U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega potpredsjednik Željko Reiner.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice. Naravno predsjednik Vlade nije došao, što nismo ni očekivali, jer on ionako do ovog Sabora ne drži ništa. Ali moram reći radi vas i radi hrvatskog naroda jedini hrvatski zakon koji spominje pojam radne obveze je Zakon o obrani koji u članku 29. definira kao obvezu zaposlenika u tijelima državne vlasti, jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnim osobama kojima je utvrđena obveza obrambenih priprema, a koju može uvesti Vlada u slučaju ratnog stanja i stanja neposredne ugroženosti. Kad sam čuo o uvođenju radne obveze ja sam razmišljao da kao pričuvni časnik Hrvatske vojske danas dođem u odori na posao jer je možda Vlada proglasila ratno stanje a da ja to ne znam. Budući da koliko ipak znamo nije proglašeno ni ratno stanje niti neposredna ugroženost, primjerice zbog nekog strašnog potresa, tsunamija, jezivih poplava, odnosno neke sveopće elementarne nepogode uvođenje radne obveze je naprosto protuzakonito ograničavanje ustavnih sloboda jedne kategorije radnika tj. bolničkih liječnika. Ako govorimo o velikim katastrofama i nepogodama jedina itekako velika katastrofa za cijeli narod je upravo ova nesposobna Vlada. Možda su to napokon shvatili pa su zato uveli radnu obvezu. Pitamo se do kad će Vlada u svojoj nesposobnosti da rješava bilo koje probleme pa i one vezane uz odnose sa sindikatima bahato i arogantno poduzimati radnje koje su naprosto protuustavne i protuzakonite kao što je ova. Brine li Vladu da u hrvatskom zdravstvu u ovom času nedostaje preko 1200 liječnika specijalista? Brine li koga u Vladi da je 36 liječnika samo u srpnju odmah nakon ulaska Hrvatske u EU krenulo trbuhom za kruhom uglavnom u Njemačku, Veliku Britaniju i skandinavske zemlje? Želim naglasiti da je u cijeloj prošloj godini samo 40-ak liječnika odlučilo otići u inozemstvo a sada je u prvom mjesecu ulaska u EU toliki broj otišao. To narod treba znati jer mu se ne želi reći da ga uskoro neće imati tko liječiti. Da li to nekoga brine u Vladi? Očito ne jer oni ionako dođu kad im zatrebaju do svih zdravstvenih usluga za sebe i svoje bližnje odmah bez ikakvog čekanja, bez ikakvih ograničenja kod najboljih specijalista i stručnjaka. A narodu za koji se tako jako brinu pa bolničkim liječnicima protuzakonito određuju radnu obvezu neka bude kako može im biti. Našli su i krivca za loše stanje u zdravstvu, liječnike. Onda naravno još režimski mediji plasiraju pokoju priču neistinitu o tome kako liječnici ništa ne rade, imaju plaće po 30, 40 tisuća kuna, korumpirani su, neznalice i time je naravno sve riješeno. Premijer je također jasno rekao što misli o liječnicima, proglasio ih je naprosto zabušantima. Nadam se samo da su to svi oni jako dobro čuli pa da će se toga sjetiti pri sljedećim izborima, što o njima misli njihov premijer. Želim isto tako jasno razotkriti jedan Vladin spin koji se zadnjih tjedana stalno ponavlja, a po kojem je za jako produljene liste čekanja kriv štrajk bolničkih liječnika. To naprosto nije točno. Za produljene liste je poglavito krivo to što su zadnjih godinu i pol budžeti za lijekove i potrošni materijal u bolnicama, posebno onim vrhunskim, dakle kliničkim, smanjen na polovicu. Kad imate samo polovicu novca u odnosu na ono što ste imali ranije naravno da ćete moći primjerice ugraditi samo polovicu kukova umjetnih ili samo polovicu količine pacemakera ili bilo čega drugoga, odnosno da ćete pacijente odgađati. I to je prava istina o razlozima produljenja listi čekanja, na mnoge dijagnostičke i terapijske zahvate, a ne štrajk bolničkih liječnika koji su zapravo cijelo vrijeme navodnog štrajka uglavnom radili. Da nisu uvjeravam vas da bi situacija bila strašna. Međutim, pokazatelji broja pregleda jasno govore da nije problem u bolničkim liječnicima nego naprosto još jedanput naglašavam u krajnjem nedostatku novca za bolnice. Prema tome, treba jasno reći da se i tzv. sanacijom zdravstvenih ustanova bez provedenih neophodnih strukturnih reformi nije postiglo apsolutno ništa. Kakvo je stanje najbolje govori to što su otpočetka tzv. sanacije načinjeni dodatni dugovi bolnica i to u iznosu višem od 700 milijuna kuna. Ali i to je dokaz da su zapravo bolnice radile pa i bolnički liječnici. Naravno to se isprva neće vidjeti i tvrdit će nam se koncem ove godine da zahvaljujući sanaciji bolnice više nemaju dugova ali to o čemu ja sad govorim jasno će se pokazati sljedeće godine pa se onda nadam da se nitko tome neće čuditi. Još jedanput naglašavam ovo je protuustavna i protuzakonita odluka. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme. Ako je protuzakonita znate što morate učiniti, a Vlada mora zaštititi prava pacijenata. Kolega Branko Vukšić u ime kluba Hrvatskih laburista.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Kamen u zdravstvu se počeo kotrljati nizbrdo onoga trenutka kada je Vlada donijela jednu od najlošijih odluka u ove dvije godine u moru loših odluka jednu od najlošijih a to je smanjivanje zdravstvenog doprinosa za 2 indeksna poena. Hrvatski laburisti su tada upozoravali da će doći do kolapsa u zdravstvenom sustavu jer i sa onoliko novca koliko je zdravstvo imalo sa 2 indeksna poena više bilo je premalo novca. Međutim, tada je ministar zdravlja gospodin Ostojić rekao da novca u zdravstvu ima dovoljno, znači i previše, zato su i smanjili dva indeksna poena i da će preraspodjelom u zdravstvu zdravstvo funkcionirati daleko bolje i da će izvršavati sve one obveze koje treba izvršavati. A to su vjerojatno pretpostavljaju obveze prema zaposlenima i prema medicinskim sestrama i prema drugom osoblju i prema liječnicima. U situaciji kada je potreban više nego ikada socijalni dijalog u Hrvatskoj koja je u velikoj prije svega moralnoj krizi, a onda i ekonomskoj krizi, nije uputno, nije primjereno, čak nije ni pristojno da predsjednik Vlade RH liječnike naziva zabušantima. Nisam nikada čuo sa ove govornice da je itko govorio o hrvatskim liječnicima kao liječnicima koji ne rade, koji ne pružaju pomoć svojim pacijentima, da su nestručni ili jednostavno da zabušavaju na svojem poslu. Upravo suprotno, i sami pacijenti kada su pravljene ankete i kada su ih pitali što je najbolje u hrvatskim bolnicama, širom znači bez obzira jeli to Bolnica u Dubrovniku, Čakovcu, Osijeku, Zagrebu tada su rekli to su liječnici i medicinsko osoblje koje ne zabušava nego radi svoj posao. Uvođenje radne obveze je zapravo potvrda da Vlada nije uspostavila socijalni dijalog. Sve vrijeme razgovora sa Sindikatom liječnika vidjelo se da nema prave volje dogovoriti se s njima. Ja sam razgovarao i sa predstavnicima Sindikata medicinskih sestara i sa predstavnicima Sindikata liječnika i u jednom trenutku su rekli, pa gledajte mi bismo čak pristali na sve uvjete, Vlada samo da kaže evo platit ćemo vam kada budemo imali novca. Nije bilo čak ni te volje. Kupovalo se vrijeme i donio se jedan stav, nećete vi o tome odlučivat, odlučivat ćemo mi. Zato je uvedena radna obaveza liječnicima čime su se kršili zakoni jer nije nastalo u Hrvatskoj izvanredno stanje,nije u Hrvatskoj nastalo ratno stanje pa bi bilo stvarno uputno ako ne može doći, zapravo neće doći može da hoće premijer, predsjednik hrvatske Vlade, da dođe ministar zdravlja i da kaže po kojem slovu zakona je uvedena radna obveza, da li je to ono što je malo prije dobacila potpredsjednica Hrvatskog sabora uvaženom potpredsjedniku Sabora da se štite prava pacijenata. Prava pacijenata se štite na razne druge načine, a jedan od tih načina je da se uspostavi stvarni dijalog i stvarna volja hrvatske Vlade sa liječnicima, sa medicinskim sestrama. Ovo je samo dokaz da dvije godine nakon što je preuzela vlast ova koalicija nije napravili niti jednu reformu, a nije napravila onu reformu u kojoj se najviše zaklinjala, a zaklinjala se upravo u reformu u zdravstvenom sustavu. U zdravstvenom sustavu je sve gore, upozoravali smo da će zbog ona dva indeksna poena se pogoršavati situacija. U bolnicama nema novca od onih najbanalnijih stvari WC papira, rukavica, konca, svega onoga što bismo rekli da je isuviše banalno da bismo spominjali za ovom govornicom. Hvala lijepa.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 10,48 SATI.]] Nakon stanke prvi će govoriti u ime kluba SDSS-a kolega Radin? Kolega Milorad Pupovac, izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora. U ime kluba SDSS-a nakon konzultacija sa zastupnicima kluba nacionalnih manjina odlučili smo se na ovaj korak kako bismo ovaj Sabor i eventualno hrvatsku javnost o čemu nemamo pretjeranih iluzija jer nismo primjereno organizirani niti imamo očito primjerena sredstva prisile na dinamiziranje javnoga mnijenja odlučili smo se unatoč tome da kažemo kako u posljednje vrijeme i posljednjih dana se sužava prostor za normalno djelovanje zastupnika nacionalnih manjina. Neposredan povod za to je dopisnica koju je primio naš kolega Nedžad Hodžić zastupnik bošnjačke i drugih manjina proisteklih iz redova bivših jugoslavenskih naroda. Dopisnica je stigla na Hrvatski sabor na Markov trg i sljedećeg je sadržaja. S obzirom na to kakav je sadržaj i koliko se često može pročitati na portalima pa i u porukama pojedinih ljudi koji dobivaju prostor u javnim medijima i koji stimuliraju ovakve poruke i budući da je anonimna razriješen sam bilo koje obaveze da poštujem privatnost i privatni karakter ovoga što ovdje piše jer to privatno nije. "Kako se usuđuješ đubre jedno muslimansko izgovarati sveto ime Vukovar iz tih usranih muslimanskih smrdljivih usta njuške. Gubi se u svoju zaglupljenu Bosnu i Hercegovinu i tamo seri po Srebrenici i drugim grobištima i po mogućnosti kupi kartu u jednom smjeru da te mi Hrvati više ne moramo ni gledati ni slušati, na kraju odi u tri pičke materine." Ovakvih poruka ovih dana, tjedana, godina smo se svi naslušali ali nismo jednako osjetljivi na njih. Kad se upute prema nama od nekog drugoga, od nehrvata, od nesrbina od nebošnjaka onda reagiramo i jako smo osjetljivi. A kada se uputi prema nama od nekog drugoga prema nekom drugome onda za to osjetljivosti nemamo. I budući da takve osjetljivosti nemamo onda nam se ovakve stvari događaju. Budući da se u našoj politici i našoj javnosti smatra da je ovo normalno i da smo se navikli na ovu vrstu fašističkih poruka koje mogu završiti zlom kao što su završavale '91. i '92., '93. i '94. pred danom gdje smo se svi dužni sjećati a ne voditi političke obračune, gdje smo se svi dužni pokloniti žrtvama, a ne tjerati na poniženje druge bila mi je dužnost da pročitam ovu dopisnicu. Oni koji je nisu čuli, koji su imali prečega posla sigurno nisu ništa izgubili.
Hvala lijepa. I sada u ime kluba nacionalnih manjina najprije će govoriti kolega Nedžad Hodžić a onda Furio Radin.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Sabora, uvažene kolegice i kolege. Ja ću ne samo dok sam u ovom Parlamentu govoriti o Vukovaru i o svim pojavama u ovoj zemlji i kao građanin i kao zastupnik jer naprosto na to imam pravo, a kao zastupnik i obavezu. Obzirom da je ovo, da sam podijelio s vama kao kolegama jednu ajmo reći privatnu stvar još ću reći jednu privatnu stvar. Ja sam vukovarsko dijete Domagoja Šeremeta školovao 3 godine na fakultetu '94., '95. i '96. godine. Osjećao sam se odgovornim zato što su žrtve Vukovara i zarobljenici zatvarani u Srijemskoj Mitrovici, u gradu u kojem sam završio srednju školu i u kaznionici koja je bila nedaleko od mog đačkog doma. Što se tiče Muslimana u Hrvatskoj žrtve u Domovinskom ratu koje su bile u enormnom nesrazmjeru sa žrtvama domicilnog stanovništva daju nam za pravo da s ponosom ističemo tko smo, što smo i u nacionalnom i u vjerskom smislu. Poruke koje šalje muftija dr. Hasanović diljem Europe su takve da je položaj Muslimana u RH da može služiti za primjer za rješenje muslimanskog pitanja u cijeloj Europi koja sa Muslimanima ima određenih problema, ali isto tako i poruke koje on kao poglavar islamske zajednice u ovoj zemlji šalje diljem arapskog svijeta jesu da arapski svijet primjer Hrvatske može uzeti za rješavanje kršćanskog pitanja u arapskim zemljama. Stoga vas molim, dakle ovo nije niti se bojim ovoga kao prijetnje na osobnoj razini, ali kontekst u kojem se sve ovo skupa događa u Hrvatskoj nije dobar i ja vas molim da učinimo sve što je u našoj moći, a puno toga je u našoj moći da ovo društvo ozdravi, društvo je bolesno od veoma opake bolesti koja može eskalirati sa posljedicama koje su velike i ja vas molim dakle ne zbog ovog pisma nego zbog ukupnog stanja u zemlji da napravimo sve što je u našoj moći da ovo društvo ozdravi. Hvala.
Hvala lijepa. Netko će reći, a već je rekao da je to samo dopisnica, ali ona je odraz jednog stanja vidljivog u novinskim komentarima onima čitatelja, a često i novinara, a vidljivo je od komentara ljudi koji sebe smatraju da su iz tzv. kulturnog života. Situacija i u Vukovaru gospodo je eskalirala, to je samo znak ne zbog nastojanja da se primjenjuje zakon već zbog strategije tenzije koji je očito na djelu. Vukovarci nisu ekstremni ljudi. Ja sam razgovarao sa velikim brojem vukovarčana Hrvata koji niti iz daleka ne razmišljaju na taj način. Želim reći da i oni koji čine vandalske činove u Vukovaru su također ljudi koji su izmanipulirani. Dakle dokaz na kraju da je to projekt, a ne samo izraz emocija, a pogotovo izraz pijeteta jel pijetet podrazumijeva konvergenciju ali ne divergenciju je i to da se sprema referendum kako bi se smanjila razina dvojezičnosti svim manjinama u Hrvatskoj. Ako to nije projekt, onda ja ne znam što je. Hvala.
Hvala lijepa. Kolegice i kolege, nadam se da nećete zamjeriti da kažem nekoliko rečenica nakon ovih istupa. Vjerujem da mogu u ime svih zastupnika i zastupnica osuditi ovakav postupak bez obzira što je on došao kao anonimna poruka i da damo podršku našim kolegama predstavnicima nacionalnih manjina ovdje u Hrvatskom saboru. Stupanj demokracije jedne zemlje mjeri se stupnjem kojim većina uvažava manjinu. Pozivam kolegice i kolege, saborske zastupnice i zastupnike da u svojim istupima njegujemo kulturu dijaloga i uvažavanja i da osuđujemo svaku poruku mržnje. Hvala lijepa, nadam se da dijelim mišljenje svih vas. Kolegice i kolege, želim vam dobar dan. Nastavljamo sa sjednicom i raspravit ćemo 7. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 497. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Uvodno će prijedlog zakona obrazložiti zamjenik ministra znanosti, obrazovanja i sporta gospodin Saša Zelenika. Izvolite.
Hvala lijepo poštovana …
Samo trenutak da vas najavim. Potpredsjednik Željko Reiner, izvolite.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice. Klub HDZ-a traži stanku od pola sata. Naime, moramo kao ovaj Sabor reagirati na činjenicu da je Vlada jučer, budući da je očito potpuno nesposobna za socijalni dijalog sa sindikatima pa je od njega odustala jednu olako donesenom protuustavnom i protuzakonitom odlukom proglasila radnu obvezu za sve bolničke liječnike. Odluka o uvođenju radne obveze je prvorazredni skandal. Ona podsjeća na jednu odluku ranije SDP-om predvođene Vlada kojom je nakon jednomjesečnog štrajka 2003. godine uvedena radna obveza prigodom tadašnjeg velikog štrajka liječnika. Iako je i tadašnja SDP-om predvođena Vlada bila neuspjela ona je bila korektnija od ove jer je se barem trudila postupati zakonito budući da je u tada važećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti postojala mogućnost uvođenja radne obveze, no u sada važećem zakonu je naprosto nema. Zbog ove skandalozne odluke Vlade kojom se krši Ustav i koja nije utemeljena niti u jednom zakonu tražimo da dođe predsjednik Vlade i objasni nam svoj potez i to ne samo kao predsjednik Vlade nego i kao pravnik slijedom kojih je to zakona određeno.
Kolega Branko Vukšić.
I klub Hrvatskih laburista – stranke rada iz istih razloga traži stanku od 15 minuta.
Određujem stanku od 10 minuta do 9,47. A sada pozivam zamjenika ministra gospodina Sašu Zeleniku da obrazloži prijedlog zakona.
Hvala gospođo potpredsjednice. Uvaženi zastupnici. Vrlo kratko dakle Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima dakle Državni zavod za intelektualno vlasništvo izradio je taj prijedlog zakona kojim se hrvatsko zakonodavstvo usklađuje sa Direktivom EU 2011/77 o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava. Najkraće moguće, zakonom se mijenjaju i nadopunjuju odredbe koje se odnose na prava i trajanje prava umjetnika izvođača koje se produljuju sa 50 na 70 godina, te na prava proizvođača fonograma i trajanje tih prava također se produljuje. Dopunjuje se nadalje članak koji propisuje trajanje prava za glazbena djela s riječima na način kako to predviđa navedena direktiva. Također temeljem preporuka nacionalne politike za ravnopravnost spolova za razdoblje 2011.-2015.unosi se odredba koja regulira rodnu neutralnost izraza. Postoje još neke suptilnije stvari ali kažem zakon je pred vama, vidjeli ste ga, prošao je odbore tako da su ovo osnovne naznake. Hvala.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi na redu je Klub zastupnika Hrvatskih laburista i kolega Branko Vukšić. Izvolite.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskoga sabora, uvaženi zamjeniče ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Odmah na početku Hrvatski laburisti-Stranka rada će poduprijeti ovu promjenu i izmjenu zakona. međutim za raspravu smo se javili iz jednog razloga što smo primili dosta telefonskih poziva onih ljudi koji zapravo ne shvaćaju što su autorska prava, što su srodna prava i onih ljudi koji ne shvaćaju zašto bi se uopće autorska prava trebala plaćati. Znadete dobro koliko je bilo povika na ZAMP zbog toga što ubire nadoknade za autorska prava. Ne ulazim u onaj drugi dio priče, visinu i možebitne nepravilnosti koje se događaju u tvrtkama koje su zadužene za ubiranje nadoknada za autorska prava. Kada je veliki pisac, irski pisac Oscar Wilde putovao s otoka u SAD došao je na carinu i carinik ga je pitao imate li gospodine Wilde što prijaviti za carinu. Tad je rekao nemam ništa osim svoje genijalnosti. Prije nekoliko dana sasvim sigurno da je većina vas vidjela da je prodana jedna slika za ogroman novac. To su tri studije Freuda, prodane su za 140, nije Freud autor, za 142,4 milijuna dolara. Slike su reklo bi se normalne veličine, znači nije kupljeno djelo radi platna, radi okvira nego je kupljeno radi autora, radi umjetnosti. To bismo mogli reći bukvalno, banalno, zbog autorskog djela. Autorsko pravo je pravo koje uživaju stvaratelji književnih djela, znanstvenih djela, glazbenih djela, općenito umjetničkih djela. Autoru pripada autorsko pravo za njegovo autorsko djelo činom ostvarenja djela i za razliku od većine drugih oblika intelektualnog vlasništva ne podliježe nikakvom administrativnom ili registracijskom postupku. Njime se ne štiti ideja nego samo djelo koje je izražaj ljudskoga uma i ljudskoga umijeća. Ovaj zakon koji je pred nama usklađuje se sa pravnom stečevinom Europske unije i pomiču se neki rokovi za nadoknadu autorskih prava s 50 na 70 godina. Za Oscara Wildea, odnosno za njegove nasljednike njegovih autorskih prava autorska prava su istekla prije 40-tak godina jer Wilde je čini mi se umro 1900. godine. Dakle autorska prava stvaratelji ili izvođači uživaju za vrijeme svojega života i 70 godina nakon smrti. Uglavnom to su najvažnije promjene i usklađivanje sa europskom stečevinom u ovom zakonu i ponavljam, Hrvatski laburisti-Stranka rada će poduprijeti ove izmjene. Hvala lijepa.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Jasen Mesić. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolegice i kolege, činjenica je da u nekim teorijama što se smatra uljuđenim, civiliziranim društvom ili civiliziranom zajednicom se upravo gleda kako se i ta zajednica odnosno društvo u cjelini odnosi prema autorskim djelima i autorskim pravima. Činjenica je da je to zapravo jedna stečevina pa možemo reći i zapadnog demokratskog društva koja na neki način valorizira bilo kakvo umjetničko, artističko djelo o čemu je govorio i kolega Vukšić. I nije čudo da se time bave i EU direktive što znači da i Europska unija i Europska komisija na taj način želi regulirati jedno područje koje ostvaruje nemalu dobit. Nemalu dobit. Činjenica je isto tako da je potpuno opravdano štititi autorska prava na najbolji mogući način. Čini nam se da je rok za usklađivanje s ovom europskom direktivom bio 1.11. Malo smo zakasnili. Nadam se da to neće uzrokovati neke operativne probleme u dokazivanju i primjeni autorskog prava kog pojedinih nositelja autorskog prava koji na to imaju pravo, mada mislim da smo to mogli napraviti i u propisanom roku. Dobro je da ove izmjene i dopune podupiru udruge nositelja autorskih prava, dobro je da s ovim izmjenama i dopunama nije išlo u nekakve druge zahvate vezano za ovaj Zakon o autorskim pravima, bez obzira što su postojala razmišljanja u nekim krugovima da se radi o određenoj vrsti parafiskalnog nameta. To se ne radi zbog toga što se ovdje radi o ponuđenoj usluzi koju netko može koristiti, može konzumirati i sukladno tome plaćati određene zasluge nositeljima … autorskim pravima. Ono što je jako dobro kad pogledamo rasprave koje su bile u Hrvatskom saboru prilikom prethodnih izmjena i dopuna istog ovog zakona, di se vrlo često reklo da, zakon je dobro deklarativno, ajmo to tako nazvati, napisan. Međutim, postavlja se pitanje njegove primjene. Koliko zapravo kaznene odnosno prekršajne odredbe na kraju … koliko se zapravo u praksi primjenjuju i na koji način i koliko puta se stvarno i naplaćuju novčane kazne zbog povreda autorskih prava. Poznata je situacija i postoje informacije vezano recimo za prava autora hrvatskih filmova i drugih audiovizualnih djela u odnosu sa HRT-om. Navodno tu postoje ozbiljni problemi o zaštiti autorskih prava prilikom reemitiranja snimljenih audiovizualnih djela. Vrlo često u dnevnim tiskovinama, vrlo često možete naći preslike, fotografije, crteži iz pojedinih knjiga, pojedinih autora bez da se uopće napiše iz kojeg je to dijela skenirano, fotografirano, čisto jedna rečenica. Napravio je taj i taj u toj i toj knjizi i posljedica nema nikakvih. S obzirom na sve ono što smo rekli u uvodnom dijelu da je zaštita prava izuzetno bitna, da ona zapravo dijeli društva na visoko razvijena i manje razvijena. Bilo bi dobro kad bi se striktno primjenjivale predviđene novčane kazne i mislimo da tu ima mjesta za napredak posebice u provođenju ovoga zakona. S obzirom dakle da je zakon, da su izmjene i dopune zakona ipak prije svega bazirane na usklađivanju sa direktivom EU za koju se mi načelno uvijek zalažemo za njihovu primjenu i u Republici Hrvatskoj klub HDZ-a će podržati i ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima s konačnim prijedlogom zakona bez obzira evo što do sada nismo imali prilike podržati niti jedan zakon koji je došao od ministarstva koje je predlagalo ovaj zakon. Ovaj put evo čini se da ipak, s obzirom da se radi o usklađivanju sa EU da ćemo moći podržati bez obzira na ovo kašnjenje koje je trebalo biti usklađeno do 1. studenog 2013. godine. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolega Draženko Pandek, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjednice Sabora, uvaženi zamjeniče ministra, uvažene kolegice i kolege. Ovaj prijedlog zakona, naravno u biti znači usklađivanje sa pravnom stečevinom EU, odnosno prenošenje direktiva EU u hrvatsko zakonodavstvo kako je naravno tekst i direktiva i pripremljen u komisiji poslije konzultacija sa ekspertima na ovom području i prezentiran je Parlamentu i Vijeću. Jasno je da treba i podržati i tekst ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Kako se u literaturi navodi omogućavanjem slobodnog kretanja robe i pružanja usluga, te ostvarivanje slobode tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu EU postulat je dakle kojim bi se trebao … [[Govornik se ne razumije.]] i pravo intelektualnog vlasništva, a teritorijalnost ovih prava koja postoje u državama članicama EU naravno u proturječju je sa tim osnovnim postulatom ostvarivanjem jedinstvenosti njenog unutarnjeg tržišta. Prava intelektualnog vlasništva su prema svojoj naravi teritorijalna prava jer proizvode učinke, dakle na području država članica koja ih je priznala bilo na temelju samog zakona, bilo na temelju odluke nadležnog tijela donesenog u nekom posebnom postupku, administrativnom postupku. Stoga je jasno i cilj ovih direktiva i cilj prenošenja ovih direktiva u naše zakonodavstvo harmoniziranje nacionalnih prava. No, ovim izmjenama rekao bih bez obzira što nam je nekako po proceduri normalno da podržavamo ovaj zakon postoje sadržajni razlozi zbog kojih bi trebalo podržati zakon, dakle i bez obzira što se radi u većem dijelu zakona o usklađivanju. Ovdje se sadržajno radi o određenim proširivanjima postojećih prava umjetnika izvođača u odnosu na proizvođača fonograma. Evo tako se njime produljuje rok zaštite što je najbitnije u zakonu sa 50 na 70 godina od prvog, dakle zakonitog izdavanja ili priopćavanja javnosti izvedbe fiksirane na fonogram. Rekli bi laičkim jezikom od dana snimanja, odnosno izdavanja CD-a ili već drugog nosača zvuka. Radi omogućavanja, dakle ostvarivanja benefita od tog produživanja roka osigurava se dodatna godišnja naknada umjetnicima izvođačima koji se nakon 50 godina, dakle od priopćavanja javnosti ili izdavanja fonograma proizvođači fonograma obvezuju da za umjetnike izvođače … [[Govornik se ne razumije.]] dodatnu godišnju naknadu nakon tih 50 godina u iznosu od 20% od prihoda koju je ostvario zbog isključivih prava distribucije, produciranja i stavljanja na raspolaganje fonograma. Propisuje se da se i proizvođači fonograma dužni ovlaštenim umjetnicima, izvođačima, njihovim udrugama koje tu naknadu ostvaruju u sustavu, dakle kolektivnog zapravo ostvarivanja prava dostaviti sve podatke potrebne za isplatu te naknade. Dakle, u biti se omogućava ostvarivanje tog njihovog prava u životu. Određuje se da im treba osigurati da se prema ugovorima između proizvođača umjetnika i izvođača ovim potonjima tijekom produljenog roka trajanja zaštite plati dakle iznos tantijema ili naknade neopterećeni iznosom predujma ili nekim drugim dodacima što su prije ugovorili. Također propisuje se i da umjetnici, izvođači imaju pravo zahtijevati i promjenu opisanog ugovora. Dakle, da se prilagode ti ugovori njihovim novim pravima iz ovog zakona. Stoga rekao bih da sa ovim izmjenama osnažuje položaj, pa rekao bih slabije ugovorne strane u odnosu između umjetnika i izvođača i proizvođača fonograma. U kontekstu ovog zakona, evo kad govorim općenito o autorskom pravu prvo treba naglasiti da se ono ne može izjednačiti samo sa pravom vlasništva ni samo sa osobnim pravom, nego ono obuhvaća elemente i imovinskom i osobnog prava. U literaturi stoga možemo naći da prevladava mišljenje da je autorsko pravo u biti skup imovinskih i osobnih prava. Kako je pravo umjetnika, izvođača po svojoj naravi srodno, koneksno pravo vezano uz autorsko pravo i pravo umjetnika izvođača se posljedično sastoji od skupa imovinskih osobnih prava, a radi lakšeg razumijevanja materije valja napomenuti da je pravo umjetnika izvođača apsolutne naravi i da se dakle sastoje ovlasti da njegov nositelj iskorištava i izvedbu i druge isključivo zadiranja u njegova prava. Umjetnički izvođači su dakle glumci, pjevači, glazbenici, plesači i druge osobe koje na određeni način dakle izvode djela s područja književnosti, umjetnosti i slično. Umjetnikom izvođačem smatra se i redatelj kazališne predstave i dirigent umjetničkog ansambla. Ovim se izmjenama zahvaćaju dakle u prvom redu imovinska ali donekle i osobna prava umjetnika izvođača. Prvenstveno dakle produžavanjem roka trajanja i zaštite njihovih imovinskih prava. Mi iz kluba SDP-a naravno podržavamo tu veću zaštitu tih umjetnika izvođača koja se nameće ovim izmjenama i dopunama zakona. Što se tiče roka trajanja autorskih imovinskih prava vrijeme što obuhvaća tu zaštitu i taj rok je već određeno još 1908. revidencijom Berlinske konvencije za zaštitu književnih umjetničkih djela i taj rok je već onda nekako stavljen na 50 godina, a '48. je taj rok ustanovljen kao minimalan od 50 godina u svim državama koje su vezane tekstom konvencije što su uglavnom sve europske zemlje. Uočljiva je dakle tendencija koju mi smatramo opravdanom da se produžuje trajanje imovinske komponente i zaštite nositelja autorskih prava. Taj trend je onda primjetljiv i kod umjetnika izvođača, dakle budući je njihovo pravo koneksno pravu autora. Tako da srodna prava u nekim pravnim porecima primjetljivo je da su, velim to se razlikuje od države do države, u nekima su trajala 20 godina, u većini zemalja je to i produženo na 50 godina, a sada evo se i ovim izmjenama i na nivou EU dakle uvažava da taj rok zaštite za umjetnike izvođače treba trajati 70 godina od dana zakonitog izdavanja ili priopćavanja javnosti. Naravno racio takvog produžavanja je veća zaštita umjetnika izvođača, autori umjetnici izvođači su vrijednost rekao bih svakog društva. Oni su kreativni dio zajednice koji čine srž kulturnog duha društva i mi iz kluba SDP-a naravno podržavamo takve tendencije te ponavljam shodno tome podržavamo ove izmjene i dopune zakona. Zahvaljujem.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Dražen Đurović.
Hvala gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici. Činjenica da su sve ove izmjene i dopune zakona usklađene sa pravnom stečevinom EU ostavlja nam relativno uzak prostor za bilo kakvo dodatno promišljanje o njima. Naravno treba zaštititi intelektualno vlasništvo u svakom obliku, no ja iskreno ne bih dijelio baš toliki entuzijazam glede ovih stvari. Imamo mi raznih primjera oko tog intelektualnog vlasništva i načina kako ga štitimo u RH i ne samo u obliku ovih audio zapisa već i drugih oblika intelektualnog vlasništva. S jedne strane kad je riječ o znanstvenoj produkciji, aktualnoj znanstvenoj produkciji dakle ona je, primjerice ja ću se osvrnuti na medicinu, dakle na znanstvene radove primjerice s područja medicine. Oni su dostupni, možete ih preuzeti, dovoljno ih je citirati, dakle autora odakle ih uzimate, odakle ih koristite i ne morate ni na koji način posebno plaćati prava onome čije ste radove citirali ili uzeli kao dio nekog svog rada ili se na njih referirali. S druge pak strane imamo primjer intelektualnog vlasništva recimo u informatici gdje nam je jedna velika globalna tvrtka koja se zove Microsoft svima nametnula svoj proizvod koji se zove Windows, 1 CD koji ako želite legalno koristiti u RH trebate platiti nerealno kao privatni korisnik 1000 ili 1500 kuna za korištenje nečega. Pa naravno u takvoj konstelaciji stvari da ta tvrtka koja prodaje proizvod kojeg de facto nema a svi ga moramo kupiti vrlo brzo može postati koristeći svoj monopolistički de facto položaj može postati najbrže rastuća i praktički najjača kompanija u svijetu. I da li je to pravedno i da li smo mi zaista time što su prodane stotine milijuna kopija tih Windowsa ostvarili nekakvu društvenu pravednost i zaštitili intelektualno vlasništvo? Eto, izgleda da jesmo iako iskreno govoreći ne bih dao ruku u vatru da je tome tako. Imamo mi također vrlo uspješne zakone koji štite dodatno naše umjetnike i njihovo intelektualno vlasništvo kroz regulativu oko ZAMP-a. I oko tog ZAMP-a i oko svega onoga što se oko toga događa mislim da bi bilo vrijedno malo više govoriti i malo se inače više i kao Hrvatski sabor i kao resorno ministarstvo i time pozabaviti da li je na taj način najpravednije i najpravičnije uspostavljena zaštita intelektualnog vlasništva i onih koji izvode određene izvedbe. Nisam baš siguran da je tome tako. I na koji način je to provedeno, preko koga je to regulirano i kuda se i kako taj novac troši? U ovom slučaju produženjem zaštite prava umjetnika izvođača i prava proizvođača fonograma sa 50 na 70 godina zbog procjene da je životni vijek ljudi znatno produžen pa da zapravo ta prava ostanu za vrijeme života izvođača ukoliko je u vrlo ranim godinama izveo neku skladbu, možda i ima nekog smisla. No, podsjetit ću da se mijenja i članak 137.b kojim se "propisuje popratna mjera o dodatnoj godišnjoj naknadi kojom se nakon 50 godina od zakonitog priopćavanja javnosti ili izdavanja fonograma, proizvođači fonograma obvezuju da za umjetnike izvođače koji su im ustupili pravo iskorištavanja svoje fiksirane izvedbe za cijelo vrijeme trajanja zaštite u zamjenu za jednokratnu naknadu barem jedanput godišnje izdvoje godišnju naknadu u iznosu od 20% od prihoda od isključivih prava distribucije, reproduciranja i stavljanja na raspolaganje fonograma koji je proizvođač fonograma prikupio u godini koja prethodi godini dospijeća obveze". Dakle nakon isteka 50 godina obvezuje se one koji distribuiraju i reproduciraju stavljaju na tržište CD da 20% prihoda, ne dobiti, nego prihoda koji ostvaruju od tih CD-a uplaćuju onome tko je autor toga. Napomenut ću da se ne radi o dobiti još jedanput. 20% od prihoda izdvajati, realno gledajući mislim uspješan si ako uopće uspiješ ostvariti dobit od 20%, a ne ako samo izdvajaš za prava izvođača 20% od prihoda. Pokušajmo u bilo kojoj drugoj djelatnosti se realno postaviti možemo li postaviti obvezu nekome na tržištu da samo 20% od prihoda izdvaja za bilo što. Koliku dobit onda on mora ostvarivati? Dakle ne uzimajući u obzir rashode, bilo kakve rashode već samo prihode. Da li mi ovim prevelik teret stavljamo onima koji to izdaju ili s druge strane moramo ih dovesti u situaciju da ti CD-i i ti nosači zvuka bez obzira u kojem obliku bili budu vrlo skupi, dakle da imaju vrlo visok prihod da bi mogli 20% od tog prihoda izdvojiti. Naravno kada su oni vrlo skupi kao što su danas u RH onda ih nitko neće kupovati ili će ih kupovati vrlo mali broj ljudi jer ljudima je teško izdvojiti 20 ili 30 eura ili 150 ili 200 ili 220 kuna za jedan CD u trenutku kada im je toliki račun za struju ili mjesečni za telefon ili toliko košta vrtić u gradu Zagrebu mjesečno za dijete. Dakle hoću reći, ovako deklarativno to napisati i takve obveze postaviti. No pogledamo konsekventno učinke koji oni stvaraju. Dakle ovako postavljene stvari pod 1 naravno da oni koji to stavljaju u distribuciju će svoje obveze vrlo teško izvršavati, cijene nosača zvuka moraju biti vrlo visoke, prema tome vrlo teško dostupne korisnicima i naravno u konačnici da će se to slabo kupovati i da će ljudi nastojati na jeftinije načine doći do korištenja određene pjesme, glazbe ili skladbe. I u tom članku 137.b u stavku 2.stoji da se "umjetnik-izvođač uopće ne može odreći prava na ovu dodatnu godišnju naknadu", dakle ne postoji mogućnost odricanja na to pravo. Ne vidim razloga zašto ne bi postojala mogućnost odricanja na to dodano pravo od 20% nakon isteka 50 godina korištenja autorskih prava. Još jedanput, ukoliko je ovo jedino što mi prema direktivama EU možemo dakle ukoliko ne postoji prostor nikakvih raspona dakle jedino to može biti ovako, onda ćemo i mi biti s time suglasni s obzirom da kao država članica EU eto moramo manje-više sve direktive prihvatiti. Ali ukoliko je postojao prostor dakle raspon nekih varijabli mislimo da bi i ova naknada trebala biti manja,niža, da bi morala postojati mogućnost da je se izvođač odrekne i da ukupno nismo sigurni da je ovo baš sve zajedno tako sretno kao što su moji prethodnici govorili. Hvala.
Draženko Pandek replika.
Evo zahvaljujem. Prvo bih se osvrnuo na tvrdnje uvaženog kolege o monopolističkom položaju jedne tvrtke informatičke u odnosu na operativne sustave. Nije to baš tako jer postoji open source operativni sustavu kao što je recimo Linux koji prati open office koji je također uredski program koji pripada domeni otvorenog koda open source-a. Istina je i slažem se da bi recimo Ministarstvo obrazovanja i ostale institucije trebale možda više promovirati open source dakle programe otvorenog koda i u edukativnim programima pa možda čak i državne službe i institucije bi trebale više uvažavati da to postoji. Mislim da postoje primjeri u Njemačkoj ili u Kini gdje državne institucije upotrebljavaju programe otvorenog koda. Naravno to je pitanje kvalitete bez obzira na cijenu ipak su ovi komercijalni nešto kvalitetniji i pouzdaniji od ovih drugih. Ali ipak mislim da imamo izbor. Što se tiče vaših primjedbi na naknadu koja iznosi 20% ne dobiti nego prihoda, mislim da je ipak opravdano jel pazite kada govorimo o nosaču zvuka u današnje vrijeme CD-u njegova cijena izrade koštanje je možda 5 kuna ako gledamo distribucije i ostale prateće troškove to je možda 15-ak kuna. Mislim da su danas bez obzira na to nosači zvuka kao što je CD ipak preskupi kada ga izdaju nekakve velike diskografske kuće. Njihova cijena se gotovo u zadnjih 20 godina nije smanjila, bez obzira na daleko manje troškove koje imaju oni prilikom izrade distribucija. Mislim da je opravdano dakle da bude ta naknada od 20%, ona može dakle ako računamo da je cijena proizvodnje nekakvih uvrh glave 15-tak kuna, vjerojatno i manja, sve ostalo je u biti ona dobit koju ostvaruje izdavač odnosno vjerojatno dijeli sa autorom izvođačem ili autorom teksta…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Dražen Đurović.
Da, kad je riječ o operativnim sustavima i informatičkim vi ste tu u pravu da postoji drugi otvoreni dio i besplatni, međutim ne primjenjuju se zato što je ovo brand, ovo je brand koji je nametnut. Kao što kad država i županije naručuju te aute, ima auta na tržištu koliko hoćeš ali svi baš Audi zato što je Audi brand. Kao što mi ovdje imamo ovaj audio sustav Siemensov, nemamo … iako možda postoji neki … koji je puno jeftiniji. Kupili smo Siemensov iako ne valja zato što je i to brand i zato što smo prisiljeni zapravo manje-više je li … sustavima neke procjene kvalitete birati ono što je nekako procijenjeno kao kvalitetnije. Ali ako pogledate zaista cijenu tog tzv. intelektualnog vlasništva koje se naplaćuje kroz cijene korištenja raznoraznih programa to je odgovor naravno zašto je ta industrija daleko najbrže rastuća industrija jer prodaju proizvod kojeg de facto fizički ni nema. On je jedanput napravljen, a sve ovo što svi korisnici koriste su zapravo samo preslike tog jednog proizvoda koji je nekad napravljen. S druge strane, kad je riječ o ovoj naknadi, ja sam samo htio reći da upravo se slabo prodaju CD-i na hrvatskom tržištu i nosači zvuka svih oblika jer su jako skupi i naravno da danas kad je dostupan internet svi slušaju na raznim web stranicama, u prvom redu Youtubeu glazbu, a nemaju novaca kupit CD od 200 ili 220 kuna jer kažem tolika je cijena vrtića u Gradu Zagrebu mjesečno, tolika je cijena struje mjesečno za jedno kućanstvo, a ne da kupe jedan CD.
U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Jozo Radoš. Izvolite kolega.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Ovaj zakon ima vrlo zapravo ograničeno područje i radi se osim jedne odredbe koja se tiče imenovanja Vijeća stručnjaka, radi se o usklađivanjima sa europskim direktivama i to njih 11. Naravno da te direktive nisu neupitne, ali … tih direktiva je doneseno kao direktiva Europskog parlamenta i Vijeća i ja ovdje mogu izraziti stajalište da se radi o vrlo kvalitetnim zakonodavnim aktima. Tako da i naša formalna obveza, a mislim da ni u sadržaju ne griješimo kada usklađujemo te naše zakone sa direktivama, ali naravno slažem s time da niti te direktive dakle niti zakonski akti Europske unije bez obzira koje razine nisu neupitni i važno je naravno kako ih transponiramo u naš zakonodavni sustav. Nije dovoljna samo mehanika. Hrvatska ima svoje specifične uvjete i ova pitanja koja su ovdje otvorena, koja ne spadaju u predmet ovoga zakona su relevantna pitanja koja treba otvoriti, međutim ta pitanja se ne reguliraju ovim zakonom. Radi se dakle o jednoj mreži dokumenata Europske unije starijih od '91. godine i naravno da se u njima nije jednostavno snaći. Zbog toga imamo usklađivanje zakona ne samo sa novom izmijenjenom direktivom od 2011. godine nego i sa dvije direktive s kojima je usklađivanje završeno, ali očito nije bilo dovoljno dobro. Dakle radi se o jednoj vrlo kompleksnoj i materiji autorskih prava i jednom vrlo kompliciranom zapravo pravnom snalaženju. E sada u svemu tome još naći specifičan interes Republike Hrvatske koji ne bi bio u neskladu sa tim direktivama, naravno da to nije jednostavno. I zato ne mogu pohvaliti činjenicu da kasnimo sa donošenjem ovoga zakona jer u najmanju ruku ako je to samo tehničko usklađivanje, a je i ako je samo imenovanje vijeća koje se prebacuje sa Vlade na ministarstvo što podržavam, u nekim pitanjima Vlada nema potrebe da opterećuje svoj rad nego je logično da tu vrstu imenovanja i nadzora nad nekim postupcima i poslovima prenese na ministarstva. Prema tome, ako je to vrlo na neki način definiran i nesporan sadržaj koji je trebao biti u ovom zakonu onda nema razloga da ovaj zakon kasni. Zakon je došao u Hrvatski sabor 24. listopada, rok je bio 1. Studenoga, prema tome taj posao tehničkog usklađivanja i tehničke provedbe zaključka Vlade o imenovanju vijeća je trebalo napraviti puno prije, dovoljno rano da poštujemo taj rok Europske komisije i ako to nismo u stanju onda pogotovo nije za očekivati da ćemo biti u stanju snaći se u tim direktivama i pogotovo u njima prepoznati prostor za ostvarenje našeg specifičnog interesa u skladu s našim okolnostima. Ali budući da se radi o tehničkom usklađivanju, ne ulazeći u ovaj kompleks pitanja, naravno da je autorsko pravo jedno vrlo kompleksno područje ali sa povjerenjem da je to u europskim direktivama regulirano na odgovarajući pravi način, da ovo ne samo da je obveza Republike Hrvatske nego vjerojatno i u njenom najboljem interesu. Možda nismo uspjeli postići neke dodatne dobitke i probitke koje smo možda mogli, to je sad teško procjenjivati bez dubinske analize ovoga zakona. Klub zastupnika HNS-a će podržati prijedlog ovoga zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Dubravko Bilić, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažene kolege. Pa ja bih se samo kratko osvrnuo zapravo na evo ovo kratko izlaganje i rekao bih na početku da kašnjenje nije toliko presudno. Bitno je razgovarati o ovom zakonu stalno, konstantno i upozoravati hrvatsku javnost na onaj podtekst ili kontekst o kojem govorimo kada govorimo o autorskom pravu i srodnim pravima. Kolega prije, kolega Đurović je naglasio da taj zakon ima nekog smisla. Ja mislim da taj zakon itekako ima smisla jer zapravo govori o zaštiti rada, intelektualnoga rada svih onih ljudi, umjetnika, autora, glazbenika, slikara, pisaca čiji se rad teško može mjeriti kvantitativno u nekoj tvornici ili na neki drugi način i zato je važno o tome govoriti. Važno je govoriti i o tome i iz još jednog aspekta jer često smo skloni kao narod na ovim prostorima tražiti prečice, tražiti lakše puteve. Međutim, postoje oni ispravni putevi za postizanje određenih ciljeva. Ukoliko želimo kupiti određeni glazbeni proizvod, glazbeni CD koji doduše ne košta u dućanima oko 250 kuna, nego prosječna cijena je oko stotinjak kuna. Evo ja sam nedavno kupio CD američke glazbenice Pink koji košta 119 kuna. Znači nije presudna cijena medija. Ne radi se o tome da li CD košta 5 kuna ili 50 kuna. Presudna je vrijednost autorskoga rada i to nikako ne smijemo zaboraviti kad govorimo o ovom zakonu, ali kad govorimo uopće o autorskim pravima. Hvala.
Odgovor na repliku, Jozo Radoš.
Kolega ne mogu podržati vaš stav da kašnjenje nije važno. Rokovi, poštivanje tih rokova ponekad mogu stvoriti puno veće probleme nego što je formalno kašnjenje od desetak dana. Takvi sitni propusti se ne smiju događati zato što to može značiti i najčešće znači da se onda događaju propusti i u supstancijalnim stvarima. Takve male, sitne, nepotrebne greške se ne smiju događati jer se radi o vrlo kompleksnom i zahtjevnom poslu. Što se tiče smisla zakona ja sam vrlo jasno rekao da zakon ima smisla jer on regulira, izjednačuje prava, odnosno radi jednu primjerenu paralelu između prava autora i prava izvođača, štiti izvođače u odnosu na, pojačava njihov položaj u odnosu prema proizvođačima fonograma. Prema tome, zakon već po tome ima smisla, a ja sam iznio uvjerenje da je ovaj zakon dobar zbog toga što imam visoko povjerenje u kvalitetu dokumenata direktiva EU pogotovo ovih nakon 2001. godine kada su to zajedničke direktive Europskog parlamenta i Vijeća. Prema tome, siguran sam da ovaj zakon ima smisla i da će biti od koristi. Hvala lijepa.
Hvala. Završno zamjenik ministra gospodin Saša Zelenika.
Hvala gospođo potpredsjednice, uvaženi zastupnici. Zahvaljujem svima na konstruktivnoj diskusiji. Mi ćemo svakako i kroz sva radna tijela gdje sudjelujemo na razini EU se truditi te specifičnosti naše afirmirati i tamo gdje je to naravno moguće ugraditi u direktive. Zahvaljujem svima na podršci prijedlogu zakona. Kao Vlada prihvaćamo ovim putem i amandman Odbora za zakonodavstvo u kojem se izričajno i nomotehnički uređuju tri detalja u članku 14. zakona i kažem hvala vam na podršci.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo nešto kasnije. Sad se javio u ime kluba SDSS-a kolega Milorad Pupovac.
Poštovana potpredsjednice, kolegice i kolege u ime kluba Samostalne demokratske srpske stranke tražim stanku od 10 minuta zbog okolnosti u kojima proteklih dana radi Klub zastupnika nacionalnih manjina posebno neki njegovi članovi.
Kolega Nedžad Hodžić.
Uvažena potpredsjednice iz istih razloga u ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina tražim stanku od 10 minuta.
Određujem stanku do 10 sati i 52 minute.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 497. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandman koji je podnio Odbor za zakonodavstvo predlagatelj je prihvatio pa je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. zato dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 111 glasova donesen zakona o izmjenama i dopunama Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Sada ćemo prijeći na - Prijedlog zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 501 Predlagatelj zakona je Vlada RH. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja uvodno će obrazložiti prijedlog zakona zamjenik ministra zdravlja gospodin Marijan Cesarik. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice. Poštovani zastupnici u Hrvatskom saboru. Dakle pred vama je Prijedlog zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, s Konačnim prijedlogom zakona. Prijedlogom Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti uređuju se mjere radiološke sigurnosti, mjere fizičkog osiguranja, neširenja nuklearnog oružja pri obavljanju nuklearnih djelatnosti i djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja, a u svrhu omogućavanja primjerene zaštite ljudi i okoliša u sadašnjosti i budućnosti od štetnih posljedica i ionizirajućeg zračenja i omogućavanja sigurnog obavljanja djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja nuklearnih djelatnosti i fizičkog osiguranja izvora ionizirajućeg zračenja i nuklearnih postrojenja u skladu s pravnom stečevinom EU. Ovim zakonskim prijedlogom određuje se Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost kao središnje regulatorno i nadzorno tijelo u području radiološke i nuklearne sigurnosti, proširuju se i detaljnije propisuje njegov djelokrug rada nadležnosti i ovlasti za poduzimanje mjera u svrhu zaštite od mogućeg štetnog djelovanja radioaktivnih izvora. Zakonskim se prijedlogom nadalje detaljnije i sistematičnije reguliraju odgovori na moguće izvanredne događaje kao i odgovornosti nositelja odobrenja te obveze sanacije štete od mogućeg izvanrednog događaja. Zakonski prijedlog predviđa i obvezu donošenja strategije kojom će se regulirati postupak i način zbrinjavanja radioaktivnog otpada istrošenog nuklearnog goriva, a istu će na prijedlog Vlade RH donijeti Hrvatski sabor. Predloženim normativnim rješenjima u potpunosti se osigurava provedba odgovarajućih uredbi i direktiva Europske unije u području radiološke i nuklearne sigurnosti, kao i potpuna samostalnost Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost sukladno zahtjevima koji proizlaze iz pravne stečevine Europske unije. Zdravstvene ustanove u Republici Hrvatskoj su najveći promotor i korisnik izvora ionizirajućih zračenja te u sektoru zdravstva preko 2500 takvih izvora, od čega najveći dio čine rendgenski uređaji, oko 2300 rendgenskih uređaja. Praktički je nemoguće zamisliti zdravstvene ustanove bez rendgenskih uređaja. Dozvolite mi gospođo potpredsjednice da se izjasnim i u svezi amandmana koji je podnio Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora na 65. sjednici održanoj 6. studenog 2013. godine u kojemu se predlaže da se u članku 97. riječi osim odredbi koje su protivne ovom zakonu zamjenjuju riječima ako nisu u suprotnosti s ovim zakonom. Ovako predloženi amandman ne utječe na sadržaj suštinske odredbe prijedloga zakona te onda predlažemo, odnosno suglasni smo za njegovo usvajanje. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi na redu je Klub zastupnika HDZ-a i kolega Davor Božinović. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa ja mislim da je stvarno dobra prilika da danas razgovaramo o jednom važnom pitanju za Republiku Hrvatsku. Što se samog zakona tiče, smatram da on predstavlja jedan korektan okvir koji očito što automatski nije loše, struka pisala sama za sebe. Ovdje u ovom Saboru malo, ukoliko uopće stručnjaka za radiološku i nuklearnu sigurnost i mi se uglavnom oslanjamo na stručnost i profesionalno iskustvo osoba iz državnog zavoda. Ipak mora primijetiti da je najveći dio ove problematike reguliran ne ovim zakonom već cijelim nizom pravilnika koji su doneseni, ostaju na snazi, a veliki broj njih je sukladno članku 96. mislim u ovom prijedlogu zakona predviđen za donošenje kako bi zapravo najveći dio odredbi iz ovog zakona se stavilo u funkciju. Te pravilnike sukladno zakonu donosi ravnatelj zavoda. Određen je opći rok za njihovo usvajanje od dvije godine. Ja mogu samo izrazit nadu da je taj rok realan i da će biti poštivan i u tom i ne samo tom kontekstu držim da je dobro rješenje o uspostavi vijeća za radiološku i nuklearnu sigurnost, kao savjetodavnog tijela Hrvatskoga sabora, posebno u dijelu koji se odnosi na davanje prijedloga i mišljenja Saboru o organizaciji radiološke i nuklearne sigurnosti u Republici Hrvatskoj. Kod obrazloženja zakona doduše kao i kod onog iz 2010. godine konstatira se da se njime područje radiološke i nuklearne sigurnosti u Republici Hrvatskoj u potpunosti usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije. Iako ne mogu govorit je li bila dovoljna samo izmjena i dopuna postojećeg zakona, osobno uvijek podržavam izradu novog teksta kako korisnici ne bi morali sami sebi krčiti put da bi došli do onoga što ih u određenom zakonu zanima iako je to nažalost u našem radu česta zakonodavna praksa. Ono što mi se čini posebno važnim je činjenica da iz ovog, ajmo ga nazvat temeljnog propisa, nije jasno postojanje jednog općeg strateškog odgovora Republike Hrvatske na pitanja koja se tiču radiološke i nuklearne sigurnosti. Tu prije svega mislim na dio koji se tiče nacionalne sigurnosti u ovom važnom segmentu. Jedna od suvremenih ugroza demokratskih društava je proliferacija oružja za masovno uništenje u ovom kontekstu onog nuklearnog. O tome svi hrvatski dužnosnici, uključujući i saborske zastupnike, uredno govore i ponavljaju te teze na odgovarajućim forumima, prije svega u inozemstvu. Međutim, ukoliko na razini države nemamo jasnu odrednicu o procjeni stupnja i pravaca ugroženosti Hrvatske kad govorimo o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, nemoguće je da zaštita građana od te vrste rizika bude implementirana jedan sveobuhvatan i održiv način. U ovom zakonu se doduše govori o neširenju nuklearnog oružja u smislu naravno zabrane ali nema načina provedbe što i nije u nadležnosti zavoda. Zato zakon govori samo o strategiji zbrinjavanja radioaktivnog otpada iz korištenih izvora istrošenog nuklearnog goriva. Ovo govorim ne samo zbog primarnog cilja, a to je zaštita sigurnosti i zdravlja državljana, građana Republike Hrvatske već i zato jer se radi o mogućnostima da se osigura međunarodno financiranje određenih projekata. Ja ću vam reći da je prije nekoliko tjedana Europska komisija donijela odluku, zapravo Vijeće Europske unije donijelo odluku o potpori Unije aktivnostima Međunarodne organizacije za nuklearnu energiju na temelju njezinog programa razvojne strategije te Strategije Europske unije protiv širenja oružja za masovno uništenje. U dijelu projekata međunarodne agencije koji odgovaraju mjerama Europske strategije može se aplicirati za sredstva, može se aplicirati za potporu jačanju lokalnih infrastruktura država članica, za jačanje zakonodavnih i regulatornih okvira na nacionalnoj razini, sustava sigurnosti za nuklearna i radioaktivne materijale, institucionalne infrastrukture, podupiranje osviještenosti društva u pogledu internetskog kriminaliteta koji utječe na nuklearnu sigurnost, razvoj dostatnih laboratorijskih kapaciteta. Dakle, to su sve projekti gdje mi možemo aplicirati. I tu sad dolazimo opet po meni do onog zaključka o jednoj nedovoljnoj koordinaciji između resora. Jer ovu odredbu je pripremila u ime Komisije visoka povjerenica za vanjsku i sigurnosnu politiku i potpredsjednica Komisije gospođa Ashton, a meni koliko je poznato državni zavod uglavnom se oslanja na ono što se radi u okviru energetske politike koju vodi drugi povjerenik gospodin Etinger. Već u nekoliko navrata ja sam ovdje postavio pitanje ministrima u Vladi o tome kako Vlada planira pripremiti prije svega mala i srednja poduzeća. Ovdje se, u ovom dijelu se govori i o naravno državnim tijelima, ministarstvima, agencijama za mogućnost povlačenja fondova za potrebe obrane. Posebno što se tiče proizvoda dvojne namjene, a u ovom kontekstu želim ukazati, dakle u pripremi samita u prosincu se govori o tome da će Komisija poduprijeti određene projekte za dvojnu namjenu. A u ovom kontekstu koji je nama danas na dnevnom redu odnosi se i na istraživanje u sklopu programa HORIZON 2020 za radiološku detekciju. Nema druge nego nastaviti tražiti one kojih se to tiče u Republici Hrvatskoj jer vrijeme curi, a ne vidimo, ne vidim barem ja aktivnosti na tom planu koje bi zapravo pripremile poduzeća da sutra već mogu aplicirati za sredstva. Jer tamo kad se to sve usvoji kreće trka, a pobijedit će onaj koji je najspremniji. Ono što me također interesira, što barem meni ovaj zakon ne pojašnjava je provedba članka 7. stavka 8. o organiziranju i nadzoru, te ispitivanju prisutnosti, ispitivanja vrste i jakosti ionizirajućeg zračenja u okoliš i hrani. Tu želim kazati da je oko, zapravo nisam vidio u onom popisu provedbenih akata kako se vrši ta funkcija državnoga zavoda. A napominjem da je u EU u tijeku veoma intenzivna zakonodavna aktivnost po tom planu tako da Komisija je već prihvatila određeni broj nacrta odluka vezanih za hranu, za životinjsku hranu, za temeljne sigurnosne standarde, za prisutnost radioaktivnih materijala odnosno supstanci u vodi i tome slično. S obzirom da je to jedan zakonodavni proces koji uzima vremena mislim da je važno da mi ne čekamo što će se veliki dogovoriti i što će odlučiti već da aktivno sudjelujemo kao članica u tim raspravama i da pogotovo anticipiramo rješenja jer to nije velika filozofija kako bi se zakonski promptno prilagodili i povukli eventualna sredstva koja tamo mogu biti na raspolaganju. I sljedeća stvar koju bih također naglasio ovdje isto se odnosi na članak 7. točku drugu pod brojem 15. gdje stoji da Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost prati stanje sigurnosti nuklearnih elektrana u regiji i provodi procjenu opasnosti od mogućih nuklearnih nesreća u njima, a osobito za nuklearnu elektranu Krško u Sloveniji i nuklearnu elektranu Paks u Mađarskoj. Ono što me zanima nije spomenut institut, nije nuklearna elektrana ali je Institut za nuklearne nauke, znanosti Vinča iz Beograda. Tamo postoji akcelatorska instalacija Tesla koja je ambiciozno zamišljena prije 24 godine. Ono ja govorim, ono do čega sam došao iz javnih izvora, iz medija, dakle za finalizaciju im treba više od 10 milijuna eura kojih Srbija prema priznanju Ministarstva znanosti, svog Ministarstva znanosti nema. Ministarstvo znanosti Srbije je 2007. odlučilo zaustaviti financiranje i od tada je uložilo svega 5 milijuna eura. S tih 5 milijuna eura je dograđen nisko energetski dio postrojenja i to je jedini dio koji radi. Sad mene zanima s obzirom na ove nadležnosti Državnog zavoda pratimo li mi stanje sigurnosti i tog instituta jer on je kao i ove dvije nuklearne elektrane prilično blizu. Premještanje mljevenog urana tzv. žuti kolač iz Vinče na sigurnu lokaciju košta nekih milijun eura kojih očito isto nema. Što znači da će se kao i prethodnih 30 godina te radioaktivne tvari tamo odlagati u bačve u podrumu u zgradi instituta a podsjećam vas, to je isto javna informacija, prošle godine zbog puknuća cijevi taj je prostor bio poplavljen i za sanaciju zgrade opet prema tamošnjim izvorima nema novaca. Dakle, zaključno ja mislim da iz ovih primjera vidimo potrebu za boljom koordinacijom između ministarstava i drugih tijela državne uprave ali i zainteresiranih pogotovo pravnih osoba osobito kad govorimo o mogućnostima koje se otvaraju za povlačenje sredstava iz EU. Novaca u EU ima na raspolaganje ali nisam siguran da mi uopće raspolažemo sa svim informacijama o mogućnostima povlačenja tih sredstava a kamoli da u tome nažalost budemo učinkoviti. Evo, hvala vam lijepa.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Romana Jerković. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege, gospodine zamjeniče ministra, gospodine ravnatelju Državnog zavoda. Dozvolite mi da kažem na početku da će klub SDP-a podržati prijedlog zakona. Naime, radi se o harmonizaciji postojećeg zakonodavstva sa europskim direktivama, prije svega sa SEURATOM 70 iz 2011. godine. Držimo da je zakon prilično dobro koncipiran i novine koje donosi, donosi ih u području koje je doista trebalo regulirati u jednom dijelu dakle, onaj dio koji se odnosi na nuklearni, pardon na radioaktivni otpad i s druge strane trebalo je regulirati na kvalitetniji način neovisnost regulatornog tijela odnosno zavoda. Donošenje novog zakona, a ne npr. izmjena i dopuna podrazumijeva i donošenje velikog broja podzakonskih akata ali to ne mora nužno biti loše, dobro je vjerojatno da se postojeći na neki način ažuriraju i pročiste. Smatramo izuzetno dobrim što je članak 80. postojećeg zakona doživio velike izmjene. Naime, spomenuti članak govori o inspekcijskom nadzoru u prvom stupnju kojeg provodi Državni zavod i to je dobro, dakle u tom smislu se ništa ne mijenja, međutim isti članak govori i o Sanitarnoj inspekciji Ministarstva zdravlja kao inspekcijskom nadzoru u drugom stupnju. Ovo je zapravo eklatantni primjer sukoba interesa jer Ministarstvo zdravlja obavlja inspekcijski nadzor nad izvorima radioaktivnih zračenja kojih je sam vlasnik. Dakle, to je zapravo nedopustivo, na to smo upozoravali sjećam se jako dobro u prethodnoj raspravi prije nekoliko godina kada je zakon donesen. Upravo ovakvo rješenje kakvo sada imamo u postojećem zakonu bio je razlog za prigovore od strane i Europske komisije, ali isto tako i od strane Međunarodne agencije za atomsku energiju. Upravo oni su ukazivali da se Ministarstvo zdravlja u aktualnom zakonskom rješenju zapravo nalazi u direktnom sukobu interesa. Stoga svakako pozdravljamo ovakvo zakonsko rješenje jer držimo da osigurava potpunu i nužnu neovisnost regulatornog tijela odnosno zavoda. Drugo važno pitanje kojim se ovaj zakon bavi jest skladištenje i odlaganje radioaktivnog otpada. Ovo je doista veliki problem i u tome se slažem sa svojim prethodnikom koji je govorio u ime kluba HDZ-a, ovo je veliki problem koji predstavlja sigurnosni rizik za zdravlje ljudi i rizik za okoliš. Mi zapravo 60 godina nismo imali uređeno pitanje skladištenja otpada. Problem otpada koji se kontinuirano stvara i to redovitim radom bolnica i industrije i mi taj problem više nemamo pravo ignorirati jer on neće nestati sam od sebe. Taj problem objektivno postoji i bit će tu dok ga ne riješimo. Nemamo pravo taj problem ostaviti budućim generacijama. Stoga pozdravljamo formulaciju u članku 49. stavak 3. koji kaže da prouzročitelj radioaktivnog otpada mora osigurati da se u najvećoj mogućoj mjeri izbjegne prebacivanje tereta odlaganja na buduće generacije. Dakle, čak je i zakon ovaj puta to na neki način pokušao spriječiti. Vjerujemo da ovom problemu konačno pristupamo na jedan sustavan način. Zakon predviđa da zavod preuzme obvezu uspostave i pogona takvog objekta. Dakle, drugim riječima stvaraju se doista temelji da se problem centralnog skladištenja otpada konačno počne rješavati. Ono što također smatramo da je jako dobro jest i to da zakon predviđa i donošenje Strategije zbrinjavanja radioaktivnog otpada. To će biti zapravo strateški iznimno važan dokument koji će donijeti Hrvatski parlament nadamo se vrlo brzo zapravo i mora biti brzo jer strategija mora biti usvojena do 1.kolovoza sljedeće godine. Iz razloga koje sam prethodno navela dakle iz činjenice da se radi o značajnim poboljšanjima klub SDP-a će podržati prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vama kolegice. U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Petar Baranović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice. Uvaženi zamjeniče sa suradnikom, poštovane kolegice i kolege. Prije početka odmah da kažem da će klub HNS-a naravno podržati ovaj zakon, a onda na samom početku možda malo čuđenja što je ovako važan zakon koji obrađuje ovako važnu materiju izazvao samo tri rasprave u ime stranačkih klubova i svega jednu pojedinačnu raspravu. Bit ću slobodan primijetiti vrlo vjerojatno zato što se ovdje teško odmaknuti od merituma stvari pa onda nije toliko atraktivno, a radi se o vrlo bitnoj problematici. Možda jedan od najosjetljivijih zakona koji obrađuje jedno od najopasnijih i najosjetljivijih materija koje smo imali zadnjih mjeseci uopće, a možda i ovom čitavom sazivu Sabora. Pitanje usvajanja standarda propisanih pravnom stečevinom EU koje obrađuju problematiku ove tehnologije i svi konsekvenci koje mogu nastati iz korištenja ove tehnologije, bilo da je u pitanju korištenje tehnologije u medicinske svrhe, bilo da je u pitanju korištenje ove tehnologije u energetici ili u vojnoj upotrebi, sve zemlje s izuzetnim respektom, posebno sve razvijene zemlje prilaze ovom problemu. Kakvo je recentno stanje u Hrvatskoj možda je potrebno prokomentirati pa ću si uzeti tu slobodu, 2011.godine odnosno 2010.je donesen zakon koji nije naravno usklađen sa svim onim što Europa ažurno prateći ovu problematiku donosila nakon toga pa smo danas pred ovim zakonom koji donosimo po žurnoj proceduri u situaciji da s ovim zakonom se usklađujemo s onim što je Europa donijela 2011.godine u svojoj direktivi vijeća ali i sa nizom drugih uredbi EU koje pokrivaju ovaj problem. Što se u Hrvatskoj događalo? Hrvatska je dopustila sebi luksuz da ne riješi trajno i odgovorno sa primjerenom razinom sigurnosti i predostrožnosti pitanje zbrinjavanja nuklearnog otpada a isto tako i nusprodukata iz područja primjene ove tehnologije u medicini primjerice ono što jest konsekvenca i posljedica korištenja rendgenske tehnike u bolnicama i zdravstvenim ustanovama. Kad god se to pitanje otvaralo u Hrvatskoj onda smo tražili bilo koje rješenje osim onoga pravoga, a to je da na adekvatan način zbrinemo vlastiti otpad. Spadamo u red onih zemalja koje smatraju da je to dužan napraviti netko drugi, a to jednostavno nije realno. I kako vrijeme prolazi to postaje sve manje i manje realno jer je sve manji i manji broj zemalja koji je spreman uz visoku cijenu prihvatiti tako nešto od svojih susjeda ili nekog trećeg. Hrvatska naravno kao i sve druge svjetske zemlje koristi tu tehnologiju i mora je koristiti, ona je posljedica napretka civilizacijskog, ona je posljedica sve većih potreba u energetici, sve je manje drugih resursa iz kojih možemo crpiti naše potrebe za energijom. Hrvatska je suvlasnik jedne od nuklearnih elektrana na području Europe u susjednoj Sloveniji i Hrvatska ima jasne obveze. Kada se pokušalo na Petrovoj gori napraviti nešto, ne želim uzeti sebi za pravo da sudim jel nisam stručnjak s tog područja, što bi bilo rješenje navodno za zbrinjavanje, digla se u zemlji uzbuna. Kada je u Institutu Ruđer Bošković se pokušalo za potrebe instituta napraviti nešto digla se ponovo uzbuna. Dopuštam, možda su uzbune i bile potrebne i opravdane jel kod ovoga valja biti svakako oprezan, ali rješenja smo uvijek tražili u improvizacijama i odmicanju problema od vlastitog dvorišta. Ovaj zakon nas na sreću konačno dovodi u poziciju da počnemo preuzimati kao odgovorna zemlja svoje obveze i da se brinemo za svoje realne probleme i da na odgovoran način postupamo u ovako osjetljivim područjima. Ovaj zakon između ostaloga predviđa i uspostavu vijeća za radiološku nuklearnu sigurnosti koje bi trebalo biti glavno savjetodavno tijelo Sabora pa valjda kada se to vijeće ustroji valjda ćemo imati prilike kao saborski zastupnici obratiti dužnu pozornost prema ovoj problematici jel naglašavam iznenađujuće je mali interes za raspravu o ovako bitnom području. Isto tako u ovom zakonu su i predviđena sredstva koja je potrebno osigurati u državnom proračunu za uspostavu središnjeg skladišta za skladištenje radioaktivnog otpada. To je osim formalnih stvari koje su u ovom zakonu osim što nas se kroz ovaj zakon izjednačavamo u standardima pristupa ovoj problematici koji vlada u Europi zapravo možda po meni i po nama u HNS-u najvažnija odluka, a to je da konačno prateći standarde onih koji su u tome dosad bili na višoj razini od nas koji su apsolutno u redu, najrazvijenijih, tehnološki najrazvijenijih zemalja i mi napravimo ono što smo dužni da bi otklonili bilo kakvu dilemu oko sigurnosti vlastitih građana, da bi otklonili dilemu da li ćemo na adekvatan način brinuti o okolišu i da bi se kao odgovorni i prema susjednim zemljama ponašali na pravi način prema ovom bitnom problemu. Obzirom da je ovo formalni okvir početka sustavnog, potpunog i odgovornog ponašanja Republike Hrvatske al pari uz bok sa najodgovornijim i najrazvijenijim zemljama svakako ovo pozdravljam. Ne možemo više dopustit sebi da spadamo u red onih zemalja koje će ukrcati neželjeni otpad u metalne bačve ili burad, ukrcati to na nekakav brod sumnjive zastave i sumnjivog izgleda i pustit da taj brod isplovi nekud na pučinu pa da onda te bačve polako negdje u međunarodnim vodama polaže na dno. Da li smo dosad spadali u red tih zemalja, ne bih uzimao za pravo naglašavam ponovo suditi ali ne bih ni otklonio tu sumnju. Ako i jesmo, na sramotu odgovornih koji su politikantski otklanjali odgovornost od sebe, a ako nismo onda kapa dolje što su u ovako neurednom sustavu, u ovakvoj improvizaciji funkcionirali na primjeren način. Bogu hvala, prihvaćanjem pravne stečevine Europske unije iz ovog područja svrstat ćemo se u red civiliziranih i odgovornih. Iz toga razloga HNS pozdravlja ovaj zakon i podržat će ga na glasovanju. Hvala na pažnji.
Tatjana Šimac-Bonačić, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Slažem se kolega Baranoviću da smo država koja treba naći mjesto za odlagalište nuklearnog otpada, međutim nije mi jasna jedna konstatacija koju ste izrekli, a to je da digla se pobuna kad se nešto pokušalo na Ruđeru Boškoviću. Pa kolega, vi znate da je Ruđer Bošković u centru grada, da je to moguće i seizmološko nestabilno područje, da tamo se može skladištiti nisko radiološki otpadi ali ne nikakva odlagališta, a isto tako Međunarodna agencija za atomsku energiju točno definira kakvo to područje za odlagalište može biti. Prema tome to je područje oko skladištenja, ne smije biti u naseljenom i prometnom području. Evo ja vas lijepo molim da li sam ja to krivo čula kad ste spomenuli da se digla pobuna kad se nešto pokušalo na Ruđeru Boškoviću. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Uvažena kolegice Bonačić, meni se čini da me niste čuli u potpunosti. Rekao sam da dopuštam da su te pobune bile potpuno opravdane. Ne uzimam sebi za pravo suditi da li je ta inicijativa i taj pokušaj bio prihvatljiv ili neprihvatljiv jer ne spadamo u red stručnjaka za atomsku energiju i za područje radioaktivnosti, radiologije i slične discipline. Ali mislim da sam s punim pravom konstatirao činjenicu da smo se dosad pokušavali bavit improvizacijama u području koje improvizacije ne prihvaća, u kojem su improvizacije nedopustive i da smo dosad spadali u red zemalja koje zapravo ne mogu objasniti kako su na adekvatan način ovo zbrinule i riješile. Možda smo to skupo plaćali, a možda se dio toga plaćao nešto jeftinije ali je to išlo na način koji nije prihvatljiv. I jesmo li se ikad kao društvo zapitali gdje su završile naše bačve ili burad, ona fina zavarena crna iz filmova koja se ukrca na ruzinavi teretnjak pod zastavom egzotične zemlje i onda taj teretnjak nekud krene. Kao zemlja članica Europske unije, kao europska zemlja koja pripada i želi pripadat zapadnoj civilizaciji, mi sebi više improvizacije na ovom području ne možemo dopustiti i stoga smo zadovoljni i osobno kao zastupnik i mi u HNS-u što se jedan zakon koji na ovako sveobuhvatan način prati europske standarde u ovom području prihvaćamo.
I prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolegica Đurđica Plančić, izvolite.
Hvala poštovana potpredsjednice. Zamjenice ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Materija koju regulira predloženi zakon sada je regulirana zakonom koji je ovaj Sabor donio 2010. godine i kojim su ispunjena mjerila i direktive Europske unije koje su bile potrebne za zatvaranje poglavlja 15.-Energetika, a odnose se na jačanje administrativnih kapaciteta iz područja nuklearne sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja te na usvajanje Nacionalne strategije postupanja s radiološkim otpadom i istrošenim radioaktivnim gorivom. Predloženim zakonom dodatno se uređuju mjere sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja, a ujedno se usklađuje s novom direktivom Vijeća Europe broj 2011/70 EUROATOM koja je stupila na snagu u kolovozu 2011. godine i odnosi se na uspostavu okvira zajednice za odgovorno i sigurno zbrinjavanje istrošenog goriva i radioaktivnog otpada. Pored usklađivanja s ovom direktivom dodatno su usklađene i definicije po prethodnim direktivama. Međutim ono što je za nas posebno važno, ovim zakonom postavlja se osnova za rješavanje problema zbrinjavanja radioaktivnog otpada, iskorištenih izvora istrošenog nuklearnog goriva koji u našoj državi još uvijek nije riješen. Naime, ovim zakonom Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost preuzima obavezu uspostave i … skladišta radioaktivnog otpada, a zakon regulira i način financiranja gradnje tog skladišta te poslove odlaganja. Kako ovo pitanje sada nije konkretno regulirano već ovo je dovoljan razlog da se zakon podrži što ću osobno i učiniti. Međutim, ono što je mene motiviralo da se prijavim za raspravu je sagledavanje ovog zakona s aspekta pacijenata. Nisam sasvim sigurna da je u direktnoj vezi sa ovim zakonom, ali ipak ću izreći svoje opažanje odnosno konkretan prijedlog, makar i za izradu pravilnika. U zakonu se kroz mjere radiološke sigurnosti propisuje zaštita osoba koja je su profesionalno izložene ozračenju kao i postupak ispitivanja izvora ozračenja što je svakako nužno i dobro dok će mjere zaštite osoba izloženih medicinskom ozračenju propisati pravilnikom ravnatelj zavoda u suradnji sa ministrom zdravlja. Izvori ozračenja su kao što svi znamo rendgenski, mamografski uređaji, akcelator za dijagnostiku i terapiju, CT i PET CT uređaji. Treba spomenuti da samo jedno snimanje CT uređajem ozrači pacijenta kao da je izvršio 400 rendgenskih snimki pluća. Za snimanje pluća imamo stroge propise, a ipak ga mnogi ljudi izbjegavaju zbog rizika zračenja. Meni nije poznato da je tako i za daleko opasniju pretragu CT uređaja. Istodobno svjedoci smo da je broj dijagnostičkih pretraga putem CT uređaja u stalnom porastu. Iz osobnog iskustva znam da postoji jedna naročito ugrožena skupina pacijenata koja je svakim danom sve veća, a to su pacijenti Odjela nuklearne medicine koji su zbog specifične terapije često u vrlo kratkom vremenskom razdoblju ozračeni velikim dozama radioaktivnog joda, toliko velikim da su neko vrijeme opasni i za svoju okolinu jer je to zapravo standardna metoda liječenja. Isto tako, svi znamo da su utvrđene maksimalne granice ozračenja čovjeka u određenom vremenskom razmaku koje se ne bi smjele prekoračiti kako se ne bi ugrozilo njegovo zdravlje. U našem zdravstvenom sustavu količinu ozračenja pojedinog pacijenta nitko ne kontrolira niti evidentira. Pacijenti se nekontrolirano upućuju na različite pretrage koji uključuju ozračenje. Ljudi sve češće i samoinicijativno pristupaju različitim pretragama, sistematskim pregledima i snimanjima. Većina tih tretmana nije opasna na sreću, ali nije isključeno da se dogodi prekoračenje maksimalne doze zračenja i tako ugrozi zdravlje ili će možda i pacijenti imati dozimetre. Po mom mišljenju svaki pacijent trebao bi znati koliko … [[Govornica se ne razumije.]] primi pri svakoj radiološkoj pretrazi i o tome bi trebao imati evidenciju. Zdravstveni sustav trebao bi naći neki način evidentiranja svih zračenja koje pojedini pacijent dobije u različitim medicinskim tretmanima tijekom svog života. Evo na primjer kao što je to bilo kad smo za cijepljenje naše djece imali knjižice. Iskoristit ću priliku i zaključno apelirati na predstavnike Ministarstva zdravlja i Državnog zavoda da razmotre ovaj prijedlog kao i da kontinuirano poduzimaju mjere kako bi se osigurala stalna edukacija medicinskog osoblja koje rukuje ovakvim aparatima, ali i samih pacijenata radi njihove što veće zaštite i prevencije zloćudnih bolesti u budućnosti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona ćemo za koju minutu glasati. I molim vas u 12,00 sati da dođemo u dvoranu jer ćemo obaviti glasovanje. Hvala lijepa.
Konačni prijedlog Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 501. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandman koji je podnio Odbor za zakonodavstvo predlagatelj je prihvatio pa je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona, zato dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite. Molim da se izjasnite. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 111 glasova za donesen Zakon o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanom. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,50 SATI]] Poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici stanka za klubove, sjednice klubova je istekla. Pozivam predsjednika Kluba Socijaldemokratske partije poštovanog kolegu Igora Dragovana da iznese stajalište kluba.