Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 4. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Andreja Katič od 18.30 ure dalje, gospa Ksenija Korenjak Kramar, gospa Andreja Potočnik, gospa Jelka Godec, gospa Vojka Šergan, dr. Jasna Murgel od 10.30 do 12.30 ure, mag. Andrej Šircelj, mag. Matej Tonin, Matjaž Hanžek, gospod Srečko Blažič, mag. Anže Logar in gospod Marjan Dolinšek od 10.30 do 12.30 ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA. TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z AKTIVNOSTMI BANKE SLOVENIJE GLEDE SANACIJE BANČNEGA SISTEMA. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru skupina 18 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 18 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovani guverner Banke Slovenije, kolegice in kolegi! Slovenska demokratska stranka se je odločila, da v proceduro da dodatna priporočila v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je nujno, da Državni zbor pridobi dodatna gradiva in da se dodatno seznani s sanacijo bančnega sistema. Slovenska demokratska stranka predlaga Državnemu zboru v sprejem dve priporočili, in sicer: Državni zbor priporoča Banki Slovenije, da v roku 30 dni pripravi in posreduje Državnemu zboru informacije o vzrokih za nastalo t. i. bančno luknjo in vlogi Banke Slovenije pri tem kot bančnega regulatorja učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti in načinu reševanja posledic insolventnosti poslovnih bank. In drugo priporočilo: Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da ga v osmih dneh od sprejema tega priporočila seznani s stresnim testom Evropske centralne banke, po katerem naši največji banki, Nova Ljubljanska banka d. d. in Nova Kreditna banka Maribor d. d., v primeru neugodnega scenarija konec leta 2016 izkazujete kapitalski primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov. V Slovenski demokratski stranki pozdravljamo, da je matično delovno telo, Odbor za finance in monetarno politiko, nekako soglasno podprl naša priporočila in pričakujemo, da se bomo tudi na jutrišnjem glasovanju vsi poslanci in poslanke zavedali odgovornosti in podprli ti dve priporočili, ki ju je v proceduro poslala Slovenska demokratska stranka. V nadaljevanju bom obrazložil razloge in pomembnost, da dobijo ta priporočila večino v tem državnem zboru; in sicer: Slovenija je edina izmed tranzicijskih držav, ki je že drugič na račun davkoplačevalcev morala sanirati bančni sistem. Ta druga sanacija bančnega sistema je slovenski proračun in slovenske davkoplačevalce v danem trenutku stala že več kot 5 milijard evrov. Pri tem pa je treba poudariti, da obstaja velika verjetnost, da bodo ti stroški sanacije še bistveno večji, kajti v presoji ima Ustavno sodišče tudi t. i. izbris podrejenih obveznic in iz tega naslova proračun utrpi dodatno bremenitev več kot pol milijarde evrov. V Slovenski demokratski stranki smo že pri samem sprejemu tega zakona izbrisa podrejenih obveznic opozarjali, da takšen način ocenjujemo, da je neustrezen in da pri tem obstaja velika verjetnost, da bo Ustavno sodišče presodilo, da je to dejanje neustavno. Treba je poudariti, da bi v Slovenski demokratski stranki pričakovali t. i. proteste 13. decembra 2013, in sicer ko smo na račun davkoplačevalcev že drugič sanirali bančni sistem in je bilo v bančni sistem vloženih več kot 5 milijard evrov davkoplačevalskega denarja. Takrat se ni nihče vprašal, zakaj, kje so vzroki in sprejem same odgovornosti. Prva sanacija bančnega sistema v Sloveniji se je začela nekje med letom 1993, 1994 in je bila uspešno zaključena med letom 1996 in 1997. Takrat je bilo po prvi sanaciji bančnega sistema tudi predvideno, da naj bi se tako Nova Ljubljanska banka kot Nova Kreditna banka Maribor privatizirali, in sicer v letu 2001. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, če bi se sledilo temu programu v letu 2001 in da bi bila tako Nova Kreditna banka Maribor kot Nova Ljubljanska banka takrat privatizirani, da bi bile bistveno manjše posledice imela pri drugi sanaciji oziroma da ta teža ne bi bila na davkoplačevalcih, na proračunu, ampak na privatnih investitorjih, ki bi kupili deleže v teh dveh omenjenih bankah. Treba je poudariti, da smo po tej sanaciji konec leta 2013 tako od finančnega ministra kot od takratne predsednice vlade in od predstavnikov Banke Slovenije lahko poslušali, da imamo po tej sanaciji v Evropi ene izmed najbolj zdravih bank. V letu 2014 so sledili enotni stresni testi Evropske centralne banke in glej ga, zlomka, dve največji sistemski banki v Sloveniji sta na dveh stresnih testih padli. Za Slovensko demokratsko stranko je bil takrat dejansko to šok, kajti po vseh milijardah, ki so bile vložene v bančni sistem in sanacijo, in po zagotovilih takrat tako finančnega ministra kot predsednice vlade, da imamo najbolj zdrave banke v Evropi, sta dve največji sistemski banki na teh dveh stresnih testih padli. Pri tem je treba opozoriti na dejstvo, da je bil izhodiščni položaj tako Nove Kreditne banke Maribor kot Nove Ljubljanske banke na teh stresnih testih med boljšimi. Ampak potem, ko so se stresni testi opravili, ko so se opravile projekcije pri neugodnih situacijah, se je ugotovilo, da sta ti dve banki padli in sta izkazovali primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, kje so razlogi, da sta ti dve naši največji sistemski banki na teh stresnih testih padli. Ali je bila takratna sanacija bančnega sistema neustrezna oziroma je bila sanacija v premajhnem obsegu, da niso bile prenesene vse terjatve na tako imenovano slabo banko, ali so razlogi kje drugje? Mi smo prepričani, da bodo v današnji razpravi tako predstavniki Ministrstva za finance kot predstavniki Banke Slovenije znali odgovoriti na ta vprašanja. V Slovenski demokratski stranki smo pogrešali eno zadevo po tej sanaciji bančnega sistema, in sicer da ne Vlada, ne Ministrstvo za finance, ne Banka Slovenije niso zastavili pri teh dveh bankah niti enega cilja, kaj se bo z njima dogajalo v prihodnosti. Treba je poudariti, da iz naslova sanacije bančnega sistema na račun davkoplačevalcev imamo danes dejansko v državni lasti večino bank, ki delujejo na trgu v Sloveniji, se pravi, Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor, Abanka, Banka Celje. Od ministrstva in Vlade smo pogrešali, da bi tema dvema bankama dali jasne cilje, kaj se bo po tej sanaciji, ki se je opravila, s tema bankama dogajalo. To pomeni, kakšno donosnost se pričakuje, ali se bodo te banke privatizirale ali ne, kakšna so dana priporočila upravi in nadzornemu svetu, kako se bodo te banke obnašale na trgu. Vseh teh zadev ni in ocenjujemo, da posledično obstaja velika verjetnost, da s tem sanacija bančnega sistema, efekt za proračun in davkoplačevalce še ni končan. V Slovenski demokratski stranki se samo še sprašujemo, kdaj bo prišel tisti čas, ko bodo ponovno regulatorji ali Evropska centralna banka ugotovili, da največje slovenske banke potrebujejo dodatne dokapitalizacije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da del odgovornosti za nastali položaj nosi tudi regulator, Banka Slovenije, da niso bile opravljene vse naloge, ki bi morale biti, kajti ocenjujemo, da številka več kot 5 milijard evrov jasno govori, da tako nastala luknja ne more priti čez noč, ampak se je to verjetno vleklo dlje časa. Seveda ocenjujemo v Slovenski demokratski stranki, da posledica vseh teh lukenj ne more biti zgolj kriminalna dejanja. En del pa seveda ocenjujemo, da bi moral biti raziskan tako s strani organov pregona kot s strani regulatorja. Če primerjamo ostale evropske banke, vidimo predvsem, da je ta sanacija bančnega sistema največ stala slovenske davkoplačevalce. Kot smo že omenili, prepričani smo, če bi se sledilo načrtu privatizacije v letu 2001, bi bil efekt za davkoplačevalce in za slovenski proračun lahko bistveno manjši. Torej še enkrat, Slovenska demokratska stranka Državnemu zboru priporoča, da Banka Slovenije v roku 30 dni pripravi in posreduje Državnemu zboru informacijo o vzrokih za nastalo tako imenovano bančno luknjo in vlogi Banke Slovenije pri tem kot bančnemu regulatorju, da se preveri učinkovitost sistema korporativnega opravljanja bank v državni lasti in način reševanja posledic insolventnosti bank. Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da ga v osmih dneh od sprejema tega priporočila seznani s stresnim testom Evropske centralne banke, po katerem naši največji banki NLB in NKBM v primeru neugodnega scenarija konec leta 2016 izkazujeta kapitalski primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov.
Hvala. Predlog priporočila je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Odbor za finance in monetarno politiko je na 4. seji 14. 1. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog priporočila v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Odbor je prejel naslednje gradivo: predlog priporočila, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade Republike Slovenije. Pri delu odbora so sodelovali oziroma so bili vabljeni: predlagatelj, Zakonodajno-pravna služba, Vlada, Ministrstvo za finance in Banka Slovenije. V poslovniškem roku sta bila na podlagi mnenja ZPS vložena amandmaja Poslanske skupine SDS k 1. In 2. točki priporočila. Iz dopolnilne obrazložitve predstavnika predlagateljev mag. Andreja Širclja izhaja, da gre za priporočilo SDS za pridobitev dodatnih gradiv z namenom hitrejše sanacije bančnega sistema glede na še vedno izkazano stanje bančnega primanjkljaja. V nadaljevanju je predstavnik Vlade odboru v kratki predstavitvi mnenje Vlade v zvezi s predlagano predstavitvijo rezultatov stresnega testa Evropske centralne banke povedal, da Vlada predlogu priporočila ne nasprotuje in je zahtevane rezultate stresnih testov v sprejemnem gradivu Državnega zbora tudi posredovala. Ob tem je pojasnil, da je v novembru 2014 začel delovati enotni mehanizem nadzora, s tem da je Evropska centralna banka še pred prevzemom polnih nadzornih pristojnosti pristopila k celoviti oceni poslovanja bank. Glavni aktivnosti navedene ocene sta bili pregled kakovosti sredstev in stresni testi, s tem da se je najprej preverjalo, ali so bila sredstva v bančnih bilancah stanja na dan 31. december 2013 primerno ovrednotena. Z uporabo tovrstnega pristopa na podlagi skupnih opredelitev tako enotnih konceptov kot enotne metodologije za ocenjevanje bilanc stanja so postale banke primerljive preko državnih meja, tako da s pregledom kakovosti sredstev ugotovljeni primanjkljaj znižuje izhodiščni nivo kapitala pred izvedbo stresnih testov. S stresnimi testi se je ugotavljala odpornost bilance stanja v obremenitvenih scenarijih z uporabo osnovnega in neugodnega scenarija, samo odpornost bilance pa za obdobje treh let, od 2014 do 2016. Scenarij v stresnih testih niso bili napoved prihodnih dogodkov, temveč preizkus skrbnega in varnega poslovanja, v katerem se je preverilo sposobnost banke v morebitnem poslabšanju gospodarskih razmer z uporabo konservativnih makroekonomskih gibanj na podlagi zimske makroekonomske napovedi Evropske komisije za leto 2014. Navedeno je bilo, da po osnovnem scenariju stresnega testa ne bi nobena od slovenskih bank konec leta 2016 izkazovala kapitalskega primanjkljaja, s tem da bi kapitalski presežek vseh treh navedenih bank po osnovnem scenariju znašal 755 milijonov evrov, medtem ko bi po neugodnem scenariju konec leta 2016 dve banki, NLB in NKBM, izkazovali manjši kapitalski primanjkljaj, 65 milijonov evrov, SID banka pa še vedno kapitalski presežek. Ker so z izkazanim manjšim primanjkljajem v letu 2014 bili pri obeh bankah sprejeti ukrepi za krepitev stabilnosti in učinkovitosti prestrukturiranja, sta po izraženem mnenju identificirani kapitalski primanjkljaj z zadržanimi dobički in znižanjem svoje tvegane aktive sposobni obe pokriti. V nadaljevanju se je guverner Banke Slovenije s predloženim priporočilom strinjal in poudaril, da bo Banka Slovenije po sprejemu priporočila v Državnem zboru na tej podlagi pripravila poročilo o vzrokih za nastali kapitalski primanjkljaj v pregledanih bankah v zvezi z vlogo Banke Slovenije kot bančnega regulatorja tako s stališča učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti kot z vidika reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. Ob obravnavi je odbor na pobudo predstavnika Banke Slovenije sprejel amandma k 1. točki priporočila, ki je redakcijske narave. Odbor je prav tako sprejel oba amandmaja Poslanske skupine SDS k 1. in 2. točki priporočila, kasneje je priporočilo v celoti sprejel. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Izvolite, gospod Metod Dragonja, državni sekretar Ministrstva za finance.
Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana gospa podpredsednica, gospod guverner! Dovolite, da predstavim mnenje Vlade Republike Slovenije o predlogu priporočila glede seznanitve Državnega zbora s stresnim testom Evropske centralne banke in na kratko učinke in ukrepe, ki jih Vlada Republike Slovenije skupaj z Banko Slovenije izvaja, zato da se zagotovi nadaljnja stabilnost bančnega sistema. Vlada Republike Slovenije, kot je bilo rečeno že v matičnem odboru, predlogu priporočila ne nasprotuje in je Državnemu zboru že poslala ustrezno seznanitev in svoj pogled na rezultate stresnih testov Evropske centralne banke, ki so tudi bili posredovani poslankam in poslancem. V novembru 2014 je začel delovati enotni mehanizem nadzora. Pred prevzemom polnih nadzorstvenih pristojnosti tega enotnega mehanizma, je Evropska centralna banka začela izvedbo celovite ocene poslovanja bank, katere glavna dela sta bila pregled kakovosti sredstev in stresni testi. S pregledom kakovosti aktive se je dejansko preverjalo, ali so bila sredstva v bančnih bilancah po stanju konec leta 2013 primerno ovrednotena. Z uporabo skupnih opredeljenih konceptov, ki so se sicer nekoliko razhajali, in enotne metodologije za ocenjevanje bilanc stanja so postale banke primerljive preko državnih meja. S pregledom kakovosti sredstev ugotovljen primanjkljaj ustreznega kapitala je bil tako postavljen na skupni imenovalec, s stresnimi testi pa se je ugotavljalo odpornost bilance stanja v obremenitvenih scenarijih. Predvidena sta bila dva scenarija; odpornosti bilance, in sicer nek normalni in stresni v obdobju treh let od leta 2014 do 2016. Kreditne institucije so morale po osnovnem scenariju v vsakem letu doseči količnik navadnega najbolj kakovostnega lastniškega kapitala vsaj v višini 8 %, po neugodnem stresnem scenariju pa vsaj v višini 5,5 %. Scenariji v stresnih testih niso bili napoved prihodnjih dogodkov, ampak samo preizkus skrbnega in varnega poslovanja, v katerih se je preverilo sposobnost bank, da prenesejo slabše gospodarske razmere. Pri izvedbi stresnih testov so bila tako za osnovni scenarij uporabljena konzervativna makroekonomska gibanja, temelječa na zimski makroekonomski napovedi Evropske komisije iz leta 2014. Ta so močno odstopala od dejanskih gibanj v letu 2014 in aktualnih napovedi tako Banke Slovenije in Urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj in to je bil tudi osnovni razlog za to, da sta dve slovenski banki izkazali po predpostavkah stresnega scenarija rezultat, ki ni dosegel postavljenih kriterijev. Tako je v tem delu treba posebej izpostaviti, kar smo tudi v gradivu poudarili, da je bila predpostavka za leto 2014 minus 1,8-odstotna gospodarska rast, dosežena v letu 2014 po zadnjih ocenah – to še niso končni podatki –, pa je 2,5-odstotna pozitivna gospodarska rast. To se pravi, da gre za več kot 4 odstotna točke razlike v scenariju, ki je bil osnova za neugodni scenarij. Pri obeh bankah z izkazanim manjšim primanjkljajem v letu 2014 so sprejeti ukrepi za krepitev stabilnost in učinki restrukturiranja, ki so bili izvedeno učinkovito in kar nam priznava tako Evropska komisija kot Mednarodni denarni sklad, učinkoviti in so prispevali k temu, da bančni sistem deluje učinkovito in da bo z nadaljnjimi ukrepi, ki so bili sprejeti predvsem z Zakonom o organu in skladu za reševanje bank, lahko dosežena stabilnost bančnega sistema tudi v bodoče. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo guvernerju Banke Slovenije dr. Boštjanu Jazbecu.
Predsednik, poslanke in poslanci! Najlepša hvala za povabilo in predvsem za priporočilo v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema, ki ga v celoti pozdravljamo in pripravljamo, tako da bomo v roku 30 dni – tako kot nam je matični odbor priporočil in Državni zbor, upam, danes potrdil – pripravili informacijo o vzrokih za nastalo bančno luknjo in vlogi Banke Slovenije pri tem kot bančnega regulatorja učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti in načinu reševanja posledic insolventnosti poslovnih bank. Prosil bi samo, če lahko to zadnjo zahtevo preformuliramo in namesto "posledic insolventnosti poslovnih bank" zapišemo "zaradi kapitalske neustreznosti bank"; namreč, insolventnih bank se ne rešuje, ampak zapira. Hkrati bomo danes sodelovali v razpravi oziroma zbrali vsa vprašanja in pripombe, ki nam bodo pomagale pri dokončnem poročilu in pripravi poročila, ki ga bomo predstavili v 30 dneh. Najlepša hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni brez kurtoazij, ker bom relativno dolg in časa nimam preveč. V Združeni levici ocenjujemo stanje v bančnem sistemu bistveno drugače kot predlagatelji. Trdimo, da sta prav dve desničarski koaliciji, v katerih je imela večino stranka predlagateljica, najbolj odgovorni za – citiram – "nastali kapitalski primanjkljaj pregledanih bank". Zato ocenjujemo, da gre za enega v vrsti manevrov prelaganje odgovornosti na druge, na sistem, na hobotnice, strice iz ozadja, mafijo, škratka Bolfenka, če hočete in podobno. Drugi vidik je, ali bi sprejetje tega sklepa vsaj z informiranjem javnosti prispevalo k odkrivanju dejanske odgovornosti in strukturnih vzrokov za nastali položaj, o katerem razpravljamo. Večina slabih terjatev je nastala, vemo, v času pregrevanja gospodarstva v letih 2005–2008. Temu procesu se po vstopu v evropsko območje in v času evropske konjunkture ni dalo popolnoma izogniti. Niti takratna vlada niti Banka Slovenije niste izvedli nobenega proticikličnega makroekonomskega ukrepa. Takratna koalicija in njeni ljudje v paradržavnih skladih niso storili nič za omejitev kreditne investicijske dejavnosti. Citiral bom dr. Prašnikarja, citat je iz tedanjega časa: "Vzorec zadolževanja in investiranja velikih slovenskih podjetij kaže odsotnost vsakršnih makroekonomskih zavor. So pa nosilci takratne ekonomske politike s prodajajo državnih in paradržavnih deležev aktivno sodelovali pri menedžerskih prevzemih podjetij in v napihovanju cerkvenih in posvetnih finančnih holdingov." Državni in paradržavni deleži podjetji, kot je na primer Mercator, se namreč niso prodajali kar sami od sebe. Naslednja velika napaka je bila neodločnost Pahorjeve vlade pri dokapitalizaciji bank. V banke so vložili depozite, niso pa povečali kapitala. Žebelj v krst je bilo ravno ravnanje Banke Slovenije, ki je eno leto pred drugimi regulatorji sredi leta 2010 zaostrilo kapitalsko ustreznost in povzročilo kreditni krč. Ta krč traja še danes kljub dokapitalizacijam, prenosom slabih terjatev in poceni denarju v Evropski centralni banki. Banka Slovenije se je pod vodstvom zadnjih treh guvernerjev in pod diktatom Evropske centralne banke izkazala nesposobno za predvidevanje dogodkov in izvajanje proticikličnih ukrepov. Na žalost se je izkazala za neverodostojno tudi pri izvedbi stresnih testov in pri masovni socializaciji zasebnih dolgov, ki jih je odredila decembra 2013. V Združeni levici se strinjamo z analizo kolega Križaniča, citiram: "Slovenija je bila v letih 2012 in 2013 v umetno organiziranem gospodarskem šoku in v tem šoku so bile sprejete nekatere izjemno škodljive makroekonomske poteze. Ena od hujših je bilo veliko povečanje javnega dolga na rovaš državnega prevzemanja obveznosti iz povsem privatnih razmerij." Konec citata. Dr. Križanič tudi pravilno opozarja na spornost stresnih testov, nekaj je govoril državni sekretar o tem. Osnova za dokapitalizacijo in prenos terjatev na slabo banko je bila najbolj negativna ocena. Banka Slovenije je dokapitalizirala popolnoma zasebni banki Probanko in Factor banko. Vprašanje, ali je bila ta odločitev skladna s tretjim odstavkom 20. člena zakona o ureditvi za krepitev stabilnosti bank, ki pravi, da se pri izreku ob ukrepu upošteva, citiram, "pomen banke za finančno stabilnost". V Združeni levici ocenjujemo, da so bili stresni testi 2013 neverodostojni in da je bilo porabljenih preveč javnih sredstev. To trdimo tudi na podlagi izvedbe lanskih stresnih testih, v katerih je bil ugotovljen primanjkljaj, o katerem teče beseda. Ključno vprašanje, glede katerega se ne strinjamo s predlagateljem in tudi ne z vlado, je, ali so bili vsi ti testi izvedeni verodostojno. V Združeni levici ne moremo pristati na to, da so odločitve, zaradi katerih se lahko državni dolg poveča za milijardne zneske, sprejemajo na podlagi nekakih eksperimentov, namesto da bi se sprejele na podlagi objektivne napovedi prihodnjih dogodkov. Leta 2013 so v banke vbrizgali 3 in pol milijarde državnih sredstev, da ne govorimo o poroštvih za izdane obveznice slabe banke. Takih operacije se ne izvaja na podlagi eksperimentov. Slovenija je bila na teh testih obravnavana bistveno strožje od drugih držav pravzaprav strožja od vseh, z delno izjemo Irske – gospod Dragonja je govoril o tem. Bom samo navedel, če primerjamo Avstrijo s Slovenijo. Pri Avstriji je razlika med dejanskim BDP letošnjim in negativnim scenarijem samo 0,5 odstotne točke, pri Sloveniji je ta razlika – odvisno, katero napoved gledamo – 3,6 ali celo 4 odstotne točke nižja od dejanskega. Lahko verjamemo v naključja, ampak dejstvo je, da smo bili obravnavani strožje kot drugje, zato v Združeni levici ocenjujemo, da je ugotovljeni primanjkljaj dveh državnih bank v veliki meri fiktiven in nedvoumno vpliva na ceno državnega premoženja. Nova Kreditna banka Maribor je v prodajnem postopku in kaj je lepšega za zagovornike privatizacije in za kupce kot novica, ki znižuje ugled in vrednost državni bank. Če bi imel več časa bi debatiral, da noben normalen ne prodaje banke po 0,2, 0,3 book vrednosti, kaj šele nižje, to je celo meni jasno kot sociologu. Gremo k bistvenem vprašanju, ali bi sprejetje tega sklepa vsaj z informiranjem javnosti prispevalo k odkrivanju dejanske odgovornosti in strukturnih vzrokov za nastali položaj? Če analiziram sklepe po vrsti. "Banka Slovenije naj bi Državnemu zboru v roku 30 dni informirala o vzrokih za nastali kapitalski primanjkljaj v bankah in vlogi Banke Slovenije pri tem." Makroekonomski vzroki za nastanek slabih terjatev so že znani. Akademiki so že veliko povedali o tem, iz odgovorov predstavnikov Banke Slovenije na dosedanjih sejah je jasno, da oni niso naslov za objektivno analiziranje njihovih lastnih napak. "Pričakuje se poročilo Banke Slovenije o" – citiram – "učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti." Stališča vodstva Banke Slovenije glede državne lastnine bank so zelo jasna in jih vodstvo večkrat javno izrazilo, saj ni bilo izbrano naključno, ampak zaradi svojih javnih neoliberalnih stališč, konkretnih slabih praks in odgovornih zanje pa v tem poročilu seveda ne bo. Zato bi bilo treba nekaj drugega – potrebna bi bila forenzična revizija ali pa kar kriminalistična preiskava odgovornosti politikov, državnih funkcionarjev, poslovodnih oseb paradržavnih skladov in državnih podjetij ter bank. Nadalje – "Pričakuje se način reševanja kapitalske neustreznosti bank." Banka Slovenije redno poroča o dokapitalizacijah in prenosih terjatev na slabo banko. Glede pokrivanja domnevnega 65-milijonskega primanjkljaja je bilo že jasno povedano, da bo pokrit iz tekočih dobičkov. Bolj podrobnih podatkov zaradi varovanja poslovnih skrivnosti bank verjetno ne bomo dobili. Enako velja za drugo priporočilo, naj Vlada poroča o razmerah in ukrepih za zagotovitev ustrezne politike države v zvezi z rezultati stresnega testa. Ne vem, zakaj se sprenevedamo, saj je Vlada že v mnenju zapisala, da ne nasprotuje poročilu. Sklep je odveč, informacije smo že dobili, Vlada boljše, očitno, ne namerava dati, iz enakih razlogov, kot jih ne moremo pričakovati od Banke Slovenije. A vendar, za konec, od teh priporočil ne moremo pričakovati nobenega bistvenega učinka, nobenih novih relevantnih informacij. Ampak to tudi ni bistveno. V tem ni nobene blazno posebne škode, razen da Državni zbor po nepotrebnem izgublja, trati čas s tako in tovrstno razpravo. Kar pa je pomembno, je to, da nam s takimi priporočili solijo pamet tisti, ki so obvladovali to državo ključne štiri leta pred krizo, med pregrevanjem gospodarstva, in dve leti v času krize. Ista stranka, SDS, ki je navsezadnje sprejela Zakon o ukrepih za stabilnost bank, ki je odločno prispevala k izvolitvi guvernerja Banke Slovenije, nam zdaj soli pamet in se dela, da oni s tem stanjem, v katerem smo, nimajo čisto nič. Ker mi je ostalo še nekaj časa, včeraj me je zvil trebušni virus in sem bil, žal, odsoten, ko smo razpravljali, katere kitice bi bile v himni Republike Slovenije. Dragi moji, če bomo tako naprej delali, obstaja samo en refren, ki je lahko himna Republike Slovenije, refren iz znane belokranjske pesmi, ki gre takole: "Sirota sam ja, nemam nikoga. Nemam oca, nemam majke, nemam dragoga." Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Gospod predsednik Državnega zbora, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, spoštovani guverner Banke Slovenije dr. Jazbec, državni sekretar! Današnja razprava o problematiki bančništva v Sloveniji je ena v nizu številnih razprav na to temo, z eno, a pomembno razliko; predlog priporočil je bil na matičnem odboru sprejet, torej z glasovi opozicijskih in koalicijskih članov Odbora za finance in monetarno politiko. Mi pričakujemo, da bo predlog priporočila doživel enako podporo tudi na seji Državnega zbora. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo predlog priporočil v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema podprli. Današnja razprava bo gotovo tekla v smeri ugotavljanja vzrokov za nastali kapitalski primanjkljaj dveh sistemskih bank v državni lasti, Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor. Namreč, ti dve banki nista prestali stresnih testov, ki jih je objavila Evropska centralna banka lansko jesen. V primeru neugodnega scenarija konec leta 2016, torej naslednje leto, bi obe banki izkazovali kapitalski primanjkljaj v skupni višini 65 milijonov evrov. In to kljub temu da sta bili obe banki relativno kratek čas pred opravljanjem stresnih testov očiščeni slabih terjatev in izdatno dokapitalizirani z našim, davkoplačevalskim denarjem. V zvezi s tem se pojavlja logično vprašanje vloge Banke Slovenije in njene učinkovitosti v vlogi bančnega regulatorja. Predvsem to velja za pretekla obdobja intenzivnega kreditiranja. Po mnenju uglednih bančnih ekonomistov bi morala Banka Slovenije kot bančni regulator ukrepati tako, da bi dvignila kapitalske zahteve za obe banki. Tak ukrep bi deloval proticiklično, pa tega ukrepa ni storila in soočili smo se z veliko bančno luknjo, ki smo jo pokrili z davkoplačevalskim denarjem. Po ugotovljenih zadnjih rezultatih stresnih testov Evropske centralne banke je sedaj naloga Banke Slovenije, da temeljito pregleda in analizira vzroke za nastali kapitalski primanjkljaj. Njena naloga je tudi, da pregleda, kje je bil nadzor nad poslovnimi bankami pomanjkljiv in kako v bodoče zagotoviti učinkovito izvajanje njene regulatorne vloge. Poslanke in poslanci Nove Slovenije tudi pričakujemo, da bo lastnik slovenskih državnih bank dal na mizo tudi vprašanje odgovornosti nadzornih svetov državnih bank. O tem se, spoštovani, ne pogovarjamo, pa bi se morali. To vprašanje, gospe in gospodje, bi si po mnenju Nove Slovenije zaslužilo poglobljeno razpravo v Državnem zboru. Zagotovo bo k boljšemu nadzoru prispeval enotni nadzor s strani Evropske centralne banke, ki je začel veljati 4. 11. lansko leto. Krščanski demokrati smo tudi prepričani, da je treba čim prej izvesti privatizacijo državnih bank, torej poiskati odgovornega lastnika, kar je največje zagotovilo za učinkovito upravljanje bančnega sistema. Na ta način se bomo lahko izognili nadaljnjim bančnim luknjam in z njimi povezanimi dokapitalizacij s strani davkoplačevalcev. V Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov smo namreč prepričani, da nastala bančna luknja v Sloveniji ni toliko rezultat svetovne finančne krize oziroma je to v manjši meri, v večji meri pa je rezultat nesposobnosti, nepravilnosti in nezakonitosti dela in lahko rečemo koruptivne in kriminalne dejavnosti bančnih elit; elit, ki obvladujejo bančni, gospodarski in politični prostor. Minister za pravosodje, aktualni minister za pravosodje, nekdanji predsednik KPK bi rekel, da so za bančno luknjo odgovorne sive eminence slovenskega bančnega sistema. Pri dosedanjih obravnavah problematike bančništva smo se seznanil s poročilom KPK, ki v svojem poročilu navaja, da obstaja krog oseb, ki stalno krožijo znotraj bančnega sistema, enkrat so v vlogi nadzornika, drugič v vlogi upravljavca. Seveda za svoje delo in odločitve vsi ti pripadniki elit niso doslej nikoli odgovarjali ne kazensko, ne materialno in tudi ne politično. V Novi Sloveniji smo zaskrbljeni nad počasnostjo dela organov preiskovanja in tudi pregona. Dana so bila zagotovila specializiranega državnega tožilstva, da bo na Specializiranem državnem tožilstvu preiskava bančnega kriminala dokončana do konca leta 2014. Zagotovljene so bile tudi izdatne kadrovske okrepitve Specializiranega državnega tožilstva za te namene. Pravih rezultatov na tem področju pa še vedno nimamo. Zaskrbljeni smo tudi nad počasnostjo dela Specializiranega državnega tožilstva in sodišč na področju odvzema premoženja nezakonitega izvora. Imamo zakonodajo, pa je ne izvajamo in poslušamo izgovore, da gre za nov zakon, da je potreben čas, da so potrebne kadrovske okrepitve, da se institut uvede v sistem in podobno in podobno. Sprašujemo se, kako to, da v naši državi sodni postopki trajajo leta in leta, medtem ko se v drugih državah Evropske unije ti postopki odvijajo bistveno hitreje in učinkoviteje in kako lahko v drugih državah Evropske unije posamičen institut prične izvajati delo takoj in daje rezultate že v prvem letu, pri nas pa še po dveh letih ni praktično nobenih rezultatov. Zadovoljni smo, da smo slišali s strani guvernerja Banke Slovenije, dr. Boštjana Jazbeca, da Banka Slovenije že realizira sklep, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu in zanimiva bo razprava o poročilu oziroma o informaciji, ki nam jo bo posredovala Banka Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani predsednik, guverner, gospe in gospodje! V zadnjem času se veliko ukvarjamo z našimi bankami in sanacijo bančnega sistema, je pa zmotno prepričanje, da so se banke znašle na dnevnem redu šele leta 2013 ali 2014. Res je, da smo takrat začeli reševati probleme, ki so se v naših bankah nakopičili že bistveno prej, največ v letih 2006 in 2007. Je pa res, da Slovenija ni osamljen primer, oaza, kjer bi imeli z bankami probleme. Lahko smo zelo natančni; že leta 2007 se je zgodil zlom finančnih trgov, pa vendar so bili pri nas šele v letu 2013 storjeni veliki koraki pri stabilizaciji bančnega sistema. Če bi se reševanja tega problema lotili prej, bi lahko bila ta sanacija ali stabilizacija finančnega sistema tudi bistveno cenejša. Sprejeti je bilo treba težke odločitve o nadzorovani likvidaciji Probanke in Faktor banke pa dokapitalizaciji NLB, NKBM in Abanke ob hkratnem prenosu njihovih slabih terjatev na t. i. slabo banko. Vsi se spomnimo dolgega čakanja na preglede, ki jih je od nas zahtevala Evropska komisija. Spomnimo se čakanja, ko se je ugibalo o višini potrebnih sredstev za dokapitalizacijo našega bančnega sistema. Ta ugibanja so, če samo spomnim, segala tudi do 12, 13 milijard evrov in ugibalo se je seveda tudi o naši sposobnosti, da banke saniramo sami. Že takrat pa smo se zavedali, da samo sanacija bank ne bo dovolj. Potrebno je bilo pripraviti tudi ustrezno zakonodajo za sanacijo, predvsem pa razdolževanje gospodarstva. Tu mislim predvsem na prenovljeno insolventno zakonodajo, ki je omogočila finančno prestrukturiranje prezadolženih podjetij že v zgodnji fazi. Tako je bila sprejeta pravna podlaga za pospešeno in olajšano izvedbo zunajsodnega prestrukturiranja ter konverzija dolga v kapital. Primeren pravni okvir omogoča ustrezne spodbude za upnike, lastnike in poslovodstva, kar je bistvenega pomena za olajšano izvedbo finančnega prestrukturiranja, sicer nelikvidnega, vendar rentabilnega podjetja. Stresni testi, ki jih je v okviru enotnega mehanizma nadzora s strani ECB le-ta izvedla v letu 2014, so pokazali, da je bilo sicer veliko že narejenega, marsikaj pa je še treba storiti. V to smo v Zavezništvu prepričani, in prav zato menimo, da je ključno, da Banka Slovenije pripravi poročilo o tem, zakaj sta dve, pred kratkim sanirani banki ob neugodnem scenariju zopet izkazali kapitalski primanjkljaj. Prepričani smo, da se bo izkazalo, da so vzroki v tistih ukrepih, za izvedbo katerih je nam zmanjkalo časa, in tu imam v mislih pripravo ukrepov za prestrukturiranje malih in srednje velikih podjetij. Predlog priporočil bomo seveda podprli. Od Vlade pa pričakujemo, da se bo, če ne drugače pa po seznanitvi s poročilom Banke Slovenije začela aktivno in čim hitreje ukvarjati s pripravo ukrepov, ki bodo omogočili hitro in uspešno poslovno in finančno prestrukturiranje malih in srednje velikih podjetij. Ti ukrepi bodo po našem trdnem prepričanju pripomogli tako k bolj trdni gospodarski rasti in tudi dolgoročni stabilnosti bančnega sistema. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo mag. Dušan Verbič.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, predstavnik Vlade, guverner Banke Slovenije, prav lep pozdrav! Danes je na mestu vprašanje, v kakšni kondiciji so banke v Republiki Sloveniji in kakšno breme prenašajo v to leto, se pravi v letu 2015. Splošna ocena je, da so banke v lasti države v povsem drugačni situaciji kot pred enim letom. Vzrok je v dejstvu, ker so tri banke v začetku leta 2014 nekako potegnile črto in precejšnji del svojega slabega poslovanja iz preteklosti nekako pustile za seboj in kot znano, prenašale terjatve na Družbo za upravljanje terjatev bank. To pa najverjetneje ne pomeni, da so težave slovenskega bančnega sektorja pozabljene. Z vidika tekočega poslovanja je ključno, da se je obrestna marža, verjetno tudi na račun dokapitalizacije z državnimi obveznicami, izboljšala in da bo večina bank uspešno končala poslovno leto. V slovenskem bančnem sistemu se na splošno krči bilančna vsota. Temu se ne morejo izogniti Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor in Abanka, dodamo lahko tudi Banko Celje, čeprav so dobile državno pomoč. Povečane kreditne aktivnosti pa tudi zaradi stanja, v katerem so se znašla podjetja, še ni realno pričakovati stanja, v katerem so se znašla podjetja. Dejstvo je, da se rast slabih kreditov po padcu zaradi prenosa na Družbo za upravljanje terjatev bank ponovno nadaljuje. V to nas prepričuje poslovanje bančnega sistema v preteklem letu. Ob 9-mesečju je ta isti sistem po davkih prikazoval 108 milijonov evrov dobička, ob 11-mesečju pa 11 milijonov evrov izgube. Zaskrbljujoč pa je podatek, da je v teh dveh mesecih bilo izvedenih za 150 milijonov evrov oslabitev in povsem logično je vprašanje, ali se ob takem načinu poslovanja bančni sistem lahko obdrži nad gladino. Stabilizacija razmer v preteklem letu slovenskega bančnega sistema in nizke obrestne mere Evropske centralne banke bi po pričakovanju nekako lahko pozitivno vplivale na posojilno aktivnost. Toda resnica je deloma tudi drugje. Razmere za naše banke niso idealne. Podjetjem, še posebno večjim, ki delujejo v našem poslovnem okolju, se je še bolj odprl dostop do finančnih trgov in tujih bank z relativno ugodnimi pogoji kreditiranja, istočasno pa bi dolgoročno ohranjanje nizkih obrestnih mer tako lahko negativno vplivalo na marže. Danes obravnavamo priporočila v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema. Ravno zaradi prej omenjenih razmer v slovenskem bančnem sistemu in zaskrbljujoče višine oslabitve ob koncu preteklega leta je Poslanska skupina Stranka Mira Cerarja na Odboru za finance in monetarno politiko podprla predlog priporočil, da Državni zbor priporoča Banki Slovenije, da v roku 30 dni pripravi in posreduje Državnemu zboru informacijo o vzrokih za nastali kapitalski primanjkljaj pregledanih bank in vlogi Banke Slovenije pri tem kot bančnega regulatorja, o učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti in načinu reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. Tudi danes bomo podprli predmetno priporočilo. Prav tako bomo podprli priporočilo, da Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da mu v osmih dneh od prejema tega priporočila poroča o razmerah in ukrepih za zagotovitev ustrezne politike države v zvezi z rezultati stresnega testa Evropske centralne banke, po katerem naši največji banki Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor v primeru neugodnega scenarija konec leta 2016, izkazujeta kapitalski primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov. Vlada je sicer vsebino poslala in predstavila že v mnenju, vendar je prav, da jih pošlje uradno na podlagi tega zadevnega predloga sklepa. Ob tej priložnosti bi se dotaknil še tako imenovane bančne luknje. Stranka Mira Cerarja se je v koalicijski pogodbi zavezala za preiskavo bančne luknje in opredelitev odgovornosti, zato je za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije in institut pravne države treba opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo in zahtevati odškodninsko in materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank. Odgovornost za izvedbo preiskave bančne luknje se prenese z Družbe za upravljanje terjatev bank na Banko Slovenije ter v primeru suma kaznivih dejanj na pristojne organe pregona. V Stranki Mira Cerarja se zavedamo resnosti te materije, zato je nujno, da je to vključeno v program ukrepov Vlade za preprečevanje korupcije za obdobje 2015 do 2016 v tako imenovani program ničelna toleranca do korupcije. V okviru tega programa se mora izvesti identifikacija preteklih koruptivnih dejanj pri sklepanju bančnih poslov in priprava primernih podlag za njihovo preprečevanje in odkrivanje. Na podlagi navedenega smo v Stranki Mira Cerarja mnenja, da vsi, ki so oziroma smo vpeti v bančni sistem Republike Slovenije, da delujemo v smeri, da je bančni sistem stabilen. Kot je že omenjeno, bo Poslanska skupina stranke Mira Cerarja podprla obe priporočili. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovani guverner Banke Slovenije, spoštovani državni sekretar! V Slovenski demokratski stranki predlagamo dva priporočila, ki se nanašata predvsem na sanacijo bančnega sistema; sanacijo, ki je bila opravljena v letu 2013 in deloma v letu 2014. Glede na to, da smo v državne banke vložili veliko davkoplačevalskega denarja, je prav, da tej temi namenimo več pozornosti. Pri obravnavi Letnega poročila Banke Slovenije za leto 2013 na pristojnih delovnih telesih se je izkazalo, da poročilo ne vsebuje celovitih informacij o sanaciji slovenskega bančnega sistema, ki se je izvedla konec leta 2013. Sanacija slovenskega bančnega sistema nas je do sedaj stala več kot 5 milijard evrov, pri čemer pa ta številka ni dokončna, saj bodo zaradi padca obeh največji državnih bank na stresnem testu Evropske centralne banke potrebna dodatna sredstva za zagotovitev kapitalske ustreznosti. Ob tem ne smemo pozabiti tudi na presojanje Ustavnega sodišča glede ugovora imetnikov podrejenih obveznic zaradi njihovega izbrisa. V primeru njihove ugotovitve se bo strošek sanacije bančnega sistema za davkoplačevalce povečal za dodatnih 500 milijonov evrov. Kot že omenjeno, sta dve največji slovenski banki, ki sta v državni lasti, padli na nedavnem stresnem testu Evropske centralne banke. Ugotovljen kapitalski primanjkljaj bo najverjetneje treba pokriti s ponovno dokapitalizacijo obeh bank. Padec na stresnih testih pa kaže tudi na to, da izvedena sanacija bančnega sistema ni bila uspešna. Več kot 5 milijard evrov davkoplačevalskih sredstev očitno ni bilo dovolj. Odgovornost za nastalo situacijo je na strani Vlade, saj ni zagotovila uspešnega in učinkovitega nadzora in upravljanja bank. Odgovornost je tudi na strani Banke Slovenije, ki svojega nadzora očitno še vedno ne opravlja dovolj dobro. Zaskrbljujoče je tudi dejstvo, da kljub sanaciji bančnega sistema in v njih vloženih, ponovno ponavljam, 5 milijard evrov, ta znesek najverjetneje ni dokončen. Prav tako Vlada še vedno ni sprejela strategije poslovanja državnih bank z jasno določenimi cilji in politiko za vrnitev vsaj dela vloženega davkoplačevalskega denarja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prav zaradi navedenih razlogov predlagali dve priporočili. V prvem priporočilu priporočamo Banki Slovenije, da posreduje informacije Državnemu zboru glede vzrokov za nastalo tako imenovano bančno luknjo in vlogi Banke Slovenije kot bančnega regulatorja pri tem; da posreduje informacije o učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti in informacijo o načinu reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. Z drugim priporočilom želimo, da Vlada Republike Slovenije seznani Državni zbor o stresnem testu Evropske centralne banke, po katerem naši največji banki v državni lasti izkazujeta kapitalski primanjkljaj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagana priporočila seveda podprli. Veseli nas tudi, da so bili predlogi priporočil z večino sprejeti na matičnem delovnem telesu, Odboru za finance. In verjamem, da bodo predlagana priporočila podobne podpore deležna tudi ob jutrišnjem glasovanju.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospod Uroš Prikl.
Spoštovani gospod predsednik, predstavniki Vlade, predstavniki centralne banke, kolegice in kolegi! Priporočila bomo v Poslanski skupini Desus podprli. V naši poslanski skupini smo si enotni v prepričanju, da je treba definirati vzroke za nastanek tako imenovane bančne luknje ter opredeliti odgovornost za večmilijonsko dokapitalizacijo. Zato smo vseskozi trdno vztrajali na stališču, da je to nujno treba zapisati tudi v koalicijsko pogodbo. Opredelitev odgovornosti za nastalo škodo, ki hromi našo državo, je ključna za ponovno vzpostavitev zaupanja v finančne institucije, njihove nadzorne organe in ne nazadnje, kot to radi poudarjamo, tudi v institut pravne države. Kljub večmilijardni dokapitalizaciji pa smo bili v Poslanski skupini Desus izredno začudeni, ko so stresni testi Evropske centralne banke pokazali, da bi Nova Ljubljanska banka in tudi Nova Kreditna banka Maribor v primeru neugodnega scenarija izkazali kapitalski primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov. S stresnimi testi se je ugotavljala odpornost bilance stanja v obremenitvenih scenarijih. Predvidena sta bila osnovni in neugodni scenarij, odpornost bilance pa se je ugotavljala za obdobje treh let, lanskega, letošnjega in prihodnjega. Po osnovnem scenariju stresnega testa ne bi nobena od testiranih slovenskih bank konec leta 2016 izkazovala kapitalskega primanjkljaja, po neugodnem scenariju pa bi dve banki, Nova Ljubljanska banka in Nova Kreditna banka Maribor, izkazovali manjši kapitalski primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov, SID banka, zanimivo, pa bi tudi ob neugodnem scenariju izkazovala kapitalski presežek. Guverner Banke Slovenije je ob tem zatrdil, da bi v primeru neugodnega scenarija banki kapitalski primanjkljaj pokrili z zadržanimi dobički, saj, kot vemo, Evropska centralna banka ne dovoljuje izplačil dobičkov bank, ki so bile dokapitalizirane s strani države. Poleg poročanja o ukrepih glede stresnih testov bi Državni zbor s sprejetjem priporočila v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema Banki Slovenije priporočil, da v roku 30 dni Državnemu zboru posreduje informacijo o vzrokih za nastali kapitalski primanjkljaj pregledanih bank, učinkovitosti upravljanja bank v državni lasti ter načinu reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. Spoštovani! Preprosto povedano, čas je, da se odkrijejo krivci, ki so dolga leta poglabljali luknjo v bančnem sistemu. Tista na začetku je bila majhna kot špranjica, kot luknjica v ementalcu, končala pa se je z globokim kraterjem. Izgovor, da se je vse skupaj začelo na ameriškem hipotekarnem trgu in končalo na našem dvorišču, pred našimi vrati, je preveč preprost in preveč prikladen. V času konjunkture je bil trg zasičen s poceni denarjem, banke pa so kredite izdajale brez resne presoje o kreditni sposobnosti posojilojemalcev. V teh krajih bi se temu reklo kar tako, čez palec. S tem denarje se je kar nekaj časa dobro, lagodno živelo. Ta si je kupil avto, drugi jahto, pa vikend na morju, spet tretji je dobil velik kredit za svoje gradbeno podjetje. Dokler je v obtoku veliko poceni denarja, je življenje za nekatere kot pogled skozi rožnata očala. Pa se zgodi kriza v ZDA, ki se bliskovito razširi po celem svetu in se krediti naenkrat podaljšujejo. Kar naenkrat banke obtičijo z nasedlimi naložbami in v njihovo dokapitalizacijo je treba zmetati enormne količine denarja kot v brezno brez dna. Torej gremo iz ene skrajnosti v drugo. Prav vsi smo plačali ta račun, občutili. Najbolj so ga pa občutili tisti, ki so že v tem trenutku na socialnem dnu in ki jim ni mar za jahte, drage avte, križarjenja, ki nimajo ob koncu mesca niti za položnice in za pokritje najosnovnejših izdatkov. V Mariboru temu rečemo, ko nimajo niti kaj za v pisker dati; in to je zastrašujoče in zaskrbljujoče. Prelaganje krivde kar vsepovprek z enega na drugega, brez resne ocene, brez resne analize, pa seveda ne bom tukaj omenjal ukrepe Hypo banke, ne pomeni čisto nič. V Poslanski skupini Desus smo trdno prepričani, da je treba zahtevati odškodninsko in materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov. To zagovarjamo predvsem zato, ker menimo, da je niz številnih dokapitalizacij pripeljal do učinka, ki mu v ZDA pravi "too big, to fail". Gre za prepričanje, ki vlada med velikimi sistemskimi bankami, da jih bo iz zagat večno reševala država, ker so preprosto preveliki, da bi jih pustila crkniti. V Poslanski skupina Desus se trdno zavedamo, da je krpanje bančne luknje zahtevalo ogromno sredstev, ki zaradi tega žal niso bila porabljena za financiranje najbolj pomembnih ali pa bistveno pomembnejših področij, katerih Desus vseskozi zagovarja in jih izpostavlja – težko pričakovano valorizacijo pokojnin. Baje, da letos pričakujemo, da jo bomo vendarle dočakali in da bomo namenili denar tudi za pokojnine, ki se že kar vrsto let niso usklajevale. Nadalje za javno zdravstvo, nadalje za socialo in ne nazadnje tudi za gospodarstvo. Prav uspešno gospodarstvo razumemo kot temeljni pogoj za oblikovanje družbe, blagostanja in uveljavljanje vseh socialnih in ekonomskih pravic. Pogoj za uspešno gospodarstvo pa so v temeljih zdravih sistemskih bank. Raziskava vzrokov za nastanek tako imenovane bančne luknje ter opredelitev odgovornosti članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank naj dokončno prekine desetletno obdobje dajanja posojil za menedžerske odkupe in podobne nasedle investicije na podlagi znanstev ter izmenjavi uslug. Ne nazadnje, kolega je že povedal, v koalicijsko pogodbo smo zapisali preiskava bančne luknje in opredelitev odgovornosti. Drugič, bančna sanacija in aktivni pristop pri reševanju slabih terjatev. Mi koalicijsko pogodbo razumemo kot obligatorni dokument in se ga bomo trdno držali, tako na tem kot na vseh drugih segmentih. Ob zaključku. V Poslanski skupini Desus bomo zato predlog priporočil podprli v želji, da se slabe prakse za vedno prekinejo in da se ponovno vzpostavi bančni sistem, vreden suverene države, kot je Slovenija. Čisto na koncu, pa nikakor ne najbolj pomembno. Končno želimo banke, ki bodo servis tako fizičnim kot pravnim gospodarskim subjektom, in takšne banke, ki se bodo zavedale svojega osnovnega poslanstva in bodo družbeno odgovorne v pravem pomenu te besede. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SD, zanjo dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani visoki zbor! Banke so v času pregrevanja gospodarske aktivnosti od 2004 do 2008 hazardirale. Predmet hazarda niso bile neke fiktivne vrednosti bankovcev in kovancev, izkazalo se je, da so se poigravale z usodo človeških življenj. Človeška življenja so banke premetavale kot nekakšne žetone po igralni mizi zakotnega casinoja – rečeno v prispodobi, jasno. Banka Slovenija bi morala v tej nevarni igri zavzeti vlogo nadzornika – se pravi, če nadaljujemo s prispodobo casinoja –, krupjeja. In kaj bi moral delati krupje, ki se zaveda svoje odgovornosti? Kot opis njegovih del opredeljuje definicija na spletni strani Zavoda za zaposlovanje naslednje: krupje med igro nadzira igralce in sodelavce, opozarja na nekorektno vedenje, neupoštevanje pravil, na primer na nedovoljeno izmenjavanje informacij med igralci, ob nepravilnostih ali napakah v igri, igro razveljavi in jo ponovi. A Banka Slovenija, kot ta krupje v prispodobi, tudi tega ni storila. Opravila je le tisti del posla, ki od krupjeja zahteva, da ko je izid igre znan, razglasi zmagovalne rezultate, izplača dobitke zmagovalcem in pobere vplačila o poražencev. In to slednje je Banka Slovenija z odliko opravila. Po stresnem pretresanju je skupaj z Vlado konec let 2013 razglasila rezultate, po katerih je sledilo izplačilo skoraj 5 milijard evrov vrednega dobitka. Vplačila se od takrat pobirajo od poražencev, naraščajoči javni dolg pa kaže, da se bodo pobirala še naslednjih nekaj let. Banka Slovenija vse to cinično pospremlja z ugotovitvijo, kako je bilo to vplačilo izvedeno v minimalni zadostni višini in kot možen, četudi malo verjeten, dopušča scenarij potrebe po vnovični dokapitalizaciji. Pasivna vloga Banke Slovenije, ki bi morala omejiti bančni hazard, je bistveno pripomogla h krizi, v kateri se je znašel naš bančni sistem. A to še ni vse! Banka Slovenije je namreč z neustrezno regulacijo povzročila upad kreditiranja gospodarstva. Julija 2010 je prišla z zahtevo po hitrem povečanju kapitalske ustreznosti poslovnih bank; precej hitreje kot je to na primer zahteval nemški regulator za nemške banke. Poslovne banke na Slovenskem so se na ta ukrep odzvale tako, da so začele zmanjševati obseg kreditov gospodarstvu. Prekinile so kreditna razmerja, ne glede na to, za kakšen namen so bila posojila dodeljena in kakšna je bila realno pričakovana ročnost njihovega vračila. To je bistvo naših slabih kreditov. Vztrajnost Banke Slovenije pri tej dejavnosti pa kaže, da gre za načrt. Če bi bila napaka, je to povsem opravičljivo, se pač zgodi. Od julija 2010 do novembra 2013 so se krediti poslovnih bank nefinančnim družbam, to je realni del gospodarstva, zmanjšali za 4,2 milijardi evrov ali 20 %. Decembra 2013 je začela država na slabo banko prenašati kredite, kar pa ni zaustavilo upadanja kreditiranja gospodarstva. Obseg kreditov bank nefinančnim družbam je iz meseca v mesec manjši, novembra lani, to je zadnji objavljen podatek, je znašal le še 12 milijard evrov, nekoliko manj celo, in samo ta mesec je upadel – šteti so tukaj notri tudi odpis, je treba vedeti – za 142 milijonov evrov. 12 milijard evrov, gospoda in gospe moji, je vsota, ki na makroekonomski ravni ustreza dvoletnemu znesku bruto privarčevanih sredstev v Sloveniji. Če pogledamo formiranje dohodkov iz leta 2012, znaša potrošnja ustvarjenega kapitala, amortizacija 5,9 milijard, neto poslovni presežek 6,4 milijarde evrov, skupaj je to 12,3 milijarde evrov. Se pravi, z dvoletnim bruto presežkom je mogoče poravnati že vse terjatve, se pravi, tako kot je storil Ceausescu nekdaj v Romuniji. In to v gospodarstvu, ki spada, recimo po svoji tradiciji, v kontinentalni del Evrope in za katerega lahko predpostavljamo, da je kreditiranje osnovni vir napajanja gospodarstva s potrebno akumulacijo, ne toliko direktne investicije na delniških trgih. A vrnimo se na začetek te zgodbe in si odgovorimo na vprašanje, ki bi ga morali kot institucija, odgovorna ljudem, imeti pred očmi vselej, ko odločamo o proračunu, o fiskalnem pravilu in tako naprej. Bistveno vprašanje je namreč, kdo so žrtve tega hazarderstva v zvezi s pač neustrezno regulacijo bančnega sistema. Za odgovor ne rabimo iti daleč, dovolj je pogledati izza zidov teh hiše, do slehernega zaselka, kaže se v usodah ljudi, ki so izgubili službo, v usodah ljudi, ki so izgubili dostojanstvo, v usodah ljudi, ki so izgubili prihodnost. In kar je najhuje, med slednjimi je tudi veliko otrok. Današnja razprava verjetno ne bo v ničemer prispevala k popravi storjenih krivic in zmot. Kljub temu bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlagani priporočili podprli, z upanjem, da bosta izpolnjeni, in v želji, da bosta prispevali k modrejšemu ravnanju regulatorjev v prihodnje. Naj tokrat ne ostane samo pri želji. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospod Tomaž [[…]] Najprej se je prijavil predlagatelj, torej ima besedo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Uvodoma bi rad pozdravil to odločitev vseh poslanskih skupin, ki so – večina – najavile podporo priporočilom, ki jih je vložila Slovenska demokratska stranka. S tem se je na nek način pokazalo, da je bilo dejanje in predlog Slovenske demokratske stranke ustrezen in pravilen, in da se zavedamo problema, ki ga imamo z bankami, in po naši oceni ta problem še ni zaključen in lahko nastane še večji, kot je. Glede na predlog guvernerja Banke Slovenije, glede korekture tega priporočila, mislim, da v Slovenski demokratski stranki nimamo teh težav, in sicer da se način reševanja posledic insolventnosti poslovnih bank preoblikuje v način reševanja kapitalske ustreznosti, kot ste vi predlagali. Seveda bi pa verjetno sedaj v samem nadaljevanju in pri tej razpravi, ki jo bomo imeli poslanci in pa poslanke, tudi v Slovenski demokratski stranki pričakovali nekaj odgovorov tudi s strani regulatorja, predvsem Banke Slovenije. Mi smo to dikcijo insolventnost poslovnih bank mogoče dali tudi zaradi razloga posledic izbrisa podrejenih obveznic. Kajti tukaj bi želel verjetno še neka dodatna pojavila, zakaj ste se za ta ukrep odločili, na osnovi česa, kje je tista zakonska podlaga. Tudi sedaj zadnji ukrepi, zakaj je bila takšnega ukrepa deležna tudi Banka Celje in imetniki podrejenih obveznic Banke Celje. Kajti v vseh teh prospektih smo lahko zasledili, da se vrednost podrejenih obveznic pretvori v kapital samo po dveh pogojih; in sicer ali gre banka v likvidacijo ali gre banka v stečaj. Sedaj vemo, da tako pri Novi Kreditni banki Maribor, pri NLB, pri Banki Celje kot pri Abanki ni bilo ne likvidacije ni bilo ne stečaja, kljub temu pa so imetniki ostali brez vsega premoženja in zdaj je tukaj notri ustavna presoja. Počakajmo na to, vendar v primeru odločitve Ustavnega sodišča, ki bo v prid imetnikom, pa bo verjetno zanimivo videti, kdo bo za to prevzel odgovornost oziroma kakšne bodo posledice. Posledice bodo vsekakor za proračun in tukaj ocenjujemo, da lahko ta sanacija bo še v bistveno višji vrednosti, kot je danes, ki jo ocenjujemo, da je nekako malo več kot 5 milijard evrov. Mogoče bi se morali kot predlagatelji dotakniti še stališča, ki ga je imela Združena levica, in sicer da so ta priporočila brezzvezna, da jih je že tako in tako obravnaval Odbor za monetarno politiko, ampak Državni zbor se pa z vsemi temi zadevami še ni seznanil in v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je tudi pravilno, da se Državni zbor in tudi širša javnost seznani s tem. Glede verodostojnosti stresnih testov smo tudi v Slovenski demokratski stranke že od samega začetka imeli določene pomisleke. Pomisleke smo imeli predvsem zaradi tega, da nam Banka Slovenija ni postregla z dovolj kvalitetnimi informacijami in da dejansko iz odbora na odbor, ko smo obravnavali različno problematiko bančnega sistema, da nam je nekako na vsakem odboru Banka Slovenija postregla z neko novo informacijo. V Slovenski demokratski stranki bi pričakovali predvsem to celovitost podanih informacij v zvezi z drugo sanacijo bančnega sistema. Velikokrat je že guverner Banke Slovenije na odborih poudaril, da najdemo vse te podatke na njihovi spletni strani, vendar ti podatki so zelo razpršeni. Predlagal bi mogoče v nadaljevanju, tudi sem prepričan glede na stališče vseh poslanskih skupin, da Banka Slovenije pripravi en celovit dokument in da bo v enem dokumentu povzeta vsa od metodologije, do rezultatov, do večine sredstev, kajti danes, ko pridemo na vašo spletno stran, moramo poklikati 100 dokumentov, da pridemo do nekih informacij. Res predlagam, da narediti celovit dokument v celem kosu, tako kot je naredila Evropska centralna banka pri objavi teh stresnih testov. Naj je bilo to na 200 ali 250 straneh, z enim klikom si lahko prišel do teh informacij. Na drugi strani bom pa še vedno vam postavil vprašanje, spoštovani guverner. Vi ste na odborih dejali, da v te stresne teste pri drugi sanaciji bančnega sistema, ki je bila izvedena, niso bile vključene hčerinske, odvisne družbe teh bank. Tukaj je šlo zgolj za NKBM in NLB. Po eni strani pa potem v častniku Delu lahko preberemo, da so bile prenesene terjatve na Družbo za upravljanje terjatev bank, tako imenovano slabo banko, tudi terjatve Poštne banke in pa Adria Bank z Dunaja. Te informacije niste postregli nikdar in nikoli. Zanimajo me sedaj razlogi in se mi zdi, da bi bilo tudi smiselno, da se enkrat Državni zbor seznani s tem – predmet stresnih testov pregleda, kdo je bil, ali so bile tukaj samo mame, hčerke ali so bile tudi odvisne družbe. To nas v Slovenski demokratski stranki najbolj moti pri načinu obveščanja Banke Slovenije. Na neki način rečete: delujemo transparentno, dali smo vse informacije, vendar po več kot enem letu, mislim, da na vsak mesec ali pa na toliko časa dobimo neko novo informacijo, ki negira dejansko izjave predstavnikov Banke Slovenije tako v Državnem zboru kot na matičnem delovnem telesu. Ocenjujem, da je pravilno, da danes tudi razprava poteka malce širša o tem bančnem sistemu, kajti treba je vzeti zakup, da je Slovenija edina tranzicijska država, ki je že drugič sanirala bančni sistem na račun davkoplačevalcev. Ta zadnja sanacija je stala več kot 5 milijard evrov. Mislim, da bi se bilo verjetno treba vprašati, kaj bi lahko s tem denarjem narediti, če ne bi bilo treba sanirati bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da če bi se sledilo planu privatizacije iz leta 2001, da bi bile posledice za proračun in za davkoplačevalce bistveno nižje kot do sedaj in da bi bilo verjetno bolj normalno, da bi se teh 5 milijard položilo v javno zdravstvo, ki je dejansko na psu, kot vidimo sedaj, v javno šolstvo – predvsem pa, kje so bili tukaj sindikati? Niti enega protesta, protesti so pa za privatizacijo. To meni nikdar, nikoli ne bo jasno. Pred dnevi smo, spoštovani guverner, na enem izmed medijev zasledili zanimivo informacijo in me zanima vaše mnenje oziroma vaš komentar. In sicer, da naj bi storitve za Družbo za upravljanje terjatev bank začela izvajati Probanka. To je bila informacija, ki je bila podana na enem izmed slovenskih medijev. Zanima me, ali ste vi s tem seznanjeni. Ali je Banka Slovenija mora dati kakšno soglasje k temu? Predvsem pa me zanima, kakšen je status Probanke v danem trenutku. Takrat smo govorili o neki nadzorovani likvidaciji, danes me zanima, kaj piše v registru za Probanko, kakšen status ima, ali izredno upravo, in kakšen je status v registru. Zanima me, kakšen je status Probanke. Mislim, da bomo tudi v nadaljevanju še lahko to temo odprli. Nas pač preseneča, da zdaj Družba za upravljanje terjatev bank, ki je bila ustanovljena, da se vse slabe terjatve prenesejo na eno mesto in da ta družba s tem upravlja in smo bili pa presenečeni s to informacijo, da naj bi pa zdaj ena izmed tistih bank, ki je zašla v veliko krizo, ki ji je Banka Slovenije odredila nadzorovano likvidacijo, zdaj za Družbo za upravljanje terjatev opravljala neke storitve. Tisti, ki je naredil težave in zaradi česar smo mi morali banko sanirati in ustanovili Družbo za upravljanje terjatev, bo zdaj opravljal storitve za to banko! Tukaj pa mislim, da bi morala Banka Slovenija dati neka pojasnila ali pa vaše mnenje, ali ste vi morali dati kaj soglasja. In zanima me predvsem v danem trenutku, kakšen je vpisan status Probanke v samem registru. Toliko zaenkrat. Hvala.
Zdaj pa prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prvi ima besedo gospod Tomaž Gantar, Desus, pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec, Nova Slovenija.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani guverner, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V zvezi z bančno luknjo in predvsem odgovornostjo tistih, ki so jo povzročili, je nedvomno odprtih bistveno več vprašanj, kot imamo odgovorov. Sanacije bančnega sistema, to je bilo danes že večkrat omenjeno, so terjale preko 5 milijard davkoplačevalskega denarja, to je preko polovice predlaganega letošnjega proračuna pri rebalansu. Ob tem predvsem preseneča dejstvo, ima človek občutek, ko se je sprejemalo odločitve o dokapitalizacijah, sta obstajali ena ali dve čarobni besedi, seveda "Bruselj" in mogoče "bančni krč" in praktično čez noč se je zagotovilo 100, 200, 300 milijonov za posamezno banko, ki je pač v tistem trenutku potrebovala. Seveda je to predstavljalo dokaj velik absurd ob vseh ostalih potrebah, o katerih smo vedno razpravljali in bomo verjetno tudi čez kakšen teden ali malo več ponovno pri sprejemanju rebalansa razpravljali, kje in na katerem področju je potreben kakšen milijon, da v resnici ne pride do sesuvanja sistema, pa naj bo to na področju zdravstva ali pa priča smo bili pred kratkim razpravi o nekaj milijonih za oskrbo otrok s posebnimi potrebami. To je vedno nepremostljiva ovira in težava. Seveda pa, ko rečemo, da jutri pa rabi ta banka 200 milijonov, je pa odločitev zelo enostavna. Ob vsem tem preseneča tudi dejstvo, da sta ti dve naši banki po vseh teh stotinah milijonov, ki so jih banke prejele, slabo ocenjeni na stresnih testih. Najprej se tu postavlja vloga potem Družbe za upravljanje terjatev bank, slabe banke. Čemu in na kakšen način je ta slaba banka delala? Namreč, tudi slabe terjatve, ki so še vedno v bankah, so posledično vplivale na odločitev o potrebni, morebitni potrebni dokapitalizaciji NKBM in Nove Ljubljanske banke do leta 2016. Torej, po kakšnih kriterijih so se podjetja oziroma te slabe terjatve prenašale oziroma koga je DUTB ščitila, da ni prišlo do prenosa teh slabih terjatev? Ali je bila tu bojazen, da se bo preveč vprašanje ponovno odpiralo? Zakaj pravzaprav so ta podjetja prenesena na slabo banko oziroma kdo jim je neupravičeno podeljeval kredite v preteklih letih? Na drugi strani se postavlja še eno vprašanje, ki je neprijetno, verjetno tudi v povezavi z Evropsko centralno banko. Zakaj so bili kriteriji pri stresnih testih za naše banke drugačni kot sicer? Zakaj so nekaterim državam te kriterije, zakaj je Evropska centralna banka kriterije za stresne teste spreminjala, prilagajala nekaterim državam oziroma jih zaostrovala po nepotrebnem? Bazirali so podatki tudi na zastarelih, zato da so bili seveda rezultati slabši in tudi zato bomo morali verjetno še dodatno dokapitalizirati banke. Ali niso razlogi potem v nadaljevanju v tem, da se Slovenija slučajno ne bi premislila, da kakšne banke ne proda ali pa dela nekdo komu, kot je bilo že rečeno, uslugo, da bo nekdo dobil za relativno malo denarja banko, ki je lahko tudi predokapitalizirana? Seveda so to dokaj težka vprašanja, težko se je pa izogniti dvomom, da gre v resnici v ozadju za drugačne scenarije nekaterih in so zato toliko bolj potrebni odgovori na vsa vprašanja. Sam mislim, glede na to, da govorimo že dolgo časa o problemu korupcije v tej državi, da bi bilo treba ravno v primeru te bančne luknje, ki je v resnici stala nas vse in nas bo še tudi v bodoče veliko stala, kljub vsemu najti odgovorne. Verjamem, da so deloma razlogi v spremenjenih gospodarskih razmerah, v nekih poslovnih rizikih, ki se tudi dogajajo. Ampak težko bi me kdorkoli prepričal, da v teh odločitvah ni bilo tudi zelo velikih pomembnih odločitev čisto kriminalne narave, koruptivne narave. Težko bi me nekdo prepričal, da je dobil nekdo, na primer, 10, 20 milijonov kredita in zastavil hišo, ki je vredna, recimo, 500 tisoč evrov ali pa milijon. Seveda bi pričakovali, da so tudi na ta pomembna vprašanja, kjer so brez dvoma udeleženi vplivni posamezniki, pa naj bodo z leve ali desne opcije ali pa iz nobene, potrebni odgovori. In te odgovore bomo tudi v stranki Desus terjali. Čas je, da jih dobimo, zato tudi z moje strani nobenega dvoma ni, da v prvi fazi podpremo predlog, ki ga je SDS pripravila za to sejo. Ne nazadnje verjamemo, da se bodo morali postopki nadaljevati tudi na drugih nivojih, in jih pričakujemo, še predvsem ob zaostrovanju vprašanj v zvezi s proračunom, ki se bodo pojavljala. Namreč, kaj bomo naredili, saj imamo verjetno enako odgovornost kot do bank tudi do bolnišnic, do njihovih dolgov. Vem, da bo ostra razprava tudi na temo pokojnin, kjer ljudje, ki so delali 40 let, ne morejo konca s koncem sestaviti preko meseca. Mislim, da so to ravno tako pomembna vprašanja in da si tudi ti ljudje, ki morajo to prenašati in ki to težko preživljajo, vse te odgovore zaslužijo. Hvala.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, Nova Slovenija. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl, Desus.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predsednik, državni sekretar, spoštovani guverner! Osebno priporočila Slovenske demokratske stranke zelo podpiram, in sicer iz razloga, ker je preteklost pokazala, da se moramo v slovenskem političnem prostoru, pa tudi sploh v družbi, zelo resno pogovarjati o slovenskem bančnem sistemu, kajti zgodovina nas je naučila, da smo izključno zaradi lastnih napak že dvakrat sanirali slovenski bančni sistem. Delno je bila zadnja sanacija tudi zaradi svetovne krize. Ampak, glejte, podatki kažejo, da so v zadnjih 9 letih banke v tuji lasti ustvarile za 200 milijonov evrov dobička, slovenske banke, večinoma v državni lasti, pa za 3,2 milijarde evrov izgube. Tu se moramo vprašati, kaj je botrovalo tej izgubi, kaj je botrovalo bančni luknji. Posledice te bančne luknje, te izgube, plačujejo državljanke in državljani v okviru dokapitalizacij. Z več deset tisoč evri državljanke in državljani pomagajo pri reševanju slovenskega bančnega sistema, pa niso za to nič krivi, popolnoma nič krivi. Tu velja izpostaviti: prvič, nesposobnost, nepravilnosti, koruptivnost in tudi klientelizem ter seveda tudi klientelistične dejavnosti določenih elit. Govoriti, da smo bili prisiljeni v zadnjo dokapitalizacijo, je popolnoma zgrešeno; češ Bruselj je tisti, ki nas je prisilil, da smo banke dokapitalizirali. Mi sami smo krivi, da smo jih morali dokapitalizirali, ker smo sami krivi za bančno luknjo. Še enkrat pravim, banke v tuji lasti teh težav niso imele. In zaradi tega je ena izmed temeljnih rešitev, pa kot kaže, se še vedno ne zavedamo, ampak nekako nas še vedno tolče to, da tudi s privatizacijo slovenski bank, bank v državni lasti še naprej odlašamo. Še enkrat poudarjam, če bi nekaj let nazaj NLB prodali za 1 evro ,pa po vsej verjetnosti za 1 evro je ne bi hotel nihče kupiti s takim primanjkljajem, ne bi imeli te težave. In če jih ne bomo zdaj privatizirali, potem ko smo jih dokapitalizirali, ko so državljanke in državljani vplačali v bančni sistem, potem jih ne bomo nikoli več, kajti tudi gospod guverner – mislim, da ste 20. novembra dejali na eni izmed sej Komisije za nadzor javnih financ, da se ne izključuje nova dokapitalizacija. In tudi govoriti o temu, da glede verodostojnosti zadnjih stresnih testov Evropske centralne banke; saj glejte, vprašanje metodologije je večno vprašanje, ampak ponovno bomo mi bili tisti, ki bomo spet morali vložiti finančna sredstva v NKBM in NLB. Državljanke in državljani, nič krivi, nič dolžni! Dajmo se v Državnem zboru nekoč tudi pogovarjati resno, pa ne zaradi nas samih, ampak zaradi tega, ker osebno imam dovolj, da redno plačujemo in servisiramo naš bančni sistem. Nastala bančna luknja je nedvomno, prvič, prizadela davkoplačevalce, drugič tudi gospodarstvo. Če ne bomo začeli z gospodarskimi reformami in z ukrepi za spodbudo gospodarstva, bo tudi bančna luknja seveda naraščala. To gre premosorazmerno. Lahko je tudi to eden izmed argumentov, da nimamo pravih spodbud za gospodarstvo, da nam Evropska centralna banka prikazuje tako za NKBM, kot NLB za leto 2016 primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov. Morda?! Najbolj pa je problematično oziroma ena izmed problematičnih pa je to, da ta kreditni krč oziroma da še niso vse slabe terjatve preseljene na slabo banko. To nas še vedno hira in tako NLB kot NKBM še danes nista sposobni kreditirati gospodarstva, kreditirati investicij in mi se potemtakem ne moremo pogovarjati o drugem tiru, o novih investicijah in tako naprej. In dokler tega krča ne bomo sprostili [[…]]Tukaj bi tudi imel vprašanje, kakšne kriterije je zdaj banka oziroma so uprave bank prevzele, da so same odločale, katere terjatve se prenašajo na slabo banko. To vprašanje je bilo na odborih večkrat postavljeno, tako na Komisiji za nadzor javnih financ, ampak tukaj so vsi poslanci Državnega zbora in prav je, da vedo, kakšni so bili ti kriteriji, kaj je bil razlog. Sam še vedno mislim, da se te terjatve prepočasi in tudi včasih nepremišljeno prenašajo na slabo banko. Za konec še glede odgovornosti. Spomnite se, ko je bila ministrica za notranje zadeve gospa Katarina Kresal, kako je takrat še v delno avstrijski lasti, če se ne motim, Hypo banka, delni lasti države tudi, dobila v bistvu od uprave oziroma uprava je bila tista, ki je naročila forenzično preiskavo kriminalnih dejanj znotraj Hypo banke. Ali si vi, spoštovani gospe in gospodje, predstavljate, da bi uprava NKBM ali pa NLB sama rekla, da bodo naredili forenzično preiskavo? V Sloveniji je to nemogoče! Zaradi tega tukaj velja, tako kot so že kolegice in kolegi izpostavili: eno je vprašanje nadzora same Banke Slovenije, drugo pa je tudi neučinkovitost naših preiskovalnih organov. V Avstriji so v primeru Hypo banke zelo hitro postopale. Zelo hitro. In to sama banka! Sama uprava banke je naročila forenzično preiskavo. Pri nas pa se žal nič ne zgodi, na koncu pa so davkoplačevalci tisti, ki upravičeno tarnajo čez slovenski bančni sistem, kajti zaupanja ni – in je logično, da ga ni. Torej ponavljam, priporočila Slovenske demokratske stranke bom podprl. Želim pa si, da čim prej odpremo tudi v Državnem zboru eno resno diskusijo, pa demagoško, kot smo temu priča, ampak resno diskusijo o sami privatizaciji slovenskega bančnega sistema oziroma čim prej vsaj o dveh bankah – privatizacija NKBM in tudi NLB. Davkoplačevalci bodo veliko na boljšem v primeru privatizacije. Najlepša hvala.
Besedo ima predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Zgolj samo eno pojasnilo v zvezi s tem redakcijskim popravkom priporočila, in sicer da je že ta redakcijski popravek opravilo matično delovno telo, Odbor za finance in monetarno politiko, in da bo Državni zbor o tem priporočilu glasoval tudi o takšnem, kot je bil z vaše strani predlagan, in da ni potrebnih nobenih sprememb, in sicer način reševanja posledic kapitalske neustreznosti bank. Samo toliko za pojasnilo.
Hvala. Sedaj ima besedo gospod Uroš Prikl, Desus, pripravi naj se gospa Andreja Katič, SD.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice in kolegi! Mislim, da je prav, da se podprejo predlogi za to, da se pridobijo celovite informacije, vsi relevantni podatki, kako in kaj se je delalo v postopkih dokapitalizacije, da se dejansko ovržejo ali pa potrdijo – skratka da se zadevi pride do dna z različnimi medijskimi informacijami, govoricami, morda celo insinuacijami, kaj je bilo vse narobe in kako so bili to fingirani, prilagojeni stresni testi in kako so bila to različna merila. Dejstvo je, da poslušamo, da so pri nekaterih državah bila upoštevana nova gibanja, ugodnejša gibanja; pri nekaterih državah se je nekoliko minimalno poslabšalo, torej kriteriji, po katerih se je ocenjevalo banke; samo v Sloveniji se je bistveno poslabšalo oziroma nismo upoštevali novih trendov, novih gospodarskih gibanj, ki so šli navzgor. Vse to je seveda privedlo do tega rezultata, kot sem ga že prej povedal in kot ga vsi poznamo. Obe banki bi po teh tako imenovanih negativnih scenarijih, negativnih predpostavkah dosegli finančno oziroma kapitalsko neustreznost v višini 65 milijonov. Prav je, da dobimo celovite relevantne podatke in na podlagi tega, da se zavrže ali pa zahteva sankcije zoper tiste, ki so se tukaj pregrešili. Kolegice in kolegi! Mene v tem trenutku ob vseh stresnih rezultatih in stresnih izidih vsega tega pa vendarle navdaja z optimizmom dejstvo to, da smo vsi poslanci, praktično vsi poslanci pozicije in koalicije, se trdno odločili, da zadevi pridemo do dna, da zaustavimo tako imenovane – oprostite mi na tem izrazu – "prljavim rabotam" in da vendarle obsodimo, če se izkaže, da se je kdo tukaj pregrešil in da zato kazensko in odškodninsko odgovarja. Vesel sem, ker sem prepričan v to, da ima tudi vlada in naša centralna, torej Banka Slovenije, pri tem resen in nedvoumen namen. Nikakor pa ne bi rad, da so ti stresni testi s stresnimi izidi – na koncu vendarle je to stresni izid, ko se ob dveh dokapitalizacijah ugotovi, da morda pa bo še vendarle kapitalska neustreznost čez dve leti na vidiku –, da to ne bo pomenilo kakršenkoli pritisk ali pa kakršenkoli vpliv na nižanje cene bank, ki sta ali pa bosta v kratkem tudi ali v celoti – upam, da ne – ali pa delno v prodaji. Skratka, želimo, da pridemo zadevi do dna. Pa ne zato, da bi poslanci dobili svoje. Mislim, da so odgovorov potrebni in da si jih zaslužijo vsi tisti davkoplačevalci, vse tiste fizične osebe in tiste gospodarske družbe, ki zaradi slabega poslovanja bank, zaradi njihove odzivnosti lahko bijejo plat zvona ali pa jim je vsakodnevno življenje še trše ali pa trše, kot bi jim smelo biti. Prepričan sem in verjamem, da bomo prešli od besed k dejanjem in da to niso prazne floskule, ampak da je to res namen vseh relevantnih dejavnikov, ki sem jih naštel.
Besedo ima gospa Andreja Katič, SD. Pripravi naj se gospa Maruša Škopac, SMC.
Hvala, predsednik, spoštovani predstavniki Vlade in predstavniki Banke Slovenije, kolegice in kolegi! Tudi sama bi opozorila najprej na vprašanje Vseslovenskega združenja malih delničarjev o skrajni neenakopravni obravnavi slovenskih bank. In sicer, zakaj se le pri Sloveniji ostaja pri statističnih statičnih in skrajno pesimističnih predpostavkah, zakaj so pa se drugih državah in bankah v Evropski uniji pristaja na uporabo svežih podatkov in dinamično vrednotenje ter da se celo omogoča izboljšanje kapitalske ustreznosti z diskontiranimi odkupi podrejenih obveznic? Kar vse skupaj izhaja tudi iz poročila izidov stresnih testov, ki ga je objavila Evropska centralna banka. Združenje opozarja, da z izjemo Slovenije je ECB pri vseh državah, kjer so dejanska gibanja boljša od predpostavk, tudi Grčiji, Cipru in Španiji, pristala na uporabo svežih podatkov – dinamično vrednotenje. Le pri Sloveniji, kjer je bilo to izboljšanje največje, je pa ostala pri uporabi zastareli, statističnih in bistveno bolj pesimističnih predpostavk, ki so tako posledično pripeljale tudi do pesimističnih napovedi. Zakaj? Si je tako Banka Slovenije res priskrbela priročen dokaz za svoja zatrjevanja, češ da za dokapitalizacijo ni bilo porabljenega nič preveč davkoplačevalskega denarja? Zakaj torej neenakopravno in povsem nerealno statično vrednotenje bilanc NLB in NKDM in kdo je odgovoren za to? To je eno vprašanje. In drugo, po približno 5-milijardni injekciji, ki naj bi bila potrebna in predpogoj za stabilizacijo finančnega sistema – ta naj bi bilo potem predpogoj za sprostitev kreditnega krča in to naj bi bilo predpogoj za okrevanje gospodarske aktivnost–i , lahko ugotavljamo samo, da logično sosledje je umanjkalo, da banke danes še vedno v zadostni meri ne kreditirajo gospodarstva. Kreditni krč torej ne popušča, banke pa, kot da se ni zgodilo nič; naznanjajo kreditiranje ob izpolnitvi novega pogoja, to je prestrukturiranje gospodarstva. Ob tem pa banke denar držijo v kratkoročnih plasmajih v tujini. Lahko bi rekli, da samo nekako držijo denar pri sebi. Očitno je torej, da smo na osnovi napačnih ekonomskih napovedi izdatno dokapitalizirali bančni sistem. Zavoljo tega se danes soočamo tudi s situacijo, ko se breme nastalega javnega dolga nalaga v nov paket varčevanja. S tem se tudi ustvarja pritisk na socialno državo ter se vnovič posega v preurejanje družbenoekonomskih odnosov. Zato Socialni demokrati podpiramo priporočila, ki gredo v smer razpihovanja megle, predvsem tudi to, da se ugotovi, kdo je v posameznih organih odgovoren za to. Hvala.
Besedo ima gospa Maruša Škopac, SMC. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Danes obravnavamo Predlog priporočila v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema, ki ga je v Državni zbor predložila skupina poslank in poslancev SDS. Že na sami seji odbora smo in tudi danes bomo podprli obe točki priporočila. Prva točka priporočila se nanaša na poročilo Banke Slovenije, ki ga mora ta posredovati v Državni zbor. Poročilo mora vsebovati naslednje informacije: o vzrokih za nastali primanjkljaj pregledanih bank in vlogi Banke Slovenije pri tem, o učinkovitostih sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti ter načinu reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. V Stranki SMC smo se že v koalicijski pogodbi zavezali za preiskavo bančne luknje in opredelitev odgovornosti. Smatramo namreč, da je za povrnitev zaupanja v finančne in nadzorne institucije ter institut pravne države nujno potrebno opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo, in tega nismo zapisali s figo v žepu, saj za to kot nova parlamentarna stranka prav gotovo nimamo razloga. Priporočilo Banke Slovenije torej lahko pričakujemo v roku 30 dni od potrditve predloga v Državnem zboru. Druga točka priporočila nalaga Vladi Republike Slovenije, da Državnemu zboru poroča o razmerah in ukrepih za zagotovitev ustrezne politike države v zvezi z rezultati stresnega testa Evropske centralne banke, kar pa je Vlada Republike Slovenije že naredila, saj je bilo njeno poročilo sestavni del mnenja Vlade. V novembru 2014 je začel delovati enotni mehanizem nadzora, v okviru katerega pristojnost nadzora nad sistemskimi bankami posameznih držav članic preide z matične centralne banke na Evropsko centralno banko. Le-ta je v novembru 2013 opravila celovito oceno vseh sistemskih bank v evroobmočju. Skupaj je bilo tako pregledanih 130 bank, med njimi tudi tri slovenske banke, in sicer Nova Ljubljanska banka, NKBM in SID banka. Namen stresnega testa je bilo ugotoviti odpornost bančnih bilanc v obremenitvenih scenarijih. Po osnovnem scenariju testa vse tri slovenske banke konec leta 2016 izkazujejo presežek kapitala v znesku 754,7 milijonov evrov, po neugodnem scenariju pa bi konec leta 2016 Nova Ljubljanska banka in Nova Kreditna banka Maribor izkazovali manjši kapitalski primanjkljaj v višini 65 milijonov evrov, SID banka pa bi tudi v tem primeru izkazovala kapitalski presežek. Na osnovi rezultatov stresnih testov Evropske centralne banke so v obeh navedenih bankah sprejeli ukrepe za prestrukturiranje in izboljšanje dobičkonosnosti, tako da sta banki identificirani kapitalski primanjkljaj pokrili z zadržanimi dobički in zniževanjem tveganja aktive. Na osnovi že izvedenih aktivnosti in zavedanja obeh bank, kakšni so bili njihovi rezultati stresnih testov, pričakujemo odgovorno in strokovno ravnanje vodstva bank, ki bo preprečilo morebiten negativen scenarij neugodnega stresnega testa. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija, pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko, SDS.
Hvala, gospod predsednik. Najprej bi želel, mislim, da je treba v tej razpravi, pojasniti razliko med bančno regulacijo in bančnim nadzorom. Vesel pa sem, da ta celotna razprava terja odgovornost, da veliko govorimo o odgovornosti. Do zdaj se je nekako zdelo in se še vedno zdi, da je ta pojem "odgovornost" v Sloveniji nekako zelo prosojen in da dejansko ne zaznavamo te teže, kaj pravzaprav odgovornost sama pomeni. Torej, obstaja bistvena razlika med pojmoma "bančna regulacija" in "bančni nadzor". Bančna regulacija pomeni reguliranje poslovanja bank, pomemben element regulacije bank je določitev kapitalske ustreznosti, bančni nadzor pa vsebuje preverjanje, spremljanje in izvajanje revizije nad delovanjem bank z namenom, da banke delujejo v skladu z zakonodajo in v skladu s pravili. Banke so regulirane, da poskrbijo za dobro delovanje gospodarstva in ga oskrbujejo s potrebnimi dobrinami in storitvami predvsem tam, kjer je prisotna asimetričnost informacij in trg ni sposoben sam uravnavati ponudbe in povpraševanja. Bančna regulacija je nadzor, tako postavljajo pravila igre in nadzorujejo spoštovanje pravil. V nadaljevanju bi se rad, čeprav najbrž brez upa, da bi kdo verjel mojim trditvam, pa se vseeno želim nekako prestaviti nazaj v obdobje drastične kreditne ekspanzije. Ena od poslanskih skupin je povedala, kdo je pravzaprav kriv za nastalo situacijo in tako naprej, in najbrž s prstom pokazala na obdobje 2004–2008, ko smo tudi mi bili v takratni koaliciji. Kaj se je takrat dogajalo? 1. 1. 2007 smo dobili skupno evropsko valuto – evro, ker smo si to Slovenke in Slovenci zaslužili in priborili. Banke so denar ponujale – in kaj se je takrat dogajalo? Bruto zunanji dolg je drastično naraščal. Kdo je k temu prispeval? Komercialne banke, gospodarske organizacije. Država se je pa razdolževala. Mi smo imeli konec leta 2008, ko smo dejansko predajali posle drugi vladni koaliciji, smo imeli slabih osem milijard dolga, država je imela slabe 8 milijard dolga, kar je pomenilo približno 22 % BDP. Kje smo danes? Danes smo dejansko pridelali na to podlago cifre, ki so praktično za faktor 4-krat večje. Ko smo imeli na zaslišanju Preiskovalne komisije Državnega zbora o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu nekdanjega guvernerja Banke Slovenije dr. Gasparija, smo ga spraševali, kaj pravzaprav Banka Slovenija ni naredila, pa bi morda morala, da bi preprečila to drastično kreditno ekspanzijo. Povedal je, obstajajo magnetogrami in to si vsak lahko prebere, vsak državljan si lahko to prebere – povedal je, da je bilo na mizi vprašanje uporabe sistema dinamičnih rezervacij za preprečevanje procikličnosti v kreditni aktivnosti komercialnih bank. Pa smo rekli, zakaj pa potem niste zahtevali formiranja dinamičnih rezervacij in je gospod Gaspari povedal, da je temu nasprotovala Evropska komisija in tudi PricewaterhouseCoopers revizijska hiša. Na nek način smo razumeli in tudi sam razumem, da če bi Banka Slovenije ali pa bog ne daj vlada posegla s kakšnim ukrepom in preprečila dajanje kreditov komercialnim bankam, bi to pomenilo isto ,kot da bi vlada neki, na primer, tovarni hladilnikov prepovedala, da na leto proizvede 500 tisoč hladilnikov in določila, da jih mora proizvesti samo 200 tisoč. Če bi torej vlada takrat stopila na zavoro, če lahko tako rečem, komercialnim bankam in prepovedala kreditiranje, bi bo pomenilo, da bi jih preprečila pravzaprav njihov osnovni biznis – core business. To gotovo ne bi bilo prav. Vsak pa, ki jemlje kredit, je za to tudi odgovoren! In spet smo pri odgovornosti in te pravzaprav pri nas ni. Ključno vprašanje je, zakaj nihče od članov nadzornega sveta ne odgovarja zaposlovanje podjetij, bank v državni lasti, podjetij v državni lasti? Ali poznate koga od članov nadzornega sveta, ki bi odgovarjal? Neki sodni postopki menda tečejo, mislim pa, da še nič ni pravzaprav dokončno odločeno. Glede na to, da so pač uprave morale poročati nadzornim svetom o vseh detajlih, kar se dogaja znotraj državnih podjetij in znotraj bank, so torej nadzorni sveti imeli vse informacije, kar je šlo dobro in kar je šlo narobe, pa niso ukrepali – ker niso bili odgovorni do svojih lastnikov! V nadzornih svetih sedijo predstavniki lastnikov, to vemo, to je abeceda korporativnega upravljanja. Ker je velik del gospodarstva še vedno v državni lasti, to pomeni, da so bili predstavniki nadzornih svetov neposredno delegirani s strani raznih vlad in političnih opcij, zato mi, Nova Slovenija - krščanski demokrati pravimo, da je treba depolitizirati v slovenskem gospodarstvu. Politika ima preveč drugih nalog, ki jih ne opravlja, se pa raje vtika in ima celo svoje bankomate v državnih podjetjih in državnih bankah, to je dejstvo. Vprašanja o odgovornosti nadzornih svetov danes nihče ne želi dati na mizo, ponavljam, kar sem povedal prej v stališču poslanske skupine, zato iščejo grešne kozle, ki jih je najlažje najti v instituciji uprave. Pa se morda za zaključek navežem na razpravo svojega kolega Vrtovca, ki je govoril o forenzičnih preiskavah v bankah. Poglejte, ko smo sprejemali Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, to zadevo bom morda na naslednji točki dnevnega reda še enkrat povedal, smo v 33. člen zapisali zelo pomembno določilo. Najbrž je prav to določilo bilo tisto, ki je nekdanje, sedaj že lahko rečem nekdanje, politične stranke, recimo Pozitivno Slovenijo motiviralo ali prestrašilo, da so šli v zbiranje podpisov za referendum. In je potem Ustavno sodišče, hvala bogu, racionalno odločilo, da referenduma o tej zadevi, torej o omenjenem zakonu, o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank ne more biti. Kaj pa govori 33. člen? Člani upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank so dolžni vsak sum kaznivega ravnanja članov organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, s katerimi se je seznanil v zvezi z opravljanjem svoje zaposlitve, predvsem ob pregledovanju kreditnih map iz devetega odstavka 11. člena tega zakona, takoj na ustrezen način naznaniti pristojnim organom. Ali se to dogaja ali se ne dogaja, nimamo informacij ali nimamo natančnih informacij. Želeli bi, da so davkoplačevalci o tem informirani in tako na nek način vsaj nekoliko potolaženi in da lažje razumejo, zakaj so pravzaprav morali težke milijarde vreči v bančne luknje. Mi moramo najti vrtalce bančnih lukenj. In tukaj v 33. členu ZUKSB, omenjenega zakona, ima upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank orodje, zadostno orodje, in zadeve tako hitro tudi ne zastarajo, zastarajo v zastaralnem roku, ki je štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa zakon, ki ureja kazniva dejanja, ter zakon, ki ureja obligacijska razmerja. Kot rečeno, bom podprl ta priporočila in mislim, da moramo razpravo v smeri iskanja odgovornosti intenzivirati in tukaj je seveda tudi naš apel na organe pravosodja, na organe pregona, na preiskovalne organe, da vendarle sporočijo, ali imajo kadrovsko podhranjenost ali je kje kakšen drug problem, da vendarle odgovornosti damo ime in priimek. In to je naš edini cilj. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko SDS, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek SDS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat. Bom pričela kar z jesensko napovedjo Umarja, kjer je navedeno, da se po sanaciji bančnega sistema razmere v slovenskem bančnem sistemu postopoma stabilizirajo, vendar se obseg kreditov podjetij še zmanjšuje. Torej, zmanjševanje kreditiranja gospodarstva – to zagotovo ni bil cilj sanacije bančnega sistema. Vsi vemo, da je zdrav bančni sistem in kreditiranje gospodarstva za normalno delovanje gospodarstva ključno. Seveda pa drži, da mora le-ta temeljiti na zdravih temeljih. To pa je predvsem na, prvič, kreditiranju pravih idej, in drugič, z ustreznim zavarovanjem. Glede na stanje, ki je v bančnem sistemu nastalo, pa je več kot očitno, da so banke v preteklosti kredite dajale, bom rekla, kar na lepe oči in marsikdaj brez ustreznega zavarovanja. Več kot očitno je, da banke niso imele za vse iste kriterije pri podeljevanju kreditov. Večina državljank in državljanov Republike Slovenije namreč ni mogla prejeti kredita brez ustreznega zavarovanja in pa po bolj ugodnih obrestnih merah. Medtem ko je znano, da pa so številni posamezniki in številna podjetja z ustreznimi prijateljskimi povezavami kredite prejemala pod ugodnejšimi pogoji, in kar je še pomembneje, brez ustreznega zavarovanja. Situacija v bančnem sektorju je tako rezultat nesposobnosti in nepravilnega dela določenih elit. O sanaciji bančnega sistema govorimo že dolgo časa, pa še vedno nismo našli odgovornih za nastanek tako imenovane bančne luknje – menda ta izraz zdaj ni več najbolj primeren, čeprav se ga je dolgo časa pogosto uporabljalo. Nismo našli odgovornih ne na strani uprav bank in ne na strani odgovornih nadzornih svetov. Še vedno ne vemo, kdo je odobril te neodplačane kredite. Te kredite, ki so se kasneje po tretjinski knjigovodski vrednosti prenašali na Družbo za upravljanje terjatev bank; kredite, ki so se prenesli na breme davkoplačevalcev; in kar je še huje, na naše otroke in na generacije za nami. Govorimo o 5 milijardah evrov. Edino pravilno bi bilo, da bi odgovarjali, prvič, tisti, ki so sporne kredite najemali, drugič, tisti, ki so te sporne kredite dajali, in tretjič, tisti, ki so to nadzorovali. Kakorkoli, s predlaganimi priporočili v Slovenski demokratski stranki želimo, da nam Banka Slovenije posreduje več informacij o vzrokih za nastalo tako imenovano bančno luknjo, o učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank, ki so v državni lasti, in informacijo o načinu reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. To je prvo priporočilo. V drugem priporočilu pa želimo, da Vlada Državni zbor seznani o rezultatih stresnih testov Evropske centralne banke, po katerih naši največji banki, Nova Ljubljanska banka in Nova Kreditna banka Maribor, še vedno izkazujeta kapitalsko neustreznost. Prav bi bilo, da državljanke in državljani Republike Slovenije vedo, kje so vzroki za porabo teh 5 milijard evrov, njihovega, našega denarja, za sanacijo bančnega sistema, in predvsem, kdo je za to odgovoren. Prav bi bilo tudi, da banke začnejo kreditirati, kot že rečeno, s pravimi idejami in ustreznim zavarovanjem. Sama seveda ta predlagana priporočila stoodstotno podpiram in se, kot je že kolega Horvat rekel, tudi jaz veselim nadaljnje razprave, ko bomo te informacije v Državnem zboru prejeli. Veseli pa me tudi, da je danes v Državnem zboru tako široka podpora tem priporočilom, kar dejansko dokazuje, da je tema sanacije bančnega sistema še kako aktualna. Namreč, še vedno nismo prišli do konca, do odgovornosti in do razlogov, zakaj je do tega sploh prišlo. In prav je, da končno državljanke in državljani Republike Slovenije to izvedo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek. Pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem ostalim! No, danes je bilo v tej dvorani že večkrat slišano, da je Slovenija edina evropska tranzicijska država, ki je od osamosvojitve dalje bila že kar dvakrat sanirana, in to na račun davkoplačevalcev. Bilo je povedano tudi, da nas je ta sanacija stala več kot 5 milijard v letu 2013. Tu se mi poraja vprašanje, kje so bili takrat protestniki, kje so bili takrat sindikalisti, saj je vendar šlo iz žepov davkoplačevalcev, iz žepov učiteljev, zdravnikov, medicinskih sester, policije, pa tudi navadnega delavca, ki s svojimi neredko 500 evri, seveda če jih dobi, zelo premišljuje, kako jih bo porabil. Ko smo včeraj z nasprotne strani tega zbora poslušali, da ne moremo primerjati državnega proračuna z družinskim proračunom, bi pa kar po neki zdravi kmečki pameti vprašala, ali veste, koliko to pomeni, 5 milijard, ki gredo iz državnega proračuna, in kaj vse bi lahko s tem denarjem naredili. Mislim, da če ne bi šlo za dokapitalizacijo, se ne bi danes pogovarjali o ukinitvi financiranja učne pomoči, o ukinitvi financiranja glasbenim šolam, financiranja občin, ki so edini generator razvoja podeželja. Mimogrede, za primerjavo povem, da neka srednja velika občina s 5 tisoč prebivalci porabi letno okrog 4 milijone oziroma ima okrog 4 milijone visok proračun. 5 milijard pomeni 12 proračunov take občine. In kaj vse občina s tem svojim proračunom financira? Od svojih zavodov, na primer vrtca, materialnih stroškov šole, knjižnice, kulturna društva, športna društva, da o infrastrukturi sploh ne govorim. Lahko bi ta denar namenili tudi razvoju znanosti mladih, lahko bi s tem denarjem pomagali oziroma področje brezposelnih in odpiranju novih delovnih mest ali subvencioniranju nakupa stanovanj mladim družinam, pospeševanju kmetijstva, turizma, obrti in tako naprej. Meni se zdi, da še kako lahko primerjamo državni proračun z družinskim proračunom. Bojim se, da bodo spet potrebna dodatna sredstva za pokrivanje izgube bančnega sistema ali pa mogoče naj verjamem besedam guvernerja Banke Slovenije, da ne bo posledic za davkoplačevalce in da bo kapitalski primanjkljaj pokrit z državnim dobičkom. Padec dveh bank v 100-odstotni lasti države na stresnih testih je po mojem mnenju tudi odgovornost Banke Slovenije, ki je seveda nihče ne ugotavlja in nadzor nad Banko Slovenije, ker še tudi ne deluje. Poleg tega vlada še tudi ni sprejela strategije poslovanja državnih bank z javnim dobičkom, seveda s ciljem za vrnitev vsaj delno vloženega davkoplačevalskega denarja. Pa saj pri tem se mi to še ne zdi najbolj hudo, ker verjetno v tem trenutku dobička tako ni pričakovati oziroma je pod velikim vprašajem. Zaradi tega menim in zaradi malega človeka menim, da je še kako potrebno, da danes podpremo ta priporočila naše stranke glede aktivnosti za sanacijo bančnega sistema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se dr. Franc Križanič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi, spoštovani gostje! Danes pač razpravljamo predvsem o posledicah dogodkov dejanj, ki so se dogodila v preteklih letih in so rezultirali v milijardni dokapitalizaciji slovenskih bank. Problem je to, da danes nimamo niti objektivne slike o tem, kakšne so dejanske posledice. Državnemu zboru tega niso želeli predstaviti ne bivši ministri za finance, ne guvernerji, ne bančniki in ne tisti, ki so hodili v Državni zbor, in še vedno nimamo celovitih podatkov o tem, kakšno je stanje našega bančnega sistema. Najbrž to, kar je bilo skozi dokapitalizacije izkazano, ni vse, ker je še vedno veliko zadev, ki so netransparentne, so prikrite, tudi na zaprtih sejah Državnega zbora o tem nismo dobili verodostojnih podatkov. Če se prav spomnim, so tu krožile razne liste s seznami firm in njihovih obveznosti, ki so potem prišle v neko bančno luknjo, ki so povzročile bančno luknjo. Ampak naprej o tem pa se dogaja zelo malo in je tudi zelo malo informacij. Mislim, da predvsem tisti, ki so skrbniki bančnega sistema v političnem delu, to se pravi Ministrstvo za finance, na nadzorstvenem delu, če vzamemo Banko Slovenije, in v poslovnem delu, se pravi sam bančni sistem, ne ne pridejo do pravih informacij. Najbrž se bo ta megla, to skrivanje, to prikrivanje vleklo še veliko let. In glede na to, kako se stvari odvijajo, najbrž ne bomo dobili nikoli celovite slike in tudi pravih podatkov. Tudi to, kar smo v zadnjem letu oziroma v zadnjih mesecih sprejeli skozi pripravo in ustanovitvijo tega sklada, mehanizma za tiho dokapitalizacijo in saniranje bančnega sistema, ne pripomore k temu, da bi prišli do pravih vzrokov in konkretnih pravih posledic. Leta 2013 smo v Državnem zboru ustanovili tudi preiskovalno komisijo, ki se je posebej ali pa izključno posvetila bančnemu sistemu, vodil jo je kolega Pogačnik. Vendar vsi, ki so bili vabljeni na to preiskovalno komisijo niti na odprtem niti na zaprtem delu niso želeli posredovati nobenih konkretnih podatkov, nobenih konkretnih imen. Naloga te preiskovalne komisije je bila, da bi se ugotovila politična odgovornost za stanje v bančnem sistemu. Nihče od vabljenih ni zmogel povedati o tem popolnoma nič. Enega konkretnega imena! Če se prav spomnite, je komisija za preprečevanje korupcije, tedanji predsednik Goran Klemenčič ,zelo pompozno najavil neko poročilo o ugotovitvah dolga v bančnem sistemu. Bilo je zelo spektakularno predstavljeno. Ko je prišel kot vabljeni na preiskovalno komisijo, ni hotel o tem poročilu govoriti skoraj popolnoma nič. Govoril je v javni predstavitvi tega poročila o sivih eminencah bančnega sistema, ko smo vprašali in ko so vprašali poslance, kdo so sive eminence bančnega sistema, ni bilo povedano niti eno ime. Niti eno ime! In ne, na tak način se reševanje problemov v tej državi ne more odvijati. Ne more! Veliko teh kreditov, veliko odločitev je bilo tudi odrejenih s političnim posredovanjem. To najbrž tudi gospod Križanič, ki je bil je neko obdobje minister za finance, dobro ve. To, da se je posredovalo za določene projekte, vemo poslanci, ki smo bili takrat tukaj, celo predsednik vlade, nekdanji, gospod Pahor in še kdo, se je pohvalil s tem, da se je trudil za to, da bi se nek projekt v Ljubljani finančno pokril in financiral. Iz tistega projekta sta vsaj dve podjetji s kakšnih 200, 300 milijoni luknje prišli v to bančno luknjo. Ampak od tam naprej, ko je bilo to povedano in ko se je to preiskovalo, ni bilo povedano niti eno ime. Tedanji predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, ki se zelo posveča transparentnosti, etičnim standardom GRECA in priporočilom, ni hotel pred preiskovalno komisijo povedati nobenih konkretnih podatkov, ne o imenih, ne o stanju, ne o posameznih problemih v posameznih delih bančnega sistema. Samo sprašujem, katera priporočila GRECA, na katera se vedno sklicuje in tudi v zakonodaji, ki jo je zdaj prelagal Državni zbor, je to prepovedano. Zdaj je pripravil pet zakonov sprememb s področja pravosodja. Ključna sprememba so priporočila GRECA o transparentnosti, javnosti, etičnih standardih v politiki, v pravosodju in še kje. Ko je bil pred komisijo, teh etičnih standardov in priporočil GRECA ni niti omenil in se je skliceval na neke določbe zakonov, niti ni vedel členov, ki mu prepovedujejo govoriti o tem, kaj je ugotovila njegova Komisija za preprečevanje korupcije. Če bi koga morala Vlada danes poslati na to sejo, ko govorimo o bančnem sistemu, bi tukaj moral sedeti minister za pravosodje. Minister za pravosodje zato, ker je v drobovje preiskoval kot predsednik KPK to bančno luknjo. Mislim, da to, takšno delegiranje Vlade na seji Državnega zbora, ko pošlje ljudi, ki se s tem niso niti podrobneje ukvarjali, niti se seznanjali ali pa se tudi niso hoteli, ne pa tistih, ki to obvladajo v drobovje, potem ne moremo pričakovati od te razprave nobenih konkretnih rezultatov, ne glede na priporočila, ki jih bomo sprejeli, nobenih konkretnih odločitev in tako naprej. V čem pa je problem, da se ne bi vedelo, kdo je politično odločal pri oblikovanju te bančne luknje? V čem je problem? Je to preveč denarja, so to linije, ki so tekle, so to oaze, kamor je to šlo, so to projekti, ki so vzniknili in ugasnili, samo zato, da se je zadeva oprala in tako naprej? So to posli prodora na jugovzhodne trge, kjer so se z ne vem kakšnim pompom najemale, kupovale firme ali ustanavljale firme, zato da bomo obvladovali trg bivše Jugoslavije, potem pa čisto po tiho se je vse ugasnilo. Pa naj je šlo to za eno banko, drugo banko, Telekom ali še koga drugega. To je vse teklo pod okriljem politike, očitno; očitno, ker ta politika, čeprav smo jo vprašali in od nje zahtevali podatke, ni sposobna sproducirati niti enega konkretnega političnega imena. Tudi ko smo zahtevali podatka, takrat ko smo bili prisiljeni sprejeti ali pa ste nas prisilili, Državni zbor, da je odločil o dokapitalizaciji, in takrat smo imeli tudi na željo guvernerja kakšno sejo tukaj, ni bilo povedanega popolnoma nič konkretnega. Ta bančni sistem je kot tajne službe, prav na podoben način funkcionirajo: nič ne smeš vedeti, nič ne smeš vprašati, če kaj rabijo, moraš zagotoviti in dati brez da se kaj veliko oziraš, če kaj sprašuješ, si še okarakteriziran, nadzirajo pa te po dolgem in počez. Prav na enak način to funkcionira. Da ni kakšnih dobrih obetov, da se bo v bančnem sistemu karkoli spremenilo, je tudi to, da več ali manj vsi tisti, ki so po službeni dolžnosti morali preverjati transparentnost, korupcijo in ostalo, so dobili na tak ali drugačen način službe v bančnem sistemu. Namestnik gospoda Klemenčiča gospod Praprotnik je zelo hitro pozabil na priporočila GRECA, etične standarde in dobil dobro plačano službo v največjem breznu v tej državi – Novi Ljubljanski banki. Tja je šlo največ denarja za poravnavo in dokapitalizacije. Še njegov predhodnik ima, ne vem, svetovalno ali revizijsko pogodbo z visokimi urnimi postavkami, zato da pregleduje dosjeje. Če to poskušamo obrniti nazaj, so ti ljudje zaposleni zdaj v bančnem sistemu samo zato, da ne bo nič prišlo ven. Če kot Komisija za preprečevanje korupcije niso zmogli in posegli v ta del in karkoli objavili in so zdaj dobili dobro plačane službe tam, potem so tam izključno zato, da blokirajo popolnoma vse stvari in onemogočajo, da bi zadeve postale javne. Tu pa smo prisiljeni, da ne vem iz kakšnih razlogov razpravljamo o posledicah bančne luknje – pa še o vseh posledicah ne, ampak samo o tistih, ki so ta hip približno javne in znane v globalu, ne v detajlu. Mislim, da je treba na področju bančništva, če nočemo, da bomo samo govorili in porabili nekaj ur časa, sprejeti nekatere spremembe zakonodaje, ki v določenih stanjih, ko je treba v tem bančnem sistemu storiti karkoli, omogočajo, da tudi politika na tak ali drugačen način lahko ukrepa: proti osebam, Banka Slovenije mora imeti pooblastila, če jih ima, jih naj izkoristi. Če Banka Slovenija nima pooblastil, jih je treba dati, če Banka Slovenije ne ukrepa, je treba pač vodstvo Banke Slovenije Enako velja tudi za izvršno politiko. Vendar, kadarkoli smo ob takih problemih, ki so se pojavili, sprožili tudi interpelacijo proti odgovornim osebam, so bile te interpelacije vedno pokrite, kot da ni nič, kot da je vse v najlepšem redu. Mislim, da se je treba mnogo bolj kot se ukvarjati s kakšno nepremičnino v Triglavskem narodnem parku ali pa tam blizu posvetiti tistim, ki krojijo dejansko podobo ali pa stanje v Sloveniji, to pa je bančni sistem. Na tem področju ni znano, da bi državno tožilstvo, preiskovalni organi ekipirali kakršnokoli interdisciplinarno ali pa multidisciplinarno skupino, ki bi se poglobila v raziskavo bančnega sistema. Ni znano! Tudi če je, teče v največji tajnosti –, je pa znano, da se z drobnarijami ukvarjajo razne skupine, ki te zadeve preiskujejo in delajo spektakle iz nekega posla, ko je nekdo mogoče prodal za nekoliko več, kot je kupil, kar je običajno, da tisti, ki se ukvarja s kupoprodajnimi posli ali ki je to storil, se potrudi, da bo prodal za več, kot je kupil. V tem delu, kjer gre pa za enormne vložke, ko gre za enormne obremenitve tudi bodočih generacij, pa vse poteka nekako pod okriljem, pod nekim temnim krovom in se ne vidi in ne sliši popolnoma nič. Da za 5 milijard dokapitalizacije ni nikogar v tej državi, ki je storil eno samo napako, je problem. O nobeni osebi se uradno ne piše, da se je karkoli zgodilo v vsem tem poosamosvojitvenem obdobju. Vem, da je guverner povedal in mi tudi na poslansko vprašanje odgovoril, da so neki postopki sproženi, tudi Vlada je, ampak ni napisano, proti komu. Niti enega od odgovornih, direktorja kakšne banke, ni na tem seznamu, le kakšno nižje uradništvo. To lahko predpostavljamo, zato ker se v tem delu ne govori o popolnoma nobenih imenih. Danes imamo to razpravo o stanju v bančnem sistemu in o teh stvareh, pa je vprašanje, ali imamo vse podatke. Lahko nas še kaj preseneti. Ta dogajanja z Banko Celje so pač en problem. Imamo banko, ki je nimamo v sistemu nadzora, to je SID banka. Kaj se bo tu dogajalo? Ali bo tudi na osnovi tega prišlo kakšno podobno presenečenje, kot je prišlo s strani teh naših velikih bank? Mislim, da je to zelo verjetno, zato ker si ne upamo zaradi ne vem katerih razlogov, odpreti dosjejev, pogledati v obraz in se lotiti zadeve, tako kot se jih je treba v podobnem ali kakršnemkoli normalnem sistemu, kjer velja princip odgovornosti. Mi smo izjemno učinkoviti pri drobnih zadevah, pri teh kapitalnih, zaradi katerih imamo vsi težave – sedanje, prejšnje in bodoče generacije –, pa se stvari ne odvijajo in ne nadzirajo. In če se le da, se informacije tudi prikrijejo, tudi na tak način, da se tisti, ki bi morali o tem poročati, sklicujejo na neke bančne tajnosti, davčne skrivnosti in podobne zadeve. To, da nekdo, na primer, znotraj bančnega sistema poneveril, omogočil, da je nekdo dobil protipravno premoženjsko korist, najbrž ne more biti bančna tajnost. To je lahko bančna tajnost samo v primeru, če se hoče to osebo zaščititi in to transakcijo, ki je šla na tak način skozi. Ne more biti drugače to bančna tajnost. Kriminalna dejanja ne morejo biti bančne skrivnosti. Mislim, da bo o teh stvareh treba slej ko prej odpreti debato. Tudi osebe, tiste, ki so na tak ali drugačen način sodelovale ali pa še sodelujejo s tem, ko onemogočijo, da bi javnost izvedela podatke, je pač treba poklicati enostavno na odgovornost. Tudi tiste, ki sedaj, ko najbrž poznajo te zadeve, ko vedo, da te zadeve imajo tak status, bi pač bilo treba tako ali drugače obravnavati. Tudi, če je treba, v Državnem zboru. Niso samo takrat te osebne stvari pomembne, ko se kakšne imenuje na funkcije preko procedure, ki jo zahteva zakonodaja, pa naj gre to za politične ali kakšne druge funkcije. Tudi je treba to obravnavati takrat, kadar osebe, ki jih imenujemo, ne opravljajo svoje naloge v skladu s pričakovanji, v skladu z zakonodajo, v skladu s standardi, ki veljajo. Dokler mi tudi na tej ravni teh stvari ne bomo počistili, bomo lahko vedno govorili samo o dodatnih presenečenjih, o dodatnih potrebnih sredstvih, o dodatnih bremenih in tako naprej in tako nazaj. Če je prejšnji minister za finance bil sposoben kakšen mesec ali dva pred bankrotom spraviti v bančni sistem dveh bank, ki sta bankrotirali, 200 milijonov, potem je šlo to, ne vem, za strokovno napako ali za zavestno odločitev. Najbrž je bila odločitev nekje sprejeta. In da se nikomur nič ne zgodi, da nihče nič ne vpraša zakaj se je to zgodilo, potem je to hud problem! Ne moremo mi kar na tak način, da zaradi enostavnega dostopa do bančnih virov ali poceni kreditov take neumnosti pokrivati z državnim denarjem in najetim denarjem. Tisti, ki bankrotira, pač mora bankrotirati tudi kako drugače, ne tako, da mu država zagotovi denar, da se vse izplača, vse izčrpa, razdelijo nagrade, potem pa to obesiš na javni dolg. To najbrž ni korekten in pošten način reševanja problemov v bančnem sistemu. Dokler mi teh stvari ne bomo znali urediti odgovorno na tak način, da bomo dali imena, priimke in kvote, ki so jih ti ljudje na tak način zapravili, do takrat so te razprave in to, kar je, bolj pravljice kot kaj drugega. Mislim, da bi tudi Banka Slovenije, Ministrstvo za finance in še kdo moral poskrbeti, da je javnost korektno obveščena o vseh zadevah, ki se dogajajo v bančnem sistemu, zato ker to mi plačujemo. Tega ne plačujejo bankirji, tega ne plačujejo predsedniki uprav, tega ne plačujejo člani nadzornih svetov, ampak to plačujemo državljani – ves njihov nadstandard in vse njihove napake. Mislim, da bi bilo treba, če to ni omogočeno, omogočiti, da se zadeve pač uredijo tudi ali pa predvsem na tak način, da tisti, ki so kaj storili, prevzamejo odgovornost in ne, da to delimo kar na dva milijona tistih, ki jih ni bilo zraven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji od prijavljenih poslank in poslancev je dr. Franc Križanič. Izvolite.
Visoki zbor! Na neke stvari bi rad opozoril še v diskusiji, in sicer najprej kot asociacija pri prejšnji razpravi. Recimo, zelo velik, največji dolžnik je bil Zvon 1, Zvon 2. In sedaj, kdo mu je odobril kredite, na kakšni osnovi, v kaj je verjel – vendarle so ti skladi dali precejšnje premoženje tudi v zastavo, v zavarovanje in to premoženje je sedaj preneseno na to slabo banko, kot ji rečemo, po zelo velikem odpisu, to bomo imeli v naslednji točki, in je na neke vrste jedilniku, če se izrazim s prispodobo, poceni bo razprodano. Primer Heliosa smo tu že videli. Sedaj pa "peglajo" mogoče nekega analitika na banki, ki je podpisal povsem brez pričakovanj, da bi se lahko kreditna razmerja na tak način prekinjala, kot so se prekinila. Stvari so kompleksne in če se že išče krivce, je treba to zelo skrbno in v okviru pravne države storiti, se pravi, premisliti in dati tistemu, ki bo, tudi možnost, da se brani. To, kar sem hotel povedati v svoji diskusiji – in že gospod Horvat je to poudaril –, je, da v času hitrega zadolževanja Slovenije od 2004 do 2008 je Slovenija začela postajati namreč strukturno odvisno gospodarstvo. To je kazal zunanji dolg, ki je hitro naraščal, bruto zunanji in neto zunanji. Prej smo bili neto upnik, postajali smo neto dolžnik do države. To je kazal primanjkljaj v zunanjetrgovinski menjavi in to je kazal deficit tekočega računa plačilne bilance. Pahorjeva vlada je uspela to, seveda z ukrepi razvojne politike, vodenimi pretežno z evropskimi sredstvi, po evropskih standardih zaokreniti. Se pravi, tkivo realnega gospodarstva ni bilo prizadeto do te mere, da bi mi dejansko postali gospodarstvo, kot je zdaj Grčija. Mi smo povsem neprimerljivi. Naše osnove so povsem druge, kot jih ima na primer Grčija, ki pa je strukturno odvisno gospodarstvo. In od tod ta rast izvoza in od tod tudi ta obnovitev gospodarske rasti, ki je na uspešnih izvoznih rezultatih, ustvarjenih s komparativnimi prednostmi, ki temeljijo na znanju, na uvajanju novih tehnologij in novih pristopov, novih tržnih metod. To, kar se je zgodilo, je v bistvu posledica uspešne trdoživosti gospodarstva in uspešne razvojne politike. Drugič. Poudaril bi rad, da sanacijo oziroma [[nerazumljivo]]dokapitalizacije, depozite in na različne načine pomoč bankam, so izvedle skoraj vse države in to v veliki meri, krepko v več odstotkih, v 10 % BDP. Šele s to neracionalno dokapitalizacijo v letu 2013 smo postali zastavonoša, drugače pa smo mi vstopili, država je povečala svoje deleže, nekaj več kot 400 milijonov je bilo za te dokapitalizacije porabljeno leta 2010, 250 milijonov smo hoteli porabiti že leta 2009, pa po pravilih državnih pomoči nismo smeli. Namreč, Banka Slovenije je morala zahtevati dokapitalizacijo uradno, šele takrat je država lahko vstopila. Čakala je, da če bi privatniki vstopili z njo, se pravi partnerji, recimo v Ljubljanski banki, pa niso, pa je šla potem v celoti. Potem smo pripravili tudi denar za naslednjo dokapitalizacijo, ki jo je izvedel moj naslednik s sredstvi, ki so bila v proračunu pripravljena v ta namen in se jih ni dalo porabiti, dokler država tega ni zahtevala. Če ne bi prišlo do spremembe v regulaciji, ki je terjala pač od bank, da omejujejo kreditno aktivnost, potem tudi do tako velikih nekurantnih terjatev tudi ne bi prihajalo. Zdaj pa je stanje tako, da imamo banke krepko dokapitalizirane in da se poskušajo ali pa da jih neka struktura, ali kakorkoli že rečeš, poskuša zelo hitro prodati. Samo na primeru NKBM lahko opazujemo, da je država – po mojih informacijah, ki so neuradne – vložila približno 850 milijonov evrov, odpeljala slabe terjatve na slabo banko in zdaj to prodaja za 200 milijonov evrov. Se pravi razlika – glejte, jaz se tu pridružujem gospodu Tanku – v primeru vseh afer, kje je zdaj nekdo ustvaril nek dohodek, bo tu nekdo odpeljal 600 milijonov evrov. Veste, koliko je to? To je vrednost avtoceste od Ljubljane do Trebnjega po slovenski učinkovitosti gradnje avtocest, ki je 12 milijonov evrov na kilometer. Se pravi bomo imeli TEŠ 6, to je ta slovenski način. Mi pač poceni tega ne znamo narediti, 12 milijonov evrov na kilometer z vsem, z odkupom zemljišč, z vsem [[..]]Nekdo bo odpeljal enega od teh mesecev vrednost te avtoceste. Pa to si ne more človek zamisliti! Razumete? Zamisliti. Končal bi s tem, da imam upanje, da pravna država v Sloveniji bo delovala, ampak to upanje seveda pa navaja na sklep, da bodo lastniški deleži, tem, ki so bili razlaščeni v bankah, na osnovi teh nenavadnih stresnih testov, o čemer več kasneje, da bodo ti lastniški deleži vrnjeni. In tu bodo nove odgovornosti za državni proračun in novi stresi za ta naš proračun. Ker imam še minuto, 53 sekund časa, pri stresnih testih je treba povedati, da metodologija se je spreminjala v sredi in je bila netransparentna in nejavna in na koncu predstavljena kot privatna lastnina Oliverja Wymana, ki jih je izvajal. Hvala.
Replika. Izvolite, predlagatelj. Se opravičujem.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo! Mislim, da je razprava šla danes kar v pravo smer, in sicer smo se pogovarjali predvsem o posledicah, nazadnje so bili pa tudi izpostavljeni vzroki. Prepričan sem pač, da v primeru, če mi teh vzrokov za nastale posledice ne bomo odpravili, lahko verjetno v relativno kratkem času ali pa na srednji rok pričakujemo, da se bo ta trend nadaljeval, in sicer da bomo davkoplačevalci ujetniki bančnega hazardiranja in da se bodo te dokapitalizacije nadaljevale v nedogled. Spoštovani guverner, spoštovani državni sekretar! Mene je malo presenetilo, ko sem pogledal, kako sta si Banka Slovenije pa Vlada razdelili čas za danes. Danes se pogovarjamo predvsem o zadevah, ki se tičejo Banke Slovenije in Banka Slovenije si je vzela zgolj pet minut za razpravo. Vlada ima eno uro. Mislim, da se danes večino vprašanj tukaj nanaša na predstavnike Banke Slovenije, in vljudno naprošam, če se lahko dogovorite med seboj, da Vlada del časa odstopi Banki Slovenije. Mislim, da se to po poslovniku z nekim dogovorom da, kajti prepričan sem, spoštovani guverner, da v petih minutah na vsa zastavljena vprašanja, ki so bila dana s strani poslank in poslancev ter predlagatelja, ne morete odgovoriti. Hvala.
Hvala lepa. Čas za razpravo je bil določen na Kolegiju Državnega zbora, tako da bi [[…]] Izvolite, mag. Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči! Kolikor vem, Kolegij res to določa, ampak verjetno na predlog tistih, ki so povabljeni. Spoštovani predsedujoči, nisem zaprosil vas, da naredite to, ampak sem naprosil predstavnika Ministrstva za finance, spoštovanega državnega sekretarja in guvernerja Banke Slovenije, da se med seboj dogovorita. Mislim, da bosta ta moj predlog upoštevala, kajti namen tega danes je, da dobimo neke odgovore, ne pa da birokratsko vodimo to sejo, ki ste jo začeli vi.
Hvala lepa. Izvolite, dr. Boštjan Jazbec, guverner Banke Slovenije.
Najlepša hvala. Verjetno sem narobe razumel povabilo na to razpravo. Namreč, iz priporočila, ki je bilo že obravnavano na matičnem odboru, je razbrati, da bomo na današnjem zborovanju v Državnem zboru govorili oziroma se boste vi odločali o priporočilu, na podlagi katerega naj Banka Slovenije v 30 dneh odgovori in pripravi celovito informacijo, za katero je bilo izraženih nekaj pomislekov, ali bo Banka Slovenije to sploh lahko sama naredila na najbolj objektiven mogoč način. Zaradi tega sem razumel, da je današnja razprava namenjena temu, da se dodatno zahteva od Banke Slovenije pojasnila na dodatne pomisleke in razprave, ki smo jih danes slišali, si jih zapisali in na katere bomo v roku 30 dni, tako kot je razbrati iz priporočila, tudi pripravili. Če sem narobe razumel, se opravičujem, mislim pa, da je prav, da nam vsaj daste možnost glede na vse kritike in pomisleke glede vloge Banke Slovenije kot regulatorja, nadzornika, da se na te stvari pripravimo, in upam, da bo razprava ob predložitvi priporočila tista, ki bi odgovarjala na te pomisleke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar gospod Metod Dragonja.
Hvala lepa. Spoštovani! Dejansko je pobuda, ki je bila posredovana s strani Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke namenjena temu, da pridobimo vse izražene želje po tem, kako naj se razgovori pripravijo in kako naj se pravzaprav vsi vidiki preteklega delovanja in odgovornosti za nastanek problema v bančnem sistemu čim bolj pojasnijo in predvsem tudi ukrepi, ki se izvajajo, zato da zagotovimo stabilnost bančnega sistema in da preprečimo ponavljanje situacij, ki bi ponovno vodile v potrebo, da pride do intervencije države v kakršnikoli obliki. Vseeno bi, upoštevaje to, da bodo ti odgovori pripravljeni posebno za sejo Državnega zbora, ki bo o tem še enkrat razpravljal, dal nekaj pojasnil na diskusijo tako poslancev in poslank kot tudi stališč poslanskih skupin. To bo pa potem tudi sestavni del gradiva, ki bo predloženo za obravnavo, ki se danes zahteva. Želim poudariti, da Vlada gleda na problematiko bančnega sistema predvsem sistemsko. Se pravi, celovito; kako bančni sistem deluje, ali dosega makroekonomske cilje in kako se na primeren način uravnavajo tveganja, ki se v bančnem sistemu kot v finančnem posredništvu odvijajo. Osnovno stališče Vlade Republike Slovenije, da je bila z vsemi ukrepi, ki so bili izvedeni, stabilnosti bančnega sistema zagotovljena predvsem na osnovi ukrepov, ki so jih pripravljale že predhodne vlade in v precejšnji meri tudi že izvedle, deloma pa tudi sedanja koalicija oziroma vlada, ki je izvedla še nekaj dodatnih korakov. Vsi ti ukrepi bazirajo na zakonu za ustvarjanje stabilnosti v bančnem sistemu in to, da so doseženi rezultati, nam priznavajo vse institucije, ki nadzirajo oziroma ki spremljajo tako družbeni, socialni kot ekonomski napredek Slovenije. V poročilih Evropske komisije in Evropske centralne banke je izrecno poudarjeno, da je bil dosežen velik napredek, kar se tiče stabilnosti bančnega sistema, ravno tako to velja za Mednarodni denarni sklad. Najbolj osnovno merilo stabilnosti bančnega sistema pa je kljub vsemu rast depozitov v bankah. Rast depozitov v bankah je bila po izvedenih ukrepih pozitivna, posebno mogoče po najbolj kritičnemu momentu, ko je nastopila velika bančna kriza na Cipru in ko je kratkoročno prišlo do upadanja depozitov tako fizičnih oseb kot pravnih oseb. Depoziti so na osnovi številnih ukrepov, ki so bili izvedeni, ponovno ustvarili zaupanje in prebivalstva in gospodarstva in se dvigujejo. To je pravzaprav tisti osnovni pokazatelj, ki nam poleg bolj sofisticiranih ocen, ki jih dajejo institucije in strokovnjaki tisto, kar je treba stalno spremljati. Ob tem jasno, da ne smemo idealizirati stanja, da tveganja v finančnem sistemu ostajajo in da se s temi tveganji stalno borimo oziroma se sprejemajo ukrepi, da se ta tveganja zmanjšajo. Ta tveganja so predvsem povezana s sposobnostjo bank, da obnovijo kreditno aktivnost, kar je zelo pomembno za gospodarsko rast in z nadzorom bank in bančnega sistema, da zagotavlja ustrezno kvaliteto svojih plasmajev. To se je v tem obdobju tudi stalno na tem veliko delalo in se izboljšuje. Sami stresni testi, ki so bili povod, da se je ta pobuda pravzaprav sprožila, da se problem še enkrat osvetli predvsem s tega vidika, da se ocenijo nadaljnja tveganja, ki so prisotna v bančnem sistemu. Mislim, da je bilo na začetku dosti jasno izpostavljeno, da je verodostojnost stresnih testov premosorazmerna z oceno verodostojnosti predpostavk, ki so bile osnovna za to, da so se ti stresni testi izvedli. Mislim, da nas lahko vse veseli, da je Slovenija dokazala, da je ni v tem negativnem scenariju, ampak da je presegla pričakovanja vseh tistih, ki so prognoze o nadaljnji gospodarski dinamiki v Sloveniji pripravljali. Pomemben del tematike, ki je bila tu izpostavljena s strani vseh poslanskih skupin, je odgovornost za slabe kredite in sankcioniranje teh odgovornosti. Z operacijo prenosa slabih kreditov na slabo banko je bila ta odgovornost v veliki meri razkrita. Vsi slabi krediti, ki so bili preneseni na slabo banko, so danes v sferi javne dostopnosti, so z imeni in priimki objavljeni na spletni strani Družbe za upravljanje terjatev bank oziroma slabe banke. Se pravi, da si jih lahko vsak pogleda. Vsak lahko vidi, katera podjetja oziroma kateri kreditojemalci so tisti, ki so navrtali največjo bančno luknjo in v katerih segmentih gospodarstva so ti ostali. Tako s tem, ko so ti podatki javno dostopni, je v bistvu velik del transparentnosti ali pa vsaj možnost, da se javnost s tem spozna, zagotovljen. Zagotovo pa to še ni vse, del stvari je verjetno ostalo prikritih in v tem delu se tudi Vlada strinja, da je treba ustvarjati pogoje, da se kakršnekoli slabe prakse, ki so v bančništvu obstajale, odpravljajo in da se skozi to znižujejo tveganja v bančnem sistemu. Posebej velja poudariti tudi to, da je slaba praksa v slovenskih bankah, ki so bile deležne ukrepov za zagotavljanje stabilnosti, je v veliki meri posledica tudi slabe prakse, ki so jo v Sloveniji izvajale nekatere tuje banke, ki so na slovenskem trgu delovale in so nekatere od njih tudi v naši neposredni bližini, ne samo da so bile deležne ukrepov za njihovo sanacijo – ena, posebno tista, ki je bila najslabši zgled tej praksi, je danes praktično v veliki meri v likvidaciji oziroma v kontroliranem zapiranju. Pravzaprav v širši oceni dinamike, ki je bila od vstopa Slovenije v evro cono pa potem nadalje do začetka globalne finančne krize in kulminiranja problema slabih kreditov v bankah, v veliki meri tudi povzročena s tem, da smo bili delno soočeni z nelojalnim konkuriranjem in slabimi poslovnimi praksami tistih, ki so v našem ekonomskem prostoru v tistem momentu iskali svoj tržni delež in so ta tržni delež pridobivali na zelo pasivne načine. Celotna slovenska javnost, posebno Vlada se posebej zaveda, da so sredstva, ki so bila vložena v ukrepe za zagotavljanje stabilnosti bank, izredno velika, da predstavljajo veliko odrekanje v celi vrsti drugih segmentov družbe in da bremeni ta javni dolg tudi bodoče generacije. Zato je še toliko bolj treba stabilnost v bančnem sistemu tudi nadalje zagotavljati. Če pogledamo malo širšo sliko, koliko je Slovenija bila specifično soočena s tem problemom v primerjavi z drugimi državami evropskega prostora. Lahko rečemo – pa ne zato, da opravičujemo zdaj te banke –, da smo mi nekako primerljivi s tem, kakšen obseg sredstev relativno, če ga merimo z deležem v bruto družbenem produktu, so namenile druge evropske države. Slovenija je v obdobju od leta 2008 do konca lanskega tega namenila za ukrepe za zagotavljanje stabilnosti bank, to se pravi v tem šestletnem obdobju, 8,7 % svojega BDP, kar je nekaj nad evropskim povprečjem, ne pa bistveno. Na primer, imamo države, kot so Španija in Portugalska, kjer so bili ti odstotki za Španijo 5,9 % BDP, Portugalsko 4,6, Dansko 4,3. Naših 8,7 je slabše od teh; se pravi, mi smo bili, kar se tiče tveganj, višje od teh držav, tudi dela mediteranskih držav, so pa druge države, kjer so imeli pa, bi rekel, makro narodnogospodarske stroške, povezane s sanacijo bančnega sistema, bistveno večje. Tukaj pa na primer predvsem izstopajo Ciper, Irska, ki je kar 35 % GDP morala nameniti za to, da je stabilizirala svoj bančni sistem, Grčija pa 22,4. Se pravi, da vedno se je treba tudi primerjati v mednarodnem okolju in bančna kriza in potrebe, da so intervenirale države, niso prisotne bile samo v Sloveniji, ampak so bile prisotne v celotnem evropskem okolju. Najbolj ključno je pa predvsem to, kaj predvsem Vlada skupaj z ostalimi nosilci ekonomske politike dela, zato da go zagotovila stabilnost bančnega sistema v bodoče, da gledamo naprej. Banke, ki so deležne ukrepov, so danes v državni lasti, pripravljeno imamo v okviru strategije upravljanja kapitalskih naložb države posebno strategijo za bančni sektor, ki je specifično usmerjena v banke v državni lasti in bo predmet tudi širše diskusije. Banke, ki so bile deležne ukrepov, morajo slediti zelo ostrim zavezam in programom sanacije, ki so vezane na programe na državno pomoč, ki je bila odobrena. Zaveze, ki so jih dale tako te banke kot Republika Slovenija, se tekoče spremljajo s strani posebnih revizorjev, tako imenovanih monitoring trusteejev, ki pregledujejo izvajanje vseh zavez; zaveze so pa v glavnem vezane tako na povečevanje prihodkov, na povečevanje učinkovitosti, stroškovne učinkovitosti, zniževanja stroškov, kompenzacijo, kar se tiče tržnih deležev, in na zniževanje deležev slabih kreditov. Tukaj imajo banke postavljene zelo, bi rekel, stroge cilje ,vezano na programe za odobritev državne pomoči. Ti programi se tekoče spremljajo s strani neodvisnih revizorjev in dajejo poročila Evropski komisiji in zaenkrat moram reči, da ni nekih večjih odklonov ali opozoril s strani teh posebnih revizorjev, da banke, deležne ukrepov, svojih obveznosti po zavezah, ki so bile podane, ne izvajajo. Tako nas v tej smeri čaka še tudi precej zahtevna naloga, da pojačamo oziroma izboljšamo korporativno upravljanje v teh bankah, ker je naloge, ki jih je sedaj država dobila, glede na to, da je postala lastnik bank, in jih mora izvajati v tem prehodnem obdobju, dokler pretežno banke, ki so bile deležne ukrepov, ne bodo privatizirane oziroma ne bodo dobile novih strateških lastnikov, ki bodo upravljavske funkcije prevzeli. Tako se upravljanje v tem sklopu izvaja po mehanizmih, ki jih predvideva Zakon o Slovenskem državnem holdingu, poleg vseh ostalih aktivnosti, ki imajo naravo tako regulatornih aktivnosti, ki jih monetarna oblast izvaja, Banka Slovenije, kot tudi kontrolnih aktivnosti, ki jih izvaja Banka Slovenije. Tukaj posebej skrbimo za to na področju korporativnega upravljanja, da dejansko prakse pri upravljanju bank bistveno izboljšamo, kar pa je nek proces, ki bo nekaj časa trajal. Vsekakor želimo zagotoviti, da bodo banke cilje, ki so zastavljeni, sledile, da bodo izpolnjevale zaveze in da bodo v neki solidni in dobri kondiciji lahko potem dobile tudi nove lastnike, ki jih bodo naprej razvijali v tistem momentu, ko se bo država odločila, da je primerno, da jih proda in da se na ta način lahko v določenem obsegu povrnejo sredstva, ki so bila vložena v sanacijo bank. Celo operacijo je kljub temu treba ocenjevati tudi s tega, da je ukrep za zagotavljanje stabilnosti bank predvsem zagotovil tudi to, da so bili očuvani depoziti deponentov v bančnem sistemu. Brez tega, da ne bi bila to prva prioriteta, bi bili narodnogospodarski stroški najbrž še večji in celovita ocena ukrepov za zagotavljanje stabilnosti bank bo lahko narejena šele čez nekaj let. Vse tisto, kar pa vsi moramo zagotoviti, zato da znižamo tveganja v bančnem sistemu in da zagotovimo njegovo učinkovito delovanje, vseh teh odgovornosti pa se Vlada v celoti zaveda in deluje v tej smeri, da bomo te cilje uresničili in da bodo zaveze, ki so bile dane v teh procesih, tudi izpolnjene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod predlagatelj mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo! V imenu predlagatelja Slovenske demokratske stranke bi še enkrat ponovil, da pozdravljamo to naklonjenost, da bo dejansko večina poslank in poslancev podprla te naše predloge. Seveda gre tukaj za davkoplačevalski denar in prepričan sem, da na sejo, ko bo ta prišla v zvezi s temi priporočili, mislim, da bo treba tako s strani Vlade kot s strani Banke Slovenije podati marsikateri odgovor, ki bo s podrobnostjo razjasnil nastalo situacijo, predvsem pa tisti pogled naprej, kaj se bo dogajalo zdaj naprej. Zame je eno izmed ključnih vprašanj, ali lahko davkoplačevalci kdaj pričakujemo, da bomo ta sredstva, ki so bila vložena v bančni sistem, na nek način dobili tudi nazaj. To se mi zdi eno izmed zelo pomembnih vprašanj in pričakujem na nek način odgovor. Državni sekretar je naredil neko primerjavo, koliko je sanacija bančnih sistemov na nek način stala ostale evropske države in koliko Slovenijo. Prepričan sem, da ta znesek, ki ga je navedel državni sekretar za Slovenijo, da bo bistveno višji in da je bistveno višji tudi že v danem trenutku. Ne glede na to je treba povedati, da mi vedno in vedno saniramo svoje banke, državne, ko ima država že lastništvo v teh bankah. Ti primeri so bili v ostalih evropskih državah, ko se je država spustila reševati, bi rekel, privatne banke, ker so se zavedale situacije, kakšna na trgu je, ampak država je s tem vložila denar, rešila na nek način bančni sistem in dobila delež v teh bankah, niso dali samo denarja. Vedno bom poudaril primer Commerzbank, ko je z državnim reševanjem, z državno sanacijo nemška država to banko šla reševat, ampak Commerzbank je v roku enega leta vsa ta sredstva skupaj z obrestmi nemški državi tudi vrnila. V tem je razlika. In v tem mi vedno poudarjamo, da zakaj bi bilo smiselno narediti to privatizacijo slovenskega bančnega sistema. Prepričan sem in prepričani smo v Slovenski demokratski stranki, če bi se sledilo takrat privatizacijskemu programu iz leta 2001 in da bi bili tako Nova Ljubljanska banka kot Nova Kreditna banka sprivatizirani, da bi bil efekt in učinek na davkoplačevalce pri nadaljnji sanaciji bistveno manjši in da bi verjetno privatni lastniki morali prispevati k sami sanaciji. Vemo pa, kdo je odgovoren, zakaj do te privatizacije ni prišlo in tudi iz poročila Banke Slovenije je lepo razvidno, da je privatizacijo leta 2001 ustavila politika. Kdo je bil na oblasti leta 2001, pa mislim, da je tudi jasno. In s tem bi se morala prevzeti neka odgovornost. Mislim, da je ostala vrsta vprašanj, na katera ni bilo odgovorjeno in sem prepričan, da vsi v Državnem zboru, predvsem pa tudi davkoplačevalci, pričakujejo, da bomo dobili odgovore na ta vprašanja, ki so bila danes tekom razprave zastavljena tako Vladi Republike Slovenije pa predvsem tudi regulatorju. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da zdajšnjo odgovornost tukaj za nastali položaj in predvsem tudi za nadaljnji potek dogodkov, da nosi tudi Banka Slovenije. Ne glede na vse, spoštovani guverner, se strinjam deloma s tem odgovorom, ki ste ga mi dali glede vaših petih minut in vsega, da pač potrebujete dlje časa in da ste na današnjo razpravo prišli tako s tem prepričanjem, da boste potem v teh priporočilih, ki bodo – jaz upam – izglasovana v Državnem zboru, prišli z nekimi odgovori na naša vprašanja, ki so danes bila. Ampak kljub vsemu bi pa izkoristil to priložnost, da ste danes tukaj in glede na to, da je naslednja točka navezana na Družbo za upravljanje terjatev bank, če mi lahko postrežete odgovor v zvezi s sodelovanjem Probanke in Družbe za upravljanje terjatev bank, če se da. Če teh ne bi, bi me pa zanimalo v danem trenutku, kako je zapisano v registru status Probanke. Mislim, da je bila triurna razprava učinkovita, in še enkrat bi se kot predlagatelj zahvalil vsem kolegicam in kolegom, ki boste jutri, vsaj tako je bila dana danes vaša obljuba, podprli tudi naša priporočila Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Torej, vsi prijavljeni, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Če želijo razpravljati tudi predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik, predstavnik Vlade Metod Dragonja ali guverner dr. Boštjan Jazbec, prosim, da se prijavite z dvigom roke. Dr. Boštjan Jazbec, izvolite.
V zvezi z vprašanjem poslovanja obeh bank v likvidaciji Probanke in Factor banke. Obe banki sta še vedno banki z licenco za opravljanje bančnih poslov do konca leta 2016, kot je to zaveza za dodelitev državne pomoči, ki je bila potrebna, da smo obe banki lahko dali v postopek nadzorovanja likvidacije. Obe banki imata izredno upravo in neposredno poročata Svetu Banke Slovenije v zvezi z vsem poslovanjem. V zvezi z vprašanjem, ali je Probanka dala, ponudila storitve Družbi za upravljanje terjatev bank, pa moram pritrditi: da, Probanka za Družbo za upravljanje terjatev bank upravlja storitve informacijskega sistema in spremljave poslov, kar je bilo potrebno za dobro poslovanje Družbe za upravljanje terjatev, ki bi morala te storitve drugače kupiti in naročiti na trgu. Hvala.
Hvala lepa. Torej zaključujem splošno razpravo. Odbor za finance in monetarno politiko je Državnemu zboru predlagal dopolnjen predlog sklepa, h kateremu ni bilo vloženih amandmajev. O dopolnjenem predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 30. januarja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 15. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z UPRAVLJANJEM DRŽAVNEGA PREMOŽENJA V DRUŽBI ZA UPRAVLJANJE TERJATEV BANK, D. D. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 18 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 18 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo, spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Slovenska demokratska stranka je vložila tri priporočila v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank, in sicer prvo priporočilo: Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da v roku 30 dni pripravi in posreduje informacijo o metodologiji izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se nanašale na Družbo za upravljanje terjatev bank, delniške družbe, iz poslovnih bank, ter poda oceno primernosti takega načina. Drugo priporočilo: Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da ga seznani z dopolnjenim letnim poročilom Družbe za upravljanje terjatev bank, delniške družbe, za leto 2013 v roku 8 dni od prejema tega poročila od Družbe za upravljanje terjatev bank. Tretje priporočilo: Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da ga seznani s poslovno-finančnim načrtom Družbe za upravljanje terjatev bank za leto 2015 v roku 8 dni od prejema tega načrta. V stranki smo bili zadovoljni, in sicer glede na to, da je ta priporočila obravnavalo matično delovno telo, in sicer Odbor za finance in monetarno politiko, in da so bila tudi ta priporočila soglasno izglasovana in deležna podpore na tem odboru. Pričakujem tudi, enako kot pri priporočilih v zvezi z Banko Slovenije in z bančnim sistemom, da bomo tudi tu, pri teh priporočilih, s strani poslank in poslancev deležni podpore in da bodo ta priporočila deležna podpore v Državnem zboru. Razloge, zaradi česa se je Slovenska demokratska stranka odločila, da vloži priporočila, bi predstavil v nadaljevanju. V stranki SDS smo v določenih trenutkih malo zaskrbljeni glede delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank. Predvsem glede določenih informacij, ki se pojavljajo v medijih in predvsem tudi glede letnega poročila za leto 2013, ki ga je pripravila ta družba, kajti že na Komisiji za nadzor javnih financ smo podali vrsto opozoril in vrsto očitkov, in sicer v tej smeri, da je za nas to poročilo pripravljeno pomanjkljivo in da določeni pomembni podatki, ki jih pričakujemo v Državnem zboru, kot davkoplačevalci, niso ustrezno razkriti. Tudi Vlada Republike Slovenije je to letno poročilo, ki ga je obravnavala – tukaj je potem lahko igra besed –, ali zahtevala dopolnitev tega poročila od Družbe za upravljanje terjatev bank oziroma ali ga je zavrnila. Mislim, da je tukaj dosti pomemben podatek, da je tudi Vlada Republike Slovenije zahtevala od Družbe za upravljanje terjatev bank, da se to letno poročilo dopolni. Za Slovensko demokratsko stranko je pomembno, da se Državni zbor seznani tudi s tem dopolnjenim letnim poročilom. Glede na to, da je zdaj že leto 2015 in da od tega dogodka, ko je Vlada zahtevala dopolnitev letnega poročila, minilo že nekaj mesecev, pričakujem, da bo Družba za upravljanje terjatev bank izpolnila nalogo, ki jo je zadala tudi Vlada Republike Slovenije, in da bo to dopolnjeno letno poročilo prišlo čim hitreje tudi v proceduro Državnemu zboru. Kaj so še vprašanja, ki so pomembna za Slovensko demokratsko stranko? Načini prenosa teh terjatev z bank na Družbo za upravljanje terjatev bank, predvsem metodologija, kdaj, v kakšnih trenutkih se te terjatve prenašajo in kdo je za te prenose odgovoren. Presenetilo nas je pri prebiranju letnega poročila Družbe za upravljanje terjatev bank, da je vodstvo družbe ali da so strokovni sodelavci ugotovili neskladnost prenosa teh terjatev z bank na Družbo za upravljanje terjatev bank in da so oni sami delali svoje vrednotenje in je tu prihajalo do bistvenega odstopanja v pozitivno smer ali v negativno smer. Tu se ne pogovarjamo o tisočih evrih, ampak se pogovarjamo o milijonskih odstopanjih. Prepričan sem, da je treba tu dati dodatna pojasnila. Predlagamo tudi, da se Državni zbor seznani s poslovno-finančnim načrtom Družbe za upravljanje terjatev bank za leto 2015. Mislim, da je to zelo pomemben dokument in da bi družba takšen poslovno-finančni načrt morala imeti že izdelan. Mislim, da je prav, da se tudi Državni zbor seznani s poslovno-finančnim načrtom. Mislim, da je tu bilo veliko vloženega davkoplačevalskega denarja, kar je posledica sanacije več kot 5 milijard evrov. Slovensko demokratsko stranko absolutno zanima, na kakšen način se bo s temi terjatvami upravljalo, kakšni bodo postopki in predvsem, ali lahko davkoplačevalci pričakujemo vrnitev sredstev iz tega naslova. Kot je bilo že prej povedano, nas je informacija v medijih presenetila, da se pri tako visokih stroških upravljanja Družba za upravljanje terjatev bank odloči, da bo pri nekaterih svojih storitvah uporabljala storitve Probanke. V Slovenski demokratski stranki smo takrat bili predlagatelji tega Zakona o upravljanju terjatev bank predvsem iz razloga, da banke svojih slabih terjatev ne upravljajo same, ampak da se to upravlja izven, zaradi tega je bila tudi ustanovljena ta družba. Po eni strani smo prej govorili o prisilni likvidaciji oziroma o nadzorovani likvidaciji Probanke, to pomeni, da je Probanka tudi ena izmed bank, ki so povzročale te težave. In zdaj bo ta banka, ki je nastopala s težavami, opravljala storitve za Družbo za upravljanje terjatev bank! Mislim, da je tu potrebnih vrsta pojasnil, tako pri letnem poročilu za leto 2013, predvsem s stroški storitev, ki so vsaj zame osebno previsoki. Ti stroški storitev so bili zelo slabo obrazloženi. Ne nazadnje je Družba za upravljanje terjatev bank v 100-odstotnem lastništvu države, tu gre za davkoplačevalski denar in se moramo s tem seznaniti. Obžalujem, da danes ni nobenega predstavnika Družbe za upravljanje terjatev bank, ki bi lahko podal ustrezne odgovore, ko se bo razvila razprava, ker sem prepričan, da bi marsikatera poslanka oziroma poslanec imel kakšno vprašanje tudi za vodstvo Družbe za upravljanje terjatev bank. Spoštovane in spoštovani! V Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da bodo jutri, ko bo glasovanje o teh priporočilih, ki smo jih predlagali, le-ta doživela podporo in bodo izglasovana. Hvala.
Hvala lepa. Predlog priporočila je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Predsedujoči, hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 4. seji 14. 1. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog priporočila v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za opravljanje terjatev bank, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Odboru je bilo posredovano pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade. V poslovniško določenem roku je amandmaje k Predlogu priporočila vložila Poslanska skupina SDS, in sicer k preambuli k 1., 2. in 3. točki ter k naslovu predloga tega priporočila. Članicam in članom odbora so bili kot delovno gradivo predloženi predlogi za amandmaje odbora, in sicer k 2. in 3. točki Predloga priporočila, o katerih je Odbor v nadaljevanju glasoval in jih je sprejel. Uvodno dopolnilno obrazložitev k Predlogu priporočila je v imenu predlagatelja podal član odbora in poslanec Poslanske skupine SDS Marko Pogačnik, ki je predstavil ključne razloge za predložitev Predloga priporočila Državnemu zboru in vsebino predlaganih rešitev. Predstavnik Vlade je dodatno pojasnil dosedanje prenose sredstev bank, v katerih so bili izvedeni ukrepi po zakonu na DUTB in kjer je šlo za državno pomoč, saj sredstva niso bila prenesena po njihovi tržni vrednosti, temveč po dolgoročni ekonomski vrednosti. Razlika med le-to in tržno vrednostjo sredstev predstavlja državno pomoč, saj banka v težavah te razlike ne bi mogla pridobiti, če bi sredstva v trenutku prenosa prodala na trgu. V primeru dosedanjih izvedenih prenosov na DUTB je vrednotenje tveganih postavk bank opravila Evropska komisija, saj je menila, da metodologija iz uredbe ni dovolj konservativna oziroma da ocenjene vrednosti presegajo dolgoročno ekonomsko vrednost. Razlike izvirajo predvsem iz ocene denarnih tokov iz zavarovanj. Pri izvedbi ukrepov za krepitev stabilnosti je prenosna vrednost vplivala samo na razmerje, koliko sredstev se je zagotovilo s poroštvi države in koliko neposredno z denarnimi ali stvarnimi vložki v dokapitalizaciji bank. Ločitev prenosne vrednosti zato ni vplivala na višino sredstev, ki jo je država morala zagotoviti bankam. Iz navedenega sledi, da sta pregled kakovosti sredstev bank leta 2013 in celovita ocena poslovanja bank leta 2014 temeljila na strogih makroekonomskih predpostavkah. Namen strogih predpostavk je bil zagotoviti robustnost bančnega sistema in tako znižati verjetnost morebitnih nadaljnjih dokapitalizacij bank z javnimi sredstvi. Na tak način se nadaljuje začrtana pot zniževanja makroekonomskih neravnovesij v prihodnje. V razpravi se nekateri člani odbora opozorili na napačne predpostavke ocenjevalcev prenosne vrednosti, saj le-te niso temeljile na predpostavkah gospodarske rasti, ki je danes dejstvo, temveč na osnovi negativne gospodarske rasti. Po drugi strani je tudi še vedno prisoten tako imenovani kreditni krč, kar pomeni, da se sanacija bank ne odraža v realnem sektorju, ki ga vzdržuje izvozni del gospodarstva. Javni dolg predvsem v delu sanacije bank pa bo šele imel negativne posledice na gospodarsko rast. Predstavnik Vlade je v odgovoru opozoril, da je treba pri sanaciji bank preko DUTB gledati širše v okviru zakonskih rešitev ukrepov za stabilizacijo in predvsem dolgoročno, ko se ocenjujejo učinki teh ukrepov. Odbor je po razpravi na podlagi Poslovnika Državnega zbora obravnaval dva predloga za amandma odbora in ju sprejel. Odbor je obravnaval in sprejel vložene amandma Poslanske skupine SDS k preambuli k 1. točki in k naslovi Predloga priporočila. Brezpredmetna pa sta postala amandmaja k 2. in 3. točki Predloga priporočila. Odbor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora glasoval o vseh delih akta in jih sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Metodu Dragonji, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada ne nasprotuje priporočilu, da pripravi in v Državni zbor posreduje informacijo o metodologiji izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašala na slabo banko iz poslovnih bank, ter da poda oceno primernosti takega načina vrednotenja, informacijo o metodologiji izračunavanja vrednosti tega premoženja smo praktično že posredovali Državnemu zboru kot prilogo mnenju glede priprave teh poročil. Glede drugega priporočila, da Vlada seznani Državni zbor z dopolnjenim letnim poročilom DUTB za leto 2013, sporočamo, da bo po obravnavi dopolnjenega poročila za leto 2013 le-tega v osmih dneh posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije. To poročilo za leto 2013 je Vlada že obravnavala v oktobru 2014, vendar ga ni potrdila, naložila je Ministrstvu za finance, Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo ter Ministrstvu za pravosodje, da DUTB pošljemo zahtevo za dopolnitev tega poročila. Ta zahteva je bila posredovana, DUTB je to poročilo že dopolnil, ga posredoval v pregled, vendar pa smo potem zahtevali, da se podana pojasnila vključijo v čistopis letnega poročila, da se letno poročilo ponovno revidira in tako revidirano dopolnjeno letno poročilo bo posredovano v obravnavo Vladi v začetku meseca februarja. Tako kot rečeno, bo pa potem posredovano v osmih dneh Državnemu zboru. V zvezi s tretjim priporočilom, s katerim skupina poslank in poslancev predlaga, da Vlada seznani Državni zbor o poslovno-finančnem načrtu slabe banke, sporočamo, da bomo ta poslovni načrt predložili Državnemu zboru skupaj z novelo zakona o ukrepih za zagotavljanje stabilnosti bank, ki ga bo Vlada predložila v zakonodajni postopek v prvem kvartalu letošnjega leta. Ob tem bodo pojasnjeni razlogi, zakaj je treba zakon dopolniti, in potem tudi podan poslovno-finančni načrt, iz katerega bo tudi plastično vidno, zakaj je treba v posameznih delih zakon dopolnjevati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala za priložnost, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod Dragonja, državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi priporočila v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank, delniški družbi, posegajo na vprašanje bančništva in tudi pri teh priporočilih so se poslanci koalicije in opozicije pri obravnavi na matičnem delovnem odboru poenotili in priporočila podprli. To je gotovo dober znak za slovensko javnost in slovenske davkoplačevalce. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov napovedujemo podporo priporočilom v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank. Razlogov je več, razlogov je veliko, dva sta pa gotovo tudi naslednje; namreč, Računsko sodišče je ugotovilo nepravilnosti na DUTB v poslovnem letu 2013, gospod Štefanec, KPK, sicer pravi, da ni ugotovil koruptivnih dejanj, da pa je ugotovil kar nekaj koruptivnih tveganj. S takšnimi informacijami, s katerimi razpolaga slovenska javnost, državljan gotovo ne more biti dobre volje. Bistvena vsebina priporočil posega na področje vrednotenja terjatev, ki so bile prenesene z državnih bank, NLB in Nove KBM, na t. i. slabo banko oziroma uradno Družbo za upravljanje terjatev bank. Namreč, glede vrednotenja prenesenih terjatev s strani obeh državnih bank na slabo banko ni enotnega mnenja o tem, kakšna je njihova realna vrednost. Terjatve so bile prenesene po dolgoročni ekonomski vrednosti, kot je na seji Odbora za finance in monetarno politiko pojasnil državni sekretar Ministrstva za finance, ta pa ni nujno enaka tržni oziroma pošteni vrednosti. Družba za upravljanje terjatev bank pa vztraja na t. i. pošteni vrednosti, torej vrednosti, ki jo je za posamično terjatev mogoče iztržiti in so jo ocenjevali finančni analitiki, ki jih je angažirala Družba za upravljanje terjatev bank. Ta poštena oziroma tržna vrednost je znatno nižja od prenosne vrednosti. Iz NLB in NKBM je bilo na DUTB prenesenih terjatev v skupni vrednosti 3,3 milijarde evrov in zanje je Družba za upravljanje terjatev bank plačala 1,1 milijardo evrov v državnih obveznicah. Torej je v povprečju prenesena terjatev vredna približno eno tretjino njihovih nominalnih vrednosti. Po ponovnem vrednotenju teh terjatev, ki jih je naročila DUTB, je tako imenovana poštena vrednost teh terjatev nižja kar za 92 milijonov evrov in je torej skoraj 10 % nižja od prenosne vrednosti. Obrazložitev metodologije za vrednotenje terjatev je torej eno izmed priporočil, o katerih razpravljamo danes. Krščanski demokrati menimo, da so priporočila potrebna, da se Državni zbor seznani z dejanskim stanjem v zvezi s prenosom terjatev, saj je od tega dejstva odvisna ocena o uspešnosti poslovanja Družbe za upravljanje terjatev bank. Vemo, da so tudi številne druge države članice Evropske unije bančni sistem reševale preko tako imenovane slabe banke. Zato nas zanima tudi, kakšno metodologijo so pri prenosu terjatev na slabo banko uporabile druge države članice Evropske unije in ali je bila uporabljena metodologija pri nas primerljiva ali podobna, morda enaka kot v drugih državah. In na koncu Nova Slovenija - krščanski demokrati z zaskrbljenostjo spremljamo medijska poročanja o sumih nepravilnosti in negospodarnega upravljanja te družbe, saj gre za ravnanje z davkoplačevalskim denarjem. Zato podpiramo razpravo na to temo, v kateri bodo razjasnjene in pojasnjene številne dileme in ugibanja o tem, kakšno je poslovanje Družbe za upravljanje terjatev bank, kakšna je kadrovska in plačna politika v tej družbi, kako upravičujejo enormno visoke stroške za svetovanje po sklenjeni svetovalnih pogodbah in ne nazadnje tudi načrt uprave Družbe za upravljanje terjatev bank o postopkih prodaje oziroma prestrukturiranjih posamičnih prenesenih terjatev. Tudi v tem delu bi bilo dobro pridobiti primerljive podatke o tem, kakšni so bili stroški poslovanja slabe banke v drugih državah, morebiti vsaj za stroške zaposlenih in sklenjenih svetovalnih pogodb. Tukaj smo, kolegice in kolegi, za to, da v imenu državljank in državljanov Republike Slovenije iščemo odgovornost za morebitne nepravilnosti, in to odgovornost z imeni in priimki.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek.
Spoštovani! Lep pozdrav vsem še enkrat. Odbor za finance je že opravil razpravo o predlogu priporočil v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v tako imenovani slabi banki. Če se ne motim, smo vsa priporočila sprejeli soglasno: opozicijski in koalicijski poslanci. Seveda je to jasen signal, da se vsi skupaj zavedamo, kako pomembno vlogo in funkcijo ima Družba za upravljanje terjatev bank, in da je uspešno delovanje te institucije v našem skupnem interesu. V zadnjih tednih se je delovanje DUTB večkrat omenjalo. Tako smo na Komisiji za nadzor javnih financ, ki je bila, mimogrede, 5. novembra 2014, se pravi skoraj pred tremi meseci, lahko slišali razloge, zaradi katerih Vlada ni sprejela letnega poročila v zvezi z delovanjem te družbe. Predstavnik Vlade nam je takrat pojasnil, da Vlada sicer ni zavrnila poročila, je pa zahtevala nekaj dodatnih pojasnil, in to predvsem pojasnil, ki se nanašajo na določene tipe izdatkov, kot so na primer dodatna pojasnila, vezana na vzpostavitev vseh mehanizmov, ki zagotavljajo preglednost poslovanja, zakonitost poslovanja in skladnost z vsemi zakonskimi predpisi ter ne nazadnje pojasnila glede določenih ekstremno visokih stroškov, predvsem svetovalne narave. Poslanci Državnega zbora se do danes nismo seznanili z dopolnitvami. Kot je možno sklepati, in prej je državni sekretar tudi povedal, se očitno tudi Vlada kot skupščina DUTB, še ni seznanila z zahtevanimi dopolnitvami. Tako se poslanci tudi nismo seznanili z ugotovitvami KPK, ki je, kot je znano, odkrila nekatere nepravilnosti v delovanju Družbe za upravljanje terjatev bank. Torej, očitno se vsi zavedamo, da je DUTB eden ključnih členov v verigi okrevanja gospodarstva, in dolžnost nas vseh je, da če nepravilnosti zgodijo, jih v najkrajšem možnem času odpravimo. Seveda jih moramo najprej odkriti, jih pripoznati, da bi lahko zahtevali, da se jih odpravi. V Zavezništvu tako menimo, da je transparentnost delovanja DUTB ključna, pa ne mislimo, da je treba javnost seznanjati z vsako posamično odločitvijo. Vsekakor pa je izrednega pomena letno poročilo, saj nesprejetje poročila lahko ali pa kar pomeni tudi nezaupnico upravi DUTB. Mnogo nejasnosti bo odpravljenih takoj, ko bo sprejet poslovno-finančni načrt te družbe. Obveznost sprejema takega dokumenta izhaja tudi iz zakonskih norm, predvsem pa iz odgovornega korporativnega upravljanja. Mi razumemo, da je sprejetje poslovno-finančnega načrta treba zaključiti s prenosi terjatev iz bank, zato pa je zahteva, da se Državni zbor seznani z njegovo vsebino v osmih dneh po obravnavi na Vladi, več kot razumna. V Zavezništvu bomo predlog priporočil ponovno podprli. Poleg sanacije bančnega sistema je cilj Družbe za upravljanje terjatev bank tudi prestrukturiranje gospodarskih družb. In zopet smo na začetku. DUTB je eden ključnih členov v verigi gospodarskega okrevanja, zato sem prepričana, da bomo o delu te institucije v Državnem zboru še velikokrat govorili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, poslanci! Obravnavano priporočilo v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank oziroma krajše DUTB, bolj poznano kot slaba banka, ki ga je vložila stranka SDS, je Poslanka skupina SMC že podprla na matičnem odboru. V prvi točki sklepa Državni zbor zahteva od Vlade Republike Slovenije, da v roku 30 dni pripravi in posreduje informacijo o metodologiji izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašala na Družbo za upravljanje terjatev bank iz poslovnih bank, ter poda oceno primernosti takega načina vrednotenja. To je sicer Vlada že pojasnila na sami seji Odbora za finance in monetarno politiko, vendar v Poslanski skupini SMC nimamo zadržkov, da Vlada še enkrat ne pripravi morebiti bolj podrobno informacijo od že posredovane. V drugi točki sklepa Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da ga seznani z dopolnjenim letnim poročilom Družbe za upravljanje terjatev bank za leto 2013 v roku osmih dni po obravnavi na Vladi. Predlagani sklep je smiseln. Na Odboru za finance in monetarno politiko smo sicer že na seji 24. septembra 2014 obravnavali nerevidirano poročilo DUTB za leto 2013. DUTB je nato pripravila revidirano poročilo za leto 2013, ki pa ga Vlada na svoji seji 29. oktobra ni potrdila. Sledil je sestanek predstavnikov Ministrstva za finance in Družbe za upravljanje terjatev bank, kjer je Vlada od DUTB zahtevala dopolnitev letnega poročila z zelo natančnimi navodili. Ker parlamentarni Odbor za finance in monetarno politiko sicer nima pristojnosti zavračanja poročil DUTB in se je na septembrski seji z njim samo seznanil, je vsekakor potrebna ponovna seznanitev odbora z dopolnjenim letnim poročilom DUTB za leto 2013, zato se v Poslanski skupini SMC strinjamo tudi z vsebino tega člena. V tretji točki sklepa Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da ga seznani s poslovno-finančnim načrtom DUTB za leto 2015 v roku osmih dni po obravnavi na Vladi. V Poslanski skupini SMC skrbno spremljamo delo DUTB oziroma slabe banke, zato nas še kako zanima, kako uprava DUTB planira poslovati v letu 2015. Glede upravljanja državnega premoženja v DUTB je treba pojasniti, da se v SMC zavedamo, da je treba zagotoviti učinkovitejše in bolj transparentno upravljanje s premoženjem, prenesenim na slabo banko, v korist državnega proračuna in vseh državljanov. Cilj je izboljšati korporativno upravljanje in vzpostaviti učinkovitejši nadzor. To smo zapisali v koalicijski pogodbo in tega se loteva tudi Vlada. Glede DUTB je treba poudariti, da je vključena v program ukrepov Vlade Republike Slovenije za preprečevanje korupcije za obdobje 2015–2016. Zaradi tega bo pripravljen Zakon o ukrepih za stabilnost bank, ki bo upošteval doslej ugotovljene pomanjkljivosti pri delovanju DUTB, pri čemer bo zakonodajni okvir pripravljen v skladu z mnenjem Komisije za preprečevanje korupcije v primeru DUTB ter informacijami, ki jih bodo posredovali organi odkrivanja in pregona. Kot rečeno, bo Poslanska skupina SMC podprla predlagano poročilo v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni vsi prisotni še enkrat! Družba za upravljanje terjatev bank, ki je bila ustanovljena spomladi 2013, je danes zagotovo ena izmed najpomembnejših institucij v Sloveniji. Od njihove aktivnosti, njihovega delovanja je odvisen velik del slovenskega gospodarstva, delovanje bančnega sistema in ne nazadnje tudi naš proračun. Prav tako moramo biti odgovorni do državljank in državljanov Republike Slovenije ter do slovenskega gospodarstva, ki nosi breme te dolgotrajne krize; krize, ki je nastala tudi zaradi stanja v bančnem sektorju. Prav zaradi zgoraj navedenega smo se v Slovenski demokratski stranki odločili, da predlagamo tri priporočila v zvezi z upravljanjem državnega premoženja. Prvo se nanaša na obrazložitev o metodologiji izračunavanja prenesenega premoženja sredstev z bank na Družbo za upravljanje terjatev bank. Glede na podatke iz letnega poročila za leto 2013, ki smo ga obravnavali na Odboru za finance, Družba za upravljanje terjatev bank ni bila vključena v izbiro sredstev, ki so se nanje prenesla, in na določanje prenosnih cen teh sredstev. Kot navajajo v svojem poročilu, tudi ne poznajo metodologije za izračun teh prenosnih cen. Družba za upravljanje terjatev bank naj bi za prenosne cene izvedela decembra 2013 oziroma za nekatere januarja 2014. Prav tako naj ne bi bili seznanjeni z informacijo, katera ustanova je dejansko izračunala končne prenosne cene in na kakšni podlagi so bile te vrednosti določene. Sami so po opravljanem pregledu in lastni oceni vrednostnih posojil za 20 podjetij ugotovili, da lahko obstaja razlika med prenosnimi cenami in tako imenovanimi poštenimi vrednostmi ter zaradi tega pripoznali izgubo. Naj spomnim, da je nominalna vrednost terjatev, ki so bile prenesene z Nove Ljubljanske banke znašala 2,28 milijarde evrov, nominalna vrednost terjatev, prenesenih z Nove Kreditne banke Maribor pa 1,22 milijarde evrov. Družba za upravljanje terjatev bank je bankama za prenesene terjatve izplačala za 1,1 milijardo evrov kapitala v državnih obveznicah z garancijo Republike Slovenije, kar je približno tretjina knjigovodske vrednosti. Razumevanje metodologije izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašali na Družbo za upravljanje terjatev bank s poslovnih bank, je ključna za oceno uspešnosti in učinkovitosti upravljanja premoženja. Prav zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki predlagali priporočilo, da Vlada pripravi informacijo o metodologiji izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašala na Družbo za upravljanje terjatev bank s poslovnih bank ter poda oceno primernosti takega načina vrednotenja. Glede na to, da Vlada ni sprejela letnega poročila Družbe za upravljanje terjatev bank za leto 2013 in je bilo Družbi za upravljanje terjatev bank naloženo, da ga ustrezno dopolni, in dopolnjenega obravnava še enkrat, v Slovenski demokratski stranki v drugem priporočilu predlagamo tudi seznanitev Državnega zbora z dopolnjenim letnim poročilom za leto 2013. Ker je za oceno uspešnosti in učinkovitosti uresničevanja poslanstva Družbe za upravljanje terjatev bank pomembna seznanitev s poslovnim in finančnim načrtom družbe za leto 2015, se v tretjem priporočilu predlaga tudi seznanitev Državnega zbora z omenjenim poslovnim in finančnim načrtom za leto 2015. V Slovenski demokratski stranki bomo predlagana priporočila seveda podprli. Veseli nas tudi dejstvo, da so bila predlagana priporočila z večino sprejeta na matičnem odboru za finance, in seveda, kot danes tukaj rečeno, tudi sprejeta s strani večine strank. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Podpredsednik, spoštovani gospod sekretar, poslanke in poslanci, lep dober dan. Dovolite mi, da predstavim stališče Poslanske skupine Desus k Predlogu priporočila v zvezi z upravljanje državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank. V Poslanski skupini Desus nenehno pozivamo odgovorne za transparentno poslovanje družb, zlasti tistih v lasti države. Zato menimo, da je Predlog priporočila v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v Družbi za upravljanje terjatev bank smiselno podpreti. Še posebno smo pozorni na delovanje nadzornih organov in sprejemanje njihovih odgovornosti tudi v bančnem sektorju. Bančni sektor je občutljiva tema tudi pri najširši javnosti, saj ogroža temelje socialnega aspekta države. V priporočilu gre za tri točke, katerih vsebina se nanaša predvsem na jasno zagovarjanje transparentnega poslovanja DUTB. Pa ne gre samo za načela transparentnosti, ki jih zagovarja ljudstvo, ampak tudi za zakonska določila. Namreč, Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank opredeljuje dejavnost in pravila delovanja DUTB, le-ta mora ravnati s skrbnostjo dobrega gospodarstvenika ter spoštovati načela preglednosti, učinkovitosti, gospodarnosti in uspešnosti. Tudi Vlada si prizadeva za takšne cilje, ki jih je mogoče realizirati v obliki smernic DUTB. Spomnimo se, slednje je določila že junija 2014 in jih posredovala v seznanitev Državnemu zboru. Smernice DUTB nalagajo upravljanje premoženja po načelu dobrega gospodarstvenika in načelih mednarodnih standardov korporativnega upravljanja. Prav tako Poslanska skupina Desus trdno zagovarja stališče, da je pri odločitvi o prodaji državnega premoženja nujno upoštevati načelo gospodarstvenosti in transparentnosti. Veliko polemik je povzročilo tudi različno razumevanje metodologije izračunavanja vrednosti prenesenih terjatev DUTB, na kar je predlagatelj opozoril v prvi točki priporočila. Gre pravzaprav za razliko med prenosno in realno vrednostjo prenesenih terjatev. Največkrat so prenosne vrednosti precenjene oziroma višje od poštene vrednosti teh terjatev, glede na predhodno opravljeni pregled in oceno vrednosti posojil podjetij. Ključen namen je tako odprava napačnega izračuna, za kar si prizadeva tudi sama vlada. Ker bi pravilno in enotno tolmačenje načina izračunavanja vrednosti premoženja zagotovilo natančno realno oceno stanja, bomo v Poslanski skupini Desus prvo točko predlaganega sklepa soglasno potrdili. Učinkovito in transparentno upravljanje z javnim premoženjem je konec koncev tudi del koalicijske zaveze. Na odboru je bila tudi ustrezno modificirana preostala vsebina, ki se nanaša na poročanje. Tako v Poslanski skupini Desus nimamo več zadržkov. Ne nazadnje je priprava letnih poročil tudi del zakonske obveznosti. Ažuriranost priporočil bo zagotovo pripomogla k javni postavitvi kriterija uspešnosti glede gospodarjenja z državnim premoženjem, za kar se v Poslanski skupini DeSUS zavzemamo že od začetka. Glede predlaganih sklepov v celoti napovedujemo, da bomo v Poslanski skupini Desus Predlog priporočila ponovno potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Križanič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Predsedujoči, spoštovani visoki zbor! V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo vsako razpravo, ki bo privedla k boljšemu delovanju institucij, ki upravljajo premoženje države. Ne glede na to si pridružujemo pravico do dvoma v dobronamernost predlagateljev v tem primeru. Kot enega izmed namenov te točke namreč prepoznavamo interes krepiti okolje, kako je država, vključno z DUTB in Banko Slovenije, slab upravljavec. Strinjamo se, da je teza dokazljiva, ko imamo v mislih bančni sektor, a ne pozabimo, da smo vanj vložili pet milijard davkoplačevalskega denarja. Nekritično stremljenje k poceni prodaji tega, v kar smo vložili očitno preveč, je zato neodgovorno. V Evropski uniji je bilo vzpostavljenih nekaj slabih bank kot oblike v spopadu s krizo; nekatere so zasebne in druge so javne. Pogosto so lastniki zasebnih slabih bank kar tiste banke, ki so se razbremenile in s to banko upravljajo in imajo potem boljše rezultate, kar se tiče slabih terjatev. To je primer tudi vsaj ene banke v tuji lasti, ki deluje v Sloveniji danes. Raziskovalci think tanka Evropske unije, bruseljskega inštituta, ki mu lahko rečemo Bruegel, avtorja te študije, objavljene kot delovno gradivo, sta Gandrud in Hallerberg, so se posvetili nekako delovanju slabih bank po Evropi. Primerjava 15 slabih bank, ki so pretežno v javni lasti, je pokazala na velike razlike v vrednotenju prenesenih terjatev. Tako je pomenljiva ocena, da je bila v Sloveniji razlika med nominalno vrednostjo in transakcijsko vrednostjo, se pravi, koliko je bilo odpisano, največja. Avtorja analize ocenjujeta, da je ta odpis znašal kar 71 %. To je primerljivo s količnikom, ki ga dobimo, če primerjamo 4,5 milijarde prenesenih terjatev po transakcijski vrednosti, se pravi, kolikor so jih knjižile banke, in 1,67 milijarde evrov, kolikor jim je to priznal DUTB – to je odpis 63 %. Gre za največji odpis, kot rekoč, v Evropski uniji, primerljiva sta mu odpisana na Irskem in v Španiji. Na Irskem je znašel na primer 58 %. Ostale države, ki so porabile te institute slabih bank in tudi kot javne institucije, so odpisale bistveno manj: 10 % do 40 % Francija, 0 % Nemčija. Zakaj so odpisale manj? Ker je seveda ves ta odpis vštet v javni dolg preko dokapitalizacije, ki mu sledi. Naslov te študije je Slabe banke v EU in vpliv pravil Evrostata ali – če angleško preberem – Bad banks in the EU: impact of Eurostat rules. Se pravi, zaradi tega se drugod opisovali precej manj. Posledica pa ni samo statistična, zanemarljiva ali pa delno zanemarljiva, ampak je tudi, po kakšni ceni bo potem ta institucija naprej podjetja prodajala. Pri nas bo imela prosto pot, da to proda hitro in poceni. Omenjeni podatki nas napeljujejo k sklepu, da mora biti DUTB visoko donosna, saj je po relativno nizki ceni prišla do premoženja velike vrednosti. Temeljijo je seveda na premoženju, ki so ga dali dolžniki v zastavo za kredite, ki so ga dobili. Ob obravnavi priporočil, ki temeljijo na dvomu o poštenosti izračuna vrednosti premoženja, prenesenega na slabo banko, v Poslanski skupini Socialnih demokratov opozarjamo, da skuša požar gasiti tisti, ki ga je zanetil. Slovenska demokratska stranka je namreč tista, ki je DUTB vzpostavila idejno in organizacijsko. Ob sprejemanju Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank smo Socialni demokrati opozarjali prav na možne špekulacije o vrednotenju prenesenih terjatev na slabo banko. Kot eno osrednjih smo poudarili vprašanje vrednotenja, za katerega smo menili, da odpira široko polje možnih oškodovanj in moralnega hazarda – moralni hazard, za nepodučene, je razlika v obveščenosti tistega, ki izvaja nek projekt, in tistega, ki mora potem plačati oziroma v imenu katerega deluje. Zastopnik precej več ve o zadevi kot ta, za katerega zastopnik dela. Ves ta moralni hazard bi utegnil iti, o čemer smo že razpravljali, na škodo države in denarja davkoplačevalcev oziroma naših delovnih ljudi. Na to so že takrat napeljevale izkušnje držav, ki so tak model uveljavile. A tedaj je bil to zgolj klic vpijočega v puščavi, zakon je bilo treba sprejeti v 14 dneh. Danes je problem vrednotenja vendarle enotno prepoznan kot glavni problem, ki povzroča številne glavobole. Ob tem je skrb vzbujajoče, da v tej knjigi do poglavja oškodovanj in moralnega hazarda še sploh nismo prišli. V Poslanski skupini Socialnih demokratov nas veseli na odboru izražena enotna podpora priporočilom za aktivnosti, ki naj bi razkrile razloge za različna vrednotenja prenesenih terjatev, in tem priporočilom izražamo podporo, za njih bomo tudi glasovali. Na DUTB pa naslavljamo pričakovanje, da se dokončno izvije iz poporodnih krčev in igra aktivno vlogo pri prestrukturiranju podjetij, davkoplačevalcem pa zagotovi primerno povračilo preveč vloženih sredstev v bančni sistem ter prispeva k uspešnosti razvoja naše države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Delovanje tako imenovane slabe banke je treba presojati z vsaj treh različnih vidikov. Prvi je, ali je ustanovitev takšne ustanove res bila najboljša možnost za rešitev problema slabih terjatev. Drugi, ali DUTB, potem ko je že postala izvršeno dejstvo, opravlja to svoje poslanstvo optimalno. In tretji, ali DUTB zadovoljivo poroča Vladi, Državnemu zboru in državljanov o svojem delovanju. V svojem prispevku bom poskusil obdelati vse tri, če mi bo čas to dopuščal. Prvič, ali je DUTB res bila najboljša možnost. Moramo se vrniti malo v zgodovino. Zakon o ukrepih za stabilnost bank je konec leta 2012 sprejela SDS koalicija, ki je nato čez eno leto po valu protestov razpadla. DUTB je bila projekt finančnega ministra in neoliberalne strančice, ki je na naslednjih državnozborskih volitvah dobila samo 1 % glasov in izpadla iz Državnega zbora. Zakon je bil sprejet kljub nasprotovanju večine strokovne javnosti, pri pripravi in izvedbi zakona pa so bile namerno ignorirane izkušnje ljudi, ki so v začetku 90. let že uspešno izvedli projekt slabe banke v okviru sanacije Ljubljanske banke in Kreditne banke Maribor. Takrat je nek sindikat, Sindikat kemične, kovinarske, nekovinarske in gumarske industrije, zbral dovolj državljanskega poguma, da je v dobro vseh državljanov vložil pobudo za razpis referenduma na to temo. Ta poskus se je najprej ustavil na relaciji Ministrstva za notranje zadeve–Državni zbor, kjer so po čudežu izgubili nekaj sto podpisov – za to, mimogrede, ni nikoli odgovarjal nihče, pa bi moral. Ko to ni delovalo, je vmes poseglo Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je referendum prepovedalo z utemeljitvijo, da splošno znana dejstva o javnofinančni situaciji dokazujejo, da v pravnem redu ni učinkovitih sredstev, s katerimi bi bilo mogoče zagotoviti stabilnost javnih financ. O sodbah Ustavnega sodišča, takšnih, kot je ta, si lahko misli vsak svoje, a objektivna dejstva so nesporna. Prve terjatve so bile na DUTB prenesene šele konec decembra 2013, torej več kot eno leto in pol po tej odločitvi, da v slovenskem pravnem redu ni mogoče zagotoviti stabilnih javnih financ z obstoječimi pravnimi sredstvi. Pa kljub temu enoinpolletnemu odlogu slovenske javne finance niso propadle in v Slovenijo ni prišla trojka. K temu je vsekakor pripomoglo dejstvo, da je v vmesnem času padla desna vlada, a kakorkoli, to je dejstvo. Tudi sicer se niso izpolnila prizadevanja ustanoviteljev slabe banke. Izkušnje so potrdile naslednje. Prvič, prenos slabih terjatev ni bil nikakršno nadomestilo za dokapitalizacijo, kot se je trdilo. Drugič. Slaba banka je draga administrativna ustanova, ki ima velikokrat zvezane roke pri reševanju bank. Slaba banka namreč ni banka in zato ne more ne odpisovati ne reprogramirati posojil za prestrukturiranje dolgov podjetij. In tretjič, s prenosom terjatev ni bil odpravljen kreditni krč. Nasprotno, krediti v gospodarstvu še naprej padajo, kljub temu da smo v sanacijo bančnega sistema vložili že več kot 5 milijard evrov. Zato smo danes lahko še toliko bolj prepričani, da bi bilo takrat v tistih letih, ko se je slaba banka sprejemala, bolje pohiteti z dokapitalizacijo, problem slabih terjatev pa rešiti znotraj bank samih z ustanovitvijo tako imenovanih posebnih družb, ki jih sicer predvideva zakon o ukrepih za stabilnost bank, a te družbe niso nikoli zaživele. Vlada je imela takrat kot lastnik vse možnosti, da državne banke prisili v aktivno reševanje problema, ampak jih ni izkoristila. Odločitev za ustanovitev slabe banke torej ni bila ne optimalna, še manj pa najboljša izmed alternativ, ki so obstajale. Drugič. Ker pa zdaj slabo banko imamo in ker so bili prenosi že opravljeni, se je treba vprašati, če ta ustanova, torej DUTB, svoje delo kljub omejitvam opravlja dobro. Za zdaj DUTB ni počel veliko drugega kot to, da se je ukvarjal sam s seboj in da je deloma izvedel prenos slabih terjatev z nekaterih bank. V Združeni levici si ne delamo nobenih iluzij, da bi lahko z vljudnostnimi pojasnili, kakršno je Vlada predlaga hkrati z mnenje o tem sklepu, ustvarili neko jasno sliko o prenesenih terjatvah. Med temi terjatvami so tako krediti do družb, ki so že šle v stečaj, kot terjatve do še živečih podjetij. Na našo poslansko skupino so se že obračali zaskrbljeni gospodarstveniki, ki pravijo, da delovanje DUTB ogroža prihodnost zdravih podjetij. Pred kratkim pa smo lahko v Državnem zboru slišali tudi pričevanja sindikalistov, ki kažejo na to, da pri prodaji podjetij paradržavne ustanove zavestno ne varujejo delovnih mest in pravic zaposlenih. Pojavlja se torej utemeljen sum, da nekdanji lastniki, ki so bili razbremenjeni obveznosti, zdaj svoje lastne dolgove ali pa deleže poskušajo odkupiti po diskontnih cenah, ki vsebujejo tudi 90-odstotni odpis. Skratka, tej zgodbi o DUTB zlahka ne bomo prišli do dna s priporočili, ampak zgolj s strogo in natančno forenzično revizijo vseh prenosov. Če ocenimo delovanje DUTB z makroekonomskega vidika, pa nas lahko čudi naslednje. Franc Križanič je pred menoj že navajal poročilo inštituta Bruegel, ki ugotavlja, da je bil diskont pri prenosni ceni v slovenskem primeru daleč največji. Recimo, pri nas so se terjatve na DUTB prenašale tudi s 70-odstotnim diskontom, v Španiji so bili ti diskonti samo 45-odstotni. V večini držav pa so terjatve bile prenesene na podobne institucije slabih bank po knjigovodskih vrednostih. Mimogrede, tudi pri sanaciji stare Ljubljanske banke se je terjatve prenašalo po knjigovodski vrednosti. To je posebno smiselno tam, kjer je država lastnica tako bank kot slabe banke, in tako je zdaj pri nas. Zato se je treba zamisliti ob naslednji ugotovitvi omenjene študije. Slaba banka oziroma slabe banke sploh se do družb v zasebni lasti obnašajo drugače kot v javni lasti. Zasebne družbe po navadi vsilijo večje odpise vrednosti kot javne. Nevarnost, ki iz tega izhaja, pa je dvojna. Prvič, državne banke so oškodovane pri prenosu, ker dobijo manjši diskont in to se pozna pri njihovi kapitalski ustreznosti. In drugič, slaba banka lahko preneseno premoženje prodaja po likvidacijskih cenah, kar v praksi pomeni dvoje. Prvič, da ti obstoječi lastniki podjetij, ki so bankrotirali in se zdaj njihova podjetja prenašajo na slabo banko, lahko od slabe banke iste terjatve odkupujejo nazaj po minimalnih cenah, se pravi z odpisanimi 70 in več odstotki dolga. In pa drugič, investitorji, ki niso bili lastniki podjetij, pa zdaj kupujejo od slabe banke, dobijo te družbe v last tako poceni, da imajo dobiček že samo s tem, če podjetje kupijo in odprodajo njegovo premoženje. To je, recimo, trenutna situacija v podjetju M TOM. V ta sistem slabe banke je torej vgrajeno tveganje, da bo prišlo do uničevanja podjetij in delovnih mest, namesto da bi prišlo do njihovega prestrukturiranja. In pa, to bo zanimalo podpisnike peticije za privatizacijo in gospoda premierja dr. Cerarja, iste lovke, ista legla, ki so podjetja pripeljali na rob propada ali v stečaj, bodo zdaj po diskontnih cenah dobili nazaj tisto v teh podjetjih, kar je od njih ostalo. Na žalost pa to še ni vse. Delovanje slabe banke je žalostno opozorilo, da postajamo banana republika. Ko so pristojni izbirali vodstvo slabe banke, so izhajali iz predpostavke, da je bolje, če upravljanje prepustimo tujcem, v tem primeru Skandinavcem, ki naj bi bili po nekih čudnih kriterijih najbolj pošteni ljudje. Zato je sedaj ironija usode, kako nas ti ljudje iz Quartza vlečejo za nos, ker so hkrati člani uprave DUTB in hkrati si lastijo družbe, ki DUTB svetujejo. Celo korektnega revidiranega poročila niso bili sposobni pripraviti in celo če niso kršili nobenega zakona, so to, kar sem sedaj opisal, ravno tiste prakse, ki so se jim verjetno želeli z imenovanjem oziroma z izbiro upravljavcev izogniti tisti, ki so jih nastavili. Upam, da je to zadostno svarilo pred idejami, ki jih zagovarja tudi guverner Jazbec, ki je bil prej tukaj, da bi bilo treba tudi Slovenski državni holding prepustiti upravljanje kakšnemu Quartzu. Če se pomikam k zaključku. Naša pričakovanja do Vlade so jasna. Z vso resnostjo je treba upoštevati ugotovitve protikorupcijske komisije glede ravnanja poslovodnih oseb. Ne zanimajo nas, če citiram Cerarja, "lovke, legla in druge prikazni". Zahtevamo, da se nepravilnosti dokažejo in da se ugotovi odgovornost s konkretnimi imeni, priimki in kršitvami. V nasprotnem primeru bo Vlada zanemarila lastno odgovornost in uničila še tisto malo videza resnosti državnih institucij, ki ga je v zadnjih letih še ostalo. Dr. Cerar je napovedal, da bo Vlada pripravila zakon, ki bo omogočal revizijo investicije v TEŠ 6 in da bo zagotovil, da bo zakon omogočal tudi revizijo v drugih državnih podjetjih. Glede na to, da je tudi DUTB v 100-odstotni državni lasti, zato pozivamo Vlado in koalicijo, da pripravita zakon, ki bo zakonske pogoje za izvedba takšne celovite forenzične revizije tudi na primeru DUTB, saj je, kot sem skušal pokazati njeno delovanje, izjemno problematično. Naposled od Vlade pričakujemo to, za kar se zavzela sama. Namreč, da predloži popravke zakona o krepitvi stabilnosti bank. Vlada obljublja, da bo osnutek pripravljen marca. V spremenjenem zakonu je treba pravilneje določiti obveznosti DUTB glede upravljanja prenesenih terjatev. Trenutna naloga DUTB, da bo do konca leta 2017 prodala slabe terjatve in drugo premoženje, po možnosti z dobičkom, je bistveno premalo in preveč ohlapno. Zakon mora obvezati DUTB, da omogoči prestrukturiranje podjetij, ne pa, da se prodaja kupcem, ki ne zmorejo ali nočejo zagotoviti, da bi se tam ohranila delovna mesta. Treba je podaljšati delovanja DUTB, ker v treh letih, kolikor je še ostalo, ni mogoče zagotoviti kakovostne prestrukturiranja velikih podjetij, na primer Cimosa. Pričakujemo, da se bo stanovanjski fond, ki je sedaj v lasti DUTB, vključil v stanovanjsko politiko, saj DUTB trenutno sedi na nepremičninah, ki propadajo, veliko od njih je celo novogradenj, na drugi strani pa stanovanjski skladi v tem trenutku nimajo ugodnih stanovanj na primernih lokacijah in desettisoči mladih so prisiljeni živeti v hotelu Mama zaradi previsokih cen. Ker se prav sedaj pripravlja stanovanjski program, je tudi to prava priložnost, da se razprava o tem odpre. Če se na kratko opredelim še do predlogom sklepov. Prvi sklep Vladi nalaga podajanje informacij o metodologiji prenosa in oceni primernosti. To smo dobili skupaj z mnenjem in sprejetje takega priporočila je odveč. To bi lahko dobili tudi v okviru poslanskega vprašanja ali pa, na primer, na zahtevo Komisije za nadzor javnih financ, kjer ima ne nazadnje predlagatelj tudi predsednika. Drugi sklep Vladi nalaga seznanitev DZ z letnim poročilom DUTB. Tudi tukaj ni jasno, zakaj naj bi Državni zbor Vlado k temu pozival, saj DUTB že tako ali tako mora skladno s 15. členom sama objaviti tako poročilo. Če je na tej relaciji bil kakšen komunikacijski šum, se ga lahko prav tako uredi s poslanskim vprašanjem ali pa s pozivom Komisije za nadzor javnih financ. In tretji sklep, Vladi se nalaga seznanitev DZ s poslovnim načrtom DUTB za leto 2015. Poslovno strategijo mora DUTB skladno s smernicami upravljanja objaviti na spletu. Finančni načrt bo obravnavala Vlada, ki je tudi skupščina DUTB, zato DUTB ni treba po zakonu objavljati finančnega načrta ali ga pošiljati Državnemu zboru, ampak lahko dokument pridobi pristojna komisija. Iz povedanega je jasno, da bi Vlada lahko že posredovala večino informacij, da bi lahko že dobili večino informacij, ki izhajajo iz teh priporočil. Del teh informacij, torej poslovno poročilo, je predmet javne objave in ga mora DUTB po zakonu posredovati Vladi, poslovna strategija DUTB je predmet javne objave, finančni načrt pa bi po našem mnenju brez vsakih ovir lahko pridobila Komisija za nadzor javnih financ. Skratka, priporočila nimajo nobene vrednosti. Predvidenih je 4 ure in 55 minut razprave Državnega zbora o sklepu, ki je že izvršen ali pa bi se ga dalo izvršiti z enim klicem predsednika Komisije za nadzor javnih financ pristojnemu ministru. Namen te splošne razprave zato najverjetneje ni informiranje, ampak propaganda. Zdaj bomo nekaj ur poslušali nasvete od tistih, ki so predlagali in sprejeli zakon o ukrepih za stabilnost bank kljub vsem nasprotovanju strokovnjakov in opozorilom. To zlorabljanje instituta splošne razprave za prvo ali drugo obravnavo zakona ali akta bo očitno glavna piar strategija skrajne desnice v tem mandatu. Pač po načelu, da ni važno, če je nekaj res, če bomo to zadostikrat ponovili, bo to pač postala resnica, ker bodo ljudje temu verjeli. V Združeni levici bomo resno razmislili o obstrukciji, če se bodo take škandalozne prakse še nadaljevale. Pozivamo pa tudi koalicijske stranke in vse tiste, ki niste za drugo republiko, da v bodoče tudi sami razmislite, ali ima smisel predlagati predloge, ki so samo dimna zaveza za prikrivanje lastne odgovornosti in tratenje časa nas vseh. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marko Pogačnik, izvolite. V zvezi s čim želite proceduralno?
Bom vzel tri minute, da bom povedal. Spoštovana predsedujoča, predlagam, da upoštevate Poslovnik Državnega zbora in da ukrepate in da opozorite na žaljenje spoštovanega kolega Meseca. V Državnem zboru ne vidim niti ene skrajne desnice; in to se pojavlja že včeraj, od radikalne desnice in danes skrajne desnice. Mislim, da kot predsedujoča morate na to opozoriti. Druga zgodba je pa pri njih. Njihovi idoli in njihovi "verniki" zdaj pa imajo v svojem imenu "radikalna levica". Stranka SDS ni nobena skrajna desnica in to žaljenje se naj prekine v Državnem zboru! Vi ste edina pristojna oseba, kot predsedujoča, da to naredite! Tudi v našem programu, našem statutu ni nobenih radikalnih zadev. Mi smo člani Evropske ljudske stranke, ki ne spada na radikalno desnico. Vaša stranka pa ima idole v radikalni levici.
Hvala. Sama ocenjujem, da je Državni zbor le mesto in prostor, kjer si poslanke in poslanci soočamo različna mnenja, zato tega predloga ne bom upoštevala. V zvezi s čim želite proceduralno? Izvolite.
Spoštovana! Proceduralno je vaše delo. Prosim, da dejansko upoštevate poslovnik in opozorite poslanca, ki druge poslance naslavlja z žaljivimi in neresničnimi izrazi. To ni različnost mnenj, to je žaljenje, spoštovana predsedujoča. In prosim, da v ta namen izkoristite Poslovnik Državnega zbora in poslanca za to opomnite. Ne prihajam iz radikalne desnice in tega tudi ne dovolim, da kdorkoli v Državnem zboru proglaša. Preberite si, spoštovani kolega Mesec, naš statut, naš program in potem govorite o raznih populističnih in vam prijetnih izrazih. In res, predsedujoča, prosim za opozorilo.
Hvala. Ponovno poudarjam, kar sem že povedala. Vem sama, da velikokrat vsi mi poslanci uporabljamo izraze, ki so na meji primernega, in to po praksi tudi dovoljujemo, tako da predlagam, da sedaj gremo naprej v skladu z dnevnim redom. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Izvolite še eno postopkovno.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica! No, jaz bom pa tako povedala. V Državnem zboru sem zdaj že četrti mandat in kot poslanka tega državnega zbora sem vedno se trudila delati pošteno in odgovorno in tako sem opravljala tudi svoje delo in ne dovolim si, da gospod Luka Mesec, ki danes sedi v državnem zboru, približno, ne vem, štiri mesece, nam govori, kaj počnemo, kaj delamo in nas ozmerja z radikalno desnico. Tega si ne dovolim, gospod Mesec! Res si ne dovolim. Tukaj ne gre za neprimerne ali primerne besede, spoštovana gospa podpredsednica, ampak gre za to, ali nekdo govori resnico ali govori laž. Prosim, da spoštovanega kolega Luko Mesca na to opozorite. In tudi vse ostale njegove kolege, ko bodo s takšnim izražanjem nadaljevali. Ker tega si v Slovenski demokratski stranki ne zaslužimo. Hvala.
Hvala. Povedali ste, da se ne strinjate s tem. Jaz bom debato zdaj tukaj prekinila. Prehajamo naprej na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec. Gospod Pogačnik, želite kot predlagatelje? Najprej ima besedo gospod mag. Marko Pogačnik kot predlagatelje.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo! V uvodnem delu bi enako kot že pri prejšnji točki kot predlagatelj rad poudaril, da mi je pač v zadovoljstvo in v veselje, glede na stališče poslanskih skupin, da bodo ta naša tri priporočila tudi podprta. Mislim, da bo to z veliko večino podprto, in mislim, da tudi nekorekten odnos s strani Združene levice zadnje – glede na to, da imajo samo 6 ali koliko poslancev, ne bodo tega predloga podprli. Bi se pa sedaj še fokusiral na določen del pomislekov in razprav, ki so bile izrečene v zvezi z Družbo za upravljanje terjatev bank. Tukaj predvsem na izjave gospoda kolega Francija Križaniča, ta zakon res da je bil pripravljen in tudi uveljavljen v času mandata vlade Janeza Janše, ampak daleč od tega, da bi bila resnica, da bi bil ta zakon pripravljen v 14 dneh. Treba je poudariti, da je vlada Janeza Janše se takrat odločila, da tako pri zakonu o upravljanju terjatev bank kot pri Zakonu o Slovenskem državnem holdingu k pripravi tega zakona povabi vse poslanske skupine, tako koalicijske kot opozicijske, in da je bilo več mesecev dela na teh dveh zakonih. Takrat sem tudi večkrat povedal kot vodja skupine za pripravo Zakona o Slovenskem državnem holdingu, da sta ta dva zakona tudi s pomočjo predlogov takratnih opozicijskih strank postala boljša. Treba je povedati, da slaba banka je zaživela nekaj dni po padcu vlade Janeza Janše. Ocenjujemo, da odgovornost za delovanje Družbe za upravljanje terjatev bank moram prevzeti vlada Alenka Bratušek in pa sedanja vlada gospoda Mira Cerarja. Nedvomno je zgovoren podatek, da je vlada Alenke Bratušek v relativno zelo kratkem času iz upravnega odbora te družbe razrešila našega kolega Andreja Širclja. To dokaj jasno pove, kakšni so bili nameni. Zdaj, spoštovani kolega Križanič, veliko ste govorili o teh terjatvah, da niso bile [[…]]Tudi nam se zdijo te terjatve, bi rekel, predmet vprašanj in tudi enega izmed priporočil, da je treba razjasniti metodologijo in vse. Ampak po zakonu o upravljanju terjatev bank, terjatve, prenesene z bank na tako imenovano slabo banko, potrjuje Vlada Republike Slovenije. In te terjatve so se začele prenašati ob koncu leta 2013 in so se prenašale še v leto 2014. Kot koalicijska stranka SD ste imeli vso možnost pripomb na te terjatve. Tudi nam se zdijo te terjatve, bi rekel, v danem trenutku predmet precejšnjih vprašanj. Tudi tukaj, zdaj v nadaljevanju bi zastavil ta vprašanja državnemu sekretarju, da mogoče pa zdaj Državnemu zboru res malo bolj podrobno predstavi, kakšen je način prenosa teh terjatev. Po meni znanih informacijah obstaja neka medresorska komisija, ki je sestavljena iz predstavnikov Ministrstva za gospodarstvo, Ministrstva za finance in Banke Slovenije, ki pripravijo določene terjatve, potem pa te terjatve potrdi Vlada Republike Slovenije. In tu mora Vlada Republike Slovenije – vemo, kdaj so se začele te terjatve, to pomeni, vlada Alenke Bratušek in vlada Mira Cerarja – sprejeti polno odgovornost. Na to Slovenska demokratska stranka nima vpliva; ne katere terjatve bodo prenesene ne po kakšnih vrednostih bodo te terjatve prenesene. Te terjatve, se strinjam, so bile prenesene s precejšnjim diskontom. Terjatve iz Nove Ljubljanske banke so bile prenesene v povprečju s 27-odstotno vrednostjo, terjatve Nove Kreditne banke Maribor pa s 37-odstotno vrednostjo. Tu bi še poudaril nekonsistentnost pri stališču Združene levice, kajti enkrat so rekli, da so bili ti diskonti previsoki, v naslednjih stavkih je pa kolega Luka Mesec začel govoriti, da so pa banke v slabšem položaju zaradi tega, ker so manjši diskonti. Zdaj se odločite, ali so manjši ali so previsoki diskonti. To pač verjetno priča o tej nekonsistentnosti in tem populizmu, ki ga izvaja Združena levica. Spoštovani državni sekretar, tudi mi bi želeli te informacije, o katerih sem prej govoril, kako je s temi prenosi terjatev. In, ali ste razmišljali tudi – saj ste že napovedali spremembo oziroma dopolnitev zakona – o prenosu teh slabih terjatev, kjer me zanima, zakaj, recimo, predstavniki Družbe za upravljanje terjatev bank ne morejo sodelovati pri prenosu teh terjatev? Kajti zdaj smo iz letnega poročila videli, da se je Družba za upravljanje terjatev bank kot dober gospodar odločila, da delajo tudi sami vrednotenje. Mislim, da je po eni strani to za njih tudi zavezujoče, kajti kot dobri gospodarji morajo to delo opravljati. Se pa seveda zastavlja vprašanje, ali ne bi bilo bolj smiselno, bolj ekonomično, da bi, recimo, bil predstavnik Družbe za upravljanje terjatev bank v tej medresorski komisiji in da ne bi potem oni naknadno preverjali vrednotenja. Vemo, da vrednotenje nekih naložb ali terjatev predstavlja tudi precejšen strošek, na drugi strani pa zahteva verjetno tudi čas. Tudi iz letnega poročila je bilo razvidno, da ta različna vrednotenja prenesenih terjatev ne odstopajo za nekaj deset tisoč evrov, ampak odstopajo za milijonske vrednosti. Tudi iz tega naslova se v letnem poročilu Družbe za upravljanje terjatev bank izkazuje rezultat v višini 92 milijonov evrov. Mislim, da bi bilo to smiselno povedati, predvsem pa o metodologiji. Kajti, kaj so sploh kriteriji za prenos slabih terjatev? Če bi bile res prenesene vse slabe terjatve z bank po koncu leta 2013, kot se je govorilo, potem verjetno dve naši največji sistemski banki ne bi padli na stresnih testih, ki so bili izvedeni v okviru Evropske centralne banke. Mislim, da je prav, da se danes opravi to razpravo. Pravilno je tudi, da ta priporočila Državni zbor sprejme, kajti mnenja sem, da je Družba za upravljanje terjatev bank danes verjetno v Sloveniji ena izmed najpomembnejših institucij, ki narekujejo tempo, kako se bo gospodarstvo in tudi bančni sistem razvijal v prihodnosti. Ne nazadnje je bilo tu vloženega tudi precej davkoplačevalskega denarja. Letno poročilo – verjetno je Vlada iz razlogov, ki ste jih takrat podali na Komisiji za nadzor javnih financ, zahtevala dopolnitev. Tu je Slovenska demokratska stranka enakega mnenja, in sicer da je bilo to letno poročilo spisano pomanjkljivo, predvsem na področju finančnega poročila. Vemo, da se tudi nam zastavlja vprašanje upravičenosti teh visokih stroškov, ki jih ta družba ima, predvsem teh stroškov svetovalnih pogodb, ki so zelo na malo vpisani, predvsem razlogi, zakaj se poslužujejo svetovalnih pogodb in ali so takšni visoki zneski tudi upravičeni. Zanima me, ali je Družba za upravljanje terjatev bank to letno poročilo za leto 2013 že dopolnila oziroma ali ga je Vlada Republike Slovenije že obravnavala oziroma kakšen rok ste dali Družbi za upravljanje terjatev bank, da to poročilo dopolni, in kdaj Vlada Republike Slovenije to poročilo tudi namerava obravnavati. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je zelo pomemben poslovno-finančni načrt za leto 2015, kajti iz tega bo jasno razvidno, kakšni so cilji delovanja te družbe in kam bodo šli; ali bo družba začela te terjatve odprodajati, veliko se je govorilo o nepremičninah, na katerih Družba za upravljanje terjatev bank sedi, tukaj gre za cele stanovanjske soseske, kjer so prekinili zadeve, in mislim, da iz tega poslovno-finančnega načrta bo verjetno tudi vidno, kakšna bo strategija in kakšni so predvideni ukrepi. Ne nazadnje pa tudi predvsem nas seveda zanima, kaj bo z družbami oziroma terjatvami, ki so bile prenesene na to družbo. Terjatve so, bi rekel, precejšnje in ne nazadnje ima danes Družba za upravljanje terjatev bank s tem posledično velik vpliv tudi na delovanje posameznih gospodarskih družb. Ali pričakuje družba tukaj kakšno gospodarstvo oziroma finančno prestrukturiranje teh družb ali kakšni so načrti? Ne nazadnje bi tudi vprašal vas, spoštovani državni sekretar, na kakšen način Ministrstvo za finance oziroma Vlada izvaja kontrolo na tej družbi. Vemo, da ta družba ima upravni odbor, to pomeni izvršni in neizvršni direktorji, in na kakšen način vi sestanke imate, nimate, na kakšen način se seznanjate z delovanjem te družbe oziroma ali Vlada oziroma Ministrstvo za finance daje neka navodila oziroma neke signale, na kakšen način naj bi se ta družba razvijala tudi v prihodnosti. Ne nazadnje tudi, kar sem že pri prejšnji točki spraševal guvernerja Banke Slovenije, kakšen je vaš pogled glede na to, da je guverner Banke Slovenije zdaj potrdil, da Probanka sodeluje pri izvajanju storitev za Družbo za upravljanje terjatev bank. Družba za upravljanje terjatev bank je bila ustanovljena predvsem iz enega razloga, da se slabe terjatve z bank prenesejo na eno mesto in da ta novoustanovljena družba, z nekimi novimi in neodvisnimi kadri, s tistimi, ki so prej dejansko bili odgovorni za nastanek teh slabih terjatev, začne s tem upravljati, zdaj pa vidimo, da družba, ki smo jo imeli pod nadzorovano likvidacijo, privatna banka, ki smo jo sanirali davkoplačevalci, zdaj izvaja storitve za to družbo. Meni te zadeve niso na nek način na prvi korak najbolj logične. Če bi pa vi s tehtnimi argumenti obrazložili, kje so bili vzroki za to, in predvsem, ali se Ministrstvo za finance oziroma Vlada Republike Slovenije s takšnim načinom delovanja strinja.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, kolegice in kolegi! Povedati vam moram, da ko poslušam to razpravo, ko dežujejo obtožbe o skrajnosti z leve proti desni in obratno, moram povedati, da sem skrajno žalosten, ko to poslušam, ker temo nadziranja DUTB prenašamo na ideološko raven, kar pa mislim, da ni najbolj primerno. Z Luko se v nekaterih pogledih seveda strinjam in delim njegovo mišljenje, tokrat pač ne. Tokrat pač ne, ker vidim na tej točki drugačne rešitve. Jaz in seveda moji kolegi v Desusu, vsem nam se zdi smiselno, temveč tudi nujno treba podpreti, in smo jih tudi podprli na odboru in jih bomo tudi na Državnem zboru, priporočila v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v tako imenovani slabi banki. Podobno kot pri sanaciji bančnega sistema, o čemer smo govorili pri prejšnji točki. Bom še enkrat povedal. V Desusu smo vedno bili, smo in bomo za pregledna, učinkovita, ekonomična, predvsem pa uspešna v končni konsekvenci načela poslovanja povsod. Seveda ni tukaj izjema bančni sektor, kjer je za nas in za vse prebivalce te države še posebej občutljiv, saj nam ureja vsakodnevno življenje. Menim, da je prav, da se Državni zbor seznani, in to podrobno seznani tudi s kakšno dodatno obrazložitvijo izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so bila prenesena na DUTB oziroma slabo banko. Zakaj? Namen je nedvomno razumeti samo metodologijo, predvsem pa jo potem tudi dosledno izvajati. Če tega ti ne razumeš, boš zelo težko gledal pod prste tistemu, ki dejansko to tudi dela. Prav je, da se tudi Državni zbor seznani in sprejme neko ustrezno stališče s samimi poročili o delovanju DUTB v predhodnem obdobju, kakor tudi namen oziroma plan dela v prihodnje. Verjamem, da bomo v kratkem deležni najprej dopolnjenega poročila, ki ga je Vlada, verjamem, da je vedela, zakaj ga je zavrnila in zahtevala dopolnilo, predvsem pa, da bomo deležni seznanitve s planom, kaj namerava DUTB v prihodnje delati. Naj to ne bo reklama za koalicijsko pogodbo ali pa za program Desusa, pa vendarle vam bom dva stavka iz teh dveh dokumentov prebral. Koalicijska pogodba govori o tem, da bo treba zagotoviti učinkovitejše in bolj transparentno upravljanje s premoženjem, prenesenim na DUTB, v korist državnega proračuna in državljanov. In državljanov, je poudarek. Cilj pa je seveda izboljšati korporativno upravljanje in vzpostaviti učinkovit nadzor. Kaj pa govori program Desusa? Pa tudi to naj ne bo reklama za mojo stranko. Zahtevali bomo uspešno gospodarjenje z državnim premoženjem, zaostrili odgovornost nadzornikov in uprav ter jasno postavili kriterije uspešnosti. Zakaj sem to prebral? Prebral sem predvsem z namenom, da se ovrže tista floskula, da je država slab gospodar. Kaj pa je država v tem primeru? Ali država sedi na mestu predsednika uprave podjetja x, podjetja y? Ne. To so ljudje z imeni in priimki, ki delajo in bi morali delati odgovorno. In če ne delajo, bodo z imeni in priimki pozvani na odgovornost – tako materialno kot kazensko. In treba jih bo poklicati, če so se pregrešili, na odgovornost, še enkrat poudarjam, odškodninsko in kazensko. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospod Ivan Hršak.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Ko se pogovarjamo o Družbi za upravljanje terjatev bank, jaz osebno vidim ključni problem, in sicer v tem, da je bila ta banka ustanovljena z enim zelo dobrim namenom, vprašanje pa je, koliko se je ta dober namen dejansko uresničil. V tujini, recimo, kjer so tudi problem nasedlih terjatev reševali z ustanovitvijo tako imenovane slabe banke, je bilo v mnogih tudi to, da so bili lastniki tako imenovane slabe banke tudi zasebniki s svojim lastnim kapitalom. V našem primeru je pa DUTB, in to vidim jaz osebno kot slabost, izključno v državni lasti. Saj veste, spet ponovljena teza, če bi bil ta kapital oziroma če bi bili zasebniki vključeni v to, bi se potem tudi te nasedle terjatve zagotovo naprej prodajale po višji vrednosti. In tudi sam se strinjam s tistimi, ki pravite, da je problem samo vrednotenje, in da prihaja do špekulacij. To je res. To je vse res. Ampak osnovni problem je tukaj tudi sam ta prenos nasedlih terjatev. In tudi imam vprašanje: Kdaj in če sploh bo sledil prenos vseh terjatev z državnih bank na DUTB? Še enkrat poudarjam, to tudi hira ne nazadnje slovensko gospodarstvo. Glede špekulacij. Mnogo je bilo o ustanovitvi DUTB neuresničenega. Prihaja pa tudi, na kar opozarjata tudi Računsko sodišče in Komisija za preprečevanje korupcije, do določenih nepravilnosti. In tudi o tem je prav, da se bomo tudi v bodoče seznanili v Državnem zboru. Predvsem bi rad izpostavil en primer, ki se je zgodil, ko je DUTB v stečaj poslala eno izmed družb, potem pa je Vrhovno sodišče ta stečaj umaknilo oziroma razveljavilo. Tukaj se je treba vprašati, čigav interes, čigave špekulacije so bile v ozadju. Nekateri veste, o kateri slovenski družbi govorim, ampak zadaj so lahko resne odgovornosti posameznikov. Zaradi tega je treba vsekakor v tem primeru prisluhniti Računskemu sodišču. Decembra meseca je Računsko sodišče, to je bilo tudi v v medijih, poslalo obvestilo, da ni vse v redu. Ugotovili so nepravilnosti. Tudi Komisija za preprečevanje korupcije ne ugotavlja nepravilnosti ali pa ne reče, da je šlo za primere korupcije, ampak za koruptivna tveganja v letu 2013. Jaz osebno si želim, da bi naša slaba banka dejansko začela delovati, časa pa ni več veliko. Njeno delovanje oziroma nedelovanje pa vpliva tudi na razvoj našega gospodarstva, naša podjetja. In za konec. Že v prejšnji razpravi sem omenil 33. člen DUTB, pa ga bom še enkrat. 33. člen DUTB, prvi odstavek, pravi, da so člani odbora DUTB dolžni vsak sum kaznivega ravnanja članov organov vodenja in članov organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, s katerim se seznanijo v zvezi z opravljanjem svoje zaposlitve, predvsem ob pregledovanju kreditnih map iz devetega odstavka 11. člena tega zakona, takoj na ustrezen način naznaniti pristojnim organom. Tukaj je odgovornost. V tem 33. členu DUTB. DUTB torej ima vse zakonske pristojnosti za tako imenovane forenzične preiskave kraje davkoplačevalskega denarja v bankah, pa tega ne izvaja. In glede na to, da je država lastnik DUTB, da ni zraven zasebnega kapitala, kar se kaže kot problematično, mora tukaj DUTB poklicati na odgovornost. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Hršak, pripravi naj se gospa Maruša Škopac.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi! Dovolite mi, da takoj na začetku jasno povem, da sam priporočila več kot podpiram. Bom pa bančno problematiko opisal malo širše, tako kot jo vidim sam. Kadarkoli začnemo razpravo o naših bankah in o DUTB, sem kar malo slabe volje in mi pritisk kar malo naraste. Na tem področju pravzaprav ne najdem nič kaj pozitivnega, temveč same probleme in kup zlorab. Na drugi strani pa nobenih ugotovljenih krivcev, ki bi morali odgovarjati za svoja dejanja na sodišču. Vsem nam so več kot poznane neverjetno visoke dokapitalizacije naših državnih bank, potem pa so te iste banke na naslednjem stresnem test spet padle. Kot bi rekli naši prebivalci izza naše Sotle oziroma Kolpe "Da ti pamet stane oziroma v slovenskem prevodu Da ti pamet odpove. Moja osebna ugotovitev, ki sem jo povedal tudi na eni seji preiskovalne komisije, katere član sem bil, je ta, da so banke, kot izgleda, država v državi. Pod krinko bančne tajnosti, tako kot je le-ta danes napisana v zakonu, so se dogajale nečednosti, verjetno pa se bodo tudi v bodoče, če ne bomo spremenili zakona in spremenili termina, pojma bančne tajnosti. To pa moramo po mojem mnenju storiti čim prej. Čudne zgodbe se poleg dogajanja v naših državnih bankah dogajajo tudi okrog DUTB. Ko se je ustanovila tako imenovana slaba banka, katere ustanovitev sem tudi sam osebno podpiral, si seveda nisem mislil, da bomo dobili resnično pravo slabo banko. Nadalje sem z odobravanjem gledal tudi na izbiro vodstva sestave DUTB, da bodo v njej tudi tujci, saj sem takrat mislil, da bo ste prekinjena dotedanja slovenska praksa, kjer se vsi med seboj menda poznajo in tako tudi delujejo, seveda v svojo korist in ne v korist države oziroma državljanov te države. To pa naj bi po mojem mnenju tujci preprečili in zagotovili tako prepotrebno transparentnost poslovanja v slovenskem bančnem prostoru. In prav prvo priporočilo se nanaša na problem metodologije izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašala na DUTB, zakaj so se nekatera prenašala in zakaj nekatera ne. Seveda so tukaj še druge nejasnosti, ki jih ne bom več omenjal. Omenil bom samo neprodajo stanovanj, prolongiranje obveznosti nekaterim in podobno. Preiskovalna komisija za ugotovitev zlorab v bančnem sistemu, katere član sem bil, ni dosegla pravzaprav ničesar. Zakaj ne? Ker so se vse naše državne banke sklicevale na že prej omenjeno bančno tajnost in na podlagi le-te nam niso hoteli dati oziroma izročiti niti enega dokumenta spornih poslov, češ, da zaradi varovanja tajnosti komitentov. Pa tu ni šlo za navadne komitente, ki so poslovali v skladu z zakonom, ampak je v našem primeru šlo za sporne komitente, za sporne kreditne pogodbe. In kot pika na i, preiskovalna komisija se je obrnila tudi na pristojno sodišče, da te dokumente le pridobimo, to se pravi, da dosežemo, da nam jih bodo banke izročile, pa smo doživeli šok – tega nam niso dovolili. Ali je to normalno? Iz vsega povedanega izhaja moja osebna ugotovitev, ki sem jo povedal tudi na tej seji preiskovalne komisije, kot sem že prej rekel, da se dejansko banke obnašajo kot ena država v državi. In še zadnje. Čim prej je treba končati to prakso, da bodo v bodoče morebitne dokapitalizacije teh državnih bank plačevali davkoplačevalci. Ampak samo lastniki, tako kot je to v drugih državah. Lahko si pogledamo, čeprav se večinoma ne primerjamo, recimo s Hrvaško. Hrvaška, kolikor vem, vse bistvene, glavne največje banke niso v hrvaški lasti. In za težave teh bank niso hrvaški davkoplačevalci dali niti enega evra. V Sloveniji je pa to seveda povsem drugače. Moje mnenje je, da moramo to zadevo čim prej urediti, da te banke dobijo prave lastnike in potem bomo lahko normalno poslovali naprej. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Maruša Škopac, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Danes obravnavamo predlog priporočila v zvezi z upravljanjem premoženja v DUTB. Tako kot tudi predhodno priporočilo v zvezi z aktivnostmi Banke Slovenije glede sanacije bančnega sistema v Poslanski skupini SMC podpiramo tudi priporočilo v zvezi z upravljanjem državnega premoženja v DUTB. Nedvomno tudi celotno Poslansko skupino SMC zanima metodologija izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašala na DUTB s poslovnih bank. Izbrana metodologija je pomembna, ker je bil na tej osnovi izračun končni znesek dokapitalizacije bank, že druge v naši samostojni državi, seveda iz žepov davkoplačevalcev. Znesek izbrane metodologije pa je pomemben še iz drugega razloga. Seveda so se slovenski finančniki že pri prvi sanaciji bančnega sistema naučili, da če terjatve ustrezno slabo oceniš, si si zagotovil lagodno poslovanje za naslednjih nekaj prihodnjih let. Jasno, če vrednost terjatve zelo poceniš, ob tem pa se zavedaš, da je njena dejanska izterljivost precej večja, ti to v prihodnjih letih zagotavlja ustvarjanje velikih dobičkov, ki pravzaprav niso posledica rednega delovanja ampak predvsem zavestnega podvrednotenja terjatev, ki so bile predmet slabitve. Glede na vse, kar lahko preberemo v različnih medijih, smo pravzaprav trdno prepričani, da je poleg metodologije vrednotenja treba preveriti predvsem seznam naložb, ki so bile prenesene na slabo banko. Kot lahko preberemo v Mladini z dne 21. 11. 2014, novinar gospod Borut Mekina piše, kako so se na seznamu prenesenih terjatev iz treh državnih bank, NLB, NKBM in Abanke znašli tudi krediti podjetja, ki ni ne v prisilni poravnavi in ne v stečaju. Podjetje pravzaprav svoje obveznosti poravnava redno, poleg tega pa so krediti odlično zavarovani tudi z delnicami našega največjega naftnega trgovca. In da sedaj bolj plastično prikažem bizarnost vsega tega, Nova Kreditna banka Maribor naj bi kredite na DUTB prenesla s 40 % diskontom, se pravi, da je ob samem prenosu terjatve morala odpisati 40 % vrednosti kredita, ki se meri v milijonskih zneskih. V skladu s smernicami Vlade mora slaba banka skrbeti, da kreditojemalci, katerih terjatve so bile prenesene na DUTB, ne bi imeli možnosti odkupa svojih lastnih terjatev nazaj, z diskontom seveda. V realnosti pa je to težko oziroma nemogoče preprečiti, saj to lahko naredijo preko posrednikov. Pri tem dobro zaslužita oba, tako posrednik kot kreditojemalec, ki svojo terjatev odkupi nazaj z diskontom. Seveda gre to vse na račun nas, davkoplačevalcev. Ni čudno torej, da krožijo govorice, da so se podjetja trudila, da bila uvrščena na seznam terjatev za prenos na slabo banko. In prav to je tisto, kar je po našem mnenju potrebno temeljite proučitve, kajti če se to izkaže za resnično, je to kraja davkoplačevalskega denarja in temu v Poslanski skupini SMC ostro nasprotujemo in seveda to tudi obsojamo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Nada Brinovšek, pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem še enkrat! Moje mnenje je, da dokler bodo podjetja in banke v državni lasti, je vpletanje politike v to nedvomno dejstvo. Posledice tega so največkrat slabe za državo, največkrat je to izguba, tudi v primeru bank. In temu smo bili priča v zadnjih letih. Politična elita in gradbeni baroni so najemali tajkunske kredite, ki niso bili ekonomsko upravičeni. Posledice teh kreditov so se pokazale kot težave bank NLB in pa NKBM, ki sta večji del svojih slabih terjatev potem prenesli na DUTB. Naj spomnim, da dokapitalizacija bank ne bi bila mogoča brez prenosa slabih terjatev na DUTB in da smo decembra 2013 dokapitalizirali ti dve banki v višini petih milijard. Vse od ustanovitve v marcu 2013 smo informacije o delovanju samega DUTB lahko spremljali prek medijev. Najbolj smo si verjetno vsi zapomnili DUTB po tem, da je angažirala zunanje sodelavce za pomoč pri načrtovanju njihovih ukrepov in jih tudi dobro plačala, vsaj po našem mnenju, in da je DUTB pred letom dni tik pred podpisom kupoprodajnih pogodb ustavila prodajo stanovanj na Celovških dvornih. Tukaj je šlo oziroma gre za dvesto petdeset stanovanj iz stečajne mase propadlega Vegrada, ki v Celovških dvorih samevajo že peto leto. Kot razlog za neprodajo pa je DUTB navedel, da so se jim zdele cene prenizke. Slaba banka v enem letu še ni prevzela stanovanj, na drugi strani pa imamo mlade družine s stanovanjskimi problemi. Glede na poročilo DUTB, ki smo ga na Odboru za finance obravnavali ob koncu lanskega leta, le-ta navaja, da ni bila vključena v vrednotenje sredstev, niti v določitev prenosnih cen, da so bile prenosne cene izračunane z uporabo metodologije po njim neznani formuli, da ni bila seznanjena, katera ustanova je dejansko izračunala končne prenosne cene in na kakšni podlagi so bile cene določene, da je samo opravila vrednotenje za 20 podjetij in ugotovila, da lahko obstaja razlika med prenosnimi cenami in poštenimi vrednostmi in pa da je bila dokumentacija v veliko primerih pomanjkljiva ali da sploh ne obstaja. Tu se mi postavlja vprašanje pravilnega ravnanja sploh s strani banke. Glede na to, da smo se člani Odbora za finance in monetarno politiko na seji odbora na predlog naše stranke s predlaganimi priporočili strinjali, upam, da bodo ta priporočila danes tudi sprejeta. Če bodo, bom tudi zelo vesela, in tudi upam, da bodo realizirana. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se dr. Franci Križanič.
Hvala lepa, podpredsednica. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! Kot ste verjetno že sami opazili, vedno govorimo o slabi banki, o neuspehih malih podjetij, morali pa bi govoriti o uspehih, pa tudi gospodarstva na sploh. Večina naših razprav se še vedno vrti okrog te tematike. Veste, če človek nekaj časa dela, pa ni učinka, potem je skrajni čas, da to navado spremeni. Tudi pri poslovanju DUTB se je zataknilo pri napačnih izračunih in tolmačenju metod izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašala na slabo banko iz poslovnih bank. Ker so pravilni izračuni osnova transparentnega delovanja slabe banke in obvezen del letnega poročila, ki ga v obravnavo posreduje Vladi, je smisel, da med njimi ostaja odprt in uspešen razgovor oziroma dialog. Oceno uspešnosti poslovanja je možno narediti iz preteklih kazalnikov družbe, vendar se smer nadaljnjega razvoja riše s predvidenimi načrti za naprej. Zato ocenjujem, da je prav, da se seznanimo in podrobno pregledamo poslovno finančni načrt slabe banke za leto 2015. Ta nam je dal tiste informacije, da bomo vedeli, ali smo začeli stvari premikati v pravo smer ali pa še vedno gremo proti negativni smeri. Že junija 2014 je vlada potrdila smernice delovanja slabe banke. Slednje nalagajo DUTB naj v svojem poslovanju ravna izključno po načelu dobrega gospodarja. Tudi v naši poslanski skupini smo prepričani, da če obstaja res pravi gospodar, potem ni strahu o pripravi in vsebini letnih poročil poslovanja o dejanskih podatkih ali mnenju nadzornih organov. V poslanski skupini menimo, da je načelo gospodarnosti ena od rešitev za transparentno delovanje katerekoli družbe, tudi države, če hočete. To si prizadevamo že od samega začetka, je del koalicijske pogodbe in je tudi istočasno zaveza. Ja, res je, banke so še vedno v lasti države in za njih moramo skrbeti po prej omenjenem načelu. Banke so kar naprej potrebne državne finančne injekcije v obliki dokapitalizacije. Te dokapitalizacije smo v preteklosti delali prevečkrat. Zato posledično lahko z gotovostjo trdimo, da bančni sektor možno ogroža socialno področje. Na tem mestu sem dolžan izpostaviti tisto, kar v naši poslanski skupini največkrat izpostavljamo, to so pokojnine in tudi ostali socialni transferji. Nenehno smo priča različnim podatkom o zneskih slabih terjatev, ki se nanašajo na slabo banko. Kot je že znano, gre za pet milijard evrov bruto terjatev, ki jih je skupaj na slabo banko preneslo šest bank. Veste, koliko povprečnih pokojnin je to ali pa koliko minimalnih plač je to? Znesek bi lahko uporabili za več kot šest milijonov minimalnih plač v Sloveniji in za skoraj devet milijonov povprečnih neto pokojnin v Republiki Sloveniji. Ti podatki zgovorno govorijo, s kakšno lopato smo vlagali denar v banke. Ogromen del slabih terjatev naj bi nastal zaradi kreditiranja gradbenih podjetij, ki so večinoma propadla. Njihovi lastniki, direktorji pa sedijo v zaporih oziroma so v bolnicah. Spoštovani, tu je dejansko vzrok cele situacije. Bolj bi se morali osredotočiti na zagon gospodarstva, na ukrepe za povišanje števila delovnih mest in oživljanje gospodarske rasti. Od nekdaj je znano, da je boljše vlagati v preventivo kot v kurativo. Zanima me, kakšno število slabih terjatev je potrebno, da začnemo razmišljati v tej smeri. Glede sanacije pa tudi prihodnosti Poslanska skupina demokratične stranke upokojencev še vedno verjame, da bo treba začeti pri zaostritvi odgovornosti nadzornih organov.
Hvala. Besedo ima dr. Franc Križanič, pripravi naj se gospod Branko Zorman.
Hvala lepa. Dovolite mi na začetku, da se odzovem na nekaj idej, mnenj, ki so bila izrečena v razpravi. Najprej vas je treba seznaniti z dejstvom, da je Socialdemokratska stranka glasovala proti zakonu, ki je uvajal DUTB. Postopek v samem parlamentu, kakor je bilo nekako v našem fokusu vpogleda, jaz sicer nisem bil v parlamentu, ampak sem se pozanimal, je tekel od 20. septembra do 3. oktobra, se pravi nekako 14 dni v jeseni 2012. Potem je sledil veto v Državnem svetu, pa potem referendumska ponudba in še enkrat novembra je bil potem ta zakon dokončno potrjen. Potem ideja je bila o tem, da imajo na Hrvaškem zelo dobro strukturiran bančni sektor. Ne samo Hrvaška, celoten Zahodni Balkan ima osnovni problem v tem, da so banke v povsem tuji lasti in temu primerno so še vedno v recesiji. Mi smo že nekaj časa v vzponu. Gospod, ki je to govoril, ravnokar odhaja. Problem kreditov gradbenim baronom je večplasten. Ti baroni si bili zadolženi v osnovi za sicer velika sredstva, ampak udarilo je po bankah, po multiplikatorju, po vseh tistih dobaviteljskih verigah projektantskih, ekspertnih in drugih, ki so bili vezani na dejavnost teh pomembnih slovenskih podjetij. In preko tega so nastale slabe terjatve. Seveda so si pa ti ljudje, to so manjša in srednja podjetja, po dobaviteljski verigi potem našli nove niše in niso tako slabi, kot so izgledali na začetku, ko so doživeli nek določen šok. Še drugače je z ostalim delom gospodarstva, ki se je v veliki meri znašel na portfelju DUTB v njegovi lasti. To je gospodarstvo, ki ustvari 70 milijard obrata. Lani verjetno 37 milijard in nekaj več BDP, 27 milijard ali nekaj več pa izvoza blaga in storitev, v bankah je bilo dolžno, ko je bilo normalno financirano, 21 milijard. Delež bančnih kreditov gospodarstvu je bil med najmanjšimi, drugi najmanjši med članicami Evropske unije. Se pravi, ta pritisk nikakor ne bi mogel biti ne vem kako velik. Ker so bili s takšnim odpisom preneseni na DUTB in ko bo prišlo, upanje obstaja, in zaradi akcij Evropske centralne banke, zdaj sta že dve takšni, se mora zgoditi tudi Sloveniji, da bo kreditni tok stekel, potem se bo položaj teh podjetij znatno izboljšal, ročnost njihovih kreditov se bo izboljšala, ker to je njihov problem, da so hoteli vse naenkrat nazaj, možnost bo dobiti nov kredit. V tem primeru bo vrednost teh podjetij tudi preko rezultatov merjena s tistim EBITDA, se pravi amortizacija plus dobiček skozi nekih šest ali pa celo deset ali dvanajst let bo bistveno narasel in možnosti dobiti neka ustrezna sredstva, s katerimi se bodo pokrili stroški te sanacije, se bodo bistveno izboljšale. Če bo to šlo na hitro, in moja ideja je, da gre na hitro, potem bo koristnik tega vzpona, te povečane vrednosti tisti, ki bo ta podjetja dovolj hitro kupil. Še bolj boleče je to pri bankah kjer je že zdaj dobesedno v likvidni obliki ta kapital naložen, ki je bil plasiran v dokapitalizacijo. Kako je do tega prišlo? Ker imam čas lahko povem, in bomo izpostavljali še naprej, jaz mislim, da se bomo morali s tem v parlamentu ukvarjati. V letu 2013 v zadnjih mesecih, v nekem orkestriranem in negativnem vzdušju, da zelo pazim na besedo, so bili organizirani stresni testi. Banka Slovenije je naredila takšnega, ob neki zelo globoki recesiji je ugotovila, da je možno, da se zgodi, če bi bila res strašna recesija, da bomo imeli slabih terjatev v Sloveniji za 2,4 milijarde. Potem to ni bilo dovolj in so najeli dva tuja ocenjevalca, pri čemer je eden takšen, da je bil obvezno tajen. Je že vprašanje, ali je sploh možno ravno na takšen način angažirati to podjetje za nek javni projekt. Ampak dobro, recimo, da ja. To je bil Oliver Wyman in ta je ugotovil, da v primeru nekega nevtralnega scenarija, sorazmerno počasne recesije, imam tukaj tudi napisano, leta 2014 naj bi slovenski BDP upadel za 1,5 % in potem leta 2015 naj bi ostal nespremenjen, se povečal za 0,1 %, bi rabili štiri milijarde. Potem pa v primeru recesije, da bi leta 2014 padel BDP za 3,8 % in leta 2015 še za 2,9 %, bi rabili pa kar 4,8 milijarde. In Evropska komisija oziroma ta, ki je zahteval, je vendarle naredil še kontrolni pregled. Tega je izvedel Roland Berger Consultants. Ti pa so ugotovili, da bi v primeru osnovnega scenarija ob istih predpostavkah rabili 2,7 milijard evrov, to je nekaj takšnega kot Banka Slovenije. Razlika je bila, da Banka Slovenije predpostavlja en globok padec, če sem prav razumel v tekstih, medtem ko Ronald Berger pa ima iste predpostavke, kot sem jih prej uvedel, ampak je tam nekje, medtem ko ob neugodnem scenariju pa je 3,3 milijarde evrov. Razlika, če vzamemo Ronalda Bergerja za osnovo, je kar 45 % pri neugodnem scenariju in še večja pri osnovnem scenariju. Če vzamemo pa Oliverja Wymana, je pa razlika okoli 30, 33 %. Se pravi, pri tako veliki razliki dveh stresnih testov bi bilo treba stresni test ponoviti. Nikakor pa ne moreš na tem razlastiti lastnikov bank in podobno. S tem se bomo morali še ukvarjati. Dejstvo je, da na osnovi tega testa je bil vzet, je prišel v poštev pri prenosu ta najbolj neugoden test 4,8 milijarde od Oliverja Wymana nekoliko zmanjšan. Če pogledamo pri scenariju in ga primerjamo z dejanskim stanjem, je razlika 6,3-odstotne točke v BDP ali 2,3 milijarde evrov manjši BDP so predpostavljali. In na osnovi tega so ukrepali in na osnovi tega so jemali ljudem podjetja, so jih prestavljali in jih zdaj množično odprodajajo. To je velik problem, na kakšen način so te terjatve šle v DUTB, kako velik je bil odpis in kako se bo naprej s tem gospodarilo. Jaz mislim da, kako se bo naprej gospodarilo – nič se ni izgubljenega, ker vse še je, izgubljeno bo takrat, ko bo prodano po zelo nizki ceni, če gledamo tako zelo samo finančno, kaj šele potem učinki na zaposlenost, posredni učinki in podobno – je seveda na tej vladi. Ta vlada je odgovorna, kako bo DUTB funkcioniral in odgovorna je za ravnanje njegovega vodstva in menedžmenta. Kot člani koalicije smo tu odgovorni in soodgovorni tudi Socialni demokrati. Bili smo soodgovorni tudi takrat, ko je to nastajalo, v tistem vzdušju, v katerem je to nastajalo, bi vlada seveda morala pokazati več poguma, pa ga ni. Kako bi pa to neka stranka v koaliciji lahko dosegla, je pa drugo vprašanje. Jaz sem takrat lahko pisal, deloma v Mladino, predvsem pa na mnenjsko stran Dela, in sem pisal, kakor se jaz spomnim, da to ni v redu pristop, da bi bilo treba drugače, da so predpostavke napačne, tiste, ki sem jih pač poznal. Naj vas seznanim, da danes kot poslanec pa nimam več pravice objavljati na mnenjski strani časopisa Delo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lepo pozdravljeni še enkrat. Veliko je bilo danes že povedanega o sami Družbi za upravljanje terjatev bank, ki je bila ustanovljena predvsem zaradi enega razloga, in sicer zaradi sanacije bančnega sistema. Sanacije, ki nas je do danes stala že 5 milijard evrov. DUTB je bila ustanovljena z nalogo, da pomaga pri prestrukturiranju bank sistemskega pomena, ki so se znašle v težavah. Potreben je bil prenos sredstev na Družbo za upravljanje terjatev bank, ki je bil narejen. Vse to seveda s ciljem, da bodo banke z izboljšanimi bilancami in zadostnim kapitalom odobravala nova posojila in s tem pripomogle k rasti slovenskega gospodarstva. Pa danes tega na nek način še nismo občutili oziroma zelo težko bi o tem govorili. Vemo pa, da če bi teh 5 milijard evrov, ki smo jih vložili v samo sanacijo bank, vložili v gospodarstvo, v dobre projekte ali morda v infrastrukturo, da bi danes zagotovo lahko videli številne pozitivne rezultate. Zagotovo bi lahko govorili o več tisočih novih delovnih mest, lahko bi govorili o zmanjšanju preobremenjenih plač s prispevki in zato višjimi neto plačami zaposlenih ali pa bi lahko govorili o boljšem sistemu zdravstva ali boljšem sistemu izobraževanja. Če samo pogledamo zadnje rezultate, analiza indeksa ekonomske svobode za leto 2015, lahko vidimo, da smo na lestvici ponovno padli. Med evropskimi državami smo na 36. mestu od 43 držav. Gledano na svetovni ravni smo nekje na sredini, na 88. mestu med 178 državami. Meni se zdi to slabo. V preteklosti smo se večkrat primerjali s Švico. Pa veste, kje je Švica?! Če bi primerjali z evropskimi državami, je na 1. Mestu, gledano svetovno med vsemi 178 državami pa na 5. mestu, na samem vrhu torej. Pred nami so vse sosednje države, pred nami je Hrvaška, Avstrija, Italija, pred nami je tudi Albanija, Makedonija. Na zadnjih treh mestih – pa veste katere države so?! Venezuela, Kuba in Severna Koreja. Verjetno si ne želimo primerjati s temi državami. Pa se bom vrnila na sam prenos terjatev iz poslovnih bank na DUTB. Pri obravnavi letnega poročila za leto 2013 je bilo izpostavljeno, da družba DUTB ni bila vključena v sam proces določitve prenosnih vrednosti prevzetih terjatev in izbor sredstev, ki so se nanjo prenašala. Po opravljenem ponovnem ovrednotenju sredstev, ki so jih naredili, so ugotovili, da so poštene vrednosti prenesenih sredstev nižje od prenosne vrednosti in glede na to izkazale izgubo. Ravno zaradi tega se mi zdi izjemno pomembno, kakšna je bila ta metodologija izračunavanja vrednosti premoženja oziroma sredstev, ki so se prenašali na DUTB. In prav je, da je ta metodologija znana. Prav je, da se ve, kdo je odločal o tem, katere terjatve oziroma sredstva se prenašajo. In prav je, da se ve način, po katerem so se te terjatve prenašale. Prav zaradi tega podpiram priporočila, ki smo jih vložili v Slovenski demokratski stranki. Prvo priporočilo se nanaša ravno na predložitev omenjene metodologije. Ker Vlada ni potrdila poročila DUTB za leto 2013, smo v drugem priporočilu predlagali, da dopolnjeno poročilo obravnavamo tudi v Državnem zboru, kar podpiram. Ker je za uspešno, učinkovito in transparentno delovanje DUTB nujno, da nam predstavi tudi načrt delovanja za 2015, smo le-to predlagali v tretjem priporočilu. Poslovni in finančni načrt je v bistvu osnovni dokument popolnoma vsake organizacije pri nas in v tujini, kjerkoli. In ker je Družba za opravljanje terjatev bank v državni lasti, ker je to družba, ki upravlja z davkoplačevalskih denarjem, je še toliko bolj pomembno, da je tako Državni zbor kot tudi širša javnost seznanjena s tem načrtom. In prav veselim se že te razprave, ko bomo ta načrt za leto 2015 obravnavali v Državnem zboru, čeprav menim, da bi ta načrt že morali obravnavati konec leta, nekje v mesecu novembru ali najpozneje v decembru za leto 2015. Veliko slabe volje je že bilo na račun DUTB v preteklosti rečeno in resnično se mi zdi, da je prav, da naredimo prav vse, da bo delovanje te organizacije, institucije ali kakorkoli jo imenujemo, čim bolj transparentno. Hvala.
Hvala. Želi predstavnik Vlade besedo? Državni sekretar gospod Metod Dragonja, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci in gospa podpredsednica! Poskušal bom dati nekaj pojasnil. Veliko vprašanj je bilo v diskusiji, veliko vprašanj je bilo v stališčih strank, tako da bom poskušal vsaj v grobem odgovoriti. Se bo pa ta diskusija še nadaljevala, ko bodo posamezni dokumenti v skladu s predlaganim sklepom predloženi Državnemu zboru. Izvirni problem pravzaprav kot izgleda iz teh diskusij naj bi ležal v sami DUTB in v njenem delovanju, najprej bi osebno stališče podal sedaj, ne kot predstavnik Vlade. Pravzaprav izvirni problem je bil v poslovnik banke. DUTB je slaba banka, je bila ustanovljena zato, da se vključi v reševanje te problematike. Glede konceptov, kako reševati banke, je bilo v tistih letih 2012, 2013 veliko diskusij. Nekateri so bili za ta koncept, da se banke razbremenijo slabih kreditov, nekateri so pa zastopali stališče, da naj se ti problemi rešujejo tam, kjer so nastali, v samih bankah. Zakaj je prevladal koncept slabe banke, če naredimo en rezime, kolikor se ga sedaj da, ali pa eno oceno? Mislim, da je bil glavni razlog ustanovitve slabe banke predvsem zato, da se je znižala potreba po dokapitalizaciji bank. Če bi del slabih kreditov ne bil prenesen na slabo banko, bi bila potreba po dokapitalizaciji še večja, dokapitalizacija se pa mora narediti takoj. Praktično se je izvajala praviloma eno polovico takoj z denarnim vložkom oziroma s konverzijo depozitov, ki jih je država imela v bankah, samo en manjši del pa tudi v obveznicah. S prenosom slabih kreditov se je znižala rizična tehtana aktiva bank, in to je znižalo potrebo po kapitalu oziroma po znesku dokapitalizacije. To je po mojem glavni, ključni argument. Ali je bila ta rešitev najbolj primerna ali ni najbolj primerna, se bo še ocenjevalo, ampak ko je odločitev sprejeta, jo je treba izvajati. ZUKSB je te mehanizme predpisal, je ustanovil slabo banko. Zelo so se te procesi zakomplicirali v tem delu, kjer je bilo treba pridobiti soglasje Evropske komisije glede državne pomoči, in praktično vsi ti ukrepi so se smatrali kot državna pomoč bankam. In ti procesi so bili zahtevni. Pravzaprav je bila Slovenija ena od tistih držav, kjer so se te metodologije delno tudi preizkušale. Kako so bili krediti preneseni, po kakšnih vrednostnih, po kakšni logiki? Glede tega je bilo precej vprašanj. Dejstvo je, da DUTB pri naboru teh kreditov, ki so bili preneseni na njih, ni sodeloval. DUTB je prejemnik, predlog, spisek slabih kreditov za prenos so pripravile same poslovne banke po svojih kriterijih. Ta predlog je verificirala Banka Slovenije. Jasno, da je ta predlog moral biti v okviru podzakonskega akta, ki ga je predvidel ZUSB, to je, ustrezne uredbe. V nabor slabih kreditov so bile lahko vzete samo rizične postavke, se pravi, tiste postavke, ki so glede na tveganja bile razvrščene v skupine D in E, se pravi, podjetja, ki so bodisi že v stečaju ali v insolventnih postopkih, in podjetja, ki že daljše obdobje ne servisirajo svojih obveznosti. Samo izjemoma je podzakonski akt omogočal, da so se prenašale tudi manj rizične postavke, če je bilo to ustrezno utemeljeno, da se konsolidira izpostavljenost oziroma konsolidirajo tveganja, povezana z upravljanjem posameznih postavk. Praviloma so bili preneseni na slabo banko samo slabi krediti oziroma so bile prenesene samo slovenske izpostavljenosti. Izpostavljenosti slovenskih bank izven Slovenije na slabo banko niso bile prenesene. Izjema je samo nekaj postavk, Adria Bank Dunaj, za katero je vprašal poslanec gospod Pogačnik – bomo nazaj pogledali, zakaj so bili potem v medresorski komisiji tudi ti predlogi odobreni. Običajno so bili odobreni, če je šlo za izpostavljenost do komitentov, ki so jih imele banke mame in hkrati njihove hčere, zato da bi se lažje potem upravljala ta situacija naprej. Glede metodologije vrednotenja in teh ocen, kakšne so te prenosne vrednosti, zakaj so te prenosne vrednosti nekoliko različne od poštenih vrednosti. Metodologij je tu več možnih. V glavnem je prenosno vrednost določila Evropska komisija, vsebuje jo pa tudi element državne pomoči, zato nekoliko odstopajo od tistih vrednosti, ki jih je potem slaba banka tudi kot prejemnica ocenila, ker bo morala tudi v nadaljevanju tekoče ocenjevati njihovo vrednost, ali se ta povečuje ali se znižuje. Če pogledamo po bankah, kakšni so bili ti diskonti. Srednja, povprečna prenosna vrednost pri NLB je bila 27 % prenesenega bruto portfelja, pri NKBM 37 %, v lanskem letu pri Abanki 37 % in pri Banki Celje 30 %. Tako lahko rečemo, da je povprečna prenosna vrednost glede na bruto vrednost teh terjatev relativno nizka – 32 %. Študija, ki jo je dr. Križanič omenil, to je bila ocena izdelovalca študije, ta podatek nekoliko odstopa od tega, ni pa bistveno boljši, in je res, da so v primeru Slovenije prenosne vrednosti bile med najnižjimi oziroma diskonti, ki so bili dani v tem primeru na to prenosno vrednost, s tem pa pomoč, ki je bila dana bankam, ki so se rešile slabih terjatev, največja v okviru analize, ki je bila narejena med podobnimi institucijami v Evropski uniji. Se pravi, da je ta faza prenosa, ki je bil izvedena, bila relativno zahtevna že v tem delu, ko so se ocenjevale vrednosti, potem pa tudi pri sami izvedbi. Pri tem, kako so bili potem izdani instrumenti, obveznice, kako so se potem tudi posamezne postavke prenašale. Predvsem je pa pri prenosu slabih kreditov ali pa slabih postavk najbolj zahtevna etapa prenosa, da se prenesejo tudi zavarovanja. Vsi krediti, ki so jih banke dale, imajo namreč takšno ali drugačno obliko zavarovanja in prenos zavarovanj pomeni vpis hipotek. Če so hipoteke v zemljiških knjigah, pomeni lahko druga pravna opravila, ki so lahko zahtevna, včasih potekajo ne samo pred slovenskimi sodišči, potekajo tudi kje v kakšnih drugih pravnih okoljih in drugih pravnih redih. In ta del, pravzaprav prenos v sami izvedbi je relativno zahteven, potem pa še vse, kar je vezano na upravljanje teh slabih kreditov. Ključni del upravljanja je pa v glavnem pravilno spet kontrola zavarovanj, potem pa obračunavanje obresti in drugih pripadkov in vse to, kar običajno v poslovnih bankah delajo zaledne službe, tako imenovani back offici. In tukaj prehajam na to, kar je bilo tudi vprašanje, da slaba banka ni vzpostavila svoje zaledne službe, ker so zaledne službe pravzaprav v bankah že obstajale, ki so prinesle slabe terjatve in ta del podpornih funkcij so ali izvajale naprej te banke, ki so prenašale kredite in jim je zato DUTB priznal del nadomestila za vodenje teh poslov. In to gre tudi v maso stroškov oziroma storitev, ki jih je DUTB priznala oziroma plačala deloma tudi bankam. Je pa jasno v teh stroških storitev, kar je pregledovala KPK, tudi vrsta drugih storitev, ki so bile vezane na samo poslovanje, vzpostavitev poslovanja DUTB. Ta proces se zdaj razvija tako, da pravzaprav za te zaledne storitve se je DUTB odločila, da jih sama ne bo vzpostavila, ker zahtevajo software, zahtevajo neka vlaganja, za katera so ocenili da so nesmiselna, in se zdaj pripravlja situacija, da bo za vse izpostavljenosti DUTB, za vse naložbe to funkcijo izvajala ena od bank, ki je ena od teh dveh bank, ki sta v kontroliranem zapiranju oziroma v likvidaciji, to je Probanka, ker je bilo nekako ocenjeno, da ima platformo software relativno ugodno in da ima kompetentno ekipo, ki bo to na učinkovit način delala in ki bo tudi specifike, ki jih ima DUTB pri svojem delovanju ali pa pri upravljanju teh naložb, lahko hitro in učinkovito izvedla. Če ima Vlada vpliv na delovanje DUTB, takšni rešitvi nismo nasprotovali, to lahko rečem, čeprav DUTB ima svoje organe odločanja, je avtonomna in eden od principov delovanja DUTB, kot inštitucije, ki ima relativno velika pooblastila in je hkrati pomembna pri teh procesih prestrukturiranja gospodarstva, je, da ima ustrezno avtonomijo pri odločanju, v mednarodnem poslovnem žargonu posluje po principu arm's length to se pravi po principu, da samostojno sprejema odločitve in da tudi lastniki neposredno v posamezne poslovne odločitve ne posegajo, ampak postavljajo cilje, okvire za delovanje in potem sledijo, kako se to dosega. Ključni del, ki ga je tukaj treba poudariti pri delovanju takšne inštitucije, je pripoznavanje izgub. To je ključni del know-howa v bančništvu in posebej je tudi pomemben ključni del v slabi banki. Pripoznavanje izgub je nekaj, kar je pravzaprav bolj zahteven del bančnega posla. Lepo je, bi rekel, v temu poslu delati ali pa enostavno, če imaš dobre upnike oziroma dobre dolžnike, ki kredit najamejo in ga normalno servisirajo. Bistveno težje je takrat, ko nastopijo težave pri servisiranju, posebej pa še takrat, ko je treba druge bolj prisilne metode uporabiti, da se sredstva, ki so bila posojena, vrnejo. In to pripoznavanje izgub je nekaj, kar je v slovenskem bančnem prostoru, če gledamo banke v celoti, zaostajalo. Banke so delovale po principih, da so oblikovale slabitve naložb, da so oblikovale rezervacije, niso pa zadosti aktivno teh problemov razreševale, niso sprožale izvršb zadosti aktivno, niso šle v aktivne oblike prestrukturiranja svojih dolžnikov, ampak so v glavnem čakale. V tem delu je to pripoznavanje izgub z ustanovitvijo slabe banko praktično prešlo na slabo banko, in to je menedžmentom v bankah, ki so bile deležne ukrepov, na nek način odgovarjalo, ker so se razbremenili odgovornosti za pripoznavanje teh izgub. Izgube se pa pripozna bodisi z odpisi, bodisi s konverzijami terjatev, predvsem na načine, da se dolžnike ohrani pri življenju. Se pravi, da se dobi maksimalni možni efekt pri njihovem restrukturiranju oziroma pri tem, da vsaj nekaj povrnejo, če že ne bodo povrnili vsega. Ti procesi so tudi najbolj zahtevni v Družbi za upravljanje terjatev bank. Pri tem, kako deluje Družba za upravljanje terjatev bank, ima jasne cilje, da mora povrniti državi javni dolg, ki je nastal s prenosom slabih terjatev na DUTB, ki se izraža v izdanih obveznicah DUTB. In zato je pravzaprav DUTB razpeta med dva cilja. Na eni strani je ta s prodajo premoženja, ki je bilo preneseno na DUTB, sproti servisira javni dolg, ki je nastal s prenosom slabih kreditov, na drugi strani pa ta, kar je bilo tudi v razpravah poudarjeno, da pa se dosežejo ekonomski učinki, kar se tiče uspešnosti restrukturiranja podjetij, v katerih prevzamejo vlogo bodisi upnika, v nekaterih primerih pa tudi vlogo bodisi delničarja ali pa deležnikov v takih družbah. Tako je v teh delih pravzaprav odločanje o tem, kako se pripravijo plani restrukturiranja, kako se ti plani potem izvajajo, kakšne oblike se izvedejo, koliko se potem v teh postopkih ustvari lahko še dodatne vrednosti, ki ustvari potem nek pozitivni učinek. To je tisto, kar morajo predvsem poslovodstvo in organi slabe banke pri svojem delu zagotoviti. In v tem delu bo novela zakona dopolnjena in bo dala večji poudarek tudi na aktivno vlogo DUTB pri prestrukturiranju podjetij in pri tem, ne samo, da to dela DUTB sam, ampak da DUTB organizira tudi ostale upnike, predvsem banke pa tudi druge tipe upnikov. Je pa, kar se tiče tega dela prestrukturiranja v Sloveniji, če primerjamo, tudi Vlada zelo spremlja tudi na osnovi priporočil Evropske komisije ta proces prestrukturiranja, ne samo postopkovno, procesno, tako kot se to gleda običajno, če se gleda po normativno pravni poti, ampak tudi vsebinsko. V petdesetih večjih primerih prestrukturiranja največjih gospodarskih družb, ki so bile deležne prestrukturiranja svojih finančnih obveznosti v finančnem sektorju, imamo situacijo, da ta podjetja so zadolžena 3,5 milijarde evrov, je v že zaključenih postopkih prestrukturiranja ali pa tistih, ki so tik pred zaključkom, bilo konvertirano v kapital ali pa odpisano samo 10 % njihovih obveznosti. Kar je, če to primerjamo s podobnimi procesi pa z inštitucijami drugje v Evropi, manj, zato so ti procesi pravzaprav na nek način premalo učinkoviti in pripeljejo do tega, da se potem ta finančna restrukturiranja najprej verižijo in da ena, na primer, prisilna poravnava ne zadošča ali pa izvensodna poravnava, da jo je treba ponoviti, da so stvari prepočasne in da s tem pravzaprav premalo učinkovite, kar se teh procesov tiče. To bomo tudi potem v nadaljevanju lahko še bolj pojasnili. Kar se tiče aktivne vloge ministrstva pri vplivanju na delovanje DUTB, velja najprej še enkrat razčistiti, kar se tiče poslovnega poročila za leto 2013. Poslovno poročilo je DUTB izdelala, predložila, Vlada ga je obravnavala, imela je še vrsto vprašanj in je naložila, da se poslovno poročilo dopolni. Dopolnitev je bila izdelana, dana so bila dodatna pojasnila, niso bila sestavni del redakcije, čistopisa in smo zahtevali, da se izdela čistopis in da se tudi čistopis revizijsko pogleda. To se pravi, da tudi na čistopis poslovnega poročila komercialni revizor, to je firma, mislim, da KPMG izda revizorsko mnenje. Revizorsko mnenje je bilo sicer izdano brez zadržka, prvo smo pa želeli, da se še enkrat to opravi. In dodatne razširitve in pojasnila, ki jih je Vlada zahtevala, so zdaj vključena v letno poročilo. Jasno pa je, da nekaterih dejstev za nazaj ni možno spremeniti. Če je bilo porabljeno za določene storitve toliko in toliko, je to v tem poročilu lahko še nekoliko bolj pojasnjeno, zakaj so taki stroški bili. Ne da se pa to za nazaj spremeniti. Ključni argument upravnega odbora DUTB je, da je bilo relativno veliko svetovalnih storitev v letu 2013, ker družba v letu 2013 še ni imela redno zaposlenih sodelavcev oziroma minimalno število in da so praktično vsa opravila, ki so bila vezana na vzpostavitev inštitucije, da je začela delovati, bila izvedena z zunanjimi izvajalci, delno tudi potem kasnejšimi direktorji ali pa ključnim osebjem, ki so, preden so postali zaposleni v DUTB ali pa prevzeli funkcije v tej družbi v upravnem odboru, opravljali to po posvetovalnih pogodbah. Drugi zelo velik del stroškov je vezan na pravna opravila, ki so vezana na prenose zavarovanj po kreditih, ki so vezana za različna pravna opravila, kjer se praviloma koristijo, tako kot koristijo tudi banke, v večjem delu odvetniške pisarne, notarje, del pravne ekipe je sicer vzpostavil tudi DUTB sam, so pa to storitve, ki so praviloma ekspertne, ki so dražje v tistem delu, kjer je treba izvesti javna naročila, so te stvari vzpostavljene. KPK pa je imel predvsem nekaj zadržkov. Kar se tiče leta 2013, so tukaj obstajala določena tveganja oziroma konflikti interesov. Nadalje poteka nadzor nad delom DUTB na ta način, da je vzpostavljeno mesečno poročanje o delu, o napredku na vseh ključnih postavkah, ki so v premoženjskih postavkah, ki jih upravlja DUTB, in posebno tudi mesečna poročila o vseh naznanitvah oziroma sproženih postopkih o nepravilnostih, ki so ugotovljene v samem razreševanju teh terjatev. Z DUTB se tudi posvetujemo o kombinaciji ukrepov, kadar je prisotnih več deležnikov v teh procesih, imamo situacije, ko je treba restrukturirati ali pa se mora tudi državni, davčni dolg ali pa kakšen drug dolg usklajeno odločati, po tem, ko se odloča DUTB. Tako da neka prva prioriteta bi bila dana preglednosti, transparentnosti o njihovem delu, pa hkrati tudi sodelovanju. Kar se tiče sprejemanja odločitev o prodajah premoženja, s katerim razpolaga DUTB, so te odločitve o prodajah avtonomne. Sprejema jih upravni odbor DUTB. Upravni odbor je enotirni organ upravljanja. V njem so trije izvršni direktorji in štirje neizvršni direktorji. Za enkrat prevladujejo tujci, štirje, in trije so slovenski državljani. Že od samega začetka je bila taka struktura vzpostavljanja, da so se ti odločitveni procesi nekoliko odmaknili iz slovenskih krogov in da se inštitucija izogiba konfliktom interesov. Treba je poudariti, da nekateri postopki restrukturiranja potem v naslednjih fazah, posebej ko so prodaje, če je v prvi fazi finančno restrukturiranje, reprogramiranje kreditov in tako naprej, ko pride do prodaje, izpostavljenosti, takrat pride do vstopa novih lastnikov. Tako da je treba zelo dobro razumeti, da so postopki restrukturiranja v nekaterih primerih tudi zahtevni s tega vidika, ker prihaja do spremembe lastniških kontrol v družbah. En profesor je v eni od zadnjih številk Bančnega vestnika, lahko ga tudi citiram, dr. Simoneti je napisal: "Restrukturiranje v slovenskih okoliščinah poteka na dokaj brutalen način." Brutalen način v tem, da podjetja, ki bodisi finančne dolgove ali druge obveznosti morajo restrukturitati, so ne samo pod velikim pritiskom svojih upnikov, ampak skozi te procese se zelo velikokrat praktično zamenja lastništvo teh podjetij. En tak primer, ki ga vsi poznamo, je na primer ACH, ki je na tem, ali se verjame, da bo novi lastnik skupino podjetij ali premoženje upravljal boljše kot sedanji oziroma kakšni bodo učinki v primeru prodaje takega premoženja. Se pravi, da so odločitve zahtevne, večplastne in da s tega vidika tudi vsaj Ministrstvo za finance meni, da je enotirni sistem upravljanja v tem delu boljši, kot je dvotirni, ker bolj integrira vlogo izvršnega menedžmenta in nadzornikov in na drugi strani daje večjo možnost državi, lastniku, da vsaj določi gabarite in vpliva na ključne cilje poslovanja te inštitucije. Kar se tiče ciljev poslovanja, so ti tako napisani že v samem zakonu, pa v vseh aktih, predvsem politiki upravljanja in smernicah za delovanje. Prvi cilj je, da povrne sredstva, ki jih je država vložila ali pa ki jih bo vložila z izdajo obveznic. S tem da je v javnosti malo poenostavljeno razumevanje, da ta sredstva pridejo v proračun. Sredstva, ki jih DUTB realizira s prodajo obveznic, se vrnejo prejemnikom obveznic. To pa so poslovne banke, ki so prinesle slabo aktivo. Se pravi, da v bistvu se bo rezultat slabe banke meril po tem, kako hitro bo prodajala sredstva, zato da bo servisirala obveznosti iz izdanih obveznic in da ne bo prišlo do tega, da bi te obveznosti morala financirati država na osnovi unovčevanja poroštev, ker te obveznice pa vse imajo poroštvo države. Zato je določen cilj, da na leto proda 10 % svojega portfelja. V enih delih je to lažje storiti, v drugih delih, kjer so velik del portfelja nepremičnine, je to zelo zahtevno, so procesi dolgotrajnejši in zahtevnejši. Portfelj DUTB, tako kot je prenesen, je netipičen za primerljive inštitucije slabih bank, ki so bile ustanovljene v Evropi. Večinoma so se evropske slabe banke ukvarjale ali so bili na njih preneseni nepremičninski portfelji. V našem primeru so ti portfelji bistveno bolj raznovrstni in so predvsem bistveno bolj nelikvidni. S tega vidika je cilj 10-unovčitev, prodaja premoženjskih postavk, zahteven in je bil v letu 2014 dosežen, in kot je sedaj v poslovnem načrtu za leto 2015, v predlogu, bo tudi doseženo. Se pravi, da lahko ocenimo, da ni neke neposredne nevarnosti za to, da bo treba za servisiranje obveznosti izdanih obveznic DUTB unovčevati državna poroštva. Naslednji cilj je aktivno prestrukturiranje podjetij v teh večjih primerih, ki potekajo. Največji primer, ki ga vodi in kjer je tudi organizator ostalih bank restrukturiranje, je primer Cimosa. Je pa še nekaj drugih, tudi takšnih večjih podjetij, ki so kar pomembni zaposlovalci, ki imajo širše funkcije. Lahko rečemo, da po oceni ministrstva DUTB v teh pomembnejših primerih te naloge relativno solidno opravlja, vedno so tam povezani na tveganja in vedno je prisotna dilema ali maksimirati dobiček ali slediti v bistvu cilj pripoznati ali pa ohraniti ekonomsko aktivnost, hkrati pa to zahteva, da se pripozna večji del izgub, ki v teh primerih nastanejo, če se ne sledi samo cilj maksimizacije ekonomske vrednosti z prodajo. V tem delu je ministrstvo zelo intenziviralo svojo komunikacijo in načine dela z DUTB. Imamo dvakrat mesečno operativne sestanke, vsak drugi petek v mesecu, ki trajajo približno dve uri, kjer gledamo tako sistemske vidike delovanja, kakšne ovire v zakonodaji, potem sodelovanje države, kjer država tudi sodeluje ali pa drugih inštitucij, kjer pride do kakšnih sistemskih pravnih problemov do kakšnih operativnih vprašanj. Imeli smo precej veliko operativno vprašanje, ki je bilo vezano na to, da je del portfelja, ki je bil prenesen na DUTB, bil zavarovan z državnimi poroštvi, ki so bila izdana v letih 2009, 2010, in je tudi unovčeval državna poroštva, zato smo morali najti rešitve, da smo pravzaprav hkrati zaščitili DUTB in proračun. Potem so situacije, kjer bodisi DUTB ali pa SDH morata prevzeti vlogo pravzaprav aktivnih upravljavcev v procesih restrukturiranja, na katerih se konsolidirajo lastniški oziroma kapitalski deleži. In je to tudi treba skoordinirati. Obstaja še vrsta podobnih situacij. Tako da imamo aktivno komunikacijo s to inštitucijo, kar se tiče samih poslovnih načrtov, aktov, načinov izvajanja. Najbolj občutljiva je politika nagrajevanja, ki je bila tudi zelo izpostavljena s strani javnosti. Vladi smo predložili novo politiko nagrajevanja, ki je bila v prvi etapi obravnavana, v tem momentu še ni uveljavljena, ker se ocenjuje tudi potreba po tem, da se struktura upravnega odbora slabe banke dopolni oziroma delno spremeni in s tem v zvezi potekajo še določene konzultacije in razprave. Pa da ne bo narobe razumljeno, ne znotraj koalicije, ker so vse te funkcije predvsem profesionalne funkcije, ampak predvsem v tem, koliko ohraniti tujcev, na ta način se nekako kontrola znotraj tega upravnega odbora DUTB prevesi na strani slovenskih državljanov ali tujcev. Sedanja ekipa neizvršnih direktorjev smatra, da lahko deluje neodvisno samo, če imajo nekako večino glasovalnih pravic v tem upravnemu odboru, da pa večja udeležba Slovencev lahko za seboj potegne posledice, ki so vezane na eventualno politično vplivanje na njihovo delovanje. Lahko rečem, da je sestava upravnega odbora sestavljena iz uglednih mednarodnih strokovnjakov, ki so podobne naloge opravljali že drugje, v drugih državah, in mislimo, da njihove odločitve oziroma njihov prispevek je bil zelo odločilen za to, da se je inštitucija ustrezno vzpostavila, obstoji pa tisti del negativne podobe, ki se je oblikovala v javnosti, ki pa se nanaša na višino njihovih dohodkov. Ko gremo gledat nazaj, na kakšen način so bile pogodbe z njimi sklenjene, kdo je te dohodke odobril, se tudi iz papirjev vidi, v kakšni etapi, kdaj je bilo to odločeno in formalizirano. In zdaj smo na tem, da se moramo uskladiti in da tudi ta del nagrajevanja, ki je pravzaprav v javnosti največjo negativno podobo te institucije oblikoval, ustrezno znormaliziramo. Velja posebej še poudariti izogibanje konfliktu interesov, kar je gospa Škopac Maruša omenila. Osnovni princip pri teh poslih je, da se ne prodajajo premoženjske postavke samim dolžnikom. Sam dolžnik nikoli ne more direktno uveljavljati pravice do diskonta, to je osnovno pravilo, in se preverjajo konflikti interesov povezanosti oseb. To je sicer tudi princip, ki generalno velja v bančništvu, se pravi diskont ali nek popust na vrednost postavke lahko dobi samo nekdo, ki je popolnoma nov, nov nosilec, nov lastnik. In v tem delu je posebna pozornost namenjena ravno temu, da se preverja, da konflikti in navzkrižja interesov ne obstajajo in da se vsi ti elementi izločijo, če so kakršnikoli indici, da bi se lahko, bi rekel, razdolžili s ponovnim vstopom v pogodbena razmerja stari lastniki ali pa osnovni dolžniki, se vedno odstopi od takšnih transakcij in ne samo praviloma. To je eno od osnovnih pravil v njihovem poslovanju in je sestavni del tudi politike oziroma smernic za delovanje in principov delovanja te institucije. Jaz bi zaključil s tem, poslanstvo te institucije, kot je DUTB, je zelo kompleksno. Na žalost se je oblikovalo negativno javno mnenje, ki izvira iz tega začetnega obdobja, ki ga bo treba korigirati. Jaz ne bi preveč posegala nazaj, kako so bile terjatve prenesene, zakaj so bile prenesene, ta del je zdaj pregledalo tudi Računsko sodišče. Ugotovitve Računskega sodišča sicer še niso javne, smo se pa veliko ukvarjali tudi v decembru in začetku januarja s komunikacijo z Računskim sodišče, kjer se je ocenjevalo ne samo poslovanje DUTB, ampak tudi ukrepi v celoti za zagotavljanje stabilnosti bank, način prenosa slabih terjatev, vloga vseh institucij, vloga medresorske komisije. Mislim, da je bilo to v veliki meri pojasnjeno. V nadaljnjem delovanju te institucije, katere vloga je pravzaprav dvoplastna ali zelo kompleksna, je pa predvsem pomembno, da zagotovimo, da bo učinkovito lahko sodelovala v restrukturiranju gospodarstva in da bo zagotavljala javnofinančne cilje. Javnofinančni cilj pa je servisiranje javnega dolga iz naslova ukrepov in, drugo, tudi na kapital, ki pa je bil vplačan DUTB v višini 200 milijonov evrov, ustvariti donos, ki bo primerljiv z donosi podobnih institucij drugje v Evropi – za enkrat je v strategiji predvideno, da bi ta donos moral biti 8 %, in vsekakor eliminirati vsa dodatna tveganja, ki bi bila kakorkoli povezana s poslovanjem te družbe in upravljanjem teh postavk. Velja tudi povedati, da je še tekom leta 2014 na osnovi ukrepov, ki so se izvajali v Abanki, v Banki Celje, dodatno premoženje DUTB prevzemal od teh bank v sklopu ukrepov za te banke, prevzel je dodatno premoženje od Faktor banke, od Probanke, tam sicer izven procesov državnih pomoči po tržnih principih, in se bo najbrž zaključevala likvidacija teh dveh bank na ta način, da bo preostanek portfelja, ki ga začasni upravi teh dveh bank ne bosta uspeli unovčiti, tudi prešel v neki etapi na to institucijo, ki je pravzaprav specializirana za to, da bo ta portfelj upravljala. Ministrstvo za finance in Vlada se zelo trudimo, da vzpostavimo standard upravljanja in tudi učinkovitost upravljanja, ki je na nivoju upravljanja podobnih institucij v Evropi, da delimo najboljše prakse. Vsekakor so pa ključna tista vprašanja, ki so vezana na to, kako so bile določene vrednosti postavk in kako so bila dana soglasja za odobritev državnih pomoči za banke, ki so bile deležne ukrepov izven odločitvenih procesov Slovenije. Vrednosti teh postavk, kot je bilo poudarjeno, je določila Evropska komisija. Lahko povemo, da je za NLB komisija sama delala cenitev oziroma določila prenosno vrednost in je koristila cenitvene usluge Rolanda Bergerja, kar je prof. Križanič omenil. Medtem ko je pa cenitve prenesenih postavk za NKBM in Abanko ter cenitve za komisijo, ne za Vlado ali za Banko Slovenije, delal Ernst & Young. Kar se tiče prenosnih vrednosti, bo pa morala v celoti posredovati Banka Slovenije. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem še predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Predsedujoča, hvala za besedo. Kot predlagatelj bi se zahvalil državnemu sekretarju za izčrpne odgovore, ki nam jih je dal. Stališča poslanskih skupin so jasna. Zahvalil bi se vam za podporo pri teh priporočilih in mislim, da je pomembno, da se z vsemi temi zahtevami seznani tudi Državni zbor. V danem trenutku je verjetno to ena izmed najpomembnejših institucij v Sloveniji, ki bo imela vpliv tako na razvoj bančnega sistema, predvsem pa na razvoj gospodarstva. Edino, kar bi še spoštovanemu državnemu sekretarju dejal, mislim, da če Vlada oziroma Ministrstvo za finance ni neposredno odgovorno za delovanje te družbe, s čimer se nekako tudi strinjam, saj ima za to pač upravni odbor, pa mislim, da posredno odgovornost pri delovanju te družbe mora prevzeti. Mislim, da je smiselno, da se čim prej odgovori na vsa ta nerazjasnjena vprašanja v zvezi z delovanjem Družbe za upravljanje terjatev bank, od svetovalnih storitev do ostalih zadev. Ne nazadnje je Družba za upravljanje terjatev bank predlagala stečaj enega izmed večjih slovenskih podjetij, potem je pa sodišče ta postopek razveljavilo. In tu, mislim, bo pa moral nekdo prevzeti odgovornost, če se bo na koncu izkazalo, da so bili ti postopki neupravičeni. Ne glede na ta vaša pojasnila v zvezi s sodelovanjem s Probanko, pa osebno mislim, da se tu postavlja vrsta vprašanj, ali je ta manever smiseln ali ne oziroma da bo Družba za upravljanje terjatev bank podrobneje pojasnila, katere storitve ta banka za njih izvaja. Ponavljam, jutri na glasovanju pričakujem od poslanskih skupin, da bodo ta naša priporočila tudi podprle. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Izkazana je zahteva. Če želita razpravljati predstavnik predlagatelja predloga in predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita z dvigom rok. Prosim za prijavo. Razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospa podpredsednica. Saj bom čisto kratek; tudi sam želim pozdraviti in izraziti hvaležnost državnemu sekretarju gospodu Dragonji za korektne komentarje in odgovore na vprašanja, ki so bila že izpostavljena. Sam bi pa tudi pri tej točki želel nekako pozvati upravo Družbe za upravljanje terjatev bank in opozoriti, da jim je zakonodajalec praktično dal v roke zelo kvalitetno orodje in želimo poslanci Državnega zbora, ki smo Zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank sprejeli, da to orodje, ki ga ima upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank, tudi uporablja. Ponovno bi spomnil na 33. člen omenjenega zakona, ki govori o odgovornosti članov organov vodenja in nadzora bank ter organov nadziranja bank. Ta člen pravi naslednje: "Člani upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank so dolžni vsak sum kaznivega dejanja, kaznivega ravnanja članov organov vodenja in članov organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, s katerim se seznanijo v zvezi z upravljanjem svoje zaposlitve, predvsem ob pregledovanju kreditnih map iz devetega odstavka 11. člena tega zakona, takoj na ustrezen način seznaniti pristojnim organom". Drugi odstavek: "Opustitev dolžnosti iz prejšnjega odstavka se obravnava kot utemeljen razlog za razrešitev oziroma prekinitev delovnega razmerja iz krivdnih razlogov." In še zadnji, tretji odstavek, zelo pomemben, ki govori o zastaralnih rokih: "Ne glede na določbe zakona, ki ureja kazniva dejanja, in zakona, ki ureja obligacijska razmerja, kazniva dejanja in odškodninska odgovornost članov organov vodenja bank in organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, ki so deležne ukrepov po tem zakonu, ki nastanejo zaradi ali v povezavi z opravljanjem funkcije člana organa vodenja ali organa nadzora ter organa nadziranja bank ali namenski družbi, ki je deležna ukrepov po tem zakonu, zastarajo v zastaralnem roku, ki je štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa zakon, ki ureja kazniva dejanja, ter zakon, ki ureja obligacijska razmerja." To se mi zdi, da je zelo pomembno orodje, ki je najbrž, kot sem že komentiral, zbodlo podpisnike zahteve za referendum, ko smo še imeli nespremenjeno ustavo v zvezi z referendumom. In najbrž je prav ta člen, torej 33. člen omenjenega zakona, nekaterim pognal strah v kosti, da so se lotili zbiranja podpisov za razpis referenduma.Iin potem je, hvala bogu, Ustavno sodišče to zadevo zavrnilo. Jaz se tukaj strinjam s komentarjem državnega sekretarja glede sestave upravnega odbora Družbe za opravljanje terjatev bank, torej splošno najodgovornejših v tej družbi, da je treba razmisliti, kako postaviti najodgovornejše ljudi, da bodo čim manj podvrženi vplivom politike. In tukaj kljub temu, da je jasno, da navijam za Slovence, se moram pravzaprav postaviti na stran tujih strokovnjakov, kjer je najbrž manjša verjetnost za politični vpliv na delovaje Družbe za upravljanje terjatev bank. Bi pa dejansko imel vprašanje, ne vem, če ima možnost državni sekretar še odgovarjati. Dejstvo je, kar je bilo tudi že povedano, da je Vlada v drugi polovici decembra že dobila na mizo revizijsko poročilo Računskega sodišča glede delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank v letu 2013, ki ugotavlja določene nepravilnosti, kar je dejansko že naznanil finančni minister dr. Mramor, ki je tudi povedal, da primerjajo revizijo Računskega sodišča in poročilo Komisije za preprečevanje korupcije ter se je dogovarjal, kateri ukrepi bi bili najprimernejši. Tudi gospod Štefanec je povedal, da sicer korupcijskih dejanj ne zaznava, da pa je bilo kar nekaj korupcijskih tveganj. Tukaj me zanima, ali so že kakšne konkretne akcije Vlade.
Hvala. Zaključujem splošno razpravo. Odbor za finance in monetarno politiko je Državnemu zboru predlagal dopolnjeni predlog sklepa, h kateremu ni bilo vloženih amandmajev. O dopolnjenem predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 30. 1. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S POSTOPKI ZA ODPRAVLJANJE NEZAKONITOSTI PRI DELU VRHOVNEGA DRŽAVNEGA TOŽILSTVA. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina devetnajstih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina devetnajstih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Vinku Gorenaku.
Spoštovana gospa podpredsednica! Če bi na tem mestu rekel predstavnica radikalne politične levice, bi vas užalil. Zato tega ne bom rekel. Hotel sem vas pa spomniti, da ste dopustili žaljenje mene malo prej. Jaz bom predstavil zahtevo za obravnavo točke dnevnega reda, in sicer gre za vprašanje odpravljanja nezakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva. Ob desetih dopoldan sem poslušal Radio Slovenija in tam so povedali tudi to, da bomo danes to točko dnevnega reda obravnavali in so rekli, da gre za domnevne nezakonitosti, ki jih vidi SDS. Seveda je to v skladu s tistim, kar pač počno, in sicer ne vidijo samo SDS, vidijo tudi seveda Upravno sodišče Republike Slovenije, ki je to tudi fizično v obliki odločitve ugotovilo. Če pa dovolite, da malo podrobneje v času, ki mi je na razpolago, povem, je pa naslednje. Vi veste, da tik pred koncem vsake vlade tako ali drugače je javnost seznanjena s tem, da prihaja do nekih kadrovanj, do katerih naj ne bi prišlo. Če to prihaja v pravosodnih organih, potem je to še toliko slabše. En dan pred zaprisego, pred prevzemom funkcije Janševe vlade leta 2012 je prišlo do tipičnega primera politične korupcije političnega kadrovanja na Vrhovnem državnem tožilstvu, ki je bilo nezakonito. Nezakonito ne govorim jaz, tako je zapisalo seveda Upravno sodišče Republike Slovenije. Torej uporabljam sodno ugotovitev. Namreč, kaj se je zgodilo? Takratni minister za pravosodje Aleš Zalar je v dogovoru z vrhovnim državnim tožilcem gospodom Fišerjem, sta enostavno zaposlila državnega sekretarja gospoda Škrleca na mestu generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva, ki sta ga ustvarila v zakonu nekaj mesecev pred tem. To pomeni, da je bilo delovno mesto ustvarjeno z zakonom in seveda na to delovno mesto je bil razporejen politik gospod Boštjan Škrlec, dotedanji državni sekretar na pravosodnem ministrstvu. V vladi, kjer sem bi sam, ki sem bil takrat zadolžen za tožilstvo, smo takoj posumili, zlasti pa me je na to opozorila tudi državna sekretarka, ki je bila strokovnjakinja s tega področja, smo posumili, da gre za nepravilnosti pri tem imenovanju. Zato je Vlada Republike Slovenije dva meseca kasneje to imenovanje razveljavila. Torej gospod Boštjan Škrlec ni bil več generalni direktor Vrhovnega državnega tožilstva. Ampak on se je pritožil. Pritožil se je na Upravno sodišče, ki je ugotovilo, da ima Vlada prav in da je prišlo na relaciji med bivšim ministrom za pravosodje Alešem Zalarjem in generalnim tožilcem Fišerjem do, tako kot so zapisali, suma korupcije, nasprotja interesov oziroma oni so zapisali dobesedno takole, da je šlo za, ko so odločbo odpravili, da je šlo za "samovoljo pri izvrševanju oblasti". Pomeni, da sta dva funkcionarja, minister za pravosodje in generalni državni tožilec izvedla samovoljo pri izvrševanju oblasti in zlorabila zakon za to, da sta imenovala gospoda Škrleca na tako odgovorno delovno mesto. On se je seveda pritožil. Pritožil se je na Upravno sodišče in Upravno sodišče je to potem tudi razveljavilo, tako kot smo tu tudi povedali. Gospod Fišer je rekel, da je stvari vrnil v prejšnje stanje, po domače povedano. To je tako lepo povedano, da sam sebe opereš, nima pa to nobene realne podlage oziroma nobenega realnega dejstva ni v vsem tem. Kaj se je zgodilo kasneje? Komisija za preprečevanje korupcije je prav tako ta isti primer obravnavala, in to za tem, ko je to obravnavalo Upravno sodišče Republike Slovenije. Komisija za preprečevanje korupcije je ugotovila, da gre za sum korupcije in nasprotje interesov. Torej imamo že drugo inštitucijo, ki je ugotovila, da gre za sum korupcije in nasprotje interesov. Vendar s to odločbo niste seznanjeni, ker ne smete biti. Zakaj ne smete biti oziroma ne smemo biti seznanjeni? Zaradi tega ker je Aleš Zalar, nekdanji minister za pravosodje, sprožil upravni spor. In ne boste verjeli, Upravno sodišče mu ni dalo prav, Vrhovno sodišče Republike Slovenije je pa stvar zadržalo do dokončne odločitve. In to zadržanje do dokončne odločitve traja še danes. In traja že 14 mesecev. Iz tega lahko sklepam samo eno. To, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije ščiti bivšega ministra za pravosodje in ščiti generalnega državnega tožilca. Ker ne odloči. Pravosodni minister je na odboru povedal, da je urgiral oziroma povprašal, kot je on rekel, na Vrhovnem sodišču: Kaj delate? Ali ste kaj naredili s to zadevo?" In obljubljeno mu je bilo, da bo zadeva končana decembra 2014. Sedaj smo pred pragom februarja 2015 in odločitve ni. Iz tega lahko sklepamo, da Vrhovno sodišče še vedno ščiti nezakonitosti, poudarjam nezakonitosti, nič domnevnih nezakonitosti ali nezakonitosti, ki jih vidi SDS po mnenju Radia Slovenija 1, ampak ščiti nezakonitosti, ki jih je ugotovilo Upravno sodišče. Stvar pa ima še dve dimenziji. Prva dimenzija je ta, da je nadzor nad poslovanjem državnotožilske uprave uvedel že minister Pličanič tudi v tej isti zadevi. Seveda je prišlo do tega, da so uradniki rabili šest, sedem mesecev, da so šli ta posel opravit. In v času od septembra do decembra lanskega leta so ta posel tudi opravili. V času, ko smo to zahtevo pripravljali, še nismo vedeli, kakšni so rezultati. Vendar Ministrstvo za pravosodje, sodeč po izjavi za javnost, ki so jo dali prejšnji teden, je ugotovilo enako kot Upravno sodišče. Torej da je šlo pri imenovanju gospoda Škrleca za nezakonitosti, torej nepravilnosti in nezakonitosti. Imamo že drugi organ, poleg Upravnega sodišča imamo tudi Ministrstvo za pravosodje, ki ugotavljata, da je šlo za nezakonito imenovanje. Gremo naprej. V naši državi je veliko organov in ko se ti angažirajo, potem je kar težko, če svoje delo opravijo korektno. S tem se namreč ukvarja tudi Upravna inšpekcija. Upravna inšpekcija, ki je poslala, po podatkih, ki so jih dali, zahtevo gospodu Fišerju, to je bilo sredi lanskega leta, da dostavi podatke o imenovanju gospoda Škrleca. Veste, kaj je rekel gospod Fišer? "Ne, ne bom poslal." On se je torej uprl brez zakonske osnove, to je jasno, in podatkov upravni inšpekciji oziroma inšpektorjem noče dati. Da bi zadeve zavlačeval, se je obrnil potem na pravosodno ministrstvo in rekel: "Ali sem jaz dolžan dati te podatke in ali je ta inšpekcija pristojna tudi za to, da nadzira nas?" Jaz mislim, da je Ministrstvo za pravosodje korektno odgovorilo oziroma korektno reagiralo in povedalo, da te podatke mora dati. Na odboru prejšnji teden nam je bilo pojasnjeno, da je zdaj inšpekcija ponovno zahtevala od gospoda Fišerja, da da podatke o tej isti zadevi. In inšpekcija bo odločila. Ko bo. Je pa zanimivo tudi to, da inšpektorji pravijo, da imajo veliko dela. To zahtevo so sprejeli pred enim letom in enim mesecem. Torej odločitev o tem, da bodo šli v ta nadzor. In zanimiva stvar, da traja potem skoraj 8 mesecev, da uvedejo postopek. Ampak seveda zato, ker pravijo, da imajo veliko dela. Moram pa reči, da so maja lansko leto sprejeli neko anonimko o nekem domnevno nezakonitem kadrovanju v kabinetu ministra za notranje zadeve v času, ko sem sam vodil to zadevo, in, ne boste verjeli, en mesec po tistem so bili na delu. Jaz sem bil očitno prioriteta. Gospod Fišer pa ni prioriteta. Ampak dobro. Svoje delo so opravili korektno, jaz sem jim hvaležen, ugotovili so da v mojem kabinetu, v mojem času ni prišlo do nobenih nezakonitosti. Če povzamem, bom rekel takole. Na odboru so bili naši predlogi sklepov zavrnjeni. Gospe in gospodje, tu na sredini in levo od mene, čeprav so bili sklepi relativno korektni, ugotovitveni sklepi so bili, da se seznanjamo s tem, da je Upravno sodišče povedalo, da sta gospod Fišer in gospod Zalar kadrovala nezakonito. Tega niste bili pripravljeni podpreti. Jaz mislim, da je zelo slabo stanje, ko tiščimo glavo v pesek in do pravosodja, predvsem seveda v tem primeru, v današnjem primeru, govorim seveda o tožilstvu in gospodu Fišerju, ki ga ni bilo na odbor. In ne boste verjeli, zapisal je: "Ne bom se udeležil." Jaz bi pričakoval od vodstva Državnega zbora in predsednika, mislim, da je zdaj z nami, da bi na tak dopis reagiral. Ja, potem če on pravi: "Ne bom prišel v Državni zbor", analogno, če delimo oblast na zakonodajno, sodno, izvršilno, potem lahko kdorkoli od nas mirne duše reče: "Ne bom se udeležil, ne bom prišel na razgovor, če bo nek tožilec nekaj zahteval od mene." Ja, s popolnoma enako pravico. Pa vas ne pozivam, da to naredite, ampak vas pozivam zato, da v takšnih primerih vodstvo Državnega zbora reagira in mu zelo jasno odgovori, da je dolžan priti, pa čisto nič drugega. On pa pravi: "Ne bom prišel." Če zaključim. Imamo dve instituciji, ki sta ugotovili nezakonitosti pri imenovanju gospoda Škrleca na mesto generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva. To ni mala šala. To ni majhen, ampak je velik problem. Ti dve instituciji, ki sta nezakonitosti ugotovili, sta Upravno sodišče Republike Slovenije, verjetno moramo sodne odločbe spoštovati ali kako že, in na drugi strani je to nadzor Ministrstva za pravosodje, ki je dal skoraj identične ugotovitve, tako so predstavniki ministrstva povedali. Na tretji strani imamo v tej isti zadevi Vrhovno sodišče, ki blokira stvar že 14 mesecev. In v četrtem primeru imamo gospoda Fišerja, ki noče dati podatkov Upravni inšpekciji. Noče dati podatkov. Mimogrede, ko smo v Državnem zboru, kdaj je že bilo, leta 2012, konec leta, obravnavali t. i. izginotje podpisov pa tudi interpelacijo zoper mene, so štiri institucije svoje delo opravile v štirinajstih dneh. Tukaj pa Vrhovno sodišče vleče, kot sem rekel, že 14 mesecev, gospod Fišer pa pravi, "ne dam podatkov inšpekcijskim službam, ne dam." Se pravi, če Državni zbor dovoljuje, da nekdo reče, "ne bom dal podatkov", potem bomo jutri priča razpadu sistema, ker bodo vse inšpekcijske službe deležne od oseb ali organov, ki jih preiskujejo, deležne takega odgovora "ne dam podatkov". Jaz mislim, da je zadeva alarmantna s tega vidika in Državni zbor bi moral pravzaprav sprejeti neke zaključke, moral sprejeti neke zaključke, ki pa jih na odboru seveda koalicija ni potrdila. In po potrebi bomo ponovili vajo. Hvala lepa.
Predlog priporočila je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Bojani Muršič.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi in gostje na odru! Odbor za pravosodje je na svoji 5. seji 15. 1. 2015 kot matično delovno telo obravnaval predlog priporočila v zvezi s postopki za odpravljanje nezakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, in je bil objavljen na spletni strani Državnega zbora. Dopolnilno obrazložitev v imenu predlagatelja je podal poslanec dr. Vinko Gorenak in predlagal sprejetje ustreznih priporočil Državnega zbora ministru za pravosodje ter državnotožilskemu svetu. Leta 2012 je namreč prišlo do nezakonitosti pri imenovanju Boštjana Škrleca na mesto generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva, za kar sta po mnenju predlagatelja odgovorna tedanji minister za pravosodje Aleš Zalar in generalni državni tožilec dr. Zvonko Fišer. Do imenovanja je prišlo tik pred nastopom vlade premierja Janeza Janše, v kateri je poslanec dr. Vinko Gorenak opravlja funkcijo ministra za notranje zadeve, pristojnega tudi za državno tožilstvo. Vlada premierja Janeza Janše je odločbo o imenovanju razveljavila. Škrlec pa je zoper to sprožil upravni spor. Upravno sodišče je v odločbi decembra 2012 zapisalo, da je šlo v obravnavanem primeru za nezakonito imenovanje ter samovoljo ministra Zalarja in generalnega državnega tožilca dr. Fišerja pri izvrševanju oblasti. Dr. Gorenak je v zvezi s tem februarjem 2013 kot minister za notranje zadeve odredil nadzor nad opravljanjem zadev državnotožilske uprave na Vrhovnem državnem tožilstvu. Po menjavi vlade je minister za pravosodje dr. Senko Pličanić omenjeni nadzor preklical ter ga ponovno odredil šele aprila 2014 in je bil opravljen jeseni 2014. Ugotovitve nadzorne skupine po besedah predlagatelja še niso znane. Postopek je leta 2012 zaradi suma korupcije in nasprotja interesov v zvezi s tem imenovanjem začela tudi Komisija za preprečevanje korupcije, a je javno objavo njenih ugotovitev Vrhovno sodišče začasno zadržalo, kar predlagatelj ocenjuje kot namerno zavlačevanje. Nadzor je v začetku 2014 začel tudi inšpektorat za javni sektor, ki po navedbah predlagatelja z delom ne more zaključiti, ker mu generalni državni tožilec dr. Fišer ne želi posredovati za to potrebnih podatkov. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila njihovo pisno pravno mnenje in povedala, da vsebina 1. točke predstavlja ugotovitev določenih dejstev. Točke 2, 3 in 4 vsebujejo predlog, da Državni zbor sprejme že sprejete odločitve drugih pristojnih organov, kar je po mnenju Zakonodajno-pravne službe sporno z vidika načela pravne države in načela delitve oblasti, saj bi ga lahko razumeli tudi kot možnost zanikanja navedenih odločitev. Po oceni Zakonodajno-pravne službe je sporna tudi 5. točka, saj Državni zbor s priporočilom ne sme ocenjevati dela drugih državnih organov, hkrati pa bi lahko pomenilo poseg na področje sodne uprave in s tem prekoračitev pristojnosti Državnega zbora. S 6. točko se ministru za pravosodje in državnotožilskemu svetu nalagajo naloge, ki niso v njuni pristojnosti, temveč pristojnosti Inšpektorata za javni sektor, s čimer bi lahko prišlo tudi do nedopustnega vplivanja nanj. S 7. točko pa se v nasprotju s poslovniškimi določbami v priporočilu ministra za pravosodje in Državnotožilski svet poziva k začetku postopka za razrešitev generalnega državnega tožilca. Minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič je predstavil pisno mnenje Vlade in pojasnil, da je bilo v postopku imenovanja Boštjana Škrleca z navedeno odločbo Upravnega sodišča res ugotovljeno nezakonito stanje, a so bile njegove posledice že sanirane. Zaključen je tudi nadzor Ministrstva za pravosodje, ugotovitve nadzorne skupine so podobne ugotovitvam Upravnega sodišča. Glede postopka pred Komisijo za preprečevanje korupcije, katere predsednik je bil v času njegovega začetka, je povedal, da je bil začet na podlagi prijave tedanje državne sekretarke na Ministrstvu za notranje zadeve Barbare Brezigar, a je še pred izdajo dokončne odločitve zaustavljen s strani Vrhovnega sodišča, ki naj bi svojo odločitev sprejela že konec leta 2014. Glede nadzora Inšpektorata za javni sektor je pojasnil, da navedbe predlagatelja o tem, da generalni državni tožilec ne želi posredovati zahtevanih podatkov, niso točne, saj roki za njihovo posredovanje še tečejo. V razpravi je bilo opozorjeno, da gre za obravnavo še nezaključenih postopkov, zato so ta vsaj preuranjena. Poslanci, ki so priporočilo predlagali, pa so nasprotno menili, da so že pridobljene ugotovitve državnih organov pokazatelj, da so na področju Državnega tožilstva potrebne korenite spremembe. Izrazili so tudi protest zaradi neudeležbe generalnega državnega tožilca na seji Odbora in navedb iz njegovega pisnega sporočila, ki sem ga vabila v skladu s poslovniškimi določili. V nadaljevanju Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS k 7. točki, amandma Poslanske skupine SDS k 6. točki pa je bil umaknjen. Odbor je v skladu s Poslovnikom zbora glasoval o posameznih točkah Predloga priporočila in nobene ni sprejel. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje gospodu Darku Staretu.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Glede predloga priporočila v zvezi s postopki za odpravljanje nezakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, bi v nadaljevanju na kratko povzel oziroma predstavil mnenje vlade, ki je sestavni del gradiva. Vlada Republike Slovenije najprej ugotavlja, da so v prvih točkah podana priporočila, naj Državni zbor sprejme odločitve posameznih organov, tako sodišč, Komisije za preprečevanje korupcije, ki so v bistvu samostojni neodvisni organi. V zvezi s tem je pomembno poudariti, da se odločitve državnih organov kot takšne morajo spoštovati in dodatne potrditve oziroma morebitni naknadni sprejemi s strani Državnega zbora ali pa Vlade Republike Slovenije po mnenju Vlade niso potrebni. V zvezi z odpravljanjem nezakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva se izpostavlja imenovanje gospoda Boštjana Škrleca za generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva. Gospod Škrlec je bil z odločbo ministra za pravosodje imenovan v letu 2012. Ta odločba pa je bila kasneje razveljavljena z odločbo Vlade Republike Slovenije v času, ko je bil minister gospod Gorenak, zaradi kršitve materialnega in postopkovnega prava, kar je potrdilo naknadno, kot je bilo že omenjeno, tudi Upravno sodišče Republike Slovenije. Nezakonito stanje je bilo torej s tem odpravljeno, imenovani pa je bil kasneje s sklepom državnotožilskega sveta, torej neodvisnega organa v okviru državnega tožilstva oziroma pravosodne veje oblasti, dodeljen na enako oziroma isto delovno mesto, torej za opravljanje funkcije generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva. Po naravi stvari in upoštevajoč že izvedeno odpravo ugotovljenih nezakonitosti oziroma nepravilnosti pri imenovanju morebitnih ukrepov za delo po 111. členu, kot določa to Poslovnik Državnega zbora, po mnenju Vlade ni mogoče opredeliti, in to iz razloga, ker so bili dejansko že uresničeni. V zvezi s postopkom imenovanja gospoda Škrleca za generalnega direktorja je bil na podlagi odločbe takratnega ministra gospoda Senka Pličanića v času od 10. 9. 2014 do 12. 11. 2014, ko je prevzel vodenje ministrstva za pravosodje že gospod Klemenčič, izveden neposredni pravosodni nadzor nad opravljanjem zadev državnotožilske uprave v Vrhovnem državnem tožilstvu. Iz poročila neodvisne komisije, ki je opravila ta nadzor, med drugim izhaja, da je v zvezi s postopki zasedbe delovnega mesta generalnega direktorja ugotovljen ravno tako v bistvu nepravilen postopek oziroma nepravilno in nedovoljeno imenovanje, kot je ugotovilo tudi Upravno sodišče. V zvezi s predmetno nepravilnostjo je bilo tudi ugotovljeno, da je bila ta že sanirana oziroma odpravljena, ker je na podlagi predloga generalnega vrhovnega državnega tožilca takrat pristojno Ministrstvo za notranje zadeve objavilo javni poziv za dodelitev državnega tožilca na Vrhovno državno tožilstvo za opravljanje te funkcije, torej generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva. In na podlagi predloga državnotožilskega sveta, kot že rečeno, je bil potem ponovno imenovan gospod Boštjan Škrlec. Glede na vsebino predloga priporočila, da naj Državni zbor pozove ministra za pravosodje in Državnotožilski svet, da ukreneta vse potrebno za to, da bodo potrebni podatki nemudoma posredovani Inšpektoratu za javno upravo, pa Vlada izpostavlja, da sta potekala dva ločena, neodvisna postopka, in sicer postopek pravosodnega nadzora, ki sem ga omenil uvodoma, in pa inšpekcijskega nadzora. Ministrstvo za pravosodje je ob tem na prošnjo inšpektorata zavzelo stališče, kot je tudi gospod Gorenak danes že povedal, da gre za dva med seboj neodvisna postopka, ki imata različne pravne podlage in katerih ugotovitve imajo tudi različne pravne posledice, zaradi česar je po mnenju Ministrstva za pravosodje možno izvajati oba hkrati oziroma vzporedno. V zvezi z vsebino predloga priporočila, da naj Državni zbor pozove ministra za pravosodje in Državnotožilski svet, da začneta postopke za razrešitev generalnega državnega tožilca dr. Zvonka Fišerja, pa Vlada poudarja, da je bilo nezakonito stanje sicer ugotovljeno z odločbo Upravnega sodišča, vendar kot že omenjeno, je bilo tudi odpravljeno in je bila torej navedena odločba Upravnega sodišča že upoštevana. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo dr. Jasna Murgel.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Danes se pogovarjamo o še enem predlogu iste poslanske skupine, da Državni zbor odloči o tem, da nekaj ugotovi glede dela drugih državnih organov ali institucij oziroma da jim nekaj priporoči. Kaj lahko sploh Državni zbor naredi na podlagi Poslovnika Državnega zbora oziroma kaj lahko priporoči drugim organom ali institucijam, jasno določa 111. člen Poslovnika Državnega zbora, ki se glasi tako: "S priporočilom Državni zbor predlaga ukrepe za delo državnih organov, institucij in posameznikov, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila." Bistveno pri vsej tej razpravi, ki se je odvijala že na Odboru za pravosodje, je, da je že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v svojem mnenju o predlaganem priporočilu ugotovila, da ta vsebuje pomanjkljivosti oziroma neskladja. Kot je že bilo omenjeno v poročilu Odbora za pravosodje, je Zakonodajno-pravna služba glede prve točke predloga ugotovila, da gre za predlog ugotovitve obstoja določenih dejstev in da to po 111. členu Poslovnika Državnega zbora ne more biti predlog priporočila. Torej Državni ne more ugotavljati nekih dejstev v skladu s poslovnikom. Druga tretja in četrta točka predloga vsebujejo predlog za sprejetje odločitev Upravnega sodišča in Komisije za preprečevanje korupcije, kar po mnenju Zakonodajno-pravne službe ne samo da ni predlog ukrepov za delo drugih organov – zato tudi ne more biti predmet priporočila – ampak je sporno tudi z vidika delitve oblasti. Če bi takšno priporočilo sprejeli, bi posegli v pristojnosti drugih vej oblasti. Zakonodajno-pravna služba glede pete točke priporočila ugotavlja, da je sporna, ker priporočilo ne more ocenjevati dela drugih državnih organov. Glede sedme točke je Zakonodajno-pravna služba ugotovila, da je sestavljena v obliki poziva, kar je v nasprotju s poslovnikom, in da lahko Državni zbor nekomu le priporoči, kaj naj naredi, pa še to ob spoštovanju načela delitve oblasti. Slišali smo, da je Odbor za pravosodje predlog priporočil in ugotovitev zavrnil, ampak jih danes ponovno obravnavamo na plenarni seji, kljub temu da jih je Odbor za pravosodje zavrnil. Obravnavamo jih zato, ker tako določa poslovnik Državnega zbora, da jih je treba obravnavati. Ampak tega se predlagatelj še predobro zaveda, da bo ta tema še enkrat tukaj obravnavana kljub zavrnitvi. Ponovno se torej ukvarjamo z nečim, kar po mnenju Zakonodajne službe, ki jo je poslanska skupina, ki je predlagala predloge teh ugotovitev in priporočil, v nekem drugem primeru tako čislala, tokrat pa ne spoštuje tega, da ta priporočila niso v skladu z določbami Poslovnika Državnega zbora. Kolegice in kolegi, menim, da je treba danes volivcem pojasniti, še enkrat povedati, da se ponovno pogovarjamo o neki zadevi, ki smo jo obravnavali na Odboru za pravosodje, in da smo na tem odboru in na Komisiji za človekove pravice že obravnavali tri podobne predloge poslanske skupine, ki so bili v neskladju s Poslovnikom Državnega zbora. Obravnavali smo jih na matičnem telesu in potem spet kljub zavrnitvi na plenarnem zasedanju Državnega zbora. Kaj je skupni imenovalec teh priporočil? Predmet teh priporočil, ki jih sploh ne bi smelo biti po poslovniku, je pravosodje, bodisi sodišče, zdaj pa Vrhovno državno tožilstvo. Poskus uporabe poslovnika v nasprotju z njegovim namenom predstavlja nedopusten poseg v neodvisnost Vrhovnega državnega tožilstva, kot so bili prejšnji predlogi nedopustni posegi v pravosodje. Zato je razprava o takšnih predlogih brezpredmetna in si z njo le zapravljamo čas. Menimo pa, da je treba izpostaviti še nekaj v tem kontekstu. Pomembno je, da volivci, ki nas morda še spremljajo po televiziji, vedo, da se obravnavi priporočil in celo ugotovitev dejstev praktično ne moremo izogniti, namreč tisti, ki o tem ne bi želeli razpravljati, ker so brezpredmetne in ker ni potrebno o njih razpravljati, ker so v nasprotju s poslovnikom Državnega zbora. Če namreč poslanska skupina po drugem odstavku 48. člena Poslovnika predlaga sklic nujne seje delovnega telesa, v tem primeru Odbora za pravosodje, mora predsednik odbora sklicati sejo za obravnavo takšnega predloga, če izpolnjuje formalne pogoje. Zato moramo poslanci, ki ne želimo sodelovati v brezplodni razpravi o nekem imaginarnem problemu, sodelovati na seji odbora, katerega smo člani, saj je to naša delovna obveznost. Ja, rekli boste, da bi lahko to sejo obstruirali. Poslanska skupina SMC je to naredila samo enkrat, izjemoma, ker menimo, da moramo sodelovati v demokratičnem dialogu v Državnem zboru in je to temeljni namen parlamenta in ga bomo izpolnjevali. Če tudi gre za predlog, ki, kot ugotavlja Zakonodajno-pravna služba, ni v skladu s poslovnikom, moramo sodelovati v njegovi obravnavi, saj moramo spoštovati poslovnik. Vendar to kljub vsemu pomeni, da tratimo čas in da ta, kot se boste mnogi strinjali, pomeni denar. Lahko bi namreč odločali o pomembnih zadevah, ne pa o zadevah, o katerih ne moremo in niti nismo pristojni odločati. Zato smo člani Poslanske skupine SMC predlog priporočil in ugotovitev zavrnili že na Odboru za pravosodje in ga kategorično zavračamo tudi zdaj. Kolegice in kolegi, pozivam vas, da se osredotočimo na obravnavo zakonov, ki jih je v zakonodajni postopek vložilo Ministrstvo za pravosodje. Časa imamo dovolj, kajti naslednja redna seja Državnega zbora bo marca. Ker Ministrstvo za pravosodje pripravlja tudi druge bolj obsežne posege zakonodajne predloge, kar zadeva pravosodja, bomo imeli veliko priložnosti, da se osredotočimo na razpravo o rešitvah problemov, ki v pravosodju obstajajo, tega nihče ne zanika, ampak takrat porabimo energijo za to, da poiščemo rešitve, ne pa za neke predloge, ki so, kot je ugotovila Zakonodajno-pravna služba, v nasprotju s Poslovnikom Državnega zbora. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo mag. Branko Grims.
Dober dan vsem in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke! Kdor je prebral slovensko ustavo, ve, da ima slovenski parlament, torej Državni zbor, kar nekaj pomembnih nalog, ki izhajajo iz ustave. Poleg zakonodajne ter nalog imenovanja vlade in vseh drugih funkcionarjev iz svoje pristojnosti ima po ustavi tudi kontrolno funkcijo, ki je vsaj tako pomembna kot prvi dve. Se pravi, popoln nesmisel in nepoznavanje ustave je kakršnokoli zatrjevanje, da Državni zbor ne bi smel ali ne bi mogel spregovoriti o kateremkoli pomembnem področju slovenske države, slovenske družbe, dati priporočila in oceno o tem, kakšno je stanje na tistem področju. Kdor to trdi, ne samo, da nima pojma o slovenski ustavi, ampak tudi ne ve, kaj demokracija sploh je. Demokracija temelji na medsebojnem ravnovesju različnih vej oblasti in vsaka oblast, vsaka veja ima seveda možnost in priložnost, da spregovori tudi o drugi v določenih primerih, na osnovi ustave in drugih načel pravnega reda pa lahko tudi neposredno posega v pristojnosti druge, vsaka na svoj način. Recimo, Državni zbor lahko sprejme zakonodajo s področja sodne veje oblasti, Ustavno sodišče, recimo, lahko kakšen zakon zavrne, in tako dalje, da ne naštevam naprej. To bi moralo biti jasno vsem. Da pa Državni zbor o čem ne bi smel govoriti, ta trditev je pa vsaj toliko protiustavna, kolikor je tudi smešna hkrati. Veste, jaz bi lepo prosil, da greste enkrat – pa vas lahko peljem dol, ker sem zmeraj tam osamljen – v knjižnico Državnega zbora, kjer je knjiga, ki govori o ustavnem pravu, učbenik ustavnega prava slovenske univerze, v katerem lepo piše, da je to, ali se o čem s področja sodne veje oblasti, celo tudi o sodbah, razpravlja tudi v politiki, tudi v Državnem zboru, če želite, celo kriterij demokratičnosti posamezne države. Se pravi, tisti, ki temu oporekate, imate s pojmom demokracija zelo hude težave. In ta učbenik vam res toplo priporočam. Kar se tiče težav z demokracijo, jih očitno nima samo Državni zbor oziroma en njegov del, ki oporeka pravici Državnega zbora, da bi dajal ocene in priporočila, drugim institucijam te države, ampak jih ima očitno, žal, tudi Vlada. Še malo hujše. Kaj smo danes dobili od Vlade Republike Slovenije za tem govorniškim pultom, prej pa že v pisni obliki, kot odgovor na priporočilo v zvezi s postopki za odpravljanje zakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva? Postopek, kot ste lahko slišali in kot je priznala tudi Vlada, je, če gremo skozi njegovo zgodovino, zelo jasno pokazal, da je do očitnih nepravilnosti prišlo. Tudi sodna veja oblasti je o tem že presodila na neki instanci, in to ugotovila, pa še kdo drug tudi. In potem se nek drug postopek, ki je začet kot izjema, vleče 14 mesecev. In po balkansko, "nikome ništa". Kaj Vlada pravi? Vse je že sanirano. Čakajte, no! Vsi odgovorni za prvotno stanje in za to zavlačevanje so še danes na svojih funkcijah. In Vlada pravi, vse je v redu. Ja potem jim pa še eno liziko dajte! In če to malo še razširimo, vsi ki bodo po novem v državi kršili zakon ali bodo prehitro vozili ali bodo pa kaj ukradli, bodo od te vlade verjetno dobili liziko po novem, pa bo rečeno, vse je sanirano. Če se bodo postopki zadosti dolgo zavlačevali, da ne bo nikoli konca. Ravno vlada, gospe in gospodje, je tista, ki bi morala prva ukrepati in zagotoviti, da se sodni postopki ne bi vlekli v nedogled. Pa to ni samo mnenje nas v SDS, oprostite, na to nas leta zapored že opozarjajo evropske institucije v svojih vsakokratnih priporočilih. Zaradi neskončno dolgih sodnih postopkov plačuje ta država vsako leto desetine, tisoče evrov odškodnin in vlada pravi, da je vse sanirano, vse je v redu. Počakajte no, take vlade nihče ne potrebuje. Potem je taka vlada sokriva za tako stanje. In potem se ne gre čuditi, če že kroži krilatica, da je vlada razpadla, preden je sploh začela s svojim delom, in da je njeno edino vodilo lost in space, izgubljeni v vesolju. Vlada, ki ni sposobna zagotoviti v okviru svojih pristojnosti, v okviru svojih priporočil, svojih formalnih in neformalnih možnosti vpliva, da bi stvari premaknila z mrtve točke, pomeni z vsakim dnem svojega obstoja izgubljen čas, izgubljen razvoj, izgubljene razvojne priložnosti za državo Slovenijo. Ker pač drži štango tistim, ki zavlačujejo. V tem primeru je zavlačevanje očitno. In če so vsi, tako tisti, ki so odgovorni za svoje nepravilnosti, ostali na svojih položajih ali pa morda je še kdo kaj napredoval, tudi bi lahko sklepali iz gradiva, in da so tudi vsi tisti, ki bi v tem primeru morali ukrepati pa izpeljati postopke do konca, ostali na svojih položajih, je to v bistvu nagrada, kar pomeni da je nedelo ali pa, če želite, tudi neka odkrita nezakonitost, ki jo priznava celo sama vlada, po novem nagrajena. In to je politika te vlade. Ja, kot rečeno, samo še čakam, komu boste še dali kakšno liziko za nagrado, zato da ne opravlja svojega dela, ali pa ga ne opravlja korektno, ali pa ga ne opravlja zakonito, ali pa ga opravlja prepočasi, ker zavlačuje. In potem poslušamo v tem državnem zboru, da ko pa predlagamo, da bi se državni zbor zelo jasno opredelil do tega in dal ustrezna priporočila, da je to izguba časa. Ja, seveda, kolegi! Vaše razprave v tej smeri so pa res izguba časa, ker sploh ne razumete, zakaj ste tukaj. Državni zbor je dolžan ukrepati, če ugotovi, da na nekem področju stvari niso ustrezne, je dolžan sprejeti ustrezno zakonodajo, je dolžan sprejeti ukrepe iz svoje pristojnosti. Če pa teh ne more, ker gre v danem primeru za nek postopek druge veje oblasti, je pa dolžan na to vsaj javno opozoriti, če gre zadeva preko vseh meja, in dati priporočila. In točno to smo mi tudi predlagali. SDS smo predlagali ustrezna priporočila tako neposredno vpletenim kot tudi Vladi Republike Slovenije. In kaj je storila koalicija? Lepo po nojevsko, vse je zavrnila, sklepov ni več, to se pravi, zanjo ta problem ne obstaja. Če je bila ugotovljena ena nezakonitost, če nekdo očitno zavlačuje nek postopek, potem ta problem ne obstaja. In potem se čudimo, če ta država nazaduje iz dneva v dan. Take vlade nihče ne potrebuje. To ni vlada. Ampak žalostno pa je, da se potem to stanje prenese še v državni zbor. In potem se ne gre čuditi, če seveda v državnem zboru večina temu pritrjuje, da imajo ljudje do parlamenta odklonilno stališče. kajti s tem tisto, za kar bi morala biti – in v normalni državi tudi je – odgovorna vlada, s tem prevzamete vi nase. Ampak potem, gospe in gospodje, nikdar več ne recite, da smo vsi isti, ker očitno nismo. Nekateri opozarjamo, da stvari niso ustrezne. Nekateri opozarjamo na nezakonitosti, nekateri opozarjamo, da se ne ukrepa ob ugotovljenih nezakonitosti in nekateri opozarjamo na to, da nekateri postopki predolgo tečejo. To je tisto, kar je naša naloga v slovenski ustavi, in tega nam pač ne morete odreči. In zaradi tega smo danes tukaj in zaradi tega vas opozarjamo, da je bil izveden nek postopek imenovanja, ki je bil očitno nezakonit, o čemer obstajajo nesporne ugotovitve, tudi pristojnega sodišča, da so bile pri tem izrečene ugotovitve pristojne komisije o utemeljenem sumu koruptivnega ravnanja, ki zdaj niso dostopne v javnosti, ker je v to nekdo drugi posegel. In da se ta postopek sedaj vleče že štirinajst mesecev. Najbrž je vsakomur od nas jasno zakaj. Ker nekomu pač ne paše, da bi se končal. Tam, ko pa nekomu paše, da bi se končal, pa, recimo, je šlo za neko tožbo ljubljanskega župana, je bila pa sodba pravnomočna v devetih tednih, ker je bila njemu v korist. In potem smo pred zakonom vsi enaki. Ja, dajte, no! Kdo v Sloveniji pa to še verjame?! In, če je takšno stanje, gospe in gospodje, potem je pa dolžan ta Državni zbor ne samo o tem zelo resno spregovoriti, ampak bi moral ob tem tudi zelo resno zahtevati ukrepanje, v prvi vrsti od Vlade pa tudi od vseh drugih institucij te države, da storijo svoje in da stvari premaknejo iz mrtvega mesta. Kajti na konec koncev je najbrž vsakomur jasno, da te stvari, izgubljenega časa torej, z ničemer ni mogoče povrniti, in da vsak izgubljeni čas, tudi tisti s strani sedanje vlade pomeni izgubljene razvojne priložnosti za državo Slovenijo. Zato, gospe in gospodje, so bila vsa priporočila, ki ste jih vi zavrnili, utemeljena. Vaše ravnanje pa je nekaj, kar temu Državnemu zboru zagotovo ne more biti v čast, žal, pa Vladi tudi ne.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane in spoštovani! Pred nami je nabor priporočil v zvezi s postopki za odpravljanje nezakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva, ki so jih pripravili v stranki SDS. Če smo bolj konkretni, gre za sodne in inšpekcijske postopke okoli nezakonitosti pri imenovanju Boštjana Škrleca za generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva, končni cilj predlagatelja pa je začetek postopkov za razrešitev generalnega državnega tožilca Zvonka Fišerja. Odločitev Upravnega sodišča izpred treh let je nesporna, njene posledice so bile že sanirane. Imamo tudi zaključen nadzor nadzorne skupine, manjkata pa nam še dva ključna elementa, to je en sodni postopek v zvezi z odločitvijo Komisije za preprečevanje korupcije in sama odločitev Komisije za preprečevanje korupcije. Drugi element pa je še nezaključen inšpekcijski nadzor. Te odločitve zato še niso znane, niti niso javne, zato se o njih danes ne moremo pogovarjati. V Poslanski skupni Desus ne želimo soditi o omenjenih postopkih, niti ne želimo soditi o tem, ali ne gre morebiti le za politično obračunavanje z generalnim državnim tožilcem. Dejstvo je, da postopki na Vrhovnem sodišču še tečejo, prav tako še ni zaključen inšpekcijski postopek, zato lahko samo pritrdimo odločitvi Odbora za pravosodje, da je preuranjeno, da bi Državni zbor sprejemal kakršnakoli priporočila glede predmetnega predloga. Hkrati opozarjamo tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki pravi, da je predlog, da Državni zbor sprejema odločitve drugega pristojnega organa, lahko sporen z vidika pravne države, 2. člen Ustave, in načela delitve oblasti, kar določa 3. člen Ustave Republike Slovenije, saj lahko po nasprotnem sklepanju pomeni tudi možnost zanikanja odločitve drugega pristojnega organa. Predlog je sporen tudi zato, ker priporočilo ne more ocenjevati dela drugih državnih organov. S potrditvijo predloga priporočil bi Državni zbor prekoračil svoje pristojnosti, saj bi posegel na področje sodne uprave, ki je v pristojnosti predsednikov sodišč. Prav tako Ministrstvo za pravosodje in Državnotožilski svet ne moreta posegati v inšpekcijske postopke, ker to ni v njuni pristojnosti. Na koncu pa opozarjamo še na določila Zakona o inšpekcijskem postopku. Postopki še niso zaključeni, priporočila so politične narave, hkrati pa posegajo v načelo delitve oblasti, zato je prav, spoštovani, da je matično delovno telo predlog zavrnilo, saj ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Poslanska skupina Desus predlaganih priporočil ne bo podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SD, zanjo, mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za ponovno besedo. Kolegice in kolegi! Glede na to, da se predlagatelji te seje in pa pripravljavci gradiva sklicujejo na ravnanje Vrhovnega državnega tožilstva in Ministrstva za pravosodje v začetku leta 2012, je prav, da se spomnimo 54. izredne seje Državnega zbora iz prejšnjega sklica. Poslanke in poslanci so 7. februarja obravnavali točko z naslovom, navajam, "Predlog sklepa v zvezi s stanjem na Vrhovnem državnem tožilstvu v zvezi s pregonom najhujših oblik gospodarsko-finančnega kriminala in v zvezi z odkrivanjem osumljencev kaznivih dejanj nekdanje SDV". V tem dokumentu je bila tudi obširna točka, ki se je nanašala na domnevno sporno imenovanje generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva Boštjana Škrleca. Po našem prepričanju je bilo že tedaj v obravnavanem gradivu na matičnem delovnem telesu in na izrednem plenarnem zasedanju povedano o tem praktično vse. Že tedaj smo opozorili, da začet politični boj SDS zoper pravosodje s takratno sejo ne bo končan. Danes se kaže, da smo imeli prav, saj se mnoge že obravnavane in politično motivirane teme vsake toliko časa ponovijo. Socialni demokrati nikomur, naj ponovim, nikomur ne odrekamo pravice do uporabe pravnih sredstev, tako smo menili lansko leto, tako menimo danes in tako bomo menili. Vendar, ko so ta sredstva uporabljena in je pravnomočno odločeno, kaj komu gre, potem je treba to spoštovati ne glede na status, ki ga posameznik v družbi ima, ali gre za predsednika največje opozicijske politične stranke ali pa za javnosti neprepoznavno osebo. Moti pa nas dvoličnost predlagateljev, ko v nekih primerih poveličujejo uporabo pravnih sredstev in se sklicujejo na pravno državo, ko jim to politično ustreza, in obratno uporabo pravnih sredstev komu drugemu skoraj odrekajo ali pa jo označijo za zlorabo ali zavlačevanje. Spoštovani, res je, dan pred imenovanjem nove Janševe vlade je gospod Boštjan Škrlec začel delati kot generalni direktor na Vrhovnem državnem tožilstvu. Nepravilnosti v postopku imenovanja gospoda Škrleca je Upravno sodišče že pred tremi leti res da ugotovilo, toda treba je jasno povedati, da so te nepravilnosti že sanirane. Glede omenjenega postopka imenovanja je bilo naknadno sproženih precej postopkov oziroma aktivnosti, tako je bil uveden neposredni pravosodni nadzor, ki ga je na pobudo bivšega ministra, dr. Gorenaka začela že Janševa vlada, kasneje pa je bil uveden še inšpekcijski nadzor pod okriljem Inšpektorata za javni sektor. Glede neposrednega pravosodnega nadzora že imamo poročilo nadzornih skupin o izvedenem neposrednem nadzoru nad opravljanjem zadev državnotožilske uprave na Vrhovnem državnem tožilstvu Republike Slovenije, katere zaključki so zelo podobni ali identični tistim, ki jih je ugotovilo Upravno sodišče v svoji odločbi. Postopek imenovanja gospoda Škrleca je v okviru pooblastil preverila tudi Komisija za preprečevanje korupcije, objavo ugotovitev pa je začasno zadržalo Vrhovno sodišče. Zato uradnega poročila Komisije za preprečevanje korupcije še nimamo. Torej, vsi postopki v tem primeru še niso zaključeni, ker se ključni akterji poslužujejo uporabe vseh pravnih dopustnih sredstev. Glede na vse navedeno lahko Socialni demokrati zaključimo s sledečim. Omenjeni postopek imenovanja gospoda Škrleca je marsikaj pokazal. Pokazal je tudi, da so bile v postopku imenovanja storjene napake in je bil zakon napačno uporabljen. Tu ni dvoma. Pokazal je tudi, da zakonska ureditev morda ni najboljša ali pa ni dovolj natančno precizna v smislu, da bi oba postopka imenovanja generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva moral zelo podrobno urediti. Zakaj? Ker ima uporaba posameznega postopka različen način imenovanja in različne pravne posledice, ki so zelo pomembne. Pomembne za pooblastila in status direktorja. Pomembne za uporabo pravnih sredstev in pomembne za pooblastila vseh ključnih akterjev pri nadzoru nad postopkom imenovanja. Nadzor nad pravilnostjo obeh postopkov je po našem razumevanju različen, zato bi bilo koristno v izogib morebitnim bodočim nesporazumom določila, kdo ima pooblastila in kakšna pooblastila ima pri izvajanju nadzora, v teh delih zakona precizirati. In kaj je še pokazal ta postopek imenovanja? Žal je pokazal, da je mogoče na tem področju vsako stvar, vsako odločitev in dejanje tudi spolitizirati do skrajnosti. In to samo zato, ker predlagatelju ni po godu generalni državni tožilec dr. Fišer in so pripravljeni na vsak način poiskati razlog za njegovo razrešitev. Tokrat je ta razlog pač napačna uporaba zakona pri imenovanju gospoda Škrleca. Še več, ta postopek ni le razlog za razrešitev generalnega državnega tožilca, ampak je merilo in pokazatelj splošnega stanja na Državnem tožilstvu. Torej smo po predlagateljevem mnenju priča splošni nezakonitosti na državnem tožilstvu. Socialni demokrati na takšne trditve in na način diskusije ne moremo pristati. Zakaj ne? Zato, ker se stvari prikazujejo zelo enostransko, dvolično in neobjektivno ter nimajo nič skupnega z iskrenim namenom, da bi državno tožilstvo in tudi pravosodje kot tako delovalo bolje, delovalo na način, ki bi tudi ljudem vzbujal višjo stopnjo zaupanja. Socialni demokrati ne menimo, da je v pravosodju vse idealno, ker zagotovo ni. Pa vendar menimo, da morata zakonodajna in izvršilna oblast z odmerjenim in tehtnimi ukrepi posegati v položaj, ureditev in delovanje pravosodja. Ključno bi bilo, da pravosodje v vseh svojih segmentih, tudi v segmentu tožilstva, vzpostavi učinkovit sistem samonadzora, ki bi odkrival in odpravljal morebitne nepravilnosti, zakonodajna in izvršilna oblast pa morata pri tem pomagati. Ni prav, kar se dogaja zdaj, tudi danes na tej seji, da se po političnih merilih spodjeda kredibilnost pravosodja. Pa vendar, spoštovani predlagatelji, vsaka palica ima vedno dva konca. En konec vedno znova kaže v SDS, drugega pa vedno znova prezirate. Primer gospoda Škrleca vam vedno pride prav, in le vprašanje časa je, kdaj ga bomo na seji spet razpravljali. Nikoli pa ne predlagate izredne seje o neuspešnosti organov pregona in pravosodja pri izvajanju zaporne kazni člana SDS Roberta Časarja. Včeraj bi moral začeti prestajati zaporno kazen tudi gospod Igor Bavčar, pa mu je dr. Metka Zorc, tudi vaša članica, stopila v bran, da je njegovo zdravstveno stanje preslabo za prestajanja kazni. O teh primerih najbrž ne boste nikoli zahtevali izrednih sej in razprave v Državnem zboru. Zato nas boste pri tovrstnih temah težko prepričali o svoji objektivnosti, dobronamernosti in resnicoljubnosti, ko gre za takšna odprta vprašanja v pravosodju. Socialni demokrati si želimo, da organi pregona delajo v skladu z zakonodajo, brez političnih navodil in pritiskov. Dokazno gradivo naj bo pridobljeno na zakonit način, obsodbe pa naj bodo dobro utemeljene. Sodišča naj sodijo na podlagi zakona in zakonito pridobljenih dokazov. Ustavno sodišče naj bo varuh človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Državljanke in državljani spoštujmo zakonodajo, bodimo etični in moralni. Nosilci javnih funkcij, zlasti najvišjih v vseh vejah oblasti, pa bodimo vzgled, kajti le tako se bo v Slovenijo med vse državljanke in državljane, prebivalce in prebivalke vrnilo medsebojno spoštovanje. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, poslanci in gledalci pred TV ekrani! V Državnem zboru v tem mandatu vsaj že šestič razpravljamo o predlogih, ki jih je matično delovno telo zavrnilo. Že šestič bomo torej pol dneva porabili za razpravo, na podlagi katere ne bo sprejet noben sklep in nobena rešitev. To je izčrpavanje poslancev, izčrpavanje Državnega zbora, izčrpavanje državnega proračuna in izčrpavanje države. In prosim vas, ne očitajte nam, da se ukvarjamo z brezplodnimi temami, kajti kot je že povedala dr. Jasna Murgel, mi po Poslovniku to moramo početi, vprašajte se o namenih predlagatelja. Namesto da bi ta čas porabili za reševanje resničnih problemov, kot je brezsramno varčevanje vlade na najšibkejših, nebrzdani privatizaciji prepleteni z očitki o korupciji, o problemih v zdravstvu, o vse večji stopnji revščine, o ljudeh, ki ne morejo poravnati niti položnice za gretje, o naraščajočem številu deložacij in še bi lahko naštevala, bomo danes ponovno razpravljali o, po mnenju predlagateljev, katastrofalnem stanju v pravosodju, tokrat v Vrhovnem državnem tožilstvu. Tokrat gre sicer za dokaj bolj izdelano temo, ki se dejansko nanaša na konkreten primer, ki je celo dejansko sporen, saj kar kriči po nepravilnostih, kar potrjuje tudi dejstvo, da se s primerom ukvarjajo tako Ministrstvo za pravosodje, inšpekcije, sodišče in Komisija za preprečevanje korupcije. Torej vsi tisti organi, ki so za razliko od nas, torej Državnega zbora za to pristojni in tudi razpolagajo z vso potrebno dokumentacijo. Da Državni zbor o tem in podobnih primerih nima nobenih pristojnosti najbrž vedo tudi predlagatelji. Razlog za vložitev priporočil pa je torej enak kot vsakič do sedaj. Predlagateljem seveda ni v interesu kakršnokoli reševanje problemov, ki jih pravosodje ima, pač pa gre za iskanje posameznih ekscesnih primerov, na podlagi katerih se nadaljuje kampanja proti pravosodnim organom ter ustvarjanje vtisa, da so le ti v katastrofalnem stanju. Kot vsakič do sedaj bo torej govora o problemih s pravosodjem. Ja, prav ste razumeli. Ne bomo razpravljali o problemih, s katerimi se sooča pravosodje, pač pa o problemih, ki jih imajo nekateri posamezniki s pravosodjem. Gre torej za še en poskus v smeri, če bomo uspeli ustvariti vtis, da je sodstvo prepleteno s koruptivnimi, neusposobljenimi in zgolj samo politično motiviranimi posamezniki, ter da sodniki in tožilci vsepovprek kršijo človekove pravice in svoboščine, bomo javnost prej ali slej prepričali, da je tudi on le še ena izmed žrtev, ki ga vseskozi preganjajo prikazni preteklosti in mu prek političnih konstruktov nenehno kršijo človekove pravice. In potem bo čisto vse, kar bo naredil on, legitimno in kadarkoli bo slučajno kaznovan, bo to zarota in krivica. Čas je torej, da se vsaj mi tukaj v Državnem zboru prenehamo ukvarjati z rušenjem pravne države in spodkopavanjem sodne veje oblasti, pač pa da začnemo iskati rešitve, ki bodo pozitivne trende v sodstvu še pospešile in državljankam in državljanom povrnile zaupanje v pravno državo. Se pa bojim, da nas takšno stališče zastopa le še peščica. Po zadnjih korakih ministra za pravosodje se namreč bojimo, da vlada niti obljube o krepitvi pravne države ne misli izpolniti. Upamo, da bo tudi minister ugotovil, da je treba probleme identificirati ter jih sistemsko odpraviti v dialogu s strokovno javnostjo, ne pa jih sprejemati po skrajšanih postopkih z nasprotovanjem tako strani strokovne kot zainteresirane javnosti. Dejstvo je, da imajo pravosodni organi probleme. Ne gre pa pozabiti, da so za te probleme sokrivi tudi tisti, ki so pripravljali zakonodajo in jo prilagajali trenutnim ali pa celo lastnim potrebam. Teh problemov pa, kot že rečeno danes, ne bomo rešili. Na mizi namreč nimamo nobene predlagane rešitve, o kateri bi lahko sploh dejansko razpravljali. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Naj že uvodoma pojasnim, da se nam, poslancem Nove Slovenije – krščanskih demokratov zdi razprava o delu in poslovanju državnega tožilstva, pa čeprav jih je v preteklosti že kar nekaj bilo, potrebna. Čeprav na matičnem delovnem odboru predlogi priporočil niso bili sprejeti, saj jih niso podprli poslanci koalicijskih poslanskih skupin, bo tudi današnja razprava zagotovo pripomogla v določeni meri k osvetlitvi pravih vzrokov za stanje v tej instituciji pa tudi v naši državi in družbi nasploh. Pa naj obrazložim naše stališče; iz redosleda dogodkov, kot so opisani v predlogu vloženih priporočil in v njihovi obrazložitvi, se lahko prepričamo, da postopek v zvezi z imenovanjem generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva ni potekal v skladu s predpisi. Po obrazložitvi sodbe Upravnega sodišča je pomeni samovoljo pri izvrševanju oblasti, pri izdanem poročilu KPK pa je šlo v konkretnem primeru za sum korupcije in nasprotja interesov. V državah z razvito demokracijo ni nobenega dvoma, da bi javni funkcionar, ki bi se mu s sodbo očitalo samovoljno izvrševanje oblasti, sam odstopil. Ob nizkem nivoju politične kulture pri nas pa to pomeni, da javni funkcionarji na najvišjih javnih funkcijah ne odgovarjajo za svoje delo ne subjektivno, ne objektivno, ne kazensko, ne materialno. Odstopov javnih funkcionarjev zaradi objektivne odgovornosti ne poznamo. Za napake in celo za ugotovljeno nezakonito delo ne odgovarjajo. Tudi v zakonodaji ni nobenih mehanizmov, ki bi predpisovala avtomatske posledice takšnega ravnanja. Prav to dejstvo, torej pomanjkanje odgovornosti, je po našem mnenju glavni vzrok za stanje v naši družbi. Stranka Mira Cerarja je tista, ki je v svojih predvolilnih nastopih obljubljala, da bo storila vse za ponovno vzpostavitev pravne države, in volivci so ji izkazali resnično visoko zaupanje. Zdaj je na tej stranki in celotni koaliciji velika odgovornost, da bodo to zaupanje tudi opravičili, in to ne le v besedah, tudi v dejanjih, ker dejanja štejejo. Mnenje, kot ga je zavzela Vlada v tem konkretnem primeru, ko pravi: "Nezakonito stanje je sedaj sanirano, počakajmo še malo", ne pomeni koraka naprej pri ponovno vzpostavitvi pravne države, pač pa ohranjanje statusa quo v družbi. Rada bi poudarila, da je področje odgovornosti za napake pri delavcih v gospodarstvu, in tukaj poudarjam napake, mnenje zakonitosti, izvedeno zelo dosledno in se tudi zelo dosledno izvajajo. Delavci odgovarjajo, lahko rečem, za vsako napako, da o nezakonitosti sploh ne govorim. Delodajalec delavcu zmanjša uspešnost, plačo ali ga prerazporedi na slabše delovno mesto. Najpogosteje pa v sedanjih razmerah, ko je pravzaprav za posamično delovno mesto v vrsti najmanj deset kandidatov, kar izredno odpovejo pogodbe o zaposlitvi iz krivdnih razlogov. In najmanj enaki standardi odgovornosti bi morali dosledno veljati še toliko bolj za najvišje javne funkcionarje. In samo to je pot za izhod iz sedanjega stanja v družbi.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima predlagatelj dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. No, jaz se bom skušal malo sprehoditi čez tiste pripombe, ki jih imam na te uvodne nastope. Glejte, večkrat je bilo poudarjeno, že gospa Muršič je v uvodnem nastopu govorila, da je na odboru bilo govora o tako imenovanih nedopustnem vplivu na tožilstvo. Glejte, mi se bomo v tej državi enkrat mogli zmeniti, da bomo spoštovali ustavo. Ustava je zelo jasna, mi imamo tri veje oblasti: zakonodajno izvršilno in sodno, ki so med seboj neodvisne. Hkrati pa je po tem ustavnem redu med njimi vzpostavljen tako imenovani sistem ravnovesij in zavor. Vendar tisto, kar jaz opažam v tej Državnem zboru od leta 2008 naprej, žal, pač se večina tistega levega dela dvorane menja in potem izpadem kot papagaj, ker stvari ponavljam, je pa situacija tukaj taka, da je Državni zbor sam sebe, bom rekel, zreduciral ali pa sam sebe ponižal v odnosu do ostalih vej oblasti. Leva politična opcija in pripadniki leve politične opcije v tem Državnem zboru več ali manj od leta 2008 do danes sami sebe ponižujete. Zakaj to govorim? Iz temeljnega razloga, ker ne uveljavljate ali ne želite uveljavljati tistega, kar bi morali uveljavljati kot zakonodajna veja oblasti do ostalih enakopravnih vej oblasti. Preprosto morali! Mi smo tisti, ki postavljamo zakone. Mi smo tisti, ki tako rekoč igramo neko melodijo, ki jo morajo drugi spoštovati, seveda govorim v smislu sprejemanja zakonov. Mi smo tisti, ki tudi nadziramo, imamo nekatere nadzorne funkcije do ostalih dveh vej oblasti. Druge nadzorne funkcije imajo seveda drugi organi, kot je Sodni svet, kot je Državnotožilski svet in tako dalje in tako dalje. Vendar v tem državnem zboru, bog ne daj, s od sodnije je že vmešavanje v sodstvo. Pa to ni res. To sploh ni res, ker potem bi v od vabila, ki ga dobi nek poslanec za razgovor na tožilstvo ali na sodiščo, pomenil analogno temo seveda pritisk na zakonodajno vejo oblasti. Ja, zakaj pa tega ne rečemo? Z enako pravico bi potem mi to rekli. Pa jaz mislim, da je prav, da spoštujemo zakonodajno vejo oblasti s tistega vidika, ko smo mi v postopkih. Ja, seveda je prav, saj jo moramo. Hkrati pa mora sodna veja oblasti spoštovati nas najmanj toliko, da vrhovni državni tožilec pride na sejo Državnega zbora odnosno na sejo delovnega telesa, tako kot je predpisano s poslovnikom. Tako pa veselo sporoči: Mene ne bo, ne bom prišel. A to pa ni vmešavanje v delo Državnega zbora? Oprostite, ne strinjam se s tistim. Gremo naprej. Roki gospodu Fišerju za posredovanje podatkov še tečejo. Gospa Muršičeva, res je, tako je bilo res tam tudi rečeno, na odboru. Ampak kaj pa je resnica? Glejte, gospod Fišer je lani sredi leta dobil zahtevo inšpektorjev, pošljite nam podatke. Pa je rekel: Njet. On je rekel: Ne, ne bom dal. Potem se je pa obrnil na pravosodno ministrstvo, da bi to malo dlje trajalo, in pravosodno ministrstvo je odločilo, kot je, torej da jih mora dati. Saj drugega tudi biti ne mora. Saj toliko kot imajo uradniki pravosodnega ministrstva znanja, ga ima tudi gospod Fišer. To se pravi, da je to naredil in počel, ker je žleht in ker je hotel postopek zavlačevati. Torej je pravosodno ministrstvo prav odločilo. Gremo naprej. Seveda zdaj roki tečejo. Kakšni pa so ti roki, da mora ta gospod posredovati? V katerem zakonu so ti roki predpisani? Oprostite, takoj. Takoj je rok! Kakšni so torej roki? Jih ni. Rok je takoj. Ne, ne, ne polemiziram z vami, ampak govorim o tem, ker ste pač to izpostavila, ker je bilo na odboru tako rečeno. Kakšne roke torej ima ta gospod? Kakšne drugače, kot sem jih jaz imel kot minister, ali kako? Gremo naprej. Nezakonitost odpravljena, pravi gospod Stare. Gospod Stare, prosim, pišite si, kaj govorim ali potem poglejte magnetogram in pravilno poročajte pravosodnemu ministru, ne tako, kot nazadnje. Glejte, nezakonitost je odpravljena. Ja, je res. Torej, določba Upravnega sodišča je spoštovana in imenovanje gospoda Škrleca ni več nezakonito, ampak je postalo zakonito, ker je pač uporabil nek drug člen. Ja. Ampak zakaj je tisto prvo naredil? Tisto prvo je naredil pa zato, da je zlorabil zakon, ker je vedel, da Janševa vlada tega ne bo potrdila. To je to. Ampak zdaj, če je nezakonito stanje odpravljeno, v redu, kolega Grims je govoril o lizik, ne vem, ali ste mu dali zdaj liziko ali kaj? Ali boste rekli, ja, nezakonito stanje je odpravljeno, ukrepi pa bodo taki in taki. Če nezakonito dela Vrhovni državni tožilec, oprostite, to je alarm številka ena. Alarm številka ena! Vse rdeče luči bi morale svetiti. In vi bi morali seveda ukrepati. Res je, da nimate neposrednih pristojnosti, saj veste, imate pa Državnotožilski svet. Torej, ne morem se zadovoljiti s tem nezakonitost je odpravljena. Vi ste vsaj tako rekli, korektno. Gospod Fišer pravi: "Stvar je postavljena v prvotno stanje." To se pravi, je še bolj zameglil. Poleg tega, da so nezakonitosti odpravljene, je treba ukrepati, po mojem mnenju. Jaz bi, če bi sedel v istem stolu. Gremo naprej. Gospa Murgel: "Ne more biti predloga priporočila." Ja zakaj pa ne? No, zdaj je itak šla spet ven. V 111. členu Poslovnika piše, da mi dajemo priporočila. Jasno, saj mi ne moremo zahtevati, da naredijo tako in tako. Ampak priporočila pa lahko damo. In naše priporočilo je bilo, da Državnotožilski svet podvzame ustrezne ukrepe. Kaj je tu narobe? Kaj je tu narobe?! Po mojem nič. Nedopustni poseg v pravosodje. Ja, lepo vas prosim! Ja, saj sem rekel, P od pravosodja je nedopusten poseg v pravosodje. Ja seveda. Glejte, dokler vlada politična zlizanost med slovensko politično levico in sodstvom, je temu tako. Saj je logično. Saj to je logično potem. Ampak, če o tem govori sodnica, ki je okužena – okužena je sodni izraz, da ne bo kdo kaj narobe razumel. V kakšnem smislu okužena? V tem smislu, da je to sodnica in zagovarja pravosodje, od koder je prišla, jutri bo pa tja nazaj šla. Potem je to tralala, saj govori nekdo, ki nima takega problema. Še nekaj je bilo rečno tam. Gospa Murglova je govorila o delovni obvezi in ne vem čem, pa o zapravljanju časa je bilo govora in tako dalje in morali bi se, kot je recitirala gospa Tomićeva – umetniški vtis spet, to ni kaj – delovna obveznost, skratka zapravljanje časa in te zgodbe. Gospe in gospodje, zlasti iz SMC, saj ostali SD pa tisti že vedo, pa Desus. Jaz se ne spomnim, ne spomnim sestave Državnega zbora, ki bi imel 4. redno sejo, in ta 4. redna seja je prazna. Glejte, zdaj imamo na tej seji 18 točk dnevnega reda. Če bi obravnavali samo točke dnevnega reda, kjer je predlagateljica Vlada, bi bila seja zaključena v torek ob dveh. Jaz se pa ne spomnim v vseh teh letih, da bi kdaj bila seja zaključena v dveh dneh. Kaj sem hotel povedati? Glejte, od teh 18 točk dnevnega reda imamo 8 točk, ki so nevsebinske narave, pomeni, ratifikacije in podobno, saj vemo, kako to gre, po tekočem traku, tu Državni zbor ne razpravlja, nima obrazložitve glasu in je konec. Potem imamo 2 vsebinski točki, koalicijski, to je zlato pravilo, in še ena točka, to bi lahko končali v torek. Vse ostale točke so plod dela SDS. Torej, Vlada ne dela. Komu kaj zdaj očitate? Kaj zdaj očitate s tem, ko pravite, da je to mlatenje pa prazna slama pa ne vem kaj vse. Ja, za boga, delati začnite! Sprejmite zakone, ki jih bomo obravnavali. Ah, gospa Poropat je tukaj, ker običajno odide. Sem vesel, da ste tukaj. Glejte, "niso znana dejstva okoli inšpekcijske službe, ne moremo govoriti." Kdaj pa bodo, gospa Poropat? Kdaj? Če gospod tožilec pravi: "Ne dam podatkov." Tožilec pravi, ne dam podatkov, vi pa pravite, da niso znana dejstva, inšpekcija se odloča. Kdaj bo končala z odločanjem? Takrat, ko bo gospod Fišer podatke dal. Eno od naših priporočil pa je bilo, da Vlada Republike Slovenije zagotovi, da bodo inšpekcijske službe dobile podatke. Kdaj torej, gospa Poropat? Koliko še? Leto dni? Dve leti, tri leta, pet let? Koliko? "Postopki še tečejo na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije." Ja, seveda, gospa Poropat, Vrhovno sodišče že 14 mesecev ni odločilo! 14 mesecev! Koliko časa še? Eno leto, dve leti, tri leta, pet let? Koliko časa še? Verjetno do leta 2016 najmanj, dokler ima mandat gospod Fišer. Ali kako? Potem bo tako šel v zgodovino. Tako kot je bilo z gospodom Zalarjem. Torej, koliko časa naj še odloča Vrhovno sodišče? In mi smo samo pozvali, naš predlog je šel v smeri, da pozivamo Vrhovno sodišče Republike Slovenije, da odloči. Ali je to pritisk? Ne, ni. Da odloči. Torej je odločanje v Državnem zboru, kot pravite, preuranjeno. Gospa Poropat, kdaj? Ali bova midva še sedela tu kot poslanca ali kako bo? Kdaj? Kdaj torej? Pridite, prosim, z besedo na dan pa povejte nek datum, kdaj to bo. Ne samo, da je preuranjeno. Povejte, kdaj! "Ne moremo posegati v inšpekcijske postopke." Ja, za boga, no! Tako pametno je tudi nekdo drug rekel še na odboru. Ja, ali mi posegamo v inšpekcijske postopke? Glejte, poseg v inšpekcijske postopke bi bil, če bi Državni zbor rekel: "Inšpekcijske službe, odločite tako in tako," ali pa, "Inšpekcijske službe, ne smete odločiti." Karkoli, to bi bil naš grob poseg v inšpekcijske službe. Mi pa smo rekli, Vlada Republike Slovenije naj zagotovi podatke, da bodo inšpekcijske službe lahko odločale. To smo mi rekli. Ali je to poseg v delo inšpekcijskih služb? Glejte, tisti, ki trdi, da je to poseg v delo inšpekcijskih služb, se spreneveda, bluzi ali pa ne ve, za kaj gre. Gre torej za to, da smo zahtevali, da Vlada zagotovi ustrezne podatke, da bodo inšpektorji lahko odločili. Kako bodo odločili, je njihova stvar. Ne potem govoriti, da je to poseg v inšpekcijske službe. Oh, gospa Muršičeva pa tokrat v vlogi predstavnice SD: "politično motivirane teme". Dajte mi povedat, zakaj bi bilo to politično motivirano. Namreč, ugotavljamo, da je Upravno sodišče Republike Slovenije reklo, da sta dva funkcionarja v tej državi zlorabila oblast, in sicer sta to gospod bivši minister za pravosodje in sedanji generalni državni tožilec, sta zelo rabila oblast in sta odločila nezakonito. In zdaj vi pravite, da je to politično motivirana tema. Poleg tega je pravosodno ministrstvo ugotovilo isto, da je šlo za nepravilno imenovanje, nič drugega ni ugotovilo. In zdaj vi meni govorite o politično motivirani temi. Ja kako, kaj pa imamo političnega tukaj? Kaj je tu političnega? Upravno sodišče je to reklo, ki je neodvisni organ, in Ministrstvo za pravosodje, kjer sedijo vaši ljudje, ki ga vodijo torej vaši ljudje, ljudje te koalicije. Je to politično motivirana tema? Oprostite, ni. Govorite o Robertu Časarju. Dajte mi reči, zakaj ne omenite domnevno vašega člana Grubeliča, ki ga že dvajset let ni v zapor na Dobu. Pravite, da je Robert Časar pobegnil. Res je pobegnil, tako vsaj pravijo, jaz ne vem, kje je. Govorili ste o tem, da je ne vem kako naš član, jaz nisem prepričan, da je naš, ampak ne vem, pa naj rešijo, pustiva to zgodbo, bova videla, lahko da je, je pa z nami sodeloval v strokovnem svetu nekoč. Ampak, gospod Grubelič pa je bil član vaših predhodnic. Poglejte, on je že dvajset let pravnomočno obsojena oseba, že dvajset let ta oseba nosi potrdilo, da je bolan, in vi se zdaj vpiknete v Igorja Bavčarja, ki je, oprostite, to državo delal, v narekovajih. V večji meri kot vi pa jaz. Prav je, obsojen je, nimamo kaj debatirati, ampak delate problem iz tega, ker je dva dni v bolnici, to je velik problem, ampak problem je, ker je Igor Bavčar. Ampak, on je pripadnik leve politične opcije, LDS, ne naš, ni naš pripadnik, član LDS je bil ali pa še je. In ker je dva dni v bolnici, je to problem. Robert Časar je torej tudi problem, ki ga menda že pol leta iščemo, ali kako že. Dajte mi zdaj razložiti, gospa Muršičeva, dajte no, razložite mi, jaz vas res pozivam, zakaj ni problem Grubelič, ki je že dvajset let bolan in ki že dvajset let ne pride na Dob, pa bi moral tam že sedeti, že odsedel bi. In ni problem. Poglejte, kdor koli v tej dvorani naj mi to razloži in bom to razumel, ampak slovenska javnost pa verjamem, da tega ne razume, in zato je Časar, Grubelič, Bavčar v vašo škodo. Namreč ta dva bosta zagotovo še prišla na Dob, ne vem pa, če bo Grubelič, ne vem, če se bo kdo vtaknil v zdravnike, ki njemu dvajset let pišejo potrdila. Ste videli včeraj kamere? Vse je bilo tam v tisti bolnici, tam doli, vse živo. Kamere, zakaj ga ni, policija je tja prišla, vse. Kaj pa Grubelič? Ali je v dvajsetih letih tam bil kakšen kriminalist? Jaz ne vem za to. Ali je v dvajsetih letih kdo preverjal zdravnike, ki njemu pišejo opravičila? Ne vem. Vidite, ni pošteno, kar ste rekli. Gremo naprej. Gospa Tomićeva, seveda, jaz sem vas nazadnje gledal tam nekje pred osmimi leti v neki komediji in sem vam res navdušeno ploskal pa mi je zdaj skoraj ušlo, sem mislil zaploskati, ker je bil res lep umetniški vtis, vsebine pa ni bilo. Saj človek sploh nima kaj odgovoriti, ker ni bilo nobene vsebine, ampak lep umetniški vtis. Pravi, da bi morali govoriti o privatizaciji, morali bi govoriti o zdravstvu, o deložacijah, o položnicah, ki jih ljudje ne morejo plačevati, skratka, to bi morale biti teme. Ja, me zanima, kje je kakšna točka dnevnega reda od naše Združene levice? Dajte kaj na mizo od tega. Dajte revščino na mizo, recimo! No, recimo, gospa je skupaj spravila sedem poslanskih vprašanj. Teh jaz napišem v treh dneh, tako približno po statistiki, če greste gledati, lahko vidite, boste videli približno takšno situacijo. Seveda je uspela sedem poslanskih vprašanj napisati. Naj še spiše zahtevo za sejo Državnega zbora! Privatizacija, zdravstvo, deložacije, položnice pa reveži – jaz domnevam, da bom podprl sklepe, ki jih bo Združena levica predlagala. Pravi pa, da DZ nima pristojnosti govoriti o temi, ki jo imamo danes na dnevnem redu. Ja, krasno – umetniški vtis brez vsebine. Je pa to rušenje pravne države, baje. Krasno. Gospe in gospodje, veste kaj je rušenje naše države? To, kar se dogaja na relaciji med vami v Združeni levici, pa s tem, kar je zdaj v Grčiji, to pa je rušenje države in praznjenje žepov naših ljudi. Vi, ki se klanjate dogodkom v Grčiji, morate Slovencem povedati hkrati še to, da ta "Moj poklon Grčiji" gospoda Meseca, pomeni 300 milijonov evrov, ki jih ne bomo več nikoli videli, ki smo jih v Grčijo poslali, pa milijardo 300 milijonov poroštev, ki smo jih dali. Oni namreč pravijo, da ne bomo več vrnili denarja. To trdijo v Grčiji. Ne bomo vrnili denarja, so rekli. No, zelo lepo. Dajte še enkrat iti delegacija dol pa se jim priklonite. Pa Slovencem povejte, kaj to pomeni. Pomeni milijardo 600, delite z 2 milijona, pa boste videli, koliko je to iz vsakega žepa. Še nekaj o razmerjih med – to je pa tema, ki je zelo zanimiva, jaz sem začel in bom tudi končal ta uvodni nastop s tem – kaj je Državni zbor, kaj je sodna veja oblasti in kaj izvršilna veja oblasti. Poglejte, to samoomejevanje meni že malo preseda in pa samoponiževanje. To je samoponiževanje, kar počnemo oziroma kaj počne Državni zbor oziroma tisti, ki pač imate ali pa ste imeli v preteklosti koalicije. Te veje oblasti so med seboj enakopravne. Pa mi potem povejte, zakaj je pred parlamentom dovoljeno vpiti oziroma demonstrirati, dovoljeno celo kocke metati ali kako. To isto je dovoljeno pred Vlado. Ali je dovoljeno? Se vsi strinjamo, da je? Povejte mi, zakaj to ni mogoče pred sodiščem? Zakaj? Sedaj po najnovejši verziji je že mogoče, kar je celo pravosodni minister na hearingu povedal, ampak je imel dva cmoka v grlu, ampak je povedal. Je povedal. V redu. Druga zadeva. Vsi smo dolžni spoštovati akte vseh treh vej oblasti. Zagotovo. Zagotovo smo mi dolžni spoštovati delo pravosodja, se odzivati, če smo obdolženci ali kaj jaz vem kaj že. Pa tudi to počnemo. Zagotovo je Vlada dolžna sprejemati, pripravljati zakone itd. itd. itd. Potem mi pa povejte, zakaj torej mi ne bi smeli povedati, kaj je v pravosodju narobe, če menimo, da je tako. Zakaj ne smemo tega povedati? Česa se bojite? Zakaj bi se tega bali? Mi to moramo povedati. To je naša dolžnost. In kakršnokoli samoomejevanje Državnega zbora za moje pojme ni sprejemljivo. Poudarjam še enkrat, da bi morali reagirati na dopis tožilca, ki pravi: "Ne bo me, ne bom prišel v Državni zbor. Ne bom." Kdo ga pa je imenoval, če ga nismo mi imenovali? Ja kako pa? Take stvari so nedopustne. Potem naslednje vprašanje. Ali je dovoljeno kritizirati odločitve Državnega zbora? Ja je. Madona, saj vidite kako nas ljudje šimfajo pa pravijo, ne vem kaj vse o nas in o zakonih, ki jih mi sprejemamo. Ali je dovoljeno šimfati, kritizirati Vlado? Seveda je dovoljeno, kaj pa. Povejte mi, zakaj potem ni dovoljeno sodnih odločitev kritizirati. Zakaj pa? Zakaj? Moj odgovor je seveda relativno preprost. Preprost zakaj? Zaradi tega, ker obstaja totalna sprega, totalna sprega, totalna sprega med levo politično opcijo in sodstvom. Naj vas samo spomnim dogajanja ob imenovanju predsednika Vrhovnega sodišča. Vsi predsedniki Vrhovnega sodišča do sedaj so imeli izjemne kompetence. Tisti, ki ste profesorji na fakultetah, vtipkajte COBISS, pa boste videli, pa se jim lahko tako prikloniš, vsi, od Štrozaka naprej, vsi. Imeli smo kandidata za predsednika sodišča, gospoda Šorlija, nasproti gospoda Maslešo. Gospod Šorli, trije jeziki svetovni, nemščina, francoščina, angleščina. Masleša nič. COBISS, toliko pri Šorliju in toliko pri Maslešu. Tako pa tako. Veste, kaj se je zgodilo? Imenovan je bil tisti, ki je imel najslabše pogoje. To je gospod Masleša. Utemeljitev pa je interesantna. Utemeljitev je podala gospa Beblerjeva, tam nekje zadaj je sedela in je zelo jasno povedala, gospod Šorli ne more biti nikoli predsednik Vrhovnega sodišča, zato ker je bil, pazite, član senata v zadevi Pavle Rupar, ki je bil oproščen. Član senata je bil, mogoče je glasoval za obsodilno sodbo. Ne more biti predsednik Vrhovnega sodišča, ker je bil član senata. In glejte, če ta človek, če ta gospod hodi v službo tam ene 36, 37, 38 let, jaz sem to izračunal, če je bil tak povprečen sodnik, povprečen sodnik mu recimo, je približno 30 tisoč sodnih odločitev prinesel. In če je bil pošten sodnik, je obsodil pol desnih pa pol levi. Ali je tako? Potem je bil neodvisen sodnik, potem je v redu sodnik. Ne more biti po kriteriju takratnega SD, ker je sedel v senatu, ki je oprostil Pavleta Ruparja. Glejte, noro, noro in še enkrat noro! Primeren je pa tisti, ki je imel 100 tisoč grehov. Ista zgodba je pri tožilcih, popolnoma ista zgodba. Obleka je malo drugačna, ampak ista stvar je. In vsa ta gospoda danes, s tem bom zaključil ta uvodni nastop, glejte, treba je tako reči, do leta 1990 smo imeli v pravosodju tako imenovane notranje sovražnike, ki jih je bilo treba po teoriji častnega občana Ljubljane in zaslužnega profesorja Bavcona preganjati, on je napisal člen zakona Verbalni delikt – zašimfaš Tita, tresk bum, rest. Glejte no, ta gospod je še kaj drugega učil potem, ampak če smo imeli do leta 1990 notranje sovražnike, ki jih je bilo treba preganjati, smo leta 1990 v slovenskem pravosodju zamenjali eno stvar – notranji sovražniki so v SDS. Adijo. In polovica slovenskih sodnikov, jaz mislim pa, da še več, je še danes na teh stališčih, je še danes na teh stališčih. Kako pa zadeve potekajo, je pa predsednik MVK videl in smo videli na zadnji seji poizkus imenovanja sodnice Dolinškove. Kjer sem pa še vedno, bom rekel, hvaležen in vesel za glasovanje, odločitve, ki jih je ta koalicija sprejela, ker mislim, da smo skupaj enkrat le pokazali, bom rekel, to, da imamo svojo hrbtenico, da me ne bi predsednik popravil. Zakaj? Zaradi tega, ker pri nas postaja avtomatizem. Tisti, ki ga Sodni svet predlaga ali pa tisti, ki ga Državnotožilski svet predlaga, je avtomatično postal tožilec ali sodnik. Ja zakaj pa? Potem moramo odpraviti imenovanja sodnikov tukaj. Potem je boljše, da jih ne imenujemo mi, če je to avtomatizem. Potem je to tako, da na gumb pritiskaš kot kakšna goska, saj to potem lahko počne vsak. Potem lahko tukaj sedi [[…]]jaz sem včasih kot šef policije rekel policistom, ki niso delali: Glej, če ne misliš delati, potem je bolje, da jaz nabavim lutko, ji dam gor uniformo, dve bateriji, pa naj hodi po cesti, ker bo enak preventivni učinek kot pa, če imam tebe, ki nočeš nič delati." Enako velja za nas, da nobene nuje ni, da moramo vsak predlog, ki pride v Državni zbor, potrditi. Ja, zakaj pa? To še posebej velja tudi za tožilce, ki gredo bom rekel mimo Državnega zbora in je imenovanje seveda na pravosodnem ministrstvu. Skratka, razmerje sil je takšno, kot je, ravnovesje – da, medsebojna kontrola – da, treh vej oblasti, vendar ne podrejena vloga Državnega zbora. V zadnjih mandatih se pa Državni zbor obnaša tako, z izjemo zadnjič pri tem imenovanju te sodnice, se pa Državni zbor obnaša kot najslabša kokoš v čredi kokoši, na katero skoči petelin kadarkoli. To pa ne smemo biti! Hvala lepa.
Ni replike zaradi tega, ker še nihče ni razpravljal, tako da kot prve k razpravi vabim oziroma dajem besedo gospe Ivi Dimic, Nova Slovenija. Pripravi naj se gospa Eva Irgl, SDS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Današnja stališča koalicije, ker ne morem reči o razpravah, gredo v smer, da so pravosodni funkcionarji dejansko bogovi, nedotakljivi in da imamo državo v državi. Jaz sem prepričana, da marsikoga od nas kolegov poslancev obiščejo ljudje v poslanskih pisarnah in da pogosto slišite vprašanja, zakaj se varčuje pri ljudeh, pri socialnem varstvu, pri socialnih prejemkih, pokojninah, pri ljudeh, ki pa so povzročil to krizo, pa tega bremena ne nosijo oziroma se od njih nič ne izterja in niso omejeni pri plačah, ne plačujejo davkov, ni nobenega davka od premoženja in nenazadnje še v zapor nočejo iti. Mislim, da je težko odgovarjati, upam, da najdete prave besede in da jih boste danes povedali, kako odgovorite takšnim državljanom, ki pridejo s takšnimi vprašanjem. Finančna uprava vodi finančne preiskave proti ljudem, ki imajo zgolj za osnovno preživetje. Proti tistim, ki pa so ves denar spravili v davčne oaze, pa Finančna uprava ne vodi nobenega postopka. Ampak najbolj žalostno je, da po vsem tem času še nimamo niti nekega seznama, kdo, kam in koliko je odpeljal denarja iz države. In tukaj še enkrat ponovno sprašujem, pa izgleda, da bo več kot dve leti in pol minilo, kaj se dogaja z Zakonom o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Dve leti in pol in še praktično ni nič od tega zakona. Zdaj, jaz ne vem, ali je to naše pravosodje, in se sprašujem, če ga sploh potrebujemo, ker dejstvo, še enkrat, pri ljudeh, ki imajo malo in zgolj samo za preživetje, se vedno najde pravi naslov, da se jih lahko oglobi, da se jim lahko vzame pri tistih, ki pa so dejansko najbogatejši, in to na nepošten način. Pa država ne ukrene tisto, kar bi morala. Kje je tukaj pravosodje in izvajanje zakonodaje? Tako da se upravičeno postavlja, da so nekateri v tej državi bogovi, nedotakljivi, in da imamo državo v državi nek navidezen svet, kar pa ni pravi odgovor za neko boljšo, pravičnejšo, pravno državo.
Besedo ima gospa Eva Irgl, SDS. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert, SDS.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej moram reči, da sem vendarle pričakovala, da bo predsednica Odbora za pravosodje, gospa Muršič odgovorila kolegu Gorenaku na zastavljena vprašanja, glede na to, da vidim, da po vrstnem redu bi morala pred menoj govoriti, morda bo še v nadaljevanju, če so se med seboj tako dogovorili poslanci Socialnih demokratov. Ampak vendarle, pričakovala sem takojšen odgovor, ampak to kaže ne nazadnje na to, da je kolega Gorenak s svojo slikovito razpravo imel še kako prav, tako kot vsaj po mojem mnenju vsakokrat doslej, ko govorimo o pravosodju. Gospod Boštjan Škrlec, o njem danes govorimo, je bil imenovan na mesto direktorja generalnega vrhovnega tožilstva nezakonito. To je dejstvo in to nismo povedali mi v Slovenski demokratski stranki, ampak so to povedale, pojasnile in dokazale institucije, ki so dolžne to raziskati in potem svoje ugotovitve dati v javnost. Torej to, da je gospod Škrlec bil na to mesto imenovan nezakonito, ni ugotovila Slovenska demokratska stranka, je pa res, da je to edina stranka, ki si upa na to opozoriti in ki je tudi načelna pri tem, ker ve, da se takšne stvari pač ne smejo dogajati. Vsi ostali, oprostite, spoštovani kolegice in kolegi, držite glavo v pesek in očitno se delate, kot da je s tem vse v redu. In to je verjetno po vaše pravna in pravična država. Zame in za državljanke in državljane pa zagotovo to ni pravna in pravična država. Slovenska demokratska stranka na te stvari samo opozarja in hvala bogu, da v tem prostoru je stranka, ki na to opozori. Če ne bi bilo Slovenske demokratske stranke, ne bi vedeli za nič, kar se dogaja. Bilo bi približno tako, kot se je dogajalo v prejšnjem sistemu, gradili bi neke Potemkinove vasi, vse bi bilo lepo, vse bi bilo krasno, tudi Združena levica bi bila zadovoljna, ker bi bili tisti časi zopet nazaj, ampak ne, spoštovani kolegice in kolegi, skrajni čas je, da naredimo miselni preskok v glavah in se sprijaznimo, da je demokracija v tej državi in da je treba na nezakonite stvari, na nepravilnosti tudi opozarjati. Dejstvo je, da je takratna oblast, ki je predlagala Škrleca na to mesto, delala oziroma ravnala samovoljno, nesprejemljivo in nezakonito, kar je potrdil tudi pravosodni nadzor, ki ga je uvedel nekdanji minister za pravosodje dr. Senko Pličanič. Še več. Tudi Komisija za preprečevanje korupcije, ki jo je vodil sedanji minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič, je ugotovila isto, da je prišlo pri tem imenovanju na to delovno mesto do nezakonitega postopanja. Še celo več. Komisija za preprečevanje korupcije je jasno povedala, citiram: "Da je prišlo do suma korupcije in nasprotja interesov." Torej, tega si nismo izmislili v Slovenski demokratski stranki, ampak je to povedala Komisija za preprečevanje korupcije, natančneje minister za pravosodje, trenutni, gospod Goran Klemenčič. In vi tudi v SMC ste zdaj proti odločitvam vašega ministra, ki je mimogrede na Odboru za pravosodje tudi priznal, da je temu tako. In jaz sem mu takrat rekla, da pričakujem od njega osebno, da se bo zadeva razrešila, ampak ne na način, kot pravi državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, ko pravi, da je vse rešeno. Kako je lahko rešeno, če je gospod Škrlec še vedno na tem položaju? Kako je lahko to rešeno? Prosim, gospod državni sekretar, če že ni ministra tukaj, da mi na to vprašanje odgovorite. Kako je možno, da je ta zadeva rešena, če je gospod, ki je ravnal nezakonito, še vedno na svojem položaju. Tudi Upravno sodišče, ko se je gospod Škrlec pritožil zaradi tega na Upravno sodišče, je ugotovilo, da je v njegovem primeru prišlo do samovolje pri izvrševanju oblasti. Skratka vse institucije, ki so dolžne odgovoriti na ta vprašanja v naši državi, so povedale, da je bilo to imenovanje nezakonito. Ampak gospod Škrlec je še vedno na svojem mestu. In kako ironično, sedi ravno na Vrhovnem državnem tožilstvu, ki je organ pregona, ki se ukvarja s tem, da išče tiste, ki so nezakonito ravnali oziroma skuša to dokazati pred lastnim pragom, ko vidi, da je prišlo do nezakonitega ravnanja, pa si zatiska oči. Še več, dr. Zdenko Fišer, generalni državni tožilec, nam je na Odboru za pravosodje, ko smo obravnavali to temo, je napisal nek dopis spoštovani predsednici tega odbora, kjer si je, po mojem mnenju, privoščil nedopustne in skrajno nedostojne besede, ki vsekakor ne pritičejo generalnemu državnemu tožilcu. Gospod Zdenko Fišer se ni v svojem dopisu opredelil do nezakonitega postopka svojega uslužbenca, to ga ni zanimalo. To je za njega nepomembno, ker je pač "naš" in ker dobro dela "za nas in za naše stvari". To dr. Zdenka Fišerja ni zanimalo. Vendar se je zopet, ne prvič, ampak zopet spustil v nespodobno in skrajno žaljivo diskreditacijo Janeza Janše in Slovenske demokratske stranke. Do tukaj seže nivo dr. Zvonka Fišerja. Obenem je v tem dopisu tudi povedal, da ga ne sejo ne bo, ker ta seja predstavlja nedopusten pritisk, politični pritisk na odločanje tožilske organizacije. Ja, jaz, oprostite, kolegice in kolegi, še nisem slišala večje neumnosti. Takšna seja po njegovem predstavlja pritisk, politični pritisk na odločanje tožilske organizacije. Zakaj? Zadeva Škrlec nima niti ene zveze s konkretnimi odločanji v kazenskih postopkih, niti ene. Zadeva Škrlec ima samo eno in ključno zvezo, in to je zloraba oblasti. In zato jaz pričakujem, tudi od vas, ki ste predstavnik Ministrstva za pravosodje, glede na to, da tukaj ni gospoda Gorana Klemenčiča, da mu boste posredovali naše mnenje in da mu boste jasno povedali, da pričakujemo, da glede na to, da dr. Fišer ni napravil nič na tem področju, da bo svoje niti povlekel minister za pravosodje, seveda v okviru svojih pristojnosti. Glede na to, da je že v prejšnji vlogi, kot predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, povedal, da je prišlo do suma koruptivnih ravnanj, mislim, da to ne bo pretežko za njega in za Ministrstvo za pravosodje. Sicer pa, glede na to, da dr. Zvonko Fišer ščiti svojega uslužbenca pri nezakonitem ravnanju in je soodgovoren za to, pričakujem, da bo odstopil s svojega položaja. Jaz vsekakor podpiram to sejo, ker se mi zdi prav in tudi dolžni smo, da Slovenkam in Slovencem nalijemo čistega vina in opozarjamo na nepravilnosti, ki se dogajajo v tistem najbolj ozkem krogu, vrhu. Hvala.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert SDS, pripravi naj se gospod Jože Tanko SDS.
Kolegice in kolegi, predsedujoči! Človeka dobesedno resno zaskrbi, kadar moramo v tem Državnem zboru opozarjati na probleme in kršitve, ki bi na nek način morale biti že odpravljene, in še manj, nikoli se ne bi smele zgoditi. Žal temu v Sloveniji ni tako in zato je današnja razprava nujna. Nujni bi bili tudi nekateri zaključki, ki bi bili na nek način korak k temu, da bo pravosodni sistem začel v Sloveniji delovati tako, kot bi moral. A žal, danes iz te razprave ni videti, da se bo zaključek kakorkoli uresničil. To me navdaja na nek način z žalostjo, ali še huje, s strahom. Če pogledamo samo nekatere od razpravljavcev. SD je razpravo namesto argumentov izkoristil za obračunavanje s Slovensko demokratsko stranko. Predstavnica Združene levice Violeta Tomić je govornico izkoristila za poligon oziroma za trening njene druge službe, to je delo v teatru, ki ga opravlja petinsko, namreč poslanska funkcija ji ne zadostuje. In verjamem, da kot velika borka za pravice in borka proti revščini gotovo to tudi namenja v humanitarne namene. Edino kar je, bi se lahko v teh razpravah, nekako v delu strinjala z gospo Jasno Murgel, ki je govorila o tem, da je treba v tej državi spremeniti zakone. Se strinjam, ampak jaz pričakujem, da bo ta vlada slej kot prej pripravila korenito spremembo na področju pravosodja, raje recimo reformo. Ampak zaenkrat glede na predloge, ki jih dobivamo na mize v Državni zbor, temu ni videti tako. Upam, da se bo to spremenilo. In nenazadnje, veste, lahko spremenimo še tisoč zakonov, če lahko govorim tako malo pavšalno, ne bo pomagalo nič, če jih ne bodo spoštovali. Če jih ne bomo vsi skupaj spoštovali. In predvsem, če jih ne bodo spoštovali tisti, ki so najbolj odgovorni v tej državi, da se jih spoštuje. Namreč, veste, res smo priča vse glasnejšim kritikam na račun pravosodnega sistema. Razprava, kot pa je danes, pa samo potrjuje, da so te kritike upravičene in da dejansko kličejo k spremembam. In res ne vem, zakaj takšen odpor na današnjo razpravo, ko govorimo o konkretnih nepravilnostih. Ne nazadnje, veste, je tukaj pod vprašajem, resnim vprašajem vladavina prava. Ne nazadnje smo priča kršitvam načela pravnega ravnanja organov državne oblasti. Za vas, nekateri, spoštovani v tej državi, pa je ta razprava nesmiselna. Tako imenovan primer Škrlec-Fišer-Zalar ni nekaj, kar bi nastalo včeraj. Gre za primer nezakonitega imenovanja na mesto generalnega direktorja Vrhovnega državnega tožilstva, ki je znan, spoštovani, že od leta 2012. Ampak pravih reakcij odgovornih na to ni bilo. Tudi jaz sprašujem sekretarja, ki je danes z nami, zakaj na eni strani govorite, da so bile nepravilnosti odpravljene, na drugi strani pa ni bil narejen niti en ukrep zoper tiste, ki so to nepravilnost povzročili. Se pravi, če bom jaz jutri kršila zakon, tako domnevam in tako se bo očitno moralo zgoditi, bomo potem to popravili za nazaj, meni pa se ne bo zgodilo nič. A žal seveda vsi dobro vemo, da temu ni tako, kajti pri nas v Sloveniji zakoni ne veljajo za vse enako. Težko me boste tudi prepričali, da to, kar danes govorimo, ni problem in da se raje pogovarjamo o nekih drugih problemih, ki so bolj pomembni za to državo. Ne. Menim, da bi bilo nujno, da bi danes, danes prejeli ta priporočila in nato odreagirali, nenazadnje so nas zato izvolili tudi državljanke in državljani. Priporočila, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka, so namenjena izključno pozivu k odpravi nezakonitosti pri delu Vrhovnega državnega tožilstva, da se spoštujejo ustava in zakoni in da ti končno začnejo veljati za vse. S priporočili ne posegamo v nobeno vsebino dela državnega tožilstva. To ni res in vsi, ki danes o tem govorite, govorite neresnico. Nas ne zanimajo njihovi postopki oziroma jih danes ne problematiziramo, govorim o tem, da je generalni državni tožilec zlorabil zakon in deloval nezakonito. Naj tudi jaz izpostavim, da je nezakonitosti že ugotovilo tudi Upravno sodišče. Postopek je zaradi suma korupcije in nasprotovanja interesov začela tudi KPK, a je javno objavo njenih izsledkov zadržalo Vrhovno sodišče. Ministrstvo za pravosodje je bojda 2. 12. 2014, govorimo o 2. 12. 2014, zadeva je od 2012 [[…]]Vrhovno sodišče je tudi zaprosilo za informacijo, kako je s časovnim okvirjem reševanja te zadeve. Meni seveda odgovori niso znani, ampak glede na postopke in kako pri nas zadeve potekajo predvidevam, da teh odgovorov še nekaj časa ne bo. Prav tako je, poudarjam, šele leta 2014 z nadzorom začel tudi Inšpektorat za javni sektor, ki seveda z delom še vedno ni zaključil. Tako potekajo pri nas postopki! Zaplet je seveda nastal ob tem, ker je gospod Fišer menil, da so težave v pristojnosti. Omenjeno je seveda potem stališče Ministrstva za pravosodje 8. 10., se pravi štiri mesece nazaj, ki je jasno povedalo, da so pristojnosti jasne in da inšpektorat lahko zaključi s postopkom. Štiri mesece, zopet skoraj pol leta, zgodi pa se nič. Veste, na drugi strani pa vsi dobro vemo, da te postopke pa ja menda generalni tožilec pozna, pa še vrhovni povrhu. Ampak, šlo je le še za eno njegovo potegavščino oziroma manever, kako se izogniti konkretnim odgovorom in podatkom. Zaključen je tudi nadzor nadzorne skupine, ki je bila imenovana na podlagi Zakona o državnem tožilstvu, njene ugotovitve pa so podobne ugotovitvam oziroma odločitvam Upravnega sodišča. Torej, poudarjam in res poudarjam in upam, da bo to vendarle enkrat slišano, šlo je za zlorabo zakonodaje in za nezakonito delovanje. Upravno sodišče je v svojem mnenju zapisalo, da sta tako generalni državni tožilec kot tudi minister, takratni minister Zalar, zlorabila oblast. Oprostite, ampak kaj še za vraga je treba v tej državi ob vseh teh znanih dejstvih, da bo pa enkrat končno le tisti, ki bi moral prevzeti odgovornost, to tudi prevzel oziroma da bomo spoštovali odločitve, ki so nujne za tok, da se nekaj zgodi. Resno sprašujem, kaj še dodatno potrebujemo? Gospod Fišer je zlorabil zakonodajo, zlorabil je oblast in on je še vedno generalni vrhovni tožilec. Človek se sprašuje, če je morda to, da ni reakcije na vse to, neka pretekla zasluga, neke plačilo za zasluge gospoda Fišerja glede na to, kaj je v svoji preteklosti počel. In morda je to tudi na nek načni plačilo za njegova dejanja, ki jih je popravljal, ko je s svojimi odločitvami grobo kršil temeljne človekove pravice. Veste, to, da govorim o tej zaščiti, ki se mi zdi res nerazumna, me prepriča še vrsto drugih nepravilnosti, ki jih gospod Fišer počne. Naj spomnim samo na nekatere. Leta 2012 bi moral gospod Fišer v skladu z Zakonom o državnem tožilstvu sprejeti tako imenovano politiko pregona, ki je nekakšen postulat tožilskega dela, a je z njo zamujal pol leta. In, veste, zgodilo se ni nič. Govorim o postulatu tožilskega dela, zgodilo pa se ni nič. Nekomu je v tej državi dopuščeno vse. V nasprotju z zakonodajo si je privoščil tudi zamudo pri posredovanju skupnega poročila o delovanju tožilcev za leto 2013, a glej ga zlomka, zopet nič. Ko sem v imenu Slovenske demokratske stranke takrat predlagala nadzor, ker se mi je zdel potreben glede na stanje, je seveda bilo vse skupaj vehementno zavrnjeno, "ah, pustimo to!" Nekateri pač v tej državi lahko kršijo zakon. Veste, pred dnevi pa si je gospod Fišer privoščil nekaj nedopustnega – iz svoje funkcije generalnega vrhovnega tožilca je naredil politični obračun s Slovensko demokratsko stranko. Veste, to pa je poseg sodne veje oblasti v zakonodajno. In ne obratno, kar skušate danes nekateri v svojih razpravah poudariti. To pa je problem. Namreč, s tem, da je svoje opravičilo utemeljil, da se seje ne namerava udeležiti zato, ker je sklicatelj Slovenska demokratska stranka, je hud poseg v zakonodajno vejo oblasti. Pomeni, da si je vrhovni državni tožilec dovolil poslance deliti na prave in neprave. To, dragi moji, pa je hud problem. Ampak, veste, tudi na to ni bilo nobene reakcije. Gospod Fišer verjetno – ne vem, morda nas danes tudi gleda – dela naprej in se vsemu temu smeji. Slovenija je pač drugačna država. Veste, ob tem je najbolj žalostno po mojem mnenju prav to, da nekateri prav kalimerovsko gledajo na to, ko opozarjamo na težave v pravosodju, in skimujejo z glavo, češ, pa saj ni tako hudo. A bolj ko vam govorimo, da je nekaj narobe s tem sistemom, bolj dajete glavo v pesek. Spoštovani, veste, veliko je narobe in skrajni čas je, da se zbudimo. Nekateri smo se, drugi pač raje klepetate ali pa berete časopise. Tudi prav. Ampak državljani vas vsak dan bolj glasno opozarjajo na to, da v tej državi ne deluje vladavina prava. Naj bo to zadostno opozorilo.
Besedo ima predlagatelj dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Predsednik, mislim, da imamo določeno težavo. Glede na poslovnik predlagam – vem, da ne morete kaj bistveno vplivati na to, ampak bom vseeno opozoril na situacijo, v kateri smo. Mi torej razpravljamo o nezakonitem delu – v trdilni obliki, ne kakšni pogojni – vrhovnega državnega tožilca, gospoda Fišerja, in bivšega ministra za pravosodje Zalarja, kar je potrdilo sodišče. In v Državnem zboru teče neka razprava, za katero vidim, da so se do zdaj odjavili vsi koalicijski poslanci in vsi poslanci, tisti, kako že, pridružene opozicije. Skratka, nihče ne razpravlja. In mislim, da bo tako tudi v nadaljevanju. Jaz sem postavil v svoji polurni razpravi nekaj vprašanj. Najbolje bi bilo, da bi vas prosil, če bi nekako – aha, predsedujoči se je zamenjal –, če bi predsedujoči nekako pozval tiste ljudi, da pridejo sem in odgovorijo, ampak ni po poslovniku, bom pač sam ponovil nekatera vprašanja in nekatere dileme, ki sem jih imel v razpravi. In bom še enkrat pozval poslance, na katere sem naslovil vprašanja, da pridejo v to dvorano in odgovorijo na vprašanja. Gremo po vrsti. Nedopusten pritisk na delo tožilstva. Gospa Muršič, pridite v dvorano! Gospa je bila prijavljena kot druga po vrstnem redu – mrk, ni je več! [[oglašanje iz dvorane]] A, ste. No, potem pa pridite na svoje mesto in mi odgovorite – nedopusten pritisk na delo tožilstva. Zakaj je nedopusten pritisk na delo tožilstva, če opozorimo na to, da obstaja odločba Upravnega sodišča, ki pravi, da sta dva gospoda, gospod Fišer in gospod Zalar, zlorabila oblast in da sta ravnala nezakonito. Utemeljite mi to, lepo prosim. Prosvetlite me in mi povejte, zakaj bi bil to nedopusten poseg v delo tožilstva. Gospa Murgel, evo – mrk! Je tudi ni. Ona je trdila v svoji razpravi, da je to zapravljanje časa. Verjetno je šla domov, jaz upam da bo tudi kaj plače vrnila. Ampak, Državni zbor nima pravzaprav kaj delati, če bi bil odvisen od Vlade. In, še enkrat sprašujem gospo Murglovo, v čem je torej problem, če pa imamo v temu Državnemu zboru 4. redno sejo na kateri sta dve koalicijski točki. Dve koalicijski točki. [[Oglašanje iz klopi.]] Vladni, koalicijsko [[…]]dobro, koalicijsko–vladni, saj to je verjetno nekaj samoumevnega, koalicija in vlada, da gresta skupaj. Dve točki dnevnega reda ste skupaj spravili, cela vlada in vsi poslanci koalicije. SDS jih je spravila skupaj osem, osem je pa takšnih ratifikacij, ki vemo, da so vsebinsko neobravnavane točke, ampak so v bistvu samo glasovanja. Kaj bi torej počeli in zakaj bi gospa Murglova in vsi mi domov nesli 2 tisoč 900 evrov, če pa vlada ne dela, pa koalicija tudi nič ne dela. Potem vsaj dopustite, da bo opozicija delala, in mi bomo delali. Pritisk na inšpekcijske službe [[…]]Evo gospa Poropat, tretji mrk, je že ni! Poglejte, ona trdi, da je pritisk na tožilstvo to, kar mi počnemo. Mi smo samo zahtevali, da Vlada Republike Slovenije s sklepom zagotovi, da bo gospod Fišer posredoval podatke o inšpekciji. Nič drugega. Torej, če mi zahtevamo da Vlada zagotovi, da bo gospod Fišer izpolnil zakonske dolžnosti in podal podatke inšpekcijskim službam, v čem, gospa Poropat, odvetnica, je to pritisk na inšpekcijske službe. Poudarjam, pritisk na inšpekcijske službe bi bil, če bi mi hoteli vplivati: ne odločite, odločite, kaznuje in ne vem kaj. Tako pa je naša želja s sklepom samo ta, da pozovemo Vlado, da zagotovi podatke. Torej gospa Poropat, pridite v dvorano in povejte. Gospa Muršič prihaja in upam, da bom dobil odgovor na naslednje vprašanje. Namreč povedali ste, da je to politično motivirana zgodba, kar mi počnemo. In ste omenjali gospoda Časarja, ki je izginil, in omenjali ste gospoda Bavčarja, ki je v bolnici. Prosim, če mi obrazložite, zakaj je to problem. Zakaj je izginotje Časarja pa bolnica Bavčarja problem in zakaj ni problem dvajset let zdravniških opravičil gospodu Grubeliču? Ali obstajajo v Sloveniji kakšen kamerman, kakšen novinar, pa naj bo to tudi poziv njim, ki je sposoben poiskati zdravnika gospoda Grubelič in reči, od kod je zdaj dvajset let opravičil? Je sposoben kakšen kamerman iti tja dol na Dob pa vprašati šefa Doba, kako pa on to komentira, ker včeraj je komentiral odsotnost gospoda Bavčarja, ki je v bolnici, ki so ga že kriminalisti iskali. Povejte mi, mogoče veste, če so kaj Grubeliča iskali. V čem je torej zdaj to problem? Zakaj je to politično motivirano, kar mi počnemo, in zakaj pa je vse v redu v primeru Grubeliča, ki ga dvajset let ni videlo in dvajset let nosi opravičila. Razložite mi, res se bom počutil zadovoljenega, če mi boste to razložila tako, da bom jaz razumel. Rušenje pravne države s strani gospoda – kdo je že bil? – gospod Mesec. V uvodni razpravi potem, bi rekel, umetniški vtis gospe Violete Tomić, ki je tudi ni, evo dva mrka imamo spet tam na oni strani. Rušenje pravne države. Zdaj, gospod Kordiš, bo tukaj zagotovo to uspel povedati, ker to verjetno obvlada, če sta že onadva izginila. Zakaj pa ni po drugi strani problem 300 milijonov evrov, ki jih ne bomo dobili iz Grčije nazaj, tako so vsaj napovedali v tej novi vladi. In zakaj ni problem, da smo dali milijardo 300 milijonov poroštev, se pravi milijardo 600 skupaj? Oni trdijo, da tega ne bodo vrnili. Vi hodite dol v Atene: "Klanjam se za zmago!" Povejte Slovencem, zakaj ni problem, da bomo izgubili milijardo 600. To rajši povejte. In ne govoriti o revščini, lakoti in o vseh ostalih zadevah, pa o konoplji vidim, da je zelo moderno govoriti pri gospe Tomićevi. Ja, tri poslanska vprašanja. Naredite kakšno sejo, zahtevajte sejo, gospe in gospodje, ali pa pridite v dvorano, gospa Tomićeva in gospod Mesec, če nista že šla domov, in povejte, zakaj je ta seja problematična, zakaj je to zapravljanje časa in zakaj milijarda 600 za Slovence, ki jih bodo izgubili, kot kaže, kot so glasovi iz Aten, to pa ni problem. Vi pa: "Klanjam se!" Kot ste rekli. Gospa Irglova je kar nekaj vprašanj postavila državnemu sekretarju. Jaz vem, da je on dober govorec, zdaj ga že toliko časa poznam, pa bi tudi bilo dobro, če bi odgovoril na te zadeve. Toliko okoli pozivov tistim, ki so mrknili pa jih ni več, prej so bili pa najpametnejši med pametnimi v tem Državnem zboru, ko je bilo treba pljuvati po SDS. Gremo naprej. Ko govorimo o tožilstvu, to vas moram še kar seznaniti, danes je le vendarle tožilstvo tema, vi meni, mnogi mi trobite, bom rekel, govorite in ne vem kaj vse, ste pametni za govornico in govorite o tem, kakšna je to neodvisna institucija. A vam lahko dam en primer, gospe in gospodje? Ta neodvisna inštitucija pod vodstvom neodvisnega gospoda Fišerja, ki neodvisno reče, ne bom prišel v Državni zbor, sedmi mesec intenzivno preučuje, pazite, intenzivno preučuje sum storitve kaznivega dejanja. Strahoten sum storitve kaznivega dejanja. Namreč pošteni državljani so spisali anonimko – anonimko, pošteni državljan –, v kateri piše, da je tam v gostilni pri Grofu menda še last ali kako že gospoda Krkoviča šlo za neumorna zaslišanja, mučenja in likvidacije. Strašno kaznivo dejanje. Šest mesecev preučevanja. Krkovič nič ni zaslišan, je pa gospa Eva Irgl dobila pismo, če je kje to obravnavala. Šest mesecev strahotnega dela. Gospe in gospodje, dajmo okrog obrniti zgodbo. Okrog jo obrnimo pa recimo tako, zaslišanja, mučenja in likvidacije v Murglah, v hiši Milana Kučana, pošteni državljani. Kaj bi narediti tožilci, kaj bi naredili tožilci? Glejte, dajmo biti realni pri tem, kaj bi naredili tožilci. Vam povem kaj, vpisničarka bi zadevo vrgla v koš za smeti, verjetno, ker je to samo po sebi umevno, da se to ne more zgoditi. Zakaj potem samo po sebi ni umevno in to ne more biti pri gostilni pri Grofu. To je pa popolnoma ista zgodba kot leta 1933, ko nemški tožilci pa nemški sodniki rečejo, da požig Reichstaga pa že ni naredil Hitler, to pa že ne, etika in morala in statut njihove stranke, njegove, Hitlerjeve, je tak, da to samo po sebi odpade. Vidite to samokontrolo tožilcev. In taka samokontrola je pri nas. So pa ti isti tožilci, toliko, da boste vedeli, tri dni po tistem, ko so se zgodili dogodki v Parizu – veste vsi o čem govorimo, o strahotnem poboju, terorističnem dejanju in tako dalje – in ko se na slovenskem twitterju pojavi nekdo – kako že – zakladnik Matija, ki v natančni in pravilni slovenščini zelo podobni piarovski službi ene od strank – pa nič ne namigujem, ker ni dokazov – zelo jasno sporoči: To, kar je bilo v Parizu, je otroški vrtec, to kar bo na Demokraciji in Reporterju, to bo pa hudo. Masaker bo. Blažiča bomo pa na kol nataknili, novinarja. In zdaj poglejmo reakcijo. Tožilcu v treh dneh ugotovijo, da ne gre za kaznivo dejanje. Ne gre za kaznivo dejanje. Društvo novinarjev Slovenije ne reagira. Ne reagira. Reagira pa na to neumnost od tega [[…]]Kaj je že ta novinar, kako že, ki je imel tisto oddajo o tistem ekstremizmu? Valenčič, ki ga lahko na katerikoli sliki vidite z Osama bin Ladnom tako gor, to je neodvisni novinar in on potem trobi neumnosti, take kot jih je. Tam pa društvo novinarjev reagira takoj. Strahota od SDS. Vidite, to je problematično stanje in tožilstvo na tak način ne more funkcionirati. Neodvisno tožilstvo bo, ko bomo imeli neodvisnega generalnega državnega tožilca, ko bomo imeli en pošten zakon, namreč sedanji je katastrofa, tožilski zakon. Čista katastrofa. Za tiste, ki ne veste o čem govorim, govorim o naslednjem. Sodišča imajo instance. Prva, druga, tretja, ustavna. Kdorkoli na tej liniji se zmoti ali karkoli narobe naredi, je lahko popravljen. Povejte mi, kdo lahko kaj reče o tožilski odločitvi, da je to, tisti tvit pa tiste zgodbe niso kaznivo dejanje. Poglejte, po Zakonu o tožilstvu v tej državi ni človeka ne med tožilci ne izven njihovih vrst, ki bi lahko to tožilsko odločitev popravil. Zakaj? Ker je zakon, ki smo ga sprejeli leta 2011, predlagatelj gospod Zalar, naredil tožilce neodvisne enako sodnikom in danes tudi nadrejeni tožilci, nadrejeni tožilci ne morejo popraviti napake enega tožilca na nižjem nivoju, ker je gospod Zalar vnesel v zakon – jaz sem tamle za tisto govornico živce izgubljal ali pa zelo glasno govoril, pa so me malo debelo gledali –, ampak je bilo pa "za" zakon. Seveda je sprejel nek zakon, ki to omogoča, ki take stvari omogoča in kontrole nad tožilci ni. In kontrole nad gospodom Fišerjem, ni. Ni. Če smo mi neodvisna veja oblasti, tako kot je sodstvo neodvisna veja oblasti, in če v tem Državnem zboru po določenem postopku lahko pride do zamenjave predsednika Državnega zbora, podpredsednikov in tako dalje in tako dalje, vodje delovnih teles, če konec koncev po določenem postopku lahko odidemo na predčasne volitve, je v sodni veji oblasti tako na Vrhovnem sodišču kot na tožilstvu stvar popolnoma jasna, ko si tja prišel, lahko kaj delaš ali pa ne delaš, mislim predvsem na predsednike pa generalnega državnega tožilca, je tam situacija končana. Tam sediš, fikus, in tako naprej, ker hodiš v službo tako kot gospod Fišer – ga bi tudi morali vprašati, če kaj v službo hodi –, ni sankcij, nič ne moremo narediti. Še tisto malo, kar pa lahko naredimo, to so pa neka priporočila Državnega zbora, seveda pa na odboru padejo. In to je zelo slabo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika. Ni mogoča. Ne morete zaradi tega, ker lahko boste kvečjemu potem po podelitvi glasov povedali, kar mislite, da bi bilo treba. Gospod Jože Tanko ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi opozoril na to, da bi pri tej točki dnevnega reda pričakoval ministra, ki je prvi napisan na mnenju Vlade k tej točki. In mislim, da bi bil prava oseba, da bi lahko komentiral in pojasnil vse te stvari, ki so povezane z delom tožilstva. Mislim, da je nedostojno, da ministra praktično pri nobeni vsebinski točki, ki se nanaša na njegovo področje, ni na plenarni seji Državnega zbora, ampak vedno najde razloge zato, da pač ga ni, in pošlje podrejene funkcionarje. Tudi pri prejšnji točki smo pogrešali ministra, ker je šlo za pravosodje, ker je šlo za obravnavo bančne luknje. On se je javno pohvalil, da je takrat, ko je bil predsednik KPK, globoko pogledal v drobovje bančnega sistema, ugotovil številne nepravilnosti v tem bančnem sistemu, govoril o osebah, da je tam veliko teh oseb, ampak danes, ko bi lahko to kolonoskopijo bančništva predstavil tukaj, ga ni bilo. Prav tako ga ni pri tej točki dnevnega reda, da bi pojasnil od kdaj so ugotovitve sodišča, ki je ugotovilo nezakonitost pri tem imenovanju, kar naenkrat postala za Vlado in ministra sprejemljiva, zakonita in je na koncu celo zapisano, da so pomanjkljivosti o odpravljanju oziroma, da so stvari s sodišča upoštevana. Kako se more to v tako kratkem času zgoditi in kako se more v tako kratkem času spremeniti stališče ministra, ki je povsem drugačno od tistega časa, ko je bil predsednik senata KPK? Mislim, da bi lahko pojasnil to ravnanje Vlade tudi v zvezi s tem, kar predlaga s spremembo petih zakonov pri tožilstvu, pri sodstvu, v celoti, med drugim tudi pri tožilstvu. Ko govorijo o tem, da bi se moralo upoštevati priporočila GRECO – zdaj najbrž priporočila GRECO niso taka, da bi ugotovljena nezakonitost sodišča postala zakonita, da bi lahko nekdo kar takole mimogrede ugotovil in pa definiral to zadevo kot drugačno, kot je napisana v sodnem sklepu. To je tudi vprašanje za predsednika Vlade, ki je navsezadnje sprocesiral ta postopek na Vladi in sprejel tudi odločitev v zvezi s tem. Če je predsednik, sedanji predsednik Vlade v predvolilnih postopkih in tudi v privih nastopih v Državnem zboru zagovarjal absolutno spoštovanje pravil in odločitev institucij pravne države, potem iz tega mnenja sledi, da temu ni več tako. Temu ni več tako. Se pravi, da je tudi predsednik Vlade ravna zelo podobno, kot njegov minister. Kadar je v eni situaciji, v eni poziciji, govori o enih kriterijih, takrat, ko bi moral v skladu s temi kriterijih, o katerih je govoril, ukrepati in ravnati, govori to pač na nek drug način. To mislim, da je povsem neprimerno ravnanje. Glede na to, da generalni državni tožilec Fišer vztraja pri svoji odločitvi, ki je drugačna od odločitve sodišča, me tudi zanima, ali bo resorni minister za pravosodje gospod Goran Klemenčič odstopil. Zdaj je on politik, ki bi moral sprejemati odločitve. Kot predsednik senata KPK se je skliceval na to, da politika noče sprejemati odločitev, ki bi pač omogočile ukrepanje v primerih, ko jih je on kot predsednik oziroma komisija ugotavljala, Komisija za preprečevanje korupcije, v nekaterih primerih in je obtožil politiko v Državnem zboru in Vlado. Zdaj je v poziciji, da lahko neposredno ukrepa. Ali bo v tem primeru odstopil, ker ne more ukrepati ali pa noče ukrepati? Pri skoraj vsaki odločitvi, ki je bila sprejeta v obdobju, ko je bil minister predsednik KPK, je bilo zaznano tveganje korupcije. To je bila parola, ki se je niso izognili v prav nobenem mnenju Komisije za preprečevanje korupcije. Kaj je v tem primeru, ko je prišlo do sistemskih zlorab, do sistemskih odločitev v nasprotju z odločitvijo Upravnega sodišča. Večkrat je prišlo do sprememb oziroma do odločitev, ki so bila v nasprotju z odločitvijo Upravnega sodišča, pa nič. Težko je govoriti o tem, da govorimo o neki pravni državi, o pravilih pravne države, če se ta pravila ob nespremenjeni zakonodaji tako radikalno menjajo in so odvisni samo od tega, na kateri strani oseba, ki je odgovorna, stoji. Ali je predsednik KPK in kandidat za volitve – imajo ena stališča. Tisti trenutek, ko dobijo oblast, ko prevzamejo izvršne funkcije, pa imajo povsem drugačna stališča od tistih, ki so jih zagovarjali. Dotakniti se moram tudi še nekaterih razprav, kajti nekateri ste zmešali ravnanja državljanov in na tem temeljite, da so lahko tudi ravnanj funkcionarjev podobna ali pa identična. Nekdo je tu omenil gospoda Bavčarja. Gospod Bavčar je bivši minister Drnovškove vlade, imenovan v času, ko je pomembno funkcijo opravljal Gregor Golobič, zdaj je državljan. Mislim, da s tem primeri argumentirati, da pa zaradi tega, ker pač se nekateri izgovarjajo na nekatere stvari, da lahko tako počnejo tudi funkcionarji pravosodnih organov ali pa funkcionarji Vlade, je povsem neprimerno. Za funkcionarje najbrž veljajo pravila. Za tiste, ki sprožajo preiskovalne postopke, ki pripravljajo obtožbe proti osebam, in tiste, ki sodijo, pa bi morali ti kriteriji biti še posebej zaostreni in integriteta teh funkcionarjev še posebej visoka, ampak temu enostavno ni tako. Pa še nekaj. Nekateri ste tu govorili tudi o tem, da pomeni ta razprava pritisk na delo tožilstva in pravosodja nasploh. Državni zbor oziroma delovna telesa Državnega zbora imajo med splošnimi določbami napisano, da, in to najprej, da se morajo ukvarjati tudi s politiko, spremljati stanje na posameznih področjih, odločati o politiki na teh področjih in tako naprej. Državni zbor in delovno telo Državnega zbora je za to izvorno pristojno. Šele četrta, peta zadeva je sprejemanje zakonodaje. In vsi tisti, ki govorite o tem, da pomeni to nek pritisk na tožilstvo in tako naprej, nimate prav. To pomeni samo to, da izigravate zakonodajo, da izigravate pravila v Državnem zboru, da onemogočate o ključnih vprašanjih, ki so problem, razpravo. In tudi blokirate odločitve. Ne bi pričakoval od koalicije, ki ima toliko za povedati glede spoštovanja pravil pravne države, da pri tako evidentnem primeru, kot se je zgodilo na državnem tožilstvu in za kateri primer obstajajo tudi sodne odločbe, ravna drugače, kot je odločitev sodišča. Ne bi pričakoval, ampak, žal, se je zgodilo, kot mnogokrat do zdaj. Pričakujem, da če bo morda vložena kakšna interpelacija, da boste tako kot do zdaj vse take nezakonite primere z glasovanjem pokrili, kar bo zelo slabo spričevalo. To se je zgodilo v prejšnji vladi, ko so se evidentne stvari, ki so bile nezakonite, pokrivale. Skratka, mislim, da je neprimerno, da na tako nekritičen način povozite razpravo in pa tudi odločitev, ki bi jo moral Državni zbor sprejeti. Če kdo, bi morala ta priporočila sprocesirati skozi zakonodajni postopek koalicija, ne da čakate opozicijo in se potem izgovarjate in izmikate tem razpravam. To je predvsem primarna odgovornost koalicijskih poslancev in vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Darko Stare. Še poslanec je prijavljen. Boste počakali še njega? Prosim. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat prav lep pozdrav! Upam, da ste vsaj zdaj v razpravi razčistili to, da je pač ena od ključnih funkcij parlamenta, ki izvira iz slovenske ustave, nadzorna funkcija. Da je parlament dolžan reagirati na nepravilnosti, na pomanjkljivosti, na neodzivnost, skratka na ravnanje, ki ni skladno z normami in zakoni na kateremkoli področju družbenega življenja, še posebej ko gre za tako pomembno področje, kot je tožilstvo. Kako to funkcionira v praksi, je prej kolega Gorenak perfektno predstavil. Zdaj ste ustanovili še nek svet za sovražni govor, sem zadnjič prebral v časopisu. Krasno, moram reči. Sovražni govor je nekaj, s čimer se sicer v Evropi po normah ukvarjajo organi pregona. Ampak pri nas lahko cele družine razglasiš za naciste pa to utemeljiš, zakaj je temu tako, zakaj je to nujno, celo potrebno, to ni sovražni govor, tega naše tožilstvo ne prepozna kot sovražni govor. Čeprav po evropskih normah ima sovražni govor natanko dve lastnosti. Prvi element je, da mora biti prisotno zaničevanje, razčlovečenje, zaničevanje, in drugo, da mora bit prisotno utemeljevanje, zakaj je to upravičeno, dopustno, nujno, kakorkoli že. Ampak, tega se ne prepozna. Daš v medij, ki je dostopen vsem, grožnjo s pobojem – tožilstvo ne reagira, ugotovi, da to ni noben problem. Kaj potem, če slovenska ustava garantira določene vrednote, med njimi pravico do življenja, če te stvari ureja kazenski zakoni, nobenega problema! Ko je treba je koga postaviti na kakšen položaj, se pa to takoj naredi, kar tako, ne glede na zakonodajo. In potem, ko slučajno še kakšno sodišče ugotovi, da je to nezakonito, se zadevo že tako rešuje, da se sprošča en dodaten postopek, zavleče za 14 mesecev in, ne boste verjeli, Vlada, ki bi bila prva dolžna reagirati, ne reagira. Postavi se na stališče, da je to problem nekoga drugega. Ne, to je državni problem, gospe in gospodje! In ker ste vi vlada te države, je to vaš problem. In, ker vi ne reagirate, potem je treba reagirati proti vam. To zdaj ni več samo problem tožilstva, to je problem te vlade, ki svojega dela tudi slučajno ne opravlja. To je pa res problem. In zelo velik problem je to! Stanje na državnem tožilstvu, če za to dobiš seveda kadarkoli odvezo politike, beri vlade, in njene koalicije v Državnem zboru, se nikoli ne bo spremenilo. To pomeni, da so zaman vsa tista opozorila iz Evropske unije, ki pravi, da slovensko pravosodje ne po mehanizmih, ne po izvedbi postopkov, ne po hitrosti ne ustreza normam, ki jih pričakuje moderna demokratična Evropa. In kaj oni opozarjajo? Zato vsi slabše živimo, ker je to razvojno vprašanje, ker ni ustrezne zakonske zaščite. Vlada pa se postavi v konkretnem primeru, ki ga danes obravnavamo, na stališče, da je vse v najlepšem redu, čeprav vsi, ki so kršili zakon, kar je ugotovilo tudi sodišče, še vedno ostajajo na svojih funkcijah. Ne samo, da nihče ni bil kako koli kaznovan, ampak vsi ostajajo na funkcijah. In vsi tisti, ki so odgovorni za zavlačevanje postopka, prav tako ostajajo na svojih funkcijah, najbrž je še kdo kakšno nagrado dobil. Zdaj vas pa jaz vprašam, ali je naloga slovenske vlade, da, da liziko vsakemu, ki krši zakon in ki zavlačuje postopke, ki jih potem drago plačujemo vsi davkoplačevalci. Najbrž ni. Vlada bi bila dolžna ukrepati. In, če vlada ne ukrepa, bi bil dolžan ukrepati Državni zbor, ampak očitno je tukaj volja večine v temu Državnemu zboru, da naj se nič ne spremeni. In to, gospe in gospodje, je katastrofa! Kajti, če kdo še ni opazil, institucije te države ne delujejo tako, kot bi morale, in to je osrednje razvojno vprašanje Slovenije. Ker institucije ne delujejo, gospodarstvo peša, izgubljamo razvojne priložnosti, izgubljamo čas. In čas, ko ima vlado tranzicijska levica, je za Slovenijo izgubljen čas za vse večne čase. Vodi v propad. In to sporočilo ste vi s svojim ravnanjem in s svojimi odločitvami in s svojimi razpravami danes zelo nedvoumno predali javnosti. Upamo lahko samo, da bo javnost to tudi razumela.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Darko Stare, sekretar na ministrstvu za pravosodje, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej bi rad poudaril, da razlog za to, da je danes minister gospod Klemenčič odsoten, je v dejstvu, da opravlja državniško dolžnost v tujini, ki jo lahko opravi samo minister za pravosodje, glede na vsebino te dolžnosti in se vrne jutri. Kar pa zadeva vprašanj in pa pričakovanih odgovorov od gospoda poslanca Gorenaka, gospe Irglove bom poskušal strnjeno odgovoriti, in sicer osredotočen na to, kar je predmet današnje razprave. Uvodoma bi rad, ne bom tako slikovit, kot je bil gospod Gorenak, ampak uvodoma bom poudaril dve stvari. Vsi vemo, da vsaka kršitev zakona niti nima nujno predpisane sankcije in da je razlika tudi tam, kjer so sankcije predpisane ali nekdo, bom kartiral, se ne pripne z varnostnim pasom ali kadi v poslovnih prostorih in tako naprej, kar je protizakonito. Enako velja tudi za delovnopravne postopke, imenovanje in tako naprej. Ni vse enako huda kršitev in tudi sankcije niso enako hude kot pri, recimo, kaznivih dejanjih. Kar zadeva obravnavani primer, če pogledamo pravno in dejansko stanja stvari primera, ki je danes predmet razprave, je pravno in dejansko stanje stvari identično, kot je bilo konec leta 2012. Vlada, v kateri je bil gospod Gorenak minister in je, kot se je sam izrazil, bil zadolžen tudi za področje državnega tožilstva, je ugotovila sum, da je bilo to imenovanje nezakonito in je v okviru svoje pristojnosti v upravnem postopku z odločbo razrešilo oziroma razveljavila tisto imenovanje. Ker je obravnavana oseba uporabila pravno sredstvo, je sodišče potem potrdilo in pritrdilo ugotovitvi vlade, takratne, v kateri je bil gospod Gorenak tudi minister. V tistem času je bilo pravno in dejansko stanje stvari enako. Danes pa v izvajanju, ki je bilo naslovljeno tudi konkretno na mene kot državnega sekretarja trenutno na Ministrstvu za pravosodje, je bilo vzbujeno pričakovanje, kot da je nekaj, kar bi lahko mi naredili, pa ne naredimo, ker nočemo. Dejstvo je torej, da v tistem času, ko je bilo pravno in dejansko stanje enako, minister za pravosodje ni storil tega, kar zdaj pričakuje in verjamem, da iz zelo zelo strokovnih razlogov. Sam je omenil, da je bila takrat državna sekretarka gospa Barbara Brezigar, ki je bila tudi generalna državna tožilka in nedvomno strokovnjakinja za to področje, in ni razrešila ali predlagala Državnemu svetu, da o tem odloča in morebiti predlaga razrešitev Državnemu zboru, ampak je prijavila zadevo Komisiji za preprečevanje korupcije. Ta postopek pa še ni končan. In glede na to, da sem bil v prejšnji funkciji v času, ko je bil gospod Klemenčič predsednik komisije, sam osebno vodja službe za nadzor in preiskave, lahko s prve roke tudi povem, da te podatke oziroma informacije o, bi rekel, postopkovni fazi in pa o odločitvah komisije, ki jih uporabljate v vaših izvajanjih, niso točne in niso korektne. Namreč komisija, takratna, ko je dobila prijavo suma od državne sekretarke oziroma kasneje tudi od gospoda ministra, takratnega, sedaj gospoda poslanca Gorenaka, je vzela v postopek, obravnavala in ni sprejela mnenja o tem, da gre za korupcijo, ker je v predhodni fazi z uporabo pravnega sredstva, torej preko upravnega spora, eden od obravnavanih v postopku, to je gospod Zalar, dosegel, da je zadeva trenutno na Vrhovnem sodišču. In korektno je bilo tudi prej omenjeno, da je Ministrstvo za pravosodje v tem času poizvedelo prav za namene, ker želimo korektno obvestiti vas kot poslance in pa seveda tudi javnost v okviru svoje pristojnosti seveda, pozvalo Vrhovno sodišče, da pove v kateri fazi ta zadeva je. In odgovor je bil, da predvidoma do konca leta 2014, torej meseca decembra naj bi bilo odločeno, vendar še ni, kot vemo. Tako da ta informacija od vrhovnega sodišča je bila pridobljena. Skratka. Pravno in dejansko stanje leta 2012 je bilo enako kot je danes. Ukrepanje ni bilo tako, kot se pričakuje zdaj. Prepričan sem glede na to, da moramo tudi mi in smo seveda zavezani k temu, da delamo po zakonu in po pogojih, ki jih Zakon o državnem tožilstvu predpisuje, kateri so tisti, kdaj se lahko predlaga in po kakšnem postopku razrešitev, da sta takratni minister in takratna državna sekretarka ugotovila, da niso zadostni, zato so se verjetno odločili zato, da podajo v bistvu prijavo na Komisijo za preprečevanje korupcije, katere postopek pa ni končan. To je prvo. Drugo. Takrat se je minister tudi odločil za pravosodni nadzor. Pravosodni nadzor v okviru pristojnosti Ministrstva za pravosodje je bil takrat poskušen, ni bil izveden. Potem se je nadaljeval v času ministra Pličanića. Danes mu je praktično že tretja vlada – govorimo o spornem ravnanju leta 2012 in ni bil dokončan. Dokončali smo ga mi v dveh mesecih. Vam pa iskreno povem, če bi bil jaz takrat v tej vlogi, tega nadzora sploh ne bi uporabil, ker je nepotreben, ker zame je zadosti ugotovitev sodišča, upravnega, da je bilo neko ravnanje nedovoljeno, nepravilno in nezakonito. Presežka s pravosodnim nadzorom ne dosežemo, bil je pa tudi predlagan. Ne vem zakaj. Skratka, da se vrnem na začetek, dejstvo je, da je bilo po sodni ugotovitvi ravnanje nezakonito, nepravilno, da je šlo za nepravilno uporabo postopkovnih določb, ker Zakon o državnem tožilstvu določa dve vrsti postopka. Eno je imenovanje, ena dodelitev in takratni minister oziroma generalni državni tožilec je nepravilno uporabil te določbe. Ko je bilo to ugotovljeno, je bila zadeva sanirana. In očitno tudi za vas takrat in za nobeno vlado do danes niso bili to zadostni razlogi za ukrepanje, kot se ga pričakuje danes. In verjamem, glede na pogoje, ki jih določa zakon, da je to korektna ugotovitev in pravilno postopanje. Ko bodo pa končani drugi postopi, če je to bilo koruptivno motivirano ali da je šlo za zlorabo položaja v smislu inkriminacije, kot jo določa Kazenski zakonik, to bodo pa nove okoliščine, ki predstavljajo podlago, da lahko tudi Ministrstvo za pravosodje, vendar posredno, kot je korektno ugotovil gospod poslanec, predlaga in pozove Državnotožilski svet, da ta dejstva prouči in eventualno potem predlaga kot pristojni organ, neodvisen Državnemu zboru, da odloča o razrešitvi ali ne, vendar te situacije še nimamo. Tako da s tega razloga se mi zdi korektno povedati, da je pravna in dejanska situacija enaka, odločitve so take, kot so bile, mislim, da korektne glede na veljavno zakonodajo in pač, če se vsi deklaratorno zavzemamo za pravno državo, je pač treba počakati do odločitev pristojnih organov. Zadeve, kot je bilo že večkrat izpostavljeno, so pred inšpekcijo in pa pred Komisijo za preprečevanje korupcije. Vrhovno sodišče o zadevi odloča, sporočilo je uradno predvideno do konca leta 2014. Ker je to že minilo, je utemeljen sklep, da bo to verjetno kmalu in takrat bodo nove okoliščine, nova pravna dejstva in takrat bodo tudi podlage za nove odločitve, nove morebitne postopke. Tako da s tega vidika se mi zdi korektno do vseh poslancev, ki vseh teh pravnih in dejanskih postopkov in pa faz tega konkretnega primera ne poznajo, prav, da to obelodanim, poudarim, enako pa tudi zaradi javnosti. Ker se preprosto, vsaj jaz sem dobil občutek, vzbuja vtis, kot da bi nekaj lahko naredili, pa nočemo. Temu ni tako. Ni nobenih pogojev za to, kar ste vi pričakoval glede razrešitve, dokler ne bo dokončno odločeno. Hvala lepa.
Izvolite gospod dr. Vinko Gorenak, predlagatelj.
Ja, hvala lepa. No, kar na tale govor državnega sekretarja. Glejte, državni sekretar, jaz na temo, o kateri danes govorimo, jaz nimam nobene kritike pa tudi nobene zamere pa nič na vaju z gospodom ministrom, v času, odkar sta na teh funkcijah, kjer sta. Tudi je nisem nič izrekel, v nobenem primeru nobene. Ampak v čem se torej midva odnosno mi razlikujemo? To je pa naslednje. Zdaj, vi pravite stvar je sanirana, vsaka kršitev nima sankcije in tako naprej. Jaz sem rad plastičen pa dam primer, ki ga razumejo tudi ljudje. Povejte mi, kaj bi se zgodilo, če bi, recimo, midva zdajle po seji se tamle v Maximarketu "nažgala", totalka, pa se usedla vsak v svoj avto, pa nekje močno karambolirala, pa seveda stolkla svoja avtomobila, nič ne bi imela od tega, ker kasko ne krije in tako dalje. Ali je kakšna sankcija za to predpisana? Mislim sankcija v smislu, da bi morali vi ali pa jaz odstopiti? Ni. Verjetno bi dobila s sodišča nek prekršek, neprilagojena hitrost, alkohol, pa tisto, kar zraven sodi. Če pa ne bi prijavila policiji, ker ne bi bilo tretje osebe, pa bi naročila vlečno službo, odpeljala vozilo domov, škode ni. Kaj bi bilo? Nič. Se oba strinjava s tem? Stvar bi pa prišla v medije. Pa ni sankcije, razen tiste. Ampak jaz predpostavljam, da bi vi odstopili pa da bi jaz odstopil, ker bi nama bilo malo nerodno. Pa ni sankcije. A vidite? Zato vam trdim, da ni v redu, da v primeru, ko zoper gospoda Fišerja ni sankcije, da vsi delamo tole, razen nas tukaj, SDS. Vsi ostali pa, ja, ni še [[…]]Pravite, zakaj ni prijavila gospa Brezigarjeva ali pa jaz Državnotožilskemu svetu. Poglejte, to je isto, kot da me vprašate, zakaj kmet ne najame volka, da bi mu čuval ovce. Jasno, če mu bo ovce požrl. Državnotožilski svet je sestavil gospod Zalar. Mislite, da bo Državnotožilski svet zdaj kaj proti Zalarju rekel? Ne bo. Tukaj so sedeli pri javni razpravi od gospe, ta iz Celja, kako se že piše, ne vem, so danes člani Državnotožilskega sveta, tam nekje je sedel gospod Fišer takrat; kimali so tako, da jim je skoraj glava dol padla. Ko smo govorili o sestavi Državnotožilskega sveta, kako bo sestavljen in tako naprej. Torej brez veze, veste, prijavljati Državnotožilskemu svetu. Ta ne bo nič naredil. To je jasno, da ne bo naredil. Kaj je ugotovila KPK? Poglejte, kaj je ugotovila KPK, ste mi tako sporočili pisno, saj imate prav, vsebinsko, kar ste rekli, da zadeva ni dokončana. Zaradi suma korupcije in nasprotje interesov ste postopek štartali in ste nek dokument spisali, karkoli. Ampak ta dokument je danes pod blokado. Blokado na ta dokument je pa dalo Vrhovno sodišče. Zdaj pa vi pravite, "postopek še ni končan." To je pa razlika med nama. Seveda postopek še ni končan, saj imate prav da postopek ni končan, jaz vas pa sprašujem, kdaj bo končan? Vi boste rekli, to dela neodvisno sodišče [[…]]Vam jaz povem danes, do kdaj bo to delalo. Ne veste do kdaj? Do sredine leta 2016. Zakaj pa? Ker bo takrat dr. Fišer ponovno kandidiral. Torej? Govoriva pa o primeru iz leta 2012. Celo leto 2013, 2013, 2014, zdaj teče 2015 in postopek ni končan. Vi se s tem zadovoljite – tu je spet razlika med nama – in rečete, pravno je tako, postopek ni končan. Saj imate prav, ampak nedopustno je, da postopek ni končan, nedopustno je. Ne od vas, od Vrhovnega sodišča. Ker Vrhovno sodišče namenoma zavlačuje, ker ga ščiti. Ščiti ga pa zakaj? Zaradi tega, ker ga je gospod Zalar tja postavil, kjer danes sedi na mestu vrhovnega, generalnega državnega tožilca, in gospoda Maslešo leto pred tem, leta 2010. Vidite, to je problematično, to kolesje je problematično in to kolesje je treba pognati. Pognati ga je pa treba v tisti smeri, da bo zadeva začela delovati. Pravite, razrešitev gospoda Fišerja. Ja, seveda ne bo razrešitve, prvič, ker Državnotožilski svet tega ne bo predlagal in, drugič, ker ne bo podatkov. Seveda ne bo podatkov, ker gospod Masleša zavlačuje, to je problematična zgodba. Vsi, v koaliciji pa pridruženi del tam na koncu, pa nič. Za zaključek naj ugotovim, ker imam samo še nekaj sekund, da mi gospa sodnica Murglova ni odgovorila nič, ampak je šla domov. Da gospa Poropat na moje vprašanje ni odgovorila, ampak je šla domov. Da gospa Muršičeva bo, ne, ne bo, tudi ona je odšla. Aha, je imela še možnost pri delitvi pa je odšla. In seveda, da mi gospa Tomićeva ne bo odgovorila in da mi gospod Kordiš, kljub temu da je z nami, ni uspel odgovoriti na vprašanje, kako je z milijardo in 600 milijonov pa Grki pa klanjanjem pa seveda slovensko pravno državo. Jaz takšne na fakulteti, ki ne pridejo na izpit pa se ne odjavijo, saj veste, kako to izgleda, dobijo šus – šus v smislu negativne ocene, da ne bo kaj narobe –, ampak v Državnem zboru pač takšnih pooblastil nimam kot opozicijski poslanec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Čas, določen za razpravo še ni potekel, zato sprašujem, na podlagi 71. člena Poslovnika, ali želi še kdo razpravljati. Če želi predlagatelj ali Vlada, z dvigom rok. Želi kdo razpravljati? Ne. Predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Za zaključek, da ne bom ponavljal, da ne bo kdo rekel, da se ponavljam kot pokvarjen gramofon ali kaj takega, bom skušal dati poziv na podlagi vsega tega. Gospe in gospodje, verjetno ste ugotovili, da Slovenska demokratska stranka pač odpira teme. Danes so bile na sporedu tri take teme – banke, DUTB in tožilstvo. Predpostavljam, da v času, ki prihaja, ne bo kaj dosti drugače. Čas bi bil, da Vlada začne pošiljati kakšne zakone v parlament, ne pa da imamo pravzaprav dve točki dnevnega reda, ki ju je predlagala Vlada in koalicija. Kar pa se tiče naših predlogov, pa bom še enkrat rekel, vsaj v tistem delu, ki se tiče pravosodja, tam pri pravosodju sem pač sam avtor, pri drugih predlogih zakonov, priporočilih, bodo v glavnem kolegi. Kar se tiče pravosodja, verjemite mi, da dokler bom v Državnem zboru, mi dela ne bo zmanjkalo. Zagotovo mi dela ne bo zmanjkalo pri pravosodju. Sam ugotavljam, da sicer so neke minimalne spremembe v Državnem zboru v odnosu do pravosodja, minimalne spremembe. To je tako kot sončni žarek, veste, pri minus 45 stopinj Celzija, približno take spremembe so. Torej, še ne živimo v normalnem času pri plus 25 stopinjah. Prav pa bi bilo, da bi. Zato teme, ki bodo tudi še v bodoče na dnevnem redu Državnega zbora, kakorkoli jih boste jemali, vedite eno stvar – stvari, na katere smo opozarjali ali pa sem opozarjal v okviru pravosodja, za kar sem bil zadolžen tudi v preteklosti, so pile vodo, so imele svoj smisel, so imele rep in glavo in so imele svoj cilj. Ni prav, zlasti koalicijski poslanci, da po tekočem traku zavračate vse tisto, kar se vam zdi, da vam ali pa vašim političnim opcijam koristi. Prav bi bilo, da bi pogledali na koristi državljanov, predvsem pa, da bi pogledali na to, ali ta tretja veja oblasti deluje ali ne deluje. Namreč, ko sem leta 2008 prvič rekel, da imamo pravosodje, ki pravzaprav ne deluje v korist državljanov in ki ne deluje za potrebe državljanov in tako naprej, je tu notri kar završalo, tako da je moral predsednik Državnega zbora poseči, da sem sploh lahko nadaljeval. Danes se o tem pogovarjamo že malo bolj odkrito, malo bolj normalno, želim si pa dialoga. Jaz si želim dialoga. S kom? S tistimi, ki se na pravosodje spoznate. To je gospa Murgel. To so pravniki iz SMC, ki vas mrgoli, tako rekoč, ki se spoznate na stvari. Pa tudi na nasprotni strani so ljudje, ki se spoznajo na pravosodje, ki so bili odvetniki, ki so bili blizu sodstva in tako dalje. Argumentirano mi povejte, kaj nimam prav! Ne sedeti v poslanski klopi in v zrak gledati, kdaj bo čas za domov. To je premalo. Povejte, v čem se ne strinjate, ampak argumentirano. Ne pa na pamet govorjenje in glavo v pesek pa reči, saj bo bolje. Kdaj pa bo, pa ne vemo, kajne. Mi smo tukaj tisti, ki moramo pogoje za življenje v tej državi delati boljše. Jaz vas pozivam k temu delu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, izvolite, proceduralno.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Prej je gospod državni sekretar dejal, da je minister odsoten, ker ima mednarodne obveznosti. V petek smo bili na kolegiju, kjer generalni sekretar Vlade ni povedal, da želi minister, gospod Klemenčič, pri tej točki dnevnega reda sodelovati. In s tem bi lahko tudi ustrezno prerazporedili predlagan vrstni red razprav ali pa točk dnevnega reda na tej seji. Prav tako imate tisti, ki vodite sejo možnost, da tudi med sejo dvakrat spremenimo vrstni red obravnave točk dnevnega reda, to je vse v skladu s poslovnikom. Seveda, če bi minister ali Vlada za to izkazala interes, nobene težave. Vendar očitno, da se vrstni red oziroma dnevni redi oblikujejo tako, da je čim več ministrov odsotnih takrat, ko so njihove točke na vrsti. In vse te svoje obveznosti prelagajo pač na državne sekretarje in druge uradnike. Tako da predlagam, gospod podpredsednik, da na Vlado naslovite nek predlog, da predlagajo takrat, ko obravnavamo dnevni red in časovni razpored sej Državnega zbora, da Vlada da tak predlog ali pa pripombe, da se bo tudi razprave v Državnem zboru maksimalno prilagodila času, ki ga imajo ministri, ko so ministri v Sloveniji, ko nimajo neodložljivih obveznosti v tujini. Mislim, da bi bilo to korektno. Zadeve niso čez noč planirane, ampak so tudi vnaprej planirane, za vse te roke se ve. Predlagam, da te zadeve tako, kot ste napisali že nek dopis Vladi glede izrabe časa, da jih tudi opozorite, da tudi povedo, kdaj predlagajo, da bi bilo najbolje, da so na vrsti njihove točke dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sam bom seveda predsednika Državnega zbora obvestil o vašem proceduralnem predlogu. Zaključujem splošno razpravo. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem 16. točko dnevnega reda. Prekinjam 4. sejo Državnega zbora, jutri pa nadaljujemo, ker je petek, ob 10. uri. Hvala lepa.