Gospodine predsjedniče, pozivom na članak 144. Poslovnika Hrvatskog sabora, želim vas zamoliti za pomoć. 19. lipnja 2012. godine uputio sam pisano zastupničko pitanje ministru financija, gospodinu Liniću i požurnicu 18. listopada 2012. jer nisam dobio odgovor na pisano pitanje. Drugo, 05. lipnja 2012. zastupničko pitanje u pisanom obliku uputio sam predsjedniku Vlade, Zoranu Milanoviću, a 18. listopada 2012. požurnicu za dobivanje odgovora i vjerujte mi odgovori do današnjeg dana nisu došli. S obzirom da se radi o značajnim pitanjima koje je direktno vezano za interese 160 tisuća građana RH, ja vas molim da u skladu sa člankom 144. Poslovnika, utječete na ministra i predsjednika Vlade iako je zakašnjenje u davanom odgovoru već bezobrazno dugo, da u roku od 8 dana mi odgovore na zastupnička pitanja. Drugi mehanizam reakcije nemam jer požurnice u pisanom obliku ne daju učinke.
Razumijem poštovani zastupniče. Zatražit ćemo da se dostave odgovori na zastupnička pitanja u skladu sa Poslovnikom, u što kraćem roku. Hvala vam lijepa. Vidim drugu ruku. Poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskog sabora, u ime kluba Hrvatskim laburista tražim stanku od 10 minuta kako bi mogli raspraviti o pojavi ili ovdje u Saboru progovoriti o problemu pothranjene djece u osnovnim školama. Evo, i zbog ovog podsmjeha, govorit ću o podsmjehu koji socijaldemokrati se smiju na 4% pothranjene djece. Znači, ovo je trebalo.
Molim vas, imamo standard, to ćemo udovoljiti, naravno, to mislim da rasprava neće pomoći ništa, ali ako zatražite to u skladu sa Poslovnikom da se dostavi izvješće ili barem zastupnička pitanja ako postavite, dobit ćemo više, posebno ako bi imali i prijedlog akta kojim bi riješili taj problem, ali dobit ćete. Ima li još drugih zainteresiranih za tu temu? Nema. Ima, dobro da čujem. Pa neću vas nagovarati još na to. Poštovani zastupnik Boro Grubišić.
U svezi iste teme koju je kolega Vukšić izložio, tražio bih isto stanku od 10 minuta.
Boro Grubišić, u ime kluba HDSSB-a. Goran Marić. Marić, ista tema poštovani zastupniče Marić? Hvala lijepa. Vidimo se u… Što?
Ne vizavi ove pothranjenosti, vizazi prilike u turističkoj zajednici RH, ali paralelno sa time i na tragu onoga pitanja gospodina Lesara, gospodine predsjedniče pokušajte iskoristiti svoj utjecaj, pokušajte iskoristiti svoj autoritet i pokušajte pod navodnicima od najtransparentnijeg grada u Hrvatskoj, grada Pule, dobiti odgovor na jedno moje zastupničko pitanje, koliko novaca troše za financiranje PR agencija, medija, intelektualnih usluga i tome slično? Nedavno sam dobio odgovor ministra Bauka da do zakonskog roka, čini se da je odgovor trebao biti 03.03., on ili njihovo ministarstvo nisu dobili odgovor na to moje pisano pitanje, prošlo je više od mjesec dana…
Razumjeli smo poštovani zastupniče što tražite [[Upadica Kajni: Vidim da ne trzaju.]] Ne moraju trzati na zastupnička pitanja, to ćemo… … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, važno da institucije rade posao, a predsjednik Sabora je skupa s vama jednako ovdje što se toga tiče. Mi možemo samo zatražiti mišljenje Državne revizije, a ne izravno od grada Pule ili bilo koga da se nama obraća. Dakle, imamo institucije i one će raditi svoj posao, Državna revizija kontrolira trošenje i skupština grada, odnosno vijeće gradsko. Dakle, tražite li vi stanku ili ne tražite? Dobro. U vezi s čim ili s kim? Turističke zajednice? Što je u turističkoj zajednici?
Što je u turističkoj zajednici? Vidim da nekoliko dana niste bili u Hrvatskoj. Radi se o čistkama, radi se u smjenama po matrici najgorih boljševičke prakse iz godine '48. ili tu negdje.
Dobro. Ne slažem se s kvalifikacijom, a nije da nisam pročitao, prema tome nema riječi o tome. Turističku zajednicu, dva puta, klub, dobro. Praksa je takva. Ok. Hvala lijepa. U 9,50 nastavljamo sa zasjedanjem. Hvala lijepa. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,50 SATI]] Poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici, isteklo je vrijeme za stanku koju su tražili predstavnici klubova. Sada ćemo čuti stajališta klubova vezano za teme koje su izuzetno aktualne. Prvo poštovani zastupnik Branko Vukšić u ime Hrvatskih laburista.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Uvaženi predsjedniče rekli ste na početku da bi možda bilo bolje o ovoj temi postaviti zastupničko pitanje i dati neko rješenje. Ja ću vam reći zašto nisam postavio zastupničko pitanje. Jučer sam dobio odgovor na zastupničko pitanje koje sam postavio početkom 2013.godine, godinu dana. Tema o kojoj govorim sasvim sigurno da ne može čekati godinu dana, a na kraju ću dati i prijedlog rješenja usmeno, a kasnije i u pisanoj formi. Tri su razloga, najmanje tri razloga zbog čega sam se danas javio. Prvi razlog za tu temu i mislio sam upravo postaviti pisano pitanje ministru obrazovanja, međutim čini mi se da je jučer pothranjenost ili glad u školama spomenuo jedan kolega iz HDZ-a i socijaldemokrati su se grohotom nasmijali na to kao što su se danas nasmijali na to jer nemaju doticaj sa stvarnošću, voze se u autima i iz svojih kabineta izgleda ne izlaze, a čak i ne prate ono što se piše u medijima. Drugo, nazvalo me nekoliko ljudi, konkretno jedna gospođa telefonom rekla možete o ćirilici progovarati, politizirati u Saboru a gladi u Hrvatskoj se stidite. Ne stidimo se, o tome treba progovoriti ovdje sa govornice. Treće, već sam naučen od vlasti da donositelju loše vijesti treba odrubiti glavu, pa ja se nudim zato, pogodan sam. Četvrti razlog je zato što se mnogi ponašaju poput francuske kraljice Marije Antoanete koja je rekla ako nemaju kruha neka jedu kolače jer stvarno nemaju doticaj sa zbiljom. Ja ću pročitati samo nekoliko podataka koji se ne tiču Hrvatske, koji se ne tiču Hrvatske ali su alarmantni i jedna rečenica poslije će glasiti, to se ne događa samo drugima. "Danas svakih 5 sekundi jedno dijete mlađe od 10 godina umire od gladi u svijetu". Ne govorim kod nas, da ne bi bilo podvala. "Glad je 2004.godine to su mi bili dostupni podaci ubilo više ljudskih bića nego svi ratovi zajedno. 10 milijuna djece mlađe od 5 godina umre svake godine od gladi". To je taj podatak. "Oko 40 milijuna djece mlađe od 5 godina pati od nedostatka vitamina A, a svake godine vid izgubi 13 milijuna djece". I to se neko reći ne događa nama. Događa se nama, ne ovako drastično. Pedagozi u školama upozoravaju, neke su već zbog toga i kažnjene u gradu Zagrebu da su djeca pothranjena, da djeca koji nisu lopovi kradu drugoj djeci užine koje se donose u školu. Sa nekoliko pedagoga smo razgovarali koji kažu da ima u tome istine. Sistemsko nije prehrana u hrvatskim školama riješena i s ovog mjesta apeliram da nam gospodin Jovanović podnese konkretne podatke, da se obrati u Saboru zastupnicima, da se obrati hrvatskoj javnosti i da ne reagira kao što je jedna ministrica reagirala, nemaju za hranu valjda su kupili markiranu odjeću. To je ta suptilnost ove vlasti. Kažu da je negdje u recimo ispitivali su u 5.razredu osnovne škole bilo je 3% neuhranjenih dječaka i 6% slabije uhranjenih djevojčica zbog nedovoljne količine vitamina i minerala dugoročno mogu stradati srce, crijeva, bubrezi, pluća, mozak i oči. Naročito kod djece u razvoju. Naša zadaća je ovdje ne samo politizirati nego voditi brigu, a najviše o djeci i o starijima. Naša je ovdje zadaća biti solidarni, pokazati sluh za sve tegobe koje se događaju hrvatskim građanima, ali čak i ne samo i hrvatskim građanima. Kako podučen od predsjednika Hrvatskoga sabora, kako riješiti ne sistemski, dok se ne riješi sistemski evo ja imam jedan prijedlog da saborski zastupnici odvoje pola paušala mjesečno za djecu da nađemo model da se osnuje jedna grupa da se nađe model i pomognemo školama koje nemaju organiziranu prehranu za djecu. To ću dostaviti Saboru u pisanom obliku. I još jedanput molim da se ministar Jovanović obrati sa konkretnim podacima o toj temi. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba HDSSB-a poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Odmah s obzirom da nemamo pravo na repliku ću reći gospodinu Vukšiću, kada bismo mi izdvojili pola paušala to bi bilo dovoljno za Brodsko-posavsku županiju i škole u Brodsko-posavskoj županiji. A gdje je ostala Hrvatska, ne znam. Ali recimo samo tako Brodsko-posavsku županiju. Ovo pitanje je koje se evo polako provlači potiho kroz tisak i ostale medije elektronske itd. je zaista pitanje koje u vrijeme ekonomske krize i u vrijeme kada su roditelji, većinom roditelji djece pod blokadom, dakle u velikom minusu bankovnom, dakle oko 300 000 osoba je u bankovnom minusu, je vrlo dobro postavljeno i dobro formulirano. Naime, tko to financira, kakva je uređenost financiranja školskih kuhinja? Maloprije sam dobio informaciju da jedna lokalna samouprava, jedna općina financira, valjda ima toliko novca u proračunu, u blagajni, u riznici svojoj da financira školsku kuhinju u općinskom mjestu. Prema zakonu nema te obveze financiranja nijedna lokalna samouprava, ona financira predškolsku nastavu i financira eventualno dječje vrtiće, dakle predškolsku nastavu ovu pred sam polazak u školu i dječje vrtiće. Obveze prema školama nema. Tko ima? Je li to ministarstvo? Je li definirano u zakonu da djeca barem u onim da kažem glavnim školama, o područjima ne bih htio ni govoriti jer mi u Brodsko-posavskoj županiji imamo recimo za jednu općinu kao što je Garčin imamo 7 područnih škola i središnju školu. Ili u nekom drugom mjestu kao što je npr. škola u Podvinju koja ima područne škole u Pocrkavlju, druga škola u Slavonskom Brodu imaš područnu školu na selu u Ruščici, Vrbi itd. Dakle o područnim školama u kojima ide po nekoliko učenika ili 10-tak učenika, 15, nema niti govora o kuhinji, a u središnjim centralnim školama tu i tamo postoji ta kuhinja koja bi trebala pripremati, što bi trebalo priređivati? Obrok koji bi se pojeo žlicom ili pak da dijeli sendviče kao što to može kupiti i u trgovini seoskoj ili bilo kojoj drugoj dijete. Na čemu to ili kako to djeca idu u školu, pogotovo ili poglavito u jutarnjim smjenama u prvoj smjeni jer znamo da postoji na rubnim dijelovima Hrvatske nastava u dvije smjene, mnogim školama u dvije smjene, a oni koji idu u prvu smjenu djeca budu od dakle kad pođu u pola 8 u školu do 12, pola 1 gladna, a svi govorimo da je doručak najvažniji obrok u prehrani čovjeka. Žive na smokiju, čipsu ili nekakvom Bananku, ako roditelj može kupiti i priuštiti to djetetu. A što onda imamo osim gladi, pa imamo i pretilost jer su ti proizvodi koje djeca jedu i ako pojede komadić pizze negdje u obližnjoj pekari, to je tjestenina, to su ugljikohidrati, dakle imamo problem i gladi, ali i pretilosti djece. Nije samo glad ta koja tišti djecu nego zapravo kada koriste to što uopće imaju mogućnost s obzirom na novčane mogućnosti roditelja, to su uglavnom ugljikohidrati i onda imamo avitaminoze, anemije, karijes zubi itd. Količina u broju koji je puno veći negoli u bilo kojoj državi Europske unije. Dakle osim gladi imamo i pojave drugih bolesti koje su važne ako su u dječjoj dobi važne su za razvoj u pubertetu i kasnije u odrasloj dobi ostavljaju posljedice. O tome bi ministarstvo evo prijedloga dakle možemo mi bit dobrotvori, hvala Bogu, nitko nije protiv toga ali bi to sustavno trebale se rješavati u ministarstvu, a ministarstvo znamo kako već djeluje i na koji način je umanjilo prihode, plaće učiteljima, profesorima i na koji način djeluje prema zaposlenicima u školama, a kamoli onda kako djeluje prema djeci. Dakle loše se ponaša i loše djeluje na zaposlenike, a o djeci da ne govorimo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a o dvije teme, šta ćemo dvije stanke radit? … [[Upadica se ne razumije.]] Šta ćemo dvije stanke, stanku za stankom? … [[Upadica se ne razumije.]] Goran Marić vezano za temu koja je na dnevnom redu u ime kluba. Tako možemo koliko hoćete, to je…
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Cijenjeni kolegice i kolege. Mnogi misle da su najosjetljiviji dio društva, ali zasigurno je da su djeca daleko najosjetljiviji dio društva. Mnogi se i osjećaju neravnopravnima, nejednakima, ali najizraženije je kad se nejednakost osjeti među djecom. Ni Hrvatsku nije zaobišla takva situacija. Imamo djece koja nemaju što doručkovati i bez doručka su, a imamo djece kojima se helikopterima nose doručci. To je situacija koja je došla u posljednjih 20 godina. Roditelji imaju i zakonsku i roditeljsku i moralnu obvezu skrbiti o svom djetetu i brinut se o njegovom razvoju i ljubav je čimbenik bez kojeg se ne može izgraditi zdravo dijete, ali ljubav nije jedina iako je najnužnija. Potrebni su i ostali uvjeti, pa i materijalni uvjeti. Kakvo je stanje ekonomsko u društvu to se najbolje pokazuje pred fiskalni kapacitet društva, kroz strukturu gospodarstva, ali i kroz raspodjelu dohotka. Moral društva se zrcali kroz raspodjelu dohotka i tom raspodjelom dohotka se utječe i na otklanjanje siromaštva kojega u Hrvatskoj nesumnjivo ima, iako se mnogi i zasmiju na riječ glad. To je ponekad se čini i uobičajeno, jer nikada sit gladnome nije vjerovao. I ožiljcima se netko smije, ali samo onaj koji nitko nikada nije ranjavan, samo se takvi mogu smijati i ožiljcima. U civiliziranom društvu državi sa prirodnim potencijalom kakva je Hrvatska siromaštva ne smije biti, a uzroci siromaštva su višestruki. Maltuzijanisti kažu da je to zbog velikog broja stanovnika. Nezaposlenost je najveći uzročnik siromaštva, međutim pogubno je kad zaposleni su u siromaštvu. Ali i to je normalno kad rade i prisiljeni su raditi za plaću od koje ne mogu podmiriti najnužnije ljudske potrebe, osnovne ljudske potrebe od hrane, topline, odjeće i stana. Ali i rad bez plaće je isto tako uzrok siromaštva. Ali ono što je sigurno da nije uzrok siromaštva, a to je nedostatak bogatstva. U Hrvatskoj nije uzrok siromaštva nedostatak bogatstva. U 17 godina je samo neto dobiti isplaćeno 375 milijarda kuna. Sa bruto nacionalnim dohotkom, brojem stanovnika država koja u 17 godina isplati 375 milijarda kuna neto dobiti ne bi smjela imati ni jednog siromašnog ni odraslog, a kamoli djeteta. Siromaštvo je uzrok i mnogih drugih nedaća društva. A što zapravo nekada najizravnije utječe na stvaranje i kreiranje siromaštva? Grandomanija, grandomanija koja se učahurila u hrvatsko društvo i koja je stvorila zbog svojih hedonističkih prohtjeva jedan sloj nezaštićeni sloj. To može samo promijeniti politika i raspodjelom dohotka. Prava mjera bogatstva ne smije biti nikada ni blizu siromaštvu, ali ni predaleko od siromaštva. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba nezavisnih poštovani zastupnik Damir Kajin. I jednu i drugu je rekao, to i je problem. Je, pitajte ga. … [[Upadica Šuker, ne čuje se.]] O.k. Ovako pitao sam Kajina za što? Rekao je za jednu i za drugu temu. Zato sam malo prije komentirao da svaki klub kad traži stanku može koliko hoće tema navesti, ali ne više od 5 minuta, pa ste vi protestirali i rekli. Tako sam razumio. … [[Upadica Šuker, ne čuje se.]] Dobro. O.k. Dakle idemo na turističku zajednicu. Dobro, onda prije, oprostite kolega Kajin da kažem nekoliko riječi jer je tema otvorena, ponavljam to bez pripreme materijala, bez stajališta oni koji odgovaraju, izgrađuju sustave u državi i u društvu. Dakle, naravno da smo mi svi socijalno osjetljivi svatko iz, rekao bih na svoj način. Ali problem socijalne osjetljivosti u državi mjeri se i podrazumijeva izgradnju socijalnog sustava društva i države. A kad je riječ o humanitarnoj osjetljivosti onda se ona iskazuje kroz udruge, društva ili svaki pojedinac u okviru svojeg okruženja, svoje životne sredine. Dakle, vratimo se na ono što sam molio. Tema sasvim sigurno zaslužuje stalnu brigu i nas i institucija države. Ali da bismo mogli biti aktivni, kreativni u izgradnji sustava socijalne osjetljivosti u našem društvu predlažem da se na pisani način sugerira kako doći i izgraditi bolji sustav. Humanitarno to je nešto drugo. Svi vjerujem da imaju prilike da humanitarno djeluju kroz organizacije, kroz institucije, udruge građana ili u svojoj sredini. Drugo što želim reći problem siromaštva nije samo problem manje razvijenih zemalja. To je zaista problem i bogatih zemalja i to razumijem svakoga tko iskazuje svoju osjetljivost na tom području. Ali da bismo bili društvo efikasni pripremimo akte i sugerirajmo kako popraviti to. A sada idemo na novu temu. Poštovani zastupnik Damir Kajin. Tema je turistička zajednica, vezano za turističku zajednicu. Kažu akutna. Da čujemo
Ovo prije svega o čemu neki sudjeluju kada je riječ o smjenama u turističkoj zajednici je sramotno. I reći ću da je sramotno to za neke osobe u Ministarstvu turizma, pa sigurno nije na korist ni samome turizmu. Ja se čak usuđujem reći da je na djelu pokušaj izvlačenja novaca iz turističkih zajednica. I molim isto tako, ne znam institucije ovoga društva neka jednostavno objave koliko novaca od dvije tisuće recimo druge do danas dobivaju pojedini konzultanti u Republici Hrvatskoj. Usuđujem se reći da za intelektualne usluge, za PR usluge, konzultantske usluge u tijelima državne vlasti u Hrvatskoj se na godišnjoj razini izdvaja preko 500 milijuna kuna. Evo novaca za pothranjene. A znate što je glavni problem recimo kod pothranjenih? To što pojedini roditelji ne mogu svojoj djeci onu marendu platiti cca 200 kn mjesečno. Jednostavno neki roditelji to nemaju. Kao što nemaju 2000 kuna za neki izlet u 8. razredu kada se obilaze ne znam Hrvatska i tome slično. I slažem se sa gospodinom Marićem u Hrvatskoj ne smije biti gladi. Ali u Hrvatskoj u ovom trenutku je negdje oko milijun i 300 tisuća siromašnih. Jedna trećina u Hrvatskoj je siromašna. Takva Hrvatska nije bila do '90-e godine. Uzmimo taj novac od konzultanata i usmjerimo za one koji su u Hrvatskoj gladni. Da se vratim sada na ovu drugu temu, turističke zajednice. Porast noćenja i dolazaka u Hrvatskoj 2013. bio je 5,1% cca. U Istri broj noćenja rastao je po stopi od 0,3%. I sada što imamo? Ovi sa 0,3% smjenjuju direktoricu koja je između ostalog recimo ostvarila rast od 5,1% zajedno sa svim djelatnicima u RH. Umjesto da bude obrnuto, žrtva je naprosto ona koja se izborila za određeni rast. I sada što je ovdje na djelu? Mislim da ministar igra igru jednog istarskog dvojca koju su završili u najvećim hrvatskim kompanijama i gdje vode ne znam konzulting, PR itd. pretvorbu turističkog portfelja upravo za te pojedince. Jednom riječju usuđujem se reći greška Vlade je što je sav novac u Ministarstvu turizma isključivo rezervirala ja bih rekao za jednu stranku. Da idem sada konkretno, neki konzultanti što predlažu? Da današnje turističke zajednice kroz proces racionalizacije, to nije sporno, i teritorijalnog okrupnjavanja prerastu u tzv. destinacijske menadžment organizacije. Što podrazumijeva njihovo primjereno kadrovsko ekipiranje pod navodnicima i dodatnu edukaciju za poslovno upravljanje destinacijskim razvojem. Tko će to raditi? To će raditi normalno ti konzultanti. Drugim riječima, između ostalog tko nije isplativ ugasio bi se, što znači da bi trećinu sadašnjih turističkih zajednica trebalo pretvoriti u neke info centre pri čemu bi turistička unutrašnja Hrvatska bila bačena usuđujem se reći nekoliko desetljeća unatrag a stotine bi ljudi dobilo otkaz premda se sada to pokušava demantirati. Pojedine konzulting organizacije to su normalno naplatile, da ne govorim o novcima, ali to je sitniš prema onome što se očekuje u nastavku cijele priče gdje bi se sad pretpostavlja se da je glavna namjera konzultanta uknjižiti se na dobar dio "uknjižiti" pod navodnicima na dobar dio od više od 560 milijuna kuna koji se vrte u tom sustavu radeći razne master planove i strategije. Naime, novim ustrojem predviđeno je da svaka regionalna turistička organizacija ima svoj odjel za strateško planiranje kojem je u opisu posla izrada strategija i master planova. A zna se onda tko će naprosto sve to i odrađivati. S druge strane želim podsjetiti da Hrvatska između ostalog ima i vlastitih agencija pa npr. Institut za turizam. I onda zašto Institut za turizam ne bi radio sve te master planove kada su ionako na Proračunu RH?
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora dozvolite mi najprije nešto osobno, želio bih vama čestitati imendan. Danas je sv. Josip pa prema tome u ime kluba ja vam čestitam imendan. Ali osobno je zbog toga što se radi o predsjedniku ne. A što se tiče ove stanke, dakle meni nije jasno zašto mi ne raspravljamo o tome da li je ministar sazvao sastanak oko pripreme sezone? Ja koliko znam ove godine nije imao nitijedan sastanak oko pripreme sezone, po meni je to daleko bitnije. Druga stvar, nije Istra jedina perjanica hrvatskog turizma. Ako se ne varam prošle godine perjanica hrvatskog turizma je bila cijelu sezonu srednja Dalmacija, ali o tom potom. Idemo na meritum stvari. Dakle, na sjednici Vijeća turističke zajednice je bilo izvješće. Po informacijama koje ja imam to izvješće je bilo čisto ok. Napravljeno sukladno planu i programu. Da li su neke stvari mogle biti ovakve ili onakve o tome se može raspravljati međutim sveukupni rezultati turizma u prošloj godini su bili odlični, bar su tako svi govorili oni koji su vezani uz turizam i turističku sezonu. Međutim, vrlo je interesantno, ja stalno govorim da svaka stranka ima svoj hranidbeni lanac i svaka politika ima neke svoje hranidbene lance, vrlo je interesantno da nisu htjeli, da se nisu potpisali određeni dokumenti koji su nastali mimo procedure i njihova obveza je navodno nastala mimo procedure. Dakle, to je ono što govore neki ljudi koji su članovi vijeća. I to je vjerojatno bio razlog da se dogodi ovo sve što se dogodilo. I postavlja se jedno elementarno pitanje, kako je Hrvatska, uz ovako loše makroekonomske pokazatelje koje imamo, jedinu gospodarsku granu koja je zahvaljujući radu nekih saborskih tijela i nekim zakonima itd. imala dobre rezultate prošle godine, dovodimo u situaciju da praktički na početku predsezone jer za tri tjedna je Uskrs i obično nekako simbolično u Hrvatskoj turistička sezona počinje sa uskrsnim blagdanima. I obično nam je to nekakav indikator kakva će biti sezona, pustimo ono što se događa nakon 9. mjeseca al nekak ja govorim o nekakvom percepciji kako se to u Hrvatskoj gleda. Mi smjenjujemo direktoricu Turističke zajednice? Zašto? Da li je razlog njen nerad, ako je razlog njen nerad, onda se to moglo najaviti i početi pripremati u 11. mjesecu prošle godine jer ministar turizma je u 11. mjesecu prošle godine po svim pokazateljima mogao vidjeti da li turistička zajednica radi ili ne radi. Dakle vrlo, vrlo čudne stvari. Međutim, kažem ministar turizma umjesto da saziva sastanke oko pripreme sezone da rezultati budu bolji i ove godine nego što su bili prošle godine, da nam se ne dogodi ona rupa da tako kažem koja se dogodila prošle godine bez obzira koliko su odlični rezultati bili, međutim ako se ne varam Sjeverni Jadran, dakle Kvarner i Istra su bili poprilično prazni u 7. mjesecu i to je činjenica koju ovdje naprosto treba reći i umjesto da analiziramo zašto se to prošle godine dogodilo, da nam se ove godine to ne dogodi i automatski to znači ako nam se to neće dogoditi da će rezultati u turizmu ove godine biti daleko bolji nego što su bili prošle godine. ne, mi idemo smjenjivati direktoricu turističke zajednice. Zašto? zato što nije htjela potpisati nekakve papire, ali kažem izvješće barem oni koji govore, koji su ih imali prilike vidjeti kaže da su korektni i da ne bi bilo potrebe za smjenu direktorice turističke zajednice. Dakle, evo samo govorim o nekim stvarima koje se u Hrvatskoj događaju bez obzira na koju političku opciju se odnosi. Ovo su stvari koje naprosto govori da određene odluke i određene stvari donose ljudi bez obzira na političku boju i ovo je nešto što za Hrvatsku nije dobro, naprosto nije dobro, jer Hrvatska turistička zajednica ima proračun od 650 ili koliko milijuna kuna, Hrvatska turistička zajednica je morala donijeti novi Zakon o turističkim zajednicama, Hrvatska, Ministarstvo turizma je predlagatelj tih zakona je morala itekako vidjeti kako riješiti problem turističkih zajednica u malim sredinama koje ne mogu živjeti od one turističke članarine. Druga je priča tamo gdje ima puno turista, dakle, puno, puno otvorenih pitanja i na kraju gospođa koja je bila na čelu turističke zajednice je trudna. Ona bi vjerojatno tako i tako zbog toga za dva ili tri mjeseca ne bi mogla više raditi i mislim da je trebalo biti s tog osnova korektan prema njoj. Prema tome, ova je jasna poruka svim mladim Hrvatima vidite što će vam se dogoditi kad ste trudni, mislim da je ovo jako tragično. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme. Poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru, mislim da korištenje stanke, pauze, za klubove predlažem nominiram temu za predsjedništvo Hrvatskog sabora, proširenom sastavu sa predsjednicima klubova. Zašto? Tu postoji nedorečenost ili nepreciznost u Poslovniku Hrvatskog sabora pa bismo mogli ako bismo nastavili ovako neorganizirano otvarati teme kad se kome sjeti, što može biti praksa ali to nije parlamentarizam, to nije parlamentarizam. Naime, ako parlamentarizam zaista potiče od latinske riječi za govorenje onda ono u Parlamentu mora biti organizirano, strukturirano, parlamentarno ali na temu koja je na dnevnom redu. Izuzeci ne mogu biti da za sjednicu kluba u istom momentu tražite dvije sjednice, nije moguće, nije smisao. Ako ćete imati sjednicu kluba, bilo tko onda će sve staviti na dnevni red, pa će u pet minuta iznijeti svoje stavove klub. Hvala lijepa. Dakle, mislim da sam bio korektan staviti na sjednicu predsjedništva proširenog Sabora, dakle gdje su svi predsjednici klubova zastupnika u Hrvatskom saboru. Hvala vam lijepa. Sad prelazimo na utvrđeni dnevni red, točku dnevnog reda - Konačni prijedlog Zakona o zaštiti potrošača, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 630 Predlagateljica Zakona je Vlada RH. U skladu sa člankom 204. Poslovnika Hrvatskog sabora hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmane možemo podnijeti do kraja rasprave u skladu sa člankom 197. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o konačnom prijedlogu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da, poštovani Alen Leverić, zamjenik ministra gospodarstva, izvolite poštovani zamjeniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, cijenjene zastupnice, zastupnici. Razlog donošenja novog Zakona o zaštiti potrošača prvenstveno su preuzimanje Direktive o potrošačkim pravima koje je poboljšanje pojedinih odredbi upravo važećeg zakona za koji se tijekom provedbe pokazalo da ih je potrebno drugačije urediti. Širenje same interne trgovine na zajedničkom tržištu utjecalo je na potrebu stvaranja jedinstvenog regulatornog okvira za sve članice EU o čemu smo slušali i prije nešto manje od mjesec dana u ovom uvaženom Domu raspravu oko Internet trgovine, koja osigurava pravnu sigurnost za potrošače i trgovcu u prvom redu a što bi doprinijelo stvaranju poticajnog okruženja za prekograničnu trgovinu čime se smanjuju troškovi poslovanja i stvara veća dodatna vrijednost u gospodarstvu. Rezultat toga je donošenje Direktive 2011./83. Europskog parlamenta i vijeća 25. listopada 2011. godine o pravima potrošača koja je prenesena u ovaj prijedlog Zakona o zaštiti potrošača. Osim što se uređuju prodaja na daljinu i prodaja izvan poslovnih prostorija potrošača ova Direktiva sadrži i zajedničke odredbe koje se odnose na sve ugovore sklopljene između trgovca i potrošača a tiču se obveze informiranja potrošača o robi ili usluzi koju on kupuje, ispunjenja ugovora, prijelaza rizika, obaveze obavještavanja potrošača, dodatnih plaćanja, troškova telefonske komunikacije i slično. Tako će prodaja na daljinu i prodaja izvan poslovnih prostorija imati neke zajedničke odredbe koje se odnose na sadržaj informacija a koje je trgovac dužan dati potrošaču prije samog sklapanja ugovora na papiru ili nekom drugom trajnom mediju. Također rok u kojem se potrošač može predomisliti vezano uz sklapanje ugovora o prodajnoj daljini ili prodaji izvan poslovnih prostorija, iznosit će 14 dana. Novac predstavlja i definirane obaveze trgovca i potrošača u slučaju da se potrošač predomisli vezano uz sklapanje ugovora o prodaji na daljini ili prodaji izvan poslovnih prostorija. Što se tiče trgovca, on je dužan izvršiti povrat novca potrošaču i to u roku od 14 dana od dana kad je dobio obavijest potrošača o jednostranom raskidu ugovora, a što se tiče potrošača on je dužan izvršiti povrat robe, također u roku od 14 dana od kada je obavijestio trgovca o jednostranom raskidu ugovora. U nekim slučajevima potrošači se odlučuju na jednostrani raskid ugovora nakon što su robu koristili u mjeri većoj nego što je potrebno za utvrđivanje njenih karakteristika i funkcioniranja. U tom slučaju potrošač neće gubiti pravo na jednostrani raskid, ali će snositi troškove za eventualno umanjenu vrijednost same robe. Također, želim naglasiti da će odredbe zakona koje se odnose na … o potrošačkim pravima stupiti na snagu 13. lipnja ove godine. Naime, države članice u obavezi su prenijeti direktivu Nacionalnom zakonodavstvu prije njene primjene, znači prije 13. lipnja, a kako bi se omogućilo poslovnoj zajednici usklađivanje i poslovanje s novim pravilima. Ovakva jednaka pravila poslovanja na razini EU s jedne strane doprinijet će smanjenju troškova poslovanja i stvaranju poslova za razvoj tržišne niše s tendencijom rasta gospodarske aktivnosti malog i srednje poduzetništva, koji trebaju biti skloni traženju poslovnih prilika u drugim državama članicama, a s druge strane vratiti povjerenje potrošača i potaknuti ih na korištenje svih prednosti zajedničkog tržišta EU. U proteklom je razdoblju praksa pokazala da se je veliki broj kršenja potrošačkih prava odnosio na kršenje odredbi o akcijskoj prodaji, sniženju i samoj rasprodaji. Naime, neki su trgovci prakticirali isticati akcijsku prodaju, sniženje i rasprodaju dulje vremensko razdoblje slijedom čega se mogao steći dojam da se ne radi zapravo o akcijskoj prodaji, sniženju, odnosno rasprodaji već o prodaji po redovitim cijenama čime su zavaravali potrošače radi čega je bilo potrebno ovo područje detaljnije i urediti. Na pojedinim se trgovinama ne rijetko mogu vidjeti natpisi sniženje ili rasprodaja tijekom cijele godine što činjenično nije točno, već se time samo želi privući potrošače. Stoga, posebnu glavu ovog zakona čine odredbe o posebnim oblicima prodaje. Za sve posebne oblike prodaje, zajedničko je isticanje dviju cijena i to redovne cijene i cijene važeće tijekom trajanja takvog oblika prodaje, a to se odnosi na sezonsko sniženje, rasprodaju, akcijsku prodaju, prodaju proizvoda s greškom, prodaju proizvoda kojima ističe rok uporabe, ali i na kraju sve ostale posebne ponude trgovca u okviru kojeg potrošači mogu kupovati proizvode po nižim cijenama od onih u samoj redovitoj prodaji.Primjerice, kasnonoćna kupnja, rođendani pojedinih trgovačkih centara i slično. U pogledu rasprodaje predloženo je da se isto odredi tko prodaje robu po nižoj cijeni u … navedenim slučajevima, kao što su primjerice prestanak poslovanja trgovca, prestanak poslovanja u dosadašnjim poslovnim prostorijama. Nadalje, u zakonu je predloženo da se sezonsko sniženje može provesti najviše 3 puta godišnje te da može započeti između 27. prosinca i 10. siječnja, 01. i 15. travnja, 10. i 25. kolovoza i može trajati najdulje 60 dana. Što se tiče akcijske prodaje, propisano je da ista ne može trajati dulje od 30 dana. Namjera ovih odredbi je bolje utvrđivanje ovog područja od čega će koristi imati i potrošači i sami trgovci. Ovakvim se uređenjem želi spriječiti zavaravanje potrošača, ali i nelojalno postupanje od strane pojedinih trgovaca prema ostalim trgovcima. Također, potrošači će točno znati u kojem razdoblju trgovci provode sezonsko sniženje i koliko ono traje, a što se tiče ostalih neimenovanih posebnih oblika prodaje, trgovcima se ostavlja mogućnost korištenja bilo kojih drugih naziva u razdoblju koje njima najbolje odgovara, u svrhu promocije svojih roba i usluga pod uvjetom da istaknu redovitu cijenu robe ili usluge i cijenu tijekom trajanja samih promotivnih aktivnosti. Ovim se odredbama neće spriječiti sloboda trgovca da osmišljavaju svoje promotivne kampanje i potiču prodaju pojedinih proizvoda, isto tako kako ne bi utjecali na ugovorene promotivne aktivnosti, zakonom je predviđeno razdoblje prilagodbe poslovnog sektora, odnosno ove odredbe stupit će na snagu 01. siječnja 2015. godine. Jedno od novina u ovom prijedlogu zakona je propisivanje odredbe da je trgovac koji pruža javnu uslugu dužan na računu izvijestiti potrošača o iznosu nenaplaćenih dospjelih potraživanja za prethodna razdoblja, a sve kako bi potrošač imao informacije o stanju duga, slijedom čega bi mogao izvršiti svoju obavezu plaćanja, a kako bi se smanjio broj pokretanja ovršnih postupaka. Također, novina predstavlja i odredbe u slučajevima kada se radi o javnim uslugama, nije dopušteno pokretanje postupka prisilne naplate osporenih nenaplaćenih dospjelih novčanih potraživanja do okončanja sudskih ili izvan sudskih postupaka trgovca koji pruža javnu uslugu od strane potrošača u isti. Na ovaj način spriječili bi se dodatni troškovi za potrošače. Isto tako pokazala se potreba ojačavanja uloge jedinica lokalne samouprave u provedbi politike same zaštite potrošača, posebice u kojem se dijelu odnosi na savjetovanje potrošača. Tijekom provedbe projekata savjetovanja potrošača od strane Udruga za zaštitu potrošača koja organizirano u savjetovalištima u Zagrebu, Osijeku, Splitu i Puli, osim upita koji se odnose na usluge elektroničkih komunikacija, financijskih usluga i sl., potrošači vrlo često postavljaju pitanja koja se odnose na komunalne usluge, primjerice odvoz komunalnog otpada, opskrba pitkom vodom i veliki dio ovakvih upita u praksi nije moguće savjetovati na nacionalnoj razini s obzirom da se radi o pitanjima koja su vezana isključivo uz područje na kojem potrošač trajno ili povremeno borave. Stoga je predloženo da se savjetovanje potrošača organizira i na lokalnoj razini, a u cilju bržeg i učinkovitog rješavanja potrošačkih pitanja. Zaključno, samim ovim prijedlogom Zakona o zaštiti potrošača postići će se visoka razina zaštite potrošača, to ste mogli vidjeti u ovom uvodnom dijelu koje sve područje pokriva ovaj zakon, bolje funkcioniranje samog unutarnjeg tržišta, stvaranja veće dodatne vrijednosti u gospodarstvu i viša razina pravne sigurnosti potrošača i trgovaca u RH. Hvala.
Hvala i vama, poštovani zamjeniče ministra. Da li žele izvjestitelji radnih tijela Hrvatskog sabora iznijeti izvješće? Ne. Otvaram raspravu, u raspravu idemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je klub SDP-a i poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Poštovane kolegice i kolege. 15.ožujka 1962.godine predsjednik SAD-a Jonh Fizgeralad Kennedy je u svom govoru u Američkom kongresu predstavio 4 osnovna potrošačka prava koja su kroz vrijeme postala temelj zaštite potrošača. Prvo kroz smjernice UN-a, a onda i kroz zakonodavne akte u drugim zemljama. Od 1983.godine upravo se taj 15.ožujka obilježava kao Svjetski dan prava potrošača. Zbog toga mi je posebno drago da na neki način ovu današnju raspravu i usvajanje ovog zakona koji će uskoro uslijediti možemo promatrati i kao način obilježavanja tog Dana zaštite prava potrošača jer ovim zakonom, usvajanjem ovog zakona zaštitu prava potrošača u RH dignut ćemo na jednu višu razinu. Ovu sam raspravu započeo podsjećanjem na taj datum iz razloga što se, a to nam je nažalost svima poznato, RH ne nalazi baš visoko na ljestvicama zaštite potrošača unutar EU, kako po pitanju provedbe zaštite potrošača tako i po pitanju percepcije potrošača o njihovim pravima i mogućnostima koje imaju za zaštitu tih prava. Treba ipak priznati i reći da je na području zaštite potrošača posljednjih godina u RH načinjen određeni napredak. Činjenica je da će ipak biti potrebno učiniti još puno više, naravno ne samo donijeti ovaj zakon nego ga i uspješno provoditi, kako bi se RH digla na svim ljestvicama koje vode računa o zaštiti potrošača i upravo u tom kontekstu potrebno je pozdraviti ovaj zakon. Ovaj zakon koji donosi čitav niz poboljšica u naš sustav zaštite potrošača i to u toj mjeri da su udruge za zaštitu potrošača ocijenile da će ovaj zakon donijeti višu razinu zaštite odnosno da će ovaj zakon vjerojatno pomaknuti RH sa 26.na najmanje 15.ili čak 10.mjesto na Indeksu zadovoljstva potrošača na razini EU. Budući da smo s takvom ocjenom i mi u Klubu zastupnika SDP-a suglasni naravno da ćemo podržati ovaj zakon. E sada što nam taj zakon donosi? Zamjenik ministra je o tome govorio ali valja podsjetiti. Ovim se zakonom detaljnije uređuje problematika sniženja, rasprodaja, akcijske prodaje i ostalih oblika prodaje. Jasno se uređuje kada se i pod kojim uvjetima može odrediti poseban oblik prodaje, ali prije svega i koja je to količina artikala koji se moraju prodavati pod posebnim uvjetima da bi se nešto moglo nazivati akcijom ili sniženjem. Sve kako se ne bi dogodilo da se reklamira sniženje, a onda da se u prodavaonici niti povećalom ne može pronaći artikle koji su na tom navodnom sniženju. Također trgovci će prilikom svakog sniženja odnosno svake posebne prodaje biti dužni istaknuti najmanje dvije cijene i to redovnu cijenu te cijene važeće tijekom trajanja posebnog oblika prodaje kako bi kupac vidio da se doista radi o sniženju i kakvu uštedu ostvaruje na takvom sniženju. Nadalje, ovim se zakonom vrlo jasno i određeno precizira što su javne usluge u smislu propisa o zaštiti potrošača što je vrlo važno u kontekstu odredbi zakona koje se tiču posebne zaštite potrošača koji su korisnici javnih usluga. Ovdje je potrebno istaknuti da se ovdje radi o jednom popisu odnosno o jednoj intervenciji u zakon koja je tijekom javne rasprave učinjena upravo na zahtjev Udruga za zaštitu potrošača. Sukladno ovim odredbama trgovac koji pruža javnu uslugu na računu mora istaknuti iznos neplaćenih dospjelih novčanih potraživanja za prethodna razdoblja kako bi potrošač u svakom trenutku znao da li i koliko duguje za određenu uslugu. Također, kod javnih se usluga zabranjuje pokretanje postupka prisilne naplate osporenih neplaćenih novčanih potraživanja do okončanja postupka osporavanja takvih potraživanja kako se ne bi desilo da pružatelj usluge dok se vodi spor naplati od potrošača potraživanje za koje će se sutra utvrdit da je nepostojeća. Zakonom se osigurava i obveza pružatelja javne usluge da i onda kada se pojedini račun osporava u nekom postupku, a potrošač uredno podmiruje sve sljedeće nesporne račune potrošaču mora nastaviti pružati uslugu do okončanja postupka. Naravno, iznimka je situacija kada je potrošač sam raskinuo ugovor s trgovcem koju pruža javnu uslugu. Nadalje, zakonom se jasno definira i što je nepoštena odnosno zavaravajuća poslovna praksa te se ista zabranjuje. U praksi ovo znači da je konačno odzvonilo pozivima na tzv. besplatne večere koje onda ispadne skuplje nego u najskupljim restoranima, da je odzvonilo navodnim dobicima na nagradnim igrama za koje se ispostavi da ih možete dobiti samo ako kupite artikl čija cijena daleko prelazi vrijednost onoga što ste navodno osvojili i slično. Zakon vrlo jasno opisuje primjere nepoštene i zavaravajuće prakse ali istovremeno takvu listu ostavlja otvorenom kako bi tijela koja će provoditi zakon bilo u prilici sankcionirati i one situacije nepoštene i zavaravajuće prakse koje će prevaranti tek osmisliti. Zakonom se usklađuje rok za raskid ugovora sklopljenog izvan prostorija i sklopljenog na daljinu pa potrošač ima pravo bez navođenja razloga za to jednostrano raskinuti ugovor sklopljen izvan poslovnih prostorija ili sklopljen na daljinu u roku od 14 dana. Zakonom se jasno definira što mora biti navedeno na ambalaži ili na samom proizvodu, definirano na koji se način mora istaknuti cijena itd. Zakonom je dakle značajno podignuta razina zaštite potrošača u RH. Ali kao što sam napomenuo na početku u RH je i do sada postojala određena razina zaštite potrošača no problem je bio u tome što građani često nisu bili upoznati sa svojim pravima pa ih onda nisu mogli niti koristiti. Ovim se zakonom predviđaju mjere obavještavanja potrošača o njihovim pravima pa je predviđena i obveza jedinice lokalne samouprave da su na svojem području između ostaloga dužne organizirati savjetovanje potrošača u cilju rješavanja potrošačkih problema. Predviđeni su nositelji zaštite potrošača, uređuje se rad Nacionalnog vijeća za zaštitu potrošača, utvrđena je Udruga za zaštitu potrošača u postupcima zaštite njihovih prava i slično. Također zakonom su predviđeni instrumenti kao i postupak zaštite prava potrošača bilo kroz individualne, bilo kroz kolektivne postupke zaštite interesa potrošača koji su pomalo kao što smo mogli primijetiti kroz određene sudske postupke koji su se vodili koji su pomalo počeli pronalaziti svoj put i u hrvatski pravni sustav. Da zaključim, ovaj će zakon uz predložene amandmane Odbora za zakonodavstvo za koje se nadamo da će ih predlagatelj prihvatiti, znatno podići razinu zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj zbog čega ga Klub zastupnika SDP-a podržava te se nadamo da ćemo kroz njegovu provedbu osigurati da Republika Hrvatska iz koje dolazi europski povjerenik zadužen za ovo područje, postane zemlja primjer zaštite potrošača u Europskoj uniji. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Imamo dvije replike. Poštovani zastupnik Branko Hrg, prva replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani kolega, vi ste ovdje lijepo naveli da treba brinuti o zaštiti potrošača i to nitko sigurno u ovoj sabornici pa ni u politici nema ništa protiv. A govorili ste o javnim uslugama i zaštiti potrošača kod javnih usluga pa ću se ja malo osvrnuti ovdje samo na javne usluge recimo iz komunalnih društava koje idu prema potrošačima gdje ima jako puno problema na terenu već sada u naplatama javnih usluga, posebno na lokalnim razinama jer znate danas građani plate struju, plate telefon, plate sve ono što ide s nekih viših razina, ali kad treba platiti vodu, kad treba platit odvoz otpada, kad treba platit komunalije to ide malo teže. Da li neće sada ovaj zakon, to je pitanje vama upućeno, da li neće ovaj zakon sada još dodatno zakomplicirati sav taj sustav i da li neće komunalna društva, sad to njima konkretno govorim, trebati u principu još zapošljavat činovnika jer i sada su već opterećeni sa birokracijom kako bi zadovoljili sve te potrebe. Dakle da li je usuglašen taj problem sa prvenstveno pružateljima javnih usluga u onom dijelu kod naplate potraživanja i zaštite potrošača.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ja sam siguran da bi za komunalna društva bilo najjednostavnije da ovih odredbi zakona nema. Vama se obračuna da netko duguje, ispostavite račun, netko ga ne plati, idemo u ovrhu, možda da i iz Ovršnog zakona ukinemo prigovor pa smo mirni. Tada će komunalna društva najlakše funkcionirati i naplaćivat će što žele. Meni se nekad čini kada čitam račune koji mi dođu i kada iz njih gledam kako je obračunata cijena neke usluge, primjerice vode, da o struji ne govorimo, da vam za takvo što treba poslijediplomski studij ili najmanje titula doktora znanosti. Ovim zakonom reguliramo situacije ne neplatiša, neplatiše će svoje dugove morati platiti, a naplata će ovisiti o tome da li novce imaju. Ovim zakonom reguliramo one situacije koje se dešavaju kada jednostavno ste vi kao potrošači sigurni da neku uslugu niste iskoristili. Da li će se kasnije dogoditi i ispostaviti da ste bili u krivu ili u pravu nije bitno, ali je činjenica da ovaj zakon predviđa takvu zaštitu potrošača da u tim trenucima kada misli da je oštećen njemu isporučitelj komunalnih usluga ne može uslugu uskratiti. Ja u tome ne vidim ništa problematično, ja u tome ne vidim problem za komunalna poduzeća. Pa njihova obveza je svim građanima Republike Hrvatske pod istim uvjetima isporučivati uslugu. Ako se vi s time ne slažete predložite amandman, promijenimo zakon, bit će super ali onda više nećemo govoriti o tome da se po zaštiti građana Republike Hrvatske kao potrošači penjemo na 10. ili 15. mjesto nego ćemo potonuti na 28. u Europskoj uniji. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Grbin, slažem se da je ovo jedan važan zakon, posebice ako će zaista regulirati sve ono što muči sve nas potrošače u Hrvatskoj, doduše moram reći jednu manjinu koja se još može nazivati potrošačima osim ako se ne radi o plaćanju računa. Ali ono što mene brine jest ovo označavanje u članku 6. i istina da je to jedan važan problem. Najveći problem jest to da ovdje piše da su podaci iz stavka 1. ovog članka da moraju biti označeni jasno, vidljivo i čitljivo. Međutim ne znam tko tu treba radit svoj posao, inspekcije ili netko drugi. Obično na proizvodima su potpuno nečitke deklaracije, fontovi slova, a o tome govorimo već godinama, su vjerojatno takve da bi nam trebao jedan dobar mikroskop ili duplo povećalo da bismo mogli pročitati mi koji još nekako vidimo, a ljudi koji nikak ne vide ili slabije vide još od nas, nikako. Prema tome a tu ne vidim, kazne jesu neke do 100 000 kuna, međutim ja bih upozorila da bi se možda moglo u ovaj članak unesti i font kojim treba biti deklaracija ispisana na jasnom, čitkom, vidljivom i naravno na hrvatskom jeziku ili na još nekom drugom jeziku jer zaista svaki proizvod, svaki ama baš svaki je tako nečitko napisan sa sitnim slovima da se ne vidi. I druga stvar je, ovdje kad se radi o akcijama ja bih samo rekla vezano uz prehrambene proizvode da bi trgovci zaista u akcijama prehrambenih proizvoda trebali odvojiti proizvode koji su na akciji, a ne držati ih u istoj gondoli gdje su i ostali i gdje da budem…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Zahvaljujem. Pa ovdje se radi o jednoj primjedbi koju je u javnoj raspravi istakla Udruga Potrošač iz Zagreba i doista načelno bi to stajalo. Ja isto imam naočale i često imam problema pročitati ono što piše na tim deklaracijama, međutim mi imamo jedan propis, to je Zakon o informiranju potrošača o hrani koji regulira u određenom segmentu veličinu i imamo u tom slučaju presedan zašto smo to mogli učiniti. Zato što je to regulirano Uredbom Europske unije koja se odnosi na to područje. Međutim, u drugim područjima ako bi išli za reguliranjem veličine fonta tada bi zadirali u nešto što bi predstavljalo ograničenje slobode kretanja robe na unutarnjem tržištu, a to dok Europska unija to ne regulira uredbom ne možemo učiniti. Ali svakako ovaj vaš prijedlog je dobar i mislim da imamo i mogućnost da preko naših članova u Europskom parlamentu iniciramo donošenje jednog takvog akta na razini Europske unije koji bi onda to regulirao i koji bi onda kasnije nam omogućio da to ugradimo u hrvatski pravni poredak. Međutim, do takve odluke s obzirom na nadležnosti Europske unije to nismo u mogućnosti samostalno učiniti. Hvala.
Hvala i vama. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Đuro Popijač.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Pa evo na početku gospodin kolega Peđa Grbin je spomenuo opću suglasnost Udruga potrošača oko ovog zakona, pa ću odmah reći da sam prilično tu zbunjen. Jer ovih dana dobivamo razno razna pisma upravo iz Udruga potrošača i u jednom od njih piše da javna rasprava provedena ispod demokratskih standarda javne rasprave iz vremena 2001., treće, sedme, devete godine. U to vrijeme, dakle od 2000. do 2009. Udruge potrošača su bili aktivni akteri pisanja zakona i lobiranje prijedloga amandmana i sugestija potrošača. Imate to pismeno vjerojatno i vi. Međutim, 2013. i 2014. godine Udruge potrošača iako su nositelji zaštite potrošača izbačene su iz kreiranja nacrta prijedloga zakona što je kršenje načela sudioničke demokracije i načelo, pravo predstavljanje u tijelima koje donose odluke o zajedničkim interesima. To su napisale, to je napisao Hrvatski savez udruga za zaštitu potrošača. Pa evo ne znam oko koje suglasnosti i podrške potrošačkih udruga govorite. Dalje evo isto tako kolega je s pravom spomenuo dan 15. ožujka kada se i obilježavao Svjetski dan prava potrošača. A ja ću dalje spomenuti da se i tim povodom Povjerenik za zaštitu potrošača gospodin Mimica pismom iz Grčke obratio Udrugama potrošača i rekao kako će pokrenuti kampanju o pravima potrošača koja predstavlja još jedan važan korak prema podizanju svijesti potrošača u njihovim pravima kao i cjelokupnom jačanju položaja potrošača na tržištu. Jer kako kaže povjerenik Mimica potrošači mogu i moraju biti pokretači gospodarskog oporavka i rasta. No to je moguće jedino ako se osjećaju sigurno i samouvjereno, evo rekao je i Mimica. A ja bih ovdje dodao s obzirom na stanje u Hrvatskoj ako potrošači u Hrvatskoj uopće više i postoje. Točno je da potrošači trebaju biti i jesu pokretači gospodarskog oporavka. Ali oni moraju pored osjećaja sigurnosti uopće imati bilo kakav potrošački potencijal, odnosno mnogo više osjećaja sigurnosti danas naši potrošači imaju za golu egzistenciju i život, nego što su svjesni ili žele biti svjesni sigurnosti i samouvjerenosti oko prava potrošača. Danas smo na žalost svjesni kako to izgleda kod nas, dvije godine potrošnja konstantno pada, time naravno i potražnja, pa samim tim i gospodarska aktivnost. Mi smo danas suočeni sa mnogo težim problemima rastućom nezaposlenošću, 380 tisuća ljudi na burzi rada na žalost ne mogu biti potrošači koji potiču rast. Pritisak povećanja troškova i energenata i poreza i komunalija smanjuje raspoloživ potencijal potrošnje, a pogoršanje uvjeta poslovanja kontinuirano ugrožava i tako izrazito oslabljen privatni sektor i smanjuje izglede da će i naš potrošač osim gole borbe za egzistenciju razmišljati o pravima o kojima se govori u ovom zakonu. Dakle, što se tiče zakona prvo je upitno zašto se mora ovaj zakon donositi po hitnom postupku. Gospodin zamjenik je rekao da će se on početi primjenjivati u lipnju, dakle jer je to početak i direktive. Ali s obzirom na evo već spomenute primjedbe, desetak stranica primjedbi Udruge za zaštitu potrošača je došlo na naše stolove i držim da se je trebalo dati prilike da se i te udruge i te primjedbe i ti prijedlozi amandmana eventualno i razmotre u nekakvom procesu do drugog čitanja, pa evo i na taj način otvoriti više prostora demokratičnosti donošenju ovog zakona. U uvjetima tržišnog gospodarstva sigurno je izuzetno važno imati mehanizme uspostave ravnoteže na tržištu između strana poglavito kada su u pitanju potrošači kao slabija strana. Kada ocijenimo stoga koju moć i alat potrošačima daje ovaj zakon, evo zastanimo odmah na početku kod članka 4. koji govori sljedeće. Dakle, ako su odredbe ovog zakona u suprotnosti sa odredbama zakona kojima se uređuju pojedina upravna područja, a koji su usklađeni sa pravnom stečevinom EU na odnose između potrošača i trgovaca primarno se primjenjuju odredbe tih posebnih zakona. I stavak dva. Ako posebnim zakonima iz stavka prvog ovog članka ili ovim zakonom nije drugačije određeno na obvezno-pravne odnose između potrošača i trgovaca primjenjuju se odredbe Zakona o obveznim odnosima. Evo ga. Mnoge stvari, mnoge definicije koje se ovdje detaljno obrađuju ovim zakonom ulaze upravo u mnoga područja koja su definirana drugim zakonima. Tu su i Zakon o obveznim odnosima kao što i sam ovaj zakon već govori. Tu su i energetski zakoni, Zakon o Hrvatskoj narodnoj banci, financijskom poslovanju, Zakon o bankama i mnogi drugi. I svi su oni u bitnim stvarima nadređeni ovom zakonu. Dakle, bez obzira koliko kvalitetno i duboko prava potrošača i definira ovaj zakon u mnogim segmentima on se čini je načelan dok stvarna prava i stvarne posljedice u odnosu na kršenje eventualnih prava zapravo definiraju i sude se po nekim drugim zakonima. Vidimo evo za primjer u recimo poglavlju konkretno javne usluge što sam zakon predviđa i kako to izgleda u praksi. Dakle, u tom poglavlju se piše da se prilikom uspostavljanja računa za pružanje javnih usluga potrošačima trgovac mora primjenjivati obračun i cijene uređene posebnim propisima i dalje piše uslugu očitanja mjernih uređaja nije dopušteno naplaćivati osim u slučajevima koji su određeni posebnim propisom. Prvo, evo primjer kod slučaja naplate potrošnje plina. Dakle, svima nam je jasno da naši plinomjeri i dalje očitavaju kubike, a da se na našim računima ispostavlja utrošak i utrošena energija. I još plus toga očitanje plinomjera. Ovim zakonom je to zabranjeno osim ako nije. A osim ako nije jer je u onom drugom zakonu to dozvoljeno. Pa onda imamo kvalitetan Zakon o zaštiti potrošača gdje zapravo drugi zakoni to sasvim eksplicitno i ta prava pobijaju. Znamo kakva je situacija i oko računa upravo u tim javnim uslugama, energetici, posebno toplinskoj energiji. Svjesni smo i znamo kakav sve kaos se i što smo gledali i čitali oko prava potrošača, konzumenata u toplinskoj energiji. Posebne dvojbe oko povredivosti ovog zakona ne zato što je on loš, nego upravo zbog ovih drugih razloga donosi poglavlje nepoštena poslovna praksa. Ovdje piše pojam i jasno i lijepo je on izdefiniran. Dakle, poslovna praksa je nepoštena ako je suprotna zahtjevima profesionalne nepažnje i ako u smislu određenog proizvoda bitno utječe ili je vjerojatno da će bitno utjecati na ekonomsko ponašanje prosječnog potrošača kojem je takva praksa namijenjena ili do kojega ona dopire, odnosno prosječnog člana određene skupine potrošača na koje je ta praksa usmjerena. Nažalost, tu imamo jedan strašan primjer, a to je upravo primjer korisnika usluga bankovne industrije. Dakle, kada govorimo o potrošnji nisu to samo akcijske prodaje, to je najmanji problem. Nisu to samo sezonske prodaje ili da li će velikim ili ovom ili onom fontu pisati nekakva cijena. Dakle, puno se govorilo u marketiranju ovog zakona o sezonskim prodajama, akcijama i što one znače i na koji način zavaravaju potrošače. Ovo su ključne stvari, pojam nepoštene poslovne prakse. Sada kada bi se primjenjivao ovaj zakon o svim procesima ne bi bilo problema oko osporavanja traženja zaštite prava recimo Udruge "Franak", a vidimo naravno kako se to odvija. Prvostupanjska presuda doduše jest takva, ali je pitanje kako će to završiti. Po ovom zakonu tu nema nikakve dvojbe o tome što su pojedini segmenti financijske industrije radili. No međutim, svi oni drugi zakoni koji su stariji od ovog zakona da tako kažem omogućavaju kod ovakvih slučajeva potpuno drugačije ponašanje pod navodnicima "trgovca" odnosno svih onih koji pružaju određene usluge, bilo javne usluge i bilo usluge na tržištu. Dakle, nije sporno, mi ćemo se ovdje složiti svi i vjerojatno upirati na to da je pa i ovaj zakon na kraju krajeva naravno da je određeni napredak u odnosu na ono što je bilo ranije. Da li je moglo i bolje s obzirom na evo primjedbe Zakona o zaštiti potrošača, imao sam i osobno raznorazna iskustva sa raznoraznim udrugama. Nisu ni tu uvijek najčišće situacije, ali pravi problemi i prave činjenice zaštite potrošača proizlaze zapravo iz svega onoga drugoga što ovdje ne piše a piše u mnogim drugim zakonima. Stoga evo ukoliko postoji prostor da se ovo pošalje u drugo čitanje mislim da ne bilo niti razloga onda da i mi ne podržimo ovakav zakon. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada idemo na replike. Poštovani zastupnik Peđa Grbin, replika.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo ja ću osvrnuti ustvari na nešto što je uvaženi kolega Popijač rekao na samom početku ovog izlaganja, a u biti se demantirao na kraju kada je govorio da je i sam imao situacije sa udrugama koje nisu bile najčišće i da praktički se i nije znalo što i tko tu radi. Ovaj zakon su primjerice podržali i Društvo potrošača javno recimo 27.02. ove godine, imate jedan opsežan članak u Slobodnoj Dalmaciji. Naravno malo i ovako govoreći iz kuta iz regije, dakle podržava … [[Govornik se ne razumije.]] potrošača. Primjerice Savez potrošača je pohvalio činjenicu da je prilikom donošenja zakona usvojeno nekoliko njihovih kako oni kažu ključnih amandmana. Ako pogledate izvješće sa javne rasprave koje je vrlo opsežno vidjet ćete da je primjerice evo pod rednim brojem 29. usvojen prijedlog Saveza udruga za zaštitu potrošača Hrvatske koji se odnosi na označavanje samog proizvoda. Dakle, bez obzira na postupak, na ono što se može činiti hitnjom, to nije tako. Ovaj zakon je prošao opsežnu javnu raspravu i u onom dijelu gdje mi smijemo mijenjati ministarstvo je itekako išlo prema onome što su predlagali i udruge potrošača i Gospodarska komora i udruge poslodavaca. Međutim, ovaj zakon sadrži čitav dio onoga što mi ne možemo mijenjati jer je unaprijed definirano. Vi ste govorili o nepoštenoj praksi. Ove odredbe koje se odnose na nepoštenu praksu izričito su određene direktivama EU. I tu mi ne možemo ništa mijenjati. I mi ih moramo implementirati točno onako kako se one nalaze u tim direktivama. Ali u pravu ste bilo bi dobro da su i te direktive donijete godinama ranije, da smo ih mogli implementirati pa onda možda i ovog primjera kojeg ste naveli ne bi bilo. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Đuro Popijač.
Hvala lijepo. Znam dakle da, evo imali smo i u ovom materijalu čitav jedan popis primjedbi i onoga što je bilo moguće prihvatiti i što nije bilo moguće prihvatiti i svjesni smo naravno toga da zbog direktiva i mnoge zahtjeve udruga potrošača i nije bilo moguće … ali to ne znači da je to trebalo ipak biti provedeno u jednom čitanju jer i tada bi se ostavilo i dovoljno i više prostora možda da se i prema tim udrugama još jednom iz argumentira da se stvari ili mogu ili ne mogu prihvatiti na kraju krajeva ali iz točno određenih razloga. Ne kažem da je ova, ovaj pojam nepoštene poslovne prakse loše napisan, on je dobro naravno napisan samo sam upozorio na to kako svi ili nekih drugi zakoni ubiti derogiraju ili onemogućuju u pravnoj praksi i stvarno primjenu prava kako to definira evo ovaj članak. Hvala.
Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Popijač, u početku svoje rasprave zaista možda ste dobro rekli, trebalo je možda malo jača i duža i biti rasprava. Ono što bih ja ovdje htjela naglasiti evo u replici jest da udruge potrošača su zaista jako puno učinile na samoj edukaciji potrošačima i na neki način pomaganju ali bilo bi nepravedno ne spomenuti i jednu emisiju na HTV-u, to je Potrošački kod. I tu zaista mi potrošači koji nismo bili educirani stekli smo jako puno novih saznanja i znamo na koji način se možemo boriti za svoja prava. I ono, ja nisam baš pogledala o fontovima prijedlog Udruge potrošača ali i dalje bi se za to založila. I dalje bi se založila jednako tako da se odvoje namirnice bez obzira na Zakon o hrani i označavanju namirnice, u prehrambenoj ponudi znači od onih kojima rok trajanja još traje 7 dana i koje su na akciji od onih kojima je rok trajanja još uvijek duže od predviđenog jer potrošač se dovodi u zabludu. Zajedno stoje a najžalosnije je to kada naprosto niti nema napisana akcija za neki proizvod a njegov rok je još recimo dva dana a inače mu je mjesec dana. Evo hvala.
Poštovani zastupnik Ante Babić, replika.
Ispričavam se, hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine Popijač, u svom ste uvodnom izlaganju govorili o teškoj gospodarskoj situaciji zbog potrošačka, javnog duga, platnoj bilanci, nezaposlenosti, o tim malo sumornim temama pa ste spomenuli između ostaloga i Svjetski dan potrošača koji se obilježava 15.3. neću govoriti o tome niti sumorno ali danas se obilježava jedan dan i blagdan Sv. Josipa prije 327 godina u ovom Hrvatskom sabora donesena je jednoglasna odluka o tome da je Sv. Josip zaštitnik Hrvatskog sabora i Hrvatskog naroda. Ja koristim ovu prigodu i želim čestitati našem poštovanom predsjedniku Hrvatskog sabora, gospodinu Leki njegov imendan, da mu Bog da mudrosti, pravednosti i da dalje vodi ove sjednice, kao i svim Josipima i Josipama u RH, možda od nekih stvari ne treba raditi cirkus niti pretjerivati ali u … Hrvatskog sabora ima jedan prekrasan reljef Sv. Josipa, čini mi se to je rad od kipara Šime Vulasa. Možda se moglo staviti jednu svijeću i jedan cvijet što ne bi bilo loše jer mislim da smo mi ona generacija koja imat svoju državu i brinut se o svom narodu jest sreća i blagodat ove generacije i svih nas ovdje u Hrvatskom saboru. Evo samo toliko kao napomena, hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, nema. Idemo dalje, poštovana, nemam što dodati, čovjek je iskoristio repliku na za vlastiti stav, poštujemo to, postoji mogućnost, sve je u redu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Evo kolega ističući posebna značaj ovog i prijedloga Zakona u zaštitu potrošača spomenuli ste kako danas potrošača gotovo da i nema. Rekli ste doslovno kako uopće ne postoje. Svi smo mi, međutim jedan dio je točan što ste htjeli reći, možda ne izravno i niste rekli, svi smo mi potrošači, naravno kupovna moć je smanjena ali malo tko od naših građana su proizvođači, u tome je naš veliki problem i ona velika deindustrijalizacija koja se uz veliku pompu kao nešto dobro za Hrvatsku dogodila, imamo i sada posljedice. Ja vjerujem da jedna snažan politika, deindustrijalizacija da će koju i provodi Vlada, da će naići i na vašu potporu jer od usluga i servisa ne može živjeti niti jedna zemlja, pa ni Hrvatska ali kada kažete, tu se slažem s vama, kad kažete dakle o samim propisima i njihovoj provedbi, mi moramo zamisliti koliko su maštoviti oni koji žele prevariti naše potrošače i to oni proizvođači iz srca EU. Evo recimo nekakve robe široke potrošnje, poznatih proizvođača, deterdženata za rublje gdje je ustanovljeno da imaju upravo one koje su namijenjene za naše i neka druga tržišta južna imaju manje aktivni supstanci. Proizvođač je to morao priznati, ali zamislite jednu besramnu, besramno opravdanje, da to jednostavno ovo tržište tako traži. Ja mislim da upravo tu moramo biti bez misliti u zaštiti naših potrošača od tih prevara koje su suptilne i vrlo, vrlo maštovite.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Đuro Popijač.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvažena kolegice, neke stvari zaista sigurno bolje znadete od mene i slažem se sa vama da često naše tržište bez obzira na jednaku pa čak i deklaraciju ili deklarativnost proizvoda koji dolazi u odnosu na ono što se može naći u takozvanom zapadnom dijelu EU, nisu jedno te isto i tu ne samo kroz ovaj zakon nego vjerojatno i kroz neke druge i postupke i institucije bi takve stvari definitivno trebalo sprječavati, a i samo, evo i pristupanje Hrvatske EU daje sada i kroz ovaj zakon i kroz jedinstveno tržište takve mehanizme da jednostavno ono što dolazi na naše police, bez obzira da li domaći ili strani lanci, bude jednako, jednake kvalitete nego što to možemo naći u Austriji, Njemačkoj i bilo gdje drugdje. I naravno da se slažem sa vama da je pitanje gospodarskog rasta, gospodarskog oporavka, jačanje industrijske proizvodnje u konačnosti i temelj samog jačanja potrošačkog potencijala hrvatskih građana i da će na taj način i ova tema o svijesti samih prava potrošača biti puno više zanimljiva našim građanima nego evo danas kada se svi skupa bore za golu egzistenciju. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Popijač, govorili ste o oslabljenoj kupovnoj moći građana Hrvatske, s obzirom na 380 i više tisuća nezaposlenih, no s obzirom i na 90 tisuća onih koji rade, a ne primaju plaću, s obzirom na 300 tisuća onih koji primaju plaću ili pak mirovinu, a blokirani su im računi, dakle ta kupovna oslabljena moć se odnosi gotovo na cijelu Hrvatsku. Cijela Hrvatska je, zapravo ta kupovna moć potrošača je minimalizirana. Nadalje, govorili ste i o bankovnoj industriji koja također spada pod nadležnost ovoga zakona pa onda i o pojmu nepoštene poslovne prakse i pri tome ste spomenuli Udrugu Franak i njeno djelovanje i borbu protiv te nepoštene poslovne prakse pa evo, htio sam i primjerom istaći da neke od banaka u svojim proklamiranju, reklamiranju sebe nude niže kamate, a onda kada dođete podići taj kredit, bilo koje vrste vam obračunaju veliki, dakle obračun kredita je iznimno visok, 3% u odnosu na glavnicu. Pa ako hoćete i zatvoriti ranije taj kredit, nema vraćanja kamata i plus toga platite i zatvaranje kredita koje je također negdje oko 1,5 do 2%. To je strašno, kada to zbrojite i kada dobijete koliko novaca banka uzme, ja vjerujem da u ovoj državni našoj, da su banke sve u stranom vlasništvu, imamo poput onih …, Ingrid Antičević gdje se zaista u odnosu na banke u matičnim zemljama nude katastrofalne usluge za hrvatske građane, zapravo pljačka hrvatskih građana.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Đuro Popijač.
… [[Govornik nije uključen.]] predsjedniče. Uvaženi kolega, svjesni smo dakle da iz kvartala u kvartal kada promatramo uopće … ekonomske pokazatelje, potrošnja u Hrvatskoj kontinuirano pada i to je naravno i direktna posljedica sve većeg financijskog pritiska onih fiksnih i obveznih troškova koji prvi uvijek dolaze na red, dakle platit struju, platiti grijanje i ne znam, nešto pa ono što nam ostane eventualno naravno hrana pa i sve dalje prema drugih nekim dobrima, uslugama i sve u kontekstu dakle, a nekakvog stiskanja u okvire u kojima građani mogu funkcionira i živjeti. Ali to opet kao jedan lanac ide dalje ili krug prema padu i potražnji, a dalje i proizvodnji i zapravo i da ponovimo samo, snažan gospodarski oporavak rješava i ta temeljna egzistencijalna pitanja kao i sve drugo. Ovo može biti dobar mehanizam ovdje što je navedeno u pojmovima nepoštene poslovne prakse, u članku 32. i dalje da se evo regulatorno stvori okvir da sva takva ponašanja koja imamo, ne samo u financijskoj industriji, naravno i u drugim agresivnim industrijama što se tiče samih potrošača, dakle i telekoma i televizije i svega onoga što je evidentno u svakodnevnom životu da pruža alate, pruža mehanizme, da se potrošači štite od takvog ponašanja i da na kraju oni koji se tako i ponašaju da ih se na koncu i penalizira, ali kažem, u onim drugim zakonima i o bankama i fondova i sve, i o obveznim odnosima, to bi trebalo biti nekako usklađeno i trebalo bi biti … da se jednostavno ova prava mogu i konzumirati.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Branko Hrg, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Popijač, vi ste rekli da je zakon napredak. Možda je u nekim dijelovima, ali ja nisam uvjeren baš da je to tako i posebno naglašavam ono što sam rekao i maloprije replicirajući kolegi Grbinu, da nisam siguran da je on napredak u dijelu pružanja javnih usluga. Dakle govorili ste također da bi trebalo postići ravnotežu između pružatelja usluge naravno i potrošača i to je apsolutno točno i mi danas imamo šumu zakona, pravilnika, uredbi, naputaka, posebnih propisa, ne znam čega sve ne, što treba sve provoditi, pogotovo kažem o pružanju javnih usluga, govorim o komunalnim društvima, govorim o jedinicama lokalne samouprave. Dakle, bit će i dalje problema. Znate kako završava sve ovo, gdje završava? Završava tako što građani ne mogu plaćati uslugu jer su ostali bez posla, nakon toga traže naravno način kako da to ne plate, usluga im se mora pružiti i oni odlaze na kraju na sud. Sve završava u odvjetničkim uredima, tamo se rješavaju problemi, na kraju se plaća puno više, u šumi tih propisa je nemoguće pronaći pravo rješenje. I ja bih vjerovao da će zakon biti napredak da imamo jednu simulaciju, da vidimo kako će to u praksi izgledati. Što će biti kada dođe potrošač koji treba samo platiti izvršenu uslugu što će biti s onim dodacima onim fiksnim dodacima kod usluga kod vode, kod telefona, kod struje što je s tim dodacima? Da li je to izvršena usluga, da li će potrošači na temelju takvih fiksnih dodataka moći tražiti da to ne plate? Gdje su tu komunalna društva? U kojim će oni problemima biti?
Poštovani zastupnik Jozo Radoš, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Popijač je rekao kako je uloga Udruga potrošača u donošenju ranijih zakona u kreiranju zakona 2001., treće pa i još neke godine spominjao bila veća nego što je to bilo u slučaju pisanja ovoga zakona, to je teško prihvatiti takav stav. Budući da ovdje imamo izvješće kao što zakon svaki mora imati o provedenom savjetovanju sa zainteresiranom javnošću u kojem su sudjelovale ne samo udruge potrošača nego i ostali zainteresirani građani odnosno subjekti jer to nije izolirano područje. Ono se tiče i poslovanja pružatelja usluga, a ne samo potrošača. U toj javnoj raspravi koja je trajala dva tjedna istaknuto je 204 primjedbe i ako pogledate vidjet ćete da je dobar dio tih primjedbi ili prihvaćen ili djelomično prihvaćen. Naravno, predlagatelj je morao balansirati i naši optimalno rješenje, a za svaku od tih primjedbi koja nije prihvaćena ili je djelomično prihvaćena naveden je vrlo precizan razlog zašto se to nije učinilo. Prema tome, teško može stajati stav da javna rasprava odnosno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću u pogledu ovog zakona nije provedena na odgovarajući način.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Đuro Popijač.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Vi ste vjerojatno uvaženi kolega sada i polemizirali sa autorom ovoga pisma kojega sam ja citirao. Dakle ja nisam rekao da se to nije dogodilo ali držim da je bilo možda i prostora i ponavljam da se kroz dva čitanja eventualno izbjegnu i ovakva stajališta. Dakle, piše ovdje Hrvatski savez udruga potrošača i čovjek je naveo sve ovo što sam i za govornicom pročitao i sve ono što je ovdje navedeno kao jedan set primjedbi prihvaćenih ili ne prihvaćenih on se upravo i referencira na ono što nije prihvaćeno i argumentiraju zašto nije prihvaćeno i da je moglo biti prihvaćeno. E sada naravno ta rasprava je mogla još potrajati do drugog čitanja je bilo vremena, ali očito da i vi dalje smatrate da je rasprave bilo dovoljno i da se te primjedbe i ta stajališta ovih udruga ne trebaju akceptirati više, da je to bilo dovoljno. Još samo evo sekundu ako mi dozvolite, nisam se stigao javiti na repliku gospodina Hrga. Dakle točno je javne usluge su u pravilu zato sam to i u svom izlaganju govorio, definirane svim posebnim zakonima. Dakle energetski zakoni, postoji zakon o tržištu el.energije, tržištu plina, tržištu toplinske energije, vode i svega onoga što ste i vi spominjali. I rekao sam da ovdje sve vrijedi osim ako ne vrijedi. Dakle ne vrijedi u svim onim slučajevima kada je to drugačije definirano posebnim zakonima … Da je u biti ključno iznivelirati i napraviti jedan balans i izbalansirati između ovog zakona i svih onih zakona koji definiraju ta područja kako bi se prava koja su ovdje i navedena mogla i kvalitetno iskonzumirati. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo. Kolega Popijač javne usluge su upravo možda pitanje koje najviše interesira hrvatske građane iz razloga što se radi o velikim iznosima koje morate uplatiti jer će vam netko isključiti ili grijanje ili plin ili el.energiju pa imamo jednu vrlo interesantnu situaciju. najprije je cijena plina otišla 37% gore, pa se onda netko sjetio da više neće građani RH plaćati po kubiku nego po nekom drugom toplinskom izračunu koliko je to toplinske energije itd. i sada se dogodi jedna vrlo interesantna stvar. Prošle godine siječanj, snijeg zatrpo Hrvatsku, temperature minus 10, minus 15, ove godine siječanj praktički bez temperatura ispod 0 stupnjeva, međutim računi koji dolaze hrvatskim građanima za plin i za struju su te građane zaledili bez temperature ispod 0 dakle koje nisu bile vani ali su ih računi zamrznuli. I sada se postavlja elementarno pitanje, kome se čovjek koji mora biti u najmanju ruku strojarski tehničar ili inženjer strojarstva da bi on mogao preračunati koliko je on to plina potrošio i kako to najedanput da su mu veći računi … ili druga priča sa ovim raznoraznim televizijama ovakvim ili onakvim. Najprije vam proda jedan paket i onda dodaju 2, 3 neka nova kanala u kojima prebace one programe koji su bili dio nekih drugih kanala i onda vam to taj dodatni paket prodaju za 60 kuna ili vam ukinu neke kanale koje ste vi platili u ovom dijelu, ali vrlo je interesantno da vi zbog toga nemate smanjenu pretplatu. Dakle to su stvari koje prije svega interesiraju građane Hrvatske. A da ne govorim da ovdje facebook trgovinu nitko nije niti spomenuo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Đuro Popijač.
Hvala. Uvaženi kolega, i vi ste spomenuli jedan klasičan primjer u javnim uslugama to je plin i ono što je još uvijek situacija i praksa da se mjere kubici, a tarifira se energija. Dakle to prosječni potrošač, bilo tko od nas apsolutno nije u stanju makar bio inženjer kvalitetno niti preračunati jer mi ne znamo i ne možemo mjeriti morali bi imati posebne uređaje da možemo mjeriti tu kalorijsku energetsku vrijednost plina koji nam isporučuje naš distributer. Možemo jedino gledati na kraju krajeva da li je taj plamen na našem štednjaku više plav ili crven pa da vidimo koliko više zraka ili nekog drugog plina ima unutra koji nije te energetske vrijednosti. Dakle to je jedna prevara i to je očigledno i to se uporno događa i to se ništa ne čini, a ovo je najklasičniji primjer kada su to građani osjetili zapravo vrlo živo u svakodnevnom životu ove zime kada su dobivali one enormne račune, a sami znaju da nisu toliko na kraju krajeva grijali. I to sve govori o tome da pored same regulative naravno treba jačati mehanizme same provedbe i sad kad kažete kome da se jave nema, ne znam kome bi se javili kad državnog inspektorata više nema. Da li je ono što je trebalo biti preseljeno negdje drugdje, da li ministarstvo gospodarstva funkcionira taj dio inspekcije ili ne funkcionira i gdje je sad konačno adresa da se evo sve ovo što je napisano ovdje u ovom zakonu da se ta prava i u praksi mogu izkonzumirati i da ona na kraju krajeva i nečemu služe ako već evo ovdje imamo priliku raspravljati o svemu onome što ovaj zakon tako krasno i predviđa. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Nastavljamo raspravu. Klub zastupnika HNS-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Jozo Radoš u ime kluba.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Zaštita potrošača je jedno područje preko kojega se zrcale mnogi odnosi i nije naravno izolirano područje. Kada bi bilo izolirano onda bi to bilo jednostavnije naravno maksimalno zaštiti potrošače, bez obzira na sve ostalo. Međutim to nije tako, zaštita potrošača je povezana i sa poslovanjem dakle i sa gospodarstvom i sa mogućnosti pravnoga sustava, temeljnih ljudskih prava itd., prema tome radi se o jednom vrlo kompleksnom području i svakako predlagatelju nije bilo jednostavno jer on je taj koji budući da zainteresirane strane kao što kod nas je odnos sindikata i poslodavaca se ne mogu dogovoriti, onda Vlada uvijek mora postići nekakav izbalansirani konačni rezultat. Tako je bilo i u ovom slučaju, dakle ovdje nisu samo primjedbe udruga za zaštitu potrošača nego udruge poslodavaca odnosno oni koji pružaju usluge i građana koji su recimo nekakva treća strana u tom postupku, a Vlada je pozvana da uskladi te stavove i da postigne nekakav optimalni balans između zaštite potrošača, jednako tako neopterećivanja poslovanja pružatelja usluga i naravno mogućnosti uopće administrativnog i pravnog sustava zemlje koji također tim postupkom ne bi smio biti previše opterećen. Mi smo često i sada to postaje aktualno, pitanje to je stalno aktualno a sada osobito, koja je uloga Europske unije i kako tu Europsku uniju približiti građanima i to nije samo naša tema, ona je tema svih važnih dokumenata Europske unije, vladinih dokumenata, programa stranaka. Ovdje je jedno područje gdje se može možda prilično jasno pokazati koja je uloga Europske unije i šta nam na ovom području Europska unija donosi jer zapravo mi ovim zakonom u biti preuzimamo nove direktive Europske unije u svoj zakonodavni sustav, a to je područje na kojem je Europska unija bila do prije 10-tak godina daleko iznad Republike Hrvatske zato što smo mi živjeli u okolnostima u kojima zaštita potrošača, kao i zaštita ljudskih prava nije bila osobito pitanje. U međuvremenu se dogodilo nekoliko ključnih procesa, najprije otvorenost Hrvatske, Hrvatska se otvorila prema svijetu pa je onda i mogućnost utjecaja poslovnih subjekata a to vidimo naravno i po trgovačkim lancima, ali naravno ne samo po njima, izvan Republike Hrvatske na naše djelovanje, na naš život postala veća. Druga stvar je što je u demokraciji naravno marketing, reklama, oglašavanje postao puno važniji nego što je to bilo prije i naravno i pojavile su se, odnosno osobito razvile nove tehnike komuniciranja, ponajprije internet koji onda omogućava naravno da dobije svoju primjenu, da bude primijenjen i u području trgovine, odnosno komunikacije između pružatelja usluga i potrošača. Sve se to događalo i prije '90. godine ali je bilo u nekakvim prigušenim, kontroliranim uvjetima i sad na ova tri segmenta u biti eskalira ta aktivnost, a s njome se onda naravno pojavljuju i novi problemi. Naša je dobra okolnost dakle članstva u Europskoj uniji da mi preuzimamo svu onu stečevinu, ali naravno i praksu koju Europska unija je razvila tijekom zadnjih 30-ak godina, a koje su nama zapravo do zadnjih 10-tak godina zapravo bile gotovo nepoznate. To potvrđuje jedan zanimljiv podatak koji je ovdje naveden, a to je da je prvi hrvatski Zakon o zaštiti potrošača donesen 2003. godine, a Europske unija već 1985. godine, dakle skoro 20 godina prije donosi Direktivu o zaštiti potrošača u pogledu sklapanja ugovora izvan poslovnih prostorija onoga koji nudi ugovor. Dakle punih 20 godina Europska unija regulira taj problem koji se nama pojavio tek zadnjih 10-tak godina i mi ga tek zadnjih 10-tak godina našim zakonom iz 2003. godine reguliramo i to je velika prednost da mi dakle ne samo pravnu stečevinu u formalnom smislu nego i praksu i postupanje Europske unije na ubrzani način primjenjujemo i na zaštitu potrošača. A ova zapravo promjena zakona odnosno novi zakon, on ukida dvije direktive, jednu direktivu iz '85. o kojoj sam govorio i druga direktiva iz '97. godine o sklapanju ugovora na daljinu. Te se dvije direktive ukidaju, ali se ovim zakonom u hrvatski pravni sustav uvodi, primjenjuje dakle, direktive se uvode u sustav, a regulative se izravno primjenjuju u pravnom sustavu jedne zemlje. Dakle tom direktivom iz 2011. godine ukidaju se ove dvije direktive, mijenjaju se druge dvije direktive o kojima sad neću govoriti. I dakle uvodi se ta direktiva iz 2011. godine u hrvatski pravni sustav. Pri tome je zanimljivo reći da samo 8% trgovine na malo i dan danas uz sve ove tehnološke mogućnosti je prekogranično, dakle događa se preko granice jedne zemlje. A naravno perspektiva zbog komunikacije, zbog otvorenosti, zbog slobode tržišta je puno veći opseg te prekogranične trgovine na malo što naravno znači da ta aktivnost postaje sve značajnija, sve opsežnija i da će naravno potreba za njenom regulacijom biti veća. I ovaj zakon u svakom slučaju otvara mogućnosti da područje regulacije zaštite prava potrošača bude bolje nešto što je bilo do sada. Ali to je jedno vrlo kompleksno područje ne samo zbog toga što postavlja više aktera u fokus ove utakmice, nego zato što su neka pitanja vrlo teška i vrlo komplicirana uopće regulirati. O tome ću nastojati malo poslije govoriti. Ali taj potencijal prekogranične trgovine na malo koji će omogućiti internetska i razne druge vrste trgovina je i svakako vrlo važan, on će utjecati na naše postupanje, utjecati na našu kupovinu, našu trgovinu i naravno da će ga trebati i dalje regulirati. I stoga se naravno može očekivati da Europska unija vrlo skoro u nekakvim pravilnim razmacima zapravo mijenja, odnosno donosi i nove direktive, odnosno regulative u pogledu zaštite prava potrošača. Ovdje je bilo već govora od strane predlagatelja, od strane kolega koji su govorili o zakonu koje su najvažnije stvari koje se ovdje reguliraju, a to je dakle dodatne regulacije, sniženja, rasprodaje, akcije robe, prodaje robe sa greškom, robe kojoj istječe rok sa preciznim navođenjem uvjeta rokova da bi se naravno spriječilo ono što se do sada događalo, a to je da je akcija trajna. Pogledajte naše trgovine, one stalno imaju akciju jednih te istih proizvoda i zapravo kada istu robu prodaju na akciji nekoliko mjeseci to je u biti pokušaj zavaravanja potrošača jer ta roba očito nije na akciji to je redovita cijena robe, a ovo da je akcija i oglašavanje te akcije je u biti zavaravanje potrošača. Također nekoliko detalja iz svega toga koji oslikavaju zapravo koliko je to i kompleksan problem i šta se kod nas događa. Obično kad imate akcije onda se one odmah odnose na ponekad vrlo malu količinu proizvoda, tako da uđete u trgovinu, tamo je naznačena popust, odnosno sniženje od 70%. Uđete u trgovinu samo jedan ili ni jedan proizvod je snižen na 70%, a svi ostali proizvodi su sniženi znatno manje. Ovim prijedlogom zakona to se onemogućava. Ovdje se zakonom predviđa da najmanje jedna petina svih proizvoda koji su na sniženju mora biti po toj, istaknutom najvišem sniženju tako da se i u tom smislu potrošač ne zavarava. A jednako tako kada se uopće stavlja neki proizvod na akciju kaže se da količina proizvoda mora biti razumna. Naravno teško je definirati šta je to razumna količina proizvoda, ali događa se kod nas da se oglasi nekakva ekstremno sniženje i pogodnost pri kupnji nekog proizvoda, a tamo imate nekakvu minimalnu količinu. Dok su građani uopće došli tamo tih desetak uzoraka nečega je već prodano što je opet naravno jedan od oblika zavaravanja potrošača. Dakle, ovim se zakonom predviđa da i to sniženje, odnosno akcija se mora odnositi na razumnu količinu proizvoda. Naravno nije li jednostavno definirati što je to razumna količina proizvoda. Pa pred nama zapravo stoji i taj postupak, da i to pitanje reguliramo na precizniji način, ali opet ne namećući prevelike obveze pružatelju usluga koji bi onda njega dovele u težu situaciju, snizile njegovu konkurentnost. Dakle, moramo uvijek nastojati postići taj balans. Ovdje se osobito govori dva posebna poglavlja o zavaravajućoj poslovnoj praksi i agresivnoj poslovnoj praksi, pa ja ću navesti samo neke od tih slučajeva. Jedan je naravno slučaj kada se jedan proizvod pokušava zamijeniti sa drugim sugerirajući da se radi o tom proizvodu imitiranjem imena ili na neki drugi način što je sigurno pokušaj prevare birača, ne birača nego potrošača. A ima i jedno područje koje je potpuno, i birači su potrošači, potrošači su birači. Dakle, ima jedno vrlo zanimljivo područje koje ovaj zakon tek dodiruje. Ovdje se govori da je zabrana u pogledu, dakle zavaravajuće poslovne prakse, zabrana oglašavanja proizvoda koji će izliječiti ili otkloniti nedostatak, tjelesni nedostatak. Dakle, neku poteškoću medicinske prirode. To je potpuno neregulirano područje u Hrvatskoj, toga ima užasno puno. Tu se upravo koriste oni potrošači koji su u nekim poteškoćama životnim. Zakon to načelno zabranjuje korištenje dakle teških okolnosti u kojima se nalazi potrošač da bi se njega na neki način navelo da kupi proizvod. Ali primjerice kod tih silnih, te silne ponude proizvoda koji će izliječiti, spasiti, otkloniti nedostatak, nekakvu malu formaciju itd. to je jedno potpuno neregulirano područje. Naša oficijelna medicina, službena dakle zdravstvena vlast u Republici Hrvatskoj o tome uopće ništa ne govori, vjerojatno zato što ne želi preuzeti odgovornost. Ali bilo bi logično da kada to još nije u zoni kriminala, dakle protuzakonitog postupanja da postoji neka mogućnost upravnog postupanja, upravne reakcije vlasti koja bi zaštitila potrošače od takve prakse. Pogledajte, otvorite novine toga imate koliko hoćete. Kada se govori o agresivnoj poslovnoj praksi ovdje se navode primjeri agresivne poslovne prakse, ali koliko je to bogato područje pokazuje to da je jedan od ne tako nevažnih aspekata agresivne poslovne prakse ovdje nije spomenut, a tiče se svih nas, svih građana RH, a to je primjerice da u televizijskim i radijskim programima da je reklama znatno glasnija od osnovne emisije. To se često događa. Dakle, imate osnovnu emisiju, glazbu ili što već, reklama koja se emitira u pauzama te temeljne emisije je znatno glasnija nego što je osnovna emisija, a naravno građanin sebi zvuk televizije ili radija podesi prema osnovnoj emisiji, a ne prema reklami i onda ga to iritira. To je sigurno agresivno poslovno postupanje, ali koliko je to razvijeno područje i koje je stalno naravno podložno razvoju i smišljanju novih mogućnosti poslovnog plasiranja govori taj slučaj recimo to da ovaj zakon uopće taj ne tako nevažan segment ulaska u privatni život narušavanja mira građana taj slučaj uopće ovdje nije naveden. Pa ja evo za buduće promjene zakona predlažem da se razmotri i to. Ali ovo je samo ilustracija koliko je to područje bogato. Dobro je da u ovom zakonu stoji i to da nije dopušteno da netko pruža usluge u Hrvatskoj različite od onih koji pruža drugdje. Bilo da se radi o uslugama, bilo da se radi o proizvodima. Tako imamo, to je dakle masovna pojava koja se tiče novih zemalja uključujući dijelom i Hrvatsku, čini mi se više neke druge zemlje. Pa onda imate ova cinična opravdanja ili objašnjenja da primjerice građani istočnih zemalja imaju manje lješnjaka u čokoladi zato što oni žele imati manje lješnjaka u čokoladi jel'. Dakle, ovim zakonom se onemogućava i to da proizvodi koje kupuju građani u RH budu slabiji i niže kvalitete nego što je to u drugim zemljama. Dakle, ovaj je zakon dobar. Mislim da iz Ministarstva gospodarstva su usvojili većinu primjedbi da bi postigli plodotvoran balans u pogledu sukobljenih zahtjeva i Klub zastupnika HNS-a će podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Kolegica Nada Murganić, replika.
… [[Govornici isključen mikrofon, ne razumije se.]]
Uključite mikrofon.
Poštovana potpredsjednice ispričavam se. Kolega Radoš u ovom svom uvodnom izlaganju govorili ste o značaju EU i direktiva koje su izuzetno značajne uopće za promjenu svijesti o značenju i uloge potrošača o njihovom dotada nepovoljnom položaju koji svi mi kao obični potrošači poneki puta ili vrlo često i imamo osjećaj, bez obzira koliko je ta kupovna moć velika ili mala nema dana ili trenutka da mi nismo u toj ulozi potrošača. Međutim, svi smo mi obični prosječni potrošači očekivali da ovaj zakon bude zaista naš zakon, zakon koji će štititi potrošača. I on to je, da ne bi sad odmah shvatili da je generalna kritika. Ali možda samo da se neke stvari pojasne, pogotovo ovaj članak 4. koji govori o odnosu prema drugim zakonima. Način u kojem se u početku ovog zakona uglavnom osvrće na uredbe i direktive EU a da nisu povezani niti pobrojani naši akti, akti RH počevši od Ustava malo na neki način zbunjuje i omalovažava zakonodavca. A članak 4. koji govori da ako su neke odredbe ovog zakona u suprotnosti sa odredbama zakona kojima se uređuju posebni sektori a nisu usklađeni s pravnom stečevinom Unije na to će se primjenjivati odredbe nekih posebnih zakona. Bilo bi potrebno da se odredi točno koji zakoni i koja je njihova hijerarhija jer se stvara dojam da se opet otvara prostor za neke tzv. rupe u zakonu koje će ići na štetu potrošača.
Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Pa kolegice dakle svakako ne treba propuštati naglašavati one prednosti koje RH ima svojim članstvom u EU i potrebi da građani aktivnije prate taj postupak, a na nama je da im pokušamo približiti to naše mjesto i sve one dobitke koje građani, a RH također treba imati. I ovo je jedan lijepi primjer jer se radi o stečevini koja je daleko razvijenija nego što je bila hrvatska stečevina zbog kašnjenja, zbog specifičnih uvjeta i mi na neki način na ubrzani način prihvaćamo ne samo tu stečevinu nego i tu praksu. I to je velika prednost za potrošače i nju treba naglašavati. A ta odredba koja govori o tome da su dakle zakoni EU ukoliko nisu u skladu sa ovim zakonom iznad ovog zakona to je opća odredba Ustava RH, mi smo to i potpisali potpisujući pristupni ugovor EU, dakle svi međunarodni ugovori su iznad zakona RH, ako dolazi do sukoba tih dvaju pravnih razina. Prema tome, to je nešto što mora stajati i što je ritualnoga karaktera. Preciznije odredbe koji bi to zakoni bili naravno je moguće staviti, ali to je očito korak koji je pred nama. Koliko je ovaj zakon kompleksan govore dvije odredbe ovoga zakona i o jednoj sam govorio. Dakle, radi se o razumnoj količini proizvoda, a nije definirano što je to razumna količina proizvoda, što bi to značilo, 15%, 20%, 30%? Koliko građana potrošača može pristupiti i kupiti taj proizvod, to ništa ovdje ne piše. A i pitanje prosječnog potrošača koji ovdje postoji u zakonu kao termin je isto pitanje kako ga definirati. Prema tome, to su sva pitanja koja stoje u daljnjem razvijanju regulacije ovog područja.
Đurđica Sumrak replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Pa u većini vašeg izlaganja uvaženi kolega Radoš ja se slažem, malo evo samo digresije kad ste spomenuli marketing, naravno jaki marketing mislim da jako utječe i na nas potrošače. Ponekad se je sa omalovažavanjem govorilo o nekom mi smo društvo potrošačko, to je bilo nekako omalovažavanje a danas nažalost bez obzira na katastrofalne uvjete svih nas jesmo. Spomenuli ste prije 90.-tih godina kako taj marketing nije imao neki veliki utjecaj, bio je zgusnut, pa je istina je, negdje 81.-e godine postojao je samo nekakav usmeni marketing gdje ćemo kupiti kavu, ne znam prašak, ulje jer ih nije bilo, ali pustimo sada to. Mene samo ovaj čas, druge stvari ću govoriti u svojoj raspravi zanima. Evo ga, HEP, distribucija struje. Ako očita struju onaj inkasator koji dolazi, evo ja ću na svom primjeru reć, čovjek je barem još jedno za 20 godina stariji od mene i on očitava, ja velim hoćete svjetiljku, ne, vidim, i sad on odnese ono što je očitao iz mog stana od 50 kvadrata koji ima kućanske aparate kao i svi ostali i ja dobijem nakon toga razliku struje 2000 kuna, ratu od 600 kuna, odem u elektru jer sam ja očitala svoje brojilo, donesem tamo i o.k., gospođa bez riječi to sve skupa smanji, pita mene koliko ja hoću da meni bude rata, ja sam rekla, čujte ja uopće ne bi to plaćala ako mogu odlučiti o tome i onda ona meni vidi koliko sam ja prošle godine imala i nekakvu tu cijenu od 129 kuna i pitam ju, oprostite molim vas, mogu li ja donijeti idući mjesec svoje stanje, da ali ako vi donesete obrada vaših podataka koštat će 25 kuna i evo meni ponovo je bio inkasator i čekam koliko će sad 50 kvadrata stan imao je prvo 600 kuna, možda sada čovjek je vidio da sam potrošila za nekakvih 1200 kuna i ponovo ću ja očitati. Evo to mi nije jasno.
Kolega Jozo Radoš, odgovor na repliku.
Pa kolegice Sumrak, marketing je takav kakav je, dakle možda bi i mi htjeli da je on blaži, da je diskretniji ali radi se o legitimnom instrumentu poslovne politike, svakako ga treba regulirati. Pa jedan od načina regulacije toga marketinga je i ovaj zakon koji dakle govori o nepoštenoj poslovnoj praski, o zavaravajućoj poštenoj praksi, o agresivnoj poslovnoj praksi i svi su ti, svi ti elementi dakle marketinga koji su nekorektni općenito govoreći ovim zakonom se zabranjuju odnosno sankcioniraju ali naravno pred nama je postupak u kojem trebamo sve te instrumente precizno definirati i doći do efektivne primjene ovoga zakona. To naravno neće biti jednostavno ali najprije morate pitanje postaviti općenito dakle načelno da bi poslije u primjeni išli u njegovu razradu. Što se Hep-a tiče, kao što znate RH je donijela zakone koji omogućavaju slobodu opskrbe električnom energijom i distribuciju te energije a naravno RH će biti dio jedinstvenog europskog tržišta energije pa ćemo kao potrošači naravno kad se stvori, sve europska mreža prijenos električne energije doći u situaciju da slobodno biramo operatera prema kvaliteti usluge koju nam pruža i prema cijeni, tako da, ta gospođa koja vam je rekla da obrada vašega zahtjeva po cijeni od 25 kuna vjerojatno u tim novim okolnostima otvorenoga tržišta a to će se dogoditi vrlo skoro i temeljem naših zakona i temeljem europskog trećeg energetskog paketa, vjerojatno vas neće tražiti nego će vas vrlo rado primiti i obraditi vaš zahtjev za 0 kuna.
Boro Grubišić replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Kolega Radoš, meni se dopao vaš početni i završni dio izlaganja. U početnom ste govorili da je 8% trgovine na malo u EU, da se to odnosi na prekograničnu trgovinu, dakle na onu prodaju putem interneta itd. No danas je svijet globalno selo i osim EU trguje se i sa SAD-om, Kanadom, Kinom, Indonezijom, Tajlandom i ne znam ni ja kojim sve zemljama. Prema tome, pošto Hrvatska ima povjerenika u EU za zaštitu potrošača a propisi nisu svuda isti kao propisi u EU, mislim da bi trebalo djelovati putem našeg povjerenika i na svjetsku, trgovačku organizaciju kako bi se eventualno ti propisi koji su pozitivni, odlični ujednačili zapravo u cijelom svijetu. Imamo šansu, imamo priliku za to. Drugo, kada ste govorili o agresivnoj poslovnoj praksi, onda ste odlično zapazili emisije na komercijalnim ili na javnoj televiziji u kojima jednostavno nakon nekakvog dijela filma vrisne reklama, vrisne doslovce sa toliko pojačanim tonalitetom, Crno jaje ili Konzum ili ne znam ni ja što sa novim proizvodima na sniženju da čovjeku zasmeta da mora stalno podešavati jačinu tona na tom televizoru. To je nevjerojatno, to vi deset puta u tijekom večeri, 10, 20 puta nebrojenog puta morate to podešavati i to je odlična stvar. Treća stvar koju ste rekli da proizvodi iz domene medicine ili para medicine, para medicinski proizvodi protiv debljanja, ćelavosti, za jetru, za kosu, za pitaj Boga što, ne provjerenih, dakle kvaliteta, ulaza na naše tržište putem tih reklama gdje se reklamira ono što je nemoguće od izlječenja imuniteta, malignih bolesti, pitaj Boga što a da pri tome, o tome šuti i Hrvatska liječnička komora i Hrvatski liječnički zbor i svi ostali.
Hvala. Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Kolega Grubišić, vi kažete da vam se sviđa moj uvodni i završni dio moga izlaganja, a ja vas pokušavam uvjeriti da je i srednji dio bio jednako tako dobar. Dakle, govorite o 8% prekogranične trgovine u EU što je zapravo vrlo malo i naravno da je pred nama perspektiva kako se pitanje internetske trgovine regulira sve više i više, postaje sve više sigurnija i jednostavnija, da će taj postotak rasti, ali jednako će tako rasti postotak trgovine sa ostalim zemljama. Naravno da je dio mogućnosti utjecaja od EU i preko svjetske trgovinske organizacije, ali jedan dio mogućnosti njenoga utjecaja je i preko ovih osobito velikih, važnih sporazuma o međusobnoj suradnji i trgovini koje EU sklapa. Primjerice ugovor o slobodnoj trgovini sa SAD-om će donijeti oko 1%, procjenjuje se rasta BDP-a zemalja članica EU, pa će onda u tom ugovoru koji je dakle težak nekoliko stotina milijardi eura, će biti sadržana i mogućnost regulacije prekogranične trgovine sa tom značajnom zemljom. Nešto manju važnost, ali još uvijek vrlo važan je budući ugovor o slobodnoj trgovini, odnosno o trgovinskim odnosima sa Japanom koji će isto omogućiti regulaciju i toga pitanja, ali sam naravno suglasan s vama da EU, a i preko našega povjerenika, to mu treba poručiti, evo to je jedan od načina kako mu to poručujemo ako gleda ovaj Sabor, da njegovim djelovanjem preko … trgovinske organizacije se također regulira to područje i zaštite i prava potrošača i u toj trgovini koja ima sve veće i veće perspektive.
Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Radoš, primjetio sam vaš navod kad ste rekli da uvođenjem ovih novih tehnoloških postignuća nastaju svi naši problemi. Daj Bože da je Internet naš najveći problem, ali ja držim da je za potrošača najveći problem pad kupovne moći, o čemu govori pad potrošnje i sve ostalo, da to ne ponavljam, statistički podaci svaki dan su takvi. Ali znate što u stvarnosti se događa? Pa taj internet uopće nije u toj potrošnji, kupovini svakodnevnoj toliko značajan. Znate da se ovi što nas puno puta živciraju, ovi letci razni koji se donose na adrese pa se ljudi od njih brane, ti letci, ljudi slažu letke na stol i onda nastaje trka. Nastaje trka po tim raznim akcijama, a što za posljedicu ima kupovanje nekvalitetne robe, a posebna je priča kupovanje nekvalitetne hrane i naravno da dolazi do one izjave čuvene što je jedna inspektorica rekla, da ona ne bi sa polica tih velikih centara niti pod razno uzimala, konzumirala hranu. Posljedica je naravno što se naša domaća kvalitetna hrana, proizvodnja smanjila, to znamo, da ne ponavljam. Govorio sam o mesu, mlijeku, evo Grubišić, nisam htio o mlijeku, ali Grubišić mi je asocirao da je pala potrošnja, proizvodnja za 30%. To je veliki problem i zasigurno, ali nisam u svemu da nisam suglasan s vama, naravno glede ovih medicinskih ili zdravstvenih ili svemogućih tih pripravaka, stoji da to treba pod nadzor. Ali i tu ima jedan problem, problem je u odsutnosti, dostupnosti i kvalitetne zdravstvene zaštite, bolestan čovjek je spreman na sve i on kreće uzimati te razne pripravke i naravno i to je jedan problem koji treba imati na umu. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Vi ste kolega Milinkoviću, ne ja, rekli da svi naši problemi počinju sa internetom. Kada bi to bilo tako, onda bi to bilo dobro, neki problemi zacijelo dolaze sa globalizacijom generalno, a internet je jedan od aspekata manifestacija neizbježnog procesa globalizacije, prema tome sa internetom, dok dolaze neki problemi, ali sa internetom dolaze i prigode. Uvijek je na nama da vidimo da li ćemo i više iskoristiti prigode ili ćemo se zapetljati u problemima koji neka manifestacija, neki fenomen donosi kao što je taj doista moćni fenomen interneta. Što se tiče prilaganja reklama, ovaj zakon omogućava, to je sigurno bilo objašnjenje i ranijeg zakona, da tamo gdje je zabranjeno, gdje građani kažu, stanari, građanin da se ne prilažu reklame, zabranjeno je dakle ubacivanje reklama u poštanske sandučiće, ali i to pitanje treba preciznije regulirati. A jedno od vrlo zanimljivih pitanja, kada ste govorilo o proizvodnji hrane je proizvodnja i prodaja mlijeka. Ja bih volio da ste o tome malo više govorili, malo ste me iznenadili, a sir niste ni spomenuli.
Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Radoš, slažem se sa vašom raspravom, zapravo htio bih je samo u nekoliko segmenata dopuniti. Naime, prije svega se slažem sa vašom kvalifikacijom da je potrošačka legislativa izuzetno bitna tema, ne samo za Hrvatsku, nego za Uniju općenito, a i za moderno, ajde nazovimo to tako uvjetno potrošačko društvo, a koliko je to važna tema govori i činjenica da i sama EU ima povjerenika koji se bavi isključivo potrošačima kao i Savezna Republika Njemačka na čiju pravnu praksu i politički sustav se mi često pozivamo i volimo ga kopirati, ima ministra za zaštitu potrošača. Dakle, jedno čitavo ministarstvo koje se bavi isključivo ovom politikom. Ono što sam htio nadopuniti je, reći sljedeće. Spominjali ste Internet trgovinu na malo, ona doduše u postocima je skromna, ali je postojala i prije, dakle barem u krugu ljudi s kojima ja komuniciram i oni su i prije, uglavnom iz inozemstva, preko interneta upravo naručivali robu i izuzetno je dobro da ćemo dati zakonsku podlogu ovakvoj vrsti trgovine. Također mislim da ste dobro identificirali problem marketinga odnosno problem ja bih rekao i divljanja s jedne strane marketinga kada vam marketinški stručnjaci da nemate lošu lokaciju i da nemate loš proizvod nego više ili manje ulaganja u marketing. To ide čak toliko da i psiholozi rade na marketingu, dakle stvaranje potražnje gdje je realno nema. I dobro je da uvodimo regulativu u zakon koja se s posebnim osvrtom na radnje koje trgovac može raditi dakle sa ciljem promjene ponašanja potrošača koje inače ne bi bilo takvo. Dakle marketinški uvjetovan konzumerizam. Hvala.
Odgovor na repliku Jozo Radoš.
Kolega Hajdukoviću, pa ja inače mislim da je nevažno koliko država ima ministarstva, kako se ona zovu to dakle nije sasvim nevažno, ali nije ključno pitanje oko čega često se puta lome koplja. Bitno je da je cijeli postupak zadaća države osiguran na odgovarajući način. Kako će to biti organizirano to je naravno možda nije nevažno pitanje ali svakako nije najvažnije pitanje. Nadležno tijelo javne vlasti za primjenu ovog zakona i za provedbu ovog zakona je Ministarstvo gospodarstva. Pri tom tijelu javne vlasti se formiraju temeljem ovog zakona ali to nije novo rješenje, vjerojatno je nešto unaprijeđeno u odnosu na ranije rješenje, se formiraju savjetodavna tijela potrošača za zaštitu potrošača koja uvijek u sebi uključuju i predstavnika potrošača što bi trebalo jamčiti odgovarajuću razinu zaštite. Slična tijela se formiraju i pri jedinicama lokalne samouprave ali i pri trgovcima koji ih onda pri tome financiraju. To je uvijek pitanje na koji ćete način ostvariti jedno pravo, a da ne opteretite nekoga drugoga i ne smanjite njegove mogućnosti poslovanja. to je sada pitanje koje svakako treba pratiti i regulirati. A pogotovo je nerješivo pitanje to je stalna borba će biti kako regulirati marketing, kako ga staviti u granice, kako ga dovesti u okvire da ne ugrožava prava potrošača, a da opet omogućava sasvim legitimnu i potrebnu tržišnu utakmicu i oglašavanja proizvoda. I ta utakmica između potrošača, proizvođača i te uloge koju vlast ima u svemu tome nikada neće završiti. To je stalna bitka koja je pred nama. A ovaj zakon je korak k boljoj regulaciji i toga područja.
Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa ponukalo me na javljanje uvaženi zastupniče Radoš ono što ste spomenuli o agresivnom reklamiranju različitih pripravaka kojima se pridaju doslovce čudotvorna svojstva. Evo i kolega Grubišić se na to referirao od onoga da se može smršaviti bez ikakve dijete za 20, 30 kila u mjesec ili tjedan dana pa do onoga da izraste bujna kosa itd. Međutim, želim reći da i bez ovog zakona postoje instrumenti da se to kontrolira odnosno onemogući. Postoji cijeli niz propisa iz područja zdravstva, iz područja lijekova, iz područja dodataka hrani koji to vrlo dobro reguliraju. Međutim nažalost se oni ne implementiraju i nažalost nitko od tih niti proizvođača odnosno koji daju te oglase niti medija za koje isto postoje sankcije ako ne istinite odnosno tvrdnje koje pridaju svojstva liječenja pripravcima koja to nemaju dokazano svojstvo bi trebali biti kažnjeni, postoji mogućnost da se kazne, to se naprosto ne implementira. Tako da nažalost mi kao i u mnogo drugih slučajeva ne provodimo ni one postojeće propise koje nam daju dovoljni instrumentarij da mnoge stvari koje nisu onakve kakve bi trebale biti dovedemo u red pa onda nerijetko mislimo da će to neki budući zakon riješiti i izmišljamo nove zakone, nova pravila umjesto da primijenimo ona koja imamo. Jer imamo već dovoljno mogućnosti da stvari kaznimo i kontroliramo. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Jozo Radoš.
pa kolega Reiner meni je drago čuti da mi imamo te propise ali inače mislim da naša praksa dakle postupanje zdravstvenih vlasti pa onda i zdravstvenih djelatnika u pogledu osporavanja ili upozoravanja građana na štetnost nekih kvazi medicinskih proizvoda je vrlo niskoga intenziteta. Ja ne znam zašto se to događa, ali ako se agresivno reklamira neki proizvod koji ima vrlo male ili vrlo problematične pozitivne učinke i vrlo teške negativne posljedice pa čini mi se da bi bila zadaća nadležnih tijela države, a to su zdravstvene vlasti da reagiraju na to. Isto tako to je dakle o tome sigurno znate puno više nego ja, kada liječniku kažete da imate neku ponudu, nekakvu mogućnost alternativnog liječenja, on će vrlo rijetko o tome reći svoje mišljenje. naravno da je to jedna vrlo delikatna i moralna pozicija ali bilo bi logično da postoje ipak neka pravila u kojima liječnik ima reagirati i treba reagirati da bi zaštitio građanina. Tako da ako postoje ti propisi meni je to drago, ali svakako bi trebalo poraditi na tome da se ti propisi počnu primjenjivati.
U ime Kluba zastupnika SDSS-a kolega Mile Horvat.
Kolegice i kolege, predstavnici Ministarstva gospodarstva. Prijedlog zakona o zaštiti potrošača je za nas u klubu SDSS-a vrlo bitan zakonski tekst iz niza činjenica. Neke ću u svojoj raspravi pokušati iznijeti. I zato je prvo i osnovno pitanje zašto ovaj zakonski tekst ide po hitnom postupku, zašto ne ide u dva čitanja? Jer i sam zakon u jednom svom dijelu predviđa da će se u provođenju dakle logike ovog zakona i namjere predlagatelja, zakonodavca osnovati određene udruge koje kao udruženja za zaštitu potrošača koji će pratiti provođenje ovog zakona. Zašto se ovoj raspravi, dakle široj raspravi nije dala šansa da određene udruge, da udruge za zaštitu potrošača ne kažu svoje mišljenje o ovom zakonskom tekstu? Dakle mi jesmo da se ovaj zakon donese, vidimo da je ministarstvo uložilo određen napor da se ova ozbiljna materija regulira kroz ove odredbe, ali mislimo da je trebalo dati prostor za još jednu širu javnu raspravu o ovoj temi. Naravno da pretpostavka za donošenje ovog zakona su određeni europski standardi koji već postoje u zemljama Europske unije jer u Europskoj uniji je osnovni postulat zaštita sigurnosti i prava potrošača i to je prije svega prioritet svih politika zemalja Europske unije. Naravno da je to tako jer radi se o zakonu koji se direktno odnosi na 500 milijuna potrošača koji žive danas na prostoru ujedinjenog europskog tržišta i naravno da ti potrošači koji imaju izgrađenu kulturu daleko jaču od nas, vezano za zaštitu vlastitih prava očekuju bogatu i kvalitetnu ponudu, ali osnovno pravilo na tržištu a to je da za vrijednost svog novca dobiju otprilike isti ekvivalent u kvaliteti robe. I to je osnovna logika zapadnog tržišta, koliko sam uložio želim toliku kvalitetu da dobijem. Isto tako u toj logici treba pridodati i potrebu za točnim informacijama onom što se kupuje i onom što se dešava na tržištu. Podaci kažu da izdaci potrošača, odnosno drugim riječima kupovna moć stanovništva europskoga tržišta čini 56% BDP-a Europske unije, prema tome to nije mali kapacitet. Kupovna moć tržišta od 500 milijuna u svakom slučaju potiče i gospodarski razvoj članica Europske unije i zbog toga je vrlo velik senzibilitet u zaštiti ovako velikog kupovnog potencijala kao što je tržište od 500 milijuna kupaca. Tako npr. u Europskoj uniji sigurnost igračaka, elektroničkih uređaja, vozila, sigurnost lijekova, ispravnost lijekova, hrana, kozmetika itd. su predmet posebne pažnje kad se govori o sigurnosti roba i sigurnosti tržišta. Osim toga, bili smo svjedoci i brzog reagiranja korisnika odnosno korisnika usluga u Europskoj uniji na primjeru igračaka uvezenih tzv. toksičnih igračaka iz Kine. Zbog olovne boje koje su koristile te igračke već godinama su na meti svjetskih udruga za zaštitu ljudskih prava i kaže se da je više od 9 milijuna igračaka zbog toga su bile povučene s europskog tržišta. Naravno da se ovdje ne radi i nećemo reći da se radi o namjeri kineske proizvodnje da se zagadi tržište Europske unije, ali hoćemo reći da proizvođači nemaju tako visoko izgrađene i visoko postavljene standarde u zaštiti proizvoda kao što su to postavljeni kriteriji tržišta Europske unije. Zbog toga se naravno i desio taj incident o kom sam sad govorio. U ovom novom zakonu koji je pred nama predložen mi u SDSS-u mislimo da je dobro koncipiran, mislimo da on ide na ruku zaštiti građana i mislimo da su tu tri ključne stvari koje su bitne da se kažu i tri cilja koji treba da se provedu kako bi se stvarno implementirao ovaj zakon onako kao što je to zakonodavac imao namjeru. Prvo, potrebno je pravilno deklarirati robu na tržištu i to je u niz odredaba ovdje precizno i rečeno. Druga stvar koja je bitna da se ovdje kaže, bitna je informiranost građana o svojim pravima i o zaštiti svojih prava. I to je u jednom dijelu toga zakona ovdje dosta dobro obrađeno. I treća stvar je dosljedno postupanje inspekcijskih organa, odnosno tržišnih inspektora Ministarstva gospodarstva. Bez te ključne stvari sve ovo što smo naprijed pričali nema smisla. Zašto to kažem? Najosjetljivija skupina potrošača su osobe starije životne dobi i osobe lošijeg zdravstvenog stanja, isto tako i djeca. Često su predmeti prevare raznih prezentacija u svojim domovima, kao i obmana i potpisivanja nepovoljnih i sumnjivih ugovora. Razne zdravstvene ustanove o kojima je ovdje već bilo riječi javljaju im se sa obećanjem kako će u trenu riješiti sve njihove zdravstvene probleme što je naravno daleko od realnosti. Brojne putničke agencije organiziraju večere u sklopu kojih nude potpisivanje ugovora o organiziranju putovanja na egzotične destinacije, od kojih se većina nikada niti ne realizira. Akviziteri raznih agencija koji sklapaju ugovore za teleoperatere nude sklapanje ugovora po povoljnijim uvjetima, naravno tako kažu. Među potrošačima rijetko kad daju potpune informacije o uslugama koje nude, često se ne predstave, a potrošačima također daju i krive informacije o tome koga zastupaju. Imamo slučaj u Pakracu, u Slatinskim Drenovcima prošle godine gdje su prevareni starci. Tako npr. agenti različitih teleoperatera salijeću te povratnike starce koji žive sami, nudeći im povoljnije usluge, bez obrazloženja za posljedice sklapanja tih novih ugovora. Obećavaju im da oni ne moraju ništa poduzimati, ne moraju se odjavljivati od drugih operatera pa se tako događa da neinformirani ljudi plaćaju i jednom i drugom teleoperateru naknadu. Naravno iza toga je konsekvenca ovrhe koje dolaze na imovinu tih ljudi. Imamo slučaj u Voćinskoj općini u pojedinim selima nema uopće signala, no trgovci su uspjeli prodati tim starim ljudima mobilne telefone. Ne samo to, nego su ih vezali ugovorima koji traju 12 mjeseci, koji ih obavezuju 12 mjeseci, a nema tehničke pretpostavke za sklapanje takvih ugovora. Imamo i slučaj u Lici gdje je određen, gdje je jednoj baki redovno stizao račun za tv pretplatu, a ta jadna žena čak nije imala niti televizor u svojoj kući. Posebna je priča u svakom slučaju naplata tv pretplate, posebna je priča ovrha zbog tv pretplate. Imamo slučajeve da je ljudi za 400 kuna zaostalih naknada za tv pretplatu od 2012. godine su dobili ovrhu, blokadu svih računa sa troškovima od hiljadu i 400 kuna. Dakle, 400 kuna obaveze za tv pretplatu koja je stara od 2012. Ona je vjerojatno već u zastari. I na to ide usluga odvjetničkog ureda od 1400 kuna. Sve skupa 1800 kuna za nečiju igrariju. Problem su i različiti kontrolori koji se lažno predstavljaju radi naplate struje i tv pretplate kao što je ovdje i kolegica Sumrak rekla. Oni obmanjuju starce koji žive sami u udaljenim selima, a ima i onih koji iz istih razloga zloupotrebljavaju svoj položaj. Krajem prošle godine kontrolor HRT-a upao je u kuću 95 godišnje starice u Gornjem Selištu kraj Gline, tražio da naplati 480 kuna za odjavljeni radio, te prijetio zatvorom. Mislimo da taj kontrolor ni danas zbog toga nije sankcioniran. Prema tome, ako se to sve uzme u obzir, informiranost građana je prvi zadatak u zaštiti potrošača danas u Republici Hrvatskoj, a zadatak je države da to osigura. Vidimo da je država to pokušala kroz ovaj zakonski tekst i uraditi naročito u člancima 124 do 134. U tih 10 članaka se taj segment informiranja građana nastojao obraditi i urediti normativno. Ono što bih ja ovdje postavio pitanje što je meni dilema, dakle u članku 126. priličan je zadatak dati jedinicama lokalne samouprave i to kad se kaže to lijepo zvuči jedinice lokalne samouprave. Međutim, ona pretpostavlja i općine koje danas jedva preživljavaju, koje imaju takav financijski, takav budžetski manjak da oni ne mogu sami sebe financirati. A mi ovdje kažemo da se kod njih moraju osnovati udruge koje unapređuju i promiču prava potrošača. To znači da oni moraju njima obezbijediti i prostor i vjerojatno čim se radi o registriranim udrugama one imaju pravo na određena sredstva iz proračuna te lokalne samouprave. I postavlja se pitanje da li baš u svakoj jedinici lokalne samouprave treba da se osnivaju udruge za zaštitu potrošača. Pitanje da li to treba biti u svim gradovima. Bilo bi sasvim logično da se te udruge onda formiraju na nivou regionalnih samouprava, odnosno da se na nivou županija naprave nekakve udruge koje će se baviti problematikom zaštite potrošača. U članku 132. je ovdje rečeno tko može organizirati savjetovanje i informiranje, pa vidimo da su to osim ovih udruga o kojima sam govorio još i fizičke ili pravne osobe na temelju javnog natječaja. Dakle, država će imati ponovno određen financijski, odnosno proračunski izdatak jer naravno da nitko ne radi zabadava i naravno da će ti koji provode projekte pretpostavljam da će to biti po principu projekata, educiranja radionica itd. sve će to koštati i sve je to novi trošak u proračunu Republike Hrvatske. Člankom 134. dakle inspekcijski nadzor se regulira. Ključna stvar ukoliko tržišni inspektori iz vašeg ministarstva ne budu radili posao ozbiljno onako kao što to trebaju raditi kontrolni organi onda cijela ova inicijativa oko ovog zakona se dovodi u pitanje. Prema tome, mi u klubu podržavamo ovaj zakonski tekst, ali mislimo da bi on trebao ići u drugo čitanje.
Hvala. Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Poštovani kolega, govorite kako i ovaj prijedlog zakona i planira osnovati, odnosno mogućnost osnivanja i novih udruga. Moram reći odmah da su udruge za zaštitu potrošača bile veliki zaštitnici ljudi, potrošača i njihovog standarda. I njihove akcije i reakcije imale su u pojedinim gradovima zavisi kako je gdje koja udruga. Mislim da su svugdje te udruge vrlo agilne i vrlo aktivne. To su onaj primjer udruga koje daju jedan konkretnu pomoć građanima i od njihove aktivnosti ljudi imaju konkretnu korist. Međutim, uz sve veću zaštitu mi imamo sve veće prevare ljudi i sve veće prevare potrošača. I to je nešto što nas treba zabrinuti. Kad nismo znali što je zaštita potrošača recimo i u prošlom sustavu roba je bila prvorazredne kvalitete. Možda dizajn nije valjao, nitko se nikad nije otrovao. Evo možda za, da se podsjetimo kako je Mesnička ulica u davnim, davnim vremenima dobila ime u stvari je dobila ime po tim drevnim mesnicama, usred ljeta nije bilo ni hladnjaka ni tako. Međutim, ne znam da li je zabilježen ikad slučaj da se netko otrovao od mesa, jer znamo kako bi se vlasnik bio proveo da su se ljudi otrovali. Međutim, vratimo se mi u današnje doba kako se ljudi u proizvodima, pogotovo treba biti osjetljiv kod proizvoda hrane gdje dajete veliki novac za nešto kvalitetniju hranu i gdje je javna tajna da se u pileća prsa ubrizgava voda, da umjesto onih kolutića lignje su tripice čak kuhane, da je u kesten pireu pasirani grah, grašak koji je kuhan. To su strašne prevare. A osim toga neke prevare su i takve da su i štetne po zdravlje. Recimo kod meda gdje se dodaju ne samo određeni sirupi koji su bezvrijedni, nego jednako tako i posebna supstanca koja mora biti vrlo štetna za ljudsko zdravlje. To je nešto što nas treba svih zabrinuti.
Hvala. Odgovor na repliku, Mile Horvat.
Zahvaljujem se kolegice Ingrid Antičević. Dakle, dijelimo istu zabrinutost za kvalitetu hrane koju jedemo i GMO hrana je trend i tripice i prsa i med i sve je to skupa jasno i sve to skupa na kraju podliježe nekakvom inspekcijskom nadzoru i zato sam i rekao da je ključna karika u provođenju ovoga zakona jeste korektan, odnosno profesionalni rad inspekcijskih organa unutar Ministarstva gospodarstva. Druga stvar rekli ste udruge, u svakom slučaju se slažem da je značaj udruga u educiranju i kontroli određenih tržišnih poremećaja važna stvar, ali sam isto tako izrazio sumnju da li trebaju udruge biti baš u svakoj lokalnoj samoupravi i da li svaka općina i ona najmanja koja ima svojih vlastitih problema financijskih i bez ovoga da li smo mi time nametnuli jednu administrativnu dodatnu obavezu i takvim lokalnim samoupravama. Mislim da se to treba dići na jedan viši nivo lokalnih, odnosno regionalnih samouprava i da će onda imati puno jaču logiku. Ne možete očekivati da općina od 2000 stanovnika ima udrugu i da će moći utjecati na nekakva tržišna dešavanja, tržišne tokove i značajno utjecati na zaštitu potrošača.
Frano Matušić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega slažem se s vama da je ovo prevažan zakon i da je trebalo razmisliti bez obzira što je P.Z.E. da ne ide u hitni postupak nego da ide u dva čitanja jer čini mi se da bi ga trebalo dosta dobro protresti, ako ništa drugo osvijestiti u javnosti njegovu važnost. Probleme o kojima ste govorili, recimo konkretno vezano za tele operatere su svakodnevni. Ovaj zakon se doista tiče svakog građana RH. Ja ću spomenuti jedan članak ovdje koji govori o tome kako je zabranjeno ostavljanje oglasnih poruka i materijala u ili na poštanskim sandučićima te na ili ispred kućnih vrata potrošača ako je takva zabrana na njima jasno napisana. Mislim da bismo trebali izbaciti ovo ako je takva zabrana na njima javno napisana. Jer što to znači u praksi? To znači da sutra se može netko pojaviti tko će iskrcavati smeće ispred vaše kuće zato što to ne piše tamo da treba biti zabranjeno to jel'. Jer ostavljanje oglasnih poruka je stvaranje otpada, smeća, ljudi uzmu to pa bacaju. Dakle, netko vam stvara smeće samo zato što vi niste napisali na vašem poštanskom sandučiću ili ispred vaše kuće da to ne treba raditi. Dakle, jednostavno neprihvatljive su odredbe konkretno članka 17. Dakle, treba zabraniti to jednostavno. Neka nađu načina oni koji se bave proizvodnjom kako da dođu, kako da dopru do potrošača sa što kvalitetnijom porukom, ali nemojte nam stvarati smeće u poštanskim sandučićima ili ispred kuće. Dakle, ovdje je puno odredbi zakona ali ključna je stvar zapravo nadzorna tijela koja kontroliraju. Puno pitanja se otvara ovdje ovim zakonom i puno toga naravno ide u korist potrošača, ali mi smo ja bih rekao u povojima što se tiče zaštite potrošača.
Odgovor na repliku, Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Dakle, kolega u svakom slučaju moderan način reklamiranja marketinga i tempo života dovodi nas do toga da svakodnevno dobivamo u poštanske sandučiće brdo tih papira koje ne čitamo nego smotamo. Sad već i iz revolta ono što bi možda i pročitao više i ne čitam jer toliko toga svaki dan agresivno se stavlja da je to pitanje već i ukusa i da ne kažemo nekakve ekološke komponente itd. I tu u svakom slučaju treba narediti zakonskim tekstom ako se već ne može drugačije. Zato se slažem s vama u ovome i zato mislim još jedanput da bi trebao ovaj zakon da ide u dva čitanja jer ima iskustava koje bi se u ovoj raspravi trebalo još razotkriti i onda će ovaj zakon biti puno efikasniji. Nema potrebe da se žuri i da se ovo po hitnom postupku donosi. Ništa nije tako hitno, ništa nije alarmantno niti će se nešto brže riješiti ukoliko ga u petak donesemo bez nekakve šire rasprave.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo potpredsjednice, kolega Horvat. Pa dobro mi ovdje pričamo o zaštiti potrošača, recimo da ću dignut ruku za ovaj zakon, zaštitimo što možemo i koga možemo na ovaj način na koji je predloženo u zakonu. Ali što je ovdje nedorečeno? Mislim da nije glavni problem ova pitanja koja se obrađuju u ovom prijedlogu zakona. To su sporedne stvari, to je ono što mi kupujemo ili ne kupujemo na dobrovoljnoj, dragovoljnoj bazi. Uvijek će se naći netko tko će prodati rog za svijeću ili tko će kupiti rog za svijeću. Ja prvi pa i mi svi ostali. Problem ove države, problem zaštite potrošača je problem zaštite potrošača od presije države, od državnog monopola. To je struja, to je voda itd., znate stanarina i ovo i ono. 370 tisuća ljudi je u blokadi. Oni u Velikoj Gorici poplavila mu kuća i Hrvatske vode mu šalju račun protiv poplava, a nije mu iskopalo kanal. S druge strane država daje udrugama 3 milijarde, milijardu i pol iz centralnog državnog proračuna, milijardu i pol iz lokalne uprave. Mi se ponašamo kao raspamećena država, kao feudalci koji žive na brdu i gore se drže plesovi. Ja neću se nikome zamjeriti da se prekine ples, a dole kmetovi nemaju što jesti. Znači, zašto država ne bi dvije godine mogla reći nema udrugama za dvije godine, ne ukinuti, te po tri milijarde. Za šest milijardi može se napraviti kanala koliko god hoćete. A ponašamo se kao raspamećena država. Mi jučer ukidamo drvo-prerađivačkoj industriji 67 milijuna kuna koja 50 tisuća radnih mjesta drži, onih konkretnih 50 tisuća radnih mjesta. To uzimamo a udrugama dajemo. Kojim udrugama? Nekim potrebnim, a nekim nepotrebnim. Kad ste već spomenuli udruge vi i ostali. Znači, ponašamo se neracionalno. Potrošače treba zaštititi od raspamećene neracionalne skupe i na svaki način negativne državne administracije.
Hvala lijepa. Mi smo dio države pa se moramo onda opametiti. Odgovor na repliku, Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Kolega Marasović pa u svakom slučaju vi ste rekli ono što muči većinu građana, a to su tzv. režije, to je taj što ste rekli državni monopol. Ja to ne bih nazvao državni monopol nego jednostavno ono što svakog mjeseca moramo platiti, ali je nažalost to toliko danas da većina stanovništva samo i živi da bi mogla servisirati režije. I već smo jednom prilikom prije mjesec dana drugom temom govorili o posljedicama takvog jednog ponašanja a to su blokade računa zbog režijskih troškova. Najgora je stvar kad vi ne znate da se dužni 200 kuna za nekakvu vrstu režijskih troškova i onda vam se blokira vaša kartica a vi ste na putu pa ne možete tankirati zbog toga, ili građanin dođe da kupi neke potrepštine i nađe se u vrlo nezgodnoj situaciji da mu je kartica blokirana i sramoti se zbog nekakvih režijskih troškova. To je danas naša realnost, to je naš život. To se dešava i zbog toga su ljudi nervozni. I prije su bili troškovi i prije se to naplaćivalo ali se nije naplaćivalo kao što se naplaćuje sad. TV pretplata je bio inkasator student koji je za sitne novce obilazio mjesto, poznavao je svakoga i naplatio je ako ne danas, sutra, preksutra je naplatio to i nitko nije bio u zakašnjenju. Televizor se isključio ako ga nisi platio. Sad platiš kaznu od prije 2 godine ni ne znaš, zaboraviš zato sa strašnim kamatama i sa troškovima dežurnih odvjetnika kojima je to najljepša zarada na 400 kuna, hiljadu 400 kuna troška, nikad ljepše zarade za odvjetničke urede nego sad, nego dobiti ekskluzivu na ovakve stvari, na zastupanju režijskih troškova. Najljepša stvar sigurno danas je to i najisplatljiviji posao kod nas. Tu se slažem s vama. E to je ta presija u kojoj mi moramo olabavit kao društvo jer narod je sve nervozniji zbog ove stvari, a svaka udruga čim se formira ima pravo da traži sredstva financiranja. Ja zato i mislim da udruge koje se formiraju ovim zakonom o svakoj općini će se morati financirati iz proračuna te općine i to će biti dodatni problem za tu općinu.
Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Horvat, možemo se složiti da informiranje potrošača izuzetno važno i upravo i ovu raspravu treba doživiti kao jedan korak u smjeru toga jer i sami potrošači da bi konzumirali, odnosno bili svjesni da ta neka prava imaju, moraju o njima biti informirana što posredno stvara pritisak i na same trgovce da ta prava poštuju. Ono gdje sam vas želio nadopuniti je pričali ste puno o zaštiti potrošača, međutim, ovaj zakon po meni ima dva segmenta. Jedan je zaštita potrošača, ali drugi je i zaštita trgovaca, a kako? Ovaj zakon regulira odnos potrošač-trgovac ali i trgovac-trgovac, dakle tu prije svega govorimo o nelojalnoj konkurenciji odnosno trgovcima koji su zlouporabljivali znači akcije, akcijske prodaje, popuste, sniženja i slično, krivo informirajući potrošača navodeći ga na kupovinu i tako su zapravo bili nelojalna konkurencija onima koji su željeli poslovati po zakonu. To je isto jedan od velikih problema koje mislim da trebamo svakako istaći u ovoj raspravi. Hvala.
Odgovor na repliku? Ne, da. Đurđica Sumrak replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Horvat, slažem se s vama i podupirem to da ovaj zakon ide u drugo čitanje. Zaista, dobro ste primijetili ovu problematiku blokade računa u kojima zaista ljudi i ne znaju a kad saznaju onda padnu u nesvijest. Jer evo što se događa, događa se rat odvjetničkih društava oko toga tko će dobiti naplatu ovrha u nekim velikim trgovačkim društvima bila to lokalna uprava recimo u Zagrebu Holdinga ili negdje drugdje nekog državnog, to je jako, jako isplativ posao. Ono što bih još željela se s vama složiti da dobro ste govorili, najosjetljivije skupine u društvu su zaista starije osobe i zaista su tu djeca, djeca su zbog toga jer preko njih se vrši pritisak na roditelje, njih se da tako kažem fila epp-om o hrani, o igračkama, o odjeći o svemu i roditelji odnosno stariji koji se brinu moraju to kupiti naprosto moraju jer dijete ako nema određeni proizvod na sebi će biti zbog ovakvog potrošačkog mentaliteta koji je stvoren na neki način degradirano u društvu. Sada nam dolaze blagdani, Uskrs, pa onda imamo Božić, pa idemo na godišnje odmore, ma svaki blagdan to je takav pritisak, takve šarene laži umotane u papiru da je to strašno. Nigdje se više ne njeguje onaj osjećaj duha nekog blagdana nego blagdan jednako pokloni, jednako hrpe stvari, hrpe hrane na stolu a onda se to nakon toga sve skupa baci. I zato ja mislim a mislim da ćete se složiti, obzirom da EU ima …
Hvala lijepa Đurđice. Odgovor na repliku Mile Horvat.
Ja ću samo odgovoriti na ovaj dio replike kad ste govorili o odvjetničkim uredima da nešto ne ostane nedorečeno. Naime, to odvjetnički uredi samo koriste ono što im je dozvoljeno zakonom, dakle samo ono što im je omogućeno i ja to ne govorim da oni zloupotrebljavaju nekakve stvari nego kažem da mi nismo sistem postavili dobro, odnosno postavili smo sistem koji ide njima na ruku, a ne ide na ruku građana i tu stvar moramo okrenuti.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Horvat, nije baš tako kao što ste baš sada rekli. Naime, kad ste govorili o tome onda moramo jučer smo imali ovdje raspravu o rebalansu proračuna i spomenuli smo da je efekt fiskalizacije se pokazao u ugostiteljstvu i trgovini sa 20% i 40% dakle poenima, povećanje dakle prihoda od trgovine a u odvjetničkim uslugama samo 4,8%, što to znači? Kako je to samo 4,8% u ovim uslugama? To znači da još uvijek postoji određena mogućnost upravo kod odvjetničkih usluga da se poveća prihod od fiskalizacije, ne prikazuje se sve ono što se zaradi kod odvjetnika, to je jedno. Drugo, tele operateri, pa vi ste sami naveli primjeri, pa mi svakodnevno, ja ne bih ovdje izostavio nikoga od zastupnika koji ne prima pritužbe građana na pljačku od tele operatera a o bankama da ne govorim. I sam sam žrtva određenih bankovnih transakcija gdje sam neke stvari morao platiti, ali Bože moj. Tako i kažu po zakonu pa ajde. A to da smo postali društvo konzumerizma, da postoje ovrhe na tv pretplatu u kojima ovi odvjetnici zarađuju, dakle ne platiš 5 rata, to je 400kn, ali ti dođe ne samo 1800, nego puno više za naplatu, to je strašno. Dakle, posla za Udruge za zaštitu potrošača, posla za državnu, za tržišnu inspekciju ima pune ruke i neće se moći ni riješiti sve što ima. Hvala.
Odgovor na repliku, Mile Horvat.
Naravno da posla ima i za tržišnu inspekciju vezano za ovaj segment, ali ima očito posla i za neke druge inspekcije, neke druge državne službe. U ovom prvom dijelu što ste govorili o fiskalnim efektima odvjetničkih usluga, ja ne bih ulazio u to, ali očito je da tu postoji nekakav nesrazmjer između onoga što se piše u javnosti i onoga što se pokaže kao efektiva u proračunu i slažem se s vama, tu ima posla i kod njih i ovdje vezano za ovaj Zakon o zaštiti potrošača.
Vanja Posavac, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Kolega, pa evo i mene je jedna rečenica potakla da se javim na ovu repliku, rekli ste djeca i osobe starije životne dobi su posebno osjetljiva. Neću se ponavljati što se tiče djece, ono što je rekla kolegice Đurđica Sumrak, ali imamo još jedan problem i tu inspekcijski nadzor mora krenuti u zaista pravi posao, a to je da mi u lokalnim sredinama u neposrednoj znači okolici škola i vrtića imamo reklame zapravo sadržaja koje nikako ne bi smjele biti u tom području. Nažalost svi ti lightovi, jumbo plakati su u vlasništvu većinom privatnih tvrtki, oni jednostavno stavljaju reklame onih koji im plaćaju, posebno je to opasno, recimo za dob, srednjoškolsku dob, a to su reklame za kladionice gdje će dijete i da nema novaca, o tome sam već tu pričala, ukrasti doma ako treba, odnosno posuditi i otići, a evo, što se tiče starije dobi, nažalost imamo jako puno slučajeva i ovo što ste vi ispričali za ovaj slučaj, isto nisam znala, frapirao me. Da imamo slučajeve baš prevare starijih osoba na kućnom pragu, to je vezano uz te akvizitere na vratima gdje, evo imam i mail od jedne građanke Bjelovara gdje dolaze isto akviziteri na vrata od jedne tvrtke koja prodaje mobilne usluge, da tako kažem i nemaju nikakav papir koji bi pokazali da su oni ti i ti i predstavljaju te i te, sva sreća pa ih žena nije pustila unutra, drugima su ulazili u stanove, bilo je svega i svačega.Dakle, tu inspekcijski nadzor, tu se apsolutno slažem s vama, mora odraditi svoj posao i to zaista poštujemo.
Odgovor na repliku, Mile Horvat.
Sad razmišljam i ustvari zaključak je da kad gledamo naše reklame da su najveći postotak vremena u reklamama otpada mobilnim operaterima, dakle oni su najagresivniji, oni imaju vrlo čudne pozive u svojim reklamama za kupovinu proizvoda, ali imamo i činjenicu da cijenu plaćaju roditelji, da djeca u osnovnoj školi su opterećena time, sa zadnjim modelima tih proizvoda, zadnjim modelima tih aparata i da smo se mi ustvari pretvorili u jedno društvo konzumenata mobilnih telefona. Vi danas osim mobilne telefonije, osim tih aparata na televiziji, u reklamama neće ništa drugo ni vidjeti. Naravno da onda se plaća jedna šira društvena cijena takvoj jednoj mobilnoj histeriji.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a, kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Gospodine zamjeniče sa suradnicom. Ja ću početi ovu raspravu tako da navedem niz primjera koji tište građane potrošače i sve one koji su potencijalni potrošači. Koliko puta smo dobili popodne kada malo odmaraš telefonski poziv koji kaže, slučajnim odabirom ste odabrani za nagradu pa izvolite doći u restoran taj i taj na večeru, slučajno si odabran među tisućama ljudi ili potrošača. Ona kaže reklamira se u jednim novinama krema za, pardon, pasta za zube, ali se može mazati i cipele pa čak i oni koji su ćelavi mogu mazati da im naraste kosa. Krema univerzalna. Univerzalna krema, za sve. Onda vidimo sada da postoje 2 poštanska sandučića i na privatnim kućama, a i na stambenim etažiranim zgradama. Naime, jedan veliki sanduk za svu poštu i reklame koje, ne poštu nego reklame koje stižu od svih mogućih trgovačkih lanaca, a drugi za pravu poštu. Dakle, da ne bi slučajno se zatrpao poštanski sandučić za privatnu poštu, ljudi moraju, jednostavno su prisiljeni, prinuđeni staviti još jedan sandučić za silne ove reklame koje nam stižu, koje nas zatrpavaju i mogli bismo napraviti dobar biznis kada bismo sav taj papir dali školama koje onda idu u otkup papira pa da djeca imaju za ekskurzije novaca. Jer toliko papira stigne da, ja sam uvjeren, da imate na desetine kila kada bi gledali mjesečno papira koji bi mogli onda prodati i moja žena to skuplja i daje u dobrotvorne svrhe, možda za kuhinje školske kao što je rekao ovdje kolega. Upravo prodajom papira, pa da i djeca školska prikupljaju taj silni papir tih silnih reklama koje, kako reče Mile Horvat, bacamo ni ne gledajući jer su nam toliko dosadili, da svaki dan dobivaš od 10 kuća, lanaca robnih kuća reklama da više ne može vjerovati. A ikada imaš reklamu dobru koju bi otišao nešto kupiti, dođeš u 8 sati ujutro, kaže prodano sve. A otvorilo se u 8, u 8 i 5 nema toga više. Valjda su zaposlenici sebi onda uzeli i nema više. To je mala, mala količinica bila, ali oni to reklamiraju kao da će biti cijeli dan ili još i drugi dan možda. Ne, nema više. Ja neću navoditi robnu kuću koja to radi, ali mislim da većina nas zna, da ne bi reklamirao ja slučajno tu robnu kuću. No što država radi? Svaki policajac koji vas zaustavi za redovnu kontrolu prometa, pogleda vašu prometnu i pogleda vašu vozačku i kada sve, ako pušeš ne pušeš, ne pušeš ako je sve uredu ili nije uredu. Kaže gospodine zamijenite vozačku dozvolu jerbo smo u Europi i moramo zamijeniti vozačke. Milijun vozača u RH puta 200 kuna zamjene vozačke dozvole to je 200 milijuna kuna. Dobijete naputak od pozornika ili prometnog policajca da zamijenite vašu vozačku dozvolu. S time da kada se slikate za vozačku dozvolu onda vam ne odgovara nijedna fotografija od osobne ili putovnice nego treća dimenzija fotografije tako da vam ne važi od osobne što vam je ostalo ili od putovnice ako imate slučajno svježu, ne, potpuno treća dimenzija. Badava da bi zaradili i fotografi, pa taksa, pa nova vozačka. Iako iz drugih zemalja Jugoistočne Europe kako to voli reći naša ministrica vanjskih poslova, ljudi putuju u Njemačku i druge zemlje EU sa svojim starim vozačkim dozvolama. … /Govornik govori francuski./ … kako se kaže na francuskom, samo na francuskom piše. E, jedan moj prijatelj, poznanik zapravo nije mi ni prijatelj, je prodavao na pijaci ilovaču koju je nakopao … pa kažem koliko ti prodaš toga, kaže po dvije vreće od po 50kg dnevno prodam ilovače. Za čega prodaješ? Kaže za liječenja vena itd. ide ko halva. Provjereno, ne provjereno 100 kila ilovače proda, pa to je nevjerojatno. Gdje je tržna inspekcija na pijaci? Jel to provjereno? Zašto on prodaje ilovaču? Običnu ilovaču. Jasno, da ilovača ima svojstva navlačenja vode i smanjuje vene, nekakvo djelovanje ima. Ali kažem mnogima je pomoglo pa se razglasilo da je ta čudotvorna ilovača. Tako isto ovi lijekovi po našim televizijama, komercijalnim i javnim se reklamira a onda kada se govori o upozorenju o nuspojavama, toliko vam brzo čitaju da vi ne stignete to ni čuti ni šta, samo čujem liječnika i ljekarnika na kraju brže bolje. Strašno je kako nas kao potrošače, kao ljude, kao građane omalovažavanju, ne uvažavaju. I Hrvatska vrlo malo čini po tom pitanju. O tome zašto je tome tako? Pa zato što Hrvatska pojede godišnje 3 milijarde eura hrane. Hrvatski građani pojedu 3 milijarde hrane. Od toga je 2 milijarde iz uvoza ili 15 milijardi kuna, a milijardu je domaća proizvodnja. O tome da nikada više ne mogu okusiti onaj osjet one krasne dimljene rolade od prije 40 godina koju sam kupovao u nekoj trgovini kada sam bio student, 50 ne znam više koliko sam bio 40 godina. zašto? Pa zato što je ova druga današnja punjena vodom. Ona je na vagu teška, imamo problem i količine i kvalitete. Pa vidite da su nam podvalili i jogurte koji su bili prije 2dcl, sada su 1,8dcl po istoj cijeni. Kavu nije više pakiranje pola kile nego 40dkg po istoj cijeni. Što rade? Banka jedna od banaka nudi kredit po 5% kamate sve su ostale 7%, a kada dođete tamo kažete 3% obračun kredita. Pa kada sračunam obračun na 100 tisuća kuna to je 3 tisuće kuna obračun kredita. Ona banka koja nudi po 7% ona ima samo 1% kredita. A kada kredit zatvarate onda još 2%, kada hoćete ranije zatvoriti i platiti, a oprost u kamatama nema govora, nema govora o oprostu kamata, kamate ćeš platiti i ranije. Pa jel to pošteno? Jel to pravedno? Gdje je ta nova pravednost o kojoj govori od predsjednika Republike do ostalih, do ministra Linića jučer itd.? gdje je ta pravednost kakvo smo mi to društvo postali? I ne brinemo jedni za druge, ne štitimo jedni druge, a stalno imamo pritužbe. Svaki od nas ima pritužbe građana na ovakvo ponašanje u društvu. Opće prihvaćeno tako reći da si prevaren. Kada kupite bilo kakvu pastu onda imate ako je ona uvozna, a većinom su takve, onda imate četvorkom font napisano tko je proizvođač, sastojci te zubne ili ne znam ni ja kakve paste odakle potječe, iz koje zemlje, tko je uvoznik, dakle i uvoznika imate silan broj. Za svaki uvoz treba uvoznica, a uvoznica se može dobiti ako ima dobre volje od određenog ministarstva koje daje odobrenje za uvoz. Dobre volje, da samo dobre volje. Ne bih htio ništa drugo reći osim dobre volje. Kaže se ovdje da ne bi bilo nelojalne konkurencije među proizvođačima i trgovcima da se samo razumna količina, kako reče gospodin Radoš, stavlja u sezonsku ili neku drugu rasprodaju. Ima ovdje takvih pet vrsta prodaja i rasprodaja, dakle radi se o pod broj 1. sezonsko sniženje, rasprodaja, akcijska prodaja, prodaja proizvoda sa greškom i prodaja proizvoda kojima ističe rok uporabe. Točno tako je definirano tih pet kategorija, pet vrsta. Ako odete evo sada u Ilici u jednu trgovinu koja se renovira, neću opet navoditi ime, onda vidite da kada je ta prodaja ono kažu završna prodaja, gotovo prestaje raditi, onda vidite da imate samo određene brojeve, nema XL ili XXL za mene nego samo imaju S i M brojevi, govorim o tekstilu. Ne možete vi dobiti, samo mali mogu dobiti, neka napišu za male ljude rasprodaja, ne za sve ostale. Da, da tako pa odite pa vidite, zapravo sada je u renoviranju nema više. U EU gospodine Radoš smo bili zajedno, slušali raspravu o zabrani uvoza fotonaponskih ćelija iz Kine zato što su one znatno jeftinije od europskih solarnih sustava. Kina proizvodi 100% jeftinije, jeli tako bilo? Slušali smo o tome kako Društvo za zaštitu životinja traži da se svako prase koje se kastrira ili kako se kaže štroji bude pod općom anestezijom. Čak je izdvojeno 200 milijuna eura za takve namjene. Zamislite, u Hrvatskoj se zakolje godišnje milijun tovljenih svinja, od toga je pola muških, pola ženskih, od tih 500 000 bi trebalo poštrojiti u općoj anesteziji isključivo na Veterinarskom fakultetu u Zagrebu. Koliki bi to bili troškovi voziti svako prase u Zagreb na štrojenje? Imamo tu i različitih europskih rekao bih nebuloza. Nije Europa sve ono što je dobro i što mi moramo prihvatiti, pa imamo i svoju pamet, nije tamo sve idealno. Bankovna industrija, već sam rekao kako se radi, a svjedoci ste i toga da svaki dopis koji vam banka pošalje bilo o dugu, bilo o čemu, piše tarifa, iako je to uključeno u poslovanje tebe kao komitenta i njega kao banke da imate jedan u drugom povjerenje, ali ne. Našli su razne načine, samo da iscrpe i opljačkaju ove građane. Jasno je to da su te banke u stranom vlasništvu i da takve stvari ne rade u domovini odakle potječu ni u Italiji, ni u Njemačkoj, ni u Austriji, nigdje. Uvoz hrane, što on zapravo predstavlja? Pa uvoz hrane kreditiraju upravo te banke i zapravo uvozom hrane i potrošnjom kod nas Hrvatska i hrvatski građani kreditiraju proizvodnju hrane i u Francuskoj i u Njemačkoj i svugdje, a 2/3 se uveze hrane, 1/3 proizvodimo sami. To je glavni problem. I onda kaže dobijemo carinu, bila je prije, sad je ukinuta carina, trošarina i sve ostalo, dobije se 5-6 milijardi u proračun, kaže puno je dat seljacima 2 milijarde za poticaje. Pa dobio si 6 milijardi za carinu i trošarinu, kako ti je puno dat onda samo trećinu za seljake, domaće, koje si uništio sa tim uvozom, uništio si ih. Nema tržišta za domaće selo i seljaka, ali dobro. Kupovina na daljinu. Koliko je prevarenih, onih koji su naručili putem interneta raznorazne proizvode sa krasnim reklamama po internetu, ajde koliko je prevarenih ovdje kada bismo digli ruke da vidimo koliko je nas ovdje prevarenih putem te kupovine, evo dvojica iskrenih, kupovine na daljinu. Pa mi donosimo direktive kako je to propisala Europska unija za internet poslovanje, trgovinu unutar Europske unije, a naročito robu iz Japana, Malezije, Kine ili SAD-a, Argentine, Brazila pa budete prevareni jer oni ne moraju poštovati odluke i direktive Europske unije. Oni nisu Europska unija. Zato sam i rekao i tražim da se putem našega povjerenika i to uskladi, a preko Svjetske trgovinske organizacije čiji smo skoro svi članovi. Udruge za zaštitu potrošača. Kad bih ja i sebe i vas pitao i bio iskren, one glavne udruge, možda bi se pokušao sjetit imena tog predsjednika udruge ili ne bi se sjetio, ali malo ljudi zna za te udruge potrošača. Pa čak i te udruge potrošača za zaštitu potrošača i kada djeluje ne isposluju baš, rijetko isposluju nekakav rezultat koji bi odgovarao prevarenom potrošaču. Pa se tako onda vrlo rijetko i obraćaju udrugama za zaštitu potrošača, pa čak ni ne znaju da postoje udruge za zaštitu potrošača, ne znaju gdje im je sjedište, kako će se obratiti stariji ljudi. Nema interneta, ne zna 7-8% građana Hrvatske je internetski obrazovano, informatički obrazovano. O reklamiranju preparata medicinskih na javnoj i komercijalnim televizijama to je nešto nevjerojatno, to je strašno. Ja kao liječnik slušam to i ne mogu doći sebi. Preparat za poboljšanje rada jetre, preparati koji imaju isto ime i sastav, ali od više firmi su proizvedeni, imaju samo drugačije ime, sad neću, pa moram … pa neofen, pa ibuprofen, pa brufen, pa ne znam ni ja što, sve jedno te isto. Sve je to isti sastav potpuno generički, ali ova firma kaže da on djeluje na ovo, ona još i na ono i tako.
Hvala lijepa.
Šta je gotovo? Hvala lijepo.
Vrijedi za sve isto. Frano Matušić, replika.
Hvala. Evo kolega Grubišić moći ćete nastavit kroz replike. Ja ću krenut od ovoga zadnjeg što ste govorili o preparatima koji se reklamiraju na televiziji. Pa netko je odobrio uporabu tih preparata, dakle neku proceduru je sigurno prošlo, e sad pitanje je da li je prošlo pravu proceduru i je li zbilja to što je prošlo tu proceduru zaslužuje zvati se takvim pripravkom, lijekom itd. Dakle stvar je nadzora i kontrole i davanja dopuštenja za proizvodnju. To bi se ustvari moglo svesti pod ono što ovaj zakon tretira kao zavaravajuća praksa. Ja ću spomenuti jedan primjer koji se tiče dva pića koja se više nisu mogla proizvodit pod tim imenima kad smo ušli 1.7. u Europsku uniju. Riječ je u jednom slučaju o brandyu koji je bio najprodavaniji proizvod na području bivše države i s druge strane riječ je o rumu. Dakle te vrste piće koje su se proizvodile u Hrvatskoj u određenim tvornicama, sad da ne govorim lošu reklamu za te tvornice, su dobile zabranu da više pod tim imenom takve proizvode plasiraju na tržište. Zašto, zato jer je riječ o prevari, o klasičnoj prevari. Proizvodili su se proizvodi koji nisu imali veza sa supstancama koje moraju zadovoljavati, koje moraju imati da bi se proizvela ta pića. Za rum je to šećerna trska, a za vinjak odnosno brandy je to destilat mladog vina. Dakle i u jednom i u drugom slučaju nije bilo niti je bio destilat mladog vina, a danas se prodava ne više pod imenom Brandy nego pod imenom bratski. Ako netko zna kakvo je to piće nek' mi objasni. A drugo piće se ne proizvodi više pod imenom rum, nego se prodaje pod imenom room što je na engleskom soba. Dakle imate sobu i imate neki bratski. I to se prodaje kao piće, alkoholna pića. Tko je dopustio uopće da na tržištu i dalje opstaju takva pića osim što su trovali konzumente posljednjih ne znam koliko desetljeća.
Hvala. Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Matušić, što se tiče ovih pseudo medicinskih preparata koji se masovno reklamiraju na televiziji mene čudi samo stav i šutnja naše Liječničke komore, Farmaceutske komore, Hrvatskog liječničkog zbora i ostalih koji bi se morali oglasiti o tim stvarima. Ja znam da je farmaceutska industrija vrlo agresivna, organizirana i da na tržištu ne samo hrvatskom, nego i na svjetskom rade čuda i ogromne zarade. A što se tiče konjaka Brandya ja ne znam je li to neki zvekan, tako se isto nazivao taj jedan bivši konjak jedne tvornice iz okolice, iz Slavonije hajde recimo pa su ga zvali zvekan zato što tako liči mu malo ime na naziv tvornice i ruma ili engleski room soba. Nisam korisnik tih preparata, pa nisam informiran, ali hvala vam na informaciji.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, dobro ste govorili. Ono što bih ja još možda malo samo dodala jest da u puno slučajeva cijena ne odgovara kvaliteti. Mi vrlo često jedan nekvalitetan proizvod i nehotice plaćamo jako skupo a zašto? Jer o njemu nismo dovoljno informirani. Ja bih rekla da ministarstva i Ministarstvo zdravlja i Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i Ministarstvo gospodarstva na žalost već jedno vrijeme ne rade svoj posao inspekcijski. Kad bi se posao radio, onda naravno da se ne bi mogli reklamirati pojedini proizvodi. Nekad su to bili, sad su to dodaci recimo hrani, a nekad se to zvao pomoćni ljekoviti proizvod ali to više ne vrijedi. Pa bi se onda sa tržišta to micalo. Mi proizvođači na žalost u svakoj skupini ne znam i mršavi i debeli i oni koji bi htjeli biti lijepi imati krasan ten, oni koji bi htjeli biti mladi i oni koji bi htjeli malo postariti boju za kosu naravno da smo konzumenti. Ako vas netko bombardira svaki dan sa jednim te istim, na žalost jedan dio ljudi poklekne. Međutim, ono što bi trebalo raditi svoj posao to je inspekcija. Ja se slažem s vama. Domaći proizvod i okusi naše mladosti domaćih proizvoda naravno da su se promijenili i da ih više ne možemo naći. Mi to čak ne možemo na neki način ni svojoj djeci opisati, jer su oni zatrovani svim drugim onim aditivima koji se stavljaju u pojedine proizvode. Ali to bi trebalo sve biti čitko, jasno velikim slovima napisano da svatko može pročitati.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Hvala. Mislim da smo sličnog razmišljanja. Dakle, radi se o prijevarama i u kvaliteti i o količini o čemu sam govorio. A kada govorim o tim kremama protiv bora. Pa gledajte tko to, koja osoba je na televizorima pa dvadeset godišnjakinja kako uopće može imati bore kada ona ima 20 godina, a reklamira kremu protiv bora. Pa vidjeli ste sami, znamo svaku večer gledamo, 20 godišnjakinja, nema bake poput naših godina Ingrid. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Dakle, a kada govorimo o domaćim proizvodima, ja sam ponosni djed. A kada govorimo o domaćim proizvodima vrlo često kupim i slaninu ili kako kažu Bosanci slaninicu, dakle u nekim robnim kućama. Međutim, prije 15 dana sam dobio slaninu od mog punca koji je sam to sušio i preporodio se, vjerujte da je razlika drastična. To je strašno.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kažete kolega mislim da se uglavnom u svemu slažem sa vašom raspravom, ali sami kažete evo vidite kako se ponaša bankarska industrija i to je prevara. Taj naziv je prevara. Usluge nisu industrija. To je najveća prevara. Jezik najprije diskriminira, najprije sve dobiva neko ime i to lažno ime. Prema tome, osim toga što ste rekli naša svijest je drugačija. Kako se stranci ponašaju, kako se domaći ponašaju. To ima samo veze sa sviješću o kazni. Dakle, ne ponaša se netko drugačije vani iz nekih drugih motiva, nego samo od straha jer ima svijest da će bit kažnjen. Prema tome, sve ovo o čemu mi govorimo pitanje je koliko i udruge, ali prije svega država putem inspekcija reagira. I ja mislim da sva zaštita potrošača da se primjenjivalo ovo kazneno djelo i pročitat ću ga da ljudi znaju koliko ih varaju i kako je Ljermontov bio u pravu kada je rekao da je svijet samo sazdan od varalica i prevarenih. Molim vas, ovo kazneno djelo malo kada nailazi na procesuiranje, a još malo ima nekakav sudski epilog. Prevara. Članak 224. Tko s ciljem da sebi ili drugome pribavi protupravnu imovinsku korist dovede nekog lažnim prikazivanjem ili prikrivanjem činjenicama u zabludu ili ga održava u zabludi i time ga navede da na štetu svoje ili tuđe imovine nešto učini ili ne učini kaznit će se kaznom itd. Dalje teži oblici su upravo tko stvori upravo sustav reklama akviziterskih ili drugih djelatnosti. Na žalost, kroz ovo upravo mogu se gotovo, neću reći svaki drugi, ali svaki peti proizvođač ili ponuditelj neke robe ili usluge svrstati. Međutim, ako vidite kroz Godišnje izvješće Državnog odvjetništva koliko je njih za prevaru, pa nije samo prevara nekakva iznuda između dvoje privatnih osoba nego najviše se ovo može upravo promatrati kroz prevaru kroz kupovinu. Isto tako kroz protupravnu naplatu. Koliko se protupravno naplaćuju usluge telekoma? Koliko, odnosno ovih komunikacijskih tvrtki? Vode, struje, komunalija?
Hvala lijepa kolegice. Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepo. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
A onda nam ne treba Poslovnik ni mjerenje vremena.
Nemojte mi još brojiti, ode mi 10 sekundi. Hvala lijepo. Kolegice Ingrid mislim da ste me i poduprli potpuno u svezi moga izlaganja. Ja sam upotrijebio izraz koji je Đuro Popijač rekao bankarska industrija, inače mi nije uobičajeno i znam zaista da to nije industrija i čak je, neću reći podrugljivo nego bezobrazno, ružno reći bankarska industrija jer to je najmanje industrija. Lihvarska možda, e to lihvarska industrija je, ali bankarska industrija nipošto jel'. Dalje, represivni aparat o kojemu ste evo rekli i vi da kod nas bude samo objektivan, ne treba ići na štetu namjerno nekoga, samo neka bude objektivan ne treba drugo pa bismo otkrili i razotkrili koliko je prijevara poglavito od ovih što ste naveli telekoma. A o plinu koji je bio netko je rekao ovdje i naplati za neki pa su rekli to je i za 12. mjesec koji je bio malo hladniji od prvoga. Ma mislim, katastrofalna objašnjenja koja narod ono da kažem guta da ne kažem nešto drugo jel'. Dakle, i mir Božji. I nema, evo bilo je malo u Osijeku bune, malo još negdje ali to je evo leglo polako leglo. Čudan smo mi malo pomalo neću reći čudan nego građani su malo naši golubljeg srca. Jednostavno praštaju i praštaju. Samo došla je voda do grla i neće biti više praštanja. To je problem.
Ante Sanader, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Grubišić vrlo ste simpatično kao i obično govorili o ovim problemima i naveli niz dobrih primjera što se sigurno svi slažemo ovdje i stojimo istog razmišljanja. Međutim, ne možemo, nezgodno je ovdje reći i konstatirati neke činjenice kao što vi kažete ako ima dobre volje u nekom ministarstvu dobit će dopusnice. … [[Govornik se ne razumije.]] Slažem se, ali to nas netko gleda, netko nas je izabrao, mi smo odgovorni. Mi bi trebali pokrenuti sad ovdje akciju aktivnosti, mi bi trebali prozvati ako znamo da ima takvih mi moramo reagirati. Mi ne možemo samo konstatirati uvozi se 2 milijarde eura hrane. Što smo poduzeli? I naša odgovornost je tu velika. Očekuju ovi koji su nas izabrali i oni koji nas gledaju da mi, što smo mi poduzeli. A sad pogledajte situaciju, vi ste osvrnuli malo i na Udrugu ovu za zaštitu potrošača. Ja vam mogu reći evo iz mog iskustva da sam imao kontakte s tom udrugom, da su to vrlo vrijedni ljudi, mnogo je dobrih pojedinaca koji to rade potpuno amaterski bez ikakve kune naknade. Ulažu svoje slobodno vrijeme i svoj trud tamo. I mi trebamo biti ti koji ćemo biti podrška njima. Jer vidite koliko se teško uhvatiti u koštac, vi ste naveli niz dobrih primjera, koliko se teško uhvatiti i koje probleme imamo sa tim jakim korporacijama, sa ovima koji imaju velike količine sredstava i koje mogu i ulagati sredstva u reklamu, u kupnju i sve ostalo. A sad stavite se u ulogu ljudi Udruge potrošača koje samo veliki entuzijazam, velika volja i želja pomoći onima koji su ugroženi. Zato mislim da evo te udruge trebamo pohvaliti i dati potporu im, a i pomoći im koliko to mi možemo ovdje kao zastupnici i apelirati na sve one koji mogu i više njima pomoći.
Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Hvala. Kolega Sanader, naime ja samo na osnovu indicija i određenih pretpostavki mogu, da imam dokaz ja bih i učinio ono što ste vi rekli. Nekima u ovoj državi plaća služi kao džeparac, a o primjerima o kojima ste govorili ma ima ih još ja evo nisam stigao. Tri godine kupujem sadnicu delišes jabuke, kako ona nikne i dođe prvi plod vidim da nije delišes. Pa šta da radim više? A deklarirana kao delišes jabuka, zlatni delišes jel', tri godine kupujem doslovce po dvije, po tri pa ništa, nema jabuka. Nisu, neke su zelene, tvrde da Bog sačuva. Ali deklaracija postoji na njima jel'. I ne mogu naći delišes jabuke. Ako itko ima u Hrvatskoj original da mi ponudi, platit ću nema problema.
Evo ja ću vam osigurati jednu. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista Branko Vukšić.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvaženi zamjeniče ministra, uvažene kolegice i kolege. Držat ću se teme, ovo je uvod samo da me ne prekinete odmah. Jučer sam nekoliko puta pitao ministra Linića koliko je poslodavaca kažnjeno zato što ne isplaćuju plaću? 70 tisuća radnika ne prima plaću, a zakon kaže da je to kazneno djelo. Čemu onda zakon? Sad govorimo o ovom velikom segmentu. A zamislite sad, na području zaštite potrošača. I ovo što je kolega Grubišić govorio prije ja ću isto početi sa primjerom pa da vidite da je zapravo nemoguće ako vas ne štiti država, slažem se udruge, vrijedne udruge, ne mogu učiniti ono jer ne čini država što bi trebala činiti. Zasnovao sam pretplatnički odnos sa B-NET-om 2 telefona. Jedan pokušavam 3 mjeseca otkazati i ne mogu. Svaki puta novi upitnik, svaki puta moram nešto pisati. Zašto? Pa to čak nije veliki novac u pitanju, ali njima po 20 kuna, 40 kuna svaki mjesec pa veliki broj pretplatnika, 3 mjeseca ne mogu otkazati telefon. Kada se na onaj automatski broj javite trebate 150 brojeva stisnuti normalno da ćete jednom pogriješiti, pa tako ponovo, pa tako ponovo i onda odustanete pa zaboravite pa drugi mjesec, kome se možete žaliti? Nikome, tržišne inspekcije ne rade. Probajte dobiti inspektora na telefon, nećete ga dobiti. Zasnovao samo pretplatnički odnos sa THT-om na Cresu, svaki vikend kad dođem tamo nemam telefona, jednostavno prekid, zašto? Zato što su trebali ukopati žice kad puše vjetar, žice se prekinu, ja nemam nikad telefona, pretplatu plaćam, pretplatu plaćam. Onda ne mogu se služiti ni s internetom s kojim je opet sa THT-om priča da kasni tri mjeseca al naplaćuje od prvog dana kad ste ga naručili. Dobijete aparat koji je u kvaru, probate ga instalirati dva mjeseca nitko ne dolazi po taj aparat, morate sami uzeti, donijeti aparat, čekati na drugi ali za to vrijeme plaćate pretplatu. Ako ne želite plaćati pretplatu onda vam je ovaj dugi put sa 150 upitnika, odustanete i oni to znaju da ćete odustati. Pretplata HRT-a, pa zar je to normalno da ljudi koji u Istri, Dalmaciji, Primorju i na otocima ne vide program HRT-a da moraju plaćati pretplatu, a zašto ga ne vide? Zato što Talijani jačom frekvencijom ometaju naš prostor i tamo deseti više od desetaka tisuća ljudi plaća pretplatu a ne vidi program za ono što plaća pretplatu, gleda Talijane koji ometaju i koji upadaju u naš prostor. Čini mi se da prije godinu, godinu i nešto dana je netko u Saboru rekao da su oni tisuću protesta poslali Italiji, a šta se u tim slučajevima radi? Ometa se njihov prostor, ne može se drukčije, ne može se na civiliziran način kad oni ne civilizirano postupaju i tko to može, dal to može udruga potrošača zaštiti hrvatske građane? Ne može država, pa država ne radi svoj posao, jednostavno ne radi. govorili su ono što svako jutro meni barem osobno digne živce a to su oglasi, prvo u sandučićima, imamo tablu skoro pola metra sa pola metra na vratima da nije dozvoljeno ostavljati tiskani materijal, svejedno uđu kad netko od stanara ulazi unutra, iako je haustor zaključan oni uđu unutra, svaki puta nađete u sandučićima te oglasne papire. Pitao sam nekoliko kako mogu, mogu prijaviti udruzi potrošača koja ima stotine tih prijava, tisuće prijava, al kad pravna država ne radi badava nam to, ali još ima netko, kad vam za vjetrobransko staklo stave pa kad padne kiša pa onda sunce pa vam se zasuši pa trebate prat auto zbog toga, i to imate, nije to, to je samo pravljenje smeća, nalazite ako dva dana ne vozite auto, nađete po 10, 15 tih papira, žuri vam se, kud ćete taj papir staviti ili morate staviti u auto ili često bacaju ljudi dole na cestu, nikog to ne brine u gradu Zagrebu nikog ne brine, kako je potrošač zaštićen nikako? Zato hoće li se s ovim zakonom išta promijeniti? Neće se promijeniti taman bio fantastičan zakon jer je on načelan, on je načelan. Druga stvar, uloga udruge za zaštitu potrošača. Mi još nedovoljno dobro shvaćamo funkcije i sindikata i udruge civilnog društva i raznih udruga koje nas štite, to su nama još kao ukrasi mnogi smatraju da su to neki nametnici koji sišu samo novac, međutim bez tih i civilnih udruga i sindikata i udruga za potrošača, ovo društvo bi bilo daleko lošije, daleko lošije. Ja ovakve zakone kakav smo dobili na stol sliče mi na život šišmiša, kad izađe ovdje iz sabornice kao što kad šišmiš izađe iz mraka i dođe na daljnje svijetlo više ne vidi nikakav kontakt sa svijetom nema, sa realnošću, tako ni ovaj zakon neće imati sa realnošću jer država je ta koja ne štiti ne potrošača građana RH. Posebna priča, kolege su prije toga govorile da su banke, vi ne možete dobiti više kredit u banci oni koji uzimaju kredite u banci ako ne sklopite sa nekakvom kućom životno osiguranje, a ta životno osiguranje, to su prijevare nad prijevarama, kao što su i bankovni krediti prijevare nad prijevarama, pa ja se usudim to reći, to su pljačkaške institucije, to nisu industrije novca, pljačkaške institucije. Ja sam bio ne znam tko nije, ja sam bio u minusima na tekućem računu i onda imate pravila kako se ponaša banka kad ste u minusu, trebate platiti određeni broj kamata, ukinu vam minuse i tako, al ne svaki dan vas zovu telefonom doma, svaki dan vrše pritisak na vas što ne smiju, što je protuzakonito, a to čine i kad sam pitao službenice zašto to činite, čak i … mi to moramo mi to cijeli dan radimo jer nam naređuje dobit ćemo otkaz. Tko će to? Udruga potrošača će zaštiti građane od toga, neće jer država ne štiti. Svi ovi veliki sistemi koje sam spomenuo to su države u državi a o čem se radi? radi se upravo o tome što mi nećemo tu raspravljati i uvijek mi kolege pitaju o čemu pričaš a to je korporativna demokracija pod navodnicima jer korporacija i demokracija ne idu zajedno a sve više se u svijetu govori o tome o korporativnoj demokraciji, korporacije su jače od država. Ono sve što piše što su kolegice i kolege govorile malim slovima, pa imate šampone gdje vam ne piše s prve strane nego naopačke morate ono kroz šampon gledati što ste kupili, s kojom veličinom slova, onom koju ne možete pročitati, ni uz naočale. Kako stariji ljudi pa onda često stariji ljudi, hoćete mi pročitati što piše, reko, ne mogu vam ni ja pročitati pa taman ni ovaj koji ima oko sokolovo. I što činiti? Reklo se, EU će možda to, ma nećemo preko EU, jači su oni od EU, nećemo povećati slova. U zakonu se ovdje se kaže kad pročitate da su tražili da budu slovo 3 milimetra, da ljudi lakše shvate. To nisu mala slova, 3 milimetra. Neće biti tih slova jer čak i ona slova na bankovnim ugovorima su vam mala slova, da ne biste pročitali jer svatko tko uzima kredit jedva čega da dobije kredit, ne misli o tome kako će ga vratiti, a naročito ne misli jer je došao u banku, u instituciju koju misli da kontrolira država, da će ih netko prevariti, a jedino što se radi je to da se građani varaju. Pa prema tome, sve ono što se govorilo o rasprodajama odjeće, obuće, konačno pod navodnicima rasprodaja hrane kad joj ističe rok, to su minorni problemi prema svim ovim problemima jer vi danas morate imati internet, vi morate sklopiti nekakav ugovor sa kompanijama koje se time bave. Kada vi sklopite ugovor vi ste njihov rob jer jedino što možete, ako se postavite tako, isključit će vam, a to su vam isto i plinare, to vam je isto i elektra, znači to vam je isto vodovod, svi. Netko je prije spomenuo, čini mi se da kolega Grbin, da treba imati doktorat da biste odgonetnuli što vam sve piše na ovom računu. Ja plaćam toplu vodu u Vlaškoj, a imam etažno grijanje i kad sam pitao zašto topla voda, veli nismo našli novu kućicu pa smo stavili pod tu kućicu, to plaćate nešto drugo. Ja kažem skinite to jer to nije po propisima, odmahnuli su rukom. Imam i dalje na računu toplu vodu. Kome se mogu žaliti? Udruzi za potrošače? Kako će Udruga potrošača to napraviti? Bez obzira, tu nisam optimist. Da, kolegice, kad bi inspekcija radila, inspekcije ne rade, kad bi se platilo 100 tisuća kuna i THT da svaki put plati 100 tisuća kuna, ne bi postojao više koliko građana. Sjetite se koje su oni sve imali tarife, na koji način su gulili kožu sa, a ne samo novac sa svojih pretplatnika. Što se učinilo? Ništa. Smanjen je porez sa sms poruka, zapravo ukinut taj porez. Znači, zakon je načelan, ne mislim da će i drugo čitanje nešto više s tim da treba uvažiti amandmane, odnosno primjedbe, dobili smo svi i amandmane Udruge potrošača, kako bismo imali neki pravni okvir da se možda polako krene, ali ovo sve što smo nabrojali u ovoj raspravi, od ovih letaka koji svako jutro vas dočekaju i kažete i odmah shvatite koliko ste nemoćni, ništa ne možete. Znači oni mogu provaljivati u vašu kuću i neće im se ništa dogoditi, ništa im se neće dogoditi. Znači oni ne smiju bez ključa ući unutra, ulaze bez ključa. Kome ćete se žaliti? Upravi za vodovod.
Frano Matušić, replika.
Zahvaljujem. Kolega Vukšić, pa naveli ste dosta primjera tzv. zavaravajuće prakse, odnosno prevara konkretno i agresivne prakse koju zapravo, o kojoj govori ovaj prijedlog zakona. Meni se čini da je ključno tko nadzire provedbu zakona? To je ključno. Tko nadzire kvalitetu proizvoda i tko nadzire ponašanje proizvođača i kako oni zapravo se ponašaju na tržištu? I to je nešto što čini mi se da ovaj zakon bez obzira na kazne koje su u nekim dijelovima i velike, da neće uspjeti riješiti. Naime sama praksa nas uvjerava u to da je vrlo teško doći do rezultata, recimo spomenuli ste telekomunikacijske operatere, oni se nezakonito ponašaju. Ja ću reći jedan primjer iz Dubrovnika. Na jednoj zgradi su nezakonito postavili ove njihove bazične stanice među građane, u stambenom naselju gdje ima par tisuća ljudi, itd. Nezakonito postavljeni. Ministarstvo graditeljstva donese rješenje o uklanjanju i sve … više donesu u rješenju o uklanjanju, dakle ne postoji više mogućnost odgađanja toga, međutim ministarstvo navodno nema dovoljno operative i treba čekati, ne znam, godinu, dvije dana, 2001. je doneseno rješenje o uklanjanju, konkretno njihovih stranica sa jedne zgrade u Dubrovniku. Do dana današnjeg, dakle 2014., ministarstvo obećava da će možda na jesen to staviti u prioritet. Prema tome sasvim je jasno da te institucije, ti telekomunikacijski operateri imaju itekakvog utjecaja na ovu vlast. Jer da nemaju vlast, građevinski inspektor bi iskoristio sva sredstva koja smo raspravili i na njihov trošak bi skinuo te nezakonito postavljene stanice telekomunikacijskih operatera. O njihovom trošku. Evo to je klasičan primjer u kojem se vidi zapravo kako oni imaju utjecaja na vlast u RH.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Kolega Matušić, sad ste me, prisjetio sam se ako se sjećate Kornata i otoka Žuta, kad su htjeli postaviti onu veliku antenu, ja ne znam jel postavljena ili nije, čini mi se da je postavljena, ali poslije toga se smirilo, u nacionalni park bez dozvola, bez svega. Ovo kad ste rekli, da, telekomunikacijske kompanije se ponašaju kao države u državi. Nažalost, one imaju utjecaj, globalni imaju utjecaj, ne samo na ovu vlast i na onu prijašnju vlast su imali. Kad sam govorio, jedan od njih je i THT i treba ili HT, treba ih ovdje prozivati. Kada sam govorio o onim telefonima na Cresu, oni su čovjeku koji ima privatni apartman prišarafili 20 žica kako bi spojili druge privatne apartmane i gospodin je iz Slovenije i jednostavno rekao, ja se ne usudim buniti jer ne znam što će mi se dogoditi. On bi jednostavno mogao prerezati sve žice jer je našim ugovorom, kad smo mi sklopili ugovor sa, u vrijeme još komunizma, prije 90-e, mi smo sklopili ugovor i da se stave podzemne žice i da vam dovedu do stana. Međutim oni su to sve napravili po zraku i kada smo tražili da to naprave, rekli su mi ćemo vam ukinuti telefone. To što smo mi pretplatnici 30 godina što smo plaćali po 2, 3 tisuće maraka to vam ne daje nikakva prava, oni mogu raditi što god hoće. Jel postoji inspekcija? Ne postoji. Nažalost nitko ne štiti, to ste dobro rekli, tko nadzire provedbu zakona to je važno. Tko nadzire kvalitetu proizvoda, kvalitetu usluga? Mi plaćamo punu, sve ima svoju cijenu ali vrijednost nije adekvatna toj cijeni i to se događa većini građana u RH.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Sada ću unatrag krenuti. Govorili ste dobro o ovom postavljanju antena, ali zamislite jedno naselje Rudeš to je jedno staro naselje gdje su guste kućice, sada se već skoro godinu dana ljudi u tom naselju bore protiv toga da se ta ja bih rekla ukleta antena koja stoji na krovu jedne kuće, a vlasnik je navodno kuću iznajmio jednom teleoperateru, pobrao se negdje izvan Hrvatske, oni su postavili tu antenu koja zrači. Međutim nema te snage koja će tu antenu maknuti. Valjda je jedina snaga neka sila bi trebala biti. Drugo što sam htjela reći, spomenuli ste banke i kredite, da, tko u stvarnosti treba sve štititi? Pa država, pa dobro ste rekli i ja sam govorila o inspekcijama ali kaznama. Pa zamislite mladog čovjeka koji kupi stan od firme na kredit, digne kredit, otplaćuje stan, a ono ne može se useliti u stan i sada on plaća i kredit plaća i podstanarstvo. Tko će njega zaštititi? Nitko. Ja osobno mislim što se tiče ovog zakona da bi trebalo kao što ima i EU znači nacionalnog povjerenika za potrošače, Njemačka ima posebno svog povjerenika, ma ajmo mi imati nacionalnog povjerenika hrvatskog za potrošače. Imamo udruge koje će osvješćivati i u suradnji sa udrugama kroz tu instituciju nacionalnog povjerenika ali da taj zaista može zastupati interese potrošača, a ne države jer ministarstva koja imaju nadležne inspekcije trebaju raditi svoj posao, a nažalost većinom ga ne rade, a kazne se trebaju naplaćivati jer evo ga što smo bogatiji u društvu više smo osviješteni. Naše društvo je siromašno i nas mogu lako varati.
Hvala. Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Sumrak, da to je ono država ima dužnost štititi svoje građane, a kada ste govorili o anteni u naselju Rudeš i praksi koja se tamo događa, to je nevjerojatno da u 21.stoljeću sile građane na samozaštitu, da se građani trebaju štititi od korporacija koje ne poštuju zakone, stranih korporacija koje su kupile naše tvrtke i koje se ponašaju onako kako se ne smiju ponašati u svojim državama. Ne vjerujem da se Deutsche telekom ponaša onako kako se u Njemačkoj ili u nekim drugim državama kako se ponaša u Hrvatskoj. Međutim on se ponaša u Hrvatskoj tako zbog toga što Hrvatska država im to dopušta. Ono kada ste govorili o kreditima kada mladi čovjek uzme kredit i počne otplaćivati kredit i uspostavi se da je stan neuseljiv ili da je nad stanom hipoteka ili da nema priključka, postoje zakoni koji sve to reguliraju. Znači ta situacija je nemoguća kada gledamo našu zakonsku operativu. Da, to je ono život je nešto drugo, zakoni su nešto drugo. Konačno, mi ćemo uspjeti i onda će biti drugi pokazatelji u samom BDP-u kada ćemo početi poštivati zakona i kada ćemo svi polaziti od nas samih.
Nada Murganić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Vukšić ja bi se zaista s vama složila kada dajete priznanje značenju udruga potrošača koje su imale ne samo u osvješćivanju građana da im je potrebna zaštita odnosno da su varani i zavaravani nego i vjerojatno je utjecala i na promjenu ovih zakonskih propisa. Čak udruge potrošača sa područja s kojeg ja dolazim su do te mjere aktivne i zainteresirane da u ovim prijedlozima kada su normalno imale o nacrtu zakona inzistiraju da se oformi i hrvatska agencija za zaštitu potrošača kao jedno tijelo koje bi bilo osnovano sa strane Sabora, dakle jedno državno tijelo sa ciljem da naglase potrebu njih kao jedne krovne organizacije koja bi imala snagu jaču nego što to sada u zakonu stoji kroz ova nacionalna vijeća, kroz savjetodavna tijela kod jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave kroz povjerenstva koja su kod nekih trgovaca itd. Ja sam zaista svjesna činjenice da agencije nisu popularne i postoji u društvu općenito mišljenje da ih je previše da su preskupe, međutim postoji jedna opasnost da će se zbog multipliciranja tih udruga kako to se inače događa sa udrugama dogoditi da će se razvodniti i da će izgubiti onu svoju pravu snagu koje trebaju imati. Zbog toga sada posebno naglašavam jer postoji kod mene i dvojbenost oko nadležnosti tko to koje ministarstvo ovdje stoji u zakonu da je Ministarstvo gospodarstva nadležno za zaštitu potrošača, ali kako znamo da i banke recimo imaju odjele za potrošače da li su oni nadležni njihove inspekcije i za to područje. Oprostite. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Murganić, slažem se s vama. Udruge potrošača su sasvim sigurno odigrale veliku ulogu u buđenju svijesti. Da ne bismo bili nepravedni, ja često spominjem HRT koja ne radi onaj osnovni posao koji bi trebala, a to je štititi interese javnosti. Postoji jedna emisija koja je odlična, a to je Potrošački kod, koja je također zapravo nukleus buđenja svijesti potrošača. Ovo što ste vi govorili o agencijama, kad govorimo o agencijama govorimo uvijek o prekobrojnim agencijama i agencijama koje nemaju svoju svrhu, kao što je agencija koja je dobila 6 ili 7 predmeta, za 4 se ili 5 proglasila nenadležnom, a 2 nije stigla riješiti problem. Međutim, ne trebao zazirati od toga ako treba osnovati agenciju da bi rješavala stvarne probleme u društvu mislim da netko neće imat protiv toga. Imat će protiv toga da agencije troše lovu, a ne rade ništa.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Kolega rekli ste na mnogim proizvodima, to svi znamo, stoje one etikete, naljepnice sa sitnim slovima i u pravilu ta sitna slova su velika prevara jer da je išta, tamo je neki posebno vrijedni sastojak onda bi bio krupnijim slovima napisan nego sam naziv proizvoda. Također silne prevare građana i to pogotovo onoga što moramo svi, dakle ne možemo se toga odreći i vode i struje, dakle ono što nazivamo često komunalnim uslugama. Mi se moramo sjetiti vremena kada je bez obzira na plaćanje ili neplaćanje bilo nemoguće bez odluke suda isključiti vodu, struju, televiziju, Tv pretplatu jer se to smatralo da je osoba u mirnom posjedu korištenja te usluge. Naravno, dolaskom novih vremena i ta sudska praksa izobičajila pa jednostavno sada onaj koji, što mislim da nije bilo dobro jer su mnogi zloupotrebljavali pa nisu plaćali pa dok se ovaj još naplati prođe još jednu godinu, dvije, tri godine. Međutim, poslije smo dobili sasvim drugačiju stvar, vrlo agresivnu i još agresivniju jer je cijeli sustav, cijela jedna korporacija nagrnula na takvog jednog potrošača koji može bit apsolutno u pravu, gdje se njemu reže takva usluga, dakle ucjenjuje se ukoliko ne plati nekakvu cijenu ili ju je već platio ili ju je preplatio i on nikakve zaštite nema. Odnosno, nakon mukotrpnog parničenja ako se i dokaže da je bio u pravu imate samo ispriku takve osobe evo mi smo se zabunili. Ako vidimo koliko je takvih osoba došlo u takvu poziciju da su platili ili da se od njih traži da plate nešto što su već platili ili pak da im se zaračunaju veće naknade. I nikakve zaštite od toga nema, dok ne bude se koristilo lijepo kazneno djelo, uporaba kaznenog djela odnosno sumiranje takvog ponašanja pod evidentno kazneno djelo protupravne naplate pa da vidimo. Ja sam se našla u sličnoj situaciji pa su mi rekli da neka pišem pritužbu. Ja sam rekla mogu samo pisati kaznenu prijavu. Došlo je…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Antičević-Marinović, da, sustav, netko je prije rekao što, pa neće pojedinci plaćati. Ne treba se brinuti za sustav. Sustav je, a naročito za korporacije, one su uvijek moćnije protiv pojedinca i čitav sustav se urotio protiv pojedinca i konačno trebamo razmišljati o svakom građaninu ponaosob. Ovo je točno što ste rekli, kad bi bilo nešto vrijedno na tim proizvodima slova ne bi bila mala. Pa imate neke proizvode koji su kvalitetniji, neću čak ni vrstu proizvoda spominjati, gdje kad vidite da je kvalitetno i skuplje gdje su slova normalne veličine. To samo govori da onu većinu robe koju uvozimo, a naročito kad je riječ o hrani, naročito kad je riječ o nekim preparatima da je to čista prijevara i da toj prijevari nećemo stati na kraj kad se ne budemo organizirali kao društvo. Ovo je nestranački, nadstranački zakon, ovo nema veze ni s kakvom ideologijom, ovo ima veze stvarno sa svakim najmanjim djetetom, sa najstarijim ljudima u Republici Hrvatskoj, svima nama, bez obzira na stranačku pripadnost i zato mi je drago što ova rasprava jeste polučila to da smo svi gotovo jedinstveni u tome da sve nas treba zaštititi od onih koji nas žele prevariti, izmusti nam novac iz džepa.
Nenad Pleše, replika.
Zahvaljujem uvažena potpredsjednice. Kolega Vukšić, spomenuli ste dvije telekomunikacijske kuće kojima uredno plaćate pretplatu, ali nemate vezu. Pa i ne treba bit veza, glavno da te telekomunikacijske kuće imaju dobit, a tri najjače telekomunikacijske kuće imaju dobit od 2 milijarde kuna. Potrošče nitko ništa ne pita pa se oni sami sebe pitaju, ima onih koji onda to i ne plate, ali opet te iste telekomunikacijske kuće … kamatare ih i opet u toj priči imaju i svoju dobit. To netko mora nadzirati, ne nadzire nitko osim te udruge spomenute za zaštitu potrošača koja bi se kojoj bi svakako trebalo dati puno veću ulogu i puno veći značaj. Hvala.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Pleše, da, telekomunikacijske kuće su u državi recimo kada s njima sklapate ugovor i onda pitate koju ćete tarifu sklopiti, onda kažete 50 kuna ili 100 kuna, onda dobijete račun doma 90 kuna za 50, za 100 kuna dobijete 160, 170 kuna i onda gledate račun i pitate dobro šta je to. E ima frekvencijska naknada, ova naknada, ona naknada i onda, to je čista prijevara, čista prijevara i to se iz dana u dan događa da varaju i uzimaju nezarađeni novac.
Sada ćemo imati stanku do 15 sati, a prva na redu u pojedinačnoj raspravi Ingrid Antičević-Marinović. Hvala.
Kolegice i kolege nastavljamo s radom. Pojedinačnu raspravu sad će iznijeti poštovana kolegica Ingrid Antičević- Marinović.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ja podržavam ovaj prijedlog Zakona o zaštiti potrošača sjećajući se sada već daleke 2002. odnosno 2003.kada smo donosili prvi Zakon o zaštiti potrošača. Naravno tada mogu reći ako se sjećam tih vremena nije rasprava tako žustra bila i vehementna i tako je jedna jedinstvena ocjena o nužnosti ne samo ovakvog zakona nego prije svega svih onih čimbenika koji u provedbi ovog zakona a i u podizanju svijesti o zaštiti daju takav jedan doprinos. Prije svega pošto evo rasprave su gotovo unisone, svi se slažemo ovdje da je potrošač taj koji je upravo u odnosu na onoga koji mu pruža usluga ili od kojeg kupuje robu slabija strana i kako država ga mora zaštiti. Država ako igdje onda ovdje mora pokazati svoju snagu prema slabijima a ne biti slaba prema jakima. Zato mene veseli upravo da je u ovom prijedlogu zakona koji u svom djelu šestom koji govori o inspekcijskom nadzoru govori upravo kako će nadzor za provođenje ovog zakona obaviti tržišni inspektor Ministarstva gospodarstva u skladu s ovlastima određenim posebnim zakonom. Mislim da ove ovlasti treba ozbiljno shvatiti. Jednako tako, kada se pokaže teško kršenje ovog zakona treba upravo i sama inspekcija odnosno Ministarstvo u cjelini ocijeniti da li tu ima i elemenata kaznenog progona tako da ne bi provođenjem prekršajnog zakona po onoj čuvenoj odluci Europskog suda u predmetu Maresti da ne smije jedna država voditi paralelno dva postupka, prekršajni i kazneno pravni ali ni u kom slučaju upravo zato što je prekršajni postupak ranije započeo da ga se amnestira na takav način od kaznene odgovornosti. Nažalost ne znam da li je ikad itko kazneno odgovarao? A postoje tako teški kršitelji i zdravlja ljudi i prevara. Ja smatram da bi možda da je došlo vrijeme i kad raspravljamo o ovoj temi pošto je kazneno djelo koje sam jutros u jednoj replici čitala i prevare preširoko ali takva jedna ponašanja koja varaju na sve moguće i na različite načine vrlo maštovite potrošače, prisiljava na takav način zavaravanjem i lažnim prikazivanjem o kvaliteti samog proizvoda jednostavno sugeriraju ili navode kupca da kupi upravo taj proizvod. Prema tome, tu se stvaraju obilježja tog kaznenog djela ali ja mislim da bi radi bolje zaštite potrošača možda trebali imati baš i posebno kazneno djelo pa bi to evo koristim ovu priliku da možda u suradnji sa Ministarstvom pravosuđa, znam da je u izradi novela ili novi Kazneni zakon pa da se vidi s njima kako jedan razgovor i dogovor inter resorni mogao bi dovesti do bolje zaštite potrošača, zašto ovo posebno govorim? Iz Europe upravo i posebne direktive a naročito i nova strategija koja pojačava tu zaštitu i stalno se inzistira upravo na tome a što to nam govori? To nam govori da su i kršenja koliko god ide snažnija zaštita, to očito još uvijek ta zaštita odnosno implementacija te zaštite i pružanje te stvarne zaštite ostvarenja, takve zaštite još uvijek kaska za prevarantima koji nude drugačiju robu, puno niže kvalitete, drugačijih svojstava nego što je prikazuju ili pak uslugu. Zato bi kažem bilo dobro da se pojača takva jedna zaštita. Mi imamo posebna kaznena djela recimo ne pregledavanje živežnih namirnica ali onda se odnosi samo na meso i na mesne prerađevine a jednako tako imamo ovdje i posebnu zaštitu o kaznenom zakonu o ne adekvatnom liječenju, dakle ali za takvo biće kazneno ostvarenje, bića kaznenog djela potrebno je da su naštetili dakle učinci na samo zdravlje. Ovdje se ne radi samo o tome. Radi se o tome da je kupljen proizvod koji nije sadržavao takva jedna svojstva. Jedno od zajedničkih obilježja upravo modernih demokratskih društva je upravo ta slabija je zaštita ekonomske slabije strane pa su eto tako UN još 1988.godine odnosno generalna skupština donijela je famoznu rezoluciju koja se spominje ovdje i u uvodu br. 39/248 a SAD čak relativno kasno tek 1972.godine donose takav jedan zakon, a u Europi pokraj 1973.godine potpisnici Rimskih ugovora donose europsku povelju o informiranju zaštite potrošača sa programom potrošačkih prava. Učinkovita zaštita potrošača je i nužna kako bi se osiguralo primjereno funkcioniranje tržišnog gospodarstva a ta će zaštita ovisiti i o razvijenosti upravo upravnih tijela, o razvijenosti institucija koje mogu pružiti tu zaštitu. Dakle, ovo sam čitala jedan citat iz rezolucije kako je ta učinkovita zaštita potrošača potrebna evo ponavljam radi funkcioniranja tržišno gospodarskih odnosa ali ja mislim da mi moramo zaštiti potrošača i da sve nacionalne zemlje štite svog potrošača, prije svega radi njega samog i radi interesa države jer prevareni potrošač u bilo kojem obliku se osiromašuje, a siromašni i osiromašeni potrošač u ovom ili onom obliku opet traži potporu države. Zato dobra primjena ovog zakona i štiti državni proračun. Koliko god se sada to činilo daleko jer ako kupujete proizvod koji nije dobre kvalitete, bilo da se radi o elektro proizvodu ili nekom drugom, jedno siromašno domaćinstvo koje mora nakon pola godine kupiti novi proizvod, to je za njega možda polugodišnje primanje. Ti su ljudi u velikoj nevolji. Zato treba istaknuti da upravo vjesnici civilnog života kod nas, osim nekih posebnih udruga za zaštitu, prije svega ženskih prava, ali ovdje treba posebno navesti Udruge za zaštitu potrošača. I ja ću spomenuti Udrugu za zaštiti potrošača iz grada Zadra koji su imali silnih problema kad bi se zaštitili, stavili pod okrilje prevarenog potrošača i kakvih su imali problema. Međutim oni se nisu dali, nisu se dali zavarati iako i neke dotacije i onog što bi trebalo dolaziti iz lokalnog proračuna, nisu uvijek stizali u dovoljnoj mjeri i na pravi način niti u pravo vrijeme. Međutim, rezultate koje su oni … preventivno je djelovalo i na mnoge druge jer takvi koji se usuđuju prodavati lažnu robu, falsifikate na ovaj ili onaj način, bilo da se radi o robi ili o usluzi, boje se jedino ako ih udarite po džepu. Prema tome evo ja još jedanput apeliram da takva jedna zaštita na koju mi ovdje nismo imali primjedbi, ali svi se boje kako će to funkcionirati. Mi polažemo velike nade upravo što će inspekcija i što će za provedbu ovog zakona biti upravo inspektori iz vašeg ministarstva i ja mislim da to nisu nekakve manje važne stvari. Ako od početka primjena krene dobro i oštro, to će biti najbolja prevencija, prije svega i vama kasnije manje rada. Ali ako se od početka, nakon što zakon stupi na snagu, krene olako pa to se radi o nekakvoj maloj prevari, o maloj nekakvoj povredi, onda od toga neće biti ništa. Posebno ću napomenuti ove usluge koje gdje vi sami u svom obrazloženju, uvodnom obrazloženju prijedloga zakona navodite koliko ljudi imaju problema sa tim komunalijama. Niti im je jasno kako se to očitava ni po kojoj cijeni i tu su ljudi često nemoćni. Tu treba napraviti na jedan …, o tome je čini mi se govorio naš kolega Peđa Grbin kada je uvodno govorio u ime kluba, prema tome to je također jedna vrsta prevare. Ako je takav obračun nejasan, onda kako ga se može uopće kontrolirati? Ja ću vam reći primjer moje susjede [[Upadica Stazić: Privedite kraju.]] Evo sad ću privesti na ovom jednom bizarnom primjeru, koja je dobila, je stan zatvoren, nitko u njemu nije, a rata je 250 kuna mjesečno. Mislim dok se ne poduzmu kaznene mjere za prevaru i protupravnu naplatu, neće biti ništa od toga. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na replike. Prvo poštovana kolegica Nada Murganić, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Cijenjena kolegice Antičević, zaista se mogu složiti sa svime u vašoj raspravi. Slušajući i ovu raspravu i replike tokom dana, mogu zaključiti i izraziti zadovoljstvo zbog žara s kojim branite potrošače i njihova prava i znanja koja tom prilikom izražavate. Ono što uglavnom smo se u ovim raspravama svi složili da nam je potreban dobar zakon i da treba zaštiti potrošača s obzirom da je on u odnosu na moćnije, odnosno pružatelje i usluga i prodavatelje roba u slabijem položaju. Ono jedino u čemu je, imam osjećaj ako smijem ovako sublimirati, razlika u našim rasprava je to da li taj zakon treba biti po hitnom postupku donešen ili bi to moglo biti još jedno drugo čitanje iz razloga što smo svi skupa pa i vi dijelom u svojoj raspravi izrazili potrebu da neke stvari treba možda propisom jače precizirati, odnosno točnije navesti, da ne bi tzv. poznate rupe u zakonu omogućavale onima koji imaju mogućnost da angažiraju i pravnike, pravne stručnjake, da ne bi opet bili potrošači u eventualnim nekim sporovima i žalbama, onim koji će izvući, da tako kažem, kraći kraj. Zakon treba zaista protresti, postoje još neki članci koje ja ovako kao osoba koja nije pravne struke uočavam i mislim da ako bi to išlo samo na ulaganje amandmana bi bila jedna šuma amandmana, mislim da bi se mogli i vi i svi mi zajedno založiti da imamo još drugo čitanje, tim više što ima vremena do primjene jer je primjena navedena da bi počela s 01.01.2015.
Na repliku odgovara, poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Ja mislim da evo, uz ovaj prijedlog, koji je prijedlog zakona u svom, ovo je, radi se o konačnom prijedlogu, da smo se, da u biti prijepor nije bio oko pojedinih odredbi nego se jednostavno traži pojačano djelovanje samih institucija i onih koji su zaduženi za provedbu zakona. Ja ću ponoviti, zašto se neki drugi kod nas ponašaju drugačije? Ne zato što oni imaju veću svijest, nego zato što su svjesni da će u svojoj zemlji biti kažnjeni, a ovdje možda i neće i ja mislim da ih treba upravo time iznenaditi i tu jednu represiju od početka započeti. Dakle, kad država hoće onda ona to i može napraviti, a to će biti puno kasnije onda lakše nego utjeravati, dakle zakon je stupio na snagu i od tada te odredbe njegove vrijede. Ali bi dobro bilo kažem i ponovit ću to ponovo da se pojača i kazneno-pravna zaštita, tamo imamo i posebne mjere tako da onaj koji recimo primjerice prodaje med, a u njega stavlja tko zna kakav sirup ili još nekakav štetan i još stavi nekakve supstance koje su štetne za zdravlje, dakle u takvoj jednoj osudi treba to biti javno obznanjeno tako da svi unaprijed znaju da je to proizvođač koji je proizvodio lažni med, koji je proizvodio lažne začine ili lažni čaj stavljajući bezvezne nekakve tvari ili trave koje nemaju nikakvog učinka za razliku od onoga što je bio objavio. To će biti prava onda ja mislim da to samo ovaj zakon ne može niti je to domena samog inspektora da na takav način, dobili bi jednu komplementarnu zaštitu i ja mislim da onda više sa pravima potrošača ne bi bilo šale i da ta prava malih ne bi bila više slaba prava.
Druga replika poštovana Ada Damjanac.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolegice Ingrid u potpunosti se slažem sa vašom raspravom, i spomenuli ste radi bolje zaštite potrošača ja bih rekla da upravo kod reklamiranja proizvoda za koje se utvrdi da su loše kvalitete, sumnjive kvalitete ili kao što je danas kolega Grubišić spomenuo čudotvorni kojekakvi proizvodi da se jednostavno i u zakon stavi zabrana reklamiranja takvih proizvoda sa jednim pojačanim nadzorom, znači da se ne dozvoli uopće reklamiranje takvih proizvoda radi zaštite potrošača i zdravlja i svega onoga što slijedi. Hvala.
Na repliku odgovara Ingrid Antičević-Marinović.
Pa ja mislim da ste popuno u pravu. Za razliku recimo od Amerike koja može prodavati svašta, ali tamo se jednostavno prvi put i javila ta potreba za zaštitu potrošača. Ja mislim da je najbolja zaštita potrošača nastupa u prevenciji, da uopće do nas ne dođu robe koje su kvarne ili koje nemaju svojstva kako stoji u deklaraciji. Isto tako da ne dolaze takve neke usluge ili tvari lažne usluge, ovaj ozdravljuje i tako prema tome to je čista prevara. Molim vas to je u bivšem sustavu i nemojmo se toga sramiti bilo opasno djelo jer nitko jer jedna država koja vodi računa o sebi vodi računa i o svojim građanima gdje ne da da ih jedan pojedinac i jedna grupacija najčešće kriminalna zafrkava. Prema tome u takvim nekakvim čudotvornim lijekovima o nekim čudotvornim napicima to bi trebalo zabraniti ili neka se zna da ono nema takve učinke. To je prevara potrošača i to treba suzbiti u samom početku. Ja mislim da mi imamo mehanizama da to i učinimo, ali jednako tako i ponovit ću da se troše i da se računi da čovjek nema slučajno da je već platio da on mora dokazivati da je platio i to nakon nekoliko godina. pa mi imamo slučajeva kada je FINA tek dobila u ovlast ovu uslugu izvršavanja novčanih potraživanja da su se javili oni sa već zastarjelim potraživanjima. Među njima su bili oni koji daju javne usluge, to je neoprostivo. I nikada se oni ne zeznu na vlastiti račun nego uvijek na tuđi.
Treća replika poštovani Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Ingrid Antičević vi ste već dugo u Saboru RH, ja ću vas podsjetiti na onaj slučaj kada je gospodin bivši ministar poljoprivrede Čobanković tvrdio da meso uvezeno iz Brazila govedina koja je bila 40 godina u dubokom zamrzavanju, tekući dušik ili tako se nekako zove to sredstvo i koji je tvrdio da je ta govedina zdravstveno ispravna. O njenim fizikalnim i organoleptičim svojstvima nije prozborio riječ ali je uvjerio javnost da je ona zdravstveno ispravna i da nema nikakve opasnosti od korištenja toga mesa kojega smo mi uvezli iz Brazila. Uz put budi rečeno, da bi jedan naš poljoprivrednik dovezao živo svinjče iz Vrbanje, iz Strošinaca, Drenovaca itd. na istoku Hrvatske npr. u Rijeku na pijacu onda je morao dobiti provoznu dozvolu veterinarskih inspekcija Vukovarsko-srijemske županije, Brodsko-posavske, Sisačko-moslavačke, Zagrebačke, Karlovačke i Primorsko-goranske od svih tih veterinarskih inspekcija je morao, kao da smo mi feudalno društvo pa svaka županija jedan feudalni posjed koji daje provoznu dozvolu kao 6 država da čovjek vozi svoje svinjče. Nadalje, neki dan sam popunjavao energetski upitnik za energetski certifikat svoje kuće i tamo su me pitali kolika je potrošnja vode, koliko je cijena kubnog metra vode. Ja nisam znao ispuniti taj upitnik zato što ima 6 stavki u računu za vodu Vodovoda Slavonski Brod i ne znam koja je prava cijena kubika vode u Slavonskom Brodu nego jedino onaj ukupni iznos podijeliti sa brojem kubika pa onda tako reći da je to cijena kubnog metra vode. Očito je potrebno biti magistar ekonomije ili prava da bi uopće razumio taj izračun i obračun tih komunalnih javnih naknada kako [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] ste vi rekli i tih mogućnosti prijevara koje prijete ovakvim načinom izražavanja cijene i plina i struke i vode.
Kolega Grubišić čujete li vi mene? Isteklo je vrijeme [[Upadica Grubišić: Čujem.]] Na repliku odgovara Ingrid Antičević-Marinović.
… slabije čujemo jer se udubimo u ovu temu i zaista vjerujem da svi iskreno raspravljamo jer se eto niko ne vjeruje dok se sam u to ne uvjeri, koliko smo puta bili prevareni a mnogo veći broj puta sigurno da nismo uopće svjesni. Ljude bi zapanjilo, ovo što ste rekli pa ću vam nešto i dodati, u vezi Čobankovića i tog mesa, dobro se sjećam toga iako je nesavjesni pregled mesa posebno kazneno djelo. Sjećam se i tog vremena kada se razotkrila ona afera o medu. Prodavao se med, okus isti, izgled isti, a analiza je pokazala da nema nijedan postotak meda u tom medu i tražili smo da se javno objavi takav proizvođač ili onaj koji je prodavao tobože takav med. Nikad nismo dobili odgovor i zato govorim to jedno javno sramoćenja, ako mogu biti na javni stup što nije platio, zašto ne bi onaj bio koji je prevario te ljude da kupe takav jedan lažni proizvod. Ja jednostavno malo pripremajući se za ovu raspravu nisam mogla shvatiti da postoje dakle već takve metode koje se razvijaju posebnim enzimima gdje se spajaju mesa ili recimo piletine ili junetine da bi bila prodana kao teletina ili šunka nekakva, već zavisi što, gdje jednostavno ne možete otkriti golim okom da to nije kompaktno meso nego da je jednostavno lijepljeno i emulgirano na takav jedan način.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Poštovani kolega Domagoj Hajduković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani zamjeniče ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo iz dosadašnje rasprave čuli smo puno toga o zaštiti potrošača, o tome koliko je to važna tema i u Europskoj uniji u svim zemljama koje su članice Europske unije, ali i šire, dakle i u SAD-u i u nekim drugim državama. Ja i dalje želim svoju raspravu početi prije svega sa činjenicom da je ovo izuzetno bitna tema, da je ovo tema koja je bitna državama koje mi često izabiremo kao modele. Ponovo ću podsjetiti da i Europska unija ima posebnog povjerenika upravo za zaštitu potrošača, a da je Savezna Republika Njemačka na koju se izuzetno često pozivamo upravo u ovom domu, ima i kako oni to zovu … ili ministar za zaštitu potrošača. Dakle to je već dovoljan dokaz koliko je ovo bitna tema za moderno tržište, odnosno moderne države odnosno modernog zakonodavca kakvi i mi pokušavamo biti. I mogu se u jednom dijelu složiti sa kolegom Radošom koji je rekao da je manje bitno kako je to točno regulirano, da li postoji posebno ministarstvo, posebni odjel ili slično, da li to spada u Ministarstvo gospodarstva ili ne. U tome se mogu složiti, ali samo utoliko dok je zaštita potrošača i mehanizmi koji služe u zaštiti potrošača efikasni. Da li će to efikasno raditi agencija ili odjel unutar nekog ministarstva, to sad u ovom smislu i nije toliko bitno. Svako podizanje prava potrošača, unapređivanje prava potrošača i reguliranje odnosa između trgovca i potrošača je ono što valja pozdraviti iz više razloga. Razlozi su mnogobrojni. Prije svega i mi svi ovdje koji sjedimo smo u trenucima potrošači i iz te perspektive također valja promatrati i svaku potrošačku legislativu. No razlozi kao što je i zamjenik ministra već spomenuo, a i nekoliko kolegica i kolega je spomenulo u raspravama su zapravo dvojaki, a to je usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije i drugi je razlog, odnosno drugi povod je poboljšanje odredbi koje su se pokazale manjkavima, odnosno uvođenje novih odredbi. Naime, kao što sam spomenuo u nekim raspravama prije kada smo raspravljali o reguliranjima odnosa na tržištu, tržište je dinamično i stalno se mijenja. Prije svega uvođenje novih tehnologija također otvara i nove odnose na tržištu, odnosno nove načine poslovanja. Dakle to je već prije i spomenuto, to je prije svega širenje internet trgovine, ali imate i čitav niz drugih primjera. Dakle prije svega radi se o prodaji na daljinu i izvan prostora prodavatelja, dakle tome smo već bili izloženi. Doduše što se tiče našeg domaćeg tržišta u nešto manjoj mjeri, ali što se tiče tržišta Europske unije u puno većoj mjeri. Također, regulacija ugovora između trgovca i potrošača je također nešto što je bitno i tu bih izdvojio jednu novinu, a to je raskid ugovora o kupoprodaji 14 dana od izvršene kupoprodaje bez davanja razloga. Mislim da je ovo izuzetno bitno jer na ovaj način se štiti prije svega potrošač. Mi možemo reći da će ovo biti teret za maloprodaju, da će biti teret za poduzetnike koji se bave maloprodajom, ali ja mislim da je ovo prije svega zaštita potrošača iz jednog razloga. Često vas trgovac navede da kupite nešto što možda ne bi kupili, dakle već je bilo govora o tome, kolega Grubišić i još neki kolege su o tome raspravljali. Dakle ovo vam je dobro kao i neki drugi proizvod ili ovo vam je isto, ali kad dođete kući, kad pročitate, dakle ako se radi o lijeku uputama ili ako se radi o nekom drugom artiklu, uvidite da to zapravo i nije tako. Ali tu ste prije barem bili dovedeni do toga da rijetko kad možete robu reklamirati. Reklamirati je možete u smislu, barem do sada, da je ona oštećena, da nije u skladu s deklaracijom, ali niste mogli reklamirati kao robu koju ne želite, dakle niste se mogli predomisliti. To prije svega ističem kao mjeru zaštite potrošača radi onoga što dosad nismo spomenuli, a to je često da nažalost shoping kako se to moderno kaže, odnosno kupovina ponekad prerasta i u opsesiju, odnosno da je registrirana kao jedan od poremećaja prije svega psiholoških dakle koja su izrazito izražena u potrošačkim društvima, prije svega zapadnim. Međutim, ova zakonska regulativa osim što štiti potrošača štiti i trgovca. Zašto? zato što regulira prije svega načine akcija, rasprodaja, sniženja i robe sa greškom. Nažalost do sada smo bili svjedoci mnogih zlouporaba, dakle da su se često rasprodaje i akcije lažno predstavljale, odnosno da se namjerno potrošač krivo informirao kako bi ga se na neki način dovelo i pred gotov čin, odnosno kad dođe u trgovinu da nešto i kupi što možda nije pod uvjetima kakvi su bili reklamirani. Roba sa greškom se često prodavala po punoj cijeni, znači kao roba koja nije bila sa greškom, odnosno nije bilo jasno isticano da je roba s greškom itd., itd. To je prije svega su bili oštećeni drugi trgovci koji su željeli poslovati prema zakonu, odnosno stvarali smo nelojalnu konkurenciju, konkurenciju protiv koje se nisu mogli boriti oni koji su željeli poslovati prema zakonu. Tu bih vam pažnju skrenuo na članak 31. prijedloga zakona koji obrazlaže, odnosno zabranjuje nepoštenu poslovnu praksu i onda obrazlaže što je ista. Znam da jednim zakonskim prijedlogom ne možemo sve regulirati, ne možemo sve definirati, da će se vjerojatno oni koji su malo domišljatiji domisliti i ovakvim definicijama nepoštene poslovne prakse, pa će to izokretati. Ali svakako ono što bih htio istaknuti je da je dužnost ministarstva da te trendove na tržištu prati i da sukladno tome i nama kao zakonodavcu predloži eventualne izmjene i dopune. Dakle, nakon nekog vremena kada uočimo da se neke, da neke odredbe ili nisu dovoljno jasne ili se zloupotrebljavaju. Također, posebno bih istaknuo i članak 15. Članak 15. je po meni tu izuzetno bitan, jer govori da izdavanje opomene za dospjela nenaplaćena potraživanja se ne smije naplaćivati, odnosno se ne naplaćuju. Bili smo svjedoci često iz vlastitog iskustva da to do sada nije bilo tako. Također, trgovačka društva koja obavljaju javnu djelatnost su dužna obavijestiti potrošača o dospjelim neisplaćenim, nenaplaćenim pardon dugovanjima. Dakle, cilj je ovoga prije svega smanjenja broja ovrha, odnosno nasilnih naplata ali također i davanja nadzora samom potrošaču prilikom, dakle reguliranja svojih obaveza prema tim trgovačkim društvima. I sam sam bio svjedok da vam se često desi da dobijete neku opomenu, a ne znate ni zašto, ni kako. Neki račun ste zaboravili platiti, zagubili ga ili slično, a opomena vam se naplaćuje. Dakle, sve ide na trošak potrošača, a ne onoga tko daje usluge. Ima tu i iznimaka, naravno ne bih navodio ni jednu tvrtku ali evo neke telekomunikacijske tvrtke su uvele i na svojim računima, dakle da prilikom mjesečnog računa redovitog koji vam dolazi postoji stavka koja se zove, dakle ako se ne varam, ne mogu citirati sad točno nenaplaćena dugovanja na dan znači izdavanja računa. Mislim da je to primjer dobre prakse i da se time trebaju voditi i ostali. Također jačanje uloge jedinica lokalne samouprave u zaštiti potrošača je dobra jer mislim da spuštanje zaštite potrošača na mikro razinu može samo donijeti dobra. Bilo je ovdje primjedbi da će jedinice lokalne samouprave morati financirati te udruge, ali one ih već i jesu financirale manje-više. Dakle, postojalo je mnogo i projekata i udruga koje su se već s time bavile. Ovako se zapravo samo stavlja obaveza da svaka jedinica lokalne samouprave mora imati takve udruge, odnosno Vijeće za zaštitu potrošača koje će onda nadamo se i davati bolje rezultate upravo u tom segmentu. Da zaključim. Viša razina zaštite, bolje funkcioniranje unutrašnjeg tržišta. Dakle, kad govorimo o zaštiti govorimo i o zaštiti i potrošača i trgovca su ciljevi ovog zakona. Vjerujem da će ovaj zakon rezultirati upravo u tome većoj pravnoj sigurnosti kako potrošača, tako i trgovca i zbog toga bih i kolegice i kolege zastupnike pozvao da ga podrži. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo poštovani Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Hajduković, evo danas mi je drago da smo zapravo čini mi se konsenzusom na ovoj plenarnoj sjednici svi jednoglasno dakle za primjenu ovoga zakona. O onom što ste govorili i u prvoj rečenici spomenuli europsko zakonodavstvo vi znate i sami koliko je buke se stvorilo kada je iz Rumunjske uvežena konjetina u Europsku uniju, u Nizozemsku, a pod firmom da je janjetina. To su mediji pisali danima oko toga, to se vodila silna istraga, to je bio uključen i Interpol i tko sve ne da se pronađe uvoznik i da se pronađe proizvođača i da se strogo, strogo kazni. Ja ne znam kolike su te kazne, ali meni se čini da je ovo naše zakonodavstvo i ovdje propisane kazne kada ih uspoređujem sa kaznama u prometu ili negdje drugdje, za neke banalne prometne, vezanje pojasa recimo ili šta ja znam, da su čak i male. I da je upravo onako kako je rekla gospođa Antičević Ingrid da treba brzo i žestoko reagirati represivnim aparatom, dakle kaznenim mjerama naplatom kazni u slučaju prevara. A kada govorimo o samim prevarama onda vidimo evo pogledajte pa i u Zagrebu u mnogim buticima možete naći robu koja je dovežena nekim načinom iz graničnih područja Bosne i Hercegovine, prodaje se u buticima se prodaje ovdje u Zagrebu, a po jeftino je kupljena preko granice. O tome nema baš previše. Tu i tamo se nekoga uhiti ili spozna, ali nema baš previše toga. Ja tu robu znam iz Bosanskog Broda, ali vidim je ovdje u Ilici u Zagrebu.
Odgovor na repliku, Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega slažemo se tu apsolutno i problem u industriji hrane ste i vi i još par kolega već identificirali tko je velik. Dakle, ne radi se samo o pogrešnom deklariranju robe već i o različitim kemikalijama i načinu spremanja, pripravljanja i plasiranja robe na tržište. Dakle, mislim da i današnji mediji malo više stvaraju osjetljivost javnosti na to, da sve više pazimo što jedemo. Naravno deklaracije proizvoda, način na koji se oni prodaju, odnosno pod kojim deklaracijama izuzetno bitan. Ali hoću reći da sve više građana ima manje povjerenja u tzv. industrijsku hranu, odnosno da se ona sve više izbjegava baš zbog takvih užasnih prizora kakve možete vidjeti, a to su da se, dakle svo meso melje, da to bude neka žitka masa koja se onda kasnije prerađuje i prodaje pod različitim deklaracijama iako se recimo radi o piletini. Ona se može prodavati pod više kategorija. Roba, tzv. roba s koridora isto nije praksa, to je na žalost naša stvarnost. To su ono što bi se u narodu rekli šverceri, nakupci i slični koji tu robu deklariraju kao originalnu robu, a zapravo je roba često sa greškom ili falsificirana roba koju prodaju po cijenama originala. Dakle, to je najklasičniji možda primjer prevare na koji smo svi vjerovatno u jednom trenutku bili žrtve i to bi upravo inspekcijskim nadzorima trebali poboljšati. Hvala.
Druga replika, poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Dakle, kažete kolega da se posebno slažete sa onom odredbom zakona koja dozvoljava i ovlašćuje kupca da u roku, da u određenom roku vrati proizvod bez objašnjenja. Mislim da je to dobro. Vani možete vratiti robu i nakon godinu dana. U Americi čak taj rok više uopće i ne gledaju. On se često zloupotrebljava ali bez obzira na to opet i prodavači a i proizvođači imaju koristi od toga zato što su u kontaktu s kupcima. Međutim, sasvim je jasno i nitko nema ništa protiv toga da trgovci propagiraju svoj proizvod, ali nemaju pravo varati ljude. Oni imaju čitavu jednu strategiju, osim propagande imaju čitavu strategiju kako privući kupca. Mi smo recimo iz kriminalistike, iz takvog jednog predmeta učili koliko bi se ljudi iznenadili kako smo mi u biti svi lakovjerni. I to ne radi se o tome da je netko manje obrazovan i tako. Pogotovo kada su u pitanju neki proizvodi, neki čudotvorni proizvodi za bore, za uklanjanje celulita, za zdravlje. Tad jednostavno naša želja je jača od te jedne svijesti pogotovo kad nam se oni kunu da je to upravo tako, kad nam daju nekakve lažne iskaze određenih svjedoka koji su upotrebljavali takav proizvod. Dakle, kad vidite to, to je najveća prevara i najveća laž. Ali za to treba država imati mehanizme da dade odgovor na to. Jer takvi ne pune proračun, takvi proizvode samo štetu i na račun upravo onih koji su savjesni, koji nemaju toliko novaca da varaju ljude. Jer sa takvim velikim novcima možete samo varati ljude, a ne pridobivati ih. Jer dobra kvaliteta, ona uvijek i uz manju propagandu, nađe svog kupca. Je li nevjerojatno da se u ljušturi jastoga prodaje grdobina? Ma kakva, da se u maslinovo ulje pola stavlja sojino ulje?
Vrijeme. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je poštovana kolegica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege na samom početku svog izlaganja želim reći da ću podržati ovaj prijedlog Zakona o zaštiti potrošača iako smatram kako ovaj prijedlog vrlo malo relevantnih stvari poboljšava, a puno veći naglasak stavlja na usklađivanje sa europskim zakonodavstvom. Primarni cilj ovog prijedloga zakona trebala bi biti učinkovita i u praksi dobro provediva zaštita potrošača kako bi se prije svega osiguralo primjereno funkcioniranje tržišnog gospodarstva. A članci koji se odnose na novine u prijedlogu zakona oko sezonskih sniženja ipak nisu glavni cilj koji bi se trebao postići. Plansko određivanje sezonske rasprodaje može na neki način ugroziti slobodu tržišta te se time može zadirati i u poslovnu politiku trgovaca. Zaštita potrošača prvenstveno ovisi o dobroj upravnoj infrastrukturi koja kvalitetno obavlja nadzor nad tržištem i osigurava provedbu zakona na apsolutno svim područjima. Sukladno tome dobrom inovacijom smatram jačanje pozicije odgovornosti lokalnih samouprava koje su dobile precizirane obveze na području zaštite potrošača iako je time uloga udruga možda marginalizirana jer više nemaju obvezu savjetodavne uloge u tijelima koja odlučuju o pravima potrošača što je vidljivo iz članka 129. S druge pak strane ovakav zakon modificira neke odnose koji su uređeni nekim drugim zakonima kao općim propisima. Budući da Zakon o zaštiti potrošača uređuje posebnosti određenog broja obvezno pravnih odnosa između potrošača i trgovaca radi se prvenstveno o odnosu toga zakona sa Zakonom o obveznim odnosima. Zakon o zaštiti potrošača je poseban zakon pa bi se njegove odredbe trebale primjenjivati primarno, a u članku 4. koji se bavi tim odnosom nije zakonski obrazložena niti jasno navedena hijerarhija tih propisa, a takvo navođenje u kojem postoji mogućnost suprotnosti jednog propisa sa drugim dovodi do pravne nesigurnosti koja ne bi trebala biti olako shvaćena u dobroj pravno uređenoj državi. Ostali posebni zakoni iako usklađeni sa europskim direktivama ne moraju nužno biti u funkciji zaštite prava interesa pojedinaca pa se po defaultu to kosi s karakterističnim obilježjem svih modernih, demokratskih država, a to je zaštita slabijih ekonomskih strana u poslovnim transakcijama na tržištu. Najbolje se to vidi na primjeru javnih usluga iz članka 24. gdje se kod javne usluge i prema novom zakonu računi i opomene ne mogu naplaćivati, ali u nacrtu novog zakona odnosno u prijedlogu novog zakona stoji odredba da je moguće i drugačije postupati u slučaju da je to riješeno posebnim zakonom usklađenim sa stečevinom EU. Ako se konkretno to pogleda kroz sektor energetike potrošač može vrlo iskustveno osjetiti ovaj problem jer bi mu se moglo dogoditi da mu se naplaćuje i račun i opomena iako to stoji u posebnom zakonu kojim se regulira određeno tržište javnom uslugom a to su naravno struja, plin i toplina. I zbog toga bi ovaj prijedlog zakona morao otkloniti takve sumnje koje traju već godinama. Još bih htjela nadometnuti da se definitivno u ovom zakonu radi o potencijalno dobrom pomaku. To ćemo vidjeti iz same provedbe ovog zakona u praksi. Ali, trebamo imati na umu da indeks zadovoljstva potrošača na razini EU Hrvatsku stavlja na 26. mjesto što nije baš dobar rejting. I finalno, htjela bih upozoriti na jednu situaciju koja zahvaća ustvari sve nas i koja se tiče ne provedbe Zakona o gospodarenju otpadom gdje se već godinama trebalo uvesti naplatu odvoza otpada prema količini i prema volumenu. Do takve odredbe je došlo sukladno direktivama iz područja gospodarenja otpadom ali inicirani i jesu takve promjene uz zaštitu potrošača, a nažalost situacija je da u većini jedinica lokalne samouprave niti danas 2014. godine nemamo takvu naplatu u praksi. I onda se postavlja pitanje mi smo tu danas govorili jako puno o trgovcima i odnosu između trgovaca i potrošača. Nismo se toliko doticali odnosa između nas koji živimo u kućanstvima i svi smo obveznici plaćanja te komunalne usluge odvoza otpada a koja u velikoj mjeri krši naša prava s obzirom da tu uslugu ne plaćamo prema onoj količini usluge koju stvaramo i zbog toga se postavlja pitanje na koji način mogu tijela javne vlasti odnosno jedinice lokalne samouprave pa i država u cjelini odgovarati zbog toga što već godinama nisu osigurale građanima da ovaj zakon zaživi u praksi.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvi se prijavo poštovani kolega Branko Hrg.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice vi ste rekli da izražavate zadovoljstvo što se jača obaveza jedinica lokalne samouprave. Zanimljivo je kako mi često jačamo obaveze jedinica lokalne samouprave ovdje ali ne jačamo fiskalne potencijale jedinice lokalne samouprave koje bi trebale to i odrađivati. To mi je baš onako jedno vrlo, vrlo zanimljivo pitanje koje se ponavlja često ovdje. Gdje su prihodi lokalnoj samoupravi, ako lokalna samouprava treba provoditi određene programe vezane za zaštitu potrošača koji će plaćati PDV zašto onda lokalna samouprava ne dobiva jedan dio tih prihoda od PDV-a pa da može to raditi. Ja bi to vrlo rado. A ovaj drugi dio o kojem ste govorili vezano na komunalne usluge, on je ustvari vrlo bitan i važan jer tu uslugu dakle koriste svi potrošači htjeli, ne htjeli. Dakle, postoji čitav niz zakonskih odredbi, pravilnika, uredbi o čemu sam već govorio koji obvezuju i građane ali i komunalna društva da provode određene stvari. Vrlo je zanimljiva ova priča o odvozu otpada i o naplati po količini. Što je to količina? Kako će se to riješiti? Na koji način? Da li je bitno da se otpad odveze pa da građani to plaćaju ili je bitno da napravimo nekakvu kvazi zaštitu potrošača a da otpad na kraju ostane po šumama i tko zna gdje sve. Znači, tu mora biti jedna simbioza mogu tako reći i određene pod navodnicima prisile i obaveze građana a onda i naplate po količini.
Na repliku odgovara poštovana Mirela Holy.
Poštovani kolega, činjenica je da je Hrvatskoj potrebna financijska decentralizacija ali financijska decentralizacija podrazumijeva uz određena prava i određene obaveze. Inače smo imali prilike vidjeti u dosadašnjoj praksi da kada je i provedena bila financijska decentralizacija u nekim segmentima da se to nije odrazilo i na poboljšanju usluge a to je trebalo biti kao supsidijarnost pa je onda ako dolazi sa niže razine biti će i veća kvaliteta određene usluge. Ja sam apsolutno za to da se provodi financijska decentralizacija i da se ta sredstva plasiraju prema jedinicama lokalne samouprave kako bi kvaliteta usluga različitih bila bolja. Međutim, to podrazumijeva i da se ta sredstva troše namjenski a ne da se troše kako se kome sviđa. A apsolutno se ne slažem sa vama vezano uz naplatu odvoza otpada zbog toga što postoje vrlo razrađene i ne tako komplicirane metode na kojima se može odvoz otpada naplaćivati prema količini i prema volumenu i to je kroz sustav zapremnine određenog volumena vreće prema količini, kupovinom određenog volumena vreće pa čak i u Čakovcu koji ima jako dobro uređen sustav vaganja kanti, čipiranih kanti za otpad jer točno građani znaju koju količinu otpada oni stvaraju i koliko temeljem toga plaćaju. Naravno da uvijek treba biti određeni dio u cijeni koji se odnosi na hladni pogon jer komunalna poduzeća moraju opslužiti određeni dio grada bez obzira da li se tamo stvorio otpad ili ne ali to je naravno stvar koju treba razraditi Pravilnikom o komunalnom otpadu.
Drugu repliku iznijet će Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Holy, spomenuli ste da ovaj zakon zapravo sezonskim reguliranjem, znači sezonskih prodaja popusta može zadirati u politiku trgovaca, znači prije svega poslovnu politiku trgovaca. Tu se mogu s vama složiti u tom djelu gdje nemamo zlouporaba. Nažalost zakonodavac uvijek ide bona fide ali taj bona fide se često odnosno u dobroj vjeri a u toj dobroj vjeri se često zloupotrebljava i nažalost po meni bitno je propisati ovakve stvari upravo kako bi na tržišnu utakmicu postavili neka zajednička pravila oko kojih svi ostali mogu graditi svoju politiku poslovanja. Da živimo u nekom boljem i uređenijem pa ne bih se čak sad, ovo je malo možda prejaka kvalifikacija moralnijem društvu to možda ne bi trebalo propisivati jer u mnogim zapadnim društvima i nije potrebno propisivati sve. Mi nažalost nismo još na toj razini. I još bih vas samo dopunio ono što možda niste spomenuli a ja dalje mislim da je izuzetno bitno je ova odredba upravo da potrošač ima prava nakon 14 dana vratiti proizvod. Ovime zapravo mi prisiljavamo trgovca ne da proda robu nego da zaista kući pošalje zadovoljnog kupca, znači da mu proda ono što kupac zaista želi a ne da mu proda često kako je to situacija samo da proda. Hvala.
I na ovu repliku odgovara poštovana Mirela Holy.
Poštovani kolega, ja mislim da država ne smije a propos tretirati svoje građane kao potencijalne kriminalce. Mislim da su zloupotrebe moguće i sa strane trgovaca ali su moguće i od strane potrošača. Svi oni koji su imali prilike raditi u trgovinama svjesni su da nisu baš svi kupci jako dobro namjerni, da tu ima različitih problematičnih osoba. Nažalost u većini slučajeva je ipak odnos snaga takav da su više zakinuti potrošači nego što su zakinuti kupci. Ja mislim da je uloga države da osigura jedan dobar mehanizam kontrole i nadzora i provedbe tog zakona, ali da se ne smiju služiti a priori sa metodama koje će definirati da je netko sklon tome da se kriminalno ponaša. To nije dobra poruka.
Treća i posljednja replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice Holy, govorili ste o sezonskim sniženjima i o tome da ovakvo uređivanje zakonsko može naškoditi tržišnom natjecanju. Međutim moram reći da je ovakvom zakonskom regulativom postavljena jednaka zakonska obveza za sve, dakle jednaki uvjeti za sve one koji se pojavljuju na tržištu. Dakle, sezonsko sniženje je za bilo kojega trgovca i proizvođača, odnosno trgovca. Prema tome nema odstupanja u koliko nema nekakvih makinacija ili manipulacija, ali to već spada u sferu kriminala. Drugo što se govorili o jačanju obveze lokalne samouprave u sferi zaštite potrošača. Da, to je nova obveza jedinica lokalne samouprave, ali ste pri tome odgovarajući na repliku gospodina Hrga, a priori izrazili sumnju u trošenje novca i da eventualno taj novac koji bi bio za zaštitu potrošača bi možda bio krivo usmjeren ili krivo upotrebljen, što ono što ste sami rekli, ne treba sumnjati u nekog unaprijed, zapravo vi sami ste izrazili sumnju u to. Treće što sam htio primjetiti u vašem izlaganju, rekli ste da su poslovi udruga u članku 129. napisani, zapravo da su udruge marginalizirane i kad pročitamo svih ovih 6 točaka iz članka 129. onda ja ne vidim što bi to još udruge trebale raditi da ne budu marginalizirane. Dakle, poslovi Udruga za zaštitu potrošača su dobro definirani u članku 129. Eto, hvala lijepa.
I na ovu replika odgovara, Mirela Holy.
Poštovani kolega, ja mislim da nemaju sve trgovine niti svi trgovci jednake sezone pa onda nisu baš niti uvjeti takvi da mogu imati sezonska sniženja prema ovom principu da svima to baš u potpunosti odgovara. Mislim da ste me potpuno pogrešno shvatili kada sam govorila o financijskoj decentralizaciji, ja sam samo htjela upozoriti da nikada slika nije crno bijela i da određena financijska decentralizacija podrazumijeva i prava, ali i obaveze u smislu ispunjavanja određenih usluga i da nama je cilj, uvijek moraju ići u pravcu poboljšanja kvalitete usluga, bez obzira na to da li je to na razini jedinice regionalne samouprave, na razini jedinice lokalne samouprave ili na razini centralne države. Dakle, uopće nisam ovdje govorila toliko o pravima potrošača nego sam govorila o tome da financijska decentralizacija podrazumijeva valjda ravnotežu između prava i obveza i da bi se takav princip trebao provoditi bez obzira na kojoj razini vlasti se određena obveza pa i pravo nalazilo. I da, i nije baš u potpunosti točno da na ovaj način udruge nisu izgubile određeni dio nadležnosti.
Svoju će pojedinačnu raspravu sada iznijeti poštovani kolega, Draženko Pandek. Izvolite.
Evo, zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Sabora. Poštovani predstavnici ministarstva, uvažene kolegice i kolege. Dakle, područje zaštite potrošača je izuzetno važna materija kojoj svakako treba pridavati posebnu pozornost. Naravno, kao što je već istaknuto u raspravi, to prvenstveno stoga jer su potrošači u pravilu slabija … strana u … odnosu koji s druge strane stoji trgovac. Premda, dakle u pravilu uvijek kupac treba biti taj koji mora upotrijebiti oprez i mora biti taj koji se čuva, ipak s razvojem trgovine i kumuliranjem i trgovačkog iskustva i metoda, prosječna osoba koja čak ulaže jedan normalan prosječan oprez i koja ne postupa lakomisleno, može vrlo lako proći prilično loše u tom ugovornom odnosu. Ovaj zakon prenosi Hrvatsko zakonodavstvo europske direktive i rekao bih i pored toga dodatno pojačava položaj potrošača u tom ugovornom odnosu, dakle dodatno zaštićuje potrošača. Prvenstveno uvodi neka jasna pravila i red u problematici sezonskih sniženja gdje je do sada vladao popriličan kaos. Načelno treba istaknuti da se više neće dopuštati dakle pokretanje postupaka ovrhe naplate, dakle onih potraživanja koja potrošač ospori, dakle ako vam netko da račun za koji ste već platili vi ste do sada mogli opet platiti pa se onda žaliti ili dakle ući u postupak ovrhe. To svakako nije bilo pravično rješenje i ovdje su dobrodošle promjene u tom smislu. Kako je izuzetno bitno da potrošači o svojim pravima trebaju biti bolje informirani, čim bolje informirani jer jasno ne mogu ni ostvariti svoja prava ako ne znaju da ih imaju, treba pozdraviti i ovim prijedlogom zakona novost, dakle da se uvodi dužnost jedinica lokalne samouprave da provode određena savjetovanja potrošača na svojem području. Evo uz ove pozitivne pomake na bolje, iskoristio bih priliku istaknuti neke svoje prijedloge za po mom mišljenju možda dodatna poboljšanja koja je pridonijela svrsi zakona, dakle boljoj zaštiti potrošača. Nažalost, ja bih se … rekao bih nažalost, zakon ide u dva čitanja, ali mislim da bi svakako možda i u budućim vremenima, sigurno ministarstva već o tome razmišljaju, trebala uslijediti daljnja poboljšanja ovog teksta jer je ovo materija u razvoju, materija dakle koja se mora prilagođavati novonastalim situacijama, novonastale situacije na ovom području su konstanta. U članku 6., stavku 2 tako je propisano da podaci o proizvodu moraju biti jasni, vidljivi, čitljivi te napisani dakle hrvatskim jezikom i latiničnim pismom. Već je bilo ovdje u raspravi istaknuto da često to nije baš tako, a onda inspekcije zbog različitog tumačenja možda ove odredbe i ne postupaju kako bi trebalo. Preporučio bih da se razmisli o tome da se malo detaljizira ova odredba. Bilo je prijedloga da se npr. propiše da taj tekst mora biti određenim fontom npr. evo fontom 9 mislim da bi bilo dobro. I posebno bih istaknu oda ovo upozorenje odnosno podaci o proizvodu na hrvatskom jeziku bi morali biti odvojeni od podataka na drugim jezicima jer je nekada vrlo teško u čitavoj toj šumi tih tekstova i tekstića pronaći hrvatski jezik. U članku 11.propisana je zabrana davanja osobnih podataka potrošaču i bilo kojoj trećoj osobi bez prethodne privole potrošača u skladu sa ovim Zakonom o zaštiti osobnih podataka. Ovdje se govori o davanju trećoj osobi, ali opreza radi ja bih ovdje dodao i zabranu korištenje, dakle ne samo davanja nego i zabranu korištenja osobnih podataka potrošača bez prethodne privole. U članku 13.propisano je da ukoliko trgovac zahtjeva ili izričito uvjetuje kupnju proizvoda davanje određenog predujma dužan je na taj iznos predujma plaćati onu kamatu određenu kamatu po kamatnoj stopi koja je previđena za oročene štedne uloge na tri mjeseca do dana isporuke. Kako su i prije stupanja zakona na snagu postojali takvi ugovori moglo bi se eventualno tumačiti da se ove odredbe ne odnose na takve ugovore. Stoga bih predložio da se izrijekom propiše da se ta odredba odnosi na ugovore koji su sklopljeni prije stupanja na snagu zakona. mislim daje to pravično, da predstavlja zaštitu slabije ugovorne strane i da to opravdava čak i određenu retroaktivnost. U pogledu stavka 2.imao bih određenu primjedbu na rješenje kojim se uređuje da u slučaju trgovac ne može isporučiti proizvod dužan vratiti predujam potrošaču i onda isto isplatiti kamatu po onoj kamati koja vrijedi za oročene štedne uloge. Ovom se odredbom rekao bih derogiraju odredbe o zateznoj kamati i stavlja na određeni način trgovac u povoljniji položaj od potrošača. Npr. ako imamo neku vrlo vrijednu robu za koju se plati predujam i jednostavno trgovac ne isporučuje to mjesecima, možda i dulje i onda na kraju obvezno samo dati predujam i po onoj vrlo maloj kamati. Predložio bih ipak da se ta problematika regulira na način da trgovac zakašnjenje veće od 7 dana od dana kada je nastupilo zakašnjenje dužan obračunati i isplatiti zakonsku zateznu kamatu. Nadalje u članku 35.navedeni su … koji predstavljaju zavaravajuću poslovnu praksu. Popis je iscrpan, no čini mi se da nedostaje još jedan primjer takve prakse. To je slučaj stvaranja dojma o lažnom sniženju proizvoda. Učestala je situacija što znamo iz prakse da trgovci imaju nekad istaknutu jednu cijenu na proizvodu npr. 100 kuna i onda oglase vele sada je nastupilo sniženje ali je cijena ostala ista 100 kuna, a oni istaknu prije je vrijedila cijena od 150 kuna. meni se čini da ta problematika nije evo ispravite me ako griješim predstavnici ministarstva da ta problematika nije riješena na odgovarajući način i da nemamo ogovarajuće protumjere za to jer iz prakse vidimo i do sada je imali smo Zakon o zaštiti potrošača a takva praksa je bila učestala. Mislim da bi ovo trebalo izrijekom navesti. Da ne bi ispalo da samo sada držim stranu potrošačima istaknuo bih možda i članak 43.gdje je možda trgovac stavljen u nepravično loš položaj. Dakle tamo se određuje da je on u određenom slučaju obvezan snositi trošak vještačenja ukoliko se nedostatak na proizvodu ne pojavi u roku od 6 mjeseci od dana prelaska rizika na potrošača. Čini mi se da bi tu bilo pravičnije rješenje da on mora platiti trošak predujma vještačenja, a vještačenje snosi u konačnici onaj tko nije bio u pravu kada je podnosio tužbu. Ovako čak ukoliko je i štetni događaj nastupio nakon prijelaza rizika na potrošača on mora snositi trošak vještačenja što mi se ne čini pravično niti logično. U vezi ove problematike istaknuo bih još jednu temu koja često u medijima opravdano izaziva pozornost. To je činjenica da određeni proizvodi nemaju istu kvalitetu, ovisno o tome na koje se tržište plasiraju, premda nose isti naziv i istu ambalažu pakiranje proizvoda. To je često slučaj pogotovo sa deterdžentima za rublje ali i drugim proizvodima. Dakle određena marka proizvoda zahvaljujući svojoj uobičajenoj kvaliteti često kod potrošača izaziva dojam da kupuju kvalitetni proizvod. Danas se potrošači često informiraju putem interneta na blogovima o određenoj kvaliteti proizvoda i opravdano je očekivati da oni mogu biti zavarani kada pročitaju gledajte ovaj proizvod ove marke ove ambalaže super proizvod odličan je a ustvari dobivaju proizvod druge kvalitete. Stoga je opravdana bojazan da potrošači na taj način itekako mogu biti zavarani i mislim da bi trebalo odrediti da se u takvim slučajevima jasno mora naznačiti na ambalaži da proizvod nema isti sastav kao proizvod identičnog naziva i ambalaže koji se prodaje na drugim tržištima i navesti izrijekom na kojim tržištima se prodaje taj proizvod, a na kojim tržištima proizvod istog naziva i ambalaže ali drugačije kvalitete. Nadalje u članku 5.trgovac je označen kao bilo koja osoba koja sklapa pravni posao, dakle i pravna i fizička osoba. Sada me dovodi u zabludu odredbe koje se tiču prekršajnih odredba gdje je propisano da za određene prekršaje kaznu plaća trgovac pravna osoba. To bi ako ja to dobro tumačim značilo da obrtnik u slučaju da primjenjuje zavaravajuću poslovnu praksu prema potrošaču ne bi plaćao prekršaj, tako da mi nije baš jasna smisao te logike da bi obrtnik npr. dakle trgovac koji je fizička osoba a ne pravna bi bio oslobođen od plaćanja takve kazne. Zaključno, rekao bi da ovaj zakon predstavlja napredak u odnosu na postojeći zakon i treba ga podržati no treba naglasiti da je ova materija u stalnom razvitku i pojavljuju se nove prakse koje treba uvažavati i stoga je potrebno i aktivno prilagođavanje i dalje ovog teksta. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo poštovani Branko Hrg.
Hvala lijepa. Kolega Pandek, ne znam zašto kompletno garnitura iz Kukuriku koalicije toliko naglašava da je jako dobro što se sada daje dužnost jedinicama lokalne samouprave da provode savjetovanja potrošača. Zašto mislite da lokalne samouprave i do sada nisu provodile savjetovanje i edukacije potrošača, barem u onom dijelu usluga koje pružaju preko, ajde da velimo preko komunalnih društava. Zar mislite da će lokalne samouprave moći bez ikakvih troškova organizirati savjetovanja potrošača iz domene trgovine, zaštite potrošača od trgovaca ili će trebat za to osigurat neke novce, dovesti stručne ljude koji će to obavljati. Stalno se postavlja i potencira pitanje nekakvog nenamjenskog trošenja sredstava ne znam na koji način, sve su lokalne samouprave krive, a ja tvrdim da se ne može generalizirat. Dakle lokalne samouprave i sada provode savjetovanja i sada se brinu o tome, brinu se o građanima, samo možda neke od lokalnih samouprava to nisu napravile. Tako da u ovom trenutku bi možda bilo najbolje da se osnuje neka nova agencija, neka državna agencija koja će znati dobro savjetovati potrošače jer lokalne samouprave ionako to neće moći dobro napraviti. Pa valjda ljudi ovdje u nekoj agenciji u Zagrebu to puno bolje znaju napravit nego lokalne samouprave. Dajte nam novce pa ćemo mi na lokalnoj razini to itekako dobro moći organizirati.
Na repliku odgovara Draženko Pandek.
Zahvaljujem. Poštovani kolega, naravno da ja nisam tvrdio da sve lokalne uprave to nisu radile ali neke nisu, nisu radile. Dobro, ja mogu govorit iz svoje perspektive, ja sam tu iz Zagreba, sad da li sam ja propustio ili nisam, uglavnom nisam vidio takva savjetovanja recimo o uslugama gradske plinare ili gradskog vodovoda ili gradske čistoće, niti na druge teme. Budući da donekle znam gradsku upravu mislim da će ona bez većih problema se moći organizirati i provoditi takva savjetovanja bez nekih dodatnih troškova, ali tu se opet otvara kad govorite o tome da li su neke lokalne uprave to sposobne, otvara se pitanje smisla postojanja uprave koji nisu možda čini mi se ni ove prilično, ne odveć složene poslove u stanju provesti. Onda se postavlja pitanje zašto te lokalne samouprave se ne povežu s drugim jedinicama lokalne samouprave da bi mogle i ovakve zadatke izvršiti.
Drugu repliku iznosi Boro Grubišić.
Hvala lijepa. Kolega Pandek, lokalne samouprave ponekad vrlo teško mogu građanima objasniti i javne usluge koje oni pružaju putem svojih tvrtki građanima. Dakle, kada očitavate i dobijete uplatnice od električne energije, pa onda plina, toplinske energije, javne vodoopskrbe i javne odvodnje, komunalnog otpada ili ajde sad prijevoz putnika u javnom prometu to je jasno, ponekad je vrlo teško i treba se vrlo, vrlo zadubiti, pa čak i nekakvo obrazovanje da ne kažem akademsko imati da bi čovjek razumio što to sve tamo piše. Dakle, lokalna samouprava i državna agencija, kako je postavio pitanje gospodin Hrg, bilo bi vrlo zanimljiva rasprava, možda i dođemo do toga jednoga dana. No ono što sam ja htio kad ste vi govorili o članku 43. stavak 6. nije mi jasno to što ste rekli pa se nadam da ćete u odgovoru na repliku. Dakle ako se nedostatak na proizvodu pojavi nakon proteka roka iz stavka 5. članka, ali ne kasnije od 24 mjeseca od dana prijelaza rizika na potrošača, troškove vještačenja snosi potrošač ili trgovac, a ne samo trgovac kako ste vi rekli, ovisno o rezultatu vještačenja. Mislim što ima tu sporno ne znam.
Na repliku odgovara Draženko Pandek.
Na prvi dio vaše replike rekao bih da je baš intencija ovog zakona da sad mogu jedinice lokalne samouprave i u ovim savjetovanjima objasniti ljudima koji koriste usluge javnih komunalnih poduzeća sve detalje i o cijeni i o načinu isporuke, isplati, dakle sve što ih muči čini mi se da je upravo intencija ovog zakona da se i na tom polju pomogne. A što se tiče ovog članka 43., dakle mislio sam na onaj prvi dio članka u kojem se propisuje da troškove vještačenja snosi trgovac ukoliko se nedostatak na proizvodu pojavi u roku od 6 mjeseci od dana prijelaza rizika na potrošača. Dakle imamo tu jedan rok od 6 mjeseci, a ovaj rok od 24 mjeseca koliko sam ja shvatio iz zakona je drugi rok. Dakle ako se pojavi u roku od 6 mjeseci onda trgovac snosi vještačenja. Evo bar koliko sam ja shvatio, ukoliko nisam pogrešno protumačio tekst zakona. Hvala.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Govorit će Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Prije svega nisam stigao s obzirom da me potpredsjednica Sabora prekinula, reći da će klub HDSSB-a biti za ovaj zakonski prijedlog, dakle dići će ruku za, s time da nam predstoji dug put uspostave prava potrošača kroz sve ove primjere koje smo danas iznosili, koji će se još pojaviti u praksi. Počevši od one silne buke, a imamo Zakon o buki kojom se reklame na televiziji pojačavaju kada za razliku od redovnog programa, filma ili bilo čega gdje se pojačavaju silno tonalitet na našim prijemnicima, tv prijamnicima, da bi se naglasilo ono što reklama poručuje. Nadalje, ja ću nastaviti sa primjerima koji su vrlo evidentni i gdje postoji zanimljiva praksa, a po pitanju ovoga zakona. Svi znamo da su neke zapadno europske ili tvrtke iz Europske unije, pa i iz Sjedinjenih Američkih Država proizvodile automobile za zemlje jugoistočne Europe koji su bili različiti od onih za zapadnu Europu, odnosno za Europsku uniju po mnogo čemu od kvalitete pa do nekih elemenata da kažem luksuza na tim automobilima ili kako vole reći neki malo su tamo na zapadu bili nabrijaniji automobili. Hajde da tako, ne znam kako bih našim jezikom to rekao. Kada govorimo o prijevarama imate primjer jedne nakladničke kuće, izdavačke, kako god hoćete koja vas godinu dana i još 2 mjeseca navlači na nagradnu igru sa velikim obećanjima, a u tih godinu dana ili 14 mjeseci imate jedno 20 dopisa i ispunjavanja obveza koje taj koji je započeo igru mora ispuniti da bi došao do nekakvog finala. Na kraju zapravo nikakve obavijesti nema o tome tko je taj dobitnik. Ako treba reći ime te nakladničke kuće ja je mogu, a znate je svi. Ima i knjižaru u Zagrebu itd. i ne samo u Zagrebu. To je nešto nevjerojatno. Pri tome vam kažu ako želite nastaviti igru kupite neku malu knjigicu koja nije relativno skupa, pa čovjek u nadi da će ipak ući u nekakvo finale ili završnicu kupi i tu knjigicu koja ničemu ne služi, niti bog zna šta valja. I ne samo to. Nadalje, kada uplatite jedan bon za bilo koju ovu telekomunikacijsku kuću a već ih imaš pet, šest ne znam koliko teleoperatera. Tele da, operatera onda dobijete kada uplatite bon odmah nakon toga dobijete poruku ako danas uplatite, danas je 19. sv. Josip, tako je. Onda kaže da do 29. morate potrošiti te novce koje ste uplatili. U protivnom će vam se broj ugasiti ili nećete imati pravo iskoristiti ostatak novca kojega ste uplatili. To do sada nije, do prije nekih pola godine nije bilo. Šalju vam poruke stalno još dva dana, pardon još pet dana imate, još 4 dana, još 3 dana, pa vam ističe rok. Ali vi ako nemate potrebe za telefoniranjem i trošenjem ili slanjem poruka ili ne znam kakve druge usluge onda vi morate požuriti da to ispucate kako vam ne bi propali novci. Koji je to način rada tih tele operatera? Oni vas tjeraju da za 10 dana ponovo kupite bon pa potrošili ga ili ne potrošili da vam se ne bi kao prijeteći ugasio bon. Je li to prijevara? Je li to način rada koji nije dostojan ni ove države, ni tele operatera, ni građana ove države koje oni varaju i jednim agresivnim i ne znam ni ja kakvim nastupom zapravo osiguravaju sebi dobit, uplate itd. I jasno dijele bonuse. Pogledajte kolike su plaće rukovodećih ljudi kod tele operatera, oko 200 tisuća kuna je mjesečna plaća jednoga od njih. Znamo ga svi, 200 tisuća kuna. Da, da 200 tisuća kuna. Da točno gospođo Sumrak dobro ste rekli, to je pravi sumrak u plaćama našim. Da, da. Ima deset puta veću plaću nego vi. Prema tome, posla za ministarstvo koje vi predstavljate, posla za inspekciju koja se treba dobrano uhvatiti u koštac, novčane kazne koje trebaju uslijediti u slučaju utvrđivanja ovakvih prijevara i ovakvog načina rada trebaju biti drastično veće, treba brzo i efikasno reagirati kako bi oni koji se usude ponovo to napraviti ili ne ponovo, neki drugi da im bude to pouka i škola. Drugačije ovaj zakon ne da će biti mrtvo slovo na papiru, ali neće polučiti rezultate koje danas mi svi ovdje očekujemo od ovoga zakona. Eto hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu povredu, prijavljenu povredu Poslovnika Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Meni je žao kolega, ali zaista moram reagirati i vjerujem da to niste učinili namjerno. Ali i kad se to učini nenamjerno moramo reagirati. Naime, povrijeđena je odredba članka 238. jer ste na neki način, znam da to niste učinili, uvjerena sam namjerno ali omalovažavali kolegicu. Mi se ne smijemo ovdje igrati i starati aluzije sa imenima, sa vlastitim imenima i prezimenima. … [[Upadica Grubišić, ne čuje se.]] Molim vas.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je poštovani Boris Blažeković, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče sa suradnicom. Svašta smo danas čuli, govorili o Zakonu o zaštiti potrošača, važan zakon. U današnje suvremeno vrijeme pokazuju se razna područja ljudske djelatnosti koja zahtijevaju poseban pristup države, koja zahtijevaju regulaciju. Jedno od takvih područja je svakako i zaštita potrošača. Razvojem odnosa u trgovini roba i usluga stoljećima se razvijala mogućnost a negdje i tehnike, odnosno vještine prevara, a reakcija na to jest obrana od istih. Zaštita potrošača za cilj ima zaštitu zdravlja, sigurnost i ekonomskih interesa potrošača koji promiču prava potrošača na informiranje, obrazovanje, organiziranje s ciljem očuvanja zajedničkih interesa. Zaštita potrošača je pravno područje koje se bavi zaštitom osnovnih prava građana, ulozi potrošača u najrazličitijim poslovima u kojima pribavljaju proizvode i usluge na tržištu. Prava potrošača regulirana su pripadnim zakonskim odredbama kroz reguliranje poštenog tržišnog natjecanja. Zakoni su oblikovani kako bi se zaštitilo potrošače od neposredne i agresivne poslovne prakse i ujedno zaštitilo od nelojalne konkurencije one tvrtke koje prema potrošačima posluju pošteno. Pravo zaštite potrošača sastoji se od građansko-pravnih i javno-pravnih elemenata. Tako hrvatski Zakon o zaštiti potrošača sadrži brojne odredbe kojima se uređuje tzv. potrošački ugovori i sudske parnice koje se u svezi takvih ugovora mogu voditi, što spada u tzv. građansko-pravni sistem regulacije društvenih odnosa. Isti zakon sadrži također i nemali broj odredbi o nadležnostima inspekcijskih službi, raznim prekršajima i poslovima tijela državne uprave što spada u tzv. javno-pravni sistem regulacije društvenih odnosa. Pokušao bih kroz svoju raspravu približiti onima koji su izravno zainteresirani, građanima, ovaj prijedlog zakona koji u svojih 149 točaka regulira područje koje se njih najdirektnije i tiče. Naime, odnos između prodavatelja roba i usluga i kupaca potrošača svakim su danom sve složeniji te uređenje tih odnosa je sve kompliciranije i zahtjevnije. I traži posebnu pažnju države. Vjerujem da je zbog toga taj zakon jedan od onih koji će i dalje doživljavati česte izmjene i dopune. Danas, između ostalog, zaštita potrošača sve više spada i u ljudska prava. Ovim se prijedlogom zakona usklađujemo s direktivama EU u području zaštite potrošača. I na poseban se način reguliraju prava potrošača. Ja ću pročitati elemente iz prvog članka prijedloga zakona. To je pravo na zaštitu ekonomskih interesa potrošača, pravo na zaštitu od opasnosti za život, zdravlje i imovinu, pravo na pravnu zaštitu potrošača, pravo na informiranje i izobrazbu potrošača, pravo na udruživanje potrošača u svrhu zaštite njihovih interesa i pravo na predstavljanje potrošača i sudjelovanje predstavnika potrošača u radu tijela koja rješavaju pitanja od njihovog interesa. Zaštita potrošača se provodi kroz djelatnost inspekcije i još važnije putem tužbi sudu koje može podnijeti svaki potrošač za potrošački ugovor u kojem je on stranka ili putem tzv. kolektivnih tužbi. Članak 105. zakona predviđa stanovitu nadležnost Suda časti HGK-a kao mjesto gdje bi trebalo predstavljati standarde poštenog zastupanja u gospodarskom poslovanju. Zakon o zaštiti potrošača sukladno pravnoj stečevini EU sadržan je u raznim direktivama posvećuje osobitu pažnju tzv. nepoštenih ugovornih odredbi koje je formulirao trgovac, tipiziranim ugovorima ili na bilo koji drugi način. Ugovorna odredba o kojoj se nije pojedinačno pregovaralo smatra se nepoštenom ako suprotno načelu savjesnosti i poštenja uzrokuje znatnu neravnotežu u pravima i obvezama ugovornih strana na štetu potrošača. Kao primjere mogućih nepoštenih odredbi zakon navodi 19 odredbi, a dozvolite mi pročitat ću samo neke. Odredba o isključenju prijeboja potrošača duga s dugom koji trgovac ima prema potrošaču, odredbu kojom se predviđa da trgovac sadrži … [[Govornik se ne razumije.]] od strane potrošača kad ovaj odluči da neće sklopiti odnosno ne ispuni ugovor dok se isto pravo ne predviđa za potrošača u slučaju da je trgovac ne želi sklopiti odnosno ne ispuni ugovor, odredbu kojom se potrošač obvezuje platiti nadoknadu štete zbog neispunjenja koje je znatno veće od stvarne štete, odredbu kojom se trgovca ovlašćuje da raskid ugovora na temelju njegove … ocjene dok isto pravo nije predviđeno i za potrošača, odredbu kojom se trgovca ovlašćuje da u slučaju kada raskine ugovor zadrži plaću za usluge koje još nije obavio i još mnoge druge. Posljedica nepoštenja pojedine ugovorne odredbe je njena ništetnost ako je ta ugovorna odredba tako važna da ugovor ne može opstati bez nje. Ništetan je čitav ugovor. Zakon o zaštiti potrošača zabranjuje tzv. zavaravajuću i agresivnu poslovnu praksu koja se zajednički naziva nepoštenom poslovnom praksom. O zavaravajućoj poslovnoj praksi govorimo kada trgovac daje dezinformacije putem zavaravajućih radnji, zavaravajućih propuštanja osobinama svojega proizvoda ili usluge koje mogu potrošača navesti da donese odluku koju inače ne bi donio. Na primjer, ako se potrošače propusti informirati o znatnim troškovima održavanja proizvoda ili važnim rizicima kojima se potrošač izlaže zbog korištenja proizvoda i usluga. Da je praksa trgovaca zavaravajuća ocjenjuje se prema okolnosti slučaja, pa se u članku zakona daje dugački popis radnji i propuštanja koja se u svakom slučaju smatraju zavaravajućima. O agresivnoj poslovnoj praksi govorimo kada trgovac korištenjem uznemiravanja, prisile, uključujući i fizičku silu ili prijetnju te nedopušten utjecaj u bitnoj mjeri umanjuje ili je vjerojatno da će umanjiti slobodu izbora ili postupanja prosječnog potrošača glede proizvoda te ga time dovede ili navede ili je vjerojatno da će ga navesti da donese odluku o poslu koju inače ne bi donio. Da li je poslovna praksa agresivna ocjenjuje se ovisno o okolnostima slučaja. U članku 38. prijedloga zakona stoji popis aktivnosti koji se uvijek smatra agresivnom poslovnom praksom. Zakon o zaštiti potrošača kao glavni adut zaštite od nepoštene poslovne prakse predviđa i tužbu za zaštitu kolektivnih interesa potrošača. Pojedini potrošač se također može obratiti sudu gdje bi trebao dokazati da su uslijed radnji i propuštanja koje Zakon o zaštiti potrošača naziva nepoštenom poslovnom praksom nastale stanovite posljedice koje predviđa Zakon o obveznim odnosima slijedom čega bi mogao tražiti na primjer raskid ugovora, popravak prodane stvari ili naknadu štete. Takav oblik sudske zaštite će u suštini imati malo veze s pravom zaštite potrošača kao zasebnom granom prava. Zaštita potrošača se uređuje brojnim drugim zakonima. Ja ću samo navesti neke. To je Zakon o obveznim odnosima, Zakon o informiranju potrošača o hrani, Zakon o potrošačkom kreditiranju, zaštita kolektivnih interesa potrošača. I na koncu, ovaj zakon je neophodan u uređivanju odnosa između prodavatelja roba i usluga potrošača. On u svom sadržaju unapređuje te odnose i uspostavlja zaštitu potrošača u svim suvremenim odnosima. Najveći problem, po mom mišljenju, u Hrvatskoj je nedovoljna informiranost građana o svim područjima i člancima koji ih kroz ovaj zakon kao potrošače štite i stavljaju u ispravan položaj i potrošača i kupca roba i usluga. Treba pozvati sve, baš sve koji se bave zaštitom potrošača da organiziraju što šire rekao bih kapilarno obrazovanje vezano uz zaštitu potrošača. Hvala.
Zahvaljujem. Za repliku se javio poštovani Branko Hrg.
Hvala lijepo. Poštovani kolega, govorili ste o odnosima potrošača i davatelja usluga. Govorili ste i o nepoštenim odredbama, mogućim tužbama potrošača. Ja bih rekao da bi mi trebali govoriti o obavezama potrošača. Dakle, ovdje bi trebalo stvarno vidjeti da se odvoji dio obaveza potrošača odnosno pružatelja usluga u onim uslugama koje su zakonom propisane potrošaču. Znači, opet govorimo o ovom djelu javnih usluga koje pružaju komunalna društva. Dakle, potrošač je obavezan dati očistiti dimnjak, potrošač se obavezan prikopčati na vodoopskrbu i odvodnju. Potrošač je obavezan uzeti te usluge a on te usluge ne uzima. On te usluge ne uzima. Dakle, imate ogroman ne razmjer, imate situaciju da je napravljeno desetke kilometara vodovoda da su potrošači dužni se prikopčati ali se ne prikopčavaju. Imate situaciju da potrošač usluge čišćenja dimnjaka ne pušta ili neće dati čistiti dimnjak. Dakle, tu nismo omogućili pružanje usluge a ovdje govorimo o obavezama davatelja usluga, dakle trebalo bi u zakonu odvojiti kupca u trgovini koji kupuje neku robu i kupca koji kupuje neku uslugu koja je propisana zakonom kao obaveza potrošaču. U tom djelu znači morali bi razgovarati o obavezama potrošača kao i naravno o pravima potrošača koja nisu sporna. Apsolutno i treba omogućiti. Ali moramo imati na umu i obaveze potrošača.
Odgovor na repliku, Boris Blažeković.
Hvala lijepo. Ja mislim da se ta pitanja rješavaju nekim drugim zakonima i odlukama od Odluke o komunalnom redu, o Odlukama samih pružatelja usluga do mislim najznačajnijeg o zakonu, da piše u Zakonu o obveznim odnosima.
Čut ćemo još jednu pojedinačnu raspravu, poštovana kolegica Đurđica Sumrak, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo mislim da neću iskoristiti 10 minuta jer prijepodne u replikama već dosta toga se govorilo i ono što bih htjela samo još jedan puta možda podcrtati a to je evo dobila sam zaista vezano za postavljanje onih antena različitih telekomunikatora jednu poruku gdje piše gospođa da i kod nje isto na jednom uglu Zagrebačke i Golikove jedna firma koja se zove Combis ja ću ju reći postavila je takav, jedan svjetlosnu antenu koja noću osvjetljava njima sobe dok spavaju. To se naime odnosi ovdje i Zakon o svjetlosnom onečišćenju jednako tako. Zašto to govorim? Jer ovaj Zakon o zaštiti potrošača zaista u sebi implementira više zakona i on je zaista zakon koji bi morao pokrivati sve, a što se tiče zaštite samih potrošača. Govorili smo puno o svijesti nas kao potrošača i na što sve možemo nasjedati. Tu nas zaista ne može nitko spasiti nego mi sami. Kad se jedanput opečemo u nešto onda vjerojatno više drugi puta nećemo počiniti istu grešku ili kupiti neki proizvod ili nasjesti na nekakvo telefonsko reklamiranje proizvoda i slično. Ono što mene brine a to sam govorila i prije podne jesu djeca, ovdje naša kolegica Banić piše jedan doktorski rad o utjecaju reklame na djecu, baš kroz crtane filmove i tu se mora reći da bi na taj način jedan treba spriječiti to, ja bih rekla ali iživljavanje na djeci a to je kroz unutar ne znam prikazivanja nekog crtanog filma se pojavljuju reklame koje se odnose na dječje igračke koje se, koje pak prikazuju likove iz nekog crtića i te reklame su daleko, kolegica mi je rekla glasnije i sve ostalo. E sad, stvar je u tome da bi se to trebalo regulirati ali trebalo bi se i ono što je dobro u potrošačkom kodu što imamo kvaliteta pojedinih proizvoda, ne samo prehrambenih, ja bih se uvijek založila da mi štitimo domaći, hrvatski domaći proizvod od naših domaćih proizvođača ali posebice i odjevni predmeti u koje evo hvala Bogu možemo jako puno vidjeti toga u medijima. Kakve su to sve silne boje, štetne u našoj odjeći a nažalost u nekim deklaracijama to uopće nije navedeno. Znači, ono što je osnova po meni trebalo bi to, to je osvješćivanje potrošača. Ja ću se i dalje jer moje je mišljenje da sve ove udruge potrošača su dobre, da postoje, da su one zaista u službi edukacije potrošača ali jednako tako moram reći da od sve što imamo mislim da nama jedan povjerenik, nacionalni povjerenik za zaštitu potrošača ne bi bio od štete. Dapače tada ne bi trebale imati tu dužnost jedinice lokalne samouprave da to rade nego ako imamo jednog povjerenika kao što ima evo EU i imamo povjerenika, rekla sam i Njemačka pojedine znači pojedine članice imaju svog povjerenika i mislim da je Hrvatska zaslužila da ima svog povjerenika nacionalnog takvog, na to zaista se može čovjek nekome onda obratiti i da država štiti pa moram reći prevare, štete. A ono što sam govorila i prije inspekcije nadležnih ministarstava apsolutno trebaju raditi svoj posao. Ja apsolutno zalažem se za visoke kazne jer nažalost dok se po džepu ne oplete do tad ne dođe nikome na neki način do glave. Evo ga ja zaista bi tu završila, mislim da je puno danas već rečeno o tome i još jednom možda bi bilo jako dobro bez obzira što je ovo P.Z.E. da ide u dva čitanja i da se imamo vremena još oko nekih stvari dogovoriti.
Za repliku se prijavila poštovana Martina Banić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Sumrak kada ste me već spomenuli vezano za reklame htjela bih samo kratko reći uistinu djeca jesu stvarno ugrožena kada je pitanje reklama. Kao što ste spomenuli ja radim jedan rad na tu temu i mogu vam reći da samo u jednom vikendu djeca u prijepodnevnim satima na jednom televizijskom programu mogu vidjeti više od 200 reklama. I te reklame se odnose samo na igračke, igračke koje su vezane uz junake koji oni gledaju u tim crtićima ili s druge strane reklame su vezane uz hranu ali uz hranu koja se odnosi na sladoled, grickalice i sve ono što nije dobro za našu djecu. Znači htjela bih reći osim što djeca nisu dovoljno zaštićena mogu reći da su ustvari najveće žrtve tih reklama njihovi roditelji jer oni su na koncu ti koji plaćaju ono što su njihova djeca vidjela.
Na repliku odgovara poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam kolegice Banić, nadam se da ćete svoj doktorat uspješno završiti i da ćemo imati možda što bi bilo dobro u ovom Saboru prigodu rezultate ovakvih istraživanja čuti i javno. Da, zaista preko djece koja su najosjetljivija kategorija apelira se na roditelje ili većina staratelje te djece da im se osigura dobro ste rekli, od hrane, pića i odjeće. Nažalost takvo društvo jedno konzumerističko takvo društvo jedno potrošačko vrlo malo se radi na tome da se izgrađuju neke druge osobine kod djece, a to je da se svojim radom, zalaganjem da je bitno ne znam da se čita, da se ima prijatelje i da se igra. Ovaj čas se djecu zaista dovodi u situaciju da moraju imati tzv. mast hew oni već od vrtića to znaju jer ako to nemaju onda su u velikoj pa ja bih rekla jednoj situaciji koja nije baš poželjna za njih jer im se neka druga djeca nažalost ismijavaju. A ona što je važna poruka da svi naši blagdani, svi rođendani i sve ostalo trebalo bi biti na poseban način proslavljeno sa skromnošću sa tim da se kaže ne, nije bitna ta skupa igračka, skupa odjeća i nama odraslima skupi parfemi nije bitan blagdanski stol prepun hrane ako u istom času ne razmišljamo o nekom tko nema niti puricu, niti kolač niti tortu, a da mi onda nakon toga bacimo tone i tone te iste hrane, a djeca pobacaju igračke jer naravno s čim se više takvih igračkica skupi njima oni to brže i potrgaju i s tim se više niti ne igraju. Osim toga neke zaista nisu niti edukativne, a najviše ta proizvodnja u Kini je prestrašna, evo završit ću, prestrašna je sa svim onim aditivima od boja od štetnih sredstava od toga da su opasne po život djece.
Druga replika Domagoj Hajduković.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice evo baš na ovome o čemu ste pričali spomenuli ste iživljavanje na djeci prije svega marketinško, ja bi to samo proširio da nisu djeca jedine žrtve i da ono što smo već do sada govorili u raspravama vrlo je teško povući liniju između legitimnog propagiranja određenog proizvoda i ono kada prelazite liniju. Samo činjenica da vam danas psiholozi sudjeluju u osmišljavanju i strategija i samih reklama vam govori dosta o tome kako se ciljano ide odnosno ciljano se apelira na one osnovne osjećaje ljudi. Dakle apelira se na ljepotu na fizički izgled, na spolnost itd. dakle učinit će se sve da bi svoj proizvod prodali. A ovdje su upravo i definirane neke odredbe koje kažu da se svaka aktivnost koja bi potrošača ponukala na da se ponaša na način na kako se inače ne bi ponašao je primjer loše poslovne prakse odnosno je samim time osudili. E sada vrlo ćemo teško podvući tu liniju između onoga što je tako i onoga što je legitimna propaganda.
Na repliku odgovara poštovana Đurđica Sumrak.
hvala vam lijepo kolega. Da, slažemo se. Ono što sam još ja željela reći je nitko tom iživljavanju nitko nije izuzet. Ali vidite ja ću vam reći nešto kada ste govorili o ljepoti. Nažalost došli smo u jednu situaciju u društvu da npr. mi žene ne smijemo ostariti, mi moramo biti vječno mlade, vječno aktivne, mi ne smijemo imati bore, ne smijemo imati 10, 20 kila previše jer smo apsolutno više neprihvatljive kao takve u društvu. Svi moraju biti jako mladi. I vi muškarci morate biti mladi, morate imati iste boje kose kakve ste imali kada ste imali 20 godina, morate se nositi u odijelima ona koja vam uopće ne pašu, vjerojatno ne želite to ali morate to, morate voziti skupe automobile da bi te iste mlade osobe mogle vas zamijetiti i tu smo u problemima. A zašto? U problemima smo zbog toga jer smo zanemarili ono osnovno u sebi ljudsko i osjećajno. Zaboravili smo sve naše vrednote i naprosto smo krenuli negdje u neka bespuća, ja ne znam gdje će to stati ali vjerujem da će doći jedanputa taj stop veliki stop kada se čovjek zamisli a to se obično desi kada nažalost nekoga pokupi neki teški zdravstveni problem onda shvati da je sve potpuno besmisleno, da možemo biti stari, da možemo biti mršavi, debeli, sa borama, bez ali bitno je da smo zdravi.
Ovo mi se čini vrlo lijepim krajem za ovu raspravu. Zahvaljujem zamjeniku Leveriću, zahvaljujem svima na sudjelovanju. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o zaštiti potrošača, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZE br. 630. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim poštovanog zamjenika ministra gospodarstvo Alen Leverić da se izjasni. Amandman broj 1.
Sve ih prihvaćamo. Sve prihvaćamo.
Hvala lijepa. Amandmani predloženi postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Hvala. Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 80 glasova za i 21 glas suzdržan donesen Zakon o zaštiti potrošača u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 627. Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. U skladu sa člankom 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Pitam želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Zamjenik ministra poduzetništva i obrta poštovani Dražen Pros, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažene saborske zastupnice i saborski zastupnici. Pred vama je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture. Donošenjem ovog zakona sustavno se i transparentno definiraju osnovna pitanja raspolaganja zemljištem u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju odnosno proširenje poduzetničkih zona što će pridonijeti učinkovitoj provedbi zakona, odnosno omogućiti gospodarski opravdano darovanje zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju odnosno proširenje poduzetničkih zona. Dosadašnja provedba Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture u ovom dijelu ukazala je na potrebu izmjena i dopuna u pitanjima definiranja pojma proširenje postojećih poduzetničkih zona, kao i određivanja kriterija koje poduzetničke zone odnosno jedinice lokalne i područne samouprave trebaju ispuniti u cilju raspolaganja zemljištem u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju odnosno proširenje poduzetničke zone. Dozvolite mi prije detaljnijeg pojašnjenja kratko podsjećanje na Zakon o unapređenju poduzetničke infrastrukture koji je na snazi od 27. srpnja 2013. godine i kojim se uređuje sustav poduzetničke infrastrukture koji se sastoji od poduzetničkih zona i poduzetničkih potpornih institucija, a postojanje takvog uređenog sustava je vrlo bitno jer su i poduzetničke zone, kao i poduzetničke potporne institucije korisnici potpora za malo gospodarstvo i to projekata razvoja i izgradnje poduzetničkih zona, kao i sufinanciranja aktivnosti poduzetničkih potpornih institucija. Dakle sam je zakon donesen u svrhu podizanja i infrastrukturne kvalitete i kvalitete poslovne podrške, te također izgradnje jednog transparentnog i javno dostupnog sustava korištenja potpora za poduzetničku infrastrukturu. Podsjetimo se da su zakonom uređena pitanja i pojma i vrste i kategorizacija poduzetničkih zona i poduzetničkih potpornih institucija i ono što je vrlo bitno, ustroj registra poduzetničke infrastrukture, dakle jedne sistematizirane baze podataka u Ministarstvu poduzetništva i obrta. Isto tako utvrđeni su kriteriji dakle preduvjeti koje poduzetničke zone i poduzetničke potporne institucije trebaju ispuniti u cilju dobivanja potpora za unapređenje poduzetničke infrastrukture. Isto tako jedna od bitnih stvari je oblikovanje sustava potpora za infrastrukturno opremanje poduzetničkih zona, kao i oblikovanje sustava potpora za poduzetničke potporne institucije. Samo jedan kratki podsjetnik da sustav potpora za poduzetničke zone obuhvaća tri vrste potpora i to infrastrukturne potpore, potpore za jačanje konkurentnosti i potpore za jačanje poduzetničkih kompetencija, a za poduzetničke potporne institucije četiri vrste: za pripremu projekata, za jačanje kapaciteta, za podizanje kvalitete usluga i za jačanje poduzetničkih kompetencija. Potpore su namijenjene subjektima poduzetničke infrastrukture koji su evidentirani u tom jedinstvenom registru poduzetničke infrastrukture, a visina i način odobrenja propisuje Vlada Republike Hrvatske godišnjim programima poticanja poduzetništva i obrta kakav je upravo u tijeku, poduzetnički impuls 2014. godine, a kod odobrenja potpora ono što je bitno ocjenjuje se i procjenjuje njihov učinak na ravnomjerni regionalni razvoj, ujednačen gospodarski razvoj svih dijelova Republike Hrvatske, jednaki tretman i tržišno natjecanje svih subjekata na području Republike Hrvatske te naravno ono što je vrlo bitno, gospodarsku opravdanost te potpore. Dakle za poduzetničke zone to je u smislu dostignutog intenziteta aktivacije raspoložive površine poduzetničke zone, a za poduzetničke potporne institucije u smislu tog intenziteta uključivanja poduzetnika u aktivnosti poduzetničke potporne institucije te naravno broj i kvalitetu izrađenih projekata kako nacionalnih tako i Europske unije. Dakle važan dio ovog zakona odnosi se upravo na uspostavu sustava raspolaganja zemljištem u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju odnosno proširenje poduzetničke zone i dosadašnja provedba zakona u ovom dijelu ukazala je na potrebu izmjena i dopuna zakona u dva pitanja. Prvo pitanje koje se rješava ovim izmjenama je jasnije određenje pojma proširenje postojeće poduzetničke zone. Dakle za potrebe raspolaganja odnosno darovanja zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju nove i proširenje postojeće poduzetničke zone važeći zakon navodi jasno da se pod pojmom proširenja postojeće poduzetničke zone smatra i ono zemljište koje je u vlasništvu Republike Hrvatske, a obuhvaćeno je odlukom o osnivanju poduzetničke zone. Jedinice lokalne i područne samouprave postavile su niz zahtjeva za darovanje zemljišta, za izgradnju nove odnosno proširenje postojeće poduzetničke zone te je provedbom važećeg zakona dakle od srpnja prošle godine utvrđena potreba dodatnog zakonskog definiranja kako se u slučaju raspolaganja zemljištem u vlasništvu Republike Hrvatske pod pojmom proširenja postojeće poduzetničke zone podrazumijeva i raspolaganje zemljištem u vlasništvu Republike Hrvatske koje je obuhvaćeno odlukom o osnivanju poduzetničke zone. Naime, zemljište u vlasništvu RH nije bilo raspoloživa površina poduzetničke zone sukladno odredbama važećeg zakona, dakle članak 6. stavak 3., odnosno to zemljište postaje raspoloživo i namijenjeno poduzetnicima za obavljanje poduzetničkih aktivnosti tek u slučaju donošenja odluke o darovanju zemljišta u vlasništvu RH za izgradnju, odnosno proširenje poduzetničke zone. I drugo pitanje koje se rješava ovim izmjenama i dopunama je detaljnije određivanje preduvjeta, dakle kriterija koje poduzetničke zone, odnosno jedinice lokalne i područne samouprave trebaju ispuniti u cilju raspolaganja zemljištem u vlasništvu RH za izgradnju, odnosno proširenje poduzetničke zone. Dosadašnjom provedbom važećeg zakona utvrđena je potreba izmjene odredbe članka 24. stavak 3. koji se odnosi na postotak ukupnog iznosa aktivirane raspoložive površine svih poduzetničkih zona u prostoru jedinice lokalne, odnosno područne samouprave. Naime, u članku 24. u stavcima dva i tri definiraju se uvjeti za darovanje zemljišta u vlasništvu RH za izgradnju nove, odnosno proširenje postojeće poduzetničke zone. S obzirom da je uočena kontradiktornost u do sada važećim stavcima dva i tri članka 24. ovim se mijenja stavak 3. te se zakonski definira kako je darovanje opravdano samo u slučaju kada u radijusu od 20 kilometara od lokacije predviđene za izgradnju nove poduzetničke zone ne postoje već poduzetničke zone čiji ukupni iznos aktivirane raspoložive površine iznosi manje ili jednako 66% ukupno raspoložive površine tih poduzetničkih zona. Dakle, ako sumiramo stavke dva i tri članka 24. za darovanje zemljišta u vlasništvu RH se promatra odnos ukupno aktivirane površine poduzetničke zone i ukupne raspoložive površine poduzetničke zone, te se darovanje smatra opravdanim samo kada ukupni iznos aktivirane površine svih poduzetničkih zona unutar iste jedinice lokalne i područne samouprave koja je podnijela zahtjev za dodjelom zemljišta iznosi više ili jednako 66%, a kada u radijusu 20 km od lokacije za novu poduzetničku zonu ne postoje druge poduzetničke zone u kojima je stupanj aktivirane raspoložive površine manji ili jednak 66%. Nadalje, ovim izmjenama i dopunama ovog zakona propisuje se da je osim za osnivanje, dakle izgradnju poduzetničke zone od posebnog gospodarskog interesa darovanje zemljišta u vlasništvu RH uz eventualno izuzeće prethodne dvije odredbe, dakle o kojima smo govorili članak 24. stavak 2 i 3. Dakle, postojeće zone unutar iste jedinice lokalne, područne samouprave su aktivirane više ili jednako 66%, a u radijusu od 20 km nema poduzetničke zone koja je aktivirana manje ili jednako 66% moguće je, dakle darovanje zemljišta je moguće i za poduzetničke zone kojima je odobreno sufinanciranje iz pretpristupnih fondova ili fondova Europske unije. Isto tako, ovim izmjenama i dopunama zakona propisuje se da je moguće darovanje zemljišta u vlasništvu RH za izgradnju nove i proširenje postojeće poduzetničke zone koja je u naravni prethodno predstavljalo javno dobro, dakle javna infrastruktura. Samo u slučaju kada ukupna površina tog darovanog zemljišta, prethodnog javnog dobra ne prelazi maksimalni udio od 5% ukupne površine poduzetničke zone, odnosno maksimalnu veličinu ukupno darovane površine do 5 ha uz uvjet prethodno pribavljene suglasnosti nadležnog tijela o prestanku svojstva javnog dobra za navedeno zemljište. Na kraju, suradnja jedinica lokalne i područne samouprave sa Vladom Republike Hrvatske od iznimne je važnosti za daljnju kontroliranu i sistematičnu izgradnju poduzetničkih zona na način da se uz sufinanciranje jedinica lokalne, područne samouprave za izradu projektne dokumentacije, izgradnju infrastrukture u poduzetničkim zonama omogućuje i raspolaganje zemljištem u vlasništvu RH za izgradnju, odnosno proširenje poduzetničke zone. I sve to na ovakav vrlo transparentan, sustavan način. Stoga predlažemo da uvažene zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora jednoglasno prihvate ove izmjene i dopune Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture. Hvala lijepa.
Zahvaljujem zamjeniku ministra poduzetništva i obrta gospodinu Draženu Prosu. Na ovo uvodno izlaganje imamo tri replike. Prvo uvaženi zastupnik Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče ministra. Evo desetak minuta ste nas upoznavali sa prijedlogom zakona na način da ste predstavili brojna ograničenja koja će ovim zakonom biti propisana ne bi li jedinice lokalne samouprave bile postale temeljem Zakona o raspolaganju državnom imovinom vlasnici zemljišta u poduzetničkoj zoni. Pretpostavljam da je svima nama jasno da te zone jesu prvenstveno za osiguranje određenih prostora gdje bi se mogla otvarati nova radna mjesta itd. Ja mogu prihvatiti jasno da Vlada utvrđuje kriterije kako bi se mogle, kako bi DUDI mogao raspolagati sa zemljištem u vlasništvu države. Ali ja ću vas podsjetiti da Vlada već danima i mjesecima ovdje u Sabor ide sa prijedlozima zakona kao što je Zakon o strateškim investicijskim projektima, kao što je Zakon o šumama kojega smo raspravili prije desetak dana u kojima kada su u pitanju privatni poduzetnici Vlada nema nikakovih ograničenja. Dapače, izmjenama i dopunama Zakona o šumama propisuje se da se čak i u šumama koje su prirodno bogatstvo, bez ikakvih ograničenja za projekte koji ne moraju biti apsolutno limitirani nikakvim drugim zakonima može pojedino područje izdvojiti iz šumsko-gospodarske osnove i Vlada ga prodati ili na bilo koji drugi način koji je zakonom predviđen raspolagati prema privatnim poduzetnicima. Dakle, s jedne strane kada su privatni poduzetnici u pitanju Vlada bez kriterija može zemljište dodjeljivati. Ovdje kada su u pitanju jedinice lokalne i područne samouprave Vlada evo propisuje brojna ograničenja kao da toj istoj jedinici lokalne ili područne samouprave ova Vlada ne vjeruje. Držim da je dvostruki i nepotreban dvostruki kriterij i pristup u rješavanju imovinsko-pravnih odnosa odnosno vlasništva zemljišta RH. Hvala.
Druga replika, poštovani Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Gospodine zamjeniče ministra vi ste rekli da želite ovim izmjenama zakona pojednostaviti neke pojmove, međutim u pravilu se kaže kad želiš da bude nešto nejasno onda to strpaj u rečenicu kao kobasicu i onda nikom neće biti jasno. A upravo je ovaj zakon tako napisan. Pogledajte si u članku 3. stavak 1. i u stavku 2. jedna rečenica vam je u deset redaka napisana. I tko god čita ovakvu rečenicu njemu je unutra sve nejasno. A sad mi nije jasno ako tvrdite da s ovim želite pomoći jedinicama lokalne samouprave kako to niste znali kad je bila rasprava o zakonu prošle godine kad ste bili upravo upozoravani na ovo. Druga stvar, udaljenost ne znači ništa. Uzmite veće industrijske centre gdje su vam gospodarske zone jedna od druge udaljene par kilometara. Prema tome, nije svejedno da li se radi o zoni u okolici Zagreba, Rijeke ili Splita ili se radi o gospodarskoj zoni na Banovini ili negdje drugdje gdje nije naseljeno, u Lici.
I treća replika, poštovani Branko Hrg.
Hvala lijepa. Pa ja bih rekao da bi bilo dobro u izmjenama zakona još dodati jednu stvar i odrediti u kojem vremenu DUDI treba riješiti zahtjeve lokalne samouprave kad treba ili produžiti pravo građenja ili kupiti zemljište državno ili ga dobiti na darovanje. Jer ti procesi toliko dugo traju da dok se to riješi već izgubimo uopće pojam o tome što smo zapravo tražili. Nadalje, ovih 20 km o kojima je govorio i kolega Šuker sada pa meni realno gledajući nisu baš jasni. Ako se radi o prostoru iste lokalne samouprave ne vidim zašto bi trebalo biti 20 km. U tom slučaju ne treba pisati nikakvu kilometražu. A ako se bi pak radilo o tome da je tih 20 km udaljeno od druge lokalne samouprave onda je to diskriminacija one druge lokalne samouprave. Prema tome, ako se radi dakle o istoj lokalnoj samoupravi dok zona nije popunjena barem 66% koliko ovdje stoji ne treba pisati 20 km udaljenosti. Čemu? A velim ako je pak ipak na kraju vezano uz drugu lokalnu samoupravu onda je to diskriminacija lokalne samouprave. Dakle, svakako bi trebalo zakonom definirati rokove rješavanja zahtjeva koji se dostavljaju DUDI-ju jer to jako, jako dugo traje i skoro pa je nemoguće riješiti.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani kolega Tomislav Klarić. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege zastupnici, potpredsjedniče, zamjeniče ministra. Evo uvodno prije nego što počnem s raspravom rekli ste da nam ovim zakonom jedinicama lokalne samouprave želite pomoći. Ja vas molim da nam ne pomažete na ovakav način. Vratit ću se u 7. mjesec prošle godine tu smo raspravljali o ovome zakonu po hitnom postupku. Obrazloženje ovih izmjena je copy-paste, nije prošla godina dana već ga mijenjamo. Ovakvi zakoni su preozbiljni zakoni da bi se bez veće, šire rasprave, bez analize situacije na terenu mogli donašati po takvom hitnom postupku. Što se tiče samih ovih izmjena i ovog svega što ste rekli zamjeniče ja ne vidim u čemu nam pomažete. Kolega Hrg se dotaknuo tih 20 km. Ja ću pokušati govoriti jednostavnim rječnikom da svi razumiju. Stavili ste tu tih 20 km na području jedne lokalne samouprave, regionalne samouprave. E sad mi opišite u RH gdje se nalaze van tih 20 km neke zone koje bi eventualno mogle dobiti nekakvo zemljište? Evo kolegica iz Kraljevice i moja zona su svega par km zračne linije jedna od druge. Po toj logici mi nikad ne možemo skupiti taj postotak da bi uopće mogli razmišljati kako dobiti zemljište. Ja sam vam tad u raspravi kad ste sugerirali sve ovo govorio vam probleme koje ćete imati i govorio sam i najavio da ćete morati mijenjati ovaj zakon jer nije dobar. U prvom redu kosi se sa isto tako po hitnom postupku donesenim Zakonom o strateškim investicijama. Zašto jednostavno kad može biti komplicirano? Ovaj zakon definitivno nam komplicira na terenu. U članku 9. zakona kojeg ovdje nema u obrazloženju ovoga ste naveli neaktivne zone, zone u inicijalnoj aktivaciji, srednje aktivne zone i potpuno aktivne zone. I tu ste odredili nekakve postotke. E sad, postotak popunjenosti od 66% mogu dati i osobni primjer, spomenuti DUDI i traženje zemljišta u vlasništvu RH za našu poslovnu zonu. DUDI nam povratno dostavlja dopis da opravdamo što smo mi to 66% popunili. I gledaju da je to površina urbanističkim planom obuhvata poslovne zone. E sad, svatko od nas, pogotovo mi koji smo na terenu, dobro zna kojih problema imamo svi mi zajedno s rješavanjem imovinsko-pravnih odnosa. Dakle, prema ovom kako ste vi napisali zakon i kako predlažete vi zanemarujete imovinsko-pravne odnose na prostoru obuhvata urbanističkog plana industrijske zone. I dugotrajnost rješavanja tih poslova. Čitav obuhvat industrijske zone bez obzira bio on milijun kvadrata, 300 tisuća kvadrata, koji god bio u tom prostoru ima puno neriješenih imovinsko-pravnih odnosa koje jedinice lokalne samouprave rješavaju da bi uopće mogli taj prostor staviti u funkciju. Ali, u ovih 66% ulaze ono što nije naše, dakle od jedinica lokalnih samouprava što bi eventualno mogli aktivirati dok unutar te zone ima prostora u vlasništvu države RH koje ne možemo dobiti jer nismo popunili 66% ukupno tog prostora prema ovoj vašoj kategorizaciji zona koje ste ovdje napisali. Imamo i primjere drugih. Imamo primjer Novske i njihove poslovne zone, čini mi se da je 2005.ustojena tamo je 100% zemljište u toj zoni vlasništvo RH. I što se događa? Nakon 4 mjeseca pregovaranja sa ino partnerom, ino partnera uputimo na Ministarstvo gospodarstva osobno kod zamjenika ministra da ih primi pa ih nije primio, iako je obećao da će ih primiti i onda ih iako su oni pristali na spuštanu cijenu sa 80 na 60 eura uputi u Novsku i ponudi im tamo zemljište u vlasništvu RH za 10 kuna. Imamo takvih slučajeva i to je dobro da investitor ide u Novsku da tamo napravi svoj pogon. Ali ne nakon već utanačene cijene u vrijednosti od 60 eura. Imamo ovdje moje amandmane koje sam vam davao na prijedlog zakona koje ste glatko odbili. Pročitat ću vam i molim vas da ih sada razmotrite kada vidite da morate mijenjati zakon. zakon nije u primjeni nekoliko mjeseci, 19.7.čini mi se da je stupio na snagu prošle godine, sada smo polovica 3.mjeseca. Predlagao sam vam u članku 3.tog zakona stavak 1.umjesto riječi područja stave se riječi građevinskog zemljišta kao dio građevinskog područja. Znam o čemu govorim. U područjima urbanističkih planova definirane su i površine koje se mogu graditi, površine koje su ostavljene za nekakve koridore i površina industrijske zone nije čitav obuhvat industrijske zone nekakvog urbanističkog plana jer je on kroz prostorni i urbanistički plan definiran i kroz koridore i kroz zeleni pojas i kroz gradivu površinu na tom području. Upišite tu riječ a ništa vas ne košta, građevinska zemljišta kao dio građevinskog područja. Područje je čitava RH, građevinsko područje je točno definiran pojam. Druga stvar, molio sam vas ugradite i predlagao ovaj amandman i kod Zakona o strateškim investicijama. Imamo problema na terenu, ne možemo izvlastiti zemljište jer Zakon o izvlaštenju je definirao na koji način i za što se može izvlastiti zemljište u privatnom vlasništvu. Ovdje u ovom amandmanu sam vam rekao, molio vas da izbrišete samo riječ gospodarski, da u zakonu ostane izraz interes RH jer tada nama na terenu omogućavate da po kraćem postupku po Zakonu o izvlaštenju koji vam govori što se može izvlastiti i ono što se još može izvlastiti ali po nekakvom posebnom zakonu a ovo je taj posebni zakon. Ovih 66% ponovo se vraćam na to, uopće vam ne drži vodu i maknite to. Ako već mora biti nekakav postotak onda stavite postotak imovinsko-pravno riješenog zemljišta koje možemo staviti u funkciju na određenom području. Zašto se ovaj zakon kosi sa Zakonom o strateškim investicijama? Zato jer smo o tome govorili nedavno, ne samo Zakon o strateškim investicijama nego Zakon o šumama gdje ste ubacili golf, pa smo Zakon u strateškim investicijama ubacili golf, pa ćemo negdje u nekakvoj šumi možda nekakav golf lakše riješiti pitanje zemljišta nego o nekakvoj poslovnoj zoni koja puni državni proračun. A jučer je bila ovdje prepuna sabornica novinara ko u priči, razgovarali smo čitav dan do 10 navečer o rebalansu državnog proračuna. što puni taj državni proračun? Ovo, ti gradovi mali, te općine male koji muku muče na terenu bez obzira tko u njima bio na vlasti da li HDZ, SDP, HNS, HSS ili već koja stranka muku muči na trenu da zadrži svako radno mjesto. Spuštamo i dajemo povlastice na komunalnu naknadu na komunalni doprinos na sve ono što život ljudima znači da bi mogli nastaviti s investicijama u ovoj teškoj situaciji. A vi se igrate. Na ovaj način nam ne pomažete. Govoreći o industrijskim i poslovnim zonama predlagali ste i tu se raspravljalo na široko koliko ćemo smanjiti onaj PDV na novine, porez na što li u turističkoj djelatnosti. Znate koliko jedinice lokalne samouprave košta više infrastruktura u industrijskoj zoni? Vodovod, plin, telekomunikacije, optika, struja da bi mogla uopće dovući poslovne subjekte, da ne kažem otkup i rješavanje imovinskopravnih odnosa i još na to plaća PDV. Zato vam na ovaj zakon dajem dobronamjeran još jedan amandman. Ovdje kada ste naveli tko sve može upravljati industrijskim zonama dodajte nešto što već postoji, a ovdje niste napisali. Trgovačko društvo u 100%-tnom vlasništvu jedinice lokalne samouprave ili regionalne samouprave osnovano u cilju izgradnje razvoja poduzetničke zone jer to imamo. Mi u Bakru imamo svoje trgovačko društvo d.o.o. koje upravlja i gradi infrastrukturu ali niste nam ovdje omogućili da nam to bude jeftinije 25%, da trgovačko društvo to može graditi onda bi nam ta investicija bila 25% i ne treba nam vaša pomoć onih par sto tisuća kuna šta se slikamo kada potpisujemo ugovor. Evo zamjenik i ja smo se slikali prošle godine sa 600 tisuća kuna i to smo pravdali sa metar dokumentacije koliko i gdje smo potrošili i još traže povrat jer smo mi platili ranije novac nije stigao na račun dok su radovi bili izvedeni. Ukoliko poduzetničke zone ne prihvatite kao nešto na čemu se razvija gospodarstvo bez obzira da li u njima bila trgovačka djelatnost, proizvodna, skladišna, uslužna, logistička bilo koja to su generatori radnih mjesta, to je razvoj države i to je na kraju krajeva punjenje državnog proračuna. Ja mogu govoriti o zonama jako dugo, možda bi se trebao ispričati zbog ovog tona ali zaista nam na terenu sa ovakvim prijedlogom zakona ne pomažete. Ja vas molim da promislite o tome kada već razgovarate i pripremate ovakve zakone da kontaktirate nas, možda ne mene ali bilo kojeg vašeg na terenu koji operativno odrađuje te poslove koje poteškoće u radu ima. Imovinsko pravnih odnosa, prikupljanje sredstva, dovlačenje poslovnog subjekta a onda mu da bi čovjeku olakšali, da bi ga dovukli pomoći prilikom ishodovanja dozvola da bi došao tamo i punio na kraju krajeva najviše državni proračun, najmanji proračun jedinca lokalne samouprave. Evo hvala.
Hvala i vama kolega. Branko Bačić replika, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Klarić, apsolutno se slažem s vašim izlaganjem i držim da je kriterij potrošene površine u pojedinoj zoni kao temelj kojim država određuje hoće li darovati jedinici lokalne samouprave zemljište ili ne, zadnji kriterij. Temeljni kriterij treba biti da li je za taj prostor za koje jedinice lokalne samouprave traži da joj se dodjeli državno zemljište jest ima li investitor jer taj investitor gradi sukladno Prostornom planu, je li on zadovoljava uvjete koji su postavljeni u toj zoni a ne da li je u međuvremenu potrošeno više od 66% površine same zone. Jer što se može dogoditi? Mi smo mijenjali, kolega Klarić i to dobro znate Zakon o prostornom uređenju kojim smo propisali da država može državni prostorni plan na području grada Bakra utvrditi neku novu zonu, poduzetničku zonu koja je usput i neizgrađena jer se tek plan donosi i tok trenutka u vašem Bakru gdje ste vi iznimno uredili poduzetničku zonu i izgradili je već u velikom djelu sada sa nekom novom zonom koju će propisati RH vlastitim državnim prostornim planom diže se površina neizgrađenog djela poduzetničkih zona u gradu Bakru i vi nećete moći za realno opravdanu investiciju dobiti zemljište koje bi možda i dobili da država u međuvremenu nije donijela prostorni plan i propisala novu zonu Bakru a o tome vi čak prema Zakonu o prostornom uređenju niti ne sudjelujete. Pa evo, prema tome, zadnji je kriterij gospodine zamjeniče ministra bi trebao biti da li je u jedinici lokalne samouprave konzumirano područje kako ste vi to ovim zakonom propisali. Temeljno je li ta investicija za koju se treba riješiti imovinsko pravni odnosi opravdana ili zapošljava, je li u funkciji razvoja lokalne samouprave i područne samouprave.
Hvala. Odgovor kolega Klarić.
Kolega Bačiću, vi ste tu svjedok da sam za ovom govornicom, mi kad smo raspravljali o Zakonu o prostornom planiranju gospođe Mrak Taritaš, o Zakonu o strateškim investicijama, o ovom zakonu, o Zakonu o šumama govorio uvijek jedno te isto jer je to životni problem, to je operativa, to je ono što se odrađuje na terenu. I znate koji odgovor mi je bio kad sam u Zakonu o prostornom planiranju, strateškim investicijama govorio da je već Hrvatska prostorno planski isplanirana, da su točno definirane lokacije gdje ćemo što raditi, gdje ćemo što graditi. Rečeno mi je bilo, neće investitor tamo kamo ćemo mi. A gdje će investitor, tamo gdje se on sjeti na onih +20 km od moje zone pa će u Zbiru biti puno više kvadrata površine zone pa ćemo dobiti nekakvo zemljište, evo primjer naš, u okruženju mom, općina Čavle, grad Kraljevica, grad Bakar, zbrojimo njihove poslovne zone, kvadratura nemoguće ju popuniti u 66% a mi ovdje govorimo o nečemu zašto imamo interesa, imamo gospodarske subjekte koji žele doći na to područje. Mi ne možemo riješiti imovinsko pravne odnose zamisli s kim s državom koja takvo isto zemljište daje nekome za 10 kuna a koji je pristao kod mene ga kupiti za 60 eura.
Ivan Šuker replika, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Klariću, znate vi šta je najveći problem ovoga zakona i sličnih zakona koji su doneseni u protekle dvije godine, tko će voditi glavnu riječ, tko će biti glavni. Ako smo osnovali DUDI kao nekakvog nasljednika AUDIJA osnovali smo ga zbog toga da se s jednog mjesta strateški upravlja sa kompletnom imovinom RH. Onda bi bila logična stvar da DUDI predloži između ostalog i kako će se koristiti zemljište a ako netko misli da može bolje razmišljati i promišljati o tome kako će se razvijati jedna jedinica lokalne samouprave, onda se grdo vara. Onda recimo gradonačelnicima, načelnicima da zabadava primaju plaću i da njih ne treba, ako DUDI napravi strategiju raspolaganja poljoprivrednim zemljištem i ako se pokaže interes nekakvog investitora, ako je to u prostornom planu predviđeno onda suludo uopće spominjat bilo kakve brojke. I mi to radimo u trenucima kad imamo toliko slobodnog prostora u poslovnim zonama, kada imamo toliko poslovnih zona u kojima praktički još nema nikoga, ovaj zakon se piše kao da mi u ovom trenutku imamo navalu investitora, kao da su nam sve zone popunjene i kao da je sad natjecanje tko će dobiti tu dodatnu zemlju. Pa dajmo se već jedanput spustimo na zemlju i dajmo počnimo razmišljati tako da ukinemo upravo, ovo je jedna od poduzetničkih barijera, ovo, dok jedinica lokalne samouprave dogovori ovo možete se vi smijati gospodine zamjeniče ali u svom ministarstvu koliko god hoćete, u ovom Visokom domu se ne možete smijati kad raspravlja saborski zastupnik, jel vam jasno? Vi ste ovdje gost.
Kolega Šuker, molim vas.
Molim ja vas gospodine potpredsjedniče, vi ste ovdje gost i tako se izvolite ponašati, izvolite se tako ponašati. Ja se nisam smijao vama kad ste govorili ali ponavljam ovo je barijera dok jedinica lokalne samouprave dođe do ovih uvjeta koje vi imate ode investitor negdje drugdje. A vi možete pričati što god hoćete. Rezultat ove vaše priče je 385 nezaposlenih i ponavljam vam, došli ste u Hrvatski sabor i nemate se pravo smijati saborskom zastupniku.
Kolega Šuker, vrijeme vam je isteklo. Da sjednite, možete sjesti [[Upadica Šuker: Ali sam očekivao da ćete me kao predsjedavajući zaštiti kao saborskog zastupnika.]] Ovako, ja nemam oči z boka niti na leđima. To je prvo, a ako netko treba upozoravati onda je to predsjedatelj. Kolega Šuker, tako da mislim da nije primjereno da vi komentirate ponašanje ljudi u Saboru. Za riječ se javio zamjenik ministra, izvolite zamjeniče. Kolega Šuker molim vas nemojte komentirati. Pardon, odgovor na repliku. Kolega Klarić izvolite.
Pa evo gospodine Šuker, kad je bilo preimenovanje AUDI-ja u DUDI u to vrijeme negdje, a već je prošlo podosta, možda i godinu dana, podnijeli smo zahtjev na AUDI pa valjda dok se to sve iskemijalo, tek neki dan sam dobio dopis sad od DUDI-ja da pravdam tih 66% jel popunjeno ili nije popunjeno, ali i to nije toliko bitno. činjenica je ovo što ste rekli da to nama ne pomaže i da ode investitor u drugom pravcu dok mi to ovako lijepo DUDI-jem, AUDI-jem, pudijem, mudijem, ne znam čime više ne riješimo. To je jedna stvar. Druga stvar je u tome, a i najzorniji primjer ono što je jučer gospodin Borić u svojoj raspravi spomenuo vezano za Imperijal gdje je objavljen natječaj i u natječaju napisano da se moraju javit AUDI-ju koji više ne postoji pa eto i to je jedna slika na koji način se promišlja naš gospodarski razvoj.
Hvala. U ime Kluba SDP-a Davor Bernardić. Izvolite kolega.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora. Evo prije svega jedan jednostavan razlog zbog kojeg će klub SDP-a ovo podržat, zato jer je to pokušaj da se uklone prepreke koje su dosad stajale na putu onim uspješnijima da prošire poduzetničku zonu. Dakle imovinsko-pravni odnosi su rak rana nažalost Hrvatske države i društva. Što god pokušate, krenete pa zapnete na imovinsko-pravne odnose, no oni koji su bili uspješni u privlačenju investicija i poduzetnika u zonu, ukoliko se žele proširiti mogu se proširiti samo tamo gdje zemlja postoji. Ako je zemlja državna, nema logike da se kroz dugi proces zemlja prenosi na jedinicu lokalne samouprave nego da država kao što to rade sve normalne razvijene zemlje prenosi samo upravljačka prava na jedinicu lokalne samouprave. Ova odluka će to omogućiti. Štit, barijera prema onima koji su razvijeni, koji su znali iskoristiti poduzetničku zonu i privući investitore i one koji to nisu, koji su bezveze potrošili državne pare je ta da će kriterij za zonu biti 66% iskorištenosti ovog zemljišta. To je ključni razlog i ključni preduvjet za ostvarivanje odnosno davanje tog zemljišta, državnog zemljišta u upravljanje jedinici lokalne samouprave kroz poduzetničku zonu. Moram ovdje reći da je od 2004. do 2012. preko milijardu kuna uloženo u poduzetničke zone, 346 poduzetničkih zona sada postoji u Republici Hrvatskoj, 150 zona apsolutno ne radi ništa ili skoro pa ne radi ništa. Dakle potrošene su pare, bačene su u vjetar, s tim novcem nije napravljeno apsolutno ništa, a s tim novcima se moglo otvoriti novih radnih mjesta, moglo se uložiti u obrazovanje, danas je možda pokoji čovjek u Hrvatskoj mogao završiti bolji fakultet ili školu i biti konkurentan na hrvatskom, a onda i na svjetskom gospodarstvu. To je propušteno. Nažalost ulagalo se u beton, žice, infrastrukturu, komunalnu opremu za bezveze. Moram to reći za bezveze budući da pola tih poduzetničkih zona apsolutno ne služi ili skoro ne služi ničemu. Predlažem vam gospodine zamjeniče ministra također da razmislite o konkretnim kriterijima i da napravite evaluaciju uloženih sredstava u određene zone u Hrvatskoj, u određene općine u Hrvatskoj i nakon toga evaluaciju onih novaca odnosno gospodarskog rasta odnosno dodane vrijednosti koji je ostvaren u pojedinim općinama i gradovima u Hrvatskoj. Jedna takva evaluacija pokazala bi da bi u Hrvatskoj trebala postojati udruga ne gradova nego udruga razvijenih gradova i da bi u Hrvatskoj trebala postojati uz udrugu i općina udruga razvijenih općina. Udruga razvijenih općina i udruga razvijenih gradova bi sasvim sigurno znala kako … nove investitore, što napraviti kako bi se olakšalo poslovanje svim poduzetnicima odnosno investitorima koji dolaze u Hrvatsku izvana, no da bi došli strani investitori prvo moraju početi ulagati domaći investitori, a ostatak a onda bi ta iskustva i jedna takva usudio bih se reći rasprava u ligi koja je razvijenija, koja je bolja, urodila itekako plodom i možda bi i jedinice lokalne samouprave koje nisu bile u stanju zahvaljujući mnogim faktorima u Hrvatskoj, ne dovodeći u računa političku referenciju, možda bi te jedinice lokalne samouprave bile u stanju nešto naučiti od tih razvijenih. Dakle pola zona u Hrvatskoj, nešto više od pola je neću reći beskorisno, ali gotovo bez rezultata. Ogroman novac je uložen u poduzetničke zone u beton, infrastrukturu, opremanje, a da konkretan rezultat se nije dogodio, a jedini način kada će Hrvatska moći ići naprijed je kada će počet cijenit državni novac. Sve dok se državni novac rasipa na različite projekte koji za sobom nemaju nužnost bilo kakve evaluacije, sve dok se državni novac rasipa i preplaćuju bilo kakvi radovi koji za sebe nemaju nikakav efekt na razvoj hrvatskog gospodarstva, dotle i nemamo se pravo nadati da će u Hrvatskoj biti nešto bolje. Osobno vidim pomoć poduzetnicima i poduzetničkoj infrastrukturi kroz otklanjanje barijera, ne vjerujem u velike strategije i projekte nego samo u pozitivne primjere i one koji slijede te pozitivne primjere. Mnogi u Hrvatskoj znaju, pogotovo na sjeveru Hrvatske, kako se radi. Mnoge poduzetničke zone u Hrvatskoj mogu biti ogledan primjer, nažalost možda nijedna dovoljno po tehnološkom stupnju inovativnosti, no to je tema možda ne za danas, možda za jedan od sljedećih puta, ali skoro pola tih poduzetničkih zona u Republici Hrvatskoj jednostavno se nije snašlo i to moramo reći. Kako najviše pomoći njima, kako im pomoći? Tako da se kroz evaluaciju onoga što se ulaže da bi se ostvarila gospodarska aktivnost sublimira na neki način i vidi što su napravili oni koji su to znali raditi i to je po meni jedini kriterij. Jer kad ćemo počet cijenit vlastite novac, novac građana grada Zagreba, a i Republike Hrvatske, uvijek sam vezan uz grad, tad ćemo jedino moći naći odgovor na pitanje kako pokrenuti gospodarstvo i Hrvatske i ostalih gradova i općina. I zato ovu odluku i ovaj zakon vidim upravo kao otklanjanje barijera. Dakle, ne kao strategiju, ne kao veliki nekakav zakonodavni akt, nego kao mali korak u otklanjanju barijera da bi oni uspješniji koji imaju šanse, potencijala i koji su rasli, koji su rasli i popunili 66% svojih kapaciteta. Znači koji su dvije trećine kapaciteta popunili kako bi mogli dalje nastaviti raditi i rasti. A oni koji na žalost to nisu, ono trebali bi se zapitati po kojim su kriterijima uopće i dobili određen državni novac, jer državni novac nije tu da bi se bacao. Državni novac je da se planira razvoj države, pojedine zone i to je sad zapravo puno pitanje i ingerencija između lokalne samouprave i države. Dakle, ono što definitivno mora početi bolje funkcionirati je ta povezanost između lokalne samouprave i države. Ne može jednom lokalna samouprava biti ubrzivač procesa, a s druge strane ne dobijat adekvatnu brzinu odgovora od same države, niti u drugom slučaju država gurati procese bez da postoji ikakva mogućnost da se oni implementiraju na razini grada, općine i županije. To jednostavno ne ide. U Hrvatskoj za sada ne postoji dogovor oko toga, bar ne onaj jasan, čisti dogovor. I puno puta se prebacuje odgovornost jedinice lokalne samouprave na državu i obrnuto. Jasno i oko jasnih stvari to je po meni jedan od ključnih izazova koji Hrvatsku čeka i koji se već davno treba napraviti. Na žalost zašto nije o tom možemo ovdje satima govoriti. Od 2004. ponavljam do 2012. preko milijarda, 1,5 milijardi kuna je uloženo u opremu. Mnogi, jedan dio tih novaca je dobro iskorišten. Ali najveći dio tih novaca sasvim sigurno da nije polučio svoj rezultat. I zato je opet vam ponavljam i sugeriram da napravite evaluaciju uloženog u odnosu na dobiveno. To će biti jedini relevantan pokazatelj tko je u gornjoj tablici, tko je razvijen, od kog se može učiti, za koga ima smisla slijediti i onih koji na žalost nisu ispunili te kriterije i koji jednostavno moraju tražiti iskustva ovih boljih. Hvala lijepo.
Hvala i vama. A sada ima jedan dobar popriličan broj replika kolega Bernardić. Prvi se javio Tomislav Klarić, izvolite.
Kolega Bernardić, rekli ste evaluacija uloženog i dobivenog. Ne sluša me, gledaj tamo. Grad Bakar je uložio u svoju zonu 127 milijuna kuna. U proteklih 7 godina od države je dobio 4 milijuna i 800. E sad vas pitam, kad gledate samo PDV od uloženog u zonu koliko je država dobila, a koliko je gradu dala. A ne može grad dobiti to zemljište od Republike Hrvatske jer u zbiru svih tih poslovnih zona u mom okruženju ne možemo dostići tih 66%. Zato vas to demantira i ovo što ste rekli, otklanjanje barijera. Ova odluka to ne omogućava. Teorija vam je super, vi krasno govorite. Tako nam govore mnogi, ali dok se ne zasuču rukavi i dok se ne krene sa pripremom projektne dokumentacije, rješavanjem imovinsko-pravnih odnosa, ugovaranjem radova i kopanjem na terenu teško je pokrenuti i nije baš to tako da je bačen silni novac u te poslovne zone, a da se državi ništa nije vratilo. Imamo bezbroj zona koje su opravdale svaki uloženi cent. Imamo i onih činjenica koje nisu mogle opravdati. Ali sagledavajući sad ovaj problem koji se odnosi na zemljište u vlasništvu Republike Hrvatske, prostorni planovi, urbanistički planovi, suglasnosti na njih dali su ministarstva. Dakle, Vlada Republike Hrvatske, županija i prihvatila da je unutar tog obuhvata određena namjena zemljišta. Čemu onda da to zemljište bude vlasništvo Republike Hrvatske, da s njom upravlja nekakav DUDI i da sami sebi stavljamo ograničenja u nekakvom postotku. Ovo ne govorim iz nekakvih političkih razloga zato što ste vi SDP, ja HDZ, nego zato što znam kako to ide i zato što znam koji su problemi. Kad jednom naš dopis dođe ovamo u Zagreb očuvaj nas bože.
Hvala. Odgovor kolega Bernardić, izvolite.
Pa vi sasvim sigurno znate zato ste i dobili podršku svojih kolega da budete izvjestitelj po toj točki. Evo sasvim sigurno zaslužujete biti u ovom gornjem dijelu. Imate moju podršku, ako vam to išta znači, a vjerujem i podršku samog ministarstva. Mislim da razvijeni upravo to trebaju imati. Hvala lijepa.
Branko Bačić, replika.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Bernardić, kažete ovaj zakon vidim kao otklanjanje barijera i poticaj onima uspješnima. Upravo obrnuto. Naime, ovim zakonom oni neuspješni koji nisu svoju zonu realizirali, a u dohvatu su ovog zakona u 20 km od onoga uspješnoga sada ni onaj uspješni neće moći realizirati prostor, površinu za potencijalnog investitora jer ga priječi onaj neuspješni. To je problem. Dakle, ovdje sa ovakvim prijedlogom zakona mi sprječavamo uspješne zato što neuspješni nisu sve površine realizirali. I ne vidim čemu ovaj zakon vjerujte. Kad smo donijeli Strategiju upravljanja državnom imovinom gdje smo rekli kako ćemo upravljati državnim zemljištem, pa smo donijeli Zakon o raspolaganju državnom imovinom posebno nekretninama u državnom vlasništvu. Što će nam sada ovo? Postoji središnje državno tijelo za upravljanje imovinom koje je ovlašteno, stručno osposobljeno, postoje zakoni kao što su Zakon o prostornom uređenju, sada i Zakon o strateškim investicijskim projektima, pa i ovaj zakon o unapređenju poduzetničke imovine. Čemu još je potreba ministarstvu intervenirati u nešto što je već dogovoreno, utvrđeno i čime se ne da se otklanjaju nego se stvaraju nove barijere.
Hvala. Odgovor kolega Bernardić.
Sasvim sigurno slažemo se da je previše zakona i sustav vjerojatno predeterminiran, no možda ste krivo pročitali. Ovdje upravo kaže da oni koji su 66% ispunili u svojoj poduzetničkoj zoni, dakle koji su uspješni, koji su 66% kapaciteta popunili imaju pravo dobiti zemljište od države ukoliko to žele, odnosno zatraže. Dakle, upravo obrnuto. Dakle, oni koji su uspješni imaju to pravo. Evo, hvala lijepo.
Ante Sanader, replika. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Bernardić, vi ste rekli ono s čim se ne mogu apsolutno složiti kažete ima bez veze ulaganja. To je teška riječ, možda neka zona nije ispunjena, a vi kažete nisu doveli investitore. Uloga jedinica lokalne i regionalne samouprave je stvoriti uvjete za razvoj poduzetništva, a lokalna samouprava i regionalna ne može utjecati na poreznu politiku koja je često najpresudnija u nekim zonama. Mi se zalažemo, strategija ove države je ravnomjerni razvoj. Znači, nije cilj da u 4 hrvatska grada bude cijela Hrvatska. Pogledajte te ruralne sredine i pogledajte mogućnost ulaganja u tim sredinama. Kakvu smo poreznu politiku stimulativnu donijeli za te ruralne sredine gdje neće ljudi tek tako jednostavno doći. Ali da postoji mogućnost porezna stimulativna da ljudi dođu tamo onda bi bilo i investicija tamo. A nama je cilj zadržati stanovništvo u svim tim ruralnim područjima. Jer kad dođu u Zagreb onda su siromašni, a tamo ipak imaju neke uvjete za život. A pogledajte izdavanje građevinskih dozvola, isti uvjeti su za građevinsku dozvolu u zadnjem selu, u najruralnijem i u centru Zagreba. Je li to stimulativno? A kad kažemo ovdje da ovaj zakon je stimulativan, pa čije je to zemljište? Jedinicama lokalne samouprave jednostavno jednim zakonom oduzeto je kompletno zemljište. Proglašeno je to zemljište Hrvatskih šuma, a do jučer je bilo zemljište mjesnih zajednica i općina. Je li pametniji ovaj iz Zagreba, neovisno tko vodi, DUDI ili tko je ministar, je li pametniji onaj ili onaj iz lokalne uprave kad dođe u ministarstvo onda je on pametan, onda on zna raspolagati zemljištem, a dok je gradonačelnik i načelnik onda se ne razumije, onda on nije u stanju upravljati tim zemljištem. Pa mi bi danas ovdje mogli govoriti o stimulacijama, o poticajima za izgradnju nekakve infrastrukture ili nečega ali raspravljati o zemljištu koje je na područjima jedinica lokalne samouprave i koje je na području gdje se može razvijati ta jedinica lokalne samouprave je smiješno i to bi trebalo zabraniti. Pa ti gradonačelnici, načelnici, župani su u stanju upravljati sa svojim područjem. A ne treba im ministarstvo ni DUDI, AUDI ili bilo kakve institucije s tim raspolagati i odlučivati.
Vrijeme. Hvala. Odgovor, kolega Bernardić.
Pa ne, ja to upravo tako vidim. Znači, oni koji su u stanju imaju dodatni poticaj. To predviđa ovaj zakon. Ono što se slažemo je definitivno da postoji u Hrvatskoj velika regionalna neravnomjerna razvijenost, ali to nije samo problem Hrvatske, to je problem i cijele EU. To je područje posebne zajedničke europske politike regionalnog razvoja koja upravo za cilj ima smanjiti razlike između određenih područja u samoj EU. To je i naše pitanje, to je naše domaće veliko pitanje. E sad, rješavajući to pitanje i odgovarajući na to pitanje ne smije se događati da jedinice lokalne samouprave koje su blizu, međusobno blizu imaju slične osobine terena, međusobno sebi budu konkurencija i na neki način nemaju društveni dogovor oko toga što će stvarati unutar svog područja. Zato je upravo važna, samo je pitanje da li je to ikad napravljeno, uloga države u neravnomjernim područjima Hrvatske. Jer ne možete se odlučiti ako nemate ništa da ćete uzgajati ili proizvoditi sve. Ako nemate ništa morate se odlučiti strateški što ćete proizvoditi, a budući da je jedan od osnovnih pokretača kroz fiskalni instrument država, fond za izravnanje, ministarstva kroz određene programe, jamstva. Znači, to je jednostavno pa na kraju krajeva i s državom povezane tvrtke, to je jednostavno nužno da se ta stvar a onda možda na razini županija definira da se nema suprotstavljenih interesa između pojedinih općina ili gradova koji se nalaze na istom području, koji dijele slične probleme, a koji međusobno u poduzetničkim zonama, u razvoju poduzetništva sami sebi konkuriraju. To je nažalost činjenica u Hrvatskoj u mnogim područjima, pogotovo u Slavoniji i Dalmaciji, u područjima koja su u Hrvatskoj nešto manje razvijena.
Srđan Gjurković, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani kolega ma moram reći da se slažem s vama i sa gospodinom Klarićem, ovdje ga nema trenutno u raspravi. Neovisno što izgleda da ste u različitim raspravama, a ono što ste vi istaknuli evaluacija. Dakle, Državna revizija upravo radi analizu učinkovitosti osnivanja, izgradnje i funkcioniranja poduzetničkih zona u RH koja će biti gotova u 6. mjesecu sa očitovanjem županija. Mi ćemo u 9. mjesecu u Hrvatskom saboru i sva javnost dobiti informaciju o analizi. Ono što se zna, a to je da otprilike ih ima više od 500 znači, neke općine imaju više zona. Po prostornim planovima ih ima preko 1000, ima različitih slučajeva i situacija. I ono što sigurno ovaj zakon a nakon što dobijemo analizu vjerujem da ćemo imati novi zakon isto ovdje u Hrvatskom saboru, i da će on u biti biti najadekvatniji u tom trenutku nakon analize da oprezno i odgovorno da sve potrebite odgovore onima koji su uspješni da ih ne koči, da ne osigura prostor i u DUDI-ja i u svim onim državnim institucijama da te zone rade još bolje i još kvalitetnije, a da s druge strane neću reći sankcionira jer novac koji je potrošen teško ćete vratiti ali nemojmo trošiti novac dalje uzalud. I vjerujem da nakon te analize imat ćemo i trebat ćemo vjerojatno imati novi zakon ali tada neće više biti problema sa upitnicima da li ovdje da, a ovdje ne ulagati sredstva. I dobrim dijelom ćemo znati tko je bio uspješan ili ne kao npr. gospodin Batinić u smislu uspjeha.
Kolega Bernardić odgovor, izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo upravo što ste rekli uloga države zapravo nekakvog medijatora je da potiče ove brže da idu još brže, a da povuče ove sporije, odnosno da im pomogne. Zadatak države nije da ove uspješne vuče prema dole, a ovima na neki način potiče nešto što ionako ne mogu sami napraviti. Prema tome, upravo to mora biti racio u raspolaganju sa državnim novcem. Jer bez toga nažalost bez tih pozitivnih primjera i bez onih koji vuku jednostavno nema uspjeha. Ono svijet pokreću uspješniji, bolji, brži i na taj način ako se mi počnemo odnositi prema onima koji to jesu danas u Hrvatskoj mislim da je to jedini pravi put i put uspjeha.
Josip Borić, izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Bernardić smatram da nije dobro, mladi smo i ja i vi, da nastupate s tih, tako sam dobio i osjećaje elitističkih ili elitnih pozicija jer ste ih do nedavno zamjerali i svom predsjedniku stranke. Pa tako sam dobio dojam ajmo razdvajat one razvijene od onih nerazvijenih pa onda tu stvarati određene teorije i odnose. Jer ja zaista ne vidim država dobiva ili gubi ako nekome da ili ne da zemljište, da li onda više dobiva ako da ili ne da ili više gubi, ajmo s time jer znamo koliko imamo tih tisuće i tisuće i stotine tisuće hektara, što će država na njima raditi, ništa. Daš li ga lokalnoj samoupravi ja mislim da dobiva barem mogućnost da se to zemljište na neki način privede svrsi. Ovako to stoji kao mrtvi kapital. Mi nažalost ne možemo prihvatiti ovakve kriterije je ja ću vam dati primjer svog otoka, ja dolazim s otoka, mi nemamo od kraja do kraja niti 20 km, što ću ja? Ja zonu mogu planirati u moru onda jedino, ne, imam dvije zone, jednu na jednom kraju, drugu na drugom i što sada? 20 km vam je u moru a imamo popunjenost i što ćemo sada? Mi više ne možemo po ovakvom zakonu niti dobit metar državnog zemljišta a radi se o običnom kršu, kamenu koji nema nikakve svrhe ako ga lokalna samouprava ne privede svrsi. Ja nisam za strategiju koju vi promovirate kao SDP da svi moramo živjeti u velikim gradovima. Na tome bazirate prometnu strategiju, na tome bazirate buduću podjelu, na tome bazirate sve. Ja mislim da je budućnost ponovo ću ponoviti što sam već rekao i u Bukovici, i u Dalmaciji i na otocima i u Slavoniji i u Lici i Hrvatska neće biti bogata niti razvijena ako ćemo svi živjeti samo u velikim gradovima što ne znači da sam protiv toga da se i oni razvijaju. Ali razumite i nas koji dolazimo iz nerazvijenih, manjih sredina da nam nije jednostavno kad nam se popuje ovdje iz ministarstava, iz Zagreba jer da je ovdje sve savršeno. Nije nam to jednostavno ni to gledat a kamoli slušati ovakve prodike.
Hvala. Odgovor kolega Bernardić.
Ja obožavam Rab, meni je Rab fenomenalan. Evo stjecanjem okolnosti rođen sam u Zagrebu, Zagrepčanin sam i Hrvatska je cijela predivna, nisam imao te sreće da se vodim u Rabu ali nitko mi ništa ne zamjera a ono što je važno je da se mora iskoristiti taj potencijal. Jedan od načina kako možete najbolje iskoristi potencijal tako da potaknete oni koji to znaju i iskorištavaju da im na ovaj način da im pomognete, oni koji su popunili svoje kapacitete da naprave još više. Rab je otok, otočna problematika je posebna problematika, ograničen je prostor, nemate se kud širit no činjenica je da, ali otok je a gledajte otok je lijep, otok je lijep, ponekad je loše povezano, sasvim sigurno je jedno mjesto na kojem definitivno imate puno veće perspektive pogotovo u novije vrijeme zbog turizma za razvoj nego bilo gdje drugdje. A mislim da Rab uz svoje dvije općine solidno u odnosu na ostatak Hrvatske to radi, solidno, to je ono što ja mislim s obzirom da sam vrlo često na Rabu a i moj prvi suradnik na fakultetu je upravo iz Raba.
Hvala. Marijan Škvarić replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega zaista se slažem s vama da prije svega u tom sustavu dodjeljivanje državnog zemljišta je naravno potporama za poduzetničku inicijativu treba napraviti reda. Ja to dobro znam jer svaka sredstva koja imamo moramo uložiti najbolje, najkvalitetnije, zato sad nije bio slučaj, vidi se, stoga iz te zone nisu uopće u aktivnosti poduzetničke aktivnosti. Ne znam koliko točno milijuna kuna, za stotinu milijuna kuna koje su ovog trenutka zaleđene u infrastrukturu i to je ono gdje je država, moramo priznati šakom i kapom dijelila zemljište, darovala sredstva za određene moramo reći gradonačelnike, načelnike da sebi grade spomenike i da šaljemo nekakve poruke evo mi možemo što želimo i kako želimo. I umjesto da tamo imamo poduzetničku aktivnost, sad tamo raste korov, ambrozija uz one ceste, nogostupe i rasvjetu koja ne radi u tom djelu. Znam to, znam jer sam itekako kao gradonačelnik bio prisutan da zonu gdje smo mi naročito na Sjeveru koju ste pohvalili svaki kvadratni metar otkupili svojim vlastitim sredstvima, proračunskim sredstvima od dražve nismo mogli dobiti ni jedan kvadratni metar, gdje također su ondje bile zone 15 km od nas gdje su dobili zemljište besplatno, trafostanicu besplatno, infrastrukturu besplatno, pa mi smo se čudili pa zašto to netko može napraviti. Treba napraviti reda, to je ovaj zakon koji to čini. Ima nekih grešaka, ispravljene su i zaista u toj dobroj mjeri se uklanjaju barijere. Primjer dobre prakse rekao sam zaista sjever koji itekako to dokazuje i naravno ne želimo više da se vrši loše ulaganje i da se zaleđuju sredstvo. U konačnici to itekako treba povećati konkurentnost svih nas.
Hvala. Ivan Šuker replika, izvolite.
Hvala lijepo. Pa gledajte kolegice i kolege nije dobro se razbacivati sa izjavama da je nešto bačeno ovako ili onako. Dakle, ideja sa gospodarskim zonama je bila ideja da se naprosto Hrvatska pokuša ravnomjernije razviti. Isto tako ta zemlja nije nitko uzeo, nije nitko ukrao, ona je u vlasništvu jedinica lokalne samouprave i na kraju država može donijeti zakon ako nije privedena svrsi da to uzme natrag. Međutim, kakva je razlika između vlasništva jedinice lokalne samouprave i države, jel to Hrvatska? Je. Ali kolega Bernardić, javio sam se za repliku. Ja bih volio da vi ovaj zakon preslikate na istočni i zapadni ulaz grada Zagreba i ono što nas okružuje pa ga pokušate primijeniti a sad ću vam navesti primjer. Pogledajte koji silni novci su infrastrukturno uloženi da bi IKEA napravila tamo trgovački centar, to se radi o desetinama milijuna eura i budite sigurni kolega Bernardić da svatko tko u ovom trenutku bude nešto želio otvoriti da će željeti napravit to blizu IKEA-e, zašto? zato što ona kaže da u prosjeku njima će nekoliko tisuća ljudi dnevno dolaziti i logična stvar da razno razni uslužni centri i ovo, ono će htjeti tamo napraviti. E sad gledajte, imate Žitnjak, staru zagađenu industrijsku zonu još proširenu koja nema sigurno izgrađeno 66%, imate gospodarsku zonu u Dugom Selu koja nije izgrađena 66%, imate u Božjakovini nekoliko desetina hektara isto gospodarske zone ali isto tako kod te IKEA-e imate državnog zemljišta i sad kad se to sve oko IKEA-e popuni normalna stvar da će grad ili općina Rugvica kome to već pripada tražiti od države zemljište da se proširi to oko IKEA-e jer je velika navala, tamo bi htjeli ljudi doći, ali s obzirom da imate u krugu od 20 kilometara 4 ili 5 zona koje nisu popunjene, to po ovom zakonu ne može ići. Ajmo se preseliti na zapadni dio grada, molim vas samo dvije rečenice gospodine potpredsjedniče. Sv. Nedjelja, Samobor i Jankomir koji je industrijski zagađen, isto nemate 20 kilometara, znači gurate ljude tamo gdje neće ići. Ja sam o tome govorio, na što se gospodin zamjenik tako slatko smijao. Međutim, trebate nešto u životu i raditi da bi znali što govorite.
Hvala. Odgovor, kolega Bernardić. Izvolite.
Hvala vam na želji da se to primjeni u Zagrebu. Evo ono što vam mogu reći, čim budem u prilici pokušat ću realizirati na temelju ovog zakona ono što se može u gradu Zagrebu. A što se tiče konkretnih problema i problema koje ste naveli, ukoliko bilo gdje postoji problem i pojavi se problem, mislim da je dužnost i lokalne samouprave u zajedničkoj akciji sa, recimo ministarstvom da se taj problem riješi. Ako će ovo biti slučaj i ako to bude slučaj, zašto, ne vidim razloga da se kao što je ovaj zakon otklanjanje prepreke, tako otkloni prepreka i kada će se raspolagati sa proširenjem zone u bilo kojem ovom slučaju za koji se pojavi predmetni interes. Prema tome treba sve omogućiti, treba sve raditi da se upravo svaka potencijalna investicija o kojoj ste pričali realizira. I mislim da će biti sluha, nema razloga, svi su razumni ljudi, svima je Hrvatska i razvoj naše zemlje u interesu. Ja mislim da svakom u ovoj zemlji do toga mora biti stalno.
Hvala. I posljednja replika, Deneš Šoja. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Bernardić, vrlo ste kvalitetno dali konstataciju vezano za ove zone i za krug razvijenih i krug nerazvijenih općina i gradova. Po mom mišljenju velika je greška i u tome, mogu reći samo vezano za određene institucije na razini države, da se ne procjenjuju resursi, bogatstva pojedinih općina i ako imate određena bogatstva, a tamo to lokalno vodstvo pomalo drijema, da tako kažem, nema ambicija da to iskoristi i tada nam se dešava da se određena infrastruktura i lokalna samouprava ne može gotovo ništa iz svojih izvornih prihoda izgraditi. Infrastruktura se može graditi samo iz izvora sa nivoa države, vrlo malo sa nivoa županije i onda nam se dešava da pojedina područja, ja to mogu reći konkretno i za Baranju, da ima 60 tisuća kvalitetnih obradivih površina, velikih dio je to u koncesiji koja je jedna trećina od tržišne vrijednosti, dolazi do prelijevanja dohotka sa tog područja, a ono prirodno bogatstvo koje tamo imamo nismo u stanju iskoristiti jer nemamo dovoljno sredstava za infrastrukturu. Vi, čuli ste svi za Kopački Rit, vi nemate kvalitetnu mogućnost prići ili drugi neki lokaliteti. Dva autobusa se ne mogu mimoići, ali to lokalna samouprava nije u stanju, a oni koji raspolažu sa sredstvima, struka u svakom pogledu, ne procjenjuje da tu treba ulagati jer tu ima šanse za razvoja ako poljoprivreda više ne osigurava egzistenciju, svaki dan je sve manji broj uposlenih jer svaka modernizacija smanjuje, moramo se okrenuti uslužnim djelatnostima, raznim oblicima turizma. A mi ako ne izgradimo infrastrukturu od toga ništa neće biti.
Hvala. I ime Kluba zastupnika HNS-a, Dragutin Glavina. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Vjerojatno ćete mi vjerovati da sam 1987. godine sudjelovao u izgradnji poduzetničke zone s obzirom na, evo boju kose i možda i datum u mojoj domovnici. No međutim, sudjelovao sam i od 2003. do 2013., desetak godina kao gradonačelnik također u gradnji gospodarskih zona u svojem gradu, gradu koji je vizavi gospodarskih zona dobio određena priznanja, bivših Ministarstava gospodarstva pa i drugih ustanova. To je onaj gradić gdje se građevinska dozvola ishođuje za 15, 16 dana, to je onaj gradić u kojem su investitori iz Švedske, Njemačke, Austrije i da ne nabrajam još, Amerike, SAD-a, to je gradić koji je u tih desetak godina, gdje se u tim zonama zaposlilo negdje oko 2000, otvoreno negdje oko 2000 radnih mjesta i kada sada gledam i slušam neke tu rasprave onda moram reći da je bitno da je od 2001., odnosno 2003. kada je počelo kvalitetno se raditi po pitanju tih poduzetničkih zona, svaka godina je u nekom dijelu donesla određeni napredak. Eto i prošle godine prilikom predstavljanja prijedloga Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture posebno je naglašen jedan od njegovih najvažnijih ciljeva, a to je uvođenje reda u poduzetničku infrastrukturu, odnosno u poduzetničke zone i poduzetničke potporne institucije. Zašto to kažem? Zato jer brojke govore, tada je spomenuto da je u tom vremenu zaključno sa 2012. godinom sufinancirana izgradnja 346 poduzetničkih zona u kojima radi 2870 poduzetnika, zapošljavaju negdje oko 47 tisuća djelatnika, a da je Vlada u sufinanciranju učestvovala negdje sa 688 milijuna kuna. Ja ću odmah reći u mojem gradu odnosno mi od 2 tisuće negdje oko 4% od tih 47 tisuća ali smo onih 688 milijuna sudjelovali sa svega 0,6% znači negdje oko 5 milijuna. Iz tog razloga sigurno da je trebalo i neke mjere poduzeti, posebno iz tog razloga jer čak 123 zone nije bilo nikakvih gospodarskih aktivnosti. To je nekako prepisano nedovoljno iz strategijskoj pripremi. Budući da država izdvaja sredstva za tu namjenu normalno je i sigurno da ona zajedno sa jedinice lokalne samouprave kroz ovaj zakon želi u tu sferu dovesti više strategije i više reda, ali kroz to i do povećanja gospodarskih aktivnosti i dobiti što je sigurno osnovna nit vodilja, posebno sada kada je Hrvatska članica EU. Te zone trebale bi biti atraktivnije i za ulagače odnosno posebno za ulagače s toga područja. To je bila i glavna svrha donošenja Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture uz tadašnje optimističke najave za veća ulaganja u narednim godinama u poduzetničke potporne institucije. Tu se misli na poduzetničke centre, inkubatore, tehnološke parkove i razvojne agencije kao i mjesta institucije kroz koje bi se trebao apsorbirati novac iz EU koji se očekuje u ovom razdoblju. Uvidom u postojeće stanje raspolaganja zemljištem u vlasništvu RH za izgradnju ili proširenje poduzetničkih zona utvrđena je potreba dodatnog definiranja kriterija za gospodarski opravdanu dodjelu zemljišta za navedenu svrhu jer postoji veliki broj zahtjeva jedinice lokalne samouprave. Stoga bi se ovim izmjenama i dopunama postojećeg zakona trebali urediti kako je to rekao malo prije zamjenik ministra pod broj 1 pitanje definiranja pojma proširenja postojećih poduzetničkih zona i pod broj 2 pitanje preduvjeta koje poduzetničke zone trebaju ispuniti u cilju raspolaganja zemljištem u vlasništvu RH za njihovu izgradnju ili pak proširenje. Najvažnije je da će se uređenjem ovih dvaju osnovnih pitanja dodatno sustavno i transparentno definirati raspolaganje zemljištem u vlasništvu RH za izgradnju ili proširenje poduzetničkih zona. To u konačnici treba doprinijeti učinkovitoj provedbi zakona ili jednostavnije rečeno da darovanje zemljišta u vlasništvu države za potrebe izgradnje ili proširenja poduzetničkih zona bude što gospodarski opravdanije. Što se člancima Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture mijenja ili dopunjuje? O tome je opširno govorio zamjenik ministra. Ja ću samo ukratko reći da primjera člankom 5.stavkom 2.detaljnije se definiraju osnivači i upravitelji poduzetničke infrastrukture. Člankom 6.stavkom 3.detaljnije se određuje pojam raspoložive površine poduzetničke zone, sagledavajući vlasničke odnose unutar područja zone odnosno vrši se pravno definiranje raspolaganja zemljištem od strane osnivača poduzetničke zone i drugih vlasnika. Do većih promjena dolazi u članku 24.koji govori o raspolaganju zemljištem u vlasništvu RH, a za potrebe izgradnje ili proširenja poduzetničkih zona. Naime, radi se o zahtjevima jedinice lokalne i područne samouprave za darovanjem zemljišta i izgradnju novih odnosno proširenjem postojećih poduzetničkih zona. Primjenom zakona utvrđena je potreba izmjena odredbe zakona u članku 24.stavak 1., 2. i 3.na način da se dodatno obrazloži raspolaganje zemljištem u vlasništvu RH pod pojmom proširenja postojeće poduzetničke zone i raspolaganjem zemljištem u vlasništvu RH koje je obuhvaćeno odlukom o osnivanju poduzetničke zone. Tako se u članku 1.uz prioritetne modele dodaje osnivanje zalužnog prava na nekretnini, osnivanja prava služnosti, zajednička izgradnja ili financiranje te zamjena nekretnina. Izmjene u stavku 2.govore o mogućnostima darovanja. Novim prijedlogom darovanje je moguće samo u slučaju kada ukupni iznos aktivirane raspoložive površine svih poduzetničkih zona unutar prostora jedinice lokalne samouprave koja podnosi zahtjev za dodjelu zemljišta iznosi više od 66% itd. dok se stavkom 3.odredba mijenja na način da je darovanje opravdano samo u slučaju kada u radijusu od 20km od lokacije predviđene za izgradnju nove poduzetničke zone ne postoje veće poduzetničke zone čiji ukupni iznos aktiviran itd., itd. što je obrazlagao zamjenik ministra, a što je izazvalo ovdje jedan određeni prijepor. Možda ovo ograničenje neće biti dobro primljeno, ugušeno naseljenim područjima gdje je udaljenost od susjednih općinskih ili gradskih središta rijetko prelazi 5 ili 10km. Primjer je naša županija Međimurska ali ima toga i kod drugih županija. Stavak 4.sadrži mogućnost izuzeća ovih ograničenja kod osnivanja poduzetničkih zona od posebnih gospodarskih interesa. U njemu se navodi da u slučaju osnivanja izgradnje poduzetničke zone od posebnog gospodarskog interesa sukladno odredbama članka 5. stavka 3. i 4. ovog zakona gdje je ipak limitirajući faktor veličina zone od najmanje 50 hektara te za poduzetničke zone koje imaju odobreno sufinanciranje iz pretpristupnih fondova ili fondova Europske unije, moguće je darovanje zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske uz izuzeće odredbi iz članka 2. i 3. ovoga članka. To je ono prije što smo govorili. Smatram da bi u ovom stavku trebalo pridodati za izuzeće osim sufinanciranja fondova Europske unije i financiranje sredstvima ulagača odnosno poduzetnika jer nemoguće je predvidjeti želje i posebnosti pojedinih potencijalnih ulagača odnosno investitora. Pa zašto mu se ne bi dala mogućnost da financira proširenje zone ili gradnju nove zone, to najbolje znam iz vlastitog iskustva. Stavak 5. govori o mogućnosti darovanja zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju nove i proširenje postojeće poduzetničke zone koja je u naravi prethodno predstavljalo javno dobro, većinom javnu infrastrukturu. Darovanje je i u tom smislu moguće, odnosno uz izuzeće odredbi onog članka 2. i 3., ali kad površina darovanog zemljišta ne prelazi maksimalni udio od 5% ukupne površine zone. Evo kolegice i kolege, posebno sagledavajući manjak sustavnog pristupa i kriterija za utvrđivanje gospodarske opravdanosti, sufinanciranje izgradnje i proširenja poduzetničkih zona, klub HNS-a podržat će ovaj prijedlog zakona. Molio bih očitovanje o mom prijedlogu nadopune stavka 4. članka 24. zakona kojim bi sufinanciranje od strane poduzetnika, ulagača ušlo u izuzeće u odredbi iz stavka 2. i 3., isto kao i mogućnost rješenja ove udaljenosti od 20 …. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Goran Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Glavina, govorili ste o potrebi izmjena ovog postojećeg zakona. Pa izmjena bilo kojeg zakona uvijek bi trebala biti kao posljedica uočenih nedostataka i poteškoća u primjeni postojećeg zakona i trebala bi zrcaliti želje i svrhu koju očekujemo da će se postići nekakvom novom izmjenom. Čitajući obrazloženje ovog prijedloga zakona ne mogu ne ustvrditi da nisam još uvijek nakon toliko godina pročitao siromašnije obrazloženje potreba izmjena jednog zakona. Ovo je nešto najsiromašnije što postoji, do sada što je došlo u Hrvatski sabor. Jedina potreba zbog koje se mijenja ovaj zakon kaže da je potrebno dodatno definirati postojeći zakon. To je jedino obrazloženje zašto se mijenja zakon. Kada se ne želi ili ne zna što reći, onda se koristi ovakva isprazna terminologija kao što je ova koja se govori posljedice koje će proizići donošenjem ovog zakona. Jedna rečenica prosto proširena koja ništa ne znači, niti jednu riječ se može razumjeti što se želi postići. Pa kako, što želi zakonodavac reći sa 66% izgrađene raspoložive površine svih poduzetničkih zona, kako se došlo baš do 66%. Što to znači, nijedne riječi. Što znači 19 km ili 20 km ili 21? Ne mogu uopće shvatiti što se krije iza izmjene ovog zakona, što će se postići s ovim zakonom ja ne znam. Zapravo neće ništa. Hvala lijepo.
Hvala. Vrijeme. Kolega Glavina izvolite.
Hvala lijepa. Pa ja mislim da je osnovna intencija donošenja ovog ukupnog zakona pa i onaj prvi dio prošle godine bilo uvođenje određenog reda u izgradnju gospodarskih zona. Evo iz onih brojaka vidljivo je ne znam koliko zona, koliko novaca je uloženo u te zone, a u kojima se ne odvija nikakva gospodarska aktivnost. To je jedno. A ovo što se tiče ovog postotka 66% vjerojatno je neki postotak trebao biti uzet iz jednog prostog razloga, jer da se ne traži mogućnost dobivanja zemljišta ili gradnje neke nove gospodarske zone, a još neka nije optimalno popunjena.
Hvala. U ime kluba Hrvatskih laburista Nenad Pleše. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zamjeniče ministra sa pomoćnikom, kolegice i kolege zastupnici. Bit ću što kraći da ne uzimam puno vremena jer su kompetentni ljudi prije govorili o toj temi od mene. Zakon o unapređenju poduzetničke infrastrukture imali smo u čitanju u 7. mjesecu prošle godine, isto tako po hitnom postupku isto kao što je to danas i ovaj zakon. Da li je hitan postupak zato što su nam došli investitori to ne znamo, ali objašnjenje proizlazi iz procjene stanja, a stanje je nepromjenjivo od 7. mjeseca 2013. godine. I tada je bilo 346 poduzetničkih zona, 196 je bilo aktivnih, u 123 zone nije bilo poduzetničkih aktivnosti kao ni danas, u 27 se ishoduje dokumentacija ili grade objekti. Imamo podatak da je oko 690 milijuna kuna uloženo u poduzetničke zone od 2004. godine do 2012. Koliko je uloženo u 2013. godini ne znamo. Možda bi bilo dobro da taj podatak je bio u obrazloženju ovog Zakona. Broj zaposlenih u tim zonama je 46935 zaposlene osobe. Oko 47 000 isto toliko je bilo i lani. Iskorištenost i popunjenost kapaciteta poduzetničkih zona je različita zbog različitog stupnja izgrađenosti u tim zonama. I to je stanje koje imamo danas. U raspravi u 7 mjesecu 2013. godine govorilo se je o perspektivnim i manje perspektivnim zonama. Potrebno je vidjeti u što se može i treba ulagati. U poduzetničke zone mora se odvijati aktivnosti da bi se u njih ulagalo, odnosno podupiralo želje, ideje nisu dovoljne. Moramo imati investitore i to su jedne od glavnih činjenica i teza koje su se spominjale u raspravama u 7 mjesecu prošle godine. Sada ću navesti jedan citat iz Poslovnog dnevnika od 26.6.2013. godine gdje isto tako citiraju ministra Marasa. Pa kaže: "Zakon definira pojam, vrste i zone poduzetničkih zona. Ustrojit će registar i donijeti kriterije za potpore kojih nije bilo u 2012. godini. Želimo više strategije i sinergije što je jako važno jer će poduzetničke zone u budućnosti pogotovo sa ulaskom Hrvatske u Europsku uniju biti atraktivne za ulaganje i očekuje se da se apsorbira dio novca iz EU fondova. Također, znatno ćemo jačati ulogu i proračune potpornih institucija da olakšamo poslovanje u poduzetničkim zonama. Također, potpore će imati samo oni koji rade, a ne više i oni koji se hvale da imaju zone u predizbornim kampanjama.", kazao je tada ministar. Isto tako i u raspravi u Hrvatskom saboru kada je branio ovaj zakon 2013. godine u 7 mjesecu spominjao se registar, pa kaže nemamo registar. Svega onoga što bi trebalo imati sa prednostima obrazovnom strukturom u tom gradu, koje industrije zastupaju u toj regiji itd. Zamjenik ministra je nešto spomenuo, a ja bih sad samo pitao je li to napravljeno? Nisam u ovome, da li je registar? Je. Znači u obrazloženju malo sam to prečuo. Pa znači to treba i decidirano reći, da je evo to napravljeno. Ovako mijenjanje tri članka trebamo nekome darivati zemlju u vlasništvu Republike Hrvatske ako nemamo investitora onda je bespredmetno o tome razgovarati. Ovim dopunama želi se urediti pitanje definiranja pojma proširenja postojećih poduzetničkih zona, pitanje kriterija koje poduzetničke zone trebaju ispuniti u cilju raspolaganja zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju ili proširenju postojećih poduzetničkih zona. Posljedice će biti učinkoviti provođenje zakona, odnosno omogućiti gospodarsko opravdano darovanje zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske za izgradnju i proširenje poduzetničkih zona. Ako se ništa nije promijenilo od lani, a kako smo vidjeli u objašnjenju zakona, ako se vode aktivnosti u poslovnim zonama ili ako se ne vode, ako je krenulo na bolje ove kozmetičke promjene imaju svoj smisao. U suprotnom ne znam čemu raspravljamo o tom zakonu. Zato smatram da je potrebno ipak o zakonu razmišljati i na strani koncezusa, jer imamo kompetentne osobe koje su i prije raspravljale u ovom Saboru kao što je gospodin kolega Klarić koji ima iskustva sa upravljanjem zonama. A bilo bi i kvalitetno da vi ipak u zoni i u vlasti napravite i donesete ipak pravilne nekakve odluke i uvažite stavove struke i mišljenja ljudi koji rade na terenu, koji upravljaju poduzetničkim zonama. Hvala lijepo.
Hvala. Tomislav Klarić, replika. Izvolite.
Evo kolega spomenuli ste perspektivne i manje perspektivne zone. Što je to u Hrvatskoj manje perspektivno ili više perspektivno? Ja mislim da je Hrvatska naša Domovina toliko lijepa, bogata, da je čitava jako perspektivna. I spomenuli ste darivati zemljište ako nema investitora je bespredmetno. Pa država ne daruje zemljište Plešeu, Klariću, Gjurkoviću ili bilo kome, država daje zemljište jedinicama lokalne samouprave. Valjda su i one Republika Hrvatska. Spomenuli smo malo prije u razgovoru vani sa kolegom iz HDSSB-a zašto neke zone, možda je bespredmetno ih bilo planirati. Ja mislim osobno da nije. Što koga košta ukoliko u nekoj općini ili gradu u Slavoniji, Lici ili bilo gdje ima u prostornom planu rezerviran prostor za poduzetničku zonu bez obzira što u tom trenutku nema možda investitora za nju. Pa se postavlja pitanje zašto ne gradi infrastrukturu? Jednostavno zato jer nema sredstava. Ali dolazi vrijeme kad će tako nešto bit itekako perspektivno. Ja se toplo nadam da će u Gorskom kotaru kojeg volimo i vi i ja zone koje su planirane i u Lokvama i u Fužinama, Delnicama, u svim okolnim gradovima itekako bit perspektivni jer imaju potencijala, imaju mogućnosti, imaju infrastrukturu nedaleko od njih. I što državi treba zemljište da s njim raspolaže nekakav DUDI kad ima svoju jedinicu lokalne samouprave, svoju općinu, svoj grad. Zašto Delnice ne bi mogle imati u vlasništvu zemljište koje je sad trenutno vlasništvo Republike Hrvatske s kojim raspolaže nekakav DUDI unutar obuhvata urbanističkog plana te zone bez obzira što u ovom trenutku možda nema investitora ali će se pojaviti. Postoje mehanizmi na koji se način može taj grad ili jedinica lokalne samouprave ograničiti da to s tim zemljištem raspolaže na nekakav loš način. A zemljište bilo u vlasništvu grada, općine ili države po meni je isto.
Hvala. Loša iskustva iz prošlosti kolega. Odgovor kolega Pleše, izvolite.
Zahvaljujem. Kolega Klariću ove perspektivne, neperspektivne zone ja sam izvadio iz teksta rasprava koje su se vodile tu u Saboru u 7. mjesecu. Što one znače? Pa vjerojatno znače one neke koje se mogu brže razvijati od onih koje evo nemaju nekakvu perspektivu, odnosno slabije do njih dolaze investitori. Darivanje zemljišta svakako je kvalitetnije darivati državno zemljište za poduzetničke zone nego da se to izvlašćuje tamo za golf igrališta, izvlašćuju šume. Postojeće zone treba imati pripremljene svakako jer ako dođe investitor u jednu lokalnu samoupravu i pita u kojoj mogućnosti, gdje on može izgraditi nekakav objekat ako ne postoji po prostornim planovima mjesto gdje je ta poduzetnička zona, pa ako tek onda idemo u stvaranje te poduzetničke zone taj investitor sigurno neće ostati tu nego će otići negdje dalje. Znači, potrebno je da su pripremljene poduzetničke zone. Rekli ste nema novaca, možda u lokalnoj upravi da izgradi potrebnu infrastrukturu, ali prostorni planovi neka postoje. Pa ako postoji potreba u tim malim zonama da se prošire ako je to ozbiljan investitor koji treba više zemljišta nego je to predviđeno prostornim planom zašto mu ne darovati to zemljište? Hvala.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a Igor Češek, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovani zamjeniče ministra, kolegice i kolege zastupnici. Da kolega Klariću vi ste, moram se osvrnuti prije svega na vašu repliku kolegi iz Hrvatskih laburista, vi ste govorili o perspektivama razvoja poduzetničkih zona. Međutim, ovdje se postavlja jedno vrlo važno pitanje, kako mi u RH možemo razmišljati uopće o perspektivama razvoja poduzetničkih zona ako vidimo što se događa i kakvo je stanje u gospodarstvu, u ekonomiji RH? Pa svjedoci smo i u konačnici jučerašnjeg rebalansa proračuna gdje vidimo, govorilo se danas u raspravi i o razvoju drvne industrije pa jučer smo mogli vidjeti da su sredstva za potpore drvnoj industriji smanjeni za 79 milijuna kuna. Isto također smo mogli vidjeti da je u rebalansu proračuna za jačanje konkurentnosti malog i srednjeg poduzetništva sredstva smanjena za 114 milijuna kuna. Dakle, o čemu mi govorimo? Danas govorimo o perspektivama poduzetničkih zona, a jučer uzimamo novce malom i srednjem poduzetništvu. Isto također i aktivna politika zapošljavanja. Minus 177 milijuna kuna u rebalansu za 2014. godinu. Mi danas opet govorimo o poduzetničkim zonama. Dakle, rasprave su podvojene, razmišljanja su podvojena. Ono što na neki način mogu shvatiti i namjeru ovog ministarstva da želi da se u postojećim poduzetničkim zonama uvede poduzetništvo, uvede posao, da one ne ostanu prazne. Međutim, ono što me najviše smeta u ovom prijedlogu zakona je ta udaljenost 20 km. Dakle ne možemo mi u maloj županiji govoriti o udaljenosti 20 km. Jedina lokalne samouprave jedan gradić, grad i drugi grad, gradić su udaljeni 20 km. Ne može nitko kriviti jednog čelnika grada ili drugog zašto u njegovoj poduzetničkoj zoni nema investitora. Dakle, prije svega se to odnosi kakve smo mi uvjete pružili da poduzetnici dođu ulagati u te poduzetničke zone. Negdje su komunalne naknade kunu, negdje su 50 kuna. Negdje su komunalne naknade smanjene na kunu ako se zaposli preko 50 osoba. Negdje je kvadrat zemljišta u poduzetničkoj zoni, ima primjera, 280 kuna, negdje je kuna. Dakle, ne možemo tih 20 km, to je po meni kamen spoticanja ovog zakona između vladajućih i oporbe. To bi trebalo poraditi, zato je trebalo možda ići u dva čitanja. Ok, možemo pristati na ovo ispunjenost, odnosno aktiviranost 66% jer to ponajviše ovisi i o kapacitetu jedinice lokalne samouprave koliko su oni sposobni napraviti nekakav plan razvoja poduzetničke zone. Ima prekrasnih primjera, Dugopolje, poduzetničke zone u gradu Osijeku. Dakle, postoje pozitivni primjeri. Ali isto tako postoje negativni primjeri gdje imamo dvije ili tri poduzetničke zone, otvara se četvrta baš u predizborno vrijeme kada gradonačelnik otvara infrastrukturu, asfalt na toj poduzetničkoj zoni, a na one prethodne postojeće dvije raste ambrozija i postoje ogromni problemi. I sad da bi gradonačelnik ispao dobar prema svojim građanima što on napravi sa zemljištem na toj poduzetničkoj zoni? Izvolite vi građani koji živite u zgradama uzgajat povrće na toj poduzetničkoj zoni. Dakle, to je ono što ne valja, to je ono što treba mijenjati. Ako se uzgaja povrće na prvoj ili drugoj poduzetničkoj zoni što će nam onda treća osim da prerežemo vrpcu i skupljamo svoje političke poene? To je ono što ne valja. A reći ću vam primjer iz prakse, iz jedne poduzetničke zone gdje postoji 15-ak poduzetnika, ne 15-ak nego 15 poduzetnika samo 2 poduzetnika se bave proizvodnjom. Ostatak su uslužne djelatnosti i logistika. Od 543 zaposlenih u toj dotičnoj poduzetničkoj zoni 102 zaposlene osobe rade u proizvodnji. A svjedoci smo i znamo da ako imate nekakvu logistiku na veći broj kvadratnih metara koje zauzima nekakvo skladište imate daleko manji broj zaposlenih nego ako se radi o proizvodnji. Dakle, svaka jedinica lokalne samouprave mora poraditi na strategiji, odnosno kako će privući one investitore koji će uložiti sredstva u proizvodnju ne samo skladišta. Najmanji je problem napraviti halu i uvoziti robu. Čuli smo danas i kroz rasprave za koliko milijardi se uvozi hrane. Dakle, imamo skladišta sa zaposlenim skladištarem, viljuškarem i to je to, poduzetnička zona je uspjela. Ma nije, nije stvar u tome. Stvar je u tome da li će tamo biti nekakvi strojevi koji će imati nekakvu proizvodnju. To je problem ove Vlade i prethodnih Vlada što se nije radilo na jačanju konkurentnosti hrvatskog gospodarstva. To je osnovni problem. Nije osnovni problem da li će nekakav grad imat 3 ili 4 poduzetničke zone, to je osnovni problem tko će doći u tu poduzetničku zonu. Prometna povezanost, infrastruktura, da li će postojati brza cesta, autocesta, željeznička infrastruktura? To su problemi o kojima se mora razgovarati prije samog ovog zakona. U ime kluba HDSSB-a mi ćemo biti suzdržani što se tiče ovog zakona. napominjem, ovih 20 km je zarast apsolutna besmislica jer ne vidimo stvarno, ne vidimo svrhu tog stavka koji ograničava na 20 km. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Prelazimo na replike, Tomislav Klarić.
Gospodin Češek, dobro ste rekli, kako možemo govoriti o perspektivama kad nemamo strategije? Pa upravo kad smo razgovarali o Zakonu o strateškim investicijama, strategija je bila investicija preko 150, 75, 20, 20 i to je sva strategija i nema strategije razvoj RH u ovom smislu. I to je jedan od elemenata zašto se donose na ovaj način ovakvi zakoni. Ovo što ste vi rekli još jedanput govorim, tih 20 km je besmislica i jednostavno ne provediv a što se tiče ovoga što ste rekli trgovina ili uslužna djelatnost ili ugostiteljstvo ili logistika, sve to se može ukomponirat u nekakvu poslovnu zonu. Netko proizvodi, netko to što proizvede mora negdje uskladištit, negdje ocarinit, negdje mora logistika odraditi svoj posao i negdje se to mora prodati i sve se jedno s drugim da ukomponirat u nekakvu jednu ili dvije ili tri zone na određenom području ali za to nam treba ono čega RH nema, nema osnovnog dokumenta, ne znamo što želimo i zato donosimo zakone gdje ćemo golf igrališta raditi u nekakvim šumama, zato donosimo zakone gdje će nekakva strateška investicija uz to 50 milijuna biti bilo gdje nekakav investitor odluči a ne tamo u toj vašoj zoni gdje raste ambrozija jer je ona tome namijenjena. Za nju je potrošen novac za izgradnju infrastrukture i nju se može ponuditi takvom nekakvom investitoru, ako neće lijepo prijatelju moj idi dalje. Ako budemo skidali onako kako se u narodu kaže neće nam biti dobro a imamo potencijala, imamo mogućnosti pa i na kraju krajeva i te autoceste su naš nešto koštale i željeznička pruga nova će nas koštati i taj dio nas može jedino razvit u onom djelu da se sve te zone popune.
Hvala. Odgovor kolega Češek.
Hvala potpredsjedniče. Kolega, zahvaljujem se na replici. Pa upravo je to ono o čemu mi u HDSSB-u pričamo već duže vremena. Dakle, nekakva Vlada ima reć ćemo pod navodnicima glavu i krakove, glava je u tom slučaju premijer a krakovi su ministri koji očigledno ovoj Vladi nisu u sinergiji. Dakle imamo jedno ministarstvo koje nam kaže da treba maksimalno ulagati u privatno poduzetništvo, onda imamo Ministarstvo regionalnog razvoja kada ministar kaže da su privatnici ti koji nisu napravili apsolutno ništa, da im se praktički dalo sve a vidjeli smo i kroz rebalans koliko im se dalo, da nisu poduzeli ništa na razvoj konkurentnosti. To je ona osnovna stvar. A što se tiče samih poduzetničkih zona, pa gledajte ja znam iz svojih nekakvih osobnih primjera gdje su i zainteresirani investitori pokupovali parcele, pa nisu, mogu ih slobodno nazvati plazi investitorima jer su pokupovali parcele u nadi da će postići za dvije ili tri godine nekakvu bolju cijenu i to je osnovni problem. Dakle, ne znam, ne garantiram za ostale jedinice lokalne samouprave da li su propisali nekakav rok do kad mora biti izgrađenost tih zona odnosno kome su prodali zemljište, ali tu je isto problem. Ali je problem isto taj jaz između Vlade RH i čelnika jedinica lokalne samouprave. Dakle, Vlada se smatra superiornija u odnosu na njih umjesto da sjedne s njima za stol i posluša njihove probleme i kako te probleme riješiti. Kada to budemo uspjeli bez obzira na političke boje da li su na vlasti crveni ili plavi sasvim nebitno, kada to budemo uspjeli onda ćemo tek moći raditi na razvoju hrvatske konkurentnosti.
Hvala. Marijan Škvarić replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega, prije svega u svom izlaganju ste naveli primjere loših praksi što se tiče investicije poduzetničke zone i naveli ste primjere dobrih praksi i slažemo se da nakon tih primjera treba itekako uložiti trud da napravimo reda. Jednom ste rekli, da osnova da moramo itekako poraditi na konkurentnosti i onda ste rekli da ova Vlada to ne radi, ma ova Vlada itekako baš radi na tome da budemo konkurentni, da imamo ubiti svi iste šanse. Svi mi koji smo gradonačelnici, načelnici, svi imamo nekakve poduzetničke zone u svojim područjima i svi imamo prostorno plansku dokumentaciju tu definiranu. Sad ako govorimo o toj konkurentnosti ajmo da vidimo na koji način ipak netko opet spominjemo netko tko ipak ima preko 10 tisuća kuna prihoda po glavi stanovnika i zašto bi on trebao i dobiti državno zemljište. Pa on to državno zemljište kupiti i naročito po toga ako ima investitora kome će to isto zemljište odmah uspjeti i prodati a imamo i lokalne uprave koje zaista imaju male budžete, proračune ali imaju investitora, na dobrom su položaju jer imate i benefite položaja, benefite tradicija, benefite stručne radne snage, ima mogućnosti onda bi takvim lokalnim upravama trebalo dati zemljište koje će uložiti u svoj razvoj. Znači itekako se govori o tome, o konkurentnosti ovo prijedlog zakona koji smo već imali u ovoj izmjeni daje osnovne parametre ako nisu dobre idemo ih mijenjati. Pa jasan slučaj da ima jedan problem u tom djelu koji smo ukazali baš u okviru javnog dobra ako imate kroz poduzetničku zonu gdje vam je potok, cesta, kanal ili nešto takvoga da može se zaista darovati to zemljište jer čini manje od 5% a ostalih 18 hektara smo mi sami otkupili svojim vlastitim sredstvima, znači Vlada radi na konkurentnosti itekako uvažava potrebe razvoja lokalnih samouprava.
Hvala. Odgovor kolega Češek.
Hvala potpredsjedniče. Poštovani kolega, rekli ste u replici ova Vlada radi na podizanju konkurentnosti. Mogu slobodno reći da ova Vlada radi samo na podizanju parafiskalnih nameta i podizanju poreznog opterećenja građana RH ali isto tako i poduzetnika, obrtnika i gospodarstvenika. Dakle, podizanje stope PDV-a je za vas podizanje konkurentnosti, lutanje u porezu na turizam sa 13 na 10 pa sa 10 na 13 to je za vas podizanje konkurentnosti, povećavanje pa smanjenje doprinosa, to je za vas podizanje konkurentnosti. Pa danas ni jedan i sam je od vaših ministara rekao ni jedan normalan investitor neće ulagati u Hrvatsku. Zbog čega? Pa upravo zbog toga što ne zna šta ga sutra očekuje. To je osnovni problem ove Vlade upravo zbog toga što ne zna šta ga sutra očekuje. Danas jedan zakon, sutra drugi zakon. Pa mijenjamo ih tu u Saboru. Uopće se ne čudim osudi javnosti pa mijenjamo ih kao na pokretnoj traci, svi po hitnom postupku. Danas smo na 15%, sutra smo na 13. Malo smo na 22%, malo smo na 25. Pa mislim, kao da ja ne znam stvarno o čemu razgovaramo.
Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Češek, moram vam skrenuti pažnju na nekoliko stvari. Prije svega postoji strategija razvoja poduzetništva, to je strategija prva koju smo donijeli u povijesti moderne RH, upravo u ovom Domu i ne tako davno tako da samo sam vas htio na to podsjetiti. Dotakli ste se problema 20 kilometara o čemu ću ja isto nešto reći u svojoj pojedinačnoj raspravi, ali znate što je problem kolega? Svi bi sve htjeli. Mi moramo shvatiti da svaštarenja nema. Svi bi htjeli zone u kojima, evo vi ste i sami rekli, ne želimo logistiku, želimo samo proizvodnju i to ne samo da želimo proizvodnju, nego želimo tekstilnu proizvodnju. Međutim moramo se suočiti sa realnošću i ne smijemo bježati ni od jedne privredne grane, a dati ću vam i primjer kako to mislim. Recimo, grad Đakovo moje županije ima idealnu poziciju da bude upravo logistički centar, onda neće zapošljavati desetke tisuća ljudi, ali će zasigurno zaposliti 1000. Zašto to još nitko u lokalnoj samoupravi u gradu Đakovu nije prepoznao, to je već drugo pitanje. S druge strane Općina Levantska Varoš, nalazi se usred šume, usred planine, sigurno ima ogroman potencijal za drvnu industriju i drvno prerađivačku industriju i sve industrije koje se vežu na nju. Dakle ja nisam ekonomist, ali znamo da manipulativni troškovi odnosno transportni troškovi su oni koje se nastoji smanjiti i upravo takvim pristupom se želi maksimalno učiniti naše poduzetništvo konkurentnim. Ali ne možete to raditi u poziciji gdje svi žele sve i svi žele sve odmah i svi uopće ne razmišljaju strateški ni dugoročno, dakle govorim o jedinicama lokalne samouprave koji su osnivači tih istih poduzetničkih zona. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolega Češek.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolega Hajdukoviću, vidim da je kamen spoticanja tih 20 kilometara. Pa gledajte, 20 kilometara zauzima malo geografsko područje i otprilike, ono što sam ja htio reći da govorim o primjeru svoje Virovitičko-podravske županije iz koje dolazim. Nalazimo se u podnožju Bilogore i Papuka i orijentirali smo na poljoprivredu na drvnu industriju. Međutim ako gradonačelnik grada Orahovice ne može privući investitora, a ja ga u Virovitici i u Slatini mogu privući i mogu izlobirati bolje pa zašto da kod mene ne dođe investitor, odnosno zašto da ne dođe kod njega ako sam ja ispunio tih 66% aktivnosti poduzetničke zone? Dakle, tu je onaj osnovni problem koji smatram da tih 20 kilometara uistinu treba izbrisati iz ovog zakona jer radi se o tome da ako nečija zona je prepuna samo zato što je on izlobirao, a ja dovučem investitora i ne mogu ga zaposliti u svojoj zoni samo zato što je njegova ispuna 66%. Pa mislim, to je besmisleno.
I posljednja replika, Ante Sanader. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega vi ste rekli da jedinice lokalne samouprave moraju raditi na privlačenju investitora, logično i jasno, to je osnovna stvar, ali morate znati koji alat u rukama jedinice lokalne samouprave, što oni imaju na raspolaganju. Vi znate, osim komunalnog doprinosa koji opet je namjenski i komunalne naknade, oni nemaju instrumente, oni mogu tu ići na smanjenje i to je ono što imaju. Ali svaka jedinica lokalne samouprave na svom području ima obvezu stvarati radna mjesta, stvarati uvjete za razvoj, da ljudi ostanu prvo na tim područjima. A i drugu logiku, pogledajte kada netko hoće, da vi sada imate investitora, vi za stvorit njemu uvjete, vi morate mijenjati prostorne planove, često je to i županijski prostorni plan pa generalni … plan grada ili općine, koliko je to vremena potrebno? I onda kaže, neka zona je prazna, znači mi moramo se pripremiti za investitora i moramo konkurirati investitorima, a bez države vrlo teško je imati kvalitetnu konkurenciju, osim u velikom gradu gdje su veliki interesi. Ali u svim rubnim područjima, ruralnim područjima vi ne možete konkurirati ako nemate podršku države, ako vam država neće dati stimulaciju u poreznom smislu i ako nećete pripremiti prostorne planove, kao sada ovi europski fondovi. Mi govorimo, treba europske fondove, a ne ove projekte. A kako će jedinica lokalne samouprave imati projekte kada ona nema sredstva za uložiti u projekte? I onda hoće li taj projekt proći? Znači bez te podrške, bez tog zajedništva, a posebno bez državne strategije i politike, da ona kaže, je, hoćemo ravnomjeran razvoj, hoćemo na nekim područjima, ruralnim područjima ulagati da se tamo otvore radna mjesta i onda vi kažete gdje 1, 2, 3 zone. Ako je toliko veliko područje jedinica lokalne samouprave, neka velika županija pa onda mora imati, stvoriti uvjete za život na više područja ne samo u jednom centralnom području, imamo tu zonu pa kad se ona napunit, to se često čuje, onda nek' se rade ostale zone. Pa mora biti ravnomjerni razvoja, ljudi da ostanu živjeti na svom području, negdje bliže. Ja putujem 100 kilometara, onda nema ništa od toga.
Hvala. Odgovor, kolega Češek.
Zahvaljujem. Kolega Sanader, pa upravo zato i pričam o toj udaljenosti od 20 kilometara. Apsolutno se slažem sa vašom replikom, ali u ovom slučaju što se tiče poduzetničkih zona, nisam čelnik niti jedne jedinice lokalne samouprave, ali ono što uvijek, kada razgovaram s takvim ljudima, volim ih pitati, ma ne menadžerski, ne menadžerski, nego kao seoski birtijaš, evo da se tako izrazim. Pa nije li bolje nekome investitoru dati nekakvu zemlju koju imaš na raspolaganju za kunu nego čekati 200 kuna, a pitanje kad će tih 200 kuna doći? Dakle, ponekad znamo biti, nažalost moram reći i lakomi, očekivati veće novce, ali dugoročno koliko je to uspješno. Dakle praksa nije pokazala, pa dajmo sada za kunu, dajmo sada za kunu pa neka netko uloži sredstva, zaposlit ćemo ljude, ljude iz te županije, iz tog grada, iz te općine pa netko će plaćati porez, prirez i doprinose i u konačnici bit će manje gladnih, a više sretnijih.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Evo, počet ću svoju raspravu samo sa onime što je kolega Češek rekao, mislim da se zabunio, ali evo on će me ispraviti ako nije. Dakle, kada je govorio o udaljenosti na Orahovica – Virovitica, 60 kilometara, dakle … problema, možda Slatina da je to, pretpostavlja se da je tako. Dobro, dakle da se vratimo na temu. Pred nama je zakon koji za cilj ima propisati kriterije za proširivanje poduzetničkih zona i ono što mogu reći da prije svega pozdravljam sve inicijative da se uvede više reda i transparentnih kriterija za raspolaganje državnim imovinom pa i državnim novcem jer zemlja je isto izuzetno bitan resurs. Doduše prema nekima u Hrvatskoj novac nije imovina, a to je već neka druga priča i ne za ovu raspravu. Dakle uvođenja u ovaj segment je svakako ono što je pohvalno. Prije nego što nastavim sa svojom raspravom htio bih još ponoviti neke statistike koje je mislim već iznio kolega Pleše. Naime, u RH postoji 346 poduzetničkih zona od čega je 56,6% aktivnih odnosno 196 te broj 46 skoro 47 tisuća zaposlenih. 27 je u fazi gradnje objekata ili ishođenja dozvola to je 7,8% dakle možemo zaokružiti na 8, a 123 nema poduzetničkih aktivnosti, to je 35,5%. E to je ono što mene brine. 35% nije zanemariv postotak, 123 poduzetničke zone nisu zanemariv broj. U razdoblju od 2004.do 2012. RH u te iste zone dakle govorimo o svima uložila je 687 milijuna 936 tisuća 352 kune i dakle imamo 47 tisuća nešto manje od 47 tisuća zaposlenih. Računajte koliko je to ulaganja po jednom radnom mjestu. Koji su problemi tih zona? Dakle ja se prije svega želim skoncentrirati na probleme neispunjenosti ovih zona, koji su to problemi. Govorim prije svega iz vlastitog iskustva iz svoje županije. Prvi nažalost problem je neaktivnost osnivača. U jednom trenutku bilo je izuzetno popularno imati svoju poduzetničku zonu. A zašto? Pa eto da bi je imali. Jednostavno osnivači si nisu dali truda da u te poduzetničke zone pokušaju privući poduzetnike. Ja naravno ne govorim da je to lagan zadata, naravno da nije. Sada su situacije u gospodarstvu takve kakve jesu, puno gore nego su bile prije desetak godina ali situacija nije uvijek bila takva odnosno nažalost imam dojam da neki čelnici jedinice lokalne samouprave sjede, doslovno sjede u svojim uredima i čekaju da im poduzetnici dođu i kažu da žele ulagati. Svi smo svjesni pogotovo u ovakvim vremenima da je to totalno promašeni pristup. K tome mnoge te poduzetničke zone dakle ovih 35,5% u kojima nema poduzetničkih aktivnosti RH uložila je određena sredstva. E sada tu bi se postavljalo pitanje zašto je uložila u te poduzetničke zone odnosno zašto one nisu generirale neku poduzetničku aktivnost? Drugi problem je to sam evo i spomenuo kada sam replicirao kolegi Češeku, svi bi htjeli sve. Svaka općina, svaki grad htio bi svoju poduzetničku zonu. S jedne strane to mogu razumjeti, međutim u situaciji gdje Hrvatska broji ogroman broj općina i gradova čiji su teritoriji razmjerno mali, to je jednostavno neostvariv scenarij odnosno dovodimo se do toga da su određene zone pune određene su prazne, a sukladno različitim objektivnim ali i subjektivnim razlozima. Također nismo, barem ja u svojem radu i praksi nisam našio ni na jednu specijaliziranu poduzetničku zonu odnosno poduzetničku zonu sa više vizije. U kojem smislu dakle isto sam spominjao. Grad Đakovo recimo ima odličan geografski položaj da bi mogao biti logistički centar za cijelu istočnu Hrvatsku. Grad Osijek ili grad Vukovar ima veliku luku, dakle također logistika, s tim da grad Osijek ima i zračnu luku, ima i pristup autocesti. S druge strane recimo Levanjska Varoš nalazi se u šumi, to sam već spomenuo, gdje se mogu navezivati industrije koje su vezane za obradu drva i drvnu industriju. Imate recimo Mandićevac to je Općina Drenje ako se ne varam, nedaleko od grada Đakova gdje je vinska industrija izuzetno prisutna itd. Nijedan lokalni čelnik nije pokazao barem evo kažem koliko ja imam saznanja iako čast iznimkama ako one postoje, nije imao dovoljno vizije da svoju poduzetničku zonu osnuje sa nekom širom strategijom I treće, nitko ne planira dugoročno. Idemo napraviti zonu, idemo dovesti jednog poduzetnika, hoće on biti, neće, parcelizirat ćemo, uložit ćemo ogromne novce, a hoće li to povući efekta ostaje da se vidi i često je prepušteno nekoj višoj sili. Primjeri loše prakse su mnogobrojni nažalost. Imamo zone koje zjape potpuno prazne. Dakle to su zone koje su izgrađene gdje imate potpunu infrastrukturu komunalnu ali koje zjape prazne. Preinvestirali smo se kolegice i kolege, odnosno te zone jednostavno odnosno naši poduzetnici nemaju kapaciteta više niti potrebe za takvim zonama. Evo primjer vam je Međimurje, Međimurje koje možemo nazvati i uspješnijim dijelom RH razvijenijim dijelom gdje imate zone koje jednostavno zjape prazne. Imate situacija gdje su određeni novci uloženi, uplaćeni ali su te zone ostale u povojima odnosno vrlo rudimentarnim oblicima, čak toliko da se ni korov ne kosi na tim parcelama koje nisu dobile potrebnu infrastrukturu za koje je novac uplaćen. Ja samo mogu špekulirati da je taj novac potrošen nenamjenski u to uopće ne želim ulaziti jer postoje revizije, postoje institucije koje to trebaju pratiti ali se ne mogu ne pitati zašto smo te novce potrošili. I treća stvar vam je dakle svi bi sve. Imate zona usred ničega, zone koje nemaju infrastrukturni kapacitet da zaista nekoga i privuku. O tome je i kolega Češek govorio, postojale su zone koje su načelnici, gradonačelnici i sada da ne govorimo o političkim referencama osnivali da bi ih eto imali da bi se s njima hvalili, ali koje zapravo nikakvu dodanu vrijednost niti itko tko realno poduzetnički razmišlja bi ikad u nju išta uložio odnosno došao u takvu zonu. Moram reći zbog rasprava koje smo do sada imali ponovo ponoviti da smo donijeli Strategiju razvoja poduzetništva u RH dakle prvi puta u povijesti moderne RH i da je tu Vlada odnosno centralna vlast ako ćemo tako govoriti, pokazala da ima želju strateški promišljati i strateški ulagati. Još bih volio da više takvo razmišljanje vidimo i sa strane čelnika jedinica lokalnih samouprava. Kolege su spomenule da Vlada često nema sluha za probleme jedinica lokalne samouprave, ali možemo to promatrati sa druge strane, da čelnici jedinica lokalne samouprave često nemaju ni sluha za probleme Vlade, odnosno da je najlakše kriviti nekog drugog za sve svoje probleme. Ali sigurno mu Ministarstvo gospodarstva i Ministarstvo poduzetništva nije krivo što u svoju zonu koja ima infrastrukturu nije privukao nikoga. Spominjali su se i parafiskalni nameti, porezna politika, o tome se neću duže zadržavati, ali samo želim podsjetiti da su mnogi parafiskalni nameti ukinuti ili smanjeni, ne želim ih sada ponovo nabrajati, ali mislim da i vrapci na grani već to znaju. Dakle zaključno, pozdravljam sve inicijative koje uvode red u raspolaganje državnom imovinom jer zemljište je državna imovina, zemljište je vrlo bitna državna imovina koja se ne treba davati da bi zjapila prazna kao ni na pokošene ledine. Hvala.
Hvala i vama. Prelazimo na replike. Tomislav Klarić.
Kolega Hajduković, govorili ste o statistici, odlično govorite, lijepo govorite, teorija je super kao i gospodina Bernardića. Spomenuli ste zone u kojima nema poduzetničke aktivnosti i u kojima je nekakva ledina. Ovdje govorimo o zakonu koji će pomoć da se zone stave u funkciju. Pa zar mislite da će neka općina ili grad koja ima nekakvu zonu koja nema poduzetničke aktivnosti tražit zemljište od države da da još i zemljište u trenutku kad nema nikakvih poduzetničkih aktivnosti na tom području. Upravo ovaj zakon i čitavo vrijeme to je odgovorno, stvarno tvrdim da nije dobar iz svog iskustva jer me ograničava da dobijemo zemljište zato što u nekoj zoni tipa moje ima poduzetničke aktivnosti, ne mogu dobit zemljište jer razgovaramo i čitavo vrijeme spominjemo te neperspektivne zone. Dakle ovdje ovaj zakon ne govori o onima u kojima nema poduzetničke aktivnosti, ovaj zakon govori o onima u kojima postoje poduzetničke aktivnosti gdje će normalno ti gradonačelnici i ti gradovi tražit zemljište od Republike Hrvatske da stave takvog investitora koji je unutra tamo da dođe. Ukoliko nije to zemljište na nama mi ćemo izgubit po ovakvom modelu kakvog dosad imamo godinu-dvije, nema tog investitora koji će čekat godinu-dvije. Hoćete životnih primjera? Recimo Općina Matulji ima investitora, Amerikanci već čekaju 6-7 godina da se riješi taj vražji problem sa zemljištem i onda dobije zemljište i onda mora platit 10 milijuna kuna nekakva mala općina državi odnosno Hrvatskim šumama, … šumsko gospodarske osnove nekakve makije. Odoše Amerikanci sve mi se čini i to sad uskoro. Još uvijek čekaju, ali mislim da će otići ća. Dakle ovdje ne govorim o ovome što vi govorite, što nabrajate koliko ima zona neaktivnih, ovdje govorimo o onima koje su aktivne i te koje su aktivne te i traže zemljište, a ne mogu ga dobiti jer ovakvim postocima ga je nemoguće dobit.
Hvala. Odgovor, kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega ja vas, hvala vam prije svega na pohvalama i ja vas izrazito cijenim kao i svakog uostalom tko je u svojoj lokalnoj sredini izašao na izbore imenom i prezimenom te izbore dobio i upravlja jedinicom lokalne samouprave. Vjerujem da ste vi tu savjesniji nego neki možda vaši kolege i da vaša poduzetnička zona hvala Bogu funkcionira. Naravno da nema samo loših primjera. Ne bih htio da steknete dojam iz moje rasprave da mislim da je tu sve loše, naravno da ima dobrih primjera, odličnih primjera koji su već i nabrajani uostalom, ali s druge strane ne možete mi ni odreći pravo da se pitam gdje su ti novci otišli, ti silni novci, a da bi imali hrpu neaktivnih poduzetničkih zona koje ne služe ničemu. Dakle, ulagali smo u nešto za čega smo ispočetka znali da nije isplativo.
Hvala. Ante Jerolimov, izvolite.
Kolega Hajdukoviću, odlično ste govorili. Ja bih se složio s onom prvom vašom rečenicom posebno da ovaj zakon ima cilj, a znate koji je cilj ovog zakona, ima dva cilja. Jedan je da ledina ostane ledina, to je prvi cilj ovog zakona, a drugi cilj ovog zakona je da se sve napravi da se slučajno ne bi ništa napravilo. To su dva cilja ovog zakona i 100% će se ispuniti. Zašto vam to kažem? Ako nema interesa za investiciju pa onda se ništa neće ni dogoditi. Pitate se i rekli ste da zemljište će ostat neiskorišteno. Pa kao da se sada tamo nešto događa u tom kršu, na toj makiji, na toj livadi, ledini ili već zavisno od pozicije do pozicije. I nije mi jasno zašto tu razgovaramo o vlasništvu, što je bitno u vlasništvu, da li je to državno vlasništvo, da li općinsko vlasništvo, da li je gradsko vlasništvo. Ja mislim da mi ne trebamo brinuti čije je vlasništvo, ako se ništa ne dogodi ništa se nije dogodilo, mi smo svi Republika Hrvatska, a mi svi zajedno bi trebali pokazat interes i da zajedno nešto napravimo, da se otvore nova radna mjesta, da se dogode nove investicije. I gdje će se to dogoditi te investicije ako se neće dogoditi u tim zonama koje su predviđene za investicije? Pa mi zato nije jasno zašto svi ovdje vode brigu što ako se nešto ne dogodi. Ja mislim da je ovdje da se vodi briga što će se dogodit ako se nešto dogodi.
Odgovor, kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Svakako nam interes prije svega mora biti svima i u ovom domu i svima koji se aktivno bavimo politikom investicije dovesti. I sam sam svjedok nažalost da to često nije lagan posao i da nije odgovornost uvijek čak ni na nama, da mi često isto idemo, nama koji želimo dovesti investicije često idemo sa dobrom namjerom ali stvore se neke druge okolnosti sa strane investitora. Slažem se s vama kolega u nekim segmentima, ali s druge strane također po meni neodgovorno gospodarenje i raspolaganje državnom imovinom je jednako nedopustivo. Dakle slažem se da svo zemljište u vlasništvu Republike Hrvatske, kao uostalom i sve nekretnine, što prije treba staviti u neku funkciju, korisnu funkciju koja će doprinositi društvu i gospodarstvu. Ali kriteriji moraju postojati, kriteriji koji će biti jednaki za sve, a ne da netko dobiva lako, a netko ne može dobiti nikako.
Marijan Škvarić, replika. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih isto se uključio da ste zaista jako lijepo sve rekli, istaknuli bit ovoga Zakona i ove Vlade. Jednu stvar ipak bi možda napravio korekcije. To je da ste istaknuli da u velikoj mjeri su krivi osnivači i njihova neaktivnost da zone nisu privedene svrsi. Mogu se tu malo složiti u tom dijelu, ali ipak vjerujte da najveći nedostatak je ipak kvalitetnih investitora i to ozbiljnih investitora i investicija. Oko tog neaktivnosti osnivača ipak pa svatko bi htio da ima u svojoj poduzetničkoj zoni nekakvu investiciju, pa makar staviti samo jednu oglasnu tablu ili staviti to na svoju web stranicu a i svaka županijska središta imaju određenu agenciju koja ipak sve te potencijale u svom području uključuje u nekakav svoj dio aktivnosti, promidžbe samog tog dijela. Oko ovog investitora mogu isto reći i mi svi koji smo zaduženi kao gradonačelnici, načelnici u svojim zonama za privlačenje to je da najčešće skoro 10% svih investitora koji dođe k nama u prvih pet minuta nas ucjenjuju. Ucjenjuju na način da prvo nudi što mu trebamo dati sve besplatno, što mu još benefitima moramo dati, a ako ne on će naravno otići nekome drugome i onoj najbližoj zoni da tamo onda opet ucjenjuje i dobije nešto. Nisu tu svi, ali velikom većinom. I to je ono pitanje konkurentnosti koje ste istaknuli. Svi mi moramo imati iste uvjete, tako da onaj koji nešto dobije besplatno i sve ima i od države dobije potporu i to ne ovih godinu dvije, nego već dobiva potporu 10 godina unazad. Ništa se nije dogodilo od jučer, da on može dati onda besplatno zemljište, pa netko mora onda dobiti, dati realnu cijenu zemljišta. Tako da itekako treba napravit reda, a ova Vlada i ovaj Zakon to čini. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolega Hajduković.
Hvala kolega. Mislim da ste ne dobro dopunili. Ja bih samo možda rekao da nisam rekao da je isključiva odgovornost baš na samo gradonačelnicima i načelnicima, nego je odgovornost na onima koji su zone i osnivali sa namjerom da na njima ne rade. E to je nešto drugo. Na žalost mogu vam take i pobrojiti, mogu ali mislim da nije niti mjesto, niti vrijeme da neki sid srama pravimo. Njihovi žitelji njihovih općina i gradova ih trebaju ocijeniti na izborima. A to je upravo ovo o čemu ste vi pričali je ono što nisam htio elaborirati mislim kada sam odgovarao kolegi Jerolimovu da nisu uvijek krivi, znači samo oni koji žele dovesti investiciju. Često su tu i investitori ti koji zbog različitih stvari rade problem. Vi ste evo to lijepo zorno opisali pa nema svrhe da to ponavljamo. Hvala.
Hvala. Goran Marić, replika. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Hajduković u velikoj mjeri racionalno ste govorili, ali nadam se da ćete se složiti da ocjenu ovakvog zakona i njegovu korisnost najbolje mogu procijeniti čelnici lokalne samouprave bolje i od vas i od mene. Ovaj zakon nije uopće dostavljen i prijedlog izmjena nije dostavljen udrugi gradova ni općina. Pa kad bi udruga gradova i općina rekla da je ovo dobar zakon, ja bih rekao dižem ruku za njega. Ako kaže da nije dobar, nije koristan ne mogu takav zakon podržati. A tko će od čelnika lokalne samouprave biti protiv zakona koji njima koristi? Neće ni jedan. Ali naravno da se protivi ako će mu štetiti i nije ni jednom čelniku lokalne samouprave ili grada ili općine korist da ne dođe ni jedan poduzetnik. Pa njima ne sjedaju oni i kako ste kazali sjede i čekaju. Ma poduzetnici se ne zovu, poduzetnicima se stvara okružje, infrastruktura i oni sami dolaze. Ali puno čimbenika utječe na poduzetničku aktivnost. U Hrvatskoj je to infrastruktura, ali u Hrvatskoj je to i političko nestabilnost politička. Pa mi svakodnevno mediji su puni svađa ministra financija i premijera. U takvoj situaciji je to politička nestabilnost, porezna nestabilnost, promjene su stalne, sigurnost, neplaćanje, pravna nesigurnost, rokovi, sporovi, ishodi sporova, ovrhe, blokade. Susjed zapriječi cestu ne može na svoje. Pa mi smo još u dječjim bolestima. Ali to su prepreke poduzetništvu, a hoće li biti pet poduzetničkih zona ili 11, da bog da da ih ima što više. Koliko će biti bolja infrastruktura bit će ih više. Ali ono što mene baš osobno zabrinjava kao ekonomista da se posebno ne izradi zakonski okvir za poduzetničku zonu proizvodnje. Njima bih dao [[Upadica Batinić: Hvala.]] sve besplatno i struju i vodu i zemlju nek' netko nešto proizvede u ovoj Hrvatskoj [[Upadica Batinić: Hvala kolega Marić.]] Ali na žalost samo trgovina i prodaja.
To je pitanje strategije prije svega. Odgovor, kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo hvala Bogu kolega Mariću, bilježili smo u zadnjem kvartalu industrijski rast, odnosno rast industrijske proizvodnje. Nadam se da ćemo ga nastaviti bilježiti i dalje. Pa slažem se sa vama da svakako čelnici jedinica lokalnih samouprava bi bili tu meritorni dati svoju ocjenu. Na žalost danas smo ih u raspravi čuli jako malo, odnosno ako se ne varam samo jednoga. Dakle, vjerojatno bi njihov doprinos bio viši, pardon dva, imamo dva. Tri, ispričavam se. Evo tri smo čuli. O.k. Imamo ih znači dosta. Ali zanimljivo je opet da imaju različite poglede na upravo istu problematiku. Dakle, poduzetničkih zona ima puno. I slažem se sa vama u dijelu da znači na državi, na jedinici lokalne samouprave je stvoriti okruženje u kojima poduzetnici mogu egzistirati da bi oni trebali, dakle i onda i sami doći. Međutim, u situaciji gdje imate puno poduzetničkih zona koje su uglavnom nepopunjene vi morate imati neku inicijativu, zvati, interesirati se, zainteresirati nekog da dođe upravo u vašu poduzetničku zonu, ali ne u nečiju tuđu. To su kolege već prije spominjale. I s vama ću se složiti da je ono što možda najviše pogađa i poduzetništvo i našu ekonomiju općenito je plaćanje, odnosno sigurnost plaćanja, odnosno nesigurnost istog, odnosno da vi morate izdati fakturu, na fakturu platite porez, a da li će vam faktura biti plaćena ili ne to je već jedna sasvim druga priča. I k tome da vam na žalost još naše zakonodavstvo nije uspjelo, odnosno čak nije tu ni zakonodavstvo problem možda sad koliko i sudska vlast koja vam ne jamči niti brzi proces, niti naplatu na kraju. Tu se slažem apsolutno. Hvala.
Hvala. Ante Sanader, replika. Izvolite.
Hvala. Evo kolega vi ste u svom prvom, nekoliko točaka ste imali, prva točka je bila neaktivnost osnivača. Pa gledajte neaktivnost osnivača se vrlo lako riješi jer neaktivnost osnivača se na prvim sljedećim izborima riješi. Neposredni izbori i taj neaktivni osnivač nestane, dođe novi aktivni i ambiciozni. Ali već u svom drugom stavu kad ste rekli demantirali ste sami sebe jer ste rekli u drugom stavu svi bi htjeli sve. Svaki grad i općina bi htjela imati poduzetničku zonu. A što im je raditi? Gradonačelnik i načelnik upravo su ti koji trebaju stvarati uvjete za razvoj poduzetništva i to je njihova glavna aktivnost. Svak se bori za svoj grad, za svoju općinu i to je obveza. Ali su problemi veliki, nije lako privući investitora. Ja sam bio župan, evo konkretno, ponudio sam investitorima i to javno medijski garantiran otkup zemljišta u tri dana, građevinsku dozvolu u 50 dana, 10 tisuća eura svaki dan kašnjenja. To je ono što može ponuditi neki čelnik jedinice lokalne ili regionalne samouprave. I zato nije dobro stvarati u ovom Visokom domu tezu kako su zone prazne zbog neaktivnosti poduzetnika i stvarati lošu sliku o poduzetničkim zonama jer ipak su poduzetničke zone postigle efekat i stvorile su dobre uvjete i povuklo se niz investitora. Nažalost, takva je investicijska klima da nemamo velike investitore. Ali niz zona ima vrlo dobre projekte i vrlo dobre investitore. Tako da mislim da je, vi kažete treba štititi državnu imovinu. Ja spadam u one vokaliste i kažem svaki grad i općina, svaka županija koja ima prostorni plan uređenja, koja ima GUP na tom području oni trebaju biti gospodari. Ja nisam više čelnik ali mislim da ti ljudi trebaju upravljati na svom području i da nema što država i AUDI moliti se oni godinu dana, dvije godine se boriti da bi oni dobili to zemljište. Kad su napravili GUP, kad su napravili prostorni plan onda oni trebaju upravljati tim područjem bez ikakve države i bez ikakvih AUDI-ja i DUDI-ja.
Vrijeme kolega. Hvala. Odgovor, kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega ja svakako cijenim vaše iskustvo kao župana, bili ste župan dakle znate što je voditi jedinicu lokalne samouprave. I ono što ste rekli dakle neaktivnost osnivača naravno da svaki gradonačelnik to želi ili načelnik ili župan želi dovući investicije u svoju jedinicu lokalne samouprave i da bi to birači trebali kazniti znači aktivnost, odnosno neaktivnost bi trebali kazniti a aktivnost nagraditi. To je naravno teorija. Evo jedan vaš kolega kada mi je replicirao rekao je vi ste to teoretski lijepo rekli, ali praksa je drugačija. Nažalost, praksa je drugačija i ovdje i često imamo iznimke koje potvrđuju pravilo ovo loše. Žao mi je što ste iz moje rasprave dobili dojam da mislim da je sve loše. Ne, ne mislim. Baš suprotno, kao što ste i sami rekli ima puno investicija, ima puno dobrih primjera mogu i ja nabrajati neke ali sam upravo htio staviti naglasak na ovaj negativni dio jer to je ono što me tišti. Gdje su novci poreznih obveznika, mene i vas, otišli? Gdje nisu naišli na plodno tlo, gdje nisu realizirani zbog neodgovornosti nekih ljudi. Dakle ne govorim, ja shvaćam jer sam i sam to pokušao dovesti investitora u općini je lako. Apsolutno nije lako i vi kažete sve što vi kao čelnik lokalne samouprave možete ponuditi ste ponudili. Međutim, evo kao i kolega Škvarić je govorio kako se poduzetnici ponašaju u ovakvom okruženju. Daj Bože da to ne bude tako i da uskoro imamo i ulagače koji će biti odgovorniji i puno čelnika jedinica lokalne samouprave koji će odgovorno se odnositi i prema javnom novcu i prema prostoru i prema onome za čega su od svojih sugrađana dobili mandat. Hvala.
Hvala. Josip Borić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Hajduković ja ću se osvrnuti na onaj dio gdje ste rekli da država nema često sluha za lokalnu samoupravu. Ja ne mislim da nema često nego nema uopće. Ja nisam čuo niti u ove 2,5 godine vidio nijednu mjeru koja je išla u korist lokalne samouprave. Ne mogu se uopće sjetiti. Jer ne znam zbog čega se u ovom mandatu lokalna samouprava doživljava kao trošak. Svome sam načelniku rekao da ni u kom slučaju ne pokušava odvesti bilo kojeg investitora u Ministarstvo gospodarstva jer će mu se desiti isto što i kolegi iz Bakra. Znači, dovedete investitora po jednom pitanju, a onda ga oni usmjere tamo gdje je HNS ili SDP na vlasti. Recimo ovdje je bila šteta od 42 puta manja cijena. Ne znam tko je tu što zaradio? On pristaje na 60 eura, oni mu prodaju za 10 kuna. Ali dobro, to je način ponašanja prema investitorima. A što tek oni misle o nama i kakav je to sustav o tome neću. 600 milijuna kuna nije trošak, taj ulog je vratio zasigurno najmanje 5 puta više u državni proračun. To nije trošak. 600 milijuna kuna kako se uložilo u desetak godina to vam je iznos koliko je ova vlast izdvojila samo za konzultante u tri godine. Ako je istinito da se 200 milijuna kuna godišnje izdvaja za raznorazne savjetnike, konzultante itd. To bi mogao biti trošak jer nemamo povratnu informaciju što smo od njihovih savjeta i konzultacija dobili. Moramo se odmaknuti od toga da su lokalne samouprave trošak jer nisu ni one nerazvijene krive što su takve. '90-e godine mi nismo krenuli svi sa jednakih pozicija. Tako da ni nakon 20 godina nećemo biti u istoj poziciji. Nekima ide bolje, nekima ide gore ali nisu oni krivi. A mi smo s ovim zakonom na otocima diskriminirani. Otok je kopno sa 4 strane okruženo morem. I ako nije duže od 20 km mi od države dobiti ne možemo ni kvadrat zemlje, a nismo krivi za to. I to je nepravedno, i to nije nova pravednost. I to neka isprave.
Hvala. Odgovor, kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Borić nisam rekao da Vlada nema sluha za jedinice lokalne samouprave nego sam rekao upravo obrnuto, a vi ste mi to i potvrdili u svojoj raspravi. Dakle, često jedinice lokalne samouprave nemaju sluha prema centralnoj vlasti koja naravno ima svoje probleme koje je najčešće reći ma nemaju oni probleme, oni to namjerno opstruiraju, oni ne žele pomoći, oni nisu kooperativni. To je upravo ovo o čemu vi pričate. Ne želite investitora dovesti u ministarstvo jer navodno će biti upućen samo na jedinice lokalne samouprave gdje na vlasti su članice Kukuriku koalicije. To je apsolutno netočno kolega. Ako ću vam govoriti o primjeru svoje županije i o ulaganju centralne vlasti u jedinice lokalne samouprave onda vam odgovorno mogu tvrditi da sigurno preko 80% državnih ulaganja ide u jedinice lokalne samouprave gdje na vlasti nije nitijedna od stranaka Kukuriku koalicije. Hoćete HDZ-a, hoćete HDSSB-a, HSS-a ili u različitim kombinacijama. Dakle, ulažu se bez obzira na stranačku pripadnost. Ja imam velike senzibilitet prema otocima ali kolega podsjetit ću vas koliko država izdvaja za otoke. Baš smo o tome i nedavno raspravljali u ovom Visokom domu. Ja shvaćam da postoje objektivna ograničenja otoka, da je život na otocima drugačiji nego život na kopnu prije svega što se tiče povezanosti i veza ali ćete isto tako dopustiti da ja mogu reći isto nešto o svom kraju koje je isto tako pasivan kao i otoci, koje isto tako ima velikih problema i bili bi vrlo, vrlo sretni da imamo isto takva ulaganja i takav tretmana kojim država brine o svojim otocima, da se krivo ne shvati, ima veliki senzibilitet za problem otoka i otočkog života ali život nije lagan ni u jednom kraju lijepe naše.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. Boris Blažeković izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče. Prvo htio bih reći da je o samom zakonu detaljno u ime HNS-a govorio moj kolega Dragutin Glavina i u potpunosti se slažem, podržavam njegovu raspravu. Drugo što želim reći da mi je izuzetno žao gospodine potpredsjedniče da vi nećete sudjelovati i ne sudjelujete u ovoj raspravi zbog vašeg iskustva u ovom predmetu, ovoj tematici. Dozvolite da vam ovim putem čestitam na nagradi koju ste nedavno primili u Kanu, čestitam na ponos je svima nama. Ja ću govoriti o vezano uz cijelu ovu temu ali bi skrenuo na važnost malog i srednjeg poduzetništva. Bit će nešto malo lakša priča kao zadnja rasprava. Malo i srednje poduzetništvo nasušna je potreba svake posebice male države i to iz više razloga, zbog razvoja gospodarstva uopće, zbog dobrog osjećaja da građanke i građani žive u zemlji u kojoj se mogu ostvariti svi osobni poduzetnički kreativni potencijali, zbog oslobađanja nepresušnih kreativnih potencijala, poduzetnika i svih onih koji poduzetništvo prate ali u konačnici zbog oslobođenja kreativnog potencijala cijelog društva. U maloj za Hrvatsku po broju stanovnika državi koja je istinski regulator pravednosti i osjećaja ravnopravnosti jest i mora biti poticanje i razvoj malog poduzetništva. Teško da se stanovnica ili stanovnik manje drže, može dobro osjećati ako u svijesti nosi spoznaju da svi rade za nekoliko velikih poduzetnika od kojih je jedan od najvećih država. Državno gospodarstvo osim što je često nepresušni poligon za krađu i korupcije, posebno je plodno u donošenju krivih tj. političkih odluka u ekonomiji što manje-više redovito rezultira katastrofom. Ekonomija gospodarstva zahtjeva isključivo dohodovne odluke, čim se upetlja politika, krene strmoglava spirala neprofitabilnosti i trajnih nekih put nesagledivih gubitaka i to onda plaćaju jasno građanke i građani i to često neograničenim količinama novaca, npr. zato je bila nasušna potreba da se brodogradilišta privatiziraju jer porezni obveznici više nisu mogli podnositi te milijarde poticaja. Još jedna anomalija državnog gospodarstva je ne konkurentnost u negativnom smislu. Tko se od privatnih poduzetnika može na javnom otvorenom tržištu i tko bi se uopće mogao u tržišnoj utakmici natjecati i pobijediti državu. Veliki poduzetnici su važni i ne smije ih se ubijati nikakvim mjerama ali ne treba ih se za razliku od malih poduzetnika poticati s naslova države ukoliko se ne radi o strateškim djelatnostima. Male poduzetnike, malo poduzetništvo treba pak poticati na sve moguće, realne i dugoročno isplative načine sa svim mogućim sredstvima iz svih državnih resursa. Jasno je da je za pravu poduzetničku aktivnost potrebna uređena pravna država. Jasno je da je za uspješno poduzetništvo važno uređeno i pozitivno okruženje. Uloga države u poticanju razvoja malog poduzetništva je nasušna. Država je neophodna u reguliranju pravednih odnosa na tržištu i neophodna je u kontroli pravedne tržišne utakmice. Tu je uloga države ne zamjenjiva i ona je dužna pronaći sve moguće instrumente za ispunjenje te njene najvažnije uloge u gospodarstvu, omogućiti za sve poslovne subjekte, ravnopravnu tržišnu utakmicu i kontrolirati tu istu utakmicu. Postoji u Hrvatskoj nadprosječno žilavi poduzetnici koji su usprkos svim nedaćama, problemima, nelikvidnosti, krive konkurencije, maćehinskog odnosa države, podmetanja u lokalnim samoupravama, problematičnim rješenjima i institucijama i brojnim drugim problemima koji su uspjeli opstati i razviti svoja gospodarstva. Ti su poduzetnici odnosno tvrtke oni koji su najviše zainteresirani za ravnopravnu tržišnu utakmicu i oni imaju i moraju imati od države najviše koristi a država mora služiti najzdravijem dijelu hrvatskog gospodarstva kako bi taj vitalan dio bio motiv svima da se poslovanje poboljšaju, unaprijede i podignu na što je više moguću dohodovnu razinu. Jedna od stvari koje također treba spomenuti je i poduzetnička klima u Hrvatskoj, ne samo danas. Nevjerojatno je da se nakon desetak godina bijega iz dogovorne, dvadesetak godina bijega iz dogovorne ekonomije nismo oslobodili načina razmišljanja gdje svaki poduzetnik koji je bogat je ujedno i lopov i to bez obzira na način kako je do bogatstva stigao ili kako ga je stekao a postati stvarno materijalno bogat moguće je isključivo i jedino ukoliko ste privatni poduzetnik, nitko tko nije privatni poduzetnik ne može postati stvarno materijalno bogata osoba i tko god je materijalno bogat a nije privatni poduzetnik mora biti izložen propitivanju državnih, poreznih i istražnih tijela. Poduzetništvo i poduzetniče aktivnosti imaju isključivo jedan jedini zadatak a to je stvaranje dobiti odnosno zaradu. Što netko s ovim poduzetničkom aktivnosti više zaradi znači da je uspješniji poduzetnik, uspješni poduzetnici moraju biti naš ponos i primjer drugima da se u njih ugledaju. Hrvatska mora omogućiti svojim građankama i građanima da se u svojim poduzetničkim aktivnostima materijalno bogate, biti bogat nije nemoral, biti bogat ne znači biti loš član zajednice, biti bogat znači biti uspješan, pametan, sposoban. Uspješnim i bogatim poduzetnicima se trebamo ponositi, moramo im dati društveno priznanje i status kao što se trebamo ponositi i dati društveno priznanje i status i uspješnim umjetnicima, sportašima ili bilo kome drugome tko se svojim sposobnostima digne iznad prosječnosti. Malo i srednje poduzetništvo zapošljava najveći broj zaposlenog stanovništva iz tzv. radnog sektora, a pravo na radni život od vlastitog rada jest i element ljudskog prava. Nezaposlenost nije samo pitanje egzistencije, već je pitanje svačijeg osobnog dostojanstva, osjećaja da ga njegova sredina cijeni i treba da kao ravnopravan građanin sudjeluje u svojoj zemlji. Zato nezaposlenost, naročito dugotrajna, jest i to ne samo financijske nego svake druge nepravde, država stoga mora osigurati uvjete za razvoj ukupnog gospodarstva po mom osobnom uvjerenju, posebno malog poduzetništva koje najpropulzivnije može osigurati ljudska prava iz područja prava na rad i život od vlastitog rada. Poduzetničke zone su važni inkubatori malog i srednje poduzetništva, oni su važni poduzetnicima, ali i lokalnoj zajednici. Razvijena i dobro osmišljena poduzetnička zona može biti centar i brojnih drugih društvenih, kulturnih i sportskih aktivnosti lokalne zajednice. Zato je važno od strane države na bilo kojoj razini, da na jednostavan, transparentan i brz način omogući izgradnju i razvoj poduzetništva u poduzetničkim zonama. Ufam se da je prijedlog ovog zakona na putu ostvarenja tog cilja.
Hvala. Imamo jednu repliku, Goran Marić.
Kolega Blažeković, malo ste odmaknuli od prijedloga izmjene zakona, ali ste dobro dotaknuli važnost malog i srednjeg poduzetništva. Međutim, Hrvatska je sustavno uništila malo i srednje poduzetništvo. Skoro da ga ne postoji. Govorili ste i o drvnoj industriji, navest ću vam kako funkcionira u praksi drvna industrija u Hrvatskoj. Proizvedu se u Gorskom Kotaru od hrvatskog drveta stolice kao poluproizvod i cijena koštanja uz jeftinu radnu snagu i ne plaćenu radnu snagu je primjerice 30 eura po stolici, onda se ta stolica izveze u matičnu zemlju, primjerice u susjednu Italiju ili Austriju, uz cijenu 31 euro, ta stolica se u inozemstvu polakira i ponovo se doprema u Hrvatsku po cijeni od 100 eura. Sva dobit ostaje u inozemstvu i ta se stolica skladišti u poduzetničku zonu u skladištima poduzetničke zone.Zapravo, većina poduzetničkih zona je pretvorena u skladište inozemnih malih i srednjih poduzetnika, a ne hrvatskih. Govorili ste i o poduzetničkoj klimi, međutim za takvu klimu su dijelom zaslužni i poduzetnici, odnosno kvazi poduzetnici jer nije grijeh zaraditi, ali je grijeh zaraditi na štetu drugih. Nije grijeh ni biti bogat, ali je veliki i teški grijeh obogatiti se na štetu države i štetu drugih ljudi, a u većini slučajeva svjedočimo upravo takvima. Ne možemo zvati moralnim poduzetnikom koji ne plaća radnika i duguje dobavljačima i ne plaća uopće dobavljačima, to ne može biti moralan poduzetnik. Nažalost ima i takvih, a srećom ima i poštenih.
Hvala. Odgovor, kolega Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Marić, o drvnoj industriji nisam rekao ni jednu jedinu riječ, ali dobro. … [[Upadica se ne čuje.]] O drvnoj industriji. Ni jednu jedinu riječ. Ali ako je to vaš interes da govorite o drvnoj industriji u replici, nemam ništa protiv. Što se tiče ovog da sam malo skrenuo s teme, jesam, baš zato jer smatram da je neophodan važan razvoj malog i srednje poduzetništva u zemlji kao što je Hrvatska i zato što isto se slažem s vama da je to satrto i da je to uništavamo od '90. do 2012. Ako vi mislite da je nakon 20 godina sve moguće riješiti, sve moguće probleme koji su nastali '90. do 2012., moguće riješiti u 2 godine, čestitam, ja bih volio da nam date taj čarobni štapić. Što se tiče vaše teme, odnosno vaše replike na poduzetnike i kvazi poduzetnike, ja o kvazi poduzetnicima nisam govorio isto tako ni jednu jedinu riječ. Ja sam govorio o poduzetništvu, o malom i srednjem poduzetništvu koje je … za razvoj države. O kvazi poduzetnicima, o ljudima koji rade mimo zakona, o tome se stvarno moraju i to hitno, što prije u svim mogućim količinama brinuti institucije ove države, a kao što vidimo nešto su već i počeli. Hvala.
Hvala i vama. Za riječ se javio zamjenik ministra. Izvolite zamjeniče.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Sabora, uvažene saborske zastupnice i saborski zastupnici. Evo na kraju ove rasprave htio bih vam se zahvaliti na zaista konstruktivnim raspravama, ali isto tako dozvolite mi i nekoliko komentara za onaj malo manje konstruktivan dio. Prije svega, kada govorim o konstruktivnosti, uvaženom zastupniku Plešeu, znači odgovor još jednom, dakle registar je uspostavljen, a što se tiče iznosa koji je preko Ministarstva poduzetništva i obrta kroz državni proračun usmjeren u poduzetničke zone 2013. godine, to je bilo 10 milijuna kuna. Uvaženi gospodine saborski zastupniče Klariću, ja vam se zahvaljujem na onom dijelu, konstruktivnom dijelu, ali isto tako mislim da ste u svojoj raspravi govorili o dva slučaja, prvi u kojem spominjete da nije primio potencijalne investitore, moram reći da nakon razgovora 14.01. kojega smo vodili, već 15.01. su u Ministarstvu poduzetništva i obrta, dakle primljeni kolege potencijalni njemački investitori za ulaganje u tu poduzetničku zonu. I drugi dio koji se odnosi na neku vrstu slikanja o kojem ste pričali, naime ja to nisam doživio kao slikanje već kao jedan zaista kvalitetan radni sastanak o kojem smo razgovarali o daljnjem razvoju te zone Kukuljanovo pa ako se dobro sjećate iza toga nekoliko mjeseci iza toga upravo smo i tu zonu posjetili zajedno sa potencijalnim kineskim investitorima. Žao mi je što ovdje nema uvaženog zastupnika Šukera, ali siguran sam da će pogledati snimku kraja ove rasprave i želim reći da smijeha ili osmijeha u sabornici mislim da treba biti mnogo više nego vike, neke galame kojom se pokušava ili zastrašiti ili oboriti neko činjenično stanje. I taj moj osmijeh ili smijeh nije bio nikako upućen uvaženom zastupniku gospodinu Šukeru već zapravo jedne apsurdnosti jedne situacije u kojem se ovaj zakon proglašava stvaranjem poduzetničkih barijera iako se zapravo zna da se radi doslovno o uvođenju jednog reda i discipline i to je činjenica. Jer kada govorimo o razdoblju od 2004.do kraja 2011.godine dakle uloženo je u poduzetničku strukturu u poduzetničke zone i poduzetničke potporne institucije 1,77 milijardi kuna. Rekli smo to je 346 zona od kojih 196 je aktivno, ima barem nekakvu gospodarsku aktivnost, a 150 nema nikakve gospodarske aktivnosti. E kada govorimo o tim zonama u kojima nema nikakve gospodarske aktivnosti i kada gledamo zajednički to je preko 580 gotovo 600 milijuna kuna koje je uloženo u poduzetničku infrastrukturu koja uopće ne funkcionira. I to je činjenica. Isto tako odmah početkom 2012.godine počeli smo uvoditi red upravo u taj segment. Činjenica je ta da je otprilike 45 milijuna kuna bilo da tako kažem vani neopravdano. Dakle jedinice lokalne i područne samouprave nisu pravdale ta sredstva. Ono što smo u 2012., 2013.godini napravili preko 35 milijuna kuna je opravdano, rađen je pritisak na te zone dakle na jedinice lokalne i područne samouprave da opravdaju te troškove ili vrate u državni proračun i s time ćemo nastaviti i dalje. Jer je osnovna intencija ove Vlade od prvog dana mandata ove Vlade da se ulaže u one poduzetničke zone koje su zaista opravdale svoje očekivanje. Tako će biti i u 2014.godini. Još jednom se vam se zahvaljujem na raspravi i pozivam vas da jednoglasno prihvatite prijedlog ovog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture. Hvala lijepo.
Hvala i vama zamjeniče. Imamo dvije replike. Tomislav Klarić. Izvolite.
Poštovani zamjeniče ministra, ja sam dao 4 konkretna prijedloga konkretna amandmana. Prvi, dodati pod onaj popis tko upravlja poduzetničkom infrastrukturom trgovačko društvo d.o.o. o 100%-nom vlasništvu jedinice lokalne samouprave osnovano radi upravljanja i izgradnje poduzetničke zone. Druga izbrisati riječ gospodarski i ostaviti interes RH jer nam to olakšava u procesu rješavanja imovinskopravnih odnosa unutar industrijske zone. Preformulirati onih 66 vaših posto o čemu smo svi govorili, a vi uopće niste sada komentirali na način da je tih 66% onog prostora koje je unutar obuhvata industrijske zone imovinskopravno riješen i moguće ga je staviti u funkciju jer godinama ćemo još rješavati imovinskopravne odnose s obzirom na katastar i gruntovnicu koji nisu riješeni na prostoru pojedinih urbanističkih planova pojedinih zona. Što se tiče primiti stranog investitora komentar je bio vezan za to, ja sam zamolio da ga vi osobno primite i rekli ste da ćete ga primiti osobno. Došli su moji direktor, dobro to za ovaj zakon sada nije bitan. Konkretan prijedlog kojeg smo dali u pismenom obliku ću dostaviti ovaj amandman, ali ja bih volio da se očitujete o tome. Bez ove i ovakvog načina promišljanja mislim da je bespredmetno prihvatiti ovakav zakon jer nam ništa ne olakšava po pitanju dobivanja zemljišta u vlasništvu RH, a o tome je govorilo barem 90% govornika ovdje večeras.
Hvala. Sljedeća replika, Goran Marić.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine zamjeniče ministra, nadam se da ćete se složiti da je subjektivan dojam svakog pojedinca što je konstruktivno, a što je manje konstruktivno. To ovisi i o shvaćanju pojedinačnom. Tako i o smijehu. Istina da ovdje ima neugodnih situacija, ali najmanje je prikladno smijati se na današnju, ne ove nego na današnje vrijeme i situaciju koja je općenito u Hrvatskoj. Ali možda je netko doživio vaš smijeh kao podsmjeh, e onda je to problem, a možda je doživio. Ja ga tako nisam doživio ali možda je netko drugi. Pa dopustite da svak doživi onako kako on osobno osjeća. Govorili ste o 600 milijuna kuna bačenih jer neke poduzetničke zone ne funkcioniraju. Kada se radi o infrastrukturi smatram da u konačnici nikad nije novac bačen ali ovdje gdje poduzetnička zona funkcionira ne znači da će već za 6 mjeseci funkcionirati. Oscilacije i ciklusi su uobičajeni u ekonomskoj aktivnosti. Sjetite se prvog centra na zapadu Zagreba gdje je cijeli Zagreb čekao tri sada na ulaz da bi ušao taj trgovački centar, danas se zatvara. Otvara se na istočnom dijelu. Ali mene bi interesiralo koliko je koštalo obilaznicu promijeniti i ove naplatne kućice i jeli IKEA u tom sudjelovala i sa koliko i koji je efekat, ali i koliki će biti negativni učinci svega toga? Kazali ste da je 150 neaktivno, a 196 aktivno, možda će i od ovih aktivnih pola nestati kakva je situacija u Hrvatskoj.
Hvala. Zaključujem raspravu. Zahvaljujem se zamjeniku ministra sa suradnikom, vama kolegice i kolege. Za danas bi završili. Sutra nastavljamo sa Konačnim prijedlogom Zakona o potvrđivanju ugovora o jamstvu između RH i Europske banke za obnovu i razvoj za "Projekt modernizacije HŽ infrastrukture", hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 628. Ugodan nastavak dana, sutra se vidimo.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 627. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane je podnio poštovani zastupnik Tomislav Klarić. Molim predstavnika predlagateljice Dražena Prosa da se očituje o amandmanu br. 1.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Sabora, uvažene saborske zastupnice i zastupnici. Dakle, amandman br. 1. se ne prihvaća sa sljedećim obrazloženjem, člankom 1. već se definiralo da osnivači upravitelji poduzetničke infrastrukture što uključuje i poduzetničke zone mogu biti i jedinice i tijela lokalne i područne (regionalne) samouprave odnosno trgovačka društva koja su u vlasništvu jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave. I to bez izravnog ograničavanja osnivačkog vlasničkog udjela. Ali što podrazumijeva da tako posebno osnovana trgovačka društva u svrhu izgradnje i upravljanja poduzetničkom infrastrukturom u poduzetničkoj zoni mogu biti i u 100%-nom vlasništvu jedinica lokalne ili područne, odnosno regionalne samouprave.
Podnositelj amandmana poštovani zastupnik Tomislav Klarić. Izvolite.
Poštovani predlagatelju budući da je već u praksi u primjeni posebno se navodi trgovačko društvo kao takvo isključivo registrirano i u djelokrugu svojih djelatnosti ima izgradnju, razvoj, unapređivanje poduzetničke infrastrukture u ovoj vašoj formulaciji je preširoko napisano. Smatram da je ovakva formulacija kako sam predložio potrebno je napisati, ništa ne remeti u samom zakonu. I tražim glasovanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo o amandmanu poštovanog zastupnika Tomislava Klarića br. 1. kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman br. 2. istog poštovanog zastupnika.
Amandman br. 2. se ne prihvaća i to iz razloga što se člankom 3. stavkom 2. definiraju vrlo jasni kriteriji koje jedinice lokalne ili područne samouprave mora ispuniti po pitanju aktivacije raspoložive površine svih poduzetničkih zona unutar svog prostora. Naime, zahtjev za darovanje zemljišta u vlasništvu RH za izgradnju, odnosno proširenje poduzetničke zone podnosi jedinica lokalne ili područne samouprave kao vlasnik, odnosno osnivač svih poduzetničkih zona na svom području pa je i iz tog razloga potrebno utvrditi ukupni iznos aktivirane raspoložive površine svih poduzetničkih zona unutar prostora jedinica lokalne i područne samouprave kako bi se utvrdila gospodarska opravdanost darovanja zemljišta na razini cjelokupne jedinice lokalne i područne samouprave.
Podnositelj amandmana poštovani zastupnik Tomislav Klarić. Izvolite.
Smatram da ovakva formulacija članka ograničava jedinice lokalne i regionalne samouprave prilikom zahtjeva za dodjelu zemljišta od strane Vlade RH. Apeliram zaista na sve, posebice na gradonačelnike, načelnike da ovakvu formulaciju kako sam predložio u ovom amandmanu prihvate. Ne može se sagledavati zbir svih površina poduzetničkih zona na prostorima jedinica lokalne samouprave ili regionalne samouprave naprosto iz razloga jer je nemoguće ispoštovati ovaj kriterij od 66%. Ovo mi daje za pravo tim više i rasprava koju smo proveli ovdje na Saboru kad je većina zastupnika i s lijeve i s desne strane istaknula ovaj problem. Na ovaj način kako je predloženo svaka poslovna zona ima svoju specifičnost, naročito iz razloga neriješenih imovinsko-pravnih odnosa na prostoru obuhvata urbanističkih planova. Ovim prijedlogom mog amandmana predlaže se da ona površina koja je imovinsko-pravno riješena opremljena infrastrukturno može odmah krenuti u realizaciju popunjavanja sa investitorima i ne može nikako u zbir ukupno aktivirane površine ulaziti ono što imovinsko-pravno nije riješeno. Svaka poslovna zona je sama po sebi specifična. Ne može se ograničavati blizinom neke druge postojeće zone koja trenutno u ovom trenutku nije popunjena. Za ovo mi daje za pravo i ono što sam govorio prilikom donošenja ovog zakona prije 8 mjeseci njegove primjene već radimo izmjene ovog zakona. Naprosto nije moguće ispuniti taj kriterij od 66% treba sagledavati svaku zonu samu za sebe eto i u raspravi kolege iz SDP-a ste spominjale perspektivne i ne perspektivne zone. Ukoliko stavljamo u isti paket jedne i druge nemoguće je ispoštivati ovaj kriterij od 66%, treba sagledavati svaku zonu samo za sebe. Tražim glasovanje i molim vas da poduprijete.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 2. poštovanog zastupnika Tomislava Klarića kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. Dajem na odlučivanje Konačni prijedlog zakona, molim da se izjasnite. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 78 za, 14 glasova protiv i 9 suzdržanih glasova donesen Zakon o izmjenama i dopuni Zakona o unapređenju poduzetničke infrastrukture u tekstu kako ga je predložio predlagatelj. Poštovane kolegice zastupnice, poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru. Nastavljamo u plenarnom zasjedanju Hrvatskog sabora, 12. sjednica. Počinjemo u skladu sa dnevnim redom, a sad je na redu - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o jamstvu između Republike Hrvatske i Europske banke za obnovu i razvoj za "Projekt modernizacije HŽ Infrastrukture", hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZ br. 628 Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog ste primili. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje, članci 194. do 202. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o konačnom prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Da li predstavnik predlagateljice želi dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani Zdenko Antešić, zamjenik ministra pomorstva, promete i infrastrukture. Izvolite poštovani zamjeniče ministra.