih gradiv ter da se z zakonom celo izenačuje žrtve in storilce kaznivih dejanj, kar je za nas povsem nedopustno in nesprejemljivo. Dejstvo je, da se pri nas pa tudi v nekaterih državah vzhodne Evrope, ki so izšle iz komunističnega sistema, še vedno neupravičeno omejuje dostop do dokumentov, ki so pomembni za posameznike in za znanstvene raziskave, na kar opozarja tudi resolucija Evropskega parlamenta. Treba je krepiti evropsko zavest o zločinih, ki so jih zagrešili totalitarni režimi. To pa lahko storimo le tako, da podpiramo dokumentiranje in pričevanja o nemirni evropski preteklosti, saj brez spomina ne more biti sprave. Že ob zadnji predstavitvi stališča do resolucije Evropskega parlamenta sem povedala, da je bil vsem totalitarnim režimom skupni temelj sistemsko in načrtno kršenje človekovih pravic. Kršili so jih zato, da so prišli na oblast, in zato, da so se na oblasti ohranili. Za namen prevzema oblasti pa so uporabljali tajne oborožene enote. Pri nas VOS, KNOJ, OZNA, v kasnejših letih pa Udbo in Službo državne varnosti. Torej Službo državne varnosti, ki jo je Vrhovno sodišče v svoji odločbi označilo za zločinsko organizacijo, ki je ne samo fabricirala, ponarejala in podtikala obremenilne dokaze, ampak tudi ugrabljala ljudi in jih likvidirala. Ne dolgo nazaj, spoštovane kolegice in kolegi, smo na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti obravnavali tudi umore, ki jih je zagrešila nekdanja Služba državne varnosti. Takrat nam je v svoji precej dolgi, vendar zelo natančni razpravi pripovedoval Nikola Štedul, ki je preživel atentat, ki ga je nanj izvršila nekdanja Služba državne varnosti. Samo za podatek, v Nemčiji in Avstriji potekajo postopki, recimo, proti Janezu Zemljariču in Silvu Gorencu, ki sta bila najvišje na funkcijah Službe državne varnosti. Na nek način razumem, zakaj levica ne more, pa tudi ne sme podpreti te resolucije. Zato ker tudi v sedanjem sklicu parlamenta v tem državnem zboru v vaših vrstah sedi kar nekaj tedanjih sodelavcev Službe državne varnosti. Nekateri celo predstavljajo najvišje funkcije v parlamentarni demokraciji. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Slovenska politika bi morala biti sposobna najprej enotno obsoditi bolečo zgodovinsko izkušnjo. Slovenska politika bi morala biti sposobna obsoditi komunistični režim in povojno revolucijo, tako kot je to storil Evropski parlament. Skrajni čas je, da to storimo vsi poslanci, in to enotno v okviru svojih ustavnih pristojnosti, to je v okviru nekega formalnega akta. In podpora resoluciji Evropskega parlamenta bi bila nedvomno lahko primerna za takšen korak. Že večkrat sem poudarila, da zločinov in kršitev človekovih pravic ne moremo razlikovati glede na to, v imenu katerega totalitarizma so bile storjene. Ne moremo torej razlikovati zločinov, ki jih je storil fašizem ali nacizem, ali pa zločinov, ki jih je storil komunizem. Vsem trem je bilo namreč skupno, da so za doseganje ciljev grobo kršili človekove pravice. Obsodba mora biti zato jasna in ne kakorkoli diskriminatorna. To, da v strankah levice, pa tudi nepovezani poslanci in vse stranke koalicije, ki sem jih prej naštela, vztrajate pri tem, da ne obsodite totalitarizmov, pomeni lahko le to, da vam je vseeno za žrtve in da na nek način odobravate zločine in kršitve človekovih pravic. S takšnim razmišljanjem pa vzpostavljate okoliščine, da se zgodovina totalitarizma lahko ponovi. Spomnimo se samo na Srebrenico. Zločin v Srebrenici in po vojni leta 1945, torej pomori, ki so se zgodili, so zagrešili praktično isti ljudje oziromanasledniki istega režima. Morda bi lahko to preprečili, če bi ob pravem času obsodili vse dogodke, ki so se zgodili takoj po vojni leta 1945. Slovenija je del skupnega evropskega prostora, ki je nastal v skupnem boju proti vsem totalitarizmom, kar ugotavlja tudi resolucija. Boj proti totalitarizmom je okrepil evropsko združevanje. In tudi danes, ko se soočamo z migrantsko krizo bi Evropa morala najti skupne rešitve, ki bi šle v smeri zaščite evropskih vrednot in v smeri zaščite držav članic Evropske unije. Sedaj pa mi dovolite, da nadaljujem z naslednjim vprašanjem, ki je vezano na sedanjost, prihodnost in tudi na preteklost. Sprašujem vas, kje se v ekonomsko gospodarskem smislu nahajajo države Poljska, Češka, Slovaška, Madžarska, Estonija. Katera mesta zasedajo te države na mednarodnih lestvicah, ki merijo uspešnost držav, ki merijo konkurenčnost in ekonomsko učinkovitost, ki merijo spoštovanje človekovih pravic in učinkovitost pravne države? Če pogledamo Poljsko. Poljska recimo sploh ni stopila v krizo leta 2008 in je že nekaj časa ekonomsko in gospodarsko uspešna država. Od takrat, od leta 2008, morda ni odveč pripomniti, jo vodijo desne vlade. Tudi po zadnjih volitvah pred nekaj dnevi bo kot kaže parlament sestavljen samo iz desnih in desnosredinskih strank. Seveda je tukaj vprašanje zlasti za tiste, ki prihajate z levice – kaj vam ti podatki povedo? Estonija je recimo šla v obratni smeri od nacionalnega interesa, ampak to ne pomeni, da niso nacionalno zavedni. To nima nobene zveze z nacionalno zavednostjo. To namreč pomeni, da niso vsega čuvali, ampak so dovolili prihod tujega kapitala in tudi zato so sedaj ekonomsko in gospodarsko uspešna država. Če pogledamo Češko. Češka je bila na primer pred 2. svetovno vojno ena od najbolj razvitih držav Evrope. Ampak kaj se je pa potem zgodilo? Po 2. svetovni vojni je v državi zavladal komunistični sistem in Češka je nazadovala. Danes pa nas je Češka ravno zaradi tega ker je izpeljala tudi različne lustracijske postopke, zopet prehitela. Madžarska. Tukaj lahko vidimo sploh v luči migrantske krize, da gre za izrazito ščitenje evropskih vrednot, za ščitenje državljank in državljanov. Vsem tem državam, ki sem jih sedaj omenila, je skupno, da nas prehitevajo na vseh mednarodnih lestvicah. Tu ni odveč spomniti, da smo po kršitvah človekovih pravic na prvem mestu. Tako pravi Evropsko sodišče za človekove pravice. Na lestvici ekonomske svobode pa smo med 152 državami na 111. mestu leta 2015, leta 2014 pa na 105. mestu. Vsem tem državam je tudi skupno, da so izšle iz komunističnega sistema. Tako kot je izšla Slovenija. Vendar pa je pri nas bistvena razlika, da smo mi v nekaterih segmentih miselno še vedno globoko v njem. Tem državam je tudi skupno, da so z razliko od nas opravile s komunistično preteklostjo. Morda zato takšni rezultati? Ali pa morda tudi zaradi tega boljši rezultati? Kipe Lenina, Stalina so pospravili, pri nas pa imamo še kar naprej ulice in trge po zločincu Titu. Mislim, da ga Bild uvrstil na 5. mesto največjih zločincev vseh časov. Vse te države so na takšen ali drugačen način napravile lustracijo in obsodile komunistični režim. Pri nas pa žal, kolegice in kolegi, ne smete, ne zmorete, nočete obsoditi fašizma, nacizma in komunizma. Če pogledamo še malo bolj detajlno, kaj se je dogajalo recimo na Češkem, tako za primerjavo. Vsi poznamo žametno revolucijo, ki se je zgodila leta 1989. Trajala je od 17. novembra pa do 29. Decembra. In ta žametna revolucija je bila tista, ki je zrušila komunistični režim. Takrat je ključno vlogo odigral Vaclav Havel, ki se je kasneje tudi prvi podpisal na že prej omenjeno praško izjavo, ki je bila v začetku predvidena celo kot skupna izjava Evropske unije v boju proti totalitarizmom in za skupne evropske vrednote. Izjavo je takrat podpisalo na tisoče Evropejcev. Med njimi tudi znane in ugledne osebnosti, ki se zavedajo, da Evropa lahko preživi le, če bo, prvič, držala skupaj v boju proti totalitarnim režimom, drugič, če bo obsodila totalitarne režime in tako tudi pokazala, da pušča zanamcem vrednostni sistem, ki obsoja zločin preganja zločince, tretjič, le če bo opozarjala in poglobljeno razpravljala o naši skupni tragični preteklosti. Pri nas, v tem parlamentu pa se vsakršno razpravljanje o polpretekli zgodovini preprosto pretvori v kulturni boj in ideološke teme. Vendar pa tukaj ne govorimo o ideoloških temah, ampak govorimo o naši skupni odgovornosti do žrtev, o človeškem dostojanstvu in o tem, kaj je etično in kaj je prav. Spomladi leta 1992 je bil na Češkem potem objavljen celoten seznam sodelavcev državne varnosti, kar je potem sprožilo naravne, bom rekla, same po sebi lustracijske postopke v javnih ustanovah in organizacijah. Pri nas pa še danes sodelavci Službe državnega varnosti sedijo na visokih položajih, sicer pa jih najdemo na čisto vseh nivojih družbenega življenja, ker še vedno krojijo našo usodo. Češka je potem sprejela tudi Zakon o kriminalnem značaju komunističnega režima in na več nivojih vpeljala lustracijske zakone. Pri nas pa nismo storili nič od tega. Pri nas ni politika sposobna niti enotno obsoditi vseh totalitarnih režimov, ki so grobo kršili človekove pravice in povzročili nemalo gorja slovenskemu narodu. Zato poglejmo nekaj pomembnih podatkov, ki kažejo vso razsežnost komunističnega sistema, ki se je odvijal v Sloveniji. V Sloveniji imamo v tem trenutku več kot šesto prikritih množičnih morišč, nekatera področja so še vedno neraziskana. Zločinci niso bili nikoli preganjani, čeprav so v okviru akcije Sprava pridobili dokaze, ki kažejo na določena imena. Zaradi krivičnih obsodb je bilo kasneje razveljavljenih več tisoč sodb. Med njimi tudi sodba proti nekaterim članom skupine Hazard. Šlo je za blatenje dobrega imena, za ustrahovanje, za namensko povzročene krivice. In danes očitno v nekaterih primerih ni nič drugače. Na najvišjih dveh funkcijah v pravosodju imamo osebe, ki sta v prejšnjem pa tudi v sedanjem sistemu kršili človekove pravice. Poznamo veliko število zrežiranih političnih procesov, zaplemb premoženja, prisilnega dela, iz tistega časa poznamo Goli otok in druga taborišča oziroma zapore, kjer so bili zaprti politični zaporniki. Naj tukaj omenim gospoda Adema Demacija, poslancem koalicije se ni zdelo vredno, da bi ga prišli poslušat na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, čeprav gre za izjemnega človeka, od katerega bi se lahko marsikaj naučili. Morda bi potem tudi podprli takšno resolucijo. Osemindvajset let je bil zaprt, ker se je upiral Titovemu režimu in želel svobodo in demokracijo. Postal je zapornik vesti po organizaciji Amnesty International. Ta mu je podelila ta naziv. Je dobitnik nagrade Saharov. Ali pa če pogledamo samo na slovensko področje, Andrej Aplenc prav tako zapornik na Golem otoku. Zelo pomemben signal bi dali zlasti mladim za prihodnost, če bi sprejeli resolucijo. Vsi tisti, ki v tem državnem zboru vedno, ko govorimo o takšnih temah, veliko govorite o prihodnosti, naj vam rečem, treba jo je graditi z dejanji in ne z besedami. Z dejanji je treba graditi prihodnost. In pomembno je, da bi tudi s tem pokazali mlajšim generacijam, da smo pri teh vprašanjih, ko je treba obsoditi totalitarne režime, enotni. Slovenija je namreč v malce drugačnem položaju kot druge vzhodnoevropske države, ki so tudi izšle iz komunizma, saj so, kot že rečeno, na takšen ali drugačen način izvedle lustracijo. Pri nas pa se žal še vedno ščitijo privilegiji, ki izhajajo iz nekdanjega sistema. Resolucija Evropskega parlamenta govori tudi o tem, da je treba odpreti arhive v celoti, tudi arhive nekdanje tajne politične policije. Vendar pa smo pri nas s sprejetjem Zakona o arhivskem gradivu storili ravno obratno. Zaradi postopkov anonimizacije smo praktično na tehnični način zaprli dostop do arhivskega gradiva raziskovalcem, publicistom in zgodovinarjem. Še do tistega malo gradiva, ki ga je ostalo, približno 20 %, ko pa govorimo strogo o službi državne varnosti, pa samo 5 %, je danes izjemno težko priti ali pa so gradiva v celoti počrnjena in kot taka za raziskovalce popolnoma neuporabna. Pri nas pa tudi nihče ni odgovarjal za uničenje arhivskega gradiva, pa čeprav gre za kaznivo dejanje in za kulturni genocid. Tukaj lahko povem, da sem, mislim da bo sedaj dve leti, od kar sem na tožilstvo in policijo zoper nekdanjega načelnika Službe državne varnosti gospoda Ivana Eržena vložila kazensko ovadbo zaradi suma uničevanja arhivskega gradiva, ker je gospod Eržen dal obvezno navodilo za uničevanje arhivskega gradiva, in to se je dejansko potem odvijalo, mislim da v treh etapah. Ampak tista zadnja, ključna se je zgodila leta 1991. Vendar pa vidim, da se v tej smeri nič ne premakne. Morda bi kaj več o tej zadevi lahko znal pojasniti recimo nekdanji predsednik države Milan Kučan, ki je takrat bil najvišji funkcionar v državi. Prepričana sem, da je vedel za vsa ta navodila, obvezna in neobvezna in za vse to, kar se je dogajalo s tem arhivskim gradivom, ki je kulturni genocid. V Državnem zboru smo tudi že večkrat poslušali razne govore, vezane na zločine zoper človečnost. Predsednik Državnega zbora je spregovoril o armenskem genocidu, mislim da na našo pobudo, potem o holokavstu, spregovoril je, ko je bila obletnica Srebrenice. Državni zbor je potem na pobudo SDS nagovoril tudi 23. avgusta, na dan spomina na žrtve totalitarnih in avtoritarnih režimov, vendar pa v Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da bo predsednik Državnega zbora s posebnim nagovorom obeležil tudi povojno morijo na slovenskih tleh, ki je dala rezultat več kot 600 prikritih množičnih morišč. Da strnem v nekaj stavkih, kaj je bistvo resolucije. V resoluciji piše, da mora Evropa, če želi biti združena, sposobna oblikovati enoten pogled na svojo zgodovino, da morajo države članice EU opraviti poglobljeno razpravo o zločinih tako nacizma, fašizma kot komunizma, saj gre za našo skupno dediščino. Resolucija Evropskega parlamenta, ki je stranke koalicije, Združene levice in nepovezanih poslancev ne podpirajo, torej gradi na skupnih evropskih vrednotah, kot so spoštovanje človeškega dostojanstva, spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter spoštovanje vladavine prava. Gradi na skupnem boju proti totalitarnim in avtoritarnim režimom. Gradi na ohranjanju spomina na preteklost, saj brez resnice in spomina ne more biti sprave ali bolje pomiritve. Gradi na jasni obsodbi vseh zločinov zoper človečnost in množičnih kršitev človekovih pravic, storjenih v imenu totalitarnih in avtoritarnih režimov. Pravi, da je treba počastiti žrtve, obsoditi storilce in položiti temelje za spravo, ki bo temeljila na resnici, pravičnosti in spomini. S potrditvijo resolucije in podpiranjem njene vsebine bi pokazali, da spoštujemo evropske vrednote, da podpiramo skupen boj proti totalitarizmom, da spoštujemo žrtve in da sočustvujemo z njihovimi svojci, ki še vedno iščejo pravico za prestane grozote. Resolucijo Evropskega parlamenta bomo, to že v naprej napovedujem, vlagali v Državni zbor, vse dokler ne bo sprejeta. Gre namreč za eno izmed ključnih vsebinskih tem, vezanih tudi na boljšo sedanjost in prihodnost države. Argumentirano smo o resoluciji Evropskega parlamenta v Slovenski demokratski stranki razpravljali že štiri mesece nazaj pa leta 2009 pa tudi na Odboru za pravosodje in na Komisije za petice ter za človekove pravice in enake možnosti. Tudi danes so naša stališča jasna in podprta z argumenti. Vendar pa se v Slovenski demokratski stranki zavedamo tudi resnosti položaja v katerem se je znašla država zaradi migrantske krize. Zato se bomo v nadaljevanju odpovedali nadaljnji razpravi, pričakujemo pa, da bo koalicija ta čas porabila za iskanje konkretnih rešitev migrantske krize in da boste mogoče v tem času presodili, da je dobro podpreti tudi kakšen predlog in ukrep, ki prihaja z naše strani. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav državni sekretarki. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Danes se že tretjič pogovarjamo o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu, ki smo jo v Državnem zboru podrobno obravnavali že pred šestimi leti. Natančneje, Državni zbor je 22. oktobra 2009 že sprejel deklaracijo o seznanitvi z Resolucijo Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu. Zato ne vidimo razloga, da bi morali o omenjeni resoluciji odločati še enkrat. A kot vsi vemo, smo na letošnji julijski seji pred tremi meseci še enkrat opravili obsežno razpravo, zato nam v Poslanski skupini Desus res ni jasno, zakaj se moramo o tem ponovno pogovarjati. Predlagatelj je predložil praktično identičen teks, le naslov akta se je spremenil. Julija smo imeli na mizi resolucijo o podpori resoluciji, danes pa govorimo o deklaraciji o podpori resoluciji. Vse ostalo je ostalo enako, to je neresno in spet bomo zapravili slabih 5 ur časa za brezplodno ideološko razpravo, ki nikamor ne vodi. Kot pred nekaj meseci tudi danes menimo, da v teh letih ni prišlo do kakršnihkoli novih okoliščin, ki bi od nas terjale, da moramo spremeniti svojo odločitev, saj je bila takratna odločitev Državnega zbora legitimna in dovolj dobro pretehtana. Zato smo predlog deklaracije zavrnili že na seji matičnega delovnega telesa, kjer smo izrecno poudarili, da resolucija Evropskega parlamenta govori tudi o tem, da nobena politična stranka ali organ nimata izključne pravice do razlage zgodovine. Kot že rečeno v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije smo se z resolucijo seznanili že leta 2009 in jo spoštujemo. Ne želimo pa sodelovati v nepotrebnih ideoloških razpravah, ki jim bomo zagotovo priča v naslednjih urah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu je bil obravnavan pravzaprav v Državnem zboru že leta 2009 in ugotavljamo, da Resolucija Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu nima pravno zavezujoče veljave. Ta dokument lahko razumemo kot priporočilo, kako se naj države soočijo s preteklostjo, ki jih tangirajo dogajanja v tistem obdobju. V ta namen je tudi parlament v letu 2009, ko se je seznanil s to resolucijo, sprejel deklaracijo o seznanitvi. Socialni demokrati ne vidimo razlogov, zakaj se že tretjič pravzaprav seznanjamo z nečim, kar smo že videli, slišali in tudi sprejeli ustrezno deklaracijo. Še posebej pa se nam to vprašanje odpira ob dejstvu, ker smo v tem sklicu sprejeli Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, kjer je v prvem členu tega zakona zapisana tudi Resolucija Evropskega parlamenta z 2. 4. 2009. Ampak tukaj moramo vendarle spomniti, da predlagatelj današnje razprave ni glasoval za ta zakon, v katerega je vključena tudi Resolucija Evropskega parlamenta. Torej se poraja dvom, ali resnično verjamejo v to, kar očitajo drugim, da se ne podpira, ali gre zgolj za to, da poskušajo vedno znova odpirati razpravo o eni in isti temi. Hkrati pa, ko je to sestavni del nekega zakona, temu pravzaprav nasprotujejo. Zelo nekonsistenten pristop. Zato resnično ne vidimo velike dodane vrednosti ob tem sprejemanju oziroma obravnavi te točke dnevnega reda. Bi pa želel povzeti del deklaracije, ki jo je Državni zbor sprejel leta 2009, citiram: "Državni zbor s seznanitvijo z Resolucijo izraža spoštovanje do vseh žrtev totalitarnih režimov in hkrati poudarja, da je v svojem delovanju po letu 1990 Republika Slovenija storila že veliko za to, da se popravijo krivice, ki so bile državljankam in državljanom Slovenije storjene v obdobju od leta 1945 do leta 1990. Posebej s sprejemom predpisov, ki so omogočili popravo krivic političnim zapornikom, obsodba povojnih pobojev, odkrivanje in ureditev prikritih grobišč, protipravno pobitih oseb, vračanje po vojni krivično odvzetega premoženja in mnogimi drugimi dejanji. Pri tem poudarja, da je to lažje storila zato, ker je bil njen prehod v demokratičen, političen sistem parlamentarne demokracije uveljavljen z večinsko voljo državljank in državljanov po pravni poti in brez nujnosti nasilnih sprememb, kar je bilo mogoče, ker so se tudi znotraj enopartijskega sistema postopoma že povojni čas in posebej v 80. in 90. letih uveljavljale demokratične spremembe, ki so to omogočile." Tukaj zaključujem citat besedila, ki je zapisan v deklaraciji, ki ga je parlament leta 2009 že sprejel. Ob tem bi pa vendarle bilo treba izpostaviti dejstvo, ko se želimo pogovarjati o posledicah totalitarnih režimov pred 70 leti, je vendarle veliko bolj pomembno in operativno, če se začnemo spraševati in razpravljati o totalitarnih režimih, ki pa veljajo pravzaprav že ta hip in s katerimi se tudi Slovenija srečuje. Gre pravzaprav za nov totalitarni režim – neoliberalizem, ki je Slovenijo že prizadel, ko ji je vsilil javni dolg z namenom razprodaje državnega premoženja in razgradnje države in s tem našega nacionalnega ponosa. Slovenija se s tem srečuje intenzivno na svoji osamosvojitveni poti in v zadnjem obdobju še posebej, ko moramo reševati tako imenovani javni dolg. Sanirali smo banke, vložili sredstva v bančni sistem, vendar hkrati ugotavljamo, da je ocena sredstev, ki so bila potrebna za to, daleč nad tistim, kar je bilo realno stanje. In zato lahko govorimo o vsiljenem totalitarnem režimu, ki želi ekonomsko izčrpati Slovenijo. Ob vsem tem bi vendarle bilo treba opozoriti na dejstvo, da ko razpravljamo o posledicah totalitarnih režimov, je v teh obdobjih izpuščeno eno pomembno poglavje oziroma področje. Gre za to, da Republika Slovenija od svoje osamosvojitve dalje še ni vložila zahteve do Nemčije zaradi škode in gorja, ki so jo pretrpele Slovenke in Slovenci, ki so bili žrtve takratnega totalitarnega režima. Do današnjega dne ni rešeno povračilo škode izgnancem. Za te pravice se borijo že od osamosvojitve in nikoli ne dobijo dovolj velike podpore v Državnem zboru, da bi se to tudi uveljavilo. To je tema, ki je ob posledicah totalitarnega režima še nismo dokončali v Sloveniji, in to je tisto, o čemer bi se morali pogovarjati, če želimo biti resnično konkretni in predvsem zagovarjati interes naših ljudi. Zato bi bilo prav, da poskrbimo za naše ljudi in zahtevamo odškodnino za prestano gorje izgnancev. Če omenim številko, ki je tudi v gradivu izgnancev zelo jasno opredeljena, gre za najmanj 3 milijarde ameriških dolarjev, ki bi jih morala Nemčija vrniti Sloveniji zaradi povzročitve takratnega totalitarnega režima našim ljudem. V ta namen je resnično odprto vprašanje podpis mirovnega sporazuma z Nemčijo in znotraj sporazuma bi morali uveljaviti tudi reparacijo in povrnitev vojne škode. Razprave o tem v Sloveniji še nismo dokončali. In to je tisto, kar bi zagotovo bilo potrebno, da naredimo korak naprej od tega, kar se danes predlagatelj pravzaprav želi pogovarjati v parlamentu. Naj se vrnem še na današnje posledice novega totalitarnega režima, ki sem ga že prej navedel. Gre za neoliberalizem. Ta hip smo priče novemu, pravzaprav zelo zahtevnemu položaju, v katerem se je znašla Evropa in s tem tudi Slovenija. Gre za dobesedno preplavljanje Slovenije in Evrope z migranti, ki bežijo z območij, ki jih je neoliberalni pohlep po oblasti, ta pa se kaže predvsem pri želji, da si prisvoji vire nafte in s tem tudi obvladovanje sveta. Namen tega neoliberalnega režima je izbrisati evropsko ureditev, izbrisati meje držav in nas spremeniti pravzaprav v bitja brez državljanskih pravic. Ta totalitarizem je tisti, o katerem bi morali razpravljati v slovenskem parlamentu in opozoriti na te pogubne posledice, ki se lahko zgodijo v Sloveniji in Evropi. Naj povem, da smo vse te teme, ki so zapisane v tem gradivu, ki jih je predlagatelj predložil, v Sloveniji zagotovo preskočili, obravnavali že s številnimi zakoni, še posebej pa mislim, da moramo biti vendar dovolj realni, pa tudi ponosni na sebe, da smo vse to preskočili prav v trenutku, ko smo ustanovili svojo državo. In prav je, če imamo svojo državo, da poskušamo poskrbeti tudi za svoje ljudi. Zato mislim, da je bistveno bolj pomembno, da poskušamo uveljaviti prej omenjeno reparacijo, kot pa opravljati razpravo med seboj, ki pravzaprav ne prinese potem nobene konkretne rešitve, ki bi izboljšala položaj Slovenije ali pa blaginjo naših ljudi. Zato menimo, da je Predlog deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu za obravnavo v slovenskem parlamentu pravzaprav nepotreben, ker smo že vse to v veliki meri preskočili. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo, gospa Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, hvala za besedo. Ponovno obravnavamo Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu in ponovno na predlog SDS. Čeprav tukaj ne sedi noben poslanec s strani predlagatelja, bom vendarle povedala naše stališče, čeprav jih očitno ne zanima. Po našem mnenju tukaj ne gre za nič drugega kot za onesnaževanje javnega diskurza, spet gre za izčrpavanje parlamenta, poslancev in davkoplačevalskega denarja. Že drugič v tem mandatu, skupno pa že tretjič se ukvarjamo z Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu, ki je eden izmed mnogih dokumentov, s katerimi želijo konservativne sile, ki obvladujejo evropske institucije, vsiliti točno določen model za razlago sodobne evropske in svetovne zgodovine. V stranki SDS nam s ponovno obravnavo te resolucije vsiljujejo debato o naši zgodovini in o treh tako imenovanih totalitarizmih 20. stoletja, to je o nacizmu, fašizmu in komunizmu, pri čemer pa gre seveda zgolj in seveda samo za demonizacijo zadnjega. V Združeni levici ne pristajamo na oznako totalitarizem ne za nekdanje komunistične niti ne za fašistične režime. Ne zato, ker morda ne bi priznavali silnega trpljenja ljudi, ki so bili prizadeti zaradi fašizma ali režimov, ki so skušali graditi socializem, ampak zato, ker ta oznaka v resnici podaja do skrajnosti idealizirano podobo zahodnih parlamentarnih demokracij oziroma evroatlantskih integracij. Oznaka totalitarizem je postala silno priljubljena v prvih dveh desetletjih po 2. svetovni vojni zlasti pri ameriških ideologih, ki so za potrebe propagandne vojne primerjali najtemnejše primere praks komunističnih in fašističnih režimov z ideali zahodne parlamentarne demokracije. Šlo je za merjenje abstraktnega ideala posameznikove svobode, ki ima najvišje mesto med političnimi vrednotami na Zahodu, ki so jo želeli primerjati s pogosto kruto realnostjo v Vzhodni Evropi in Sovjetski zvezi. Ta primerjava seveda ni poštena. Vprašajmo se, zaradi čigavih interesov je moralo v 1. svetovni vojni umreti na milijone ljudi, zakaj je moralo umreti na sto tisoče Vietnamcev in Vietnamk, zakaj je že ob koncu 2. svetovne vojne v anglo-ameriških napadih v Dresdnu in z uporabo jedrskega orožja v Hirošimi in Nagasakiju bilo pomorjenih na sto tisoče ljudi. To zahodnjaški ideologov hladne vojne ni posebej zanimalo. Resne zgodovinske in politološke raziskave so zato odklonile oznako totalitarizma kot ideološke navlake hladne vojne. Oznako totalitarizma moramo še bolj odločno zavrniti tudi danes. Ideali človekovih pravic, spoštovanja človekovega življenja in dostojanstva, na katere prisega Resolucija o evropski zavesti in totalitarizmih namreč vsak dan trkajo v bedo vsakdanjega življenja na evropski periferiji. Govoričenje o človekovih pravicah in človečnosti se v trenutku razblini kot prazna puhlica, ko je trojka s finančnim terorjem na kolena spravila celotno grško ljudstvo in ga prisilila v podpisovanje novih pogodb o nehumanem zategovanju pasu. Govoričenje o človekovih pravicah in človečnosti se v trenutku razblini kot prazna puhlica ob revščini, bedi in brezposelnosti, v katero so bili potisnjeni delovni ljudje vseh narodov Evrope. V tem trenutku je na ozemlju Evropske unije v groznem položaju na sto tisoče beguncev, ki so morali zaradi zahodnih vojaških intervencij, pri katerih je posredno sodelovala tudi Slovenija, zapustiti svoje domove. Na mejah trdnjave Evrope trpijo v razmerah, ki jih ne bi smel izkusiti noben človek. V Evropi rastejo taborišča, kjer so begunci razčlovečeni. Vendar kolegice in kolegi, predlagatelj temu ne pravi totalitarizem. Pravijo – zaprimo meje. Zahtevajo še več represije in ne nazadnje ste vsi skupaj podprli zakon, ki vojski daje mnogo prevelika pooblastila, ki jih v civilizacijsko napredni družbi nikakor ne bi smela imeti. V Združeni levici zavračamo prazna in puhla zgodovinska posploševanja, s katerimi želi desnica v isti koš vreči tako fašizem kot komunizem. Nikakor ne pristajamo na primerjanje številk žrtev komunističnih režimov s fašističnimi, saj bi jim zelo enostavno lahko prišteli žrtve tudi zglednih evropskih demokracij. Človeška življenja, spoštovani, niso statistika. Ne moremo pristati na to, da nasilno izgubo človeških življenj sestavimo v številke in jih uporabljamo kot argument pri grobem posploševanju, ki ima zelo jasno politično agendo. Hkrati ne pristajamo na enako posploševalno logiko glede različnih zgodovinsko obstoječih komunističnih režimov. Jugoslovanski samoupravni socializem je bil v mnogih aspektih povsem neprimerljiv s sovjetskim ali z drugimi tipi komunističnih režimov in je predstavljal mnogo bolj pozitiven ter človeški poskus grajenja drugačne socialistične družbe. Prizadevanje za drugačno družbo, za socializem je od pariške komune dalje priborilo splošno volilno pravico, storitve socialne države in večino civilizacijskih dosežkov, ki bi jih morali danes najvišje ceniti, a jih neoliberalna doktrina vztrajno odpravlja. Emancipatorni socialistični projekti so odprli perspektivo širjenja demokracije na vsa področja človekovega življenja. Tudi tja, kjer v zglednih demokracijah vlada neizprosni despotizem na delovno mesto. V Združeni levici ocenjujemo, da je ponovno vsiljena razprava o resoluciji o evropski zavesti popolnoma nepotrebna tako z vsebinskega kot formalnega vidika. Že v mnenju Vlade lahko beremo, da bi podpora Resoluciji o evropski zavesti in totalitarizmu pomenila zgodovinski revizionizem, da bi skušala reinterpretirati, spremeniti in potvoriti našo skupno zgodovino. Tega nikakor ne bi smeli dopustiti, a z razočaranjem lahko ugotovimo, da se počasi, a potiho, vztrajno to že dogaja. Kot zanimivost moramo povedati tudi to, da je obsodba komunizma najbolj pomembna ravno tistim nekaterim bivšim komunistom, ki so se po osamosvojitvi naglo preoblekli v največje nasprotnike režima, ki so mu prej tako vdano služili. Dogaja pa se tudi totalitarizem, odrekanje človekovih pravic in kršenje civilizacijskih standardov za vse ljudi, ki so jih priborila prav tista gibanja, ki jih ves čas želite očrniti in oblatiti. Če bi bili pošteni in iskreni, bi se morali pogovarjati o tem, zakaj je danes prav Evropska unija tista, ki bi ji najbolj ustrezal pridevnik "totalitarna". Kolegice in kolegi! Na to, kar se je dogajalo pred 70 leti, ne moremo vplivati. Lahko pa še kako vplivamo na to, kar se nam dogaja danes in kar se nam bo dogajalo jutri in v bodočnosti. To je naša naloga in odgovornost, ki smo jo prejeli od državljanov. Zato se nam zdi ta debata v tem trenutku popolnoma neprimerna in nevredna našega časa, zato v njej poslanci Združene levice ne bomo sodelovali. Hvala.
S tem smo končali predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu deklaracije. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se gospoda Jože Tanko in Roberto Battelli.
Hvala lepa, predsednik. Danes na samem začetku seje ste v resnici dali zelo jasen signal in sporočilo. S tem ko se je Državni zbor poklonil spominu vsem žrtvam vojnega in povojnega nasilja, sem upal, da so predlagatelji razumeli vaše sporočilo. Žal ga niso. Niso ga pa predvsem iz več razlogov. Odkar sem poslanec, sem vsaj v takšnih razpravah na odboru in plenarnem zasedanju sodeloval vsaj dvajsetkrat. Vedno je bil isti zaključek, treba je enostavno še naprej nadaljevati pri deljenju slovenskega naroda. To, da danes v resnici nekateri poslanci, ne nekateri, velika večina poslancev in poslank niti ne želi več razpravljati, je tudi svojevrstno sporočilo, kaj v resnici menijo o takšnih razpravah. Prišli smo do točke, ko v resnici je treba tudi predlagateljem tovrstnih točk preprosto povedati in jim nastaviti ogledalo. Ko je Janez Janša postal prvič predsednik vlade, je v svoji znameniti izjavi povedal naslednje, namreč da kot seveda predsednik Vlade ugotavlja, da se s preteklostjo ukvarjati pomeni enostavno to, da pobiraš energijo razvoju Slovenije. Citiram, "… to Sloveniji pobira energijo, ki jo potrebuje, da se učinkovito sooči z izzivi prihodnosti, tisti, ki takšne razprave pogrevajo, delajo škode slovenski prihodnosti." Točno on danes s svojo stranko in poslansko skupino počne ravno to: pogreva zato, da bi v resnici na, bom rekel zelo grobo, na žrtvah vojnega in povojnega nasilja pridobival politične točke. Žal, hvala bogu, upam, da je večina spoznala, da to ne pelje nikamor. Zakaj se oglašam? Oglašam se preprosto zaradi tega, kajti vsakič znova, kadarkoli se boste oglasili, vas bom spomnil, da v resnici počnete to, kar v svojem temeljnem duhu v resnici najraje ne bi počeli. Vprašajte se, za koga in zakaj počnete, razdvajate družbo do tiste mere, da namesto da bi se ukvarjala s svojim kulturnim, gospodarskim in ekonomskim razvojem, jo tlačite nazaj v 20. stoletje. In vemo vsi, da napak za nazaj popravljati se ne da. Da se jih samo tako, da priznaš in se pokloniš in se zavežeš, da tega pač ne boš nikoli več počel. Če boste vsaj enkrat uslišali in v tem mandatu prenehali s predlogi tovrstnih točk, potem bom razumel, da ste še za razvoj in za napredek, kajti nobenega Slovenca in Slovenke v resnici tovrstna tema več ne zanima. Zanimajo jih, kje bodo imeli službo, kako se bodo njihovi otroci razvijali in ali bo Slovenija lahko ena izmed tistih držav, ki bo imela uspešen razvoj in se bo lahko pohvalila tudi svojim potomcem, da je poskrbela za dobre in zdrave temelje za naprej. Če bo kaj pomagalo, pa ne vem.
Besedo ima gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Citiral bom dobesedno odstavek uvodnega dela Resolucije Evropskega parlamenta, ki pravi: "Ker noben politični organ ali politična stranka nima izključne pravice do razlage zgodovine in ker ti organi in stranke ne morejo trditi, da so objektivni." To sem že povedal zadnjič, ampak vendarle izgleda, da ne zaleže. To pomeni, da vse, kar sledi tej točki, ni to, o čemer govori ta točka. Tudi členi seveda ne. Ne gre torej za to, da se izključna pravica do razlage zgodovine da nekemu političnemu organu ali politični stranki. V mnogih razlagah, ki nasprotujejo sprejetju Resolucije Evropskega parlamenta, se navaja prav to. Kaj to pomeni? Da gre za sprenevedanje. V bistvu gre za to, da se druge obtožuje tega, kar se počenja. Ne bom citiral Hannah Arendt, v zvezi s kom je povedala, da je bila to ena od značilnosti neke totalitarne ureditve. To se na široko uporablja v javnem diskurzu v Sloveniji. Ta vzorec se še zmeraj uporablja. To je ena stvar. Druga stvar pa je ta zadeva z arhivi. Relevanten del arhivov je uničen. Ga ni. Je nekje skrit ali uničen. Ga ni. Nobena novela Zakona o arhivih ne more posledice tega dejstva odpraviti. Mi in predvsem na zahodnem Balkanu imamo cele vojske bivših agentov, ki prosto delujejo brez nobenega nadzora. Njihovo udejstvovanje v družbi, politiki, ekonomiji je popolnoma brez nadzora. Zakaj o tem govorim? Zaradi tega ker gre za ljudi, ki so bili posebej usposobljeni za to, da delujejo manipulativno in da delujejo v korist režima proti lastnim državljanom. Kdo ima ta znanja? Kdo ima ta znanja in taka pooblastila sedaj? Mi imamo komisijo, ki nadzoruje tajne službe. Ampak sedanje. O preteklih agentih ni govora. In to je eminenten varnostni problem, ki zadeva mnoge družbe, še posebej v tem prostoru, in mi smo očitno del tega. Niti zaščitili jih nismo s kakšnim zakonom, ker so prestrašeni, recimo. Niso. Ampak ker jim ni treba. Hočem reči, da je to vprašanje popolnoma neurejeno. Njihovo delovanje je pa, kako bi rekel, na pol predmet obravnave pri Interpolu, Europolu itn. Ve se za te povezave med to agenturo in organiziranim kriminalom, vse ostalo pa lahko deluje v politiki, v pravosodju, v vladah, v bankah. Ker banke, ki so delovale v tujini, se ve, od koga so bile upravljane in kam je šel tisti denar potem. Da ne govorimo o kazinojih, prostituciji in trgovanjem z orožjem in tudi mamili, ker so se financirali tudi s temi dejavnostmi. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Predstavnica Vlade se je odpovedala besedi. Želi predstavnica predlagatelja? Ne. Želi še kdo razpravljati, ker čas še ni potekel? Nihče. Potem zaključujem splošno razpravo o predlogu deklaracije. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga deklaracije končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 12. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16.30.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanske in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila v zvezi s problematiko delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank, d. d., v povezavi z družbami in podjetji, katerih bančne terjatve so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank, d. d. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k predlogu priporočila. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Mi smo predlagali tri dodatne točke k priporočilu. Prva se veže na to, da zahtevamo odstop celotne upravnega odbora, ne samo dveh imenovanih, in še dodatno, da se predlaga Komisiji za preprečevanje korupcije preučitev oziroma inšpekcija glede imenovanja Imra Balogha in Janeza Škrubeja. Iz poročil Računskega sodišča in nedavnih medijskih poročil je bilo evidentno, da upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank ne izpolnjuje sklepov Vlade Republike Slovenije. Poleg tega DUTB sili dobro stoječa podjetja, ki redno izpolnjujejo svoje finančne obveznosti do upnikov, v stečaje ali pa prodaje terjatev do teh podjetij na mednarodnih trgih. DUTB tudi ne prispeva k finančnemu in poslovnemu prestrukturiranju podjetij in s tem negativno vpliva na okrevanje gospodarstva. Prav tako lahko iz poročila Računskega sodišča in medijskih objav razberemo, da je bilo preteklo poslovanje DUTB nezadostno in prevečkrat na meji zakonitega. Odgovornost za vse našteto v Združeni levici seveda pripisujejo celotnemu upravnemu odboru. Zaradi tega ta amandma predlaga predvsem to, da se razreši celotni upravni odbor. Kar se pa tiče drugih dveh odstavkov teh priporočil, oba sta vezana na konflikt interesov, ki trenutno obstaja. Se pravi, trenutni izvršni direktor DUTB Imre Balogh je bil istočasno, ko je bil imenovan, tudi predsednik uprave Probanke. Se pravi, da gre na tej točki za konflikt interesov. Janez Škrube pa je bil v času imenovanja oziroma preden je bil imenovan je opravljal delo lobista za družbo Deloitte in seveda svetoval in lobiral za prodajo družbe T-2 avstrijskemu Telekomu. To je dovolj indicev, da ti dve osebi ne moreta biti na čelu te družbe. Zaradi tega tudi predlagamo, da Komisija za preprečevanje korupcije seveda preveri skladnost teh imenovanj.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Torej glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k predlogu priporočila. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 9, proti pa 56. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 56.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila v celoti. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 21, proti pa 38. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da priporočilo ni sprejeto. Zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Dvajsetega rednega poročila o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2014. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.1 – Ustavne pravice. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev. Za je glasovalo 9, proti pa 38. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.4 – Pravosodje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 9, proti pa 45. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.6 – Upravne zadeve. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 8, proti pa 45. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.10 – Delovna razmerja. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev. Za je glasovalo 8, proti pa 44. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k Dvajsetemu rednemu poročilu o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2014. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 69, proti pa 1. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 3. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. Točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških 2015–2020. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o javnem naročanju v okviru rednega postopka. Državni zbor je v sredo, 21. 10. 2015, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zobra v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Največji problemi, ki ga imamo na področju javnih naročil, so vsekakor povezani z netransparentnostjo, sumi korupcije in z dejstvom, da za velikimi projekti skoraj vedno na eni strani ostanejo nepoplačani podizvajalci in neplačani delavci, na drugi strani pa serija aneksov, ki včasih vrednost projekta povečajo tudi za 200 %. Odgovornih za to država seveda nikoli ne more ali pa noče poiskati. Da je to zelo pomembno področje, govori tudi višina sredstev, ki se na letni ravni porabijo za to, in to je 3,7 milijarde evrov letno. Naj poudarimo, da gre tukaj kar za en drugi tir sredstev na letni ravni. Koliko država točno preplača za posamezne storitve in koliko denarja se netransparentno preteče v zasebne žepe, ne moremo vedeti, ampak številka, ki se pojavlja v javnosti, se vrti okoli ene milijarde. Koalicija sicer ni podprla niti enega samega amandmaja, ki smo ga predlagale opozicijske stranke, zato bomo v Združeni levici pri glasovanju vzdržani. Kljub vsem pozitivnim premikom, ki jih sicer prinašata direktivi kot predlog zakona, pa se v predlogu zakona vse prevečkrat pojavlja besedica lahko. Tako se lahko upošteva tudi kakovost, stroškovno upravičenost, lahko se upošteva tudi okoljske in socialne vidike itn. Zakon je pomanjkljiv tudi kar se tiče transparentnosti. Največje težave imamo pri naročanju malih vrednosti, čeprav je malih vrednosti skoraj za dve tretjini vseh javnih naročil. Namesto da bi določili, da morajo naročniki tudi v zvezi s temi manjšimi naročili javno objavljati vsaj osnovne podatke, je tudi tukaj zapisano, da te podatke lahko objavijo, kar pomeni, da imamo pred seboj zakon, ki se ga lahko zlorablja. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav! Ne bi želel kakorkoli razpravljati o tej temi, ker menim, kot je bilo s strani prehodnice rečeno, da je bilo na matičnih delovnih telesih in tudi na drugi redni seji o tem precej rečenega. Dotaknil bi se, zakaj je pomemben ta zakon. V prvi vrsti se s tem zakonom združujeta dve direktivi, kajti do sedaj smo imeli klasično naročanje blaga in storitev kot tudi naročanja, ki veljajo za naročnike na področju infrastrukture. Pomeni, da smo združili smo v en zakon. Druga zadeva, ki je sila pomembna, je to, da sta ti dve direktivi vgrajeni v pravni red Republike Slovenije pred rokom, ki je določen s strani EU. Rok je april mesec naslednjega leta, se pravi, mi smo precej mesecev prej to zakonsko materijo vgradili, kar je sila pomembno. V tem času do uveljavitve v praksi te direktive je namreč dovolj časa, da se vsi naročniki pravočasno pripravijo, da bodo ti postopki resnično šli v smeri, ki jo tudi želimo, ne samo kot zakonodajalci. Naslednja zadeva, ki je sila pomembna, je, da postopki javnega naročanja s tem zakonom temeljijo predvsem na načelih, ki izhajajo iz pogodbe o delovanju Evropske unije in načelih prostega pretoka blaga. Za zaključek. Menimo, da so pomembni cilji tega zakona naslednji: večja prožnost in poenostavitev postopkov oddaje javnih naročil; tisto, kar je za nas ključno, je večja vključenost malih in srednjih podjetij v te postopke ter ne nazadnje preprečevanje koruptivnih dejanj in zagotavljanje transparentnosti pri odločanju. Na podlagi navedenega je Poslanska skupina SMC na stališču, da je Predlog zakona o javnem naročanju primeren za sprejetje, zato bomo glasovali za.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon je v osnovi dober. Prinaša nekatere dobre rešitve. Težava pa je, ker se z zakonom hkrati tudi ukinja možnost direktnega poplačila podizvajalcev. Zakonodaja se je spremenila leta 2012 oziroma leta 2011 in od tedaj naprej je v zakonodaji tudi ta možnost, da naročnik direktno poplača podizvajalca. Po tej novi zakonodaji bo sicer to mogoče, ampak zelo oteženo. In kot kaže, bo ponovno šel ta denarni tok naročnik–izvajalec–podizvajalec. Skupni imenovalec te enačbe pa je takšen, da bo ponovno prihajalo do nepoplačil podizvajalcev, kar smo lahko videli ob gradnji pomurske avtoceste oziroma hitre ceste, ob gradnji operne hiše in tako naprej. Tisti mali obrtniki, ki jim zakon v določeni meri prinaša neke pozitivne stvari, bodo tukaj tisti, ki ne bodo dobili teh finančnih sredstev za opravljene storitve, za opravljeno delo in ponovno bo prihajalo do teh anomalij, ko bodo zdrava, dobra domača podjetja, obrtniki bili pripravljeni na stečaje, kajti sicer druge možnosti ne bodo imeli. Dogajale se bodo še naprej družinske tragedije in celotna veriga naprej neplačanih obveznosti in dolgov tudi do države. Prav zaradi tega je več poslanskih skupin predlagalo do tega člena amandma. Žal ta amandma ni bil podprt s strani vladajoče koalicije. Ker pa prav ta predlog ni bil sprejet in prinaša dolgoročne negativne posledice, se bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije do tega predloga zakona vzdržali. Najlepša hvala.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu v okviru rednega postopka. Državni zbor je v sredo, 21. 10. 2015, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 4. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi drugega odstavka 153. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o železniškem prometu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti 2. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 12. sejo Državnega zbora. Hvala.