Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene dame i gospodo zastupnici. Meni je zadovoljstvo danas u ime Vlade Republike Hrvatske i zajedno sa gospođom Zdenkom Pogarčić, predstojnicom Ureda za zakonodavstvo obrazložiti Prijedlog zakona o procjeni učinaka propisa. Naime, u sklopu Twinning projekta predpristupnoga instrumenta IPA 2007. pod nazivom "Razvoj zakonodavnog okvira za procjenu učinaka propisa" kojeg Ured za zakonodavstvo Vlade Republike Hrvatske provodi u suradnji sa partnerima iz Ujedinjenog Kraljevstva i Republike Estonije izrađen je Nacrt prijedloga Zakona o procjeni učinaka propisa. Izradi ovog nacrta prethodila je detaljna analiza postojećeg stanja sustava procjene učinaka propisa u Republici Hrvatskoj. Ta procjena sada je uređena parcijalno u nizu propisa što sustav procjene učinka propisa čini nedovoljno koherentnim i ponekad necjelovitim. Procjena učinaka propisa sada se provodi prema pojedinim odredbama niza zakonskih i podzakonskih akata primjerice Poslovnika Vlade Republike Hrvatske, Zakona o proračunu, Zakona o fiskalnoj odgovornosti, Poslovnika Hrvatskog sabora, zatim Odluka o obrascu standardne metodologije za procjenu socijalnog učinka, za procjenu ekološkog učinka, za procjenu fiskalnoga učinka. U takvom sustavu bilo je vrlo zahtjevno uspostaviti konzistentnu i pravodobnu pripremu procjene učinaka propisa u zakonodavnom postupku. Posljedica tog pristupa izradi propisa bili su nerijetko nedovoljno kvalitetna zakonodavna rješenja, otežana provedba propisa i potreba za redovitijim izmjenama tih propisa. Poslovna zajednica i civilno društvo nisu uvijek bili dovoljno uključeni u postupak izrade propisa. Nakon analize svih prikupljenih podataka od strane tijela državne uprave, poslovne zajednice i civilnog društva, te uzimajući u obzir dobru praksu zemalja članica Europske unije ovim se Zakonom predlaže izmjena postojećeg sustava procjene učinaka propisa i uspostava novog sustava koji je cjelovit i koji jasno i pregledno definira postupak procjene učinaka propisa i temeljne odrednice, nositelje zadaća s pratećom metodologijom i smjernicama za provedbu. Procjene učinaka propisa određuju tri bitne odrednice. Prva, to je sam postupak donošenja Odluka o propisima. Druga, ono što prethodi tom donošenju, a to je analiza prikupljanja dokaza i relevantnih podataka. I treće, rezultati postupka. Oni su sadržani u iskazu o procjeni učinaka propisa i služe kao smjernice za odabir najboljeg rješenja za donošenje propisa ili ako to procjena bude takva da se za poduzimanje nenormativnih aktivnosti i mjera ide drugim rješenjem. Procjenom učinaka propisa analiziraju se pozitivni i negativni učinci propisa na područje gospodarstva uključujući i financijske učinke, na područje socijalne skrbi, područje zaštite okoliša s osvrtom na fiskalni učinak uz istodobno savjetovanje sa javnošću i zainteresiranim posebnim ciljnim skupinama. Svi pozitivni i negativni učinci propisa iskazani su i vidljivi u iskazu o procjeni učinaka propisa koji kao završni akt tog postupka prati prijedlog zakona. Sam postupak procjene učinaka propisa prema zakonu provodi se u šest koraka. Oni su sljedeći. Dakle, prvo je prethodna analiza postojećeg stanja koja se namjerava urediti propisom. Drugo je savjetovanje sa javnošću o Nacrtu prijedlogu iskaza o procjeni učinaka propisa. Treće je pribavljanje mišljenja tijela nadležnih za gospodarstvo, socijalnu skrb i zaštitu okoliša. Četvrto, izrada propisa i prijedloga iskaza o procjeni učinaka propisa. Peto, javna rasprava o propisu i prijedlogu iskaza o procjeni učinaka propisa, te šesto upućivanje propisa i prijedloga iskaza o procjeni učinaka propisa na suglasnost Uredu za zakonodavstvo Vlade Republike Hrvatske i po pribavljenoj suglasnosti dalje u postupak donošenja prema tijelima Vlade. Značajna novina koju uvodi zakon jest donošenje godišnjeg plana normativnih aktivnosti u okviru kojeg će se planirati i postupci procjene učinka propisa kojeg Vlada donosi u zadnjem kvartalu tekuće godine za sljedeću godinu. Prijedlog plana propisa mora se temeljiti na izvršenoj prethodnoj procjeni mogućih učinaka propisa. Prethodnu procjenu provodi stručni nositelj izrade propisa za sve propise koje obuhvaća plan normativnih aktivnosti u području zakonodavstva i propise iz plana usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije. Prethodna procjena se izrađuje na temelju kriterija prema obrascima koji će se potanko propisati uredbom. Zakon određuje da će se ovim radnjama obvezno informirati javnost u trajanju od najmanje 15 dana u razdoblju od 1. do 31. rujna tekuće godine za sljedeću godinu. Zakonom se propisuju i iznimne obveze provedbe postupka procjene učinka propisa na temelju zaključaka Hrvatskoga sabora, odnosno odluke i zaključka Vlade Republike Hrvatske. Slijedom toga predmetom procjene učinaka propisa mogu biti propisi koji se donose po hitnom postupku, zakon koji je već na snazi u RH te uredba, odnosno pravilnik kao provedbeni propisi zakona bilo da su u postupku izrade ili su na snazi. Prijedlog ovog zakona uvažava i afirmira primjenu kodeksa savjetovanja sa zainteresiranom javnošću u postupcima donošenja odluka, drugih propisa i akata i to kao modela uključivanja u postupke savjetovanja svih dionika društva u najširem smislu te riječi. Dakako, misli se na sindikate, udruge poslodavaca, predstavnike akademske zajednice, komore, organizacije civilnog društva i građane te druge pravne osobe koje obavljaju javnu službu ili na koju može utjecati određeni propis. Želim naglasiti kako je ovaj zakon izrađen odgovarajućim postupkom inicijalne procjene učinka propisa poštujući sve neformalne konzultacije s gore navedenim dionicima nakon čega je izrađen iskaz o procjeni učinaka propisa i uz nacrt prijedloga zakona stavljen na uvid i raspravu javnosti u trajanju od 30 dana. Za vrijeme rasprave održano je i savjetovanje s dionicima na okruglom stolu te su razmotrene sve primjedbe i prijedlozi i na odgovarajući način su ugrađeni u tekst prijedloga ovoga zakona. Uvažene dame i gospodo zastupnici zakon postavlja nove izazove i zadaće pred stručne nositelje izrade propisa Središnja tijela Državne uprave na način da ih potiče na učinkovito praćenje provedbe propisa putem analize stanja u postupku procjene učinaka, godišnje planiranje normativnih aktivnosti i planiranje postupaka procjene učinaka propisa vezano za svaki pojedini propis, obvezno razmatranje mogućih nenormativnih i više opcija normativnih rješenja prilikom izrade propisa kao i na daljnji razvoj administrativnih i institucionalnih kapaciteta. Novi se izazovi postavljaju i pred Ured za zakonodavstvo koji između ostalog postaje koordinacijsko tijelo za sustav procjene učinaka propisa, nadležan za stručno osposobljavanje i usavršavanje u području procjene učinaka propisa državnih službenika kao i u području izrade propisa. Stručni je nositelj izrade strategije, akcijskog plana i izvješća te podzakonskih akata koje predlaže Vladi, a koji su nužni za cjelovitu provedbu zakona. Stupanje na snagu ovog zakona predviđeno je 1. siječnja 2012. godine. Napominjem da se u sklopu navedenoga IPA projekta već provodi intenzivna edukacija državnih službenika kao i predstavnika javnosti u području procjene učinaka propisa koja će trajati do lipnja 2012. godine kako bi kroz prethodnu i pravodobnu pripremu i edukaciju adresata omogućila njihova učinkovita provedba. Zaključno, želim još jednom ukazati na najvažnije prednosti ovog novog sustava koji je danas pred vama. Detaljno, cjelovito i pregledno uređen sustav procjene učinaka propisa, uvođenje obveze godišnjeg planiranja normativnih aktivnosti, zakonom utvrđene obveze savjetovanja prema kodeksu savjetovanja s javnošću, zakonom utvrđena obveza sustavnog stručnog osposobljavanja i usavršavanja državnih službenika u postupku procjene učinaka propisa i njihove izrade. Novi stručni izazov, poticaj radu i učinkovitosti središnjim tijelima Državne uprave kao stručnim nositeljima izrade propisa i nadležnim tijelima te Uredu za zakonodavstvo Vlade kao koordinativnom tijelu. Njime će biti povećana transparentnost postupka predlaganja propisa i omogućavanje većeg sudjelovanja građana u zakonodavnom procesu. Uspostavljajući predloženim zakonom novi sustav procjene učinaka propisa uz uvažavanje dobre prakse zemalja članica EU uvodi se novi instrument koji predstavlja kvalitativni iskorak u zakonodavstvu RH. Naime, ovaj novi sustav procjene učinaka propisa otvara zakonske mogućnosti prema uspostavi onoga što se danas zove pametnije zakonodavstvo. Riječ je o takvom zakonodavstvu u kojem se donosi manji broj zakona i propisa, s tim da su oni jasniji, pravedniji i razmjerniji potrebama i interesima s minimalnim negativnim učincima i troškovima za poslovni sektor. Takvo zakonodavstvo će pridonijeti učinkovitijem unutarnjem razvoju te olakšati ulazak RH na konkurentno tržište EU. Slijedom navedenoga Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da prihvati ovaj prijedlog Zakona o procjeni učinaka propisa. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo, zahvaljujem na ovom uvodnom pojašnjenju.
Hvala lijepa državnom tajniku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Tanja Vrbat. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici i poštovani državni tajniče sa suradnicima danas raspravljamo o prijedlogu Zakona o procjeni učinka propisa. Došao je na naš dnevni red propis za kojeg vjerujem velika većina građana koja o tome uopće razmišlja pretpostavlja da on već postoji. Jer ovaj prijedlog predviđa postupke i procedure u procesu donošenja propisa koje bi trebale već odavno biti prisutne u našem normativnom sustavu. Planiranje zakonodavne aktivnosti, a ne improvizacija kao dosada, predviđanje učinaka određenih propisa, a ne naknadno čuđenje neučinkovitim i skupim rješenjima samo su neki od efekata od kojih bi trebala dovesti adekvatna primjena postupka predviđena ovim prijedlogom zakona. Stoga kada je riječ o ovom zakonskom prijedlogu, o procjeni učinka propisa, odmah ću na početku reći da će klub SDP-a podržati ovaj zakonski prijedlog. Ovaj zakonski prijedlog kojeg je izradio Ured za zakonodavstvo Vlade RH kao korisnik sredstava iz IPA 2007. pretpristupnog Fonda EU u vrijednosti od 1,1 milijuna eura za Twinning projekt Razvoj sustava procjene učinka propisa zaista je nešto što je potrebno našem normativnom sustavu. I ovom prilikom iz kluba SDP-a izražavamo nadu da će nova metodologija izrade i planiranja normativnih rješenja zaista i zaživjeti u praksi. Procjena učinka zakonskih propisa u našem dosadašnjem normativnom sustavu predviđena je loše i u čitavom nizu zakonskih i podzakonskih akata. No upravo ta fragmentiranost materije dovodi do nedovoljno dobre primjene koja ne daje željene učinke, a dovela je do nedovoljno kvalitetnih zakonskih rješenja, otežane provedbe propisa, potrebe za čestim izmjenama i dopunama zakonskih i podzakonskih akata. Stvar je to kojom se često i svjesno manipuliralo jer je u košmaru normi najlakše loviti u mutnom, vršiti učestale izmjene i dopune te ubacivati u sustav nepotrebne i štetne norme. Nova metodologija koju bi trebao uvesti ovaj zakon i njegova koherentna i korektna provedba trebali bi spriječiti takvu daljnju praksu. Uskoro ulazimo u elitni klub zemalja članica EU pa vjerujemo da iskreno svi želimo sistematizirati naš sustav normi prema najboljoj praksi zemalja članica EU. Možemo slobodno reći da je donošenje normi do danas u Hrvatskoj bilo kampanjski i aljkavo. Bez adekvatnog i nužnog planiranja i bez kvalitetne analize postojećeg nadograđivao se normativni sustav bez prevelikog razmišljanja učinka toga na postojeće norme ali i na učinke normi u stvarnom životu. Dovelo je to do nepreglednog sustava u kojem se krajnji korisnici građani i građanke Republike hrvatske prije svega ali i stručna javnost vrlo teško snalaze. I dan danas na dnevnom redu rada Hrvatskog sabora imamo zakonskih prijedloga i prijedloga izmjena i dopuna zakona koje vjerojatno nisu potrebne i koje ne bi bile potrebne da se pravovremeno razmišljalo o sustavnom i logičnom normiranju nekog područja života. Jedna od ključnih boljki dosadašnje prakse je i nedovoljna uključenost poslovne zajednice i civilnog sektora u postupku izrade i donošenja propisa te zainteresirana javnost nije do sada imala dovoljno vremena niti previše načina da se uključi u savjetovanje. Ovaj Zakonski prijedlog donosi čitav niz novih alata za nove ali i za postojeće propise. Metodologija za procjenu učinka propisa primjenjuje se već u fazi kreiranja politike i trebalo bi pomoći u poboljšanju dijaloga s onima na koji se propisi odnose. Najvažniji ciljevi ovog novog postupka jesu razmatranje mogućnosti nenormativnog rješavanja razmatranje većeg broja normativnih mogućnosti te veća transparentnost u postupku predlaganja propisa uključivanjem zainteresirane javnosti u samom procesu odlučivanja o potrebi donošenja propisa. Ovim prijedlogom određuje se postupak, prateća metodologija i smjernice za provedbu procjene učinka propisa, predviđa se izrada plana godišnjih normativnih aktivnosti koje obuhvaća aktivnosti koje nisu dijelom pravne stečevine Europske unije koje ćemo kao i članica Unije nastaviti ugrađivati u sam sustav kako se sama stečevina bude mijenjala, međutim, za svaki propis predložen godišnjim planom ali i za propise predviđenim budućim planovima usklađivanja zakonodavstva sa pravnom stečevinom obavezna će biti prethodna procjena. Prethodna procjena na temelju zadanog obrasca sadržavati će financijske, gospodarske, socijalne učinke, eventualne učinke na zdravstveni i socijalni status građana te učinke na okoliš i održivi razvitak. Sam postupak procjene učinka propisa dobro je koncipiran ovim prijedlogom iako je dosta slojevit a predviđa prije svega analizu postojećeg realnog i normativnog stanja, koje se planira urediti propisom. Uvid u teze iz prethodne procjene izradu najmanje dva moguća nenormativna i dva normativna rješenja koja bi mogla dovesti do zadanih ciljeva koje se zacrtava određenim propisima, utvrđivanje pozitivnih i negativnih učinaka te procjenu očekivanog fiskalnog učinka propisa na državni proračun. To su sve stvari za koje mi smatramo da su normalne ali eto do sada nisu bile sustavno predviđene. Postupak nadalje predviđa stručno savjetovanje što je izuzetno bitno i savjetovanje sa zainteresiranom javnošću u trajanju od 30 dana što smatramo također dovoljno dobrim rokom te tako dobiveni prijedlozi postat će dijelom prijedloga iskaza o procjeni učinka propisa što je akt koji će sadržavati rezultate provedenog postupka. Učinak ovog konkretnog Prijedloga zakona u praksi trebao bi biti prilično revolucionaran za naš sustav. Ovaj propis ako bude pravilno provođen trebao bi donijeti do većeg reda u normativnom sustavu a u Klubu SDP-a iskreno se nadamo da će on donijeti željene učinke u zakonodavstvo. Ti učinci prije svega bi trebali biti konačno godišnje planiranje normativnih aktivnosti, planiranje postupaka procjene učinke propisa vezano za pojedini propis, učinkovito praćenje provedbe propisa, obavezno razmatranje mogućih nenormativnih i više varijanti normativnih rješenje prilikom izrade propisa, daljnji razvoj sustava procjene učinka propisa putem edukacije državnih službenika što je ono što je najbitniji da treba biti vrlo dobro kadrovski osposobljeni za provoditi cijeli ovaj postupak. Razvoj institucionalnih kapaciteta za postupke, također bi trebao biti implementiran ovim Zakonom. Upravo to inzistiranje na planiranju, praćenju provedbe, razmatranju različitih rješenja i edukaciji službenika jest što nam je do sada nedostajalo i što bi trebalo dovesti do krajnjeg cilja ovog prijedloga zakona, tj. učinkovitije implementacije i provođenja postojećih i budućih propisa, ali i odabira optimalnih rješenja koji se postiže najveći stupanj ekonomičnosti i svrsishodnosti propisa. Poseban kraći postupak procjene predviđen je i za akte koji će se donositi u hitnom postupku te se za njih propisuje obvezatna izrada prethodne procjene prema propisanom obrascu. U Klubu SDP-a nadamo se da će to dovesti do manjeg broja ad hoc rješenja i manje improviziranja prilikom budućih zadiranja u normativni sustav. Donošenjem zakona i propisa po hitnom postupku velikom većinom puta doveli smo sustav normi u nepregledno i neefikasno stanje koje prouzročuje poteškoće u normalnom odvijanju gospodarskih i ostalih životnih procesa. Svaki propis koji podliježe procjeni sukladno postupku predviđenim ovim zakonskim prijedlogom mora sadržavati konačni iskaz o procjeni učinka propisa prije upućivanja u proceduru ... na Vladi. Podsjeća to na današnje tablice usklađenosti koje za našeg zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije koje prate propise koje nose onu oznaku P.Z.E ali ostaje iz Prijedloga zakona nejasno da li će ti iskazi o procjeni učinka doći do Hrvatskog sabora kako bi i budući zastupnici mogli imati uvid u te iskaze i bolje mogli i raspravljati i prosuditi određena normativna rješenja. Ostaje nejasno što će se događati sa propisima koje ne predlaže Vlada Republike Hrvatske, smatramo da to nije prijedlog ovog zakona ali trebalo bi to nekako normirati nekim drugim aktom, odnosno što će se događati sa prijedlozima propisa koje će predlagati neki drugi ustavom i zakonima predviđeni predlagatelji. Bilo bi dobro da se za takve prijedloge predvidi nekakva procjena njihovih mogućih učinaka. Na kraju kada govorimo o ovome prijedlogu zakona treba svakako napomenuti da se ovdje u samom prijedlogu kada se navode razlozi za donošenje u hitnom postupku nalazi benigna obmana. Razlozi za hitan postupak pozivaju se na članak 161. Poslovnika u radu Hrvatskoga sabora u kojem kao što znamo stoji da se po hitnom postupku donose zakonski prijedlozi kojima se naše zakonodavstvo usklađuje sa acquisom odnosno pravnom stečevinom Europske unije. NO, ovaj Sabor uskladio je u svojoj dugogodišnjoj praksi usklađivanja našeg zakonodavstva sa Europskim gotovo 500. različitih zakona i naučio je što je to uskladiti sa pravnom stečevinom Europske unije. Acquisa svakako nema u području donošenja propisa jer to svaka zemlja uređuje sukladno svojoj tradiciji i zakonodavnoj praksi stoga ovaj Prijedlog zakona se nikako ne može gledati kao usklađenje sa acquisom niti bi trebao nositi oznaku P.Z.E jer on to nije. Tu se radi o usklađenju sa najboljom praksom zemalja članica što je nešto sasvim drugo, a vjerujemo da predlagatelji i sam državni tajnik koji ovdje danas predstavlja u Saboru ovaj Prijedlog zakona to i sami znaju. Vidljivo je iz same tablice usklađenosti koja se nalazi u prilogu prijedloga ovdje ne radi o nikakvom pravnom usklađenju sa izvorima prava Europske unije već samo sa najboljom praksom zemalja članica. Što je dobro, međutim nije usklađenje. Na sreću ova obmana neće dovesti do štete jer se radi o postupku i propisu koji jeste pozitivan, no bilo je u radu ovog visokog doma jako puno prijedloga koji su pod krinkom usklađenja sa izvorima prava EU urgirani i ugurani u naš normativni sustav i koji su prouzročili štetu i kaos kojeg danas imamo. Puno puta smo silovanjem većine pod krinkom usklađenja sa acquis donosili izmjene zakona koje s usklađenjem od primjerice 100 članaka hipotetskih izmjena i dopuna nekog zakona, jedne ili dvije odredbe bi bile pravo usklađenje s pravnom stečevinom, a ostalih 99 ili 98 članaka bi bili izvorni hrvatski zakonodavni patenti koji su bili često štetni i u sukobu sa normativnom praksom kod nas, a ponekad i u sukobu sa našim Ustavom kao primjerice recentno doneseni Zakon o sprečavanju sukoba interesa koji je isto proguran kao P.Z.E. No, bez obzira na to što ovaj prijedlog zakona sasvim neopravdano nosi ovu oznaku P.Z.E. klub SDP-a podržat će ovaj prijedlog jer ga ipak smatramo potrebnim, dobrim i korisnim, te u samom predloženom propisu procjene učinka propisa i njihovog planiranja ne nalazimo većih primjedbi. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, uvažena predstojnice UReda za zakonodavstvo Vlade RH, kolegice i kolege zastupnici. Na samom početku naravno kazat ću ka klub HDZ-a podupire ovaj prijedlog zakona. Naime, procjena učinaka propisa je postupak donošenja odluka o propisima na temelju dokaza i prikupljenih relevantnih podataka koji će poslužiti kao smjernice za odabir najboljeg rješenja za donošenje propisa i za poduzimanje normativnih aktivnosti i mjera. Upravo iz ove definicije koju imamo sada kao zakonsku definiciju vidimo o čemu se ovdje zapravo radi odnosno na što su naslonjene sve druge odredbe ovog zakona koji zapravo razrađuju ovu osnovnu definiciju. Naime, procjenom učinka propisa analiziraju se pozitivni i negativni učinci propisa na području gospodarstva uključujući financijske učinke, područje socijalne skrbi, područje zaštite okoliša s osvrtom na fiskalni učinak uz istovremeno savjetovanje s javnošću i zainteresiranom javnošću. Upravo se ovim zakonom uređuje postupak procjene učinaka propisa, dakle dokumenti za procjenu učinaka propisa, način godišnjeg planiranja normativnih aktivnosti, tijela nadležna za procjenu učinaka propisa, način savjetovanja s javnošću i zainteresiranom javnošću u tom postupku, obveza stručnog osposobljavanja i usavršavanja vezano za procjenu učinaka, izradu propisa te druga pitanja s tim u svezi. Međutim, bilo bi pogrešno naravno zaključiti da mi i do sada u našem pravnom sustavu nismo imali procjenu učinaka propisa. Međutim ona je sada na jednom mjestu, ona je sada sveobuhvatna, sistematizirana upravo ovim zakonskim prijedlogom, a možda je potrebno i napomenuti dakle propise koji sada važe i koji reguliraju ovu materiju. Dakle, u prvom redu se radi o Poslovniku Vlada Republike Hrvatske zatim odluci o obrascu standardne metodologije za procjenu socijalnog učinka, pa je to odluka o obrascu standardne metodologije za procjenu ekološkog učinka, pa je tu odluka o obrascu standardne metodologije za procjenu fiskalnog učinka, pa je to i uredba o Uredu za zakonodavstvo, pa je tu Zakon o proračunu, Zakon o fiskalnoj odgovornosti. Svi ovi propisi što direktno što indirektno zapravo reguliraju materiju. Stupanjem na snagu ovoga zakona imat ćemo dakle sada na jednom mjestu zakonom razrađenu, preciziranu i definiranu ova vrlo bitna pitanja, pitanja načina na koji način se donose zakoni ili što se sve treba poštivati u smislu procedure kada se pristupa izmjeni ili donošenju novog zakona koji ulazi u naš pravni sustav. Dakle, u dosadašnjem sustavu bilo je teško uspostaviti konzistentnu i pravodobnu primjenu procjene učinka propisa u zakonodavnom postupku u odnosu na navedenu. I to treba ovdje možda podvući, izdvaja se Ministarstvo financija koje je uspostavilo dosljednu provedbu postupaka izrade fiskalnog učinka propisa na državni proračun i to već prema spomenutom obrascu standardne metodologije za procjenu fiskalnog učinka, a koji postupak će se nastaviti u buduće i na njega se ovaj zakon ne primjenjuje. U dosadašnjem sustavu poslovna zajednica i civilni sektor često nisu bili dovoljno uključeni u postupak izrade propisa. Dakle, nakon analize postojećeg stanja sustava procjene učinaka propisa, prikupljanje podataka od strane tijela državne uprave, poslovne zajednice i civilnog sektora, te uzimajući u obzir dobru praksu zemalja članica EU, Ured za zakonodavstvo Vlade RH kao stručni nositelj izrade zakona u tom smislu i pristupio je izradi nacrta prijedloga Zakona o procjeni učinaka propisa kojim se predlaže novi sustav koji na jasan način određuje sustav procjene učinka propisa i temeljne odrednice postupka procjene učinaka propisa zajedno sa pratećom metodologijom i smjernicama za provedbu. Mislim da je vrlo bitno istaknuti kada govorimo o ovom prijedlogu zakona naravno sve u smislu potpore ovom prijedlogu zakona, dakle istaknuti posljedice koje će proizaći donošenjem ovog zakona ili što očekujemo kada ovaj zakon stupi na snagu, što će se dogoditi u smislu ovakvog definiranja načina donošenja propisa. U prvom redu treba istaknuti godišnje planiranje normativnih aktivnosti i planiranja procjene učinaka propisa. 2. učinkovito praćenje provedbe propisa putem analize stanja u postupku procjene učinaka., 3. obvezno razmatranje nenormativnih i više varijanti normativnih rješenja prilikom izrade propisa. Nadalje, daljnji razvoj sustava procjene učinka propisa i na posljetku a valja i to istaknuti, dakle edukacija službenika u tijelima države uprave za provedbu sustava procjene učinka propisa što će biti osnova za održivost novog sustava. Postupak procjene učinka propisa kako je predviđeno ovim zakonom, to smo imali prilike čuti, međutim mislim da je to potrebno ponoviti u samom uvodnom obrazloženju, odvijao bi se ili se odvija u 6 koraka koji uključuju početne aktivnosti za izradu nacrta prijedloga iskaza o procjeni učinka procesa, savjetovanje sa javnošću oko nacrta prijedloga iskaza, prikupljanja mišljenja nadležnih tijela na nacrt prijedlog iskaza, potom izrada propisa i prijedloga iskaza nakon čega slijedi javna rasprava. I u konačnici, upućivanje propisa i prijedloga iskaza u postupak donošenja. Jednako važan aspekt zakona jest i uvođenje godišnjeg planiranja zakonodavnih aktivnosti koji prethodi navedenom postupku. Stručni nositelj izrade propisa, svaki u okviru svojeg djelokruga, u rujnu svake tekuće godine utvrđuju prijedlog plana propisa koji se potom uvrštava u godišnji plan normativnih aktivnosti, a unutar tog prijedloga predlažu propise za koje treba provesti postupak procjene učinka propisa. Prijedlog plana propisa mora se temeljiti na izvršenoj prethodnoj procjeni mogućih učinaka propisa koji se provode na sve propise obuhvaćene Planom normativnih aktivnosti u području hrvatskog zakonodavstva te za propise iz plana usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije. Svi sudionici ovog procesa, dakle i poslovna zajednica kroz svoje komore, nevladine udruge, predstavnici sindikata i akademske zajednice kroz javnu raspravu podržali su donošenje ovog zakona jer omogućava razvoj sustava koji će osigurati transparentnost i zakonodavnost postupka, mogućnost sudjelovanja zainteresirane javnosti, planiranje zakonodavnih aktivnosti na godišnjoj razini kao izradu teksta propisa u razumnom roku od strane stručnog nositelja. Učinkovit sustav procjene učinaka propisa dovest će do izrade pravednih i proporcionalnih propisa s minimumom negativnih učinaka i troškova za poslovni sektor dok građanima bi trebalo omogućiti sudjelovanje u zakonodavnom procesu te uvid u proces donošenja odluka koji je sada ili prijedlogom ovog zakona transparentniji. Uvođenjem standardizirane metodologije i tehnike procjene učinaka propisa u zakonodavni postupak pisanje i usvajanje propisa bit će unaprijeđeno, a administrativni proces bit će pojednostavljen što će doprinijeti i učinkovitom razvoju te olakšati ulazak Hrvatske na konkurentno tržište Europske unije. Zaključno, u smislu potpore ovom prijedlogu zakona, mislim da treba istaknuti sljedeće. Dakle, manji broj propisa koji će biti jasniji, učinkovitiji i na jednostavan ili jednostavniji način regulirati ona područja ili oblasti života koja se žele urediti pisanjem određenih zakona, odnosno predlaganjem i usvajanjem zakonskih propisa. Drugo, mislim da ovdje to treba naročito podvući odnosno istaknuti, to je veća pravna sigurnost jer kad imamo šumu propisa, kad imamo česte izmjene i dopune ne dolazi tu samo do nesnalaženja u smislu konkretne primjene odgovarajućih zakonskih tekstova već dolazi uistinu do pravne nesigurnosti i to kako se kaže i za građane, ali tako i za one koji trebaju te zakone primijeniti i pozivati se na određene zakone prilikom regulative odnosno reguliranja određenih područja života. I treća stvar, lakša primjena zakona, dakle uistinu lakša primjena zakona. Sve ove tri stvari dakle kada ih stavimo na hrpu mislim da su vrlo bitne, mislim da ih treba naglasiti i mislim da česte izmjene i dopune zakona će se temeljem ovog zakona smanjiti na najmanju moguću mjeru, izbjeći ćemo sve one silne nesporazume i probleme koji proizlaze iz pa često puta i nemogućnosti adekvatne izrade pročišćenih tekstova kao jednih cjelovitih tekstova zakona. A naravno i to još jedanput povlačim, zasigurno ovakvom metodologijom, temeljem ovog zakona u konačnici će doći do boljeg reguliranja, kvalitetnijih propisa i veće pravne sigurnosti i u tom smislu Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice apsolutno podupire ova zakonska rješenja, odnosno predloženi zakon, Zakon o procjeni učinaka propisa. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Znači što reći o ovom zakonu, bolje rečeno što očekivati od ovog zakona. Ja kategorički tvrdim ništa. Jedan ovakav zakonski prijedlog ili bolje rečeno ove kondicije koje se ovdje spominju jednostavno to gospodo ne može funkcionirati u Hrvatskoj. To može funkcionirat u jednoj Engleskoj, ali ne može u Hrvatskoj. To može funkcionirati u Danskoj, ne može funkcionirati u Hrvatskoj. To može funkcionirati u jednoj Kanadi, dobro ona nije članica Europske unije, ali ne može u Hrvatskoj. U jednom Lihtenštajnu može, u Hrvatskoj jednostavno ne može. A zašto jedan ovakav zakonski prijedlog jednostavno kako nosi naslov o procjeni učinka propisa ne može funkcionirati u Hrvatskoj? Velika Britanija na godišnjoj razini možda donosi, usvaja 40-tak zakonskih tekstova, ima 40-tak intervencija u pojedine zakone. Hrvatska, iza mene je predsjednik Sabora, on to zna zasigurno, na godišnjoj razini 400 zakona, brat bratu. U jednoj Danskoj to isto može funkcionirati, možda na godišnjoj razini usvajaju 40-tak zakonskih prijedloga, točnije tih intervencija u zakone, a mi imamo gotovo 400 zakona. Pogledajte sami pročišćeni dnevni red za 12., 13., 14. i 15. srpnja gdje ćemo 15.-og zasigurno cijeli dan glasati samo o ovim prijedlozima zakona. Vlada predlaže 22 zakona, 22 zakonska teksta. Opozicija predlaže od 50. točke do 74. ili 73., nije bitno, tu su još neka izvješća, isto 20 zakonskih prijedloga. Između toga do točke 74. imamo 30-tak izvješća, imenovanja, izvješća Mandatno-imunitetnog povjerenstva, opet se nekome skida imunitet itd., itd. Još jedanput, to gospodo ja bih volio kad bi moglo funkcionirati ali to neće funkcionirati, a s druge strane to će nas isto bezobrazno skupo koštati. Danas sam negdje pročitao u nekim novinama da ovaj Ured za pomoć iseljenim Hrvatima na godišnjoj razini više potroši no što sredstva kanalizira pod navodnicima prema građanima hrvatskog podrijetla u Bosni i Hercegovini. Koliko će ovo koštati to u ovom trenutku nitko ne zna. Ja ću ovdje najprije citirati neke dijelove ovoga Zakona o procjeni učinka propisa pa se ovdje najprije kaže da Ured za zakonodavstvo Vlade Republike Hrvatske je korisnik sredstava iz IPA 2007 pretpristupnog fonda Europske unije u vrijednosti od 1,1 milijun eura za twinning projekt razvoj sustava procjene učinka propisa. Pa se ovdje kaže da ciljevi novog sustava procjene učinka propisa osobito su razmatranje prijedloga mogućih nenormativnih rješenja, pa onda poticanje suradnje međuresorne koordinacije stručnih nositelja izrade propisa radi jednostavnijeg i bržeg integriranja zajedničkih ciljeva pa jačanje transparentnosti predlaganja itd., itd., sve do posljedica koje će proizaći iz ovoga zakona. To su godišnje planiranje normativne aktivnosti, učinkovito praćenje provedbe propisa putem analize stanja. Zatim obvezno razmatranje mogućih nenormativnih i više varijanti normativnih rješenja prilikom izrade propisa itd. itd. Znači, naglasak je jasno na procjeni učinka ovih propisa. Koja je s druge strane osnovna namjera ili nakana svakog dosadašnjeg propisa? Barem u zadnjih osam ili ne znam koliko godina. Kako pomoći, znači ekipi na vlasti, kako pomoći njihovim partnerima? Ne treba analizirati ih, ne treba trošiti sredstva da se to jasno shvati. Evo samo nekoliko primjera sada ne znam pod kojom točkom dnevnog reda devet ili deset i da ovaj zakon ograđujemo i da točnije rečeno etažiranje apartmana velikih turističkih kuća. I što će se dogoditi nakon što su ti tajkuni za nula kuna došli u posjed tih tvrtki. Rasparcelirat ćemo te apartmane, a znate koliko apartmana ima samo jedna Porečka rivijera i to samo u Poreču. Ne u Rapcu, ne još u Dubrovniku. Preko 1400. Koliko apartmana ima jedna Plava laguna samo u Poreču? 505. Anita iz Vrsara, znači ima negdje oko 380 plus 900 ekipa ili dečki iz Rovinja imaju u Rovinju itd. itd. E sad neću govoriti što će se dogoditi ako u tom pravcu idemo. Ali to je naprosto to. To je zapravo poruka tog zakona. Ne treba ga analizirati. Znamo da ste se jednostavno dogovorili sa tim pojedincima kako istima izaći u susret. Ili ova najnovija aktivnost oko osporavanja općinama u Istri vlasništva nad turističkim zemljištem kojeg su se domogli pod navodnicima u dugogodišnjim sudskim postupcima. Namjera je da se opet tajkunima koji nisu nikada do 2011. platili jednu kunu za turističko zemljište to omogući i u buduće. I evo to su vam znači namjere u čuvanju monopola itd. Neću govoriti. Znači, svaki zakon jasno ima svoje namjere, a da ne govorimo o učinku tih zakona. O čemu govori recimo članak 2. na strani 4. zakona da procjena učinka propisa je postupak donošenja odluka o propisima na temelju dokaza i prikupljenim relevantnim podacima itd. itd. Na strani 6. ne znam da li ću uopće citirati ciljeve procjene učinka propisa gdje se kaže da posebni ciljevi procjene učinka propisa su poticanje suradnje i međuresorne koordinacije, jačanje transparentnosti predlagatelja itd. itd. Ja tvrdim da je do sada jedina namjera svakog zakona bila kako pomoći onim skupinama koje se vezuju uz jednu političku ekipu na vlasti. Zašto je tome tako? E to je možda suština o čemu bi trebalo razgovarati. Dva su razloga tome koji to omogućuje. To je prvo izborni model u Republici Hrvatskoj. Kad bi zastupnike birali neposredno ne bi bilo više gospodo prilagođavanje stranačkim vrhuškama. Ako bi onda bi to bilo znatno manje. Danas zastupnici poglavito većine. To je bilo i kad je bio IDS u vlasti funkcioniraju gotovo kao strojevi. Glasaju ili glasamo, dižemo ruke, vidimo da nešto ne štima, ali pod navodnicima baš nas briga. Jedina je briga kako se pozicionirati na kojoj listi. Drugi razlog, ovaj Zakon govori u tri, četiri tijela koje bi to sve trebalo koordinirati koji bi se sad nanovo trebali oformiti. Ja tvrdim da se ovim prijedlogom dodatno jača izvršna vlast. Propisi po samoj definiciji zakona, ovog prijedloga zakona su jasno zakoni. A vidite, u ovom zakonskom tekstu ni jednom riječju se ne spominje Sabor Republike Hrvatske. Po ovom prijedlogu gospodo predlagači vama kao da ne treba Sabor. Trebaju vam pod navodnicima udruge, ali ne možete funkcionirati i nećete funkcionirati ako na godišnjoj razini usvajamo 400 zakona. Trebaju vam komisije, trebaju vam komore. Trebaju vam vjerske zajednice. Trebaju vam sindikati. Ali interesantno gospodo Sabor vam ne treba. Neću reći, ali ovo sliči kao da je netko ne znam precrtao ovaj Sabor Republike Hrvatske. Vama gospodo koji ste predlagači ovog zakonskog prijedloga treba samo izvršna vlast. Ja znam da izvršnoj vlasti nikada ne treba Parlament osim kao stroj za glasanje. Ali što je parlament slabiji to je izvršna vlast jasno moćnija. To su i prilike u zemlji onda ja bih rekao lošije, da ne kažem jadnije, a Hrvatska je dobar primjer kada je o tome riječ. Vi govorite u ovom prijedlogu, znači o Vladi, o Uredu za zakonodavstvo kao da to tijelo, ne znam sad vidim želi blokirati buduću Vladu. O Saboru ništa. Govorite o stručnim suradnicima za izradu zakona itd. I doista zastupnik je pojedinac bez ikoga da sa nama lista ove zakone. Svaki državni tajnik ima mašineriju iza sebe. Svaki zastupnik je one man bend. I ne može više gospodo to tako ili tako ne bi trebalo biti u nedogledu. Ovim prijedlogom mi ćemo potrošiti znatna sredstva za jedno tijelo koje već de facto funkcionira, a bilo bi bolje da tim sredstvima ojačamo autonomiju ovoga parlamenta. Zašto? Zato jer u konačnici sve zakonske prijedloge prije ili kasnije ako ništa drugo rukom trebaju potvrditi sami zastupnici. Istina je da se zastupnike pita kao lanjski snijeg ili do nas drži upravo toliko. Ali ne ojačamo li poziciju Sabora onda će i u buduće zemlju voditi samo Vlada, a Sabor će biti jasno kulisa za provođenje interesa ekipe na vlasti i onih koji održavaju tu dominantnu financijsku ili ne znam kakvu poziciju ljudi na vlasti. Koliko, koliko mi općenito, evo to ću reći držimo do vlasti u Republici Hrvatskoj. Jučer sam to vidio. Gledam to 20 godina dolazeći ovdje gore. To najrječitije pokazuje ono ruglo od one ulice A.G. Matoša. Ona cesta ispod Sabora, one fasade. Ili ova cesta ispod Sabora i one fasade ispod Vlade. Mislim tko će držat do države koja nije u stanju urediti niti najbliže ulice do Sabora odnosno Vlade. Jučer vidio neke Japance slikavaju Vladu i one prozore od kartona ispod Vlade. Ja doista molim neka se sad ovo ljeto nađe neki novac i one 2, 3 fasade dole ispod Vlade u ulici A.G. Matoša neka se naprosto urede. Kada ambasadori, kada stranke dolaze u naše klubove, ista stvar je sa klubom IDS-a i sa drugim klubovima, pa jednostavno ne mogu vjerovati da su to saborske prostorije. Da Jakov Blaževi, da Milka Planinc nisu što ja znam iz ratnih rezerva našli onaj namještaj mi bi stolice morali nositi od kuće. E sad, eto i u tom kontekstu možemo govoriti kada je naprosto riječ o ovome Saboru. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro bi došlo, dobro bi došlo. Ali kad smo doma onda delamo pa, u nedjelju sam kosio od 10 do 3 popodne. Možda se, možda bi bilo bolje da sam ostao. Idemo sada na ovaj članak 22. Ali ne gospodo, možemo mi govoriti što god hoćemo, ali to je problem. To mnogi jednostavno ne mogu vjerovati. Da državni tajnik i tajnica dolaze s autom, da vi parkirate u onoj garaži. Da nitko ovdje nema telefon, da nitko nema nijedne kune za reprezentaciju, da nitko apsolutno ništa, ništa nema. Ja ne znam kako je u drugim strankama, ali onaj novac koji dobivamo po zastupniku jasno da se to potroši na administraciju, na neke izbore itd. I pretpostavljam da od tog, da taj novac niti vi niti mi u IDS-u jednostavno ne vidimo. Što reći, znači tko je ta zainteresirana javnost? Već sam govorio, komora, sindikati, udruge, udruge što ja znam poslodavaca, radnika, nezaposleni itd., vjerske zajednice, o svemu se ovdje vodi računa, ali nitko da bi riječju spomenuo i Sabor koji u konačnici mora valjda sve te zakone i izglasati, može jedino Sabor uz Vladu intervenirati nekim amandmanom i to je naprosto tako. Znači još jedanput, ja tvrdim sredstva koja će se utrošiti na ove urede bilo bi bolje da se utroši na funkcioniranje ovog predstavništva građana.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega Damir Kajin je netočno kazao, citiram: "Ovaj zakon je u Hrvatskoj neprimjenjiv". I tu svoju netočnu izjavu ili navod argumentira činjenicom da smo u prošlom sazivu ili u ovom sazivu donosimo prevelik broj zakona i odnosno čak brojkom preko 400. Pa bih uvaženog zastupnika podsjetio na činjenicu da su ti zakoni u 90% situacija ili slučajeva bili uvjetovani u smislu završetka predpristupnih pregovora i završetka dakle pregovora za pristupanje EU, gotovo u pravilu direktno, a mnogi od njih i indirektno. Zbog toga je ta normativna aktivnost ove godine, a i prethodnih godina bila toliko izražena. S druge strane, kada spominjete Hrvatski sabor i ulogu Hrvatskog sabora pa se on ne spominje u ovom zakonu ja ću vas podsjetiti da se ovim zakonom zapravo regulira način izrade prijedloga nacrta zakona. U više od 90% situacija je Vlada ovlašteni predlagatelj tih zakona. Dakle, ovdje se radi o normativnoj aktivnosti i predlaganju Vlade koja je ovlaštena predlagatelja Hrvatskom saboru i na koji način se upravo treba napraviti i izraditi taj prijedlog, dakle nacrt prijedloga zakona pa kad on dođe na saborske klupe, kad mi o njemu razgovaramo, kad ga prihvaćamo ili ne prihvaćamo, da je on u tom smislu što kvalitetniji. Nitko ne derogira niti ulogu zastupnika niti ulogu Saboru u smislu donošenja zakonskih propisa, ali ovim zakonom se regulira način izrade u normativnom tom smislu nacrta prijedloga zakona kada je Vlada ovlašteni predlagatelj.
Hvala. Imamo jednu povredu Poslovnika, gospodin Damir Kajin.
Da zato jer mi gospodin zastupnik ne ispravlja nikakav krivi navod, on samo potvrđuje da se na godišnjoj razini usvaja preko 400 zakonskih tekstova. Jasno da je gro tih zakonskih tekstova usklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa propisima EU, ali je činjenica da se usvaja preko 400 zakonskih tekstova koje nitko od nas nije u stanju nabrojati, toga nema, koje nitko od nas nije u stanju sve do jednoga pročitati, ali smo na kraju izloženi naprosto situaciji da o njima moramo odlučivati i glasati.
Je trebalo je navesti članak koji je povrijeđen, a drugo jedna tvrdnja zastupnika Tomljanovića je bila da nije to samo redovna bila zakonodavna aktivnost, bila je uvjetovana i nekim izvanrednim okolnostima. To je on tvrdio jel'. Idemo dalje na pojedinačnu raspravu. Prvi u pojedinačnoj raspravi je gospodin zastupnik Zdenko Franić, izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Dakle, ovim se prijedlogom usklađuje zakonodavstvo RH sa zakonodavstvom EU te se u prilogu dostavlja izjava o usklađenosti ovog zakona sa pravnom stečevinom EU i pravnim aktima Vijeća Europe. Evo citiram zapravo tekst iz uvoda ovoga zastupnika. To je vrlo zanimljiv komentar u uvodnom tekstu i ocjeni stanja s obzirom da smo mi zadovoljili sve pretpristupne pregovore, sva poglavlja i mi nakon što smo napravili cijelu tu ogromnu zakonodavnu aktivnost evo smo se sjetili da bi bilo dobro donijeti zakon koji bi precizirao način izrade nacrta prijedloga zakona. Dakle, to je izravno priznanje da smo mi dosada radili nasumično, … [[Govornik se ne razumije.]] , da su ministarstva kroz svoje prijedloge radila nekoordinirano i često na brzinu. Posljedično, gotovo svi zakoni od ove ogromne zakonodavne aktivnosti što smo imali u posljednjih 4 pa i u 8 godina je takva da velika većina zakona stupa na snagu početkom 2012. godine, a sad u posljednje vrijeme se to ipak preformuliralo pa zakoni stupaju na snagu datumom pristupa Republike Hrvatske Europskoj uniji. Drugim riječima lijepo je da smo se sjetili donijeti Zakon o procjeni učinaka propisa koji normira način nacrta prijedloga zakona, a li to smo trebali učiniti daleko, daleko prije. Pa svaka normalna država valjda radi procjenu stanja zakona i propisa utjecaja na svoj sustav ali ne i mi, mi to radimo naknadno kada smo već usaglasili svoje zakonodavstvo sa Europskim acquiem i pravnom stečevinom. U biti kod nas apsolutno nitko ne zna što će se desiti početkom 2012. godine ili još bolje u trenutku stupanja Republike Hrvatske u europsku uniju kada svi oni silni zakoni dođu u međusobnu interakciju koja je često i oprečna, ja govorim o tehničkom zakonodavstvu, pogotovo onom koje se odnosi na poglavlje 1. dakle infrastrukturu kvalitetne, normizaciju, akreditaciju, mjeriteljstvo, ispitivanje sukladnosti i slično. Dakle, u ovom zakonodavnom optimizmu mi smo u ovom visokom domu išli tako daleko da smo čak mijenjali neke fundamentalne zakone i to po hitnom postupku jer su zakoni bili europski pa su došli i prošli samo kroz jedno čitanje. I kada se vlada upozoravala da je to neprimjereno, da je očito došlo do neke greške uloženi su amandmani ali ne. Amandmani dolaze iz redova oporbenih stranaka i Vlada to po defaultu odbija i tako je donijeli smo zakone po kojima vjerojatno možemo ući u Guinessovu knjigu rekorda jer je vjerojatno Hrvatski sabor jedini parlament na svijetu koji mijenja fizikalne zakone ili donesemo neke zakone o zaštiti okoliša, primjerice zakon o prekomjernom svjetlosnom onečišćenju, pa uvjetujemo da maksimalni snop mora ići prema svemiru valjda da tamo marsovce i male zelene osvjetljuje, dakle potpuno suprotno od onoga što smo trebali načiniti. Ali to je tako, s druge strane dolazimo do par ... situacija da ukoliko se sve ne normira, ne propiše, ljudi nisu u stanju našiljiti olovku kada dođu na radno mjesto jer kažu nije propisano zakonom. I to ide do tolikog apsurda da su neki profesori u nekim školama odbili pisati ispravke pojedinih školskih zadaća jer kaže nigdje ne piše da se to mora učiniti. Pa to je apsurdno u cijeloj ovoj situaciji. Dakle, procjena učinaka propisa prema ovom Prijedlogu zakona provodi se prema pojedinim odredbama sljedećih propisa, Poslovnika Vlade, odluke o obrascima, odluke o obrascu standardne metodologije za procjenu fiskalnog učinka i tako bliže. U izloženom sustavu teško je uspostaviti konzistentnu i pravodobnu pripremu procjene učinaka propisa u zakonodavnom postupku posebice takvog pristupa izradi propisa su često nedovoljno kvalitetna zakonska rješenja, otežana provedba propisa i potreba za češćim izmjenama propisa, i molim kolege da me ne ispravljaju kao krivi navod jer ja navodim citat iz ocjene stanja. Dakle, to je direktno priznanje da mi do sada to nismo radili, da smo radili brzo i nepromišljeno i sada smo se sjetili kada smo sve to donijeli i načinili da idemo to popraviti. Dobro, sva sreća da se odvaja Ministarstvo financija koje je izgleda imalo bar jednu uhodanu proceduru pa bar nismo imali znatnije financijske štete. Međutim, opet citiram ocjenu stanja. U postojećem sustavu poslovna zajednica i civilni sektor često nisu dovoljno uključeni u postupak izvedbe propisa savjetovanje s javnošću u postupku izrade i donošenje propisa, nisu pravodobna i ostavljaju malo vremena javnosti da se uključe u kvalitetno sudjeluju u savjetu donošenja novih nacrta. Moj komentar, struka ponajčešće nije uključena u izradu zakona opet se ograničavam na tehničke zakone, zakone o zaštiti prirode i slično jer profesionalne udruge naprosto ne dobivaju na vrijeme i ažurno posljednje nacrte zakona koji su oni dakle aktualni. Primjer, Hrvatska udruga za zaštitu zraka, Hrvatsko društvo za zaštitu zračenja i slično. To je kolegice i kolege ne samo nepromišljeno nego i jadno jer se ne uključuje dakle, onaj najkompetentniji dio Hrvatske javnosti koji može svojom ekspertizom znanjima i vještinama itekako pridonijeti struci. Istina jest da su gotovo svi ti zakoni, ne gotovo svi nego svi zakoni su dobili zeleno svjetlo od Europske unije, baš njega briga kako ćemo mi urediti svoj sustav glavno je da to nije u suprotnosti sa njihovim izravnim interesima. Dakle, opet citiram ovaj tekst, kaže: "Ciljevi novog sustava procjena učinaka su razmatranje prijedloga mogućih normativnih rješenja i stvaranje većeg broja rješenja kako bi se odabralo optimalno rješenje. Poticanje suradnje i međuresorne koordinacije stručnih nositelja izrada propisa, jednostavnijeg i bržeg integriranja zajedničkih ciljeva, jačanje transparentnosti, doprinos razvoju, savjetovanje s javnošću, doprinos učinkovitom korištenju sredstva državnog proračuna". Dakle opet izravno priznanje da se sve to nije do sada radilo. Primjerice, nedavno smo donijeli jedan zakon i propis o biodizelu koji je imao tako kompliciranu proceduru donošenje predmetnih pravilnika da je u praksi naprosto to nemoguće načiniti jer je jedno 6, 7 ministarstava uključeno u međusobne veze. I gospođa državna tajnica nije mogla odgovoriti na jednostavno pitanje, koja je posljedica toga Zakona na ugljični ... Štovani gospodine državni tajniče, ova Vlada kao da nikada nije čula za seriju normi ISO 9000 koji trasiraju proceduru. Procedura je demokracija, demokracija je procedura. Ovom prijedlogu vrlo je optimističan itd. ali joj nedostaju direktni mehanizmi, procedure, provedbe. Preporučujem da Vlada prouči ISO 9000, uključi taj upravljački alat u svoje aktivnosti. Uostalom i sama Vlada je svojevremeno donijela preporuku, naređenje da se ministarstva certicifiraju prema ISO 9000. I da završim, rezignirano ću prihvatiti ovaj zakon jer bolje išta nego ništa. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin EMil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče. Pa unatoč zamolbi uvaženog kolege da ga ne ispravljamo, ja ću ga ispraviti kada je dva ili tri puta kazao da su se zakoni donosili nepromišljeno i da Vlada kada je predlagala zakone nije dakle promišljala to što će se prijedlogom zakona propisati. Uvaženi kolega, i sami ste čitali iz obrazloženja u čemu je zapravo problem. Da je ova materija do sada bila uređena čitavim nizom odluka, poslovnika, pravilnika i da je u suština u krajnjoj liniji ovoga zakona da se to sistematizira na jednom mjestu i da postane zakonski tekst, dakle obveza i da bi se ovo u krajnjoj liniji jedno osjetljivo područje normiralo precizno i zapravo uredilo. Dakle, ne radi se tu o nepromišljenosti donošenja propisa nego o sistematiziranju jedne materije koja će se urediti na kvalitetniji način. A i sami ste spomenuli primjer Ministarstva financija koje je do sada imalo u ovom metodološkom smislu apsolutna ova rješenja koja imamo u ovome zakonu kada su procjenjivali učinak određenih financijskih propisa na državni proračun.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Podržat ću predloženi zakon jer smatram da ima dobru namjeru. Ali isto tako ću reći da ne vjerujemo da ćemo u praksi nešto bitno promijeniti, ne vjerujem. I to je ono što nas sve mora zabrinuti. Zašto dobar zakon nismo u stanju primijeniti. Pa recimo meni već smeta da je zakon po hitnom postupku, jer u biti kada ovakav zakon donosimo nema više zakona po hitnom postupku. A sam baš zakon je po hitnom postupku. Primjenjuje se od 12. mjeseca i nije trebao hitni postupak. Mogu prihvatiti da treba posebno ulagati u Ured za zakonodavstvo jer se mora osposobiti. A to Vlada može i sa prvim čitanjem zakona i sa prvim čitanjem. I evidentno je da zaista kada govorimo o zakonskoj proceduri moramo znati što je priprema prijedloga zakona, što je to stručna služba, rad stručnih služi, što je odluka Vlade i tada u biti dolazimo do Hrvatskog sabora. Prema tome, sam prijedlog zakona koji ide u hitnom postupku već je u suprotnosti sa namjernom ovog samog zakona. Drugo, da li zaista u naredna tri mjeseca možemo pripremiti Ured za zakonodavstvo da ne bude forma, nego da zaista bude ekipiran da bi mogao učiniti procjenu učinaka. Mislim Ured za zakonodavstvo do sada je ured u kojem rade većinom pravne osobe, pravnici, osobe koje poznaju ustavna načela, Ustav, odnos ustava zakona koji poznaje logiku nekakvih zakona, nekakav slijed i paze na zakonsku formu zakona. Mi taj ured moramo sada potpuno drugačije ekipirati. Tu se moraju javiti snažni, ja bih rekao i ekonomski stručnjaci, stručnjaci iz domene zaštite okoliša i ne znam industrijskih normativa itd. Prema tome, ostaje pitanje jesmo li to u stanju, pogotovo ako vidimo da u prijedlogu zakona vrlo jasno velimo nema troškova u 2011. prema tome ništa bitno nećemo promijeniti u Uredu za zakonodavstvo u 2011. ako nema novaca niti možemo osposobiti, niti ćemo zaposliti, niti ćemo pripremiti ljude da bi zaista mogli učiniti pravu procjenu učinaka pojedinih zakona koji dolaze pred nas. I zaista kao saborski zastupnici mi moramo reći da se ne slažemo ni sa člankom 22. Članak 22. govori o tome da će stručni nosioc izrade zakona, provesti javnu raspravu od 15 do 30 dana. Pa ne može biti to javna rasprava. To mogu biti konzultacije sa zainteresiranim strankama. Ali znamo li što je javna rasprava? Prvo čitanje zakona je javna rasprava. To se smatra javnom raspravom, tu trebaju saborski odbori zaista sa zainteresiranima provesti široke rasprave. Dapače, sada ako budemo još imali i stručnu procjenu ovih učinaka svaki zainteresirani neće ulaziti u odredbe pojedinog članka zakona nego u stručne procjene, hoće li biti efekata, neće li biti, noće li biti negativnih. Dapače, tek sada javna rasprava kada krene sa prvim čitanjem može dobiti širi publicitete, gdje se ljudi mogu očitovati upravo o djelovanju zakona na pojedine interesne grupacije u našem društvu. Prema tome, smatram da bi toj javnoj raspravi trebalo dati važnost, ali ona bi trebala biti prisutna kroz parlamentarnu raspravu, kroz upravo ja bih rekao sučeljavanje onih koji su izradili i zakon, koji su izradili i procjenu učinaka sa zainteresiranim pojedinim skupinama sa zainteresiranim udrugama u RH i naravno pred parlamentarnim odborima koji bi tada trebali uputiti i odjeke te javne rasprave na neki način podnosiocu prijedloga na doradu kako bi imali kvalitetno drugo čitanje. Prema tome, dobra namjera bojim se bez većih učinaka, bez mogućnosti da imamo veće učinke već u 2012. godine. I smatram da bi ipak trebalo doraditi nekakve ove prijedloge koje ne znam da li ima svrhe današnja rasprava, danas se moraju napisati prijedlozi amandmana koji će na brzinu biti prihvaćeni ili neće biti prihvaćeni, a očito da nije trebalo brzati sa ovim čitanjem. Za primjer evo vam na 5., 6. točki imamo Zakon o kreditnim unijama. Nije prošlo dvije godine da smo ga donesli gdje smo oduzeli ovlasti kreditnim unijama za platni promet, sve smo to tumačili da je to usklađenje sa Europom. Sada donosimo zakon i vraćamo. Što mislite da li je to moguće, pa nije. U dvije godine nestala je uopće zainteresiranost, nestali su komitenti, nema više šanse da povratimo on o što smo imali prije dvije godine. Da li je predlagač zakona koji je sada predložio ovaj tekst uopće procijenio situaciju što se to događa i koja je svrha ovog zakona. Vraća se negdje gdje smo u biti sve uništili prije dvije godine, a sve u cilju tobožnje usklađenje s Europskom unijom. Evidentno da je bio ovakav zakon da bi daleko ozbiljnije porazgovarali, da bi mogli vidjet što će biti učinci, da probamo ocijeniti je li to neophodno ili nije i koja je to politika vlasti koja na ovaj način djeluje. U dvije godine bitne, bitne razlike u prijedlogu zakona samo pokazuje da jako puno lutamo, da sa svojim lutanjima nanosimo štetu gospodarstvenicima, onima koji ulažu u svoj kapital i da ih jednostavno odmičemo od bilo kakvih poduzetničkih aktivnosti. Prema tome dobar zakon, nismo ga pripremili i bojim se da se bitno ništa neće promijeniti jer u krajnjem slučaju u Parlamentu nismo osigurali niti dovoljnu raspravu. Budimo uvjereni, ovakva procedura tražit će više vremena u pripremi zakonskog prijedloga. Znate šta to znači, svi zakoni u Saboru bit će po hitnom postupku. Prema tome, probajmo razmišljati o promjeni prakse i promjeni ponašanja.
Hvala. U 10,15 je prošlo vrijeme za prijavu 10 minuta. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Linić, odlučio sam se na repliku iz jednostavnog razloga što se sa jednim dijelom vaše rasprave slažem i ustvari da vam omogućim da i vi onda kažete ostatak. Dakle, ovaj zakon ne trebamo gledati kao jedinku, trebamo ga gledati kao nadogradnju na procjenu fiskalnog učinka, dakle to je prvi korak bio gdje svaki predlagatelj zakona u trenutku predlaganja zakona mora napravit procjenu fiskalnog učinka u plusu ili minusu, ovisno u kojoj kategoriji je zakon. Ovdje oko procjene učinka propisa pa ne treba sad ekipirati u Uredu za zakonodavstvo još jedno megatijelo koje će kontrolirati onoga tko donosi zakonski propis. To bi trebao onaj tko predlaže zakon. Mi dan danas imamo sjajnih zakonskih rješenja koja se nažalost ne primjenjuju u svakodnevnom životu. Evo uzmite primjer OIB-a. Već u ovom trenutku građani mogu dobiti praktički ako traže nešto, onaj službenik može putem onoga što je u ovom trenutku uspostavljeno, dakle još jedino nije Visoki trgovački sud i zemljišne knjige, može povući sve podatke da građanima spriječe, zapravo da ga ne tjeramo da trči na 10 ili 20 vrata. Ali svaki onaj koji je implementiran u taj zakon, dakle tko je sudjelovao i koji je značajan, kao jedan od onoga koji mora sudjelovati u tom zakonu mora provjerit kod sebe na kojem stupnju je primjena toga zakona. I ako se počnemo na takav način ponašati onda Ured za zakonodavstvo ne treba megatijelo koje će to kontrolirati nego oni koji donose zakonske promjene ili nove zakone su dužni to kontrolirati, onda imamo sustav koji funkcionira. A što se tiče kreditnih unija, dobro znate pregovori, direktive EU, a inače što se tiče platnog prometa možda smo svi prerano otišli u neke postupke, možda smo trebali ostati u ZAP-u ili FINA-i, možda bi danas sustav platnog prometa, isto tako i broj neplaćenih računa bio daleko manji. No kažem, iščupati pojedini zakon iz konteksta vremena i prostora pa ga stavit ovako izgleda je to sasvim drugačije. Ali ponavljam, mislim da ovaj zakon ne ide ka tome da se osniva nekakvo megatijelo u Uredu za zakonodavstvo nego ide ka tome da prisili one koji su predlagatelji zakona da kontinuirano prate primjenu zakona jer samo donošenje zakona ne znači ništa.
Gospodin zastupnik Slavko Linić, odgovor.
Slažem se sa kolegom Šukerom da je pitanje sada što ćemo sa tijelom i tim posebnim tijelom koje evidentno se namjerava organizirati u okviru Ureda za zakonodavstvo. Prisjetimo se, prije godinu dana Vlada je imala ured za izradu procjena učinaka, imala ga je, formirala ga je i čini mi se da nisu djelovali niti šest mjeseci i raspustila ga je. I također se slažem da upravo nositelj zakona i stručni predlagatelj bi trebao u svojim obrazloženjima više se okrenuti procjeni učinaka zakona. Tada bi mi kao saborski zastupnici imali daleko kvalitetnije obrazloženje uz svaki zakon i mogli bismo o tim procjenama itekako raspravljati. Prema tome, pokušajmo shvatiti da je djelatnost koja se odnosi na promet, djelatnost koja se odnosi na graditeljstvo, na upravljanje na prostornim planovima toliko su različiti da zaista će to biti megatijelo pri Uredu za zakonodavstvo ako želimo stručnjake koji će morati ocijeniti učinke jednog propisa iz domena prostornog uređenja, iz domena recimo Ministarstva pomorstva, prometa i veza ili recimo turizma, poljoprivrede. Prema tome shvatimo da takvih stručnjaka, takvih timova nećemo moći dobiti pri Uredu za zakonodavstvo i oni neće biti u stanju izraditi kvalitetne procjene jer sigurno da te procjene bi trebale biti sastavni dio predlagača, izvinjavam se nositelja zakona ili stručnog nositelja i da on u biti izradi taj dio, a tada bi mu mogli u prvom čitanju dati daleko, daleko više u javnoj raspravi osvrte na takve procjene koje bi trebao dati stručni nositelj. Tako da se bojimo da će zaista se odužiti procedura u pripremi zakona, a skratit procedura u donošenju. To bi morali biti vrlo, vrlo oprezni.
Hvala. I zadnji u raspravi pojedinačnoj, gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani predlagatelji, kolegice i kolege zastupnici. Ja moram reći da sam iznenađen sa prijedlogom ovakvog zakona i pomalo sam zabrinut za neznanje koje je Vlada Republike Hrvatske pokazala predlažući uopće ovakav zakon. Poštovani državni tajniče, recite našoj Vladi da je Ustav Republike Hrvatske već 10 godina, dakle izmjenom Ustava iz 2000. godine utvrdio da je Vlada Republike Hrvatske odgovorna Hrvatskom saboru za predlaganje i provedbu zakona. Dakle, Vlada Republike po važećem Ustavu odgovara Hrvatskom saboru za analizu učinaka zakona, za praćenje učinaka, analizu i povrat da nam predloži na temelju toga zakon. I sada nakon deset godina Vlada nudi nama neki normativni optimizam i kaže da mi njoj uredimo kako će ona to pratiti. Pa neka Vlada donese Poslovnik ili pravilnik ili uredbu ili bilo šta i nek sebi uredi kako će doći do analize stanja za koje je zadužena da prati po hrvatskom Ustavu. Ali radi vjerodostojnosti i javnosti u članku 113. hrvatskog Ustava to moram pročitati Vlada Republike Hrvatske predlaže zakone i druge akte Hrvatskom saboru, brine o provedbi zakona i drugih odluka Hrvatskog sabora, brine o gospodarskom razvitku, usmjerava djelovanje i razvitak javnih službi, dakle državne uprave i od njih traži da joj daju analizu stanja za koje su osnovane. Želi li Vlada ovim zakonom reći da ona više nije odgovorna Hrvatskom saboru? U članku 14. predloženog zakona ona nama podvaljuje, pa kaže za procjenu učinaka propisa u Republici Hrvatskoj zadužen je Ured za zakonodavstvo kao da je to tijelo Hrvatskog sabora, a ne tijelo Vlade Republike Hrvatske. Može Vlada osnovati tri Ureda za zakonodavstvo. Ona ostaje jedino odgovorna za prijedlog zakona koji je ona učinila. I nemojte molim vas zavoditi hrvatsku javnost na kraju mandata. Nije moguće isključiti odgovornost Vlade Republike Hrvatske dok je ovakav ustavni poredak. Nije moguće. Dakle, u članku 14. isključivo se kaže za procjenu učinaka, dakle trebao bi zakonski urediti materiju Sabora Republike Hrvatske i na taj način isključiti Vladu iz odgovornosti. To nije moguće. Članak 14. predloženog zakona kaže da je za procjenu učinaka propisa u Hrvatskoj nadležan Ured za zakonodavstvo. Mogli su dodati puni naziv Ured za zakonodavstvo Vlade Republike Hrvatske, stručni nositelji izrade propisa. A tko, tko je stručni nositelj izrade propisa? Netko tko nije u nadležnosti Vlade? To su stručnjaci iz ministarstava. Dakle, Vlada kao da ne zna da postoji Zakon o državnoj upravi i Zakon o organizaciji ministarstava i drugih organizacija i Zakon o Vladi. Zakon o Vladi postoji. U takvom stanju stvari nama Vlada nudi kao pravilnik da mi donesemo zakon. Nije moguće. Mi možemo raditi šta hoćemo, ali to nije sustav. To nije sustav. Pa ljudi moji, zato su osnovana ministarstva da prate stanje u svojoj oblasti i zato je Ustav rekao da je ministar odgovoran za područje za koje je on nadležan i to nama Hrvatskom saboru. Druga je stvar što smo mi u praksi uveli pa predsjednik Vlade može mijenjati ministra kao cigan konje, jer nikad nismo odgovarali, postavili pitanje koliko je taj ministar odgovoran i da ga mi razriješimo ili da ga zaštitimo. Nikada do sad, a bilo je takvih smjena kad je ovdje, čak nisu ni govorili o smjeni ili razrješenju nego je predsjednik Sabora potpisivao odluku kao da je ona već usvojena. Samo bi imenovanjem, faktičkim činom razriješili ministra. Dakle, mi hoćemo nešto napraviti ali ne znamo što. Istina, s obzirom da se situacija mijenja zato sam i rekao da sadašnje stanje vrijedi od 2000. godine. tu podjelu radim naravno zbog toga što je do tada bio predsjednički sustav pa smo imali odgovornost Vlade drugačije definiranu, formuliranu. Međutim, istina sada imamo novu okolnost opet Ustavom utvrđenu da ćemo postati punopravni članovi Europske unije pa će biti podijeljena odgovornost, drugačije raspoređena odgovornost Vlade Republike Hrvatske i Hrvatskog sabora s obzirom da smo prihvatili pravila koja nam nalaže članstvo u Europskoj uniji i promijenili zakon, odnosno Ustav kao najviši akt i utvrdili kako ćemo prihvaćati europske zakone. Dakle, post ili prije dati upute Vladi Republike Hrvatske nego što se prihvate u europskom Parlamentu. Zbog toga još jedanput moram reći, umjesto da se Vlada prihvati ozbiljnih reformi u državnoj upravi, da se ovisnost, politička ovisnost državne uprave maksimalno rastereti, oslobodi i da državna uprava i stručnjaci zaista odgovaraju za stručnost prijedloga hrvatskoj Vladi, a ona za politički prijedlog svojeg akta, zakona itd. Mi smo pokušali sve to zamutiti tako da nitko od nas ne zna za što je tko odgovoran. Ja predlažem sada odmah da se ojača saborska služba, dakle stručnjaci u Saboru raznih profila jer ćemo u punopravnom članstvu Europske unije morati neke zakone donositi po još bržem postupku nego što sad to radimo. Jer procedura Europske unije neće čekati sasvim sigurno Hrvatsku. Imaju vrlo precizni ... [[Govornik se ne razumije.]] donošenja propisa i akata pa će biti vrlo važno da pojedina saborska tijela zaista mogu proučiti materijal prije nego ga oni upute u usvajanje u Hrvatski parlament ne čekajući da se to fermentira u Vladi Republike Hrvatske i da svi stručnjaci iz Vlade Republike Hrvatske dolaze u Hrvatski sabor i ta procedura naprosto ima svoj itinerer, tijek itd. Dakle, da na kraju kažem. Umjesto upornog rada nama se nudi zakonska kamilica. Ovo je zakon koji ni o čem ne odlučuje, ništa osim što samo nas zamejava, zavitlava. Postoji Ustav, postoji ustavna pozicija Vlade RH, postoji Zakon o državnoj upravi, postoji Zakon o organizaciji ministarstava i drugih upravnih tijela i sve je to tamo i navedeno još preciznije nego što je ovdje. A Vlada samo treba imati koordinatore, potpise onih koji su izradili stručno i odgovaraju za prijedlog materijala, analizu stanja i čak u Poslovniku Hrvatskog sabora kaže ocjenu stanja mora sadržavati prijedlog akta koji dolazi u hrvatski Parlament. To se nije mijenjalo. Nažalost, je izbačeno i odgovornost za stručnost, to je izbačeno ne znam kada iz Poslovnika Sabora RH. Dakle, vratimo se odgovornosti, jedino je to put da pokušamo biti međusobno korektni, a ne prebacivati sada na kraju mandata tu odgovornost na Ured za zakonodavstvo ili neke druge jer to nije korektno. Istina, nas je situacija natjerala, tu smo bili svjesni i popuštali smo višem interesu. Donošenje zakona na tekućoj vrpci iz potreba ulaska u EU morali bi sada tražiti od Vlade koliko će to nas koštati. To građani RH traže jer se zato i traži da se na uvid javnosti da završetak pregovora i što smo mi to pregovarali. To se mora sve naći u zakonu. Budimo korektni prema građanima, objavimo to, recimo cijena ulaska iz onog što možemo sada iščitati je tolika, dobit je tolika, zakonske posljedice su takve. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo nekoliko replika. Prvi je gospodin zastupnik Damir Kajin.
Slažem se sa vama gospodine Leko da bi bilo bolje da raspravljamo o jačanju pozicije Sabora, a ne tog kvazivladinog tijela. Mi zastupnici moramo reći jasno ne marginalizaciji Sabora. Ovim je na djelu, ma neću reći rušenje digniteta Sabora čak neću se složiti ni sa vašom tvrdnjom da je ovdje riječ o jednoj zakonskoj kamomilici, jednostavno kazat ću da smo i ovom prilikom mi u ovoj zemlji naprosto pokusni kunići. Ja kategorički tvrdim, kao što sam prije govorio, da jedan ovakav zakon u Hrvatskoj je neprovediv. U Velikoj Britaniji koja na godišnjoj razini donosi 40 zakona je, u jednoj Danskoj je, u jednom Luxemburgu sa 40 zakona da. U Hrvatskoj jednostavno ne. Maloprije je i gospodin Linić govorio o pojedinim tim tijelima koja se moraju ovdje okupiti da bi se takav jedan zakonski prijedlog mogao uputiti u proceduru. Mi imamo, to sam zaboravio prije govoriti u raspravi, i problem intelektualnih usluga pri donošenju zakona. Zamislite, država na godišnjoj razini plaća i preko 100 milijuna kuna za te usluge. Više, više od troška ovoga Parlamenta, a da ne znamo tko su te institucije i pojedinci u tim institucijama koji dobivaju taj novac. Imamo Državno odvjetništvo, neka daje suglasnost na te ugovore, jasno to bi, to je krajnost, mislim tako gledati njihovu funkciju, možda bi smanjili trošak pritvora, možda ne bi bilo ovih skandala kada se iz tih pritvora itd. kasnije ljude oslobađa nakon što im se uništi karijera, život i tome slično. Ali, sada tvrdim sa ovim će naprosto biti na djelu jedna paraliza sustava jer neće biti moguće okupiti pri 400 zakonskih prijedloga koje usvajamo u godinu dana sve one koji su zainteresirani za pojedini zakonski prijedlog.
Hvala. Odgovor, gospodin Leko.
Hvala vam puno kolega Kajin, dali ste mi priliku da nešto predložim. Ajmo, zanemarimo trenutno prošlost, ajmo se usmjeriti što nam je obveza po članku 144. Ustava RH. Molio bih da barem stavimo na dnevni red, naime Hrvatski sabor sudjeluje u europskom zakonodavnom postupku u skladu sa ugovorima na kojima se temelji EU. Da vidimo kako to mi sudjelujemo u tom zakonodavnom postupku kao Hrvatski sabor, kao predstavnici hrvatskih građana. I slijedeće što želim naglasiti, slušajte, o tome sam nešto rekao, Vlada Republike Hrvatske izvješćuje Hrvatski sabor o prijedlozima pravnih propisa i odluka u čijem donošenju sudjeluje u institucijama EU. Hrvatski sabor može o tim prijedlozima donositi zaključke na osnovu kojih Vlada djeluje u institucijama EU. Dakle, zato sam i rekao dajte da sada izvršimo reorganizaciju unutar Hrvatskog sabora kako bismo bili spremni na odgovarajući način sudjelovati u kreiranju zakonskih propisa u EU. Naprosto na način kako smo sad organizirani nećemo odgovoriti zadatku koji je postavljen Ustavom RH i kojeg građani RH traže od ovog Parlamenta. Hvala.
Hvala. Replika, gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Leko citirajući Ustav pogađate u bit stvari, govorite jednu vrlo jednostavnu stvar, da Vlada, pa tako onda i ova, mora biti odgovorna i za prijedloge i za njezine učinke. Međutim kolega Leko vi puno tražite od ove Vlade jer ova Vlada konstantno, dakle od početka mandata pa dakle još i od 2004. godine bježi stalno od odgovornosti. Proglašava se zaslužnom za sve, a odgovornom nizašto. I da parafraziram Sartrea – Raj to smo mi, tako misli HDZ, pakao to su drugi. Predlažući ovaj zakon, dakle koji bi predlagao, koji bi projicirao učinke unaprijed, a kakva je to ironija i parodija. U zadnja tri dana, mi ćemo danas raspravljati temeljne zakone ove zemlje. Pa gdje je tu ozbiljnost? Gdje je tu ozbiljnost kod primjene ovršnog zakona kad FINA protuzakonito plijeni ljudima čitavu imovinu iako je zakon jasan da se ne može jedna trećina plijeniti, odnosno više i da jedna trećina mora ostati čovjeku za život. Dakle, mi imamo ovdje jedan normativni, dosad smo imali jedan normativni stampedo. Ponekad je on bio i opravdan, ali dakle sada bježati od odgovornosti, dakle za primjenu tih zakona, mislim da to jednostavno i apsolutno nije prihvatljivo i osiguravati se ovim zakonom. Ali nešto je vrlo interesantno, kad je loš zakon po građane i kada je u njemu ugrađena korupcija jer favorizira jednu određenu skupinu taj zakon se gle čuda, uprava nam je onda odlučna, odmah primjenjuje. A kad je neki zakon koji je dobar, koji smo ovdje svi podržali, on ostaje mrtvo slovo na papiru. Eto, tako rade učinci, to su učinci ove Vlade. Radi s dvije brzine, kada je zakon usmjeren protiv građana on radi u petoj brzini, a kad je na papiru za građane onda se nije pomakao s mjesta, a često ide i u rikverc.
Odgovor gospodin Josip Leko.
Kolegice Ingrid Antičević Marinović, ajmo se koristiti u našim ovlastima u Ustavu Republike Hrvatske kao Hrvatski parlament zatražimo od Vlade ja primjerice sada navodim da nam utvrdi i analizira stanje i da nam da učinke ovih propisa, Zakon o igralištima za golf. Koji su efekti od tog Zakona, koliko su doprinijeli Hrvatskom boljem životu, koliko su budžetu, koliko pojedincima itd. zakon o poljoprivrednom zemljištu, koliko je više zasađeno kultura, koliko više obrađeno, koliko doprinosi razvitku Republike Hrvatske, zakon o legalizaciji bespravno izgrađenih objekata, dajte da vidimo koliko to donosi, da ne nabrajam. Dakle, mi imamo ovlasti samo se mi pravimo da ih nemamo zato što je organizacija takva, da što Vlada predloži, moram reći parlamentarna većina izglasa bez pogovora, tako je bilo tako je i ostalo. Bez obzira je li bio predsjednik Ivo Sanader ili je bila predsjednica Jadranka Kosor, ta odgovornost većine ostaje. Hvala.
Bilo je vlada i ranije. I kvalificiranje crno-bijelo nije u redu. Bez obzira o kom se radi i mislim da bi se trebale barem pred kraj našeg mandata suzdržati od crno bijelih diskvalifikacija i kvalifikacija a što se tiče ovlasti Sabora i sam ih je propisao svojim poslovnikom člankom 111. i 112. i nitko nam ne smeta da primjenjujemo vlastite odluke jer je Poslovnik mali Ustav, razrađuje ustavna načela i precizira u pojedinim pitanjima. Dakle, kao predsjedatelj molim zastupnice i zastupnike da se suzdrže od crno-bijelih diskvalifikacija ili kvalifikacija jer to naprosto nije točno. Sada imamo još dvije. Gospodin Ivan Šuker povreda Poslovnika.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, upravo na tragu ovoga što je govorila gospođa Antičević i kolega Leko, kada ste tako držali jedan pledoaje o tome kako je Vlada nesposobna, 209. Imali ste priliku prilikom izvješća o izvršenju proračuna, s obzirom da je proračun koncipiran na programskom načelu, prema tome sve ovo što ste govorili ste mogli u izvješću o izvršenju proračuna reći bilo je planirano toliko i toliko sredstva, utrošilo se toliko i toliko, efekat toga je takav i takav. Prema tome, postoje instrumenti ali se mi trebamo odviknuti od toga da o važnim točkama kao što je proračun raspravljamo na politikantski način jer mi uopće nismo promijenili koliko je proračun doživio revoluciju zakonsku o tome da se može kontrolirati i lokacijski gdje se koriste sredstva i programski i da na takav način razmišljamo ova rasprava bi bila suvišna.
Imamo dalje repliku, gospodin zastupnik Zoran Vinković izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, uvaženi kolega Leko slažem se s vama da je Vlada najodgovornija vezano za ne samo procjenu učinka propisa nego i samo provođenje propisa koje Hrvatski sabor donosi, to uostalom i piše u Ustavu. Međutim, ako pogledamo mišljenje Ustavnog suda tada Hrvatska još uvijek nema Ustav bez obzira na stav Odbora za Ustav i Poslovnik. NO, ja ću samo ukazati na nekoliko primjera da ne treba stvari gledati crno i bijelo nego je ovo totalno sivilo. Zadnji tjedan smo donijeli dva zakona jedan je zakon o područjima i sjedištima državnih odvjetništva i dopuna Zakona o područjima i sjedištima sudova. Gdje samo budala i totalni kreten može kazati da će se ovi zakoni provesti i da su provedivi na područjima, tu prije svega mislim na Korčula, Dubrovnik, Đakovo, Našice gdje se državno odvjetništvo i sud u Đakovu spaja s Našicama, gdje se Valpovo, Beli Manastir spaja s Osijekom, gdje Vlada donosi uredbu o spajanju dvije državne ergele i još uvijek ne donosi uredbu o spajanju gdje državna ergela, Đakovo, 1000, 500, 600 utemeljena seli se u Lipik gdje je sva vozila imaju Pakračke registracije itd. To sve govori da ova Vlada potpuno neodgovorno radi svoj posao i da nije potrebno donositi ovaj zakon na kraju mandata obzirom da se iz ovog Zakona implicira samo jedna stvar, novo uhljebljivanje stranačkih kadrova na osnovu loših, katastrofalnih zakona i pogubnih za građane. Ne samo Đakovo, ne samo Slavonija nego iz čitave Slavonije. Hvala lijepo.
Imamo u međuvremenu još jednu povredu Poslovnika, gospođa Ana Lovrin izvolite.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik je povrijedio odredbu članka 209. Poslovnika jer vrijeđa i neprimjerenim riječima se obraća, ovo "budala i totalni kreten" da će se zakon provesti, to je rekao predlagatelj i rekli smo mnogi od nas zastupnika i mislim da to nije u redu i nije sukladno našem Poslovniku ovakvo izražavanje.
Zastupnik se javio za repliku pa nije baš propisano koje će sve moći termine upotrebljavati, tako da niti je zabranjeno a nije ni dozvoljeno ti neki termini koji su ekstremni, ja molim. Zastupnik je govorio svoje mišljenje u replici gospodinu Leki, po mom mišljenju prešao okvir terminološki i kvalifikacije, ali to smo mi danas u Saboru već inaugurirali kao neko normalno ponašanje. Gospodin Vinković ima povredu Poslovnika.
Također članak 209. je uvažena kolegica bivša ministrica pravosuđa povrijedila, obzirom ja sam rekao i nisam mislio na zastupnike da su budale i kreteni, samo totalna budala i kreten ne može vidjeti da su ova dva zakona loša. Kao što je loše bilo spajanje dvije državne ergele. To možete provjeriti u svim mogućim institucijama pa ćete vidjeti da ergela Lipik se nalazi u iznajmljenom prostoru a da državna ergela Đakovo datira od 1506. godine da je bila prvo u sastavu biskupijskog vlastelinstva, da je onda nakon rata prešlo u PIK Đakovo i da je 1996. prešlo u državno vlasništvo. I to vam je isto kao kada bi Đakovačku katedralu preselili u Dugobabe, a tamo imate i silaz sa autoceste i skupo plaćanje naplatne kućice.
Niti te riječi, niti ergele, niti naplatne kućice nisu bile predmet nikakve rasprave ovdje i nije u sklopu povrede POslovnika, pa je to zlouporaba povrede POslovnika gospodine i to od riječi do riječi sve je zloporaba. Idemo dalje, nadam se da će se štufati ovi neki koji to stalno ponavljaju. Gospođa Ana Lovrin povreda Poslovnika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa vi ste već to rekli da je bila zloupotreba instituta povrede Poslovnika. Zastupnik nema pravo sa mnom polemizirati da li je povreda. Vi ste osoba koja će reći da li je povrijeđen POslovnik ili nije. Vi ste rekli da je to gotovo uobičajeno u Hrvatskom saboru takvi izrazi i ja smatram da su uvreda, ali molim lijepo poštujem vaše mišljenje.
Je, da nažalost to smo pretvorili u nešto uobičajeno. Ali predlažem da izdržimo još ovih nekoliko mjeseci čak i takve stvari pa će novi saziv Sabora vjerojatno zaoštriti neke svoje kriterije i donijeti možda promjenu POslovnika kada će se moći malo više intervenirati. ... [[Upadica se ne razumije.]] Gospodin JOsip Leko je ostao dužan odgovor gospodinu. Ne. hvala. Onda imamo još jednu repliku gospodina Emila Tomljanovića.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvaženom kolegi bi replicirao u onom segmentu njegove rasprave kada je govori o ustavnoj odgovornosti, naravno kada je spominjao POslovnik Hrvatskog sabora i na ustavne odredbe vezane za EU. Što se tiče odgovornosti uvaženi kolega mislim da ovim zakonom stvarno se ne dira ni u kakav ustavni odnos ili odgovornosti onako kako je Ustavom našim propisano pogotovo ne Vlade prema SAboru. Znači ustavne pozicije ili ustavne odredbe vezano za Vladu i vezano za SAbor i tko kome odgovara na koji način ovim se zakonom se apsolutno ne diraju. Još jedanput ću ponoviti zapravo što je temelj ovog zakona i zbog čega se on donosi, a to niste istaknuli u svojoj raspravi. Propis je nacrt prijedloga zakona, dakle to je po meni ključni izraz u članku 3. Zakona dakle mi raspravljamo na koji način će Vlada kao ovlašteni predlagatelj ubuduće temeljem zakona ustanovljavati dakle nacrt prijedloga zakona, prijedloga zakona koji se onda tek upućuje u HRvatski sabor na odlučivanje. Dakle, od čitavog niza nekakvih normi, propisa koji su na nivou odluka, uredbi, sada se to pretače u zakon. Onog momenta kada ovaj zakon stupi na snagu imat ćemo na jednom mjestu jasno, precizno razrađenu ovu složenu problematiku kada se Vlada kao resorna ministarstva nalaze u poziciji predlaganje zakonskih projekata da oni budu metodološki koncipirani odnosno pripremljeni kako ovaj zakon govori. Drugo. Što se tiče poslovnika i citiranja ovih odredbi o EU, tu se slažem s vama kolega. Možda u kontekstu ovog da stvarno crno-bijelo ne trebamo raspravljati ili nekome lijepiti etikete, a nekom drugom ne. ovaj naš poslovnik kakav je pa notorna je činjenica da se treba mijenjati. Postoji čitav niz odredbi koje nužno treba promijeniti, ono što se kaže što prije treba promijeniti, pa i u odnosu na ovu našu problematiku o kojoj mi razgovaramo. Samo ću vas podsjetiti na činjenicu kada smo otvorili raspravu na Odboru za Ustav, POslovnik i politički sustav da se niste složili da se pripremi pristupanje izmjene poslovnika. Međutim nužnost izmjena poslovnika će sasvim sigurno biti i uvjetovana je izmjenom Ustava i pozicijom RH u EU.
Hvala lijepa. Imamo odgovor gospodin Josip Leko. Izvolite.
Pa kolega Tomljanoviću, uvaženi kolega, pa sami ste sada svojom replikom potvrdili da je ova materija ovog zakona materija pravilnika Vlade RH, sami ste potvrdili. Sada ste rekli da ovaj zakon uređuje nacrt propisa, a nacrt propisa dolazi pred Vladu RH, a prijedlog propisa dolazi pred Hrvatski sabor. Pa neka Vlada sebi uredi to kako će doći do propisa, a neka ne isključuje svoju odgovornost i stavlja da je za prijedlog propisa odgovoran Ured za zakonodavstvo. I ništa više i ništa manje, jer je to tako.
Hvala. I zaključno u ime predlagača državni tajnik gospodin Andrej Plenković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Dame i gospodo zastupnici. Prije svega zahvaljujem na vrlo sadržajnoj raspravi o prijedlogu današnjega prijedloga Zakona o procjeni učinaka propisa s Konačnim prijedlogom zakona. Nekoliko riječi i kratki osvrt na raspravu i nekoliko komentara. Prvo, Vlada Republike Hrvatske želi donijeti, odnosno predlaže ovaj zakon Hrvatskom saboru iz poštovanja prema hrvatskim građanima, iz respekta Hrvatskom saboru kao zakonodavnog tijela RH. On naime kao što vidite ima dva aspekta. Njegov ključni naglasak je jačanje prethodnog postupka prije nego što zakonski prijedlozi dođu pred ovaj Visoki dom. Stoga je cilj ovog zakona jačanje koordinativne uloga Ureda za zakonodavstvo. Ovim se zakonom kao što ste vidjeli ne predviđa osnivanje novih tijela. Mi samo želimo u okviru tijela koje je pri Vladi RH i Ured za zakonodavstvo je Vlade RH koordinirati napore koji već sada postoje godinama u okviru rada brojnih ministarstava i temeljem brojnih odluka koje sam nabrojio u uvodnom izlaganju osobito brojnih podzakonskih akata za koje su pojedini resori zaduženi u okviru procjene učinaka propisa. Dakle, cilj ovog zakona je ići ex ante da u Hrvatski sabor dolaze zreli prijedlozi nakon temeljite ravne rasprave u koju dapače mogu biti uključene i političke stranke i zastupnici. Ovaj zakon je bio na web stranici Vlade od kraja ožujka. Od kraja ožujka svatko u Hrvatskoj tko je htio vidjeti što u njemu piše mogao je to učiniti. Isto tako stavio bih ipak ovaj prijedlog u kontekst usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa EU. Točno je decidirane pravne stečevine o ovome da bi bila obvezna u procesu prilagodbe našeg pravnog sustava u EU nema, ali isto tako postoji dobra praksa u okviru brojnih država članica koje isto tako evoluiraju u jačanju svoje procedure, svojih postupaka donošenja zakona. I stoga su stručnjaci koji su sudjelovali u ovom projektu kojeg sam uvodno spomenuo, pomogli stručnjacima hrvatske Vlade. Predstavnici delegacije Europske unije u Hrvatskoj su bili tijesno uključeni u njegovu izradu, vrlo su zadovoljni da smo spremni ići korak dalje prema onome što se naziva pametnijim zakonodavstvom, zakonodavstvom koje gleda nekoliko koraka unaprijed, zakonodavstvom koje gleda interakciju pojedinih propisa. Razlog zašto donosimo zakon je upravo da stavimo naglasak na to. Nismo htjeli ići na podzakonski akt nego na zakon kako bi se razradili mehanizmi jačanja, prethodnog jačanja procjene učinaka propisa u Republici Hrvatskoj. Kada je riječ o odredbama koje se odnose na citiranu odredbu Ustava Republike Hrvatske znate i sami da u Prijelaznim i završnim odredbama stoji da će one stupiti na snagu danom pristupanja u Europsku uniju. Mislim da se upravo u Hrvatskom saboru vodi rasprava o tome, možda ne plenarna ali sigurno na nekim drugim tijelima o tome kakva da bude uloga Hrvatskoga sabora po članstvu Hrvatske u Europskoj uniji. Znate i sami da je temeljem načela proporcionalnosti i supsidijarnosti uloga Hrvatskoga sabora slijedom odredbi Lisabonskog ugovora dodatno ojačana kao i svih nacionalnih parlamenata u okviru Europske unije, a upravo ovaj zakon je rađen i na tragu našeg sada već 10-godišnjeg iskustva u usvajanju planova i programa za usklađivanje hrvatskog zakonodavstva s Europskom unijom. Upravo ovdje plan normativnih aktivnosti nastoji nadograditi dobru praksu koju smo imali svih ovih godina kada smo usklađivali hrvatski pravni sustav sa Europskom unijom. Isto tako želim reći da neće svi zakonski prijedlozi zahtijevati i u okviru plana normativnih aktivnosti procjenu učinaka propisa već će ona biti rađena ne temelju onoga tko je nositelj pojedinog propisa i koji će donositi tu ključnu odluku. Također bih želio reći da ovdje nema nikakve obmane, zakon je vrlo transparentan i u krajnjoj liniji on je prošao i Odbor za zakonodavstvo bez amandmana i Odbor za europske integracije, dapače dobio je punu potporu i smatramo da i današnja rasprava osim možda nekih načelnih komentara nije išla u srž u smislu da ovaj zakon ne bi bio koristan. Dapače, čini mi se da ste većina zastupnika shvatila da će on biti jedan kvalitativni korak naprijed u usklađivanju hrvatskoga zakonodavstva i općenito ja bih rekao izrade zakona u Republici Hrvatskoj. Kada je riječ o struci mislim da će upravo jačanjem prethodne javne rasprave, uključivanja svih zainteresiranih, tih recimo to tako specijaliziranih javnosti doći do izražaja da svi oni koji su u pojedinom području aktivni i koji su svojevrsni dionici određenog segmenta hrvatskoga društva na vrijeme imaju prigodu dati svoj doprinos u okviru zakonodavnog procesa i osobito u procjeni njegovih učinaka. Nema novih troškova, ovaj zakon neće izazivati nikakve nove troškove niti bilo kakve proračunske obveze, naročito ne ove godine. Ali isto tako ima i korištenja sredstava iz ovoga projekta koji smo naveli, dakle IPA twinning iz 2007. milijun i 100 tisuća eura. Velika većina tih sredstava će u predstojećem razdoblju biti iskorištena upravo za edukaciju ne samo djelatnika Ureda za zakonodavstvo nego svih nadležnih resornih ministarstava i drugih tijela državne uprave čime ćemo ojačati naše administrativne kapacitete kako bi se ovaj zakon što bolje provodio njegovim stupanjem na snagu. Dakle, mi želimo na svojevrsni način ovim hitnim postupkom donošenja omogućiti da se na što brže i što kvalitetnije što veći broj ljudi u okviru državne uprave u Republici Hrvatskoj osposobi za njegovu provedbu i da budu na odgovarajući način spremni na kvalitetniji način procjenjivati učinke propisa u Republici Hrvatskoj. Stoga gospodine predsjedniče, predlažemo da Hrvatski sabor usvoji ovaj Prijedlog zakona o procjeni učinaka propisa u Republici Hrvatskoj. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo dva ispravka. Prvo, gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi državni tajniče, rekli ste da je Vlada ovaj zakon predložila iz respekta i poštovanja prema Hrvatskom saboru i prema hrvatskim građanima. Činjenica je da Vlada ovim zakonom pere svoje ruke od odgovornosti, a ja vam savjetujem da pročitate Ustav jer da je poštovanje prema građanima i prema Saboru onda bi provela i određene javne rasprave oko određenih zakona kao što je to bio slučaj prošli tjedan o zakonima o područjima i sjedištima državnih odvjetništava i sudova. To je izrekla ovdje i citiram državnu tajnicu gospođu Novosel, da je provedena široka javna rasprava, a činjenica da u utorak, prošli utorak su bili sazvani svi predsjednici općinskih sudova, a da je u srijedu odnosno četvrtak provedena rasprava u srijedu po hitnom postupku doneseno, u petak izglasano. To su činjenice pranja odgovornosti koji stoji u Ustavu. Nažalost, prema Ustavnom sudu mi nemamo Ustav. Imamo po gospodinu Šeksu, ali po Ustavnom sudu ne.
Hvala. Imamo također ispravak, gospodin zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Pa isto bih naglasio da relativizacija ustavnog položaja Vlade Republike Hrvatske ne doprinosi čistoći i jasnoći zakonskog prijedloga. Naime, gospodine državni tajniče, ja vas zaista respektiram ali prema vama nemam nikakvu odgovornost. Tako i vaša konstatacija da Vlada respektira Sabor Republike Hrvatske nije stvar Ustav, a po Ustavu je odgovorna ovom Parlamentu i od toga ne može pobjeći. Tako ni izmjenom ovog zakona ne može promijeniti Ustav, bez obzira što je to vremenski kasnije. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o procjeni učinka propisa. Hitni je bio postupak, P.Z.E. br. 844. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o procjeni učinka propisa. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 109 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Pred nama je, dakle Zakon o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije s Nacrtom konačnog prijedloga zakona. Dakle, ovim Zakonom potvrđujemo Sporazum o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije kako bi njegove odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske postale dio unutarnjeg pravnog sustava Republike Hrvatske. Republika Hrvatska je 15. prosinca 2010. potpisala sporazum i jedna je od država osnivačica međunarodne antikorupcijske akademije sa sjedištem u Laksemborgu, Republika Austrija. Sporazum je bio otvoren za potpisivanje do 31. prosinca 2010. i 51 država i 2 međunarodne organizacije koje su do navedenog datuma potpisale sporazum smatrale se članovima osnivačima. Do 11. svibnja 2011. sporazum je ratificiralo 7 država, Austrija, Mađarska, Ruska Federacija, Slovačka, Slovenija, Tajland, te dvije međunarodne organizacije. Sporazum je stupio na snagu 8. ožujka 2011. godine. Sporazumom se osniva Međunarodna antikorupcijska akademija. Uređuje se njezin pravni položaj, svrha i aktivnosti, sjedište tijela akademije, financiranje, izvori financiranja, suradnja, povlastice, imuniteti, odgovornost za obveze, stupanje sporazuma na snagu, rješavanje eventualni sporova i povlačenje iz sporazuma i njegov prestanak. Međunarodna antikorupcijska akademija ona će postati centar izvrsnosti u području edukacije o suzbijanju korupcije, a program akademije provodit će se na sljedećih pet razina: standardizirani trening i istraživanje, edukacija i istraživački rad prema potrebi, interdisciplinarni programi na osnovi akademskog stupnja, platforma za dijalog i aktivnosti suradnje i povezivanja i antikorupcijski paneli i postupci evaluacije. Ovi postupci izobrazbe posebno će biti pogodni za neophodno usavršavanje i edukaciju sudaca, državnih odvjetnika i policijskih službenika koji rade na istraživanju kaznenih djela korupcije i organiziranog kriminala. Ali će hrvatski stručnjaci akademiji moći pružiti svoje dosadašnje iskustvo i znanje u borbi protiv korupcije. Dakle, poznato je sve što je Republika Hrvatska učinila u borbi protiv korupcije i organiziranog kriminala. Osnovali smo zapravo snažne institucije, osigurali uvjete za rad, donijeli snažan normativni okvir. Dakle, imamo jedan vrlo učinkovit Zakon o kaznenom postupku. Imamo dakle, danas će biti pred nama i prijedlog novog kaznenog zakona gdje idemo sa vrlo preciznim odredbama i sa jednim ja bih rekao jako dobrim prijedlogom jednog modernog Kaznenog zakona. I rezultati borbe protiv korupcije u Hrvatskoj su itekako vidljivi. I stoga, ovo je još jedan mali korak u borbi protiv korupcije na način da sve ljude koji rade u tom segmentu i koji su najodgovorniji za borbu možemo u ovaj Centar izvrsnosti, znači u okviru ove akademije da ih možemo educirati. Ali ono što je posebno značajno, mi danas više nismo samo u poziciji da budemo i prihvaćamo iskustva drugih, nego itekako da možemo i mi ponuditi ona rješenja koja smo kroz naš sustav izgradili. Evo stoga predlažemo da se prihvati ovaj Sporazum.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, gospodine ministre. Mislim da je dobro što je Hrvatska osnivač jedne ovakve institucije. Jer danas govorit o borbi protiv korupcije zapravo uvijek treba imat nekakve da ih tako nazovem međunarodne i bezgranične stvari na umu. Jer znamo da se u ovom svijetu globalizacije zapravo ozbiljniji i veći oblici korupcije ne dešavaju samo na nacionalnoj razini, nego daleko šire. Pa evo, ne znam da ne spominjem ove hrvatske primjere, da uzmemo samo ovu novu aferu i što će s njom biti vidjet ćemo. Dakle, oko INA-e da ne uzimamo neke priče oko nekih banaka itd. I u tom kontekstu mislim da je dobro što je Ministarstvo pravosuđa pokrenulo ovu inicijativu, odnosno šta je zapravo dovelo Hrvatsku u poziciju da je suosnivač jednog ovakvog tijela. Tim prije isto tako što se danas susrećemo sa, dakle različitim sofisticiranim oblicima korupcije. Dakle, nije samo više ono cash&cary nego postoje različiti oblici, dakle koji se čak u nekim sredinama ne percepciraju i ne prepoznaju kao korupcijski, kao djelo korupcije. Stoga mislim da će, dakle educiranje hrvatskih kadrova na jednoj ovakvoj akademiji sa izmjenom iskustava drugih zemalja imati i polaznika ljudi na toj akademiji imati veliki značaj. Međutim, ono što malo imam uvijek skepsu kad čitam nekakav zakon ili nekakvu odluku, pa kad to piše da to neće koštati ništa. Iz iskustva znam da nema zakona koji nema nekakav financijski učinak. Ali posebno mi je to zasmetalo ovdje kad sam vidio oko ove akademije, jer u sporazumu jasno stoji kako se akademija financira. Dakle, akademija se financira iz više izvora. Vjerojatno se prije svega misli na školarine i na sad ono što mi nije jasno, na dobrovoljne donacije članova odnosno stranaka. Dakle, to znači da članovi skupštine će davati dobrovoljne priloge. Hajde, dakle nije propisana neka tarifa, odnosno nekakav iznos. Ali to još nekako mogu prihvatiti. Ali mislim da baš nije popularno nešto što se zove Međunarodna antikorupcijska akademija da će se i to, dakle navedeno u toj ljestvici jako visoko financirati privatnim donacijama. To već samo po sebi nije po meni dobro, ali je o.k. Vjerojatno postoje određene zaklade ili netko tko će u to ulagati novce. Međutim, ono što ja hoću i što bih htio pitati. Nije mi jasno, dakle ako nije propisano, ako nije propisana nekakva kotizacija stranaka, dakle osnivača. To znači, dakle da Hrvatska ne mora tijekom svog sudjelovanja, odnosno bivanja u toj akademiji zapravo nikad uplatiti ni jednu kunu. Jer to znači da će se recimo za suce, policajce, državne odvjetnike, državne službenike, zapravo da će oni sami plaćati tu školarinu ili će iza njih stajati recimo pojedina državna tijela. Mislim da bi možda tu trebalo biti malo jasniji pa se ja ne bih tu libio i reći da će Hrvatska država, odnosno Vlada na godišnjoj razini trošiti toliko i toliko novaca za educiranje svojih kadrova na toj Međunarodnoj akademiji. Ono što mi još nije jasno iz sporazuma, dakle što znači kad bi akademija startala sa radom. Da li je potrebno da svih 51 članica, koliko sam tamo vidio, koje su potpisale do kraja 2010. godine ratificiraju pa da akademija starta ili je već dovoljno da sami osnivači uz ovaj broj zemalja koje su to ratificirale zapravo se ta akademija pokrene. I ono što mi se tu čini jako bitno, dakle kad je riječ o ulozi akademije, dakle ona nema samo ovu težnju ka izvrsnosti i educiranju u borbi protiv korupcije nego ona ima i različite aspekte tehničke pomoći. Dakle, to je ono što bi Hrvatska recimo mogla koristiti jer znamo da često recimo kad se ide tragovima korupcijskog i crnog novca da uvijek postoje određene barijere, prije svega mislim na nacionalne granice, a onda i na različite interesne skupine u pojedinim zemljama. I dakle, stavka koja govori o tome da će se na toj akademiji i vršiti izmjena iskustava i da će zapravo postojati jedna mogućnost praktične pomoći u borbi protiv korupcije, mislim da daje jedan zaokruženi smisao postojanju jedne ovakve međunarodne organizacije ili institucije kako hoćete. I na kraju krajeva mislim da je dobro što je to u Austriji pa nam je ono jako blizu, a s Austrijom nas vežu jako mnogo dobrih odnosa. Vjerujem da će ih u budućnosti biti još i više. Evo, toliko i klub SDP-a će podržati prijedlog ovog sporazuma, odnosno ovog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o formiranju i osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije.
Hvala. Klub HNS-HSU-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Vlada nam je predložila da Hrvatski sabor donese Zakon o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije i to dakle međunarodne organizacije čiji je Sporazum o osnivanju stupio prilično nedavno, u ožujku 2011. godine. Za apsolutnu je pohvalu da RH ovim prijedlogom reagira brzo i da je predloženi zakon zapravo okvir unutar kojega se omogućava RH da aktivno sudjeluje u jednom projektu koji je postavio za cilj da kroz standardizirani trening istraživanja, edukaciju i istraživački rad, zatim kroz razne interdisciplinarne programe na osnovu akademskog stupnja, platforme za dijalog i aktivnosti i suradnje radi na povezivanju. Isto tako i razvijanju antikorupcijskih panela i razvijanju tzv. "postupaka evaluacije". Gotovo da bi se moglo bez velikoga krzmanja reći da je korupcija središnja tema i u RH. Kad kažem i u RH to znači da naša zemlja u tome smislu nije endemična, da nije posebna i da se nažalost dobra uklapa u obrazac kojega organizacija UN-a prepoznaje u regiji tzv. "regiji Zapadnog Balkana" kao ogledni prostor najvišega stupnja korupcije u svijetu koji je usporediv sa nekim zemljama afričke zone. Gotovo da nema nijedne afere u posljednjih 5 godina koja nije zapravo imala predznak korupcije. I afere koje su otvarane, a koje su dospjele do kaznenih prijava ili do sudskih postupaka opravdale su takav opći stav da se zapravo radi o jednome društvenom zlu koje je u RH nažalost iz čitavoga niza razloga uzelo velikog maha, ali i pustilo snažno korijenje. Posljedice korupcije u državi su velike. Ono što je nama zanimljivo i što nam treba biti zanimljivo kao profesionalnim političarima jest to da problem korupcije izravno uništava djelatnu vezu između građana i politike, između građana i političara. Prije svega uništavanjem ugleda politike kao javne djelatnosti za opću dobrobit. Gotovo bi se moglo reći bez rezerve da ugled ljudi koji se bave politikom, generalno uzevši u Hrvatskoj, kod građana nikad nije bio gori. Građane je teško uvjeriti da je politika doista rad za opće dobro i da je to časna djelatnost jer zasuti su informacijama, aferama, skandalima iz kojih je vidljivo da su ključni akteri najvećih korupcijskih skandala upravo ljudi koji su se bavili politikom. No, posustati u tome da se dokazuje i stalno ponavlja da politika jest i mora biti časna djelatnost smrt je za politički život svake nacije. Ne smijemo pristati na to dok god nas ima u politici da se ta generalna slika prihvati kao jedina i da se pred našom djecom o politici govori kao nečemu prljavom, kao nečemu nedostojnom poštena čovjeka i kao nečemu čime se pošten svijet ne bavi. Dugoročno gledano takva poruka mladima, takva poruka djeci koja ima između ostaloga i za cilj da ih odbije od politike, da ih odbije od procesa donošenja javnih odluka, da smanji njihov kapacitet birača aktivnih građana, ljudi koji žele sudjelovati u donošenju odluka koje oblikuju njihovu budućnost i budućnost nas svih, i naše djece, generalno pristajanje uz to znači dugoročnu ogromnu štetu za političku budućnost Hrvatske. Ne smijemo na to pristati i zadaća je svakoga, pa i najvišeg zakonodavnog tijela u Republici Hrvatskoj Hrvatskoga sabora da učini sve, da se ta percepcija politike mijenja i tu nam ne može nitko pomoći osim nas samih. Korupcijom se narušava kredibilitet demokratskih institucija, sva istraživanja javnog mnijenja kazuju da građani ne vjeruju političkim institucijama, da ne vjeruju demokratskim institucijama odnosno da im ne vjeruju dovoljno, odnosno da kada god su im povjerovali nisu dobili zadovoljštinu. Zadaća je političke elite u svakom demokratskom društvu da korupciju, što je moguće više suzbije jer nju gotovo da je nemoguće uništiti, nju gotovo da je nemoguće ukloniti iz društva, ali zadaća političke elite da svojim činjenjem, svojim djelovanjem i svojim ponašanjem vidi pet, 10, i 15. ako je moguće i više godina unaprijed, budućnost naroda, budućnost države, budućnost društva i da u tome smislu ne dozvoli da korupcija postane ili ostane model funkcioniranja, model vladanja. Korupcija sprječava sigurno i racionalno investiranje, pošteno gospodarsko tržište, dovodi do rasipanja proračunskog novca, povećanja siromaštva, najviše pogađa najslabije nezaštićene, povećava nejednakost građana, pridonosi općem osjećaju nesigurnosti i nezadovoljstva. U kriznim vremenima u kakvim se nalazi sada i Hrvatska dijeleći ne samo učinke gospodarske krize već sve ono što ona sa sobom nosi, od socijalnih, demografskih općih političkih i svih drugih pitanja koji su posljedica gospodarske krize teško je obuhvatiti sve posljedice koje se iz toga procesa javljaju ali je ono što je supstancijalno potrebno da bi se izašlo iz bilo kakve krize svakako povjerenje građana prije svega u same sebe u svoju zajednicu, u institucije i u one koji su izabrani da ih zastupaju u kreiranju zajedničke budućnosti. Ako je čovjek ponižen time što nema posla, time što zbog svoga socijalnog statusa ne može ostvariti elementarne potrebe, u njemu se ubija samopouzdanje i nema onda govora o tome da je iz bilo koje krize lako izaći, upravo suprotno ono što nama treba je da se pridonosi općem osjećaju sigurnosti i zadovoljstva. Borba protiv korupcije, osvješćivanje toga društvenog zla jedan je od načina. Kao što rekoh prema istraživanju Ujedinjenih naroda i to njihovog Ureda za droge i kriminal regija zapadnog Balkana spada u jedno od najkorumpiranijih regija Ujedinjenih naroda. 87,1% ljudi u Hrvatskoj kaže da je u dodiru s javnim službama i od tih 87,1% 11,2 izjavljuju da daju mito i to u svrhu ubrzavanja administrativnih procedura, dobivanja boljih tretmana u bolnicama, izbjegavanja plaćanja kazni itd. Zanimljivo je da više od pola građana koji daju mito sami nude mito. Oni naime, već unaprijed očekuju od sustava da upravo tako funkcionira i zapravo mu se samo prilagođavaju. Kada bismo se uspoređivali s onima za koje mislimo da smo generalno uzevši bolji od njih došli bismo do poraznih rezultata. Pogledajmo situaciju u Srbiji. Postotak ljudi koji daju mito u Srbiji tek je 2% manji prema rezultatima istraživanja Ujedinjenih nacija na isti broj službenika ali ostali podaci su otprilike podjednaki. Na Kosovu znatno manje, 69,7% građana jest u dodiru s javnim odnosno državnim službama i službenicima ali otprilike isti postotak ljudi koji podmićuju. Korupcija nije samo uzimanje mita, korupcija je zloupotreba dužnosti radi pribavljanja osobne ili skupne materijalne financijske koristi, radi bolje pozicije u društvu, radi toga da se domogne pozicije s koje odlučuje i utječe na donošenje odluka neposrednije i odlučnije. Ali opet u cilju pribavljanja osobnih i skupnih financijskih, materijalnih i drugih oblika koristi. To je također nepotizam ali to je u našem konkretnom slučaju najviše izraženo kao model u kojem javni službenik i državni dužnosnik smatraju obavljanje svoje dužnosti potpuno prirodnim, neupitnim načinom stjecanja vlastitog prihoda mimo plaće koja im je namijenjena zakonom. Dakle, potpuno je očekivano da on sa pozicije ili ona na kojoj jest čini takve radnje koje će njemu priskrbiti dodatne prihode. I zbog toga ljudi ne vjeruju političarima i zbog toga ljudi danas misle, generalno uzevši iako ni jedna generalizacija nije dobra da je dobro baviti se politikom ako ništa drugo zbog toga da se osobno čovjek okoristi i privredi prihode koji će mu dugoročno osigurati blagodati. Ono što nam nudi ovaj sporazum odnosno Zakon o potvrđivanju sporazuma jest aktivna uloga Republike Hrvatske u radu međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije. Klub Hrvatske narodne stranke, Hrvatske stranke umirovljenika, podržat će ovaj Prijedlog ali ističemo da je model financiranja akademije oslonjen isključivo na donacije, bez sudjelovanja država koje su supotpisnice sporazuma manjkave i da je Republika Hrvatska u tome smislu mogla i još uvijek može barem simbolično sudjelovati u financiranju te akademije kako bi bila u tome smislu što vjerodostojnija a kako bi akademiji osigurala što bolje moguće uvjete za rad. To je u našemu interesu. Što snažnija akademija to je naš interes izraženiji jer problema ovakvoga tipa kao što je korupcije imamo i previše. Klub HNS-a, HSU-a da ponovim podržat će ovaj prijedlog. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Beus reče da iza svake afere koja se u Hrvatskoj otvori je korupcija i to negativno utječe na percepciju politike u HRvatskoj i u cjelini. Malo prije smo raspravljali o procjenama učinaka zakona, sad o antikorupcijskoj akademiji, a jedna afera je sramota za Hrvatsku ostaje. Mislim da smo jedina država u kojoj državni dužnosnik [[Upadica: Koji navod ispravljate?]] Da su iza svih afera samo korupcije. Dakle, jedina država u kojoj je državni dužnosnik koji je u pritvoru ili istražnom zatvoru.
Kolega Lesar, hvala lijepa.
A koji ima pravo na punu plaću a to je isto takav sramota.
Hvala lijepa. Kolega Lesar to nije ispravak netočnog navoda nego jedan komentar općeniti.
Oprostite zašto to nije ispravak objasnite mi?
Zato što nije što ništa ne ispravljate nego komentirate po logici stvari. Pa vi ste logičan čovjek, shvaćate nemojte nelogično govoriti.
Ne, ja ispravljam navod kolege Beusa.
Niste ispravljali navod nego ste komentirali.
Jel mogu ja završiti svoju rečenicu?
Ne možete, završili ste.
Kako mislite? Nisam završio.
Jeste. Postoji način.
Jel mi oduzimate riječ?
Ne oduzimam vam riječ nego kažem da ste završili.
Onda ću završiti. Dakle to je ista takva sramota kao što su i osuđeni članovi vodstva i tajnici stranka. ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Zbog zloupotrebe položaja.
Radi ove uvredljive tvrdnje vam izričem opomenu. To nije bio ispravak netočnog navoda nego je bila uvreda na kraju. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu Petar SElem zakazao je sjednicu Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu za danas u 13,30 sati u dvorani Stjepana RAdića sa dnevnim redom Prezentacija projekta HRvatska 2025. bolje za novi početak, KOnačni prijedloga Zakona o Zakladi Kultura Nova, Izvješća o obavljenoj financijskoj reviziji visokih učilišta za 2009. godinu i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Dakle, u 13,30 u dvorani Stjepana RAdić. Klub zastupnika HDZ-a Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče HRvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDZ-a podržat će prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije. Klub HDZ-a će sa zadovoljstvom će podržati u sudjelovati u donošenju ovoga zakona. Prije svega jer edukacija je jedna od najsnažnijih mjera u Strategiji borbe protiv korupcije koje smo donijeli ovdje na Hrvatskom saboru i koju sustavno provodimo i vršimo parlamentarni nadzor nad provedbom te strategije. Ovim sporazumom osniva se Međunarodna organizacija pod nazivom Međunarodna antikorupcijska akademija dakle upravo koja se osniva sa svrhom edukacije i to kako u provođenju uspješne prevencije, tako i borbe protiv korupcije pružanjem antikorupcijskog obrazovanja i profesionalne izobrazbe. Naravno da držimo da je dobro i da je potrebno osnivanje ovakve međunarodne akademije gdje će se problem korupcije moći razmatrati šire, dakle izvan granica pojedine zemlje. Kao što znamo korupcija, organizirani kriminal, pa i terorizam to su sve djelatnosti koje nipošto ne poznaju državne granice niti su im te državne granice ikakva smetnja u ovim nedozvoljenim i kriminalnim radnjama. Stoga i na tragu toga što Hrvatska ima u polju borbe protiv korupcije i iznalaženju preventivnih mjera za sprečavanje korupcije izrazito proaktivnu ulogu na međunarodnom planu, dakle već smo više puta donosili zakone kojima smo potvrđivali i ratificirali i pristupali međunarodnim konvencijama ili bilateralne ugovore sa zemljama iz okruženja ili zemljama svijeta, upravo na tragu što učinkovitije borbe protiv korupcije i organiziranoga kriminala. Ovaj sporazum bilo je tu postavljeno pitanje, da li ili da li već djeluje ta akademija? Dakle, sporazumom se predviđa da 60. dana nakon polaganje 3. isprave o ratifikaciji sporazum stupa na snagu. Obzirom da sporazum stupa na snagu, a da se samim sporazumom osniva antikorupcijska akademija, možemo zaključiti da ta akademija već počinje funkcionirati iz razloga što do sada čini mi se 7 zemalja već ratificiralo ovaj sporazum, što znači da akademija može početi sa radom. Ovim sporazumom se utvrđuju svrha i cilj ove akademije. Prije svega na suzbijanju korupcije, izobrazbi, suradnji, akademskom istraživanju, upotrebom jednog cjelovitoga pristupa upravo akceptirajući različitosti pojedinih zemalja, primjerene instrumente i mehanizme borbe protiv korupcije i naravno razmjenu iskustava. Ovaj sporazum također definira tijela akademije. To su skupština, međunarodni viši savjetodavni odbor, međunarodni akademski savjetodavni odbor, onda dekan i upravni odbor. Sporazum predviđa da će Hrvatska imati po samom sporazumu jednoga predstavnika kao i svaka zemlja osnivač, da će imati jednog predstavnika u skupštini. Naravno obzirom na to da u Hrvatskoj imamo itekako vrsnih stručnjaka na polju borbe protiv korupcije, ja vjerujem da će i u ovim drugim tijelima biti naših predstavnika koji će ispunjavati ove visoke kriterije. Program akademije predviđen je, a to će predlagati ovaj viši savjetodavni odbor i međunarodni akademski odbor, a prihvaćati upravni odbor i skupština. Dakle, program će se provoditi kao standardizirani trening i istraživanje, edukacija i istraživački rad prema potrebi, interdisciplinarni programi na osnovi akademskog stupnja, platforma za dijalog i aktivnosti suradnje i povezivanje i antikorupcijski paneli i postupci evaluacije. Dakle, sporazumom je definirano točno što i kako i na koji način će se programi donositi. Unutar tih programa predviđeno je usavršavanje i edukacija sudaca, državnih odvjetnika i policijskih službenika. Naravno, to je u dijelu progona i procesuiranja već otkrivenih i počinjenih kaznenih djela korupcije, ali svakako i stručnjaka koji rade na istraživanju pojava korupcije, ali jednako tako i dužnosnika Ministarstva pravosuđa, ostalih državnih službenika i dužnosnika u ministarstvima i tijelima državne uprave, ali i svima onima kojima se bave javnim poslovima odnosno koji rade na poslovima suzbijanja odnosno prevencije korupcije. Meni je izuzetno drago da je sporazum odredio evo u članku 2. kada nabraja svrhe akademije dakle da je definirano na način da se kaže da je svrha gardemije promicanje učinkovite i uspješne prevencije i borbe protiv korupcije. Dakle sustavna, dugoročna borba protiv korupcije prije svega mora biti preventivna, dakle procjenom korupcijskih rizika, donošenjem propisa, utvrđivanjem procedura koje će biti sasvim određene, sasvim javne, sasvim transparentne, da polja za korupcijske aktivnosti odnosno nedjela bi bilo što manje, odnosno da ga ne bi bilo. Naravno, nikada nećemo postići idealno stanje da korupcije apsolutno neće biti, ona je skrovita, ona se događa u zatvorenim krugovima, teško ju je otkriti ali bitno je kada se ona otkrije, kada se pokaže da postoje učinkovite i institucije i mehanizmi i kapaciteti kadrovski, financijski, institucionalni da bi se onda učinkovito proveo postupak i izrekle i izvršile sankcije. Što se tiče financiranja, postavljeno je pitanje da je, jer u prijedlogu zakona u ocjeni sredstava potrebnim za provedbu ovog zakona stoji da neće zahtijevati dodatna sredstva no to ne znači da će ova akademija raditi bez sredstava. Naravno, vjerojatno je procjena da ne treba, da nisu potrebna dodatna sredstva ali moram reći da u sklopu proračunskih sredstava borbe protiv korupcije na nekoliko stavaka proračuna već postoje sredstva za edukaciju i sredstva za međunarodnu suradnju i predlagatelj je vjerojatno procijenio da će ta sredstva koja su općenito namijenjena edukaciji i međunarodnoj suradnji biti dovoljna i za provedbu ovoga zakona. Točno je da je malo neuobičajeno da se ova akademija financira iz donacija. To evo ne želim reći da je nemoguće, da je loše ili što, nama je jednostavno to neuobičajeno. Ja osobno evo prvi puta vidim da se unutar članstva među osnivačima ne određuju neke odredbe o tome, dakle fiksne kvote ili postotci u financiranju već da ostaje na dobrovoljnoj bazi. Ja vjerujem da će se unutar skupštine ove akademije ili na nekim tijelima i postići dogovor o tim dobrovoljnim donacijama i da će svakako sve zemlje osnivačice i sudjelovat u tome financiranju. Ali vjerojatno, kako iščitavamo ovaj sporazum, će se i glavnina prihoda crpiti upravo iz školarina i kotizacija za radionice, naknade za tehničku pomoć i drugih izvora prihoda. I na kraju ponavljam, mi ćemo podržati ovaj zakon jer mislimo da je osnivanje ove akademije još jedna daljnja dobra stvar na jačanju edukacije, na izmjenama međunarodnih iskustava i učinkovitijem djelovanju na međunarodnom planu jer korupcija je svakako nešto što državne granice kad je u interesu stjecanje nelegalne koristi i osobnih probitaka zloporabom javnog položaja, dakle ne poznaje i ne sprečavaju ju u ničemu državne granice. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDSSB-a, gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, ministre, državna tajnice, dame i gospodo zastupnici. HDSSB i klub HDSSB-a podržat će osnivanje ove akademije uz konstataciju da je ova akademija trebala daleko ranije biti ustrojena, ako ne ova međunarodna bar onda naša hrvatska u Lijepoj našoj obzirom da nam se tada ne bi desile određene stvari koje su vezane za organizirani kriminal i to državni organizirani kriminal, mito i korupciju. A isto tako ovdje upozorava na samo financiranje akademije upravo kako se ponovno ne bi desile određene stvari koje smo imali u vrlo bliskoj prošlosti, dok je Hrvatskom jedrio kapetan s malo vitra, a sada će se vjerojatno kapetan i vratiti pa koliko čujem da će se aktivno braniti. Mislim da će Hrvatska imati priliku vidjeti što se dešavalo za vrijeme bonace, maestrala, a i juga i bure. Tako da prije svega od ministarstva odnosno od Vlade Republike Hrvatske tražimo da pred Hrvatski sabor izađe sa cjelokupnom financijskom konstrukcijom obzirom da su ovdje i dobrovoljne donacije stranaka ovog sporazuma. Mi u proračunu imamo doduše stavke predviđene za borbu protiv korupcije, ali nemamo osnivanje međunarodne akademije i ne znamo koliko ustvari ona dođe. Tu su svakako zanimljive dobrovoljne donacije iz privatnog sektora i od drugih donatora, pa ja vjerujem da bi tu vrlo brzo poznavajući naš mentalitet se moglo desiti da upravo oni koji su ogrezli u kriminal i korupciju upravo financiraju ovakvu jednu akademiju. Rekao sam da je ovo vjerojatno ili nešto slično, barem jedan tečaj edukacije ne šivanja vezano za prepoznavanje korupcije. To je slično kao i u borbi protiv narkomanije trebalo ovdje organizirati, pa ja vjerujem da nam se ne bi desila INA, Podravka, Hrvatske autoceste. Usput ne znam jel' znate da naše tvrtke koje su radile ovdje u Hrvatskoj za dvostruko manje sredstava rade autoceste u Bugarskoj. Očigledno da smo okrenuti izvozu i da u Bugarskoj dobivaju određene poticaje, odnosno da naše tvrtke ne financiraju političke stranke. Tu je i famozni već Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost i bit će vrlo zanimljivo pratiti ovih narednih mjeseci što će se sve dešavati. Tu je Hrvatska elektroprivreda, Hrvatske željeznice, BMW tu ne mislim na tvrtku BMW, pa tu su čak i ona vatrogasna vozila. Tu su određene banke, Hrvatski fond za privatizaciju, nevidljivi radovi na Pelješkom mostu koji su vezani također za jednu vrlo blisku tvrtku. Doduše tamo je potrošeno nekoliko milijardi kuna, ali ti radovi se rade pod morem pa se oni doduše ne vide. Tu je Đakovština koja u svakom slučaju, evo prošlo je nekoliko mjeseci. Radnici su završili na ulicama. Vlada je imala 32% svog udjela i ne snosi nikakvu odgovornost. Istovremeno u ovom Saboru se donose zakoni o obeštećenjima radnika, pa ja predlažem i ovim putem da se i radnici "Đakovštine" na sličan način kao što su i radnici iz "Salonita" obeštećeni, da se i radnici "Đakovštine" obeštete jer Vlada ima tu najveću odgovornost, jer je imala 32% udjela i imala dvije curice u nadzornim odborima koje su uredno dizale ruke i primale naknadu za to dizanje ruku. Svakako u Slavoniji mi smo shvatili da se ne mora živiti samo od poljoprivrede, pa smo evo jedan prigodan bećarac smislili. Svi Hrvati žele, samo žele farbati tunele. To dovoljno govori o tome kako je ova politička akademija međunarodna zakasnila, a istovremeno i određene aktivnosti i Ministarstvo unutarnjih poslova, pa i ministarstva pravosuđa vezano za druge kriminalne radnje imati najnoviji slučaj Dragana Paravinje. Tu je bio i Purda itd. itd. gdje je vidljivo da mi doista nismo u tijeku i nemamo mogućnost vrlo brzo i promptno reagirati. Ja ću ovdje spomenuti i političku korupciju koja je na djelu bila sve ove godine kada su se kupovali vijećnici, kada su se kupovale i određene liste, kada se iz proračuna i određenih jedinica lokalne samouprave, županija ali posebno iz državnog proračuna kako bi netko opstao na vlasti bez obzira na neprovedbu natječaja financirale određene političke stranke, a ja bih rekao i pojedinci. To se posebno odnosi na nacionalne manjine koje su radi nekoliko glasova dobivali enormne količine novca iz proračuna bez natječaja, bez programa, bez izdanih građevinskih dozvola itd. itd. Da li je politička korupcija i ovo što se desilo prošli tjedan, ja vjerujem da ste kao ministar odgovoran čovjek i da znate da nikakva javna rasprava nije provedena, a radi se dakle i vezano je za temu o borbi protiv korupcije, o ukidanju državnih odvjetništava, o ukidanju odnosno izmiještanju nadležnosti sudova, pa vas ja evo pitam da li znate da od Đakova koji ima preko 30000 stanovnika koji ima 15 i za koje je prošle godine predloženo da se spoje sa Đakovom, da li znate da ima samo jedan autobus dnevno? Da li znate da od Korčule do Dubrovnika, tu mi možemo pomoći gospođa Šuica treba nekad i po četiri sata da bi netko došao do Dubrovnika, da bi došao na sud, da bi došao do Državnog odvjetništva da bi se borio. Tvrdim da nikakva javna rasprava nije provedena, da su u utorak sazvani predsjednici općinskih i županijskih sudova, da im je održano predavanje kako je to uvjet za ulazak u Europsku uniju. U srijedu se to već našlo na dnevnom redu, izglasavanje po hitnom postupku. U četvrtak je bila rasprava. U petak su donešeni ti suludi, te sulude izmjene i dopune zakona. Da li vam je kao ministru jasno da je to udarac i da i Državna odvjetništva u određenim gradovima pa i općinski sudovi predstavljaju i čine grad gradom, a ne čine to u svakom slučaju ovo spajanje. Ja sam to usporedio sa izmiještanjem Đakovačke katedrale u Dugobabe gdje je doista potrošeno nekoliko milijardi kuna kako bi kapetan mogao do svog sela sići sa autoceste i usput platiti cestarinu. S druge strane predlažem da kao ministar, a s obzirom da su ovo bili i organski zakoni i da će ići ustavna tužba jer za ovo izmiještanje državnih odvjetništava je glasovalo 72 ili 72 zastupnice i zastupnika, a za sudove 75, pa vam predlažem da kao ministar shvatite pogrešku da se otvori jedna široka javna rasprava jer ovo doista ne vodi ničemu. Da li je i politička korupcija spajanje dvije državne ergele od koje je jedna u iznajmljenom prostoru Poljoprivrede Lipik. Prije toga osnivanje Hrvatskog centra za konjogojstvo, gdje je uhljebljen jedan HSS-ov kadar sukladno koalicijskom sporazumu, gdje svakodnevno iz Đakova s obzirom da tamo nema ni grumena zemlje gdje ne možete posaditi ništa, a ne možete čak posaditi ni englesku travu. Svakodnevno iz Đakova odlaze tone i tone hrane, svakodnevno iz državnog proračuna se plaća iznajmljivanje te ergele, svakodnevno se plaćaju radnici od kojih je 37, a samo 2 su iz Lipika, odnosno iz Pakraca. Sve ostalo je iznajmljena radna snaga. Da li je politička korupcija i to što su se dodatno plaćale i ponovne registracije itd., itd.? Smatram da je dosta toga i vezano za rad ove međunarodne akademije, dakle uz to što HDSSB traži da se ne samo Saboru RH i zastupnicima nego cjelokupnoj hrvatskoj javnosti podastre čitava financijska konstrukcija kao ministru vam predlažem s obzirom da želimo što učinkovitiju borbu protiv korupcije, mita, organiziranog kriminala, da ogranke, ne stranačke kao što je to bio slučaj na Hrvatskim autocestama gdje ste morali imati stranačku iskaznicu HDZ-a da bi bili zaposleni kao prodavač tiketa ili skupljač novca, predlažemo dakle ne stranačke nego osnivanje ogranaka ove akademije u svim ministarstvima, u svim državnim tvrtkama i svim državnim ustanovama kako se ne bi ponovilo sve ovo što sam nabrojao. Kažu stari Latini da je repeticio es mater studiorum, pa ću vas samo podsjetiti INA, Podravka, HAC, Fond za zaštitu okoliša, HEP, Hrvatske željeznice, Đakovština, Brodosplit, Fond za privatizaciju, FIMI MEDIA, doista što se desilo ovaj s FIMI MEDIOM? I ukoliko imate problema s onim tko će skupljati ove donacije ja predlažem gospodina Barišića. On već ima iskustva u tome. Hvala lijepo.
Hvala. Kolega Vinković, ja sam bio u toj mjeri impresioniran vašim nastupom da sam bio omađijan … [[Upadica se ne razumije.]] Da, da, da. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, malo mi je neugodno i neprilično gradonačelniku Đakova oduzet riječ ili ga slučajno udaljavati sa sjednice kao počasni građanin Đakova jel' i Đakovčan Đakovana da odaljuje to, ali vi ste se, danas ste bili doista, maksimalno ste se udaljili od teme tako da nije bilo razloga da vas se opominje. … [[Upadica se ne razumije.]] Ingrid odakle vama opet takva želja da bivšem kolegi da se izriče opomena? Pa vi ste samarićanka, pa nemojte takvi bit. … [[Upadica se ne razumije.]] Nije ona je dobacivala iz klupe, što je, njoj treba to tolerirati jer dama je jel'. Idemo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Ivo Grbić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na inauguracijskoj konferenciji Međunarodne antikorupcijske akademije održane u rujnu 2010. godine u Beču sudjelovali su i predstavnici RH kojom prilikom 35 država članica UN-a i Europska organizacija za javno pravo potpisale su Sporazum o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije. Početkom prosinca 2010. godine Vlada Republike Hrvatske donijela je odluku o pokretanju postupka za sklapanje Sporazuma o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije koji je potpisan 15. prosinca 2010. godine. Do otvorenog roka za potpisivanje sporazuma od 31. prosinca 2010. godine 51 država i 2 međunarodne organizacije potpisale su sporazum, a nakon propisanog postupka za ratifikaciju sporazum je stupio na snagu 8. ožujka 2011. godine. Potvrđivanjem sporazuma RH iskazati će interes i pridružiti se naporima međunarodne zajednice kako bi se na području borbe protiv korupcije učinili daljnji napori i iskazala odlučnost u borbi protiv korupcije. Inače samim sporazumom osniva se Međunarodna antikorupcijska akademija, uređuje se njezin pravni položaj, svrha i aktivnost, sjedište, tijela akademije, financiranje, suradnja, odgovornost za obveze stupanjem sporazuma na snagu, rješavanje sporova, povlačenje iz sporazuma i njegov prestanak. Međunarodna antikorupcijska akademija kao centar u području edukacije o suzbijanju korupcije raditi će po programu koji će se provoditi na 5 razina, a temelji se posebice na odredbe Konvecije UN-a protiv korupcije. Osnovna svrha akademije je promicanje učinkovite i uspješne prevencije i borbe protiv korupcije pružanjem sveobuhvatnog kvalitetnog antikorupcijskog obrazovanja i drugih odgovarajućih oblika tehničke pomoći i promicanje međunarodne suradnje i umrežavanja u borbi protiv korupcije. Svakako da će programi izobrazbe biti povoljni za neophodno usavršavanje i edukaciju sudaca, državnih odvjetnika, policijskih službenika, državnih službenika i dužnosnika, odnosno svih onih koji rade na poslovima suzbijanja, odnosno prevencije korupcije. Isto tako hrvatski stručnjaci osim usavršavanja moći će pružiti akademiji i svoje dosadašnje iskustvo i znanje u borbi protiv korupcije. Radi navedenog, a obzirom da Hrvatski sabor potvrđuje Sporazum o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije kako bi njegove odredbe u smislu članka 140. Ustava RH postale dio unutarnjeg pravnog poretka RH podržavam donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Boro Grubišić izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Sporazum o osnivanju Međunarodne antikorupcijske akademije ili bolje rečeno zamijeniti ovu riječ antikorupcijske sa riječju ANTIIMT, ovo IMT nije industrija motora i traktora, ima li mene tu. AntiIMT akademije jer po definiciji korupcije to je stjecanje osobne koristi zloporabom javnog položaja. Kažu da je nezavisni ekonomski stručnjaci tvrde, kažu da je u korupcijskim aferama u Republici Hrvatskoj, jasno da podatak nije točan niti može biti točan, jer se sve otkrije, nestalo ili na ovakve osobne koristi otišlo preko 80 milijardi kuna. Pošto je Hrvatski državni proračun nešto preko 100 milijardi kuna, onda je ovih preko 80 milijardi kuna gotovo jedan Hrvatski godišnji državni proračun. Žalosno je to da evo kako je rekao moj prethodnik iz kluba da sada potpisujemo sporazum o osnivanju Međunarodne antiIMT akademiji čije će sjedište biti u Austriji ili Austrija ima udio, a kažu da će se financirati sponzorstvom, donacijama itd. Nekako me to podsjeća sponzorstva i donacije na politički reket koji je kod nas uobičajen kada razno razne firme, tvrtke, ustanove i poduzeća financiraju političke kampanje i rad naših političkih stranaka jasno u zamjenu za kasniju pripomoć kod dobivanja poslova itd. Nabrajali su ovdje kolege što je sve u toj jednom galopu korupcije otišlo, nestalo ili nastajalo. Drvna industrija u Slavonskom brodu prodana za 10 milijuna i 300 tisuća kuna, u općini Sibinj vidimo što se radilo sa zemljištem koje je država poklonila općini Sibinj, najam prostora za rad, pa čak i nekih ministarstava, porezne uprave, Hrvatske lutrije i što sve ne Hrvatskoga koji je dogovoren sa određenim privatnim licima jasno pola pije pola šarcu daje kako to vole reći, pa su ti najmovi enormno skupi, je li to sve korupcija? Politička korupcija. Nije korupcija samo uzimanje mita nego ovako perfidne i sofisticirane radnje kojim se reklo bi se u zakonskom okviru postižu ovako enormne osobne koristi gdje se dijeli onako kako sam rekao pola pije pola šarcu daje. Hrvatski fond za privatizaciju koliko samo afera, Hrvatski fond za ekologiju i energetsku učinkovitost, Podravka, INA, Hrvatske autoceste, Hrvatska elektroprivreda, FIMI Media, Carina, ima li uopće države u svijetu u kojoj je jedan predsjednik vlade u zatvoru, jedan potpredsjednik vlade u zatvoru, šef carine u zatvoru, a da ta Vlada i dalje funkcionira upravo u tim političkim okvirima u kojima je funkcionirala i prije, da ne nabrajam ostale. Na primjer, predsjednike županijskih organizacija određenih stranaka. Na Cipru eksplodira skladište oružja, ministar obrane promptno drugi dan i šef stožera daje ostavku. Kod nas zbog retardiranih uvoza retardanata isklizne vlak iz tračnica, kako se zove pogibni vlak, nagibni, on je ipak pogibni i nikome ništa, ujeo vuk magare. Da ne govorim o drugim svim mogućim, mogao bih govoriti do ponoći, pa se pitam hoće li ta akademija a potpisujemo sporazum o osnivanju hoće li ona učiti i hoće li nas naučiti političkom poštenju. Volio bih kada bi to tako bilo i kada bi se to ostvarilo. Izgleda da što se tiče našeg političkog ovlaštenja i naših slučajeva ipak Olaf najučinkovitiji Europski ured za borbu protiv prijevara. Izgleda da on puno više saznanja ima o onome što se u Hrvatskoj događa negoli svi domaći da ne kažem pravosudni ili represivni organi. Nepotizam, toliko je u Slavonskom brodu jasno kako se zapošljavaju kadrovi, na naplatnim kućicama, u bolnici u Slavonskom Brodu, pa to bruji grad. Pa me pita inspektor policijski imam li ja saznanja o tome, pa nisam ja davao novce za zaposlenje iako su me istjerali iz bolnice, ali nema veze niti ću dati jer nisam politički podoban doktor. Dakle, sve to skupa je razlogom da sam za ovaj sporazum o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije ali ukoliko sami ne shvatimo ono što je Bruno Bušić rekao prije 38 godina teško nama bez obzira na ulazak u Europsku uniju. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Dakle, vrlo teško je govoriti o nekom zakonu kada negirate činjenice, vi ste ovdje naveli niz neistine između ostalog tamo gdje je proveden javni natječaj vi pričate o korupcije. Prema tome, kolega Grubišiću ima ona Biblijska neka baci kamen prvi koji je, a vi bi stvarno to već trebali napraviti.
Replika gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Da se uskladim. Evo uvaženi kolega Grubišić pričali ste o najmu.
Molim, čujem ove niske frekvencije, na tim niskim frekvencijama osluškujem kao šišmiš pa vas molim da poštovani zastupnik može nastaviti.
Uvaženi kolega je pričao o najmu vjerojatno misleći na određene državne institucije, ministarstva, ministre, saborske zastupnike koji se nalaze u najmu gdje država plaća skupo taj najam, istovremeno se donose određeni zakoni radi određenog nedostatka prostora, a ista ta država npr. u srcu Slavonije u Đakovu ima jednu velebnu zgradu, to je bivša upravna zgrada PIK-a Đakovo za koje ova Vlada također ima cjelokupni projekt preseljenja svih čitave državne administracije, županijske i dijela gradske u tu zgradu, ali jednostavno se oglušuju o to. Tako da ponovno je i ovdje na djelu jedna od igara koja je vezana za korupciju obzirom da se država ne brine o svom vlasništvu nego se brine o privatnom vlasništvu. To je vidljivo na niz primjera javno-privatnog partnerstva. Meni je doduše bilo nezamislivo da stanica policije može biti u iznajmljenom prostoru privatnom vlasništvu. Vjerojatno je onda vlasnik tog prostora definitivno zaštićen od svih mogućih zakona koje evo mi kao saborski zastupnici donosimo. Ta zgrada i dan danas zjapi prazna, propada. To je bivša upravna zgrada PIK-a Đakovo, ostatak ostataka kako je to rekao Silvije Strahimir Kranjčević, relikvije relikvijaru, propada dok se država bavi selidbom državnih odvjetništva, sudova itd. istovremeno iznajmljujući prostore.
Eto odgovor na repliku dat će kolega Grubišić. Izvolite.
Da, da odgovor na repliku. Kolega Vinkoviću slažem se s vašim izlaganjem, a i s vašom replikom. Naime, ovdje govoreći i nakon mog izlaganja o tome kako je sve transparentno pa su transparentni i natječaji koji se provode. Pa jasno da su transparentni samo nažalost učinci su takvi kakvi jesu.
Završni osvrt, ministar pravosuđa Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo dužan sam nekoliko odgovora jer su bila postavljena određena pitanja, prvenstveno vezano za financiranje. Ono što iz ovog sporazuma zapravo proizlazi da mi nismo obvezni nikakvu uplatu znači nekog fiksnog iznosa nego je to stvar naše odluke. Nas nitko ne priječi da u nekom proračunu za sljedeću ili neku drugu godinu u proračunu točno odredimo koliko ćemo mi uplatiti za financiranje i za rad ove akademije. Dakle, većina ministarstva naša već imaju i u okviru svojih proračuna u okviru svojih stavaka imaju ona sredstva za edukacije. Dakle, prvenstveno Ministarstvo pravosuđa, MUP, u okviru razdjela i državnih odvjetništava, svi imamo ta sredstva za edukaciju. I ta sredstva za edukaciju možemo koristiti i u okviru radionica i u okviru svih onih aktivnosti koje će ova akademija imati. Tako da s te strane mislimo da ne treba pretjerivati u nekakvim iznosima, nego naprosto koristiti već ono što imamo na raspolaganju. Sasvim sigurno da mi itekako u toj akademiji imamo što za ponuditi i što za reći jer u proteklih nekoliko godina izgradili smo i normativni i institucionalni okvir za borbu protiv korupcije. To je prepoznato ja mislim da u tom dijelu zaista Hrvatska ima što za reći. Bilo je postavljeno pitanje, kada će akademija početi, da li ona radi? Ona već radi. Dakle, nakon što su tri članice, tri osnivača dale ratificirati izjave o prihvaćanju ona radi, ona postoji. Evo i nešto što nije bila direktno tema ovoga, odgovor vezano da li je bilo političke korupcije kod ovog našeg Zakona o državnim odvjetništvima i nadležnostima sudova. Definitivno, na stolu smo imali jedino brojke, pokazatelje o broju predmeta i na taj način smo pristupili ne ukidanju nego spajanju državnih odvjetništava i prenošenju nadležnosti vezano na primjenu Zakona o kaznenom postupku jer ovdje se ne radi o postupcima i nadležnostima općinskih sudova. Ono što tako da kažemo je svakodnevno potrebno našim građanima to primjerice zemljišne knjige, primjerice razno razni postupci vezano za građansko pravo. Ovdje se radi isključivo o nadležnosti u kazneno pravnim stvarima. Vezano za kazneno pravne stvari dakle primjenjuju se od 1.9. ove godine Zakon o kaznenom postupku za sva kaznena djela, ne samo za ona organiziranog kriminala i korupcije i taj zakon predviđa određene novosti. Dakle o optužnom aktu će odlučivati zapravo Vijeće optužnog svakog suda i mi moramo na sudovima gdje ćemo provoditi kaznene postupke imati kapacitete i dovoljan broj sudaca, ali ne samo to nego i dovoljan broj predmeta kako bi suci mogli biti specijalizirani. Pored toga znate u kaznenim predmetima baš svi naši građani ne dolaze svaki dan, nekom prođe i većini njih na našu sreću prođe cijeli život da uopće nemaju veze i da nemaju posla sa kazneno pravnim postupkom i sudom. Tako da ukoliko Ustavni sud kaže da smo u nečemu povrijedili proceduru ili taj zakon utvrdi kao neustavnim, mi ćemo naravno izanalizirati i ponuditi drugo rješenje. Ali još jednom zahvaljujem jer vidim da je ovaj sporazum dobio potporu svih klubova. Hvala lijepa.
Hvala. Opet jedan ispravak, gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Pa moram ispraviti ministra, ja ću govoriti o određenim veličinama. Činjenica je da su Našice imaju 20 predmeta, Đakovo ima 100. i da je bilo predloženo i nije bilo nikakve javne rasprave i bilo je predloženo upravo prije godinu danas suprotno da Našice i radi nedostatka prostora i nedostatka kadrova pređu pod Đakovo. S druge strane, nije unazad nekoliko godina, to je drugi ispravak netočnog navoda počela borba protiv korupcije, ja ću citirati sadašnju predsjednicu Vlade koja je prije godinu dana rekla da je borbu protiv korupcije započeo Ivo Sanader, a vidimo kako je ta borba počela.
Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 856. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o osnivanju međunarodne antikorupcijske akademije kao međunarodne organizacije. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je jednoglasno sa 111 glasova.
Prelazimo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine, prvo čitanje, P.Z. br. 854 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo i za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Ministar pravosuđa Dražen Bošnjaković će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pred nama je dakle Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Pitanje povrata odnosno naknađivanja oduzete imovine u Republici Hrvatskoj uređeno je Zakonom o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Prema zakonu o naknadi koji je donesen 1996. godine, a stupio je na snagu 1997. godine strani državljani nisu mogli ostvarivati prava iz tog zakona. … [[Govornik se ne razumije.]] povodom ustavnih tužbi Ustavni sud Republike Hrvatske donio je odluke i u odnosu na strane državljane odlučio se da se na njih ne može apsolutno isključiti od ostvarivanja spomenutih zakonom propisanih prava jer je i njima kao i domaćim državljanima imovina oduzeta na jednaki način. Stoga su predmetna odluka i rješenje bili povodom za donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme bivše države u odnosu na strane državljane pa je tako ovim novelama dana mogućnost ostvarivanja prava i stranim osobama ukoliko se sklopi međudržavni sporazum. Ovakvo uređenje dovelo je do različitog tumačenja i Upravni sud je zauzeto najprije stajalište da strani državljani bez postojanja takvog sporazuma nemaju pravo i takva praksa je egzistirala određeno vrijeme. Međutim, nakon određenog vremena Upravni sud je promijenio stajalište i rekao je da bez obzira na postojanje ili nepostojanje međudržavnog sporazuma strani državljani imaju pravo na ostvarivanje prava naknade po tom zakonu. Uložen je u odnosu na tu odluku zahtjev za zaštitu zakonitosti, međutim ovu odluku potvrdio je Vrhovni sud. Kako je Vrhovni sud potvrdio tu odluku mi ovim zakonom želimo otvoriti prostor da i strani državljani mogu ostvarivati ovakvo pravo. Zašto moramo sada otvoriti novi rok, zato što više onaj prekluzivni rok za podnošenje zahtjeva koji je do sada bio je iscrpljen i nakon ove nove prakse koju je potvrdio Vrhovni sud strani državljani više ne mogu podnijeti zahtjev kako bi ostvarili ova prava i zato ovim zakonom mi otvaramo novi rok od godinu dana u kojem strani državljani mogu podnijeti ili pravo za ostvarivanje naknade ili oni kojima je pravomoćnim odlukama dakle osporeno to pravo i nisu ga mogli ostvariti da ponovno mogu podnijeti zahtjev pred nadležnim tijelima da ostvare naknadu. Također, ovim zakonom propisujemo sve one tehničke potrebne detalje od toga što taj zahtjev treba sadržavati, koje priloge treba sadržavati i bilo je pitanje da li taj rok da bude šest mjeseci ili godinu dana, ali smatramo da bi bilo korektno obzirom da se radi o stranim državljanima da taj rok bude godinu dana kako bi zapravo mogli prikupiti svu dokumentaciju i u nekakvoj komunikaciji sa našim državnim tijelima ispoštivati taj rok. Ovaj zakon naravno ima svoju određenu financijsku težinu. Mi smo radili određene projekcije vezano na zahtjeve koje smo do sada imali. Do sada smo imali takvih zahtjeva nešto preko 4000 i u odnosu na tih 4000 zahtjeva utvrdili smo ako bi u svim tim zahtjevima zapravo pozitivno riješili naknadu da bi to bila težina za naš proračun oko 700 milijuna kuna, a to bi se zapravo plaćalo od 2015. do 2024. godine. I jasno, ta računica ne možemo reći da je precizna, da je točna jer unaprijed ne možemo nikome jamčiti da će njegov zahtjev biti pozitivno riješen, da će ostvarit pravo, a pravo na naknadu se ostvaruje zapravo na tri načina. Prvo, da ako je moguće nekretninu u cijelosti vratite znači naturalno, tada se vraća nekretnina. Drugo, ako to nije moguće a Republika Hrvatska ima na raspolaganju neke druge, može ponuditi neku drugu radi zamjene i tek u trećem ide naknada ako nije moguće niti jedno od ova dva rješenja. Evo stoga predlažemo izmjenu ovog zakona kako bismo mogli provesti ovu odluku Vrhovnog suda i Upravnog suda koje su donijete. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe? Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a,gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici. Evo najprije da pročitam jedan mail koji sam dobio prije nekoliko dana i onda ovdje se doslovce kaže ovako, na jučerašnjoj sjednici Vlada je usvojila Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine kojim je otvoren novi rok od godinu dana za strane fizičke osobe u kojem mogu ponovo podnijeti zahtjev. Znači to je već drugi rok kažu koji je dat stranim državljanima, prvi je bio 2002. i 2003. znači šest mjeseci. Ustavni sud je ukinuo odredbu osnov zakona iz '96. da samo hrvatski državljani mogu ostvariti naknadu i sada hrvatski državljani su imali samo jedan rok i to šest mjeseci i to od 1.1. do 30.6.'97. godine utvrđen osnovnim zakonom i na ovaj načinu su dovedeni u neravnopravniji položaj u odnosu na strane državljane. Znači gdje je bit, stranac može sada po treći puta podnijeti zahtjev za naknadu oduzete mu imovine dok je hrvatski državljanin to mogao učiniti samo jednom i to u periodu od 1.1. do 30.6.'97. godine. Znači, netko bi mogao zaključiti da su stranci ravnopravniji od hrvatskih državljana. Jasno, kada je riječ o Hrvatskoj to vjerojatno ne bi bilo prvi puta. Jasno je isto to da je civilizacijska sramota oduzeti bilo kome njegovu zakonom stečenu ili na zakonu stečenu imovinu. Hrvatska, znači ova Hrvatska u tome nije učestvovala, to se dešavalo u onom periodu od '45., dešavalo se i prije za one marionetske države, znači dešavalo se to od '45. do '54. Nešto se pokušavalo tamo '90.-tih sa srpskom imovinom, ali to jasno nije moglo proći pa da budem ciničan onda se prišlo sustavnom miniranju ili uklanjanju zgrada po Krajini itd. Ali neću o tome da jednostavno ne otvorimo tu diskusiju. Znači koga se tiče ovaj Zakon o povratu imovine? Jasno je tiče se dominantno Istre, tiče se grada Zagreba, tiče se Rijeke, tiče se Zadra pa i Slavonije u onom dijelu gdje se spominju Nijemci odnosno Austrijanci. Istra je u egzodusu u periodu od '47. do 54. napustilo negdje oko 140000 ljudi. Rijeku oko 40000 njenih stanovnika. Zadar oko 10000. razlozi tih egzodusa bili su različiti. Neću otvarati tu temu. Kada govorimo o tom egzodusu koji je išao put Italije ove hrvatske prostore napušta negdje oko 186000 ljudi prema evidencijama ondašnjeg MUP-a i Ministarstva vanjskih poslova ex Jugoslaviju negdje oko 220000 ljudi. U tom broju od 180000 ljudi, znači koji napuštaju Hrvatsku optanata je bilo negdje oko 90000. Znači, oni koji su ishodili opciju sa djecom negdje oko 130000 ljudi. Iseljavali su se sa ovih prostora poglavito istarskog Talijani, ali jednako tako i Slaveni, Slovenci, jasno Hrvati. U ovom zakonskom prijedlogu razumljivo da optanti nisu ja ću reći problem. Njihovom imovinom Italija je naknadila ratnu štetu ex Jugoslaviji i optant razumljivo naknadu za povrat pod navodnicima ostavljene imovine treba tražiti u Rimu. Nikako u Zagrebu ili Ljubljani. To su eto uz muku ali ipak i shvatile i prihvatile najprije Prodieva, a nakon toga i Berlussconieva Vlada. Jasno da je, kad govorimo o toj opciji, jedinstven slučaj bio valjda u povijesti da ratnu štetu jedna država koja je učestvovala u agresiji na drugu naknade nečijom privatnom imovinom. Međutim, gdje je sada problem kada je riječ o Italiji? 5236 osoba dobilo je znači sa prostora Republike Hrvatske, ne samo u Istri nego i iz Rijeke, Zadra, pa i iz Splita, pa i nekih otoka tzv. otpust iz jugoslavenskog državljanstva. Od tih 5236 znači pojedinaca, znači oko 3000 je posjedovalo neku imovinu od kojih danas 1034 potražuje kroz ovaj Zakon povrat dijela ili svoju imovinu. Tim ljudima je znači nakon 2. svjetskog rata imovina nacionalizirana i razumljivo tu imovinu tim ljudima treba vratiti. Optantu ne, ovima koji su dobili otpust iz tzv. jugoslavenskog državljanstva da. E sad, ima tu jasno među tim ljudima onih koji su posjedovali značajne nekretnine. Najviše je kako da se izrazim benignih, marginalnih nekih katastarskih čestica, nekih ruševina itd. Međutim, koga i što tretira ovaj Zakon? Ovaj Zakon de facto tretira 4211 stranih državljana koji traže povrat. Od toga 1034 su talijanski državljani. Uglavnom se tiče imovine koja je koncentrirana u Istri, Rijeci, Zadru. Nešto čak i u Splitu dole. Onda imamo 676 Austrijanaca. Pretpostavljam da se njihova imovina nalazi na području Slavonije, odnosno Zagreba. Imamo 175 Izraelaca, Židova. Znači, koji su danas u Americi, Izraelu itd. Pretpostavljam da se njihova imovina nalazi u gradu Zagrebu. Imamo 143 Nijemaca. Uglavnom im je imovina koncentrirana u Slavoniji, odnosno Zagrebu. 114 Slovenaca čija je imovina koncentrirana negdje uz granicu s Republikom Hrvatskom. Na strani 3. kada govorimo o troškovima ja ću to doslovce citirati kaže se: "Međutim, potrebno je ukazati da je moguće da broj stranih fizičkih osoba ovlaštenika naknade bude znatno veći od 4211 koliko ih je bilo evidentirano do sada tako pod pretpostavkom da će taj broj biti 30% veći, odnosno da će se naknada određivati za 5474 ovlaštenika naknade." U državnom proračunu Republike Hrvatske trebalo bi godišnje osigurati sredstva za isplatu naknade u obveznicama Republike Hrvatske počevši od 2015. do 2034. i to u iznosu od 39,4 milijuna kuna, a u kojem slučaju bi ukupno utvrđena naknada dostigla iznos od 977,7 milijuna kuna. Od toga u obveznicama Republike Hrvatske 789,2 milijuna kuna. U novcu 188,4 tisuće kuna u razdoblju od 2012. do 2024. godine iznos od 15,7 milijuna kuna godišnje u novcu. Rekoh, da ako je netko zainteresiran razumljivo za ovaj Zakon onda je on ili najviše se to prati sada u Italiji. Ja ću eto jedan dio iz Il Picola ovdje što je danas izašlo prenijeti i onda ovako oni kažu novinari da sredinom, preneseno u "Glasu Istre" isto da sredinom 90-tih godina prošlog stoljeća tadašnji državni tajnik u talijanskom Ministarstvu vanjskih poslova Pierro Faseno je u Trstu javno iznio podatak da je talijanski dug prema Ezulima optantima, dobro da je naglasio talijanski dug težak 5 milijardi tadašnjih lira. Dvije i pol milijarde eura i da je Italija sposobna to definitivno riješiti. Nisu riješili, ali to je sada njihov problem. I sada vjerojatno dobili su obrazloženje ovoga zakona ili su ga skinuli sa stranica Vlade, pa se između ostalog eto spominju i brojke koje sam ja prije apostrofirao. Pa ovdje se kaže itd. to je doslovce istina da su Nijemci jednostavno izbrisani iz povijesti Panonske nizine nestali u vrtlogu izgradnje nove Njemačke itd. itd. Osobno ću glasati za ovaj zakon. On je ispravak jedne povijesne sramote i tu treba biti pošten i priznati da je komunizam bio prema nekima itekako opak, socijalno osjetljiv poglavito nakon '60-ih, '70-ih, '80-ih, ali itekako opak. I treba biti pošten i prihvatiti onu tezu od jutros gospodina Bebića, predsjednika Sabora, da jasno ni za jedno razdoblje nema samo crno-bijele istine. Istina je ovako malo prošarana. No, bit je da će ovaj zakon Hrvatsku razumljivo koštat, da tu obvezu Hrvatska neće izbjeći, da to traži od nas Europa, da to traži u svojim nastupima svaki dosadašnji ambasador SAD-a, a hrvatska sredstva znamo isto tako da su limitirana, da su skromna, da su nedovoljna itd. Zato ja osobno mislim da bi bilo dobro kada bi dobili pod navodnicima neku "kartu", neki "pregled" koje su to nekretnine i kojih se to nekretnina ovi zahtjevi zapravo tiče. Da vidimo, ne znam, što je to u Istri što će pod navodnicima "prostor izgubiti", što Rijeka gubi, što Slavonija gubi, Zagreb itd. Točno, ne gubi ni Istra ni Rijeka ni Zagreb nego naprosto vraća se ono što je u jednom periodu oteto. Naglasak je znači na ispravku povijesne nepravde, na vraćanju, povratku, a ne licitiranju tko će što dobiti, odnosno izgubiti. Međutim, tko gubi u ovom zakonu? Gube hrvatski državljani. Kako? Zato jer stranac eto treći puta za redom može podnijeti zahtjev za naknadu oduzete mu imovine, a hrvatski državljanin mogao je to samo u jednom periodu od 6 mjeseci godine 1997. Znači, zašto građani Hrvatske ne mogu podnijeti zahtjev kao što će to moći činiti Talijani, Nijemci, Austrijanci, Židovi, ne znam Slovenci, Amerikanci itd., itd. Istina ovo je prvo čitanje, pitanje kada će drugo čitanje doći pred zastupnike i da li će uopće doći. Zašto kažem da li će uopće doći? Zato jer u ovom trenutku mi ne znamo niti dan izbora, znamo samo da je 23.11.2003. godine ovaj Sabor, ne pardon 2007., ovaj Sabor konstituiran, tamo konstituiranim kad su bili izbori. Znači, ja bih samo jednu stvar želio reći, nemojmo gospodo farbati međunarodnu zajednicu da donosimo zakon ako taj zakon neće u dogledno vrijeme biti izglasan. Zakon će morati donijeti bilo ova ili buduća Vlada. Ova Vlada ga neće morati provoditi zasigurno će to činiti koja god bude bila iduća Vlada. Oteto jasno prokleto, čovjek koji si je ne znam napravio kuću ili kupio stan, cijeli život je radio, cijeli život je izdvajao, odricao se, a onda '47. ili ne znam '50. i neke godine ostanete bez njega, a da se o nikoga zapravo niste ogriješili. I ono, još jedanput kažem, napravimo gospodo jednu analizu da doista vidimo što se u datom trenutku može očekivati ili za što su stigli ti relevantni njihovi zahtjevi stranaca itd. Što ćemo s onom imovinom međutim koja je promijenila vlasnika, bilo da je ušla u pretvorbu, bilo da su stanove dobivali naši građani. Za građane jasno država treba obeštetiti materijalno strance, za one iz pretvorbe, pa tu bih ja čak predlagao jednu naturalnu restituciju, dobro to je malo zločesto, ali bilo bi pošteno. Jer ex-Jugoslavija je nekom bivšem vlasniku nešto otela, a RH je to otela sebi i kroz pretvorbu i privatizaciju to opet nekome dala. Ovaj zakon znači neće biti tako skoro usvojen. Politika fige u džepu nije dobra politika, međutim zanimljivo je kako će se povrat vršiti. Znači, naknada utvrđena u dionicama ili udjelima iz portfelja Agencije za upravljanje državnom imovinom, ako ide u dionicama to je smeće i to nitko neće prihvatiti i izvršen povrat u naravi, ali je istina da se ovdje govori o obveznicama što će u konačnici skupo koštati RH, ali je to najpoštenije i to će zasigurno biti i prihvaćeno. Pitanje je znači da li će ovaj zakon biti usvojen u 9 mjesecu i na to molim odgovor ili 10, nije bitno, pred izbore, i na to molim odgovor aktualnog ministra gospodina Bošnjakovića. Zanimljiv je i članak 1.
Dobro, hvala lijepa. Već ste u crvenom. … [[Upadica se ne razumije.]] Taman je htio pohvaliti. Imate sad vi šansu. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Klub SDP-a neće podržati ovaj prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine, dapače ovdje, govoreći u ime kluba, izražavam ogorčenje, zabrinutost gotovo i zgražanje da Vlada dok redom drži ruku na srcu rasprodaje evo na kraju svog mandata ono imovine što je još ostalo. Kao da ovim zakonom želi reći izvolite narodi i narodnosti svih zemalja potražujte još što nije dodijeljeno i udijeljeno. Ono što je '99. godine bilo stipulirano u zakonu i gdje se s pravom negirala uopće mogućnost bilo kojem strancu da dobije nešto što bi trebali dobiti hrvatski građani bilo je zabranjeno. Sada ste promijenili ploču. A istina zaista mora biti jer ovdje se ne radi o nikakvoj naknadi štete nego o obeštećenju gdje se uvijek mora računati i o ograničenim mogućnostima. I zbog pravednosti i zbog solidarnosti . Svi zakoni koje smo i donijeli, mala 4 zakona, s obzirom da ste bili suspendirali odredbe Zakona o obveznim odnosima kada su se rušile kuće i uništavala imovina hrvatskih građana pa su to onda nakon 2000. godine plaćali i još uvijek plaćaju svi hrvatski državljani, a da nije nitko osuđen tko je srušio kuću i tuđu imovinu. Ali se ni ti ljudi nisu obeštećeni u potpunosti zbog načela solidarnosti i ograničenih mogućnosti. Dakle, kada je Ustavni sud '99. godine ukinuo određene norme postojećeg zakona tada smo evo imali priliku da uskladimo zakon sa ustavnom odlukom i upravo riješili na posve Ustavom prihvatljiv način gdje je bilo propisano da prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu u slučaju kada je pitanje naknade riješeno međunarodnim sporazumima što je sasvim normalno, i prihvatljivo da iznimno ta prava mogu steći strane fizičke i pravne osobe ako se to utvrdi međudržavnim sporazumima. Dakle, samo smo stavili u teoretsku mogućnost Hrvate da mogu steći imovinu. A oni nisu zalazili u tuđa područja, jedva da su mogli, jedva da dan danas mogu očuvati svoju imovinu. Zato prosvjedujemo na način i protivimo se tome da Hrvati budu i Hrvatski građani podstanari u vlastitoj zemlji. I kao što je kolega Kajin spominjao ambasadore, nama je to poznato da pojedine interesne skupine odlaze do naše Vlade, bilo u cjelini pojedinih članova Vlade traže a vi sve popuštate i sve dajete. Tajno dajete a javno busate se u zaštitu imovine Hrvatske i nacionalnih interesa to je vidljivo kroz ovaj zakon. I na tragu toga što je rekao kolega Kajin, spominjući te ambasadore onda se zaista postavlja pitanje da li je u ovom trenutku i pored ovakvom zakona Hrvatskoj potreban Hrvatski ambasador u Hrvatsko, tko više štiti Hrvatske interese. Zar ćemo plaćati ponovno sve one, među njima su oni ..., svi oni koji su međunarodnim ugovorima obeštećeni, osnovno načelo i našeg prava i međunarodnog prava nitko ne može po dva različita osnova dobiti naknadu štete za istu stvar. Dakle, ovo je jedan politički zakon koji se dodvorava nekim interesnim skupinama ne vodeći i ne mareći računa o vlasništvu niti državnog niti jedinica lokalne samouprave a niti vlasništvu Hrvatskih državljana. Zaboravili smo Zakon o turističkom zemljištu, gdje tim zakonom o turističkom zemljištu anuliramo Hrvatskim građanima pravo iz ovog Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine. Ti ljudi gdje kojim je nacionalizirano zemljište, gdje su nekada nikle socijalističke tvornice koje su onda privatizirane i sada privatnici ili su ih uništili ili su preorijentirali za neku drugu djelatnost ili dio zemljišta nikada nije priveden svrsi ti ljudi i dan danas čekaju povrat posebnim Zakonom o turističkom zemljištu zbrisani su i anulirani i njima se ne vraća. Prva točka našeg današnjeg dnevnog reda i to po hitnoj proceduri Konačni prijedlog zakona o procjeni učinaka propisa. E sada da vidimo kako na trećoj točki smo se o tome osvijestili pa onda Vlada kaže u ocjeni izvori potrebnih sredstava za provođenje zakona kako se ni izdaleka ne može predvidjeti, to je istina, pa onda ćemo ovaj prijedlog zakona dok ne znate koliko treba sredstava. Dakle, ne može se kaže Vlada niti predvidjeti koliko uopće može biti ovlaštenika odnosno tražitelja i koliki će ti iznosi biti. Dakle, nekakvi podaci prikupljeni su od županijskih uprava, to oni koji su podnosili zahtjeve međutim, dalje, govori se na trećoj stranici kako uopće ponavljam, ne može predvidjeti koliko će tih ovlaštenika s obzirom na ovakav prijedlog zakona uopće biti i kakva je pravda retroaktivna i gdje je tu pravna sigurnost prije svega za domaće građane kada se strancima unatoč pravomoćno odbačenim ili odbijenim zahtjevima dozvoljava mogućnost opetovanog zahtjeva, pa čak i zbog različitih poslova, ne samo zato što nisu imali pravo po postojećem zakonu bez ovih izmjena. Ovdje govorimo o nekim odlukama Upravnog suda. Dakle, Upravni sud je očito za Vladu iznad Ustavnog suda jer onako kako je bilo riješeno 2002. godine bilo je pravedno pri odnosu na vlastite državljane, ali jednako tako i za strance po načelu reciprociteta. Zato, promislite još malo, ja vjerujem da zato možda neće biti prilike, sve što su davanja, sve vi dajete, ali to morati će platiti neka druga Vlada, ali pustimo mi Vlade ove i one, platiti će to Hrvatski građani, to nije pravedno i to nije pošteno. Ovo je jedan nepravedan zakon jer Hrvatska još nije vratila imovinu prije svega oduzetu Hrvatskim građanima koji su svo ovo vrijeme bili ovdje i gdje im se umjesto povrata i dalje zaposjeđuje njihova imovina a naša tijela prave se gluha, nijema i slijepa, dapače donose se i zakoni koji ih eliminiraju. Moram također napomenuti i veliki prosvjed udruge gradova koje protestiraju zbog ovakvog načina jer upravo ono što je bilo društveno vlasništvo ili se zvalo ranije opće narodna imovina gdje se država i jedinice lokalne samouprave spore za vlasništvo i to smo očekivali upravo i radi razvoja gradova, jedinica općenito lokalne samouprave da se konačno razriješi pitanje vlasništva nad takvim nekretninama. Jedan od ciljeva Vladinog akcijskog plana za uklanjanje prepreka za ulaganje u Hrvatsku s rokom završetka u prosincu 2011. godine je upravo rješavanje imovinsko pravnih odnosa između države i lokalne samouprave. E sada umjesto da riješite taj problem to je na kraju krajeva Vladin akcijski plan, vi ga rješavate tako da ga dajete i poklanjate onima koji su već dobili naknadu u svojim matičnim zemljama s obzirom na međunarodne ugovore i nereparaciju dakle naknade ratne štete.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Prvi, gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa tu toliko je netočnih činjenica je navedeno da to sve ne mogu ispraviti ali evo možda jedna najeklatantnija koju je gospođa zastupnica ponovila na kraju izlaganja, a to da će se nekome plaćati dva puta tko je već obeštećen temeljem međunarodnog ugovora u svojoj zemlji. Kolegice Antičević treba pročitati Prijedlog zakona. U ovom Prijedlogu zakona u članku 3. pod 12a. piše prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za oduzetu imovinu u slučaju kada je pitanje naknade već riješeno međudržavnim sporazumom. To lijepo jasno i glasno piše i to je jednostavno neistina. Neistina je također da danas dopuštamo nešto što je do 99. godine bilo dopušteno. Dakle, mi danas jasno stipuliramo ono što je odlukom Ustavnog suda naložen tadašnjoj Vladi da uredi, pa je bilo pet odgoda nije uredila i konačno je uredila nejasno pa je onda sudska praksa temeljem toga bila neujednačena.
Povreda Poslovnika, izvolite.
Kolegice to je sasvim jasno. Ali ja ne govorim o tome, ja govorim sada što se ovim vi pravima dajete optantima koji su obeštećeni.
To nije povreda Poslovnika nego polemika, molim vas. Nije povreda POslovnika nego opet polemika. Gospodin zastupnik DAmir Kajin.
Ma što bi bilo recimo da netko vama Ingrid nacionalizira imovinu. Ja sam svjestan da ste vi pošteno do iste normalno došli. Revolucionarno zakonodavstvo, pa valjda ćemo se odreći toga. Nije istina da se optantu nešto vraća, nije istina. Ako se bude vratilo onda će se vratiti onima koji su dobili u otpusnici jugoslavensko državljanstva, takvih zahtjeva ima hiljadu i sto, a optanata je bilo preko 90 i nešto hiljada sa djecom 130 hiljada. Ustavni sud je poništio odredbu o tome da se denacionalizacija može vršiti samo domaćim građanima. Bit je da su komunističke vlasti od '45. do '50. i neke naprosto otele imovinu stotinama tisuća građana od Židova koji su bili u logorima, do ja znam barem 100 obitelji u Italiji koji su bili u partizanskom pokretu optirali su i nemaju pravo na naknadu ostali su bez svega. I razumljivo da tu jednu povijesnu nepravdu danas netko treba ispraviti. A slaže se da hrvatski građani. ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Dobro. Gospodin zastupnik Frane Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo prvi puta da se slažem s kolegom Kajinom koji je ispravio netočan navod kolegice Antičević, a i kolegica Lovrin je ispravila. Ja ću ispraviti navod kada je rekla da će Hrvatski postati podstanari u HRvatskoj državi. To nije istina. Hrvati su upravo kada se uspoređuju sa drugim europljanima i među drugima u svijetu među najvećim vlasnicima nekretnina, stanova itd. kuća. Oko 90% nekretnina u vlasništvu upravo hrvatskih državljana. I drugo kolegice, ova Vlada nikome ništa ne daje, prvenstveno ništa ne daje, a što već komunistička vaša partije nije oduzela ljudima prije.
Klub zastupnika HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh: Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo predstavnice predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici. Ako je išta tema o povratu imovine zaslužila onda nije zaslužila naše licemjerje i dvostruke kriterije i tu nema nije vlasti od '90.-te godine do danas koja ima čistog obraza. 21 je godina prošla od trenutka kada je konstituiran Hrvatski višestranački sabor. Do dana današnjega nisu ispravljene povijesne nepravde kojima je po drugi put najprije oduzimanjem a onda ne vraćanjem nanešena uvreda, sramota. A nama se nudi taj model provedene pljačke kao nešto što bi trebalo uzeti zdravo za gotovo. Bilo je potpuno za očekivati da će Komunistička partije koja je još 1920. godine obećala socijalnu revoluciju, kako se bližio kraj 2. svjetskog rata morat će se suočiti sa svojim obećanjima. Od 1942. godine od Fočanskih propisa pa do 1948. godine do raspuštanja logora za pripadnike nacionalnih manjina na razini tadašnje Jugoslavije i Hrvatske donošeno je nekoliko desetaka propisa kojima je zapravo oduzeta imovina koja je bila potrebna za provođenje socijalne revolucije i to kroz konfiskaciju, nacionalizaciju, kroz agrarnu reformu. I Hrvatski sabor ima mrlju veliku kao noć na svojoj duši jer je 1947. godine donio zakon kojim je za oko 400 tisuća građana propisom utvrdio pljačku i otimačinu. To nažalost nije predmet ovih izmjena i dopuna jer Ministarstvo pravosuđa selektivno pristupa ovome problemu pa mi danas 21 godinu nakon formiranja višestranačkoga SAbora još uvijek nismo vratili i platili dug svojim vlastitim građanima. Ako je nečija politička ideologija nalagala da obračuna s privatnim vlasništvom kako bi mogla ispuniti obećanja o kolektivnom blagostanju, socijalnom miru, preraspodijeli društvenog bogatstva, '90.-te godine ta ideologija više nije bila na dnevnom redu. Ali činilo se da nije bila, ona je ostala živa u glavama mnogih ljudi koji su o tome odlučivali pa je živa i danas. Jer u jednom je pravu gospođa Antičević. Ovaj prijedlog zakona selektivan je i ostavit će izvan pravednoga rješenja veliki broj hrvatskih građana koji također imaju pravo na obeštećenje i na povrat imovine. Gospođa Antičević s pravom ukazuje na to da se nije pristupilo smisleno, cjelovito i korektno. Ali ovo je pokušaj da se barem djelomice ispravi povijesna nepravda. Možemo biti načelno protiv ovakvog prijedloga jer je on licemjeran i tek djelomice ispravlja nepravda, ali hoćemo li time doprinijeti rješenju problema ili ćemo ga odgoditi? U tome smislu stav HNS-a i HSU-a je privatno vlasništvo je prema našem Ustavu jedno od ustavnih vrednota i tu treba biti konsekventan. 1944. godine AVNOJ je donio odluku s dalekosežnim posljedicama. Na temelju onog svog stava iz '43. godine da će svi sluge okupatora i svi strani državljani zapravo biti stavljeni izvan zakona. '43. još uvijek ne govori o oduzimanju imovine, ali uzima zdravo za gotovo činjenicu što je netko nacionalne manjine bez njihovoga znanja, bez njihove privole proglasio državljanima drugih država. '44. godine donosi se dalekosežna odluka kojom je praktično svaki pripadnik nacionalne manjine čiji je matični narod živio u bilo kojoj od država koje su sudjelovale u Drugom svjetskom ratu na strani poraženih sila bio stavljen izvan zakona, ne samo da mu je oduzeta sva imovina, ne samo da su mu oduzeta bila građanska prava nego je bio sretan ako je uopće preživio to. Nemojmo zaboraviti, od 1944. do 1948. godine na područje tadašnje Jugoslavije postojalo je više od 70 sabirnih koncentracijskih i radnih logora za pripadnike samo njemačke i austrijske nacionalne manjine. O Talijanima i njihovom egzodusu da ne govorimo, o dijelu mađarske manjine da ne govorim, pa i drugih manjina. Ono što su ustaše napravile '41., '42. godine praktički je ostavljeno je zaleđeno i nakon '45. Židovima, i njihova je imovina oduzeta. I ako hoćemo biti potpuno konsekventni onda moramo priznati da su desetine tisuća ljudi bile izgnane iz svojih domova, da su bile zatočene u koncentracijskih logorima, da se vršio svaki mogući oblik pritiska na njih da se odreknu jugoslavenskog državljanstva i da krenu u egzodus. Oni koji su imali mrlju na savjesti, oni koje je moglo međunarodno pravo, a i domaće pravo tadašnje Kraljevine Jugoslavije zatečeno i preuzeto odlukama AVNOJ-a odnosno unaprijeđeno odlukama AVNOJ-a i ZAVNOH-a, goniti zbog onoga što su napravili tijekom okupacije od 1941. do 1945. godine, oni uglavnom nisu dočekali '44., '45. odnosno oslobođenje hrvatskih krajeva. Oni su otišli još '42., '43. i '44., ali desetine i desetine tisuća ljudi ustrašene informacijama što se događa u zemljama koje oslobađa Crvena armija i u krajevima u kojima narodna oslobodilačka vojska i partizanski odredi Jugoslavije preuzimaju kontrolu. Što se dakle događa pripadnicima nacionalnih manjina, ustrašeni tim informacijama idu noseći ono što smo '91., '92. godine nažalost vidjeli na svome primjeru ponovno, noseći tek vrećicu odnosno najmanje što su mogli ponijeti. I tada je bilo zabranjeno više od onoga što stane u zaprežna kola. Znaju dobro Slavonci, znaju dobro Baranjci, znaju dobro Srijemci o čemu se govori. I gdje su ti ljudi završili, i oni koji su pobjegli u strahu koji ima velike oči, a nigdje živoga nisu imali ni svoje rodbine ni bilo kakve veze s nikim u tim zemljama jer su njihovi preci doselili prije 100, 150 ili 200 godina. Pobjegli su spašavajući vlastite živote, dospijevali su u izbjegličke logore, bili su tretirani kao građani treće vrste, dospijevali su u okupirana područja Austrije i Njemačke podijeljene u četiri okupacijske zone. Bili su tretirani kao fizička radna snaga i njih se optuživalo da su jedan od uzroka propasti njihovih nacionalnih matičnih država. Sve do '60.-tih godina ti ljudi su živjeli na rubu društva, bez državljanstva, bez papira, bez mogućnosti da sebi i svojoj djeci osiguraju bilo kakvu budućnost, a grobovi su im ostali tu. Među njima i oni koji su '44., '45., '46. pa sve do 1948. organizirano G vagonima provođeni uz bijeg, ali i desetine tisuća onih koji su nakon 1948. sve do konca '70.-tih godina bili sretni ako su mogli kupiti pravo na ispis iz jugoslavenskog državljanstva da bi se mogli iseliti. Nije dakle istina da bi se ovim prijedlogom obeštetili oni koje su već obeštetile države u koje su otišle kroz ratnu odštetu. To nije istina, to zakon ovdje jasno kaže. Ali je istina da oni koji su ostali bez igdje ičega, poniženi i bez svoje domovine jer samo su ovu domovinu smatrali svojom i u njoj se osjećali kao svoj na svome, kao potomci treće, četvrte, pete ili možda šeste i više generacija, oni su zapravo otišli i nedugo nakon rata u … [[Ne razumije se.]] kod Stuttgarta potpisali čuvenu povelju prognanih u kojoj su se odrekli bilo kakve mržnje, bilo kakve osvete, samo su vapili vratite nam dostojanstvo i spremni smo graditi ujedinjenu Europu na najsvjetlijim tradicijama. To su danas ti ljudi, stari ljudi koji samo žele doći vidjeti grob svojih predaka, a među njima ima i onih koji žele leći u tu zemlju na kojoj su rođeni. Može li pravedno društvo počivati na pljački, ne može i zato je red da Hrvatski sabor ispravi povijesne nepravde i omogući svima onima koji nisu obeštećeni da ostvare pravo na povrat, da dokažu pravo na povrat i da sudjeluju u povratu. Ali ponižavajuće je reći da će to trajati 12 godina jer će mnogi od njih i umrijeti u to doba, a njihova djeca poučena iskustvom i sudbinom svojih roditelja nikada neće reći da potječu odavde jer ne žele proći onu kalvariju koju su im prošli roditelji koji nisu bili smatrani pripadnicima toga naroda u kojega su se morali utopiti. Ovo je pitanje pravde i čovječnosti, ali i pitanje konsekventnosti naše Vlade koja predlaže ovaj zakon. Paralelno s ovim prijedlogom u našoj je službenoj proceduri identičan naziv zakona kojim pokušavamo ispraviti povijesnu nepravdu prema ljudima kojima je 1947. godine oduzeta imovina u zemljišnim zajednicama. Oni već 20 godina obijaju prag Hrvatskoga sabora moleći da se shvati njihov problem, gledajući kako njihova djedovina zarasta u šikaru ili je predmet kulačke, špekulantske i banditske trgovine i špekulacije. I onda se plaši hrvatska javnost pa se kaže ostat će Hrvatska država bez svega što ima, ostat će bez poljoprivrednog zemljišta, ostat će bez šumskog zemljišta. Ma nije istina, ostat će bez onoga što nikad nije stekla nego oduzimanje, a ni to nažalost neće biti vraćeno onima kojima pripada zato jer nakon svih ovih desetljeća, a prošlo je 50 i više, u nekim slučajevima je 60 i više godina, nema više nikog živog da upita da mu se vrati ono što je bilo njegovo, ono što je bilo njegovoga oca i njegovoga djeda. 1996. i 2002. godine kad se raspravljalo o povratu imovine oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine obećavala su se brda i doline, vuklo se za nos mnoge naivne ljude koji su vjerovali da će biti omogućen povrat, da će biti izjednačeni pravno, a i oni kojima je zakon do sad omogućio povrat među njima je mnogo onih koji do danas nisu dobili ono što im pripada jer uvijek ima netko preko reda, uvijek netko ima tko koči, uvijek netko ima tko možda čeka da netko umre. E to je sramota države. To je sramota našega javnoga servisa. Pogledajte koliko se ljudi u županijskim uredima bavi problemom povrata pa ćete vidjeti za koliko godina će taj biti proces završen ako ikada. Prema tome, ovaj prijedlog samo djelomice ispravlja povijesnu nepravdu. On licemjerno prešućuje da ima nekoliko stotina tisuća ljudi u Hrvatskoj koji su zainteresirani za izmjene ovoga Zakona jer je i njima oteto. Koliko bi ih to pravo iskoristilo to je druga stvar, ali to je njihova stvar, jer to je njihovo vlasništvo. Dakle, licemjerje preko kojega ovog časa škrgučući zubima od muke moramo priječi, jer i ovo je jedan mali korak u tom pravcu. Ali ako ništa drugo smakao je i smokvin list sa golotinje naše nepravde.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Prvi gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega je rekao da je Hrvatski sabor donio 1947. godine odluku. Pa nije donio Hrvatski sabor jer se tada tako nije zvao. Donio je Sabor Socijalističke Republike Hrvatske koji je bio isključivo instrument komunističke partije, instrument u službi totalitarnog zločinačkog režima Komunističke partije koji je vladao do devedesete godine u Hrvatskoj. Prema tome, nije to bio Hrvatski sabor. On je bio Sabor samo na papiru. O tome se radi.
Povreda Poslovnika u čemu?
Gospodine potpredsjedniče, kolega Matušić iznio je vrijednosni stav, a nije ispravio moj navod jer ja bih ga samo podsjetio ako su komunisti bili takvi što smo mi onda gori od njih?
Hajde molim vas! Zvao se Sabor Narodne Republike Hrvatske gospodine. Da. Gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Gospodine Beus Richemberg govorili ste o dvije povijesne nepravde. Pri tome ste spomenuli oduzimanje i nevraćanje, a onda se dogodila i još jedna povijesna nepravda kriminalna nakaradna privatizacija i pretvorba koja je nešto slično ovom dvoma o kojoj ste vi već naveli. To je ispravak, dakle nisu dvije povijesne nepravde nego tri povijesne nepravde.
A tri povijesne nepravde.
Evo to. I dalje, spomenuli ste dakle i ono što se dogodilo '41. godine ustaška vlast, oduzimanje imovine Židovima. Ali morate znati, a i znate kad znate tako dobro povijest da je i komunistička vlast oduzimala također Židovima imovinu.
Gospodin zastupnik Damir Kajin.
Da, nije problem u povratu otetog. To jasno da treba uraditi. Problem je u privatizaciji kao što kaže Grubišić. '91. do '92. ...
Problem je u tome da ispravljate netočnu tvrdnju...
Molim?
Ma koju netočnu tvrdnu ispravljate? Javili ste se sa ispravite netočnu tvrdnu zastupnika Gorana Beusa Richembergha.
... [[Govornik naknadno uključen.]] i problemu povrata evo. Tako je i tu se puno više izgubilo no što će temeljem ovoga Zakona. Ovaj Zakon je težak jednu milijardu.
Ma koju, to nije rekao ništa o tome, ni jedne riječi nije rekao gospodin zastupnik Richembergh.
... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Hajde molim vas! [[Upadica Kajin: Mogu reći do kraja?]] Ne možete, jer ne ispravljate netočni navod. Pa sami ste toga svjesni. Pa vidite da se sa tako jednim dragim osmjehom se sami sebi ovaj je li ... I gospođa zastupnica u ime Kluba zastupnika HDZ-a Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Evo meni je žao što nema i predsjednice kluba SDP-a ovdje koja je ovako žustro govorila o ovom Zakonu i zašto će ga klub SDP-a odbiti. Naime, upravo zbog izrečenoga i javnosti radi treba malo ponoviti gradivo i napraviti jedan povijesni presjek rekla bih donošenja ovoga Zakona. Dakle, 1996. godine saborska većina HDZ-a donijela je Zakon o povratu imovine oduzete za vrijeme komunističke vladavine upravo želeći ispraviti jednu povijesnu nepravdu da ono što je nasilno oteto vlasništvo koje je oteto da se građanima i vrati. Taj zakon je predviđao da pravo na naknadu imaju samo osobe, fizičke osobe koje u trenutku donošenja zakona imaju hrvatsko državljanstvo. Temeljem ustavne tužbe Ustavni sud je 1999. godine ukinuo određene odredbe toga zakona i to one koje se odnose na to da ne mogu se fizičkim, stranim osobama da nemaju pravo na povrat imovine. Zanimljivo je nešto da je te '99. godine ostavljen rok od godinu dana za usklađenje ovih odredaba zakona i da je predviđeno da će se one nakon godinu dana ukinuti, prestati važiti. Zanimljivo je i to da je u tom vremenu Ustavni sud pet puta donosio novu odluku i pet puta je produžavao rok za usklađenje tih uredaba zato što tadašnja Vlada SDP-a i saborska većina nije izmijenila zakon. Konačno, ali to je ja bih rekla poznata manira i poznati stav SDP-a da on priznaje Ustavni sud onda kada Ustavni sud donese odluku koja se njima sviđa. Kada ta odluka nije takva da im se sviđa onda i Ustavni sud, a i druge institucije ove države nazivaju najpogrdnijim imenima i osporavaju im svaku vjerodostojnost. E onda konačno 2002. godine taj je zakon, odredba zakona je izmijenjena na način da su neki članci brisani, a stipuliran je sada važeći članak 10. Pa o tome o čemu je kolegica Antičević grmjela tu da se nekome nešto vraća ponovo, da su jadni hrvatski državljani u neravnopravnom položaju podređeni pred strancima itd. ja bih pročitala samo taj zakon koji je 2002. godine taj članak stipuliran kada je čini mi se gospođa bila ministrica ili svakako u vladajućoj većini koji kaže: "Prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu oduzete imovine u slučaju kada je pitanje naknade riješeno među državnim sporazumom. To je u redu i to i danas u prijedlogu ovome stoji. Međutim stavak 2. slušajte: "Iznimno od odredbe stavka 1. ovog članka, prava propisana ovim zakonom mogu steći i strane fizičke i pravne osobe ako se to utvrdi međudržavnim sporazumom". Što to znači i kako se iščitava ovaj stavak 2. i zato je sudska praksa bila neujednačena i zato sada trebaju konačno jasne stipulacije i izmjena zakona. Dakle, to je značilo da se nema bilo tko, ni hrvatski ni strani državljanin, nema pravo na naknadu ako je obeštećen po međudržavnom sporazumu. Ali kaže stavak 2. iznimno ako je on i obeštećen onda strani državljanin ima pravo ako se o tome postigne međudržavni sporazum. No, to svakako nije bila intencija odluke Ustavnog suda. Intencija odluke Ustavnog suda je bila da se stranci i hrvatski državljani izjednače u pravima jer Ustavni sud smatra da pravo vlasništva ne treba vezati za državljanstvo, u ovom slučaju pravo na povrat vlasništva. I stoga je evo sada pred nama izmjena i dopuna ovoga zakona koja će konačno stipulirati ove odredbe jasno da se ne događa da je ustavna praksa različita, ustavna praksa dugogodišnja i Upravnog suda, a temeljem toga onda i praksa Ministarstva pravosuđa kao drugostupanjskog tijela koje zapravo u svojim kasnijim rješidbama se uskladilo sa praksom Upravnog suda jer na kraju krajeva tek presudom Upravnog suda pitanje postaje pravomoćno riješeno. Pa je onda u toj praksi od nekoliko godina se zapravo osporavalo strancima pravo na povrat, premda ta praksa nije bila sukladna odluci Ustavnoga suda. Stoga ovaj zakon koji je pred nama cjelovito rješava postupak i način ostvarivanja prava na naknadu za oduzetu imovinu stranih fizičkih osoba. Dobro je da je ovdje 5, 6, 7, 8 članaka koji detaljno reguliraju postupak vraćanja, uvjete za vraćanje i opet ponavljam da treba pročitati prijedloge zakona koji su ispred nas prije nego se o njima raspravlja. Naime, i ovim prijedlogom zakona je jasno utvrđeno bez ikakvih iznimaka kako je dosada bilo da prijašnji vlasnik, bio on domaća fizička osoba ili strana, nema pravo na naknadu za oduzetu imovinu u slučaju kada je pitanje naknade već riješeno međudržavnim sporazumima. Stoga, optantima neće biti ponovno ništa vraćeno, … [[Govornik se ne razumije.]] ili kako se god ih ovdje nazivalo, ukoliko su oni obeštećeni sukladno međudržavnom sporazumu. U smislu ovoga zakona također se utvrđuje da se ne smatraju stranim državljanima, odnosno stranim fizičkim osobama osobe koje su to pravo imale i koje imaju dvojno državljanstvo pa su to pravo mogle ostvariti kao hrvatski državljani, ukoliko nisu to ostvarili onda ne bi imali pravo po prijedlogu ovoga zakona. Nešto što je možda promaknulo, a dobro je naglasiti da se vidi da itekako ova Vlada i mi kada izglasamo ovaj zakon ako ga izglasamo, dakle da će se vidjeti da vodimo računa o recipročnim i jednakim pravima naših državljana i naših građana. Dakle, kaže se da iznimno od stavka 1., a to je da strane fizičke osobe mogu ostvarivati pravo na naknadu za oduzetu imovinu, kaže iznimno od toga državljani država koje su na svom državnom području provodile prisilno oduzimanje imovine, a to su naravno sve zemlje iz našeg okruženja, zemlje bivše Jugoslavije, ali i neke druge. Primjerice, Češka ili Slovačka su imale, dakle komunističke bivše zemlje su imale također sustavno oduziman, provodile sustavno oduzimanje imovine. Dakle, ako se radi o državljanima tih zemalja onda oni mogu ostvarivati prava iz ovoga zakona samo pod uvjetom da je takvo pravo dano i hrvatskim državljanima u tim zemljama. Dakle, pod uvjetima reciprociteta. Ovim je također odredbama jasno određeno kada se stranim fizičkim osobama na temelju ovoga zakona ne može dati vlasništvo u naravi, dakle vratiti nekretnine u naravi, onda kada je to posebnim propisima u RH za nekretnine koje ne mogu stjecati strani državljani po posebnim propisima. I naravno i onda se naknada određuje u drugom obliku kada se zbog razloga nepostojanja uzajamnosti u stjecanju prava vlasništva nad nekretninama između država, između Hrvatske i države čiji je državljanin osoba koja zahtijeva povrat nekretnine. Dakle, kao što znamo u RH stranac može stjecati vlasništvo nekretnina, ali pod uvjetima reciprociteta sa državom čiji je on državljanin pa u slučaju ukoliko se radi o povratu nekretnina, ako se radi o državljaninu države s kojom nema reciprociteta onda će on biti obeštećen dakle u obveznicama, a neće mu biti vraćena nekretnina. Nadalje, utvrđen je rok u kojem će se obeštetiti bivši vlasnici ukoliko se radi o naknadi u novcu i to počevši 1. siječnja 2015. do 2034., dakle tijekom 20 godina u polugodišnjim anuitetima kako je to jednako i za hrvatske državljane ukoliko se naknađuje u obveznicama RH. Također, ovaj zakon uvodi jedinstvenu evidenciju o svim podnesenim zahtjevima stranih fizičkih osoba o predmetima koji se rješavaju i o pravomoćnom okončanju postupka da bi ta evidencija bila jedinstvena za cijelu državu unutar Ministarstva pravosuđa. Također se utvrđuju dokazi koje podnositelj zahtjeva mora priložiti, dakle što mora sadržavati, koje podatke mora sadržavati zahtjev i kojim dokazima se potkrepljuje zahtjev. U ovom zakonu se još, da ne bi ostalo samo na strancima, dakle ima još jedna odredba koja možda u odnosu ovako nije vidljiva, ali to je rješenje iz članka 9. kojim se također jasno rješava nešto što dosada u sudskoj praksi nije bilo jasno, odnosno praksa Upravnoga suda je išla u smjeru u kojemu čini mi se zakonodavac to tako nije propisao a radi se o tzv. priraštaju odnosno o slučajevima kada jedan od nasljednika zatraži povrat imovine ukoliko se drugi nasljednici nisu javili za povrat da se njemu određuje povrat cjelokupnih nekretnina ili ostavinske mase ili ne onaj dio koji bi mu kao jednom od nasljednika pripadao dakle, sada se to za zakonom predlaže jasno stipulirati da u slučaju kada pravo na naknadu ostvaruju zakonski nasljednici prvog nasljednog reda kao prijašnji vlasnici u smislu ovoga članka svaki nasljednik može ostvariti pravo na naknadu samo za svoj nasljedni dio i tu moram reći da Ministarstvo pravosuđa koje je rješavalo kao drugostupanjsko tijelo se moralo prikloniti jer je sud jači praksi upravnog suda premda nismo to tako iz zakona iščitavali. Kao što vidimo i u odnosu na povrat imovine strancima premda je odluka Ustavnog suda iz 99. sasvim je jasno u odluci pisano koju odredbu Zakona treba izmisliti gdje se određuje da nemaju pravo na naknadu stranci, zbog jedne nespretne stipulacije iz 2002. godine onda praksa Upravnog suda otišla u sasvim drugom smjeru, ta praksa je trajala dobre 2, 3 godine onda je najedanput jednom presudom toga suda praksa izmijenjena naravno da bi se bilo sigurno u takvu rješidbu zatražen je zahtjev za zaštitu zakonitosti i Vrhovni sud je potvrdio tu presudu prema tome to je razlog za Prijedlog izmjene ovog Zakona. E čuli smo tu negdje u jednoj raspravi mislim da je to kolega Kajin govorio da su stranci u izuzetno povoljnijoj situaciji jer sada već treći put mogu podnositi zahtjev, ja ne bih rekla da je to treći puta, to je drugi puta i to iz razloga onda kada im je ostavljen šestomjesečni rok da zatraže povrat jednako tako po tim zahtjevima su donašane pravomoćne presude da oni nemaju pravo što se ovim prijedlogom mijenja, prema tome treba ostaviti dodatni rok. Ono o čemu možemo razgovarati da je taj rok neujednačen u odnosu na strane državljane i strane državljane koji su imali rok od 6 mjeseci, a sada se predviđa u ovom Prijedlogu za strance rok od godinu dana. Dobili smo jedno obrazloženje iz Ministarstva pravosuđa da je to iz razloga jer se radi o strancima jer su oni diljem svijeta, dok se uopće upoznaju sa svojim pravom dok prikupe dokumentaciju itd., da je potreban taj duži rok. Otvara se ovdje pitanje i možda bi predlagatelj mogao o tome razmisliti ima li mjesta da se otvori kakav rok i za naše državljane prije svega one koji su imali kratak šestomjesečni rok u kojem je bilo puno nesnalaženja obzirom na tada važeća tri zakona kojima se mogao tražiti povrat, Zakon o građevinskom zemljištu neizgrađenom, zakon o izvlaštenju mnogi se nisu snašli u tome, a ne zaboravimo bio je u ovim prostorima i rat, to je bio rani početak 97. godine nisu svi bili spremni, nisu svi bili u poziciji, mnogi su bili raseljeni iz svojih domova i možda nisu uspjeli ovaj rok ispuniti. Stoga ovo je napomena, možda predlagatelj nađe mjesta za to, hvala lijepo.
Hvala. 13.39 isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika SDSS-a gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Ovo je naravno značajna stvar za sve one ljude koji iz različitih razloga nisu bili u prilici do sada podnijeti zahtjeve za povrat imovine koja je oduzeta nakon 2. Svjetskog rata od dotadašnjih jugoslavenskih vlasti. Slažem se s onima koji razmišljaju da bi trebalo razmisliti o tome da i naši državljani koji iz različitih razloga nisu bili u poziciju da podnesu ili kompletiraju svoje zahtjeve i na taj način se kvalificiraju za postupak razmatranja opravdanosti toga zahtjeva da im se ta mogućnost pruži i uz to bih kolegice i kolege iskoristio priliku da ovdje povodom ovih izmjena i dopuna ovog Zakona podsjetim na činjenicu da nije samo u vremenu kao što naziv Zakona kaže Jugoslavenske komunističke vladavine oduzimana imovina u privatnom vlasništvu, nego je također u razdoblju od 41. do 45. u vrijeme nezavisne države Hrvatske također na još grublji način negirano i oduzimano privatno vlasništvo. Posebno pripadnicima različitih etničkih i vjerskih zajednica. U prvom redu Srbima i Židovima i podsjećam na to da jedan dio tih ljudi dobija neku vrstu kompenzacija temeljem sporazuma sa ondašnjom državom, sa ondašnjim vlastima ali da jedan značajan broj ljudi nije dobio nikakvu priliku niti za kompenzaciju niti za razmatranje mogućnosti povrata izgubljenih vlasničkih prava ili kompenzacija za izgubljena vlasnička prava. Tu se naravno ne radi samo o fizičkim osobama, nego se radi o pravnim osobama, radi se o udruženjima, organizacijama, institucijama koje su aktima te države bile raspuštane i čija imovina je bila preuzimana i postajala vlasništvo bilo te države, bilo osoba ili institucija kojima ih je ona dala. Na taj način je zapravo stvorena neka vrsta pravne praznine, ili neka vrsta pravnoga limba u kojem zapravo ti ljudi nisu zaštićeni u onome što bi trebale biti temeljne vrijednosti a to je zaštita prava vlasništva, i zaštita prava posjeda i zaštita prava raspolaganja. U slučaju o kojem govorimo u razdoblju od 41. do 45. za velik broj ljudi ni jedno od ovih prava nije bilo zajamčeno. Ja znam koji su motivi rukovodili Vladu kada je išla sa ovom vrstom izmjena i dopuna. I znam da ti motivi nisu bili neposredno povezani sa ovim što ja govorim, ali nema nikakve sumnje ako je temeljni motiv zakonodavca bio kada je donošen ovaj zakon i sada kada se donose izmjene i dopune, da se ispravi nepravda prema ljudima čije vlasništvo nije bilo priznato i ne samo da nije priznato nego je bilo oduzeto, da onda treba ako ništa drugo treba početi govoriti i o onima koji su se sticajem povijesnih okolnosti našli u zakonodavnom ili pravnom limbu i koji nažalost ne samo zakonodavno nego ni na drugi način nisu priznati u tom svom pravu i nisu spomenuti u tom svom pravu. I sada je prilika da se to ovdje učini, sada je prilika da se to ovdje kaže. Povijesne nepravde se sigurno ne mogu ispravljati naknadno na način i u mjeri u kojoj su se one dogodile, ali sasvim sigurno da je povijesna nepravda koju su ljudi prošli od '41. do '45. posebno pripadnici Srpske i Židovske zajednice u Hrvatskoj odnosno na području Nezavisne države HRvatske dakle područje i današnje BiH i dijela današnje Srbije, nema nikakve sumnje da je neophodno da se vodi računa o toj činjenici. Drugu stvar koju bih htio kazati upravo povodom ovoga zakona jeste činjenica da ćemo mi ovim zakonom pokušati koliko toliko omogućiti priznati privatno vlasništvo, pokušati osigurati kakvu takvu kompenzaciju za one za koje država pronađe osnovu za to, a istovremeno bismo trebali učiniti sve da se ne dogodi nova nepravda. A to znači da ljudi koji su različitim okolnostima ratnih zbivanja i u HRvatskoj i u dijelovima bivše Jugoslavije našli se u situaciji da budu uskraćeni za pravne mogućnosti reguliranja svog statusa, npr. upisa u vlasničke knjige. I zbog toga što u tim okolnostima nisu bili u prilici se upisati u vlasničke knjige nego su vjerovali decenijskom i stoljetnom iskustvu važenja katastarskih knjiga kao osnove ne samo za posjed, nego i za uživanje i ne samo za uživanje nego i za podnošenje zahtjeva za upis vlasništva da ti ljudi ne bi smjeli biti sankcionirani tako što će se država požuriti da se upiše kao vlasnik na njihovim posjedima, na njihovom imovinom, na de facto i de iure imovinom. I da na taj način ono što je povijesno gledano nije bilo mijenjano ni u najrazličitijim razdobljima povijesti na teritoriju RH da se nastoji sada mijenjati i da se stanje u katastru ne priznaje nego se uzima element vlasništva i države onoga koji će se upisivati u vlasničke knjige. Imao sam potrebu da povodom ovoga zakona istaknem ove tri stvari. Dakle, prvu kada je po srijedi prijedlog predlagatelju da razmotri mogućnost da i hrvatski državljani dobiju neki vrstu naknadnoga roka i da s druge strane neophodnost da se ima na vidu u vidu činjenice da je i u kontinuitetu bivše Jugoslavenske države a i na temelju toga kontinuiteta na našoj današnjoj državi stvorena jedna vrsta zakonodavnog pravnog limba za ljude koji su izgubili imovinu u razdoblju od '41. do '45. kao i to da država u sređivanju vlasničkih knjiga bi trebala poštivati stanje u katastarskim knjigama i da bi zahtjevi koji idu u pravcu toga da neusklađenost između katastarskih i vlasničkih knjiga ide na štetu onih koji su upisani kao katastarski vlasnici i to u dugom nizu godina, a u korist države, trebali biti zaustavljeni kako ponovno u nekom razdoblju ne bismo imali situaciju da zakonom moramo mijenjati ono što se može stvoriti kao nepravda, vjerojatno u dobroj vjeri a ne u lošoj namjeri. Gospodine potpredsjedniče Zahvaljujem. Zahvaljujem kolegice i kolege.
Hvala. Klub HDSSB-a gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ovim zakonom ali ja ću reći da se slažem i u ime kluba što on ide u drugo čitanje i smatram da do konačnog prijedloga zakona treba provesti jednu širu javnu raspravu, obzirom da ovim zakonom mora završiti duga mračna noć u Hrvatskoj. Između ostalog stoga što mnogima i dan danas nije jasno da su se nakon '45. ali i u vrijeme '45. dešavali ini komunistički zločini. Jedni od tih zločina su konfiskacija, nacionalizacija, pa i agrarna reforma jer je mnogima u Slavoniji oduzeto više od onih 10 jutara zemlje. Ta osuda komunističkih zločina stoji u programu najveće lijeve stranke u Hrvatskoj pa me stoga danas i čudila rasprava kluba SDP-a koji su protiv donošenja ovoga zakona. Ja mogu shvatiti ono što se dešavalo u Dalmaciji za vrijeme Italije, ali isto tako mnogi moraju shvatiti što se dešavalo u drugim dijelovima Hrvatske gdje je nakon oslobođenja doista došlo do egzodusa svih onih koji nisu bili na strani antifašizma i ne samo oni koji nisu bili na strani antifašizma aktivno nego i oni koji su bili krivi samo zato što su pripadnici druge nacionalnosti. Najbolji primjer za to je Logor Krndija kroz koji je prošlo nekoliko desetaka tisuća stanovnika Hrvatske, njemačke nacionalnosti koji su mnogi od njih ostavili i svoj život, ali kojima je cjelokupno vlasništvo bilo oduzeto. U novije vrijeme, obzirom da i poznajem i osobno nekoliko obitelji koje stanuju u okolici Stuttgarta u Njemačkoj u Baden-Württembergu, mnogi od njih doista žele se samo vratiti i vidjeti svoje rodno selo, ne žele nikakvo vlasništvo i eventualno žele biti sahranjeni. Ali mnogi od njih i njihova djeca i unuci danas pričaju hrvatski jezik. U međuvremenu da bi pokazali tu svoju ljubav prema Hrvatskoj u tom istom selu iz kojeg su istjerani su obnovili katoličku crkvu u kojoj je za vrijeme socijalizma držano umjetno gnojivo i držana poljoprivredna mehanizacija. To je samo jedan od problema tih zločina i oduzimanja cjelokupne imovine. Tu je u svakom slučaju i židovsko vlasništvo, tu je u svakom slučaju i privatno vlasništvo, a sjetite se evo namjerno sam rekao duga mračna noć i sve ono što se dešavalo nakon oslobođenja. Ja sam jedan od onih koji tvrdi da je Hrvatska država nastala na temelju antifašističke borbe i nadam se da ovaj govor neće opet dovesti do podjele na ustaše i partizane, a ona ustaška tvorevina je bila marionetska država u rukama Adolfa Hitlera gdje mnogi Hrvati, zajedno sa drugim građanima Hrvatske, druge nacionalnosti koji su mislili drukčije od tog režima su završavali u logorima. Sve ovo govorim da bih evo gotovo 50 godina nakon tih zločina otvorio ponovno nekom oči da vidi da je doista napravljena nepravda nakon Drugog svjetskog rata, za vrijeme Drugog svjetskog rata i ta nepravda je dosta dugo i trajala jer mnogi od njih, a to znam iz ja ne bih rekao osobnog iskustva ali iz iskustva svoje obitelji, ostala bez ičega. S druge strane, ovaj zakone je jedan od onih zakona koji ponovno diskriminira hrvatske građane. Mnogi u onom prvom momentu niti su znali niti su bili obaviješteni niti su uopće imali pojma da postoji mogućnost povratka onoga što je njima oduzeto pa klub HDSSB-a traži da se ovaj zakon odnosi dakle ne samo na strane državljane nego da se odnosi i na hrvatske građane kojima ponovno treba omogućiti traženje onoga što im je oduzeto za vrijeme jugokomunističke vladavine. U svakom slučaju, ova problematika se ne može i ne bi trebala voditi samo u Saboru Republike Hrvatske nego bi se trebala provesti jedna šira rasprava. Treba provjeriti sve međunarodne ugovore, sve ono što je i bivša država potpisala vezano za ratne reparacije. Isto tako provjeriti i sve ugovore koje je ova moderna nezavisna država Hrvatska potpisala. Zakonom je predviđen naturalni povrat, povrat u obveznicama i povrat u novcu. Ja ne bih volio da se desi ono što se desilo sa poljoprivrednim zemljištem na način da jedan veliki dio zemljišta kojeg su poslije '45. ili '47. preuzeli tada ZPD-ovi ili zemaljska poljoprivredna dobra, koji su poslije prerasli u poljoprivredno-industrijske kombinate ili industrijsko-poljoprivredne kombinate, gdje su mnogi građani ja govorim posebno ovdje o Slavoniji, ostali bez svog zemljišta, bez svojih osnovnih uvjeta za život i gdje su silom natjerani na onaj drugi egzodus koji je bio za vrijeme kraja '60.-tih i početkom '70.-tih na onaj tzv. prijevremeni rad u zapadne zemlje, prvenstveno u Njemačku gdje su ostali i do dan danas i gdje se kao starci vraćaju kući u domovinu i gdje su mnogi od njih htjeli uložiti u hrvatsko gospodarstvo i gdje su za vrijeme one naše famozne pretvorbe i privatizacije po modelu zna se bili prevareni. HDSSB dakle traži da ovaj zakon se stavi u javnu raspravu, da predlagač shvati da ovaj zakon ne smije služiti u bilo koje predizborne svrhe i da ovaj zakon treba detaljno razmotriti i s obzirom da nema puno vremena za donošenje ovog zakona i da ga ne treba donositi odmah, uvjetno rečeno u hitnom postupku u drugom čitanju za mjesec ili dva nego da ovaj zakon treba donijeti i usvojiti sljedeći saziv Hrvatskoga sabora jer ovaj zakon je jedan od zakona koji prije svega i zadužuje Republiku Hrvatsku, ali i zakon koji definitivno mora riješiti jedan od najvećih komunističkih zločina, a to je oduzimanje imovine. Smatram da imamo dovoljno vremena i da ne trebamo ići kao što bi to rekao Stjepan Radić kao guske u maglu ili grlom u jagode nego da ovaj zakon treba donijeti tek u idućem sazivu Sabora, ali zakon koji će definitivno biti pošten za sve one koji su imali imovinu u Republici Hrvatskoj, bili oni sada strani državljani ili bili hrvatski državljani i da hrvatskim državljanima treba pod istim uvjetima dati isto pravo i istu šansu da dođu do svog vlasništva jer oni su ga i zaradili. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa ja moram ispraviti kolegu kad govori posebno o pripadnicima njemačke nacionalne manjine i egzodus kojeg su oni doživjeli. Treba reći da je … [[Ne razumije se.]] ugovorima riješeno pitanje reparacije odnosno nadoknade štete njemačkim državljanima ili Nijemcima, etničkim Nijemcima koji su nakon '45. doselili u Saveznu Republiku Njemačku. I da je to pitanje na taj način kvalitetno riješeno govori činjenica da je 3 milijuna studentskih Nijemaca izgubilo svako pravo u Češkoj, danas Republici Češkoj, bivšoj Čehoslovačkoj i da Savezna Republika Njemačka nije postavljala to kao uvjet za prijem Češke. Ja govorim samo o činjenici kad ste se pozvali na problem tek naknadno ste rekli da treba proučiti međunarodne sporazume i ugovore. I tu ispravljam oni su riješeni.
Idemo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U raspravi je do sad na ovu temu bilo je veoma upečatljivih emotivnih istupa i govora, a ja bih se za početak zapitao, a dokle će to Hrvatska morati vraćati i kako to da hrvatskim građanima i Hrvatskoj do sada nitko ništa ne mora vratiti, nadoknaditi ili obeštetiti ili zašto se ova tema sada opet otvara? Postoji li inventura u Ministarstvu pravosuđa ili u Vladi nakon eventualnog i usvajanja ovih izmjena zakona kome još što dugujemo. Recimo za dvije, do tri, četiri sljedeće godine za koga ćemo još morati mijenjati zakon da bi ostvario pravo na povrat nečega ili obeštećenje za nešto. A najčešće riječi koje su bile korištene su ispravljanje povijesne nepravde. Pa ako govorimo o ispravljanju povijesnih nepravda zašto se ovaj Zakon ne odnosi i na imovinu oduzetu između 1941. i '45. Zar tada nije bilo činjenja povijesnih nepravdi koja se sastojala u oduzimanju imovine? Uostalom zar nije već jučer jasno Hrvatskoj poručeno da se od nje poručuje da vrati ili nadoknadi ili obešteti vlasnike imovine oduzete za vrijeme NDH. Prije ili kasnije, htjeli vi to sada priznati ili ne, taj zahtjev s naslovnica ili stranica novina biti će ovdje u Hrvatskom saboru u obliku prijedloga zakona. Jer oni koji to od Hrvatske zahtijevaju su prejaki igrači da bi se ova ili bilo koja vlast usudila tome suprotstaviti. No, čini mi se da oni mnogi koji su govorili nisu pročitali ili barem vidjeli međudržavne ugovore sklopljene između bivše Jugoslavije i recimo Mađarske, Austrije ili Njemačke. Čini mi se da su oni uslijedili nakon 1948. Neki iz '53., pete i šeste. A o tim ugovorima sklopljeni između tih država pitanje obeštećenja privatne imovine oduzete na bilo koji način je regulirano i jasno propisano da niti te države, niti državljani tih država nemaju pravo potraživati nikakvu imovinu, obeštećenje ili na drugi način postavljati zahtjev, a da privatno vlasništvo i štetu koju su pretrpili moraju im nadoknaditi te države. S obzirom da u obrazloženju zakona su data samo dva podatka koji mogu koliko toliko služiti nečemu, a to je da imamo evidentirano 4211 zahtjeva po procjeni 752 milijuna kuna vrijednosti, a posljednji popis tih 4211 zahtjeva Hrvatskim saborom kruži još od 2007. pa pretpostavljam da se to o tome radi. Sada pitam, je li netko provjerio da li među podnositeljima tih zahtjeva ima i onih koji su mogli, a propustili su pitanje obeštećenja riješit s državama koje su potpisale taj Sporazum nakon Drugog svjetskog rata u njihovo ime. Što se dogodilo građanima, državljanima Republike Hrvatske koji su propustili rok podnošenja zahtjeva za povrat otete imovine koji je bio svega šest mjeseci. Jesmo li jednom promjenom zakona produljili taj rok? Nismo. Da li se sada predlaže novi rok? Ne. Što je sa onima koji su znali za zakon, a propustili su podnijeti zahtjev? Izgubili su pravo. E sad pitam da li ovaj Zakon i predviđa takvu klauzulu, a ja je nisam našao da među tih 4211 podnositelja ima onih koji su se temeljem međudržavnih ugovora mogli namiriti s državama potpisnicima tih ugovora, a to su propustili učiniti iz bilo kojih razloga. Ili nisu znali ili nisu htjeli ili nisu smjeli. Da li ćemo, dakle i njima priznati? I drugo da se je ipak malo potrudilo u obrazloženju ili ocjeni stanja zakona opisati na koje se to međudržavne sporazume misli u članku 3. odnosno u članku 12a. novi članak 12a. Zakona. Da li se misli na međudržavne sporazume koji već postoje, koje je Hrvatska u postupku sukcesije preuzela od bivše države kao pravne akte kojim se to područje regulira. Ako su to ti međudržavni sporazumi onda vas moram podsjetiti da su državljani Republike Hrvatske s područja Međimurja izgubili pravo na povrat imovine koju su imali na teritoriju današnje Mađarske, koju su izgubili na slične načine kao i Mađari u Hrvatskoj tadašnjoj Jugoslaviji. Ali to pitanje je riješeno tim sporazumom ako se misli na njih. Dakle, niti državljani tadašnje Jugoslavije, niti državljani tadašnje Mađarske nisu prema drugoj državi mogli postavljati zahtjeve za povrat, naknadu ili obeštećenje zbog razumijevanja ali i možda smirivanja strasti. To ste mogli ili je ministar barem u uvodnom obrazloženju mogao naznačiti na koje se to međudržavne sporazume misli u novom članku 12a. I drugo, bilo bi dobro da se ti sporazumi, ako nisu, a to stigao nisam provjeriti, objave u Narodnim novinama kako ne bi trebali koristiti one objave iz beogradskih izdanja službenih glasila pa bi vjerojatno i tada mnogima u ovoj dvorani ili u hrvatskoj javnosti bilo jasnije o čemu se radi. I završavam sa sljedećim pitanjem, da li vraćanje u povijest i ispravljanje povijesnih nepravdi završava 1945. ili 1941. ili 1918.? Tko i kada će zaključiti i donijeti odluku do koje godine unazad se vraćamo u ispravljanju povijesnih nepravdi?
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Hanžek, izvolite.
Pa poštovani potpredsjedniče i državni tajniče, ovo je sigurno jedan od zakona koji uvijek izaziva nemir, različite pristupe ili iz povijesnih i iz drugih okolnosti koje mi zastupnici, ali i cjelokupna zainteresirana javnost ima iza sebe. Kad se donosio ovaj zakon nisam bio saborski zastupnik, ali postavljao sam si pitanje zašto samo naziv zakona koji govori o vraćanju naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine kada je prva, uvjetno rečeno nacionalizacija poslije 1. svjetskog rata, izvršena 1941. Da li zbog toga što je ta nacionalizacija vršena na način da su vlasnici fizički eliminirani sa ovog svijeta ili jednostavno što se nije željelo priznati neke povijesne činjenice iz ovih ili onih razloga. Kad to govorim evo imam na umu mjesto gdje danas sjedi ministar pravosuđa RH. To je zgrada koja je 1941. oduzeta pripadnicima židovske nacionalnosti koji su završili u logoru, koju je onda naslijedila jugoslavenska vlast i Jugoslavenska država, a onda '91., govorim sad o formalnim javnim i međudržavnim sporazumima, i Hrvatska država. Postoje vjerojatno nasljednici ili možda ne postoje, ali te činjenice nisu poznate jer navodno negdje '91. ili '92. iz ovog Sabora su odneseni neki dokumenti koji su govorili o oduzetoj imovini pripadnicima židovskog naroda u RH i uništeni. Ona Jugoslavenska država je radila rješenje o oduzimanju u 6 primjeraka. Dostavili su i niste imali pravo žalbe, niste imali pravo odgode, niste imali pravnog lijeka, ali ste imali papir. Oni '41. ima samo jedan dokumenat i taj dokumenat zapravo više ne postoji. I činjenica je da je najviše nepravdi kad se radi o povratu imovine učinjeno, a to je teško kvantificirati i bol i žal i muku ljudi koji su stvarali časno i pošteno, ne govorim o mešetarima i onima koji su na druge načine domogli te imovine, ali je činjenica da je to, da su ti pripadnici izgubili svako pravo uz to što su izgubili najmilije. I kad se govori o ovom zakonu stoga je on emocionalan, emotivan, ali u finalu sve se svodi na vrijednosti, na materijalnu naknadu, na ovaj ili onaj način, ali koju namećemo budućim generacijama koju će plaćati porezni obveznici. I tu mora biti, i slažem se sa kolegom Lesarom, podvučena crta jednom, neću reći zauvijek jer ništa nije zauvijek, ali da jedanput i ovaj Sabor i ovi zakoni koje mi donosimo neki ne mogu biti konačno rješenje, ali ovaj zakon bi trebao završiti tu priču. I ja se isto tako pridružujem, zapisao sam da ne bi kolega Lesar mislio da kopiram njegov prijedlog, ja sam zapisao isto tako u prijedlogu ovog zakona u 12a – prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za oduzetu imovinu u slučaju kada je pitanje naknade već riješeno međudržavnim sporazumima. Koga, čega ili što? Tak su me učili jel' u osnovnoj školi. Nisam baš bio vrhunski u gramatici, ali mislim da bi trebalo pisati između ostaloga … [[Govornik se ne razumije.]] sporazumima, austrijskim državnim ugovorom, mađarskim, bosanskim sporazumima govorio sam kad sam, nije bilo druge varijante pa se ispričavam ispravak netočnog navoda, malo je bila zloupotreba, uz blagonakloni smiješak predsjedavajućeg, Poslovnika, ali nije bilo mogućnosti za repliku pa sam upotrijebio ispravak kad se govorilo o pripadnicima njemačkog naroda na području RH. Jer ako idemo u doslovnu primjenu svakog od ovih zakona gospodo iz Slavonije puno vas je hercegovačkog, krajiškog, dalmatinskog porijekla, druga generacija, kud ćete se vratiti? Mislim, sve ima svoje opravdanje, sve to je moguće samo napravit ćemo druge povijesne nepravde. I stoga mislim da ovo što je sve rečeno oko drugog čitanja i do drugog čitanja preciznije utvrditi na što se odnosi, jer ako upišemo još danas u nekim zakonima primjenjuju se jugoslavenski propisi koji su postali hrvatski propisi onda i ugovori koje je bivša država potpisala, a koje smo sukcesijom naslijedili treba ih navesti da bude jasno. I definitivno zakon može biti bolji, ne velim da je loš nego da može biti bolji, precizniji i zaista da se približimo toliko željenoj situaciji da velimo evo konačno smo zatvorili tu stranicu. Ta stranica s obzirom na povijesne okolnosti u Hrvatskoj je zaista velika, brojna i kao što je kolega Lesar rekao pitanje do kud bi se mogli vraćati, mislim da je Boro Grubišić rekao do Turaka ili Vinković, ali mislim da bi još i dalje od Turaka išli u ispravljanju nepravdi i nećemo ih ispraviti. Ali onda da u ispravcima tih nepravdi ne budemo novi nepravednici koji ćemo nanijeti štetu budućim generacijama naših građana Hrvata i Hrvatica s ovih prostora, da im ne stvorimo neku novu obavezu. Iščitavati se može politički da nema europskih pritisaka, ima nekih prekomorskih pritisaka koje ja isto prihvaćam jer sam govorio pretežito o pripadnicima Židovskog naroda koji su u suštini najlošije prošli u ovom povratu imovine. I na kraju najveća nepravda da zaista pružimo rok našim sugrađanima koji nisu iskoristili zakonom propisan rok kada je donošen osnovni zakon 97. da mogu podnijeti da li će im biti udovoljeno, da li udovoljavaju kriterijima, mjerilima i svim ovim elementima koje zakonom trebaju ostvariti o tom po tom, ali bitnu stvar da neki građani Hrvatske koji su propustili taj rok ne osjete građanima drugog reda u odnosu u ovom trenutku većinom strane građane, nepripadnike građana Republike Hrvatske. Hvala lijepo. Pa poštovani potpredsjedniče i državni tajniče, ovo je sigurno jedan od zakona koji uvijek izaziva nemir, različite pristupe ili iz povijesnih i iz drugih okolnosti koje mi zastupnici, ali i cjelokupna zainteresirana javnost ima iza sebe. Kad se donosio ovaj zakon nisam bio saborski zastupnik, ali postavljao sam si pitanje zašto samo naziv zakona koji govori o vraćanju naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine kada je prva, uvjetno rečeno nacionalizacija poslije 1. svjetskog rata, izvršena 1941. Da li zbog toga što je ta nacionalizacija vršena na način da su vlasnici fizički eliminirani sa ovog svijeta ili jednostavno što se nije željelo priznati neke povijesne činjenice iz ovih ili onih razloga. Kad to govorim evo imam na umu mjesto gdje danas sjedi ministar pravosuđa RH. To je zgrada koja je 1941. oduzeta pripadnicima židovske nacionalnosti koji su završili u logoru, koju je onda naslijedila jugoslavenska vlast i Jugoslavenska država, a onda '91., govorim sad o formalnim javnim i međudržavnim sporazumima, i Hrvatska država. Postoje vjerojatno nasljednici ili možda ne postoje, ali te činjenice nisu poznate jer navodno negdje '91. ili '92. iz ovog Sabora su odneseni neki dokumenti koji su govorili o oduzetoj imovini pripadnicima židovskog naroda u RH i uništeni. Ona Jugoslavenska država je radila rješenje o oduzimanju u 6 primjeraka. Dostavili su i niste imali pravo žalbe, niste imali pravo odgode, niste imali pravnog lijeka, ali ste imali papir. Oni '41. ima samo jedan dokumenat i taj dokumenat zapravo više ne postoji. I činjenica je da je najviše nepravdi kad se radi o povratu imovine učinjeno, a to je teško kvantificirati i bol i žal i muku ljudi koji su stvarali časno i pošteno, ne govorim o mešetarima i onima koji su na druge načine domogli te imovine, ali je činjenica da je to, da su ti pripadnici izgubili svako pravo uz to što su izgubili najmilije. I kad se govori o ovom zakonu stoga je on emocionalan, emotivan, ali u finalu sve se svodi na vrijednosti, na materijalnu naknadu, na ovaj ili onaj način, ali koju namećemo budućim generacijama koju će plaćati porezni obveznici. I tu mora biti, i slažem se sa kolegom Lesarom, podvučena crta jednom, neću reći zauvijek jer ništa nije zauvijek, ali da jedanput i ovaj Sabor i ovi zakoni koje mi donosimo neki ne mogu biti konačno rješenje, ali ovaj zakon bi trebao završiti tu priču. I ja se isto tako pridružujem, zapisao sam da ne bi kolega Lesar mislio da kopiram njegov prijedlog, ja sam zapisao isto tako u prijedlogu ovog zakona u 12a – prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za oduzetu imovinu u slučaju kada je pitanje naknade već riješeno međudržavnim sporazumima. Koga, čega ili što? Tak su me učili jel' u osnovnoj školi. Nisam baš bio vrhunski u gramatici, ali mislim da bi trebalo pisati između ostaloga … [[Govornik se ne razumije.]] sporazumima, austrijskim državnim ugovorom, mađarskim, bosanskim sporazumima govorio sam kad sam, nije bilo druge varijante pa se ispričavam ispravak netočnog navoda, malo je bila zloupotreba, uz blagonakloni smiješak predsjedavajućeg, Poslovnika, ali nije bilo mogućnosti za repliku pa sam upotrijebio ispravak kad se govorilo o pripadnicima njemačkog naroda na području RH. Jer ako idemo u doslovnu primjenu svakog od ovih zakona gospodo iz Slavonije puno vas je hercegovačkog, krajiškog, dalmatinskog porijekla, druga generacija, kud ćete se vratiti? Mislim, sve ima svoje opravdanje, sve to je moguće samo napravit ćemo druge povijesne nepravde. I stoga mislim da ovo što je sve rečeno oko drugog čitanja i do drugog čitanja preciznije utvrditi na što se odnosi, jer ako upišemo još danas u nekim zakonima primjenjuju se jugoslavenski propisi koji su postali hrvatski propisi onda i ugovori koje je bivša država potpisala, a koje smo sukcesijom naslijedili treba ih navesti da bude jasno. I definitivno zakon može biti bolji, ne velim da je loš nego da može biti bolji, precizniji i zaista da se približimo toliko željenoj situaciji da velimo evo konačno smo zatvorili tu stranicu. Ta stranica s obzirom na povijesne okolnosti u Hrvatskoj je zaista velika, brojna i kao što je kolega Lesar rekao pitanje do kud bi se mogli vraćati, mislim da je Boro Grubišić rekao do Turaka ili Vinković, ali mislim da bi još i dalje od Turaka išli u ispravljanju nepravdi i nećemo ih ispraviti. Ali onda da u ispravcima tih nepravdi ne budemo novi nepravednici koji ćemo nanijeti štetu budućim generacijama naših građana Hrvata i Hrvatica s ovih prostora, da im ne stvorimo neku novu obavezu. Iščitavati se može politički da nema europskih pritisaka, ima nekih prekomorskih pritisaka koje ja isto prihvaćam jer sam govorio pretežito o pripadnicima Židovskog naroda koji su u suštini najlošije prošli u ovom povratu imovine. I na kraju najveća nepravda da zaista pružimo rok našim sugrađanima koji nisu iskoristili zakonom propisan rok kada je donošen osnovni zakon 97. da mogu podnijeti da li će im biti udovoljeno, da li udovoljavaju kriterijima, mjerilima i svim ovim elementima koje zakonom trebaju ostvariti o tom po tom, ali bitnu stvar da neki građani Hrvatske koji su propustili taj rok ne osjete građanima drugog reda u odnosu u ovom trenutku većinom strane građane, nepripadnike građana Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Ivan BAgarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, samo jedna mala ispravka. A to je kada ste kazali, za bilo koga, dakle generalno govorim da su najlošije prošli. Ja mislim da je najlošije prošao svatko onaj kome je nešto oduzeto a nije mu vraćeno. Tako postoji udruga ličana župe Boričevac koja je smještena u Bjelovar. Dakle, samo iz župe Boričevac 41. je prognano 2600 ljudi a 45. godine im je zapravo tako da kažem ozakonjena otimačina. Prebačeni su u različite dijelove Hrvatske kao narodni neprijatelji nikada im nije tamo gdje su dovedeni dato bilo kakva zamjena za ono što im je oteto, a nikada nakon toga im nisu njihova prava ostvarena. Tako da recimo oni sada traže ispravak zemljišnih knjiga kako bi zapravo ušli konačno u svoje vlasništvo. Prema tome, evo moja potpora ovom Prijedlogu zakona ali dakle svatko onaj tko je oštećen zapravo je najgore prošao.
Replika gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Vidite uvaženi kolega ima nas u Slavoniji koji smo prije ameba, papučica i Panonskog mora pa ćemo još uvijek ostati tamo a ponosni smo na sve one koji su došli iz Bosne, iz Dalmacije, iz Hercegovine pa i Zagorja, pa i Zagorja, iz Like, iz Banije, to malo manje iz Banije i Korduna ali više iz Like. Međutim, morate ovdje shvatiti ja se slažem da treba ponkada podvući crtu i kazati kada je to kada se ispravlja nepravda. I nisam jedan od onih koji mjeri nepravdu. Nakon 2. Svjetskog rata ali i za vrijeme 2. Svjetskog rata ako ste slušali moju raspravu ja sam rekao da su učinjene ogromne nepravde i da su mnogi ostali bez svoje kuće, bez svojih krojačkih radnji, postolarskih radnji, Đakovo je bio grad obrtnika samo zato što su bili ili Njemačke nacionalnosti, i ono što je najapsurdnije ljudi koji su preživjeli konc logore vratili se u Đakovo također im je bilo oduzeto jer su proglašeni socijalističkim kulacima itd. Zbog toga treba završiti ta duga mračna noć u Hrvatskoj, zbog toga se HDSSB zalaže za jednu širu raspravu. Raspravu u kojoj neće biti ovakvih elemenata u kojem će biti sumnje itd. A ponekad je teško priznati i istjerati partiju iz sebe da su doista rađeni zločini. Uostalom ako ste pročitali program SDP-a stoji još dok sam ja bio kolegi Vujiću sam ukazivao, bila je samo jedna gramatička pogreška da ne treba osuditi komunističke žrtve nego komunističke zločine, a ovo su jedni od najvećih komunističkih zločina.
Odgovor na repliku.
Ja se slažem i s kolegom Bagarićem a i s vama da svakom kome je bilo što oduzeto ako je na pošten i zakonit način znači ne samo onima kojima je to djedovina ili pradjedovina bila, ali činjenica kada sam spomenuo Slavonije, rekao sam zbog toga jer je Slavonija doživjela po onim mojim saznanjima ja se ne bavim duljom prošlošću tri kolonizacije. Za vrijeme NDH i za vrijeme nove Jugoslavije i činjenica je da tu crtu zbog toga treba podvući jer vraćanje na sve moguće nepravde koje su učinjene kod oduzimanja nacionalizacije na bilo koji način definitivno nas vodi u nepotrebne ideološke razlike a ne u razgovor o žrtvama. Hvala.
To su replike, ne može kolega Vinković. Nema ni član 209. to je replika. Nemojte dodatno obrazloženje u ime Kluba, sada će govoriti Boro Grubišić pa ćete vi na replici na njega onda reći svi. Gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo dobro je rekao gospodin Hanžek i došapnuo sam mu da ima dugovjekih turaka još bi oni potraživali po ovome zakonu, njihov prvi nasljedni red jer je ovaj Zakon proširio i na prvi nasljedni red mogućnost potraživanja onoga što je oduzeto ne znam kada još od Luke Ibrešimovića i Hrvatskog ustanka u Slavoniji. Naime, dobro je rekao kolega BAgarić govoreći o Boričevcu na Lici ali imamo mi i Zrin na Banovini, imamo mi Španovicu kako su ga predvidjeli novo selo između Pakraca i slavonske Požege, imamo Udbinu i niz ljudi koji su sa Krbavskog polja otjerani istjerani bez ikakve naknade itd., ali nisam o tome mislio govoriti jer se opet vraćamo na ono ustaše, partizani a Hrvatska bi trebala ići naprijed i u moderno doba sa mladim generacijama i sa mladim školovanim, pametnim ljudima koje ćemo ovim zakonskim prijedlogom ukoliko bi prošao u ovome obliku opteretiti dodatno sa novim ajde da kažem novčanim dugom Republike Hrvatske i dugom koji će se protezati do 2034. godine, a dug taj iznosi prema sadašnjem izračunu na osnovu 4211 zahtjeva za povrat imovine stranih osoba, državljana taj dug za prvu ruku prema nekakvom izračunu iznosi 100 milijuna eura, dakle 750 milijuna kuna, a bit će vjerojatno i već s obzirom da će se otvoriti mogućnosti novog potraživanja naknade za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Zašto kažem da je ta mogućnost i veća? Pa zato što je osim samih vlasnika kojima je oduzeta imovina sada je uključen, to je novina, i prvi nasljedni red. Dakle, djeca onih kojima je oduzeta ta imovina. Nadalje, koja je to nepravda ukoliko se osobama koje imaju dvojno državljanstvo dakle hrvatsko i recimo austrijsko ili neko drugo ne dopušta podnošenje zahtjeva, zato što imaju hrvatsko državljanstvo. Pa čak se i izrijekom u članku 12.a kaže da se ne smatraju stranim fizičkim osobama one osobe koje uz strano državljanstvo imaju i hrvatsko državljanstvo i po tome zbog hrvatskog državljanstva gube pravo na podnošenje zahtjeva. Dakle, uza sve to što se u ovome zakonskom prijedlogu ne spominje uopće hrvatske državljane koji su imali šansu svega 6 mjeseci uz da kažem i slabu obaviještenost imali šansu podnijeti zahtjev za naknadu oduzete imovine i to '98. godine. Ako nisu podnijeli, puj pik ne važi i gotovo. Zbog čega? Dakle uz taj moment čak se ne dopušta ni podnošenje zahtjeva stranim državljanima koji uz strano državljanstvo imaju i hrvatsko državljanstvo. Dakle, toliko rigorozno prema onima koji su i hrvatski državljani. Nadalje, zbog čega se Ministarstvo pravosuđa je sasvim sigurno upoznato, ja ne vjerujem da ste vi neinformirani da već postoje međudržavni ugovori kako je rečeno sa Austrijom, Mađarskom, Njemačkom, Osimski sporazumi sa Italijom gdje se u tim sporazumima tim ljudima nadoknadilo putem sada tih matičnih država obeštećeni su za gubitak imovine u bivšoj SFRJ. I sada kako reče Ingrid Antičević Marinović po dva osnova dakle idemo na ponovno na naknadu ili obeštećenje za imovinu oduzetu u jugoslavenske komunističke vladavine i da se na novu naknadu. Jeli to normalno? Jeli se to može dva puta nadoknaditi? Isto tako prilikom ugovora o reparaciji također je Njemačka država izvršila reparaciju ratnih šteta Jugoslaviji pa prema tome vjerojatno ja ne znam za raspodjelu ... između republika bivše Jugoslavije, ali sasvim sigurno tu je ušla i Hrvatska. Prema tome, stvari koje su da kažem a legle da tako kažem sada se iskopavaju. Čiji je to interes? Ili je pak u pregovorima sa nekim zemljama EU ili nekim drugima došlo do određenih zahtjeva prema Hrvatskoj koji su toliki ili je presing toliki da se ne poštuju ni međudržavni ugovori, a obećaje se obeštećenje za to. Ja to ne znam. To najvjerojatnije znaju oni koji su pregovarali. Jeli iza toga stoji nešto drugo? Dakle, stoji li iza toga da je s nekim dogovoreno da postoji pritisak, pa čak toliki pritisak da se ni međudržavni ugovori ova naša Vlada i država ne poštuje sa onim državama s kojima postoje ugovori od ranije, koje je sklopila SFRJ nego nova Hrvatska država valjda negirajući ono što je bilo koja kakva postignuća tamo možda ima neka drugačija mjerila, ima neka drugačija obećanja onima koji potražuju naknadu svoje imovine oduzete za vrijeme komunističke vladavine. Ova država da kažem. Dakle, ako je ispravljanje povijesne nepravde kao cilj ovog zakonskog prijedloga, onda u svakom slučaju trebamo definirati na što se to odnosi, na koga se to odnosi, jelu su međudržavni ugovori iznad zakonskih prijedloga? Kažu da jesu. I da li ti međudržavni ugovori koji su sklopljeni su i danas važeći za RH i za države s kojima je sklopljen taj ugovor koji je bio sklopljen između onda bivše države SFRJ ex Jugoslavije i tih država? Zato kažem da je ovaj zakon u svakom slučaju selektivan, dakle ne odnosi se na hrvatske državljane nego samo na strane pa čak i na one koji imaju dvojno državljanstvo, dakle ne samo da je selektivan nego je i diskriminirajući o tome. On je diskriminirajući jer ne daje šansu domaćim ljudima, hrvatskim državljanima da i oni potražuju. Dakle ovo je sada po treći puta se potražuje dakle daje se mogućnost stranim državljanima, a hrvatskim državljanima data je ta mogućnost 6 mjeseci '98. godine. S obzirom da i pored uloženih zahtjeva za povrat imovine naših državljana dakle u onom roku koji je zadan bio '98. godine, još uvijek imamo veliki broj neriješenih slučajeva. Imamo veliki, veliki broj neriješenih slučajeva. Ja znam osobno i neke iz Brodsko-posavske županije, neću navoditi imena i zbog čega taj ured tako sporo to rješava? I to su subjektivne i objektivne okolnosti, ali ne riješiti domaće zahtjeve, zahtjeve onih koji ovdje žive, hrvatskih državljana, a da kažem uvoditi nove selektivne zakonske propis kojima se strancima daje ta mogućnost, to je zaista diskriminirajuće. Zbog toga ovaj zakonski prijedlog jednostavno mora doživjeti značajne izmjene i promjene pa onda možemo ponovno o njemu razgovarati i dati svoje mišljenje u smislu ili crvenog ili zelenog svjetla. Hvala lijepa.
Imamo jednu repliku zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi kolega Grubišić, ustvari replika obzirom da nisam dobio ispravak odnosno povredu Poslovnika, više će se odnositi na uvaženog kolegu Hanžeka, ali u pravu ste kad ste rekli da ovaj zakon treba proći ne samo drugo čitanje nego jednu široku javnu raspravu jer iz ove rasprave u Saboru je vidljivo koliko ovaj zakon između ostalog otvara problema. Ali vezano za samu Slavoniju, tu evo za vrijeme da tako kažem i zbog toga treba dati šansu i hrvatskim građanima, gdje je za vrijeme tamo negdje s kraja '50.-tih godina npr. ona okolica i okoliš čitavog Peručkog jezera bio iseljen i preseljen praktično u Slavoniju gdje je jedna vrlika, današnja vrlika preseljena u Đakovo. Ja sam odrastao u takvoj ulici koja se nekad zvala Regal Weissa, a sad se zove Franje Račkog gdje je npr. jedna oduzeta ciglana jednom doktoru koji je bio na strani antifašističke borbe, a dovoljno je bilo da dvojica upru prstom u njega i da kažu da je surađivao sa Nijemcima i bio je streljan i oduzeto mu je čitavo vlasništvo. Ono što sam želio posebno replicirati, Slavonija je, dakle ovo su jedne humane da tako kažem kolonizacije gdje mogu reći da ljudi koji su došli u Slavoniju dakle gdje smo ih dočekali mi koji smo bili prije ameba i papučica da su oplemenili život u Slavoniji i svojim običajima, ali isto tako i svojom radišnosti. S druge strane, Slavonija je doživjela onu jednu nehumanu kolonizaciju, ona se desila nešto slično kao u Egiptu kad je Bog poslao skakavce, tuču, kada je rijeke obojio u crveno, prvo za vrijeme Domovinskog rata, ali istovremeno…
Vrijeme!
Završit ću. Istovremeno za vrijeme Domovinskog rata kroz hrvatsku pretvorbu i privatizaciju, gdje su radnici kompletno u Hrvatskoj prevareni, gdje su plaćali ono što su zaradili i napravili i trebalo bi i njih kroz jedan sličan zakon obeštetiti, a tu posebno mislim na sada radnike Đakovštine.
Ovo je bilo onako jedno blago kršenje Poslovnika, ali nećemo se sad s tim baviti. Imamo odgovor na repliku koja ustvari nije bila replika Bori Grubišiću, ali po Poslovniku imate kolega pravo.
Hvala lijepo, gospođo potpredsjednice. Stvarno evo u pravu ste evo da kažem. Naime kolega Vinković, u okolici Đakova govorio sam '45. i '46. godine je iseljeno u Zrinu su doselili i stanovnici Zrina dakle ne samo u okolici Đakova, nego u okolici Jasenovca itd. Ali nešto sam zaboravio u svom onom prvom govoru reći, kada su nakon 1919. godine i rafalskog ugovora Hrvati iz Istre masovno deportirani u sve krajeve i Hrvatske i šire po svijetu nikada nitko nije priupitao hoće li Italija nadoknaditi tim ljudima imovinu koju su onda izgubili talijanskim terorom. O tome nikada nitko ne zbori ovdje pa čak ni ovi naši Istrani koji su ovdje, ili kako oni vole reći Istrijani. O tome ne pričaju nego šute. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ovom replikom iscrpljena je pojedinačna rasprava zastupnika. Državna tajnica je zatražila riječ, gospođa Novosel.
Hvala lijepo, gospođo potpredsjednice. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Zahvaljujem na ovoj raspravi. Ja bih se očitovala samo na jedan dio rasprave gdje je bilo govora da su možda ove izmjene i dopune zakona predložene pod nekim pritiskom. Ne, ove izmjene i dopune zakona je predlagač morao uputiti u proceduru iz razloga jer je Ustavni sud ukinuo pojedine odredbe zakona. Drugo, u zakonu je jasno i glasno rečeno, a to je već i spomenuto tu da se mogućnost i zahtjevi za povrat stranaca neće odnositi na onu imovinu koja je riješena međudržavnim sporazumima. Ono što će se sigurno predlagač uzeti u obzir, a to su većina klubova i zastupnici spomenuli, to je pitanje, jer se sad otvara i pitanje produženja roka za hrvatske građane koji sigurno nisu bili u mogućnosti zbog objektivnih ili subjektivnih okolnosti podnijeti zahtjev za povrat u roku koji su imali od šest mjeseci. Pojavilo se pitanje, a to se spominje i u uvodu ovog obrazloženja zakona, 4000 zahtjeva za povrat koji smo mi evidentirali, međutim o tim zahtjevima se nije raspravljalo jer nije bilo mogućnosti, zakonske mogućnosti da se o njima raspravlja i odlučuje. Možda i među tim zahtjevima sigurno kad se podnese zahtjev će se uručivat i raspravljat da li su oni u okviru međudržavnih sporazuma pa ne potpadaju pod povrat. Ono završno, ovaj osnovni zakon, a to ste vi svi spominjali u svojim raspravama, ovaj osnovni zakon o povratu je donesen da se ispravi neka nepravda. Da li se ti zakonom mogu i ovim izmjenama se nastoje ispraviti neke nepravde, dal se mogu ispravit sve nepravde, povijest kroz povijest, regionalne mislim da teško bilo kojim zakonom se mogu baš sve ispravit, ali da se nastoji i da će predlagač nastojat ispravit i uvažit ove primjedbe dobre iz rasprave, hoće. Hvala.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu po ovom prijedlogu zakona. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Prelazimo na prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Ovo je prvo čitanje, P.Z.E. br. 854. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. I drugo, se primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi dostavit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo o predloženom zaključku. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka prihvaćen je većinom glasova, 81 glas za, 2 suzdržana i 26 protiv.
Prije nego što pređemo na sljedeću točku dnevnog reda dozvolite da pročitam jednu obavijest. 59. sjednica Odbora za gospodarstvo sazvana je za srijedu 13. srpnja 2011. u 9 sati u dvorani Janka Draškovića i započet će s radom u 12 sati u istoj dvorani umjesto u 9 kako je sazvana. Obavijest je uputio predsjednik odbora profesor Dragan Kovačević. Sljedeća bi trebala biti na redu točka Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja, međutim nisu ispunjeni uvjeti za raspravu. Naime, matično radno tijelo nije provelo raspravu pa ćemo tu točku do daljnjega preskočiti. Idemo i počinjemo raspravu o - Prijedlog zakona o javnoovršiteljskim pristojbama, prvo čitanje, P.Z. br.861 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na samoj sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja obrazložiti prijedlog? Da, želi. Državna tajnica gospođa Barica Novosel.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Novim zakonodavnim okvirom, to je Ovršni zakon i Zakon o javnim ovršiteljima sa 1.1.2012. godine napušta se dosadašnji model sudske ovrhe i di se provođenje ovrhe daje u nadležnost javnih ovršitelja. Uz Ovršni zakon i Zakon o javnim ovršiteljima za potrebe novog ovršnog sustava i njegovo funkcioniranje u praksi je donijeto niz podzakonskih propisa i pravilnika, a jedan od njih je i ovaj Zakon o javnoovršiteljskim pristojbama. Ovim Zakonom uređuje se obaveza plaćanja javno ovršiteljske pristojbe u postupku pred javnim ovršiteljima, pristojbeni obveznici, vrijeme nastanka obaveze, način obračunavanja pristojbene obveznice, institut oslobođenja od plaćanja pristojbi, postupak utvrđivanja vrijednosti. Ono što je bitno je da je javnoovršiteljska pristojba izjednačena sa sadašnjom sudskom pristojbom. Nema povećanja. Ista je, ista je visina te pristojbe i isti su instituti za oslobađanje od plaćanja javno ovršiteljske pristojbe. Znači, javno ovršiteljska pristojba je prihod državnog proračuna koji će se naplaćivati u postupku prisilne ovrhe pred javnim ovršiteljima. Hvala.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Ne žele. Hvala. Otvaram raspravu. Na redu su rasprave u ime klubova zastupnika. Prvi je na redu u ime Kluba zastupnika HDZ-a Damir Sesvečan.
Poštovan potpredsjednice Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, državna tajnice. Pa evo prije svega reći ću da Prijedlog zakona o javnoovršiteljskim pristojbama koji je pred nama u prvom čitanju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava. Zakon o javnoovršiteljskim pristojbama se zapravo kao dio reforme ovršnog sustava nastavlja na novi Ovršni zakon i Zakon o javnim ovršiteljima koji je Hrvatski sabor donio u studenom prošle godine, a donošenjem navedenih zakona započela je realizacija zacrtanih smjernica reforme ovršnog sustava utvrđenih strateškom studijom Vlade Republike Hrvatske iz srpnja 2009. godine koji su imali za cilj razvoj učinkovitog i djelotvornog sustava ovrhe uz pojednostavljenje i skraćivanje trajanja ovršnog postupka koji bi rezultiralo i rasterećenjem sudova. S obzirom na važnost i značaj instituta ovrhe prije svega zbog posljedice koje ovrha ima u odnosu na građane, na gospodarske subjekte, odnosno općenito posljedice koje ima na dužničko-vjerovničke odnose. I prije su postojala brojna nastojanja da se kroz zakonske intervencije ovršni postupak poveća njegova efikasnost, da se on pojednostavi i ubrza. No, unatoč svim tim poboljšanjima on je i nadalje ostajao neprihvatljivo spor, previše formaliziran i nedjelotvoran. Podsjetit ću da je takvih nastojanja, dakle takvih intervencija u pije važeći Ovršni zakon iz 1996. godine bilo čini mi se 6. Dakle, bilo je šest novela, šest njegovih izmjena i dopuna. Zato je novim Ovršnim zakonom iz 2010. godine stvoren zakonodavni okvir za novi način provedbe ovrhe. Napuštena je dakle sudska ovrha, a u ovršni postupak uvelo se javne ovršitelje kao samostalne i neovisne nositelje službe i osobe javnog povjerenja koji bi trebali osigurati bržu, jednostavniju i kvalitetniju provedbu ovrhe što bi u konačnici trebalo i u tom segmentu dakle doprinijeti učinkovitosti našeg pravosudnog sustava i vladavini prava. U svakom slučaju uvođenjem sustava javnih ovršitelja koji će provoditi ovrhu temeljem ovršne isprave učinjen je jedan veliki, pa ja bih rekao čak i radikalan iskorak u ovršnom postupku. No, da bi sustav javnoovršiteljske službe mogao u potpunosti profunkcionirati za njegovo funkcioniranje potrebno je između ostalog urediti i sustav plaćanja javnoovršiteljskih pristojbi, te utvrditi tarifu javnoovršiteljskih pristojbi koji je sastavni dio Zakona o javnoovršiteljskim pristojbama. Pa se konkretno, dakle ovim Zakonom ponovit ću ono što je i državna tajnica rekla uređuje obveza plaćanja javnoovršiteljske pristojbe u postupku provedbe ovrhe, definiraju se pristojbeni obveznici. Zatim, definira se vrijeme nastanka obveze plaćanja pristojbe, način obračuna pristojbene osnovice, institut oslobađanja od plaćanja pristojbi, postupak utvrđivanja vrijednosti radi naplate pristojbe, postupak vraćanja pristojbe te su određene kazne za javne ovršitelje koji ne naplaćuju ili neuredno naplaćuju pristojbu. Dakle, isto tako naglasit ću da, s obzirom da su javnoovršiteljske pristojbe prihod državnog proračuna naravno neće se trebati osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu. I evo iz tih razloga Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice će podržati Prijedlog ovog Zakona o javnoovršiteljskim pristojbama u prvom čitanju. Hvala.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom. U ime Kluba zastupnika HNS, HSU zastupnica Danica Hursa.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog zakona koji je uređen preko 26 članaka i stupa na snagu 1. siječnja 2012. godine. 2010. godine u ovom Visokom domu donijeli smo novi Ovršni zakon i Zakon o javnim ovršiteljima, pa su po mojem uvjerenju i propisane pristojbe za rad javnih ovršitelja trebale biti dio paketa koji čini cjelinu ovršnog posla. No eto danas imamo pola godine nakon prihvaćenih zakona Prijedlog zakona kojim se uređuje evo sve ono što je i u uvodnom izlaganju rekla državna tajnica pa to ja neću ponavljati. Sastavni dio ovoga Zakona je i tarifa javnoovršiteljskih pristojbi. Javnoovršiteljsku službu obavljaju javni ovršitelji kao samostalni i neovisni nositelji javne službe. Na javne ovršitelje država prenosi, dakle dio svojih ovlasti, ali država i dalje ostaje važan čimbenik u njihovom funkcioniranju jer će nadzor nad njihovim radom obavljati nadležna ministarstva. U samom prijedlogu zakona u ovom dijelu ja mislim da se krivo formuliralo i da je to greška. Piše ovako. Stoga država i dalje ostaje važan čimbenik u njihovom funkcioniranju, jer će nadzor nad njihovim pravilnim radom. Pa nad pravilnim radom nije potrebno vršiti nikakvu provjeru niti obavljati kontrolu, dakle mislim da je ova riječ pravilnim radom nepotrebno upotrijebljena i mislim da treba stajati da će ministarstvo vršiti provedbu nad radom. A zakonitost njihovog rada kontrolirat će sudovi kroz institut pravnih lijekova. Iz obveza plaćanja pristojbi već je bilo rečeno stvoriti će se dodatni prihod državnog proračuna RH. Dakle, ovaj prijedlog zakona čini samo jedan dio ukupne cjeline, da bi ovršni posao funkcionirao naravno potrebno je definirati i pristojbe što činimo po ovom prijedlogu zakona. Eto klub HNS-HSU-a će podržati ovaj prijedlog zakona. Zahvaljujem.
Sljedeći na redu u ime Kluba zastupnika HSS-a je uvaženi zastupnik Stanko Grčić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Novi Ovršni zakon i Zakon o javnim ovršiteljima nastali su kao rezultat reforme ovršnog sustava u RH. Još 30. srpnja 2009. godine usvojena strateška studija za učinkovitiji način ovrhe i uvođenje javnih ovršitelja. Strateškom studijom utvrđeni su ciljevi reforme ovršnog sustava RH. Između ostalog opći, da ih sada ne nabrajam, a kao i određeni postupci. Institut javnih ovršitelja potpuna je novina našeg pravnog sustava. Prilikom izrade zakona ranog okvira za novi ovršni sustav nastojalo se primijeniti najbolje standarde EU kao i sve glavne točke iz preporuke Vijeća Europe još iz 2003. godine prema kojima ovrha mora biti uređena s jasnim pravnim okvirima, s jasno i jednostavno naznačenim pravima, obavezama, odgovornošću i mogućnostima svih sudionika ovrhe njome se mora osigurati i poštivanje zakona i sudskih odluka. Naročito se htjelo postići da pravni okvir bude dovoljno iscrpan u onoj mjeri kojom će omogućiti pravnu sigurnost i transparentnost ovrhe kao što mora omogućiti da provedba ovrhe bude što predvidljivija i u najvećoj mogućoj mjeri što efikasnija. Novim zakonodavnim okvirom nakon što se dosadašnji model sudske ovrhe i provedba iste se daje u nadležnost javnih ovršitelja. Zakon o javnoovršiteljskim pristojbama dio je novog zakonodavnog paketa u funkciji uspostave javnoovršiteljske službe. Ovim zakonom se uređuje obveza plaćanja javnoovršiteljske pristojbe u postupku pred javnoovršiteljima kao i pristojbeni obveznici, vrijeme nastanka pristojbene obveze, način obračuna pristojbene osnovice i niz drugih detalja. Sastavni dio ovog zakona je i tarifa javnoovršiteljskih pristojbi. Prema tarifi za prijedlog za provedbu ovrhe danu u usmenom ili pismenom obliku ovršni nalog i prijedlog za povrat u prijašnje stanje plaća se javnoovršiteljska pristojba prema vrijednosti glavne tražbine, odnosno od 50 do 250 kuna, a smatramo potrebnim posebno istaknuti da se za prijedlog za provedbu ovrhe plaća jedna pristojba i onda kada se predlaže više sredstava ovrhe bez obzira je li predložena naknadno ili istodobno. Javnoovršiteljsku službu obavljaju javni ovršitelji kao i samostalni i neovisni nositelji javne službe koji imaju svojstvo osoba javnog povjerenja. Drugim riječima na javne ovršitelje država prenosi dio svojih ovlasti. Stoga država i dalje ostaje važan čimbenik u njihovom funkcioniranju jer će nadzor nad njihovim pravilnim radom obavljati nadležna ministarstva, a zakonitost njihovog rada kontrolirat će sudovi kroz institut pravnih lijekova. Predlagatelj također ističe da upravo radi unaprijed iznijetog angažmana državnog aparata proizlazi i obaveza plaćanja pristojbi kao prihoda državnog proračuna RH. Klub zastupnika HSS-a podržava donošenje ovog zakona jer očekujemo da će primjena ovog zakona u praksi ispuniti ciljeve zbog kojih se donosi,a to su omogućavanja pravne sigurnosti i transparentnosti ovrhe te omogućavanje da provedba ovrhe bude što predvidljivija i u najvećoj mogućoj mjeri što efikasnija. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Imamo još jednu raspravu u ime Kluba zastupnika, ovaj puta SDP-a, zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvaženi predstavnici predlagatelja Hrvatske vlade i kolegice i kolege zastupnici. Dakle, ako kažemo A moramo reći i B, to bi se odnosilo na ovaj Zakon o javnobilježničkim pristojbama. Dakle, mi smo u reformi pravosuđa se opredijelili za efikasnost, to je bila glavna riječ u cijeloj reformi pravosuđa. Zbog toga smo i uveli u pravni sustav neke nove institute kao što je javnoovršiteljska dužnost. E, kad smo to već uveli onda to treba platiti. Dakle, efikasnost pravosuđa i demokracija ima svoju cijenu,a ta cijena je da se i novi institut pravni i nova institucija u pravnom sustavu mora platiti. A kad se to već mora platiti u pravosuđu je logično da se to plaća pristojbama. Ali, da ni pravosuđe ni zakoni ni nove institucije nisu svemoćne pa ni država pokazuje se baš na ovom zakonu. Dakle, mi imamo novi Zakon o ovrsi, novu instituciju, nove pristojbe, biljege, ali imamo u Hrvatskoj nezapamćenu nelikvidnost. Dakle, imamo netko kaže 35, a netko 40 milijardi kuna dospjelih nenaplaćenih ili možda čak i nenaplativih potraživanja računa, a ta situacija bi recimo pogodovala ili mogla bi reći zato uvodimo nove institute u pravosuđe kako bi odteretili,oslobodili sudove i to će se efikasno riješiti. Nije tako nažalost, nije tako. Nažalost nije tako. Dokaz još jedan da je ovrha i država da su svemoćne onda bi u Ovršni zakon barem uključili mogućnost da se plaće radnicima mogu naplatiti putem ovrhe bez nekog postupka. To nismo ni razmišljali o tome nego idemo još nešto tražiti što je možda i teže, uvođenje kaznenog djela zbog neisplate plaće. Eh, dakle u Hrvatskoj je mogao bih reći, već dugo na sceni kada se ne da ništa riješiti ajmo novu instituciju, novi Zakon i nove pristojbe i tako Hrvatska postaje skupa država, neefikasna država a mi gomilamo propise na propise. Naravno kada sam na početku rekao kada se kaže A. mora i B. mi smo to osnovali, donijeli smo zakon i moramo donijeti i ovaj Zakon. I u tom smislu Klub Socijaldemokratske partije Hrvatske podupire i glasovat će za ovaj Zakon ali evo jedan mali amandman ako smo. Recimo u članku 5. pristojbe propisane tarifom plaćaju se u državnim biljezima, ja bih rekao da se plaćaju u obliku državnih biljega a ne u državnim biljezima. Ima takvih još nekakvih stvari ali ja ću to u vlastitom amandmanu. Na kraju da ponovim nismo sretni što se gomilaju propisi, instituti i institucije a da nema poželjne efikasnosti, ali nema druge poduprijet ćemo ovaj Zakon. Hvala.
Hvala lijepo. Završena je rasprava po klubovima, prelazimo na pojedinačne rasprave. Prvi je na redu zastupnik Ivo Grbić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o javno ovršiteljskim pristojbama koje je Vlada Republike Hrvatske uputila u redoviti postupak donošenja. Prijedlog ovog zakona slijed je reforme ovršnog sustava u Republici Hrvatskoj koji je započeo u 2010. donošenjem Ovršnog zakona i Zakona o javnim ovršiteljima. Da bi se ostvarila htijenja za učinkovitošću pravosuđa i prava na poštenom suđenju u razumnom roku potrebno je osigurati brzu i efikasnu obuku. Javni ovršitelji novina su našeg sustava, uvedeni su prema iskustvima nekih Europskih zemalja čime je napušten dosadašnji model sudske ovrhe a provedba ovrhe daje se u nadležnost javnih ovršitelja. Javni ovršitelji kao nositelji javno ovršiteljske službe samostalni su i novi su u svom radu imaju svojstvo osobe od javnog povjerenja, država im prenosi dio svojih ovlasti ali isto tako valja istaknuti da država obavlja nadzor nad zakonitošću njihova rada preko nadležnih ministarstava dok sudovi kontroliraju zakonitost njihova rada kroz institut pravnih lijekova. Prijedlog zakona o javno ovršiteljskim pristojbama na neki način uokviriti će cjeloviti zakonodavni okvir javno ovršiteljske službe. Prijedlogom se uređuje obveza plaćanja javnoovršiteljske pristojbe u postupku pred javnim ovršiteljima pristojbeni obveznici vrijeme nastanka pristojbene obveze, način obračuna pristojbene osnovice, oslobađanje od plaćanja pristojbi, postupak utvrđivanja vrijednosti radi naplate pristojbi, zastara, nadzornom naplatom pristojbe i kaznene odredbe. Obveza plaćanja javno ovršiteljskih pristojbi u postupku pred javnim ovršiteljima utvrđuje se tarifom javno ovršiteljskih pristojbi koje se plaćaju za postupke ovrhe i u drugim slučajevima propisanim ovršnim zakonom. Također valja istaknuti da oslobođenje od pristojbi u parničnom i izvanparničnom kaznenom postupku i u postupku pred upravnim sporovima primjenjuju se i u postupcima provedbe ovrhe odluka donesenih u tim postupcima. Pristojba se plaća prema vrijednosti glavne tražbine kada je postupku pred javnim ovršiteljem prethodila parnica o istoj tražbini kao vrijednost zahtjeva uzima se vrijednost predmeta spora utvrđena u parnici. Propisuje se mogućnost ovršenika da prigovori previsoko naznačenoj vrijednosti glavne tražbine ali se daje mogućnost javnom ovršitelju da provjeri vrijednost glavne tražbine ako posumnja da je preniska vrijednost glavne tražbine. Na temelju iznijetoga podržavam Prijedlog zakona o javno ovršiteljskim pristojbama. Hvala.
Hvala lijepo. Evo i zadnja pojedinačna rasprava po ovoj točci dnevnog reda zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre, državna tajnice, kolegice i kolege. Za očekivati je bilo da će uskoro pred nas doći ovaj Prijedlog zakona o javnoovršiteljskim pristojbama s obzirom da smo ustanovili javno ovršiteljsku instituciju koja zaista znači uvođenje i reda i na kraju krajeva efikasnost svih ovrha. Možda je ovom prilikom za reći iako su pristojbe u granicama ekonomske moći bolje reći nemoći naših građana ali ne možemo se oteti dojmu da smo povisili pristojbe u parničnim postupcima, upravnim postupcima što svakako nije bilo za očekivati jer za vrijeme koalicijske vlasti 2002./2003. imali smo hrabrosti za 50% smanjiti pristojbe u parničnim postupcima i u svim postupcima što je bio veliki minus za sam proračun ali je to bilo u konačnici i jačanje i same institucije pravosuđa a i slobode pristupa građanina institucijama pravosuđa. Ono što također ovom prilikom želim reći da konačno evo ja vjerujem kada otpočnem s radom javno ovršiteljska dužnost i javni ovršitelji počnu s obavljanjem svoje zakonom date ovlasti da će se stati na kraj i ovo što Vlada promatra kao da se nje ne tiče a što radi njena agencija FINA. Naš Zakon o ovrsi je jasan koji govori koji se računi plijene, plijene se za tražbinu svi računi ali do visine tražbine. Ako je visina tražbine veća nego što ima sredstava na novcima računa dužnika, dakle ovršenika tada u zakonu jasno stoji odredba da se neće plijeniti ta jedna trećina koja se ostavlja za život dužnika. DA se neće plijeniti alimentacije, socijalna davanja, i takva slična, invalidnine i takva primanja. Zbog čega FINA protivno izričitim odredbama Zakona o ovrsi plijeni kompletni račun. Ja ću samo podsjetiti ali ovo je zadnja opomena koju ovdje govorimo jer smo imali nekoliko press konferencija na ovu temu, jer se na ovu temu javio i pučki pravobranitelj. Govorimo o protupravnoj naplati i za to treba odgovarati čelna osoba FINA-e. ja još jedanput apeliram gospodo iz ministarstva, gospodine ministre da skrenete pozornost premijerki da izvoli disciplinirati FINA-u odnosno njezinog čelnog čovjeka. Ne može FINA plijeniti protivno zakonu sve računa i tražiti onda od građanina da formira i da otvori nove račune, jel to u zakonu ne piše. Zakon itekako govori o računima, prema tome da je mislio da će se ovrha na takav način vršiti onda bi to zakon i rekao. Ponavljam, protupravna naplate je kazneno djelo i svim onima kojima FINA blokira čitav račun za minornu ili bilo kakvu tražbinu radi protuzakonito, radi kazneno djelo po postojećem kaznenom djelu, a sada po novom prijedlogu Kaznenog zakona još jasnije je ta stvar definirana i zapriječena veća kazna. Takve stvari zavile su u crno mnoge obitelji. Mi svi znamo koji živimo od plaće i naše su plaće velike kako bismo preživjeli za 2., 3. mjesec. Kako može čovjek sa malom plaćom, malom mirovinom preživjeti dok ne otvori novi račun i zbog čega bi on bio na to prisiljen raditi samo zato što to FINA kaže, samo zato što su kod nje i sukno i škare da to ne može tako biti. Dakle, mi imamo jednu čudnu situaciju, da svi oni kojima je data u ovlast izvršenje to je ovrha, mogu raditi i protuzakonito. Vjerojatno jer su u poziciji da tako rade. Dakle, kada im je društvo, država, kada im je zakon dao velike ovlasti, a dao im je velike ovlasti, zato postoje i striktne odredbe zakona da se tako ponašaju. 360 tisuća računa je bilo blokirano od toga je ogromna većina, gro je protuzakonitih blokada. Mi vjerujemo i nadamo se da se to više neće događati bar kada stupi na snagu od 1.1.2012. godine novi zakon. Ali građanin živi od svoje plaće, od svoje mirovine iz mjeseca u mjesec. I tražimo da se hitno prestane s takvom jednom protuzakonitom naplatom. Hvala.
Hvala lijepa. Bila je ovo zadnja pojedinačna rasprava. U ime predlagatelja, zaključno ministar Dražen Bošnjaković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Hoću reći da zaista od 1.1.2012. godine treba profunkcionirati novi sustav ovrhe i to ovrhe putem javnih ovršitelja. Ovaj Zakon o pristojbama javnoovršiteljskim je jedan od preduvjeta da bi taj novi sustav zaživo i mi smo se kod toga predlaganje vodili motivom da ne poskupimo ovrhu u odnosu na ono kakva je ona danas. Ostavili smo pristojbe na istoj razini s tim da ćemo kod određivanja u pravilniku o nagradama ili naknadama za javnoovršiteljske usluge voditi računa da te usluge koje je danas radio sud vezano za ovrhu da nikako ne bi došle da poskupe zapravo ovrhu kakva je. Što se tiče Zakona o sudskim pristojbama, točno je mi smo negdje povećali iznose sudskih pristojbi, a negdje smo smanjili, negdje smo potpuno oslobodili. Primjerice, vezano za mirenje, za sklapanje nagodbi sve do kraja postupak gdje želimo stimulirati što više mirno rješavanje sporova. Do sada smo naknadu ili sudsku pristojbu koja se tu plaćala u potpunosti smo je ukinuli. Također smo povećali recimo neke sudske pristojbe vezano za podnošenje redovnih i izvanrednih pravnih lijekova jer zapravo želimo destimulirati ljude kada idu u obijesno parničenje i zapravo kada ulažu te pravne lijekove čisto iz taktičkih razloga žele odugovlačiti spor. Tako da tu zaista mislim da je Vlada imale jedan manevarski prostor koji je dobro iskoristila. A ovo što se tiče nespretnosti vezano za ovrhe na novčanim sredstvima koje radi FINA to se naravno više neće događati, jer radilo se o jednom programu gdje se nije moglo prepoznati na računu koji je bio jedinstven za nekog građanina, koji iznos zapravo dolazi od plaće, koji iznos je primjerice alimentacija, koji iznos je naknada štete. I taj program je usklađen, jer Vlada je zadnjim izmjenama Ovršnog zakona itekako vodila računa o toj nekakvoj socijalnoj komponenti da sačuva ljudima onaj minimum za egzistenciju. Mi znamo da smo imali u određenom razdoblju da su građani mogli dati izjavu da im se cjelokupni iznos cjelokupna plaća zaplijeni, znamo da smo imali nekada praksu čak i kod prodaje nekretnina na javnim dražbama, nekretnine su odlazile za jednu jedinu kunu zapravo time vjerovnik ništa nije naplatio a dužniku bi oduzeo cijelu nekretninu. Te su stvari sve zapravo ispravljene, stavljene su na svoje mjesto. Ali novi Zakon o javnim ovršiteljima i novi Ovršni zakon vjerujem da će omogućiti jednu kvalitetniju, puno brži i efikasniju ovrhu, a time naravno i veći red i bolje funkcioniranje i na tržištu i na gospodarstvu ali i u onim međusobnim imovinskopravnim odnosima između svih drugih subjekata. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Prelazimo na Prijedlog zakona o javnoovršiteljskim pristojbama. Prvo je čitanje. P.Z. 861. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o javnoovršiteljskim pristojbama. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi dostavit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo o zaključku. Rezultat? Ovaj zaključak je prihvaćen jednoglasno sa 114 glasova.
A sada prelazimo na sljedeću točku, a to je - Prijedlog Kaznenog zakona, prvo čitanje, P.Z.E. broj 866 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe i Odbor za europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja još jedanput ministar Dražen Bošnjaković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa pred nama je tekst novog Kaznenog zakona dakle ne izmjena Kaznenog zakona kako smo dosta to često slušali nego je ovo jedan cjeloviti novi tekst Kaznenog zakona. Iznimno važan zakon. Danas smo u prvom čitanju, itekako smo zainteresirani. Već smo i kroz rasprave po odborima dobili jedan broj mišljenja koja ćemo svakako analizirati kod pripreme zakona za drugo čitanje. Ali što nas je motiviralo da idemo zapravo u izradu novog Kaznenog zakona? Postojeći je donijet '97. i primjenjuje se od '98. godine. Danas živimo dakle u 2011. godini, taj zakon više ne odgovora ni uvjetima u kojima živimo. Mnogi događaji koji su karakteristični za današnje doba, mnogi načini ponašanja više ih ne možemo podvesti pod postojeći Kazneni zakon. Kaznenim zakonom jasno štiti jedan sustav vrijednosti i njime jasno propisujemo koja ponašanja društvo neće tolerirati i u odnosu na koja ponašanja će društvo reagirati na način da ih kazneno procesuira pa u konačnici ukoliko se zapravo pokaže da je procesuiranje bilo opravdano kroz dokaze i činjenice, dakle i u konačnici sankcionirati. Vlada je osnovala jednu radnu skupinu, ekspertnu, vodila ju je profesorica Pravnog fakulteta, gospođa Ksenija Turković. Radna skupina je sastavljena od sudaca Vrhovnog suda, županijskih sudova, profesora pravnih fakulteta, predstavnika Državnog odvjetništva. Zaista je jedna iznimno stručna radna skupina koja je na izradi ovog dokumenta radila više od dvije godine. Koncem 2009. godine donijete su i strateške smjernice kojima je dat okvir u kojem bi zakon trebao biti. Naravno, postojeći Kazneni zakon koji je sada na snazi odgovorio je na mnoga pitanja i evo '98. primjenjuje se do danas i on je sam po sebi radi kontinuiteta jer ne možemo tek tako izbrisati sve ono što je u njemu. On je u velikom dijelu zapravo temelj i podloga i za sadašnji zakon. Sadašnji zakon preuzima cijeli niz inkriminacija, cijeli niz djela koja su u njemu, on ih precizira, usklađuje s određenim međunarodno pravnim dokumentima. Zato je precizniji, zato je jasniji, ali uvodi i određeni broj novih inkriminacija za koje smo rekli da odgovaraju određenim ponašanjima koja kao društvo prepoznajemo, sa kojima imamo problem i koja želimo propisati kao nepoželjna u ovom Kaznenom zakonu. Ovim Kaznenim zakonom implementiramo u naše zakonodavstvo cijeli niz međunarodno pravnih dokumenata Ujedinjenih naroda, Vijeća Europe, Europske unije, cijeli niz konvencija, direktiva, ali u ovaj zakon zapravo želimo ugraditi i dobra rješenja i dobru praksu koju smo analizirali vezano za švicarsko pravo, vezano za njemačko kazneno pravo, austrijsko i time smatramo da smo naš zakon obogatili tim dobrim … [[Loša snimka, govornik se ne razumije.]] Najvažnije novine u ovom zakonu su osuvremenjivanje gospodarskih kaznenih djela. To je bio jedan od važnih zadataka jer su ta djela u sadašnjem zakonu prilično zastarjela i ona vuku porijeklo iz društvenog vlasništva, a harmonizacija s pravnom stečevinom Europske unije potrebna je naravno i zbog našeg skorog ulaska u obitelj modernih europskih država. Ključno u ovoj glavi kaznenih djela je novo kazneno djelo zlouporaba povjerenja u gospodarskom poslovanju usmjereno protiv kriminaliteta menadžmenta u trgovačkim društvima, a novost je i kazneno djelo prijevara u postupku javne nabave kojom se nastoje suzbiti dogovori natjecatelja u javnoj nabavi, stečajna kaznena djela su također preciznije definirana pa je tako kazneno djelo povreda prava vjerovnika u gospodarskom poslovanju koje se odnosi na zlouporabu stečaja ili bankrot, prošireno i na situacije kad nije pokrenut stečaj, a došlo je do prezaduženosti. Također, inkriminiraju se i situacije zatvaranja prezaduženih firmi i osnivanja novih radi izbjegavanja obveza što je vrlo čest slučaj u praksi. Dakle nije tajna, imamo praksu da mnogi vlasnici trgovačkih društava dovedu tvrtku do bankrota, ne plate račune niti vjerovnicima niti fondovima, mirovinskom, zdravstvenom niti poreze i polako prebacuju poslovanje na tvrtke kćeri, polako prebacuju imovinu, prebacuju zaposlenike i sada kako niti uprava ne otvara stečajne postupke … [[Snimka loša, ne čuje se.]] stečajni zakon, dug se na tim tvrtkama taloži, kamate na njemu zapravo rastu i onda kada dođe stečajni postupak, kada se otvori mi zapravo nemamo, niti vjerovnici niti država nemamo u principu ništa od tog stečajnog postupka. Upravo ovdje preciznije reguliramo to ponašanje i ovdje predviđamo takvo ponašanje kao kazneno djelo. Pored toga, uvedena je i nova glava kaznenih djela protiv radnih odnosa i socijalnog osiguranja u kojoj je inkriminirana i neisplata plaća i neuplata doprinosa i s tim da moram ovdje reći, tu je bilo poprilično rasprave u javnosti zadnjih dana vezano za baš inkriminaciju neisplate plaća gdje je bilo razni tonova, gdje je bilo raznih mišljenja da će ovakva jedna inkriminacija biti udar na poduzetništvo, da će ona dovesti do gubitka radnih mjesta i da to poslodavci teško da mogu prihvatiti. Ja moram reći kao prvo da smo mi, da mi i u sadašnjem Kaznenom zakonu, važećem znači u članku 114. imamo temelja za procesuiranje neisplate plaća i doprinosa i naša sudska praksa zapravo već i pozna takve odluke i imamo odluka kojima su procesuirani i sankcionirani neki koji nisu isplaćivali plaće. E ovdje sada čini mi se samo da jasnije preciziramo i kažemo što tu želimo je neisplata plaća kazneno je djelo onda ako netko ima sredstva na raspolaganju, a ne želi platiti plaću nego ta sredstva koristi da bi stekao nekakvu korist za sebe ili za drugoga, za nekakav luksuz i samo tada je to kazneno djelo. Jer jasno nam je svima da svaki poslodavac može doći i u one poslovne probleme, ne prođe na nekoliko javnih natječaja, ne dobije posao, nema prihoda, budu mu raskinuti ugovori koje ima, netko mu ne plati račune i on je tada u objektivnim nemogućnostima platiti svoje obveze i s te strane to nije kazneno djelo. To je naprosto jedna teška situacija u poslovanju iz koje on ima druge načine kako se izvući i kako takvu situaciju izregulirati. To nije u svakom slučaju predmet kaznenog prava niti je esencijalno ako govorimo sama neisplata plaća, to je prvenstveno institut radnog prava i postoje sva druga sredstva, dakle oni civilni postupci radi neisplate plaća i potraživanja kroz ovršni postupak, kroz građanski postupak gdje je to moguće zapravo naplatiti, ali mi ovime želimo reći da je za nas kao društvo neprihvatljivo da netko tko ima novac ne plaća plaću. To je neprihvatljivo i to dakle u praksi mogu biti jedino izuzeci. Također je značajna i reforma spolnih delikata za modernu koncepciju silovanja koja se predlaže nacrtom novog Kaznenog zakona … [[Snimka loša, govornik se ne čuje.]] To je ono što je iznimno potpuno promijenilo koncept. Također je i nova koncepcija prostitucije kojom se predviđa kazneno kažnjavanje klijenata kad znaju da je prostitutka prisiljena na prostituciju, a oni pristaju na jedan takav odnos. U posebnu glavu izdvojeni su kaznena djela protiv spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djece koja su usklađena s odgovarajućom Konvencijom Vijeća Europe koja će također, čija potvrda će biti na dnevnom redu ove sjednice. Izvršena je i reforma kaznenih djela protiv časti i ugleda. Tu je bilo dosta također rasprave u javnosti vezano za kazneno djelo uvede, klevete ... [[Loša snimka, ne čuje se.]] i kleveta bilo je obuhvaćeno važećom definicijom klevete. Čak je bilo rasprave, bili su i okrugli stolovi vezano za pojedine glave ovog Zakona. Znači za pojedine vrste inkriminacija i čak je bilo rasprave da se možda cijela ova glava i sve ove inkriminacije prebace u Prekršajni zakon. Ali obzirom da su i čast i ugled pojedinca Ustavom zajamčene kategorije odlučili smo da ipak kroz kazneni zakon štitimo ove vrijednosti i na ovaj način je to nešto preciznije. Kod klevete je dakle potrebna baš ona prava namjera i želja da se iznosi nešto što je neistinito u odnosu na drugoga, a kod sramoćenja je već situacija gdje netko pronosi nešto za što nije siguran ili ne zna da li je to točno što on pronosi. Uvreda naravno ima svoj koncept koji nije bilo potrebno mijenjati. On je ostao u okvirima kakav je. Ovo je tako da kažem jedna koncepcija koju smo izvukli i gdje smo ugled imali u švicarskom i njemačkom Kaznenom zakonu, pa smo gledali njihova rješenja i otprilike jedan dio toga smo preuzeli evo i u ovaj prijedlog stavili. Pored navedenog gledali smo da poboljšamo i sistematizaciju Kaznenog zakona. Sadašnji Kazneni zakon ima 27 glava. Danas predviđamo 35 gdje smo puno bolje sistematizirali ta kaznena djela, a naravno imamo i određeni broj novih kaznenih djela primjerice protiv računalnih sustava, programa i podataka, kaznena djela protiv intelektualnog vlasništva, zatim protiv privatnosti. To smo otvorili zasebne nove glave kako bi bolje sistematizirali ta djela. Važno za istaći je i reforma samih kazni, jer novčana kazna je individualizirana prema zapravo snazi pojedinca. Više nismo u onim granicama statističkih nekakvih prosječnih dnevnih dohodaka nego prosječnog dnevnog dohotka koji ostvaruje konkretni pojedinac. Dakle, ako je netko iznimno bogat ... [[Loša snimka, ne čuje se.]] i ostvari uvažavamo zapravo potpuno njegova primanja i u okviru tih njegovih uvjeta izričemo kaznu. Jer ako je netko iznimno bogat a mi mu izričemo nekakav prosjek tada ga zapravo nismo ništa napravili. Pored toga što se tiče zatvora, zatvor je tako da kažem u odnosu na većinu kaznenih djela smo podigli taj okvir. Zakon je stroži. Međutim, jasno nam je da veliki broj kazni zatvora ... [[Loša snimka, ne čuje se.]] šest mjeseci i godinu dana. Želimo ih zamijeniti za novčane kazne, a ako ne može novčane kazne rad za opće dobro i tek iznimno zatvor. E mislimo da ovdje možemo sve one funkcije koju kazna ima, a to je znači onu njezin represivni element i onaj preventivni da možemo ostvariti kroz ovakvu vrstu kazne. Mislim nije tajna niti naravno da su nam zatvori prenapučeni da unutra imamo jako puno ljudi i upravo ovih koji su osuđeni na ove kratkotrajne kazne zatvora, a čini mi se da sa tim ne postižemo baš najbolji efekt. Sadašnjim zakonom moguće je kaznu zatvora do šest mjeseci zamijeniti za novčanu. Sada to dižemo taj prag. Dakle, one kazne zatvora godinu dana možemo zamijeniti za novčane kazne. Pored toga važno je reći zakon je stroži jer onaj maksimum koji danas imamo to je 40 godina zatvora dižemo na 50 godina i ta se kazna može izreći za najteža djela u stjecaju ako znači dođe do zbroja pojedinačnih kazni da to prelazi 50 godina. Predlaže se i veća primjena alternativnih sankcija te se širi primjena rada za opće dobro. Sada se kažem i zatvor do 6 mjeseci može zamijeniti sa radom za opće dobro dok se u ovom novom Kaznenom zakonu to širi do jedne godine. Također, ovim Zakonom reformiramo i institut zastare. Sada imamo koncepciju apsolutne i relativne zastare. I to zapravo vrlo često dovodi do teškog izračuna kada je neko djelo u zastari, kada treba pokrenuti postupak. Sada idemo isključivo na, znači jedinstvenu zastaru na način da smo povećali ovu relativnu, spustili apsolutnu i u okviru toga smatramo da smo omogućili državi da procesuira sva ona djela koja su zakonom propisana i koja se naravno u praksi pojave. Inače institut relativne i apsolutne zastare postoji još samo ne znam u Švedskoj i zaista nije više primjenjiv u kaznenim sustavima i ovdje smo, sa ovim rješenjem smo puno moderniji. A predviđamo produljenje zastare za dvije godine ako je zastara već na isteku u prvostupanjskom postupku kako bismo skinuli pritisak sa žalbenog suda, znači da može u redovnom postupku rješavati žalbu. Što se tiče rehabilitacije kaznenih evidencija i pravne posljedice osude to ćemo regulirati posebnim zakonom, a ne u okviru ovoga. Ima cijeli niz novih kaznenih djela. Primjerice jedno je značajno djelo objesne vožnje u cestovnom prometu kojim se kažnjava i kad nema posljedice. Ne mora doći do prometne nezgode. Ali ako netko vozi brže od 50 nego što je to dozvoljeno pod utjecajem alkohola, droge tada mi također možemo zapravo ga kazneno goniti i to je jedno preventivno postupanje gdje želimo utjecati na takve vozače i takve sudionike koji se ponašaju na ovakav način da ga procesuiramo, a da nije nastupila posljedica kako bi ga odviknuli, da kažem da ne uđe više u takav način ponašanja. Također kazneno djelo nasilničkog ponašanja u obitelji ono postaje kvalificirani oblik drugih kaznenih djela za koje se predviđaju teže kazne. Na primjer teško ubojstvo, teško kazneno djelo protiv spolne slobode, teška tjelesna ozljeda. Za brojna kaznena djela propisali smo više kazne ako su počinjena iz mržnje ili mržnje prema djetetu. Također predlažemo i teže kazne za kazneno djelo krađe. Sada je to do tri godine zatvora. Po ovom našem prijedlogu, na ovom do pet godina, a teška krađa sada je pet godina, a po ovom novom prijedlogu do osam godina. Također i za primanje i davanje mita predlažemo teže kazne a u skladu sa odgovarajućim međunarodnim dokumentima. Tako se kod primanja mita za obavljanje nečeg što bi osoba inače morala obaviti nepravo pasivno podmićivanje sada propisuje 6 mjeseci do 5 godina zatvora, a ovim novim zakonom predlažemo jedne do 8 godina. Za obavljanje nečeg što ne bi smio, to je masivno podmićivanje, počinitelj po sadašnjem rješenju može dobiti od 1 do 8 godina zatvora, a novi prijedlog je od 1 do 10. Isto tako kod davanja mita sada za nepravo aktivno podmićivanje propisujemo zatvor do 1 godine,a novim zakonom od 6 mjeseci do 5 godina dok se za pravo aktivno podmićivanje sadašnjih 6 mjeseci do 5 godina povisujemo godinu do 8 godina. Također, uvodimo i novo kazneno djelo nametljivo ponašanje, stalking po talijanskom kaznenom zakonu i po nacrtu Konvencije Vijeća Europe o prevenciji i borbi protiv nasilja nad ženama. Važan je i zahvat u reformu sigurnosnih mjera gdje poboljšavamo uređenje postojećih dakle sigurnosnih mjera obvezatnog psihijatrijskog liječenja, obvezatnog liječenja od ovisnosti, zabrane obavljanja određene dužnosti ili djelatnosti, zabrane upravljanja motornim vozilom uvodimo i nove dakle sigurnosne mjere kao što su obveza psiho-socijalni tretman, zabrana posjećivanja određenih mjesta i druženja s određenim osobama, udaljenje iz zajedničkog kućanstva. Dakle, sve ove otprilike 3 postoje već u Prekršajnom zakonu, ali sada ih uvodimo i u Kazneni zakon kako bismo ih mogli primijeniti i vezano za kaznena djela. Ono što je važno kod uvjetne osude, dakle sada ćemo moći ne samo da uvjetna osuda egzistira sama za sebe nego uz nju izreći cijeli ovaj niz, dakle izabrati jednu od sigurnosnih ili više od sigurnosnih mjera što bi trebalo jasno uz funkcioniranje našeg Ureda za probaciju dovesti do sasvim sigurno boljeg sankcioniranja pojedinaca koji su u kaznenoj zoni i na taj način ćemo individualizirati kaznu jer cilj kazne nije samo represija nego i resocijalizacija onoga tko je počinio određeno kazneno djelo. Da spomenem još neka nova djela koja su ovdje u novom zakonu to je u glavi - Kaznena djela protiv čovječnosti i ljudskog dostojanstva, financiranje terorizma, trgovanje dijelovima ljudskog tijela i ljudskim zamecima, zabrana miješanja ljudskih spolnih stanica sa životinjskima. To su otprilike nova kaznena djela u toj glavi. Kaznena djela protiv ljudskih prava i temeljnih sloboda imamo povredu slobode izražavanja nacionalne pripadnosti, to je jedno novo kazneno djelo izdvojeno iz sadašnjeg kaznenog djela povrede slobode izražavanja misli zbog posebnosti ovog zaštitnog objekta kojeg štitimo ovim zakonom. Također, nametljivo ponašanje to je jedno novo kazneno djelo u glavi – Kaznena djela protiv osobnih sloboda. Dakle, što se tiče kod spolnih sloboda također jedno novo djelo – Spolno uznemiravanje i to je također jedna novost koju uvodimo i cijeli dakle imamo niz vezano kod kaznenih djela spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djeteta, to je mamljenje djece za zadovoljavanje spolnih potreba. Teška kaznena djela spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djeteta po ugledu na ovu konvenciju koju ćemo ja se nadam potvrditi na ovom zasjedanju. Kod kaznenih djela protiv braka, obitelji i mladeži imamo novo djelo prisila na sklapanje braka. Kod kaznenih djela protiv zdravlja ljudi novo je istraživanje na ljudima bez njihovog pristanka. Tako da evo cijeli je niz novosti kojima ovdje pokušavamo sankcionirati neke pojave koje današnji način života je unio u društvo. Zakon je u prvom čitanju, evo iznimno smo zainteresirani za sve prijedloge, za sve vaše analize da ih vidimo do drugog čitanja i smatramo da ćemo za drugo čitanje pripremiti još kvalitetniji i bolji prijedlog. Hvala.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. … [[Upadica se ne razumije.]] Kako ne.
Da li znate gospođo potpredsjednice do kada ćemo danas raditi? Sa kojom točkom bi možda mogli završiti današnji dan?
Ne mogu vam sa punom točnošću odgovoriti na vaše pitanje, ovisi o tome koliko će sad trajati rasprava o Kaznenom zakonu, ali najvjerojatnije će se odraditi još jedna točka dnevnog reda. Ali, molim da to uzmete sa rezervom ovoga trenutka. Ima još vremena, tek je tri sata prošlo. Idemo sa raspravom. Prvi je na redu upravo u ime kluba IDS-a kolega zastupnik Damir Kajin.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, gospodo zastupnici i zastupnice. Ako i je jedna ovakva inkriminacija o podmićivanju zastupnika ona je van prostora i van vremena zato jer mi ionako o ničemu ne odlučujemo pa ne znam tko bi nama uopće dao mito. Međutim, jednako tako slažem se sa onima koji kažu da o ovom zakonu ne bi trebali raspravljati danas na +37 celzija, je da je ova dvorana klimatizirana iako se slažem da ima onih pa da smo mi možda posljednji koji bi se trebali buniti jer ima onih koji ne znam na +37 ili +39 asfaltiraju ceste. Međutim, riječ je o Kaznenom zakonu, ne bilo kojem zakonu. Zakonik znači ima 379 članaka. Ono što je izuzetno bitno članak 377. – znači danom stupanja na snagu ovog zakona prestaje važiti jasno Kazneni zakon o odredbi članka 31, Zakon o računovodstvu, odredba članka 188. Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima, članak 65. Zakona o arhivskom gradivu, članak 49. Zakona o medicinskoj oplodnji, zatim članci Zakona o trgovačkim društvima, Zakona o obveznim odnosima, o energiji itd., itd. Znači, pred nama je jasno kao što kaže ministar, kao što imamo priliku vidjeti jedan posve novi Kazneni zakonik. Biti će isto tako zanimljivo vidjeti da li će se netko na istoga pozivati kada je riječ od nekih najeksponiranijih recimo slučajeva korupcije u Hrvatskoj. Vjerojatno neće zato jer su kazne, sankcije zapravo drakonski povećane. Kao što je rekao ministar, a ovdje je na strani 4. dato koje su to zapravo novine u ovom zakoniku, vidimo da se ukida prekid zastare čime otpadaju poteškoće oko utvrđivanja radnji koje prekidaju zastaru a koje se u ovom trenutku u Republici Hrvatskoj povećavaju zbog radikalne, taj termin je upotrebljen citiram reforme kaznenog postupka onda vidimo tamo gdje je kazneno djelo počinjeno u stjecaju ako zbroj izrečenih kazni prelazi 50 godina zatvora kao jedinstvena kazna zatvora može se odrediti ona u trajanju od 50 godina, do sada je bilo 40, zatim prijedlog kaznenog zakona bitno mijenja i koncept novčane kazne tako da je napušten pojam prosječnog dnevnog dohotka te se novčana kazna izriče u dnevnim iznosima osobe prema kojoj se primjenjuje itd. Dobro, ovo se možda ne tiče samo tog zakona ali sada imamo prilike pratiti neke presude od malog Maestra itd. Izrečene su oslobađajuće ne jednom pojedincu, ja mislim da to treba pratiti u kontekstu da su postupci protiv tih ljudi upropastili tim ljudima karijere, da su materijalno ti postupci te ljude uništili, da su im uništili reputaciju, onemogućili da se bave u dogledno vrijeme sličnim poslom, jednom riječju te ljude se oblatilo i sada se postavlja pitanje kako će započeti život u svojoj profesiji ispočetka. Nitko iz tog sustava kaznene represije za ništa odgovara. Ako netko bez namjere učini i najmanju grešku propust može slijediti sudbinu osumnjičenih, optuženih, pritvorenih itd. I još nešto više puta sam o tome govorio za ovom govornicom ne vidim razloga da se nekim ljudima stavljaju lisice na ruke u onoj najranijoj fazi istraga. Ja mislim da bi to trebalo staviti na dispoziciju tim pravosudnim policajcima a ne da se ljude koji što može da ne govorim Granić, Šimić kome oni mogu nauditi, naprosto da ih se na taj način podcjenjuje. Nemojmo to naprosto raditi to ne može biti funkcija niti jedne, niti jedne kako bih rekao represivne mjere. U ovom Zakonu imam dojam da ima nekoliko apsurda, na primjer silovanje u braku. Znači taj novi zakon kažnjava se do 15 godina silovanje u braku, 5 godina više od običnog, stari Zakon izjednačuje se ... to silovanjem, ja ne znam tko će tu dokazati taj kvalificirani dio ili tu kvalifikaciju u tom obliku ali mislim da bi to u najmanju ruku trebalo biti "izjednačeno" sa starim zakonikom. Nasilništvo u obitelji, ukinuto kao posebno kazneno djelo svakom nasilniku djela kazna se drastično povećava ako je učinjeno prema članu obitelji. Stari zakon posebno djelo kazneno 6 mjeseci do 5 godina dana zatvora, da tu sada preskočim čedomorstvo ili ubojstvo zlostavljača, ćudoređe, riječ ćudoređe konačno je potpuno izbačena iz kataloga inkriminacija i sada postoje kaznena djela protiv spolne slobode. Stari zakon silovanje i druga djela regulirana su glavom Kaznena djela protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa. Krađa jajnih stanica itd., tu su eto neke nove inkriminacije po prvi puta pojavljuju. Ja što želim kazati, imam dojam da su na ove odredbe glavnu riječ i na ove sankcije imale žene koje su bile u ovoj radnoj skupini. Kada djelo počini žena kada gledam ove odredbe, kazna kao da se u usporedbi sa starim Zakonom smanjuje, kada je počini muškarac to nedjelo onda se ona povećava. Dječja pornografija, svaka jasno zloupotreba djece treba biti maksimalno kažnjena, ne znam ja bih to i na posjedovanje droga, tu bih apsolutno podržao predlagača bez obzira što sam svjestan činjenice da će neki i iz moje koalicije to osporavati. Ali ono što je možda među najzanimljivijem to je neisplata plaća o čemu je malo prije bilo govora i na jednom odboru na kojem sam prisustvovao. Znači novi Zakon tko ne isplaćuje plaće s ciljem pribavljanja protupravne imovinske koristi kazniti će se do tri godine zatvora prije nije postojalo u starom Kaznenom zakonu. Ja moram kazati, da, točno glasat ću za ovaj institut, podržavam dakako ovaj pristup, bez plaće, nisu radili niti robovi, niti kmetovi, oni bi od svog robovlasnika ili od kako se zove feudalca dobili neki smještaj, dobili bi hranu, neki možda ne bi, neki bi dobili piće, neki ne bi ali bez plaće 2011. jednostavno živjeti nije moguće. NO, vidite ovdje isto ima nekih zanimljivosti koje autori ili predlagači ovih izmjena koji su svi na državnoj plaći teško jednostavno mogu razumjeti. Ja bih se čak usudio reći da u ovom trenutku 80% ovih malih poslodavaca, malih obrtnika možda je i u težoj situaciji i od samih radnika koji rade za njih. Svatko tko ovdje sjedi ili glasa po ovim odredbama trebao bi za početak od ministara pa nadalje imati 10-tak radnika na svojoj savjesti bilo on bilo član njegove obitelji pa bi možda više cijenio i trud onih koji pune proračun. Apsolutno plaća je conditio sine qua non bilo čijeg opstanka i o tome nemamo što razgovarati. Međutim, ja to ističem da bih istakao jedna drugi moment, svi u poslovnom svijetu gospodo iz Vlade u Republici Hrvatskoj nisu isti. Imate s jedne strane tajkune, oni koji su sudjelovali u pretvorbi i privatizaciji, koji su sve dobili od države kojima se svakim novim prijedlogom zakona maksimalno izlazi u susret, kojima se pogoduje i imate one, pazite u tom poslovnom svijetu koji su doslovce počeli od ničega. Ja ne vidim da ima volje da se kriminal u pretvorbi i privatizaciji sankcionira na stranu Ustavne fraze, sve hoćemo ali očigledno ove pojedince koji su danas postali stupovi društva očigledno je da se neće dirati. Jednom riječju čovjek si postavlja pitanje, da li su isti u ovoj zemlji u tom poslovnom svijetu oni koji su '91. ili '92. nije bitno '95. dobili 5 hotela, 8 kampova, 300 apartmana i to sve za ništa jasno i onaj ugostitelj, onaj obrtnik, onaj zanatlija, onaj mali poslodavac koji ne može naplatiti od ovih prvih svoje potraživanje. Da li su isti oni kojima država čuva monopol i oni koji zbog tog monopola jednostavno ne mogu pristupiti tržištu? Ne znam, prije sam na odboru rekao, mi danas imamo situaciju da ovim velikim sustavim poslovne banke u Hrvatskoj a koje su nota bene sve u vlasništvu stranaca, izlaze u susret sa 4, 5, 6% kamata, a zato s druge strane oni mali moraju plaćati kamatu 8, 9, 10%? Da li su isti oni isti oni koji koriste hiljadu hektara npr. turističkog zemljišta i od '91. državi ne plaćaju ili nije bitno kome, niti kune, a s druge strane imate jednog malog ugostitelja koji za jednu terasu od 100 kvadratnih metara godišnje mora prije svega nekom gradu ili nekoj općini izdvojiti stotine tisuća kuna? Da li su isti oni koji su privatizirali medije i oni koji jasno u tom medijskom prostoru počinju od ničega? Tko je s druge strane generator jednog takvog stanja u Hrvatskoj, znači tog jednog općeg neplaćanja gdje je ta insolventnost u ovom trenutku premašila cifru od 15, a možda i više milijardi kuna? Mišljenja sam bez obzira što će me neki demantirati da državne tvrtke sada podmiruju svoje obveze da je to na prvom mjestu država. Mi smo ove dvije godine o 1.7.2009. do današnjeg dana izgubili 140 tisuća radnih mjesta. Investicije iz državnog proračuna ili kvazi tih parafiskalnih fondova jednostavno su presušile, presušilo je i strano ulaganje. Prošle godine imali smo stranih investicija realiziranih u Hrvatskoj u iznosu od nekih 400 i nešto milijuna USA dolara, godinu dana prije toga znači 2009. dvije milijarde i nešto, a 2008. 4 milijarde i nešto. Dobro sada su se počeli raditi neki mostovi itd. ali od toga zasigurno neće biti ništa. Ovdje imamo i nove institute, subvencijska prijevara neću je citirati kako je ona definirano zakonom, apsolutno da, podržavam. Što će bit sa brodogradnjom koja je primila 40 milijardi subvencija? Dogovor u postupku javne nabave apsolutno podržavam, ali treba ovdje izvesti ili bolje rečeno uvesti novo djelo, davanje lažne ponude koja se izražava u onoj najnižoj nerealnoj cijeni, a s ciljem da se eliminira vaša konkurencija, a zna se da se posao ne može po onoj cijeni obaviti. Sramoćenje odnosno po mom sudu ovdje su kazne previsoke. To vidim iz svog primjera, sporim se sa HRT-om traže od mene 110 hiljada kuna, parnični trošak, kamatu preko 200 hiljada kuna. I mislim da bi u ovim predloženim kaznama jednostavno trebalo imati mjeru. Točno je u medijima ima i tzv. novinarskog reketa, apsolutno novinar mora biti slobodan, on mora imati potpunu slobodu, zato sam protiv ovih instituta i ovakvih kazni. Ali ako je netko dobio novac da bi nekog drugog oblatio ili je taj nekome u javnom mediju dao novac da se on promovira, ovaj drugi ne može ili marginalizira to treba uvesti kao novu inkriminaciju. Što se tiče seksualnog odnosa s djecom imam dojam da bi Berlusconi još uvije tu došao u ovoj zemlji "na svoje". Seksualni odnos sa učenikom, vidim ovdje gore imamo jednu do 10 godina, a ovdje 6 mjeseci do 5 godina. Tu pedofiliju doista treba iskorijeniti. Želim vjerovati da u nekim vjerskim zajednicama u Hrvatskoj toga nema, ali bez obzira gdje se pojavi po tome treba udariti. Imamo novi zakon, dobro je da se on pojavio i treba mu dati podršku da ide u drugo čitanje, ali mislim da bi ovakav zakonski prijedlog u najmanju ruku trebao dobiti priliku da se raspravlja u tri čitanja. A pogotovo je ono što je opasno kada te DORH optuži kada te liši slobode, kada si ti za sve kriminalac, potom te sud oslobodi i onda dobiješ na TV-u 10 ili 15 sekundi pa onda ti se ponovno vrati u zajednicu iz koje si potekao kao jednakopravan i slobodan čovjek.
Hvala lijepo kolegi Kajinu. Da ne gubimo vrijeme idemo odmah sa sljedećom raspravom. U ime kluba SDP-a zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala vam lijepa. Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Evo prijedlog Kaznenog zakona čekali smo 8 punih godina. Prijedlog Kaznenog zakona klub SDP-a u ovom prvom čitanju će podržati. Mnogo suvremeni inkriminacija se u njemu našlo, mnogo stvari na onom tragu iz 2003. godine koji su u ono doba bile vrlo napredne i suvremene su prihvaćene. To je nama jedna satisfakcija ali ipak da je onda oporba tj. HDZ glasovao za taj zakon sigurno i gospodarskih problema bilo bi manje, jer puno tih gospodarskih inkriminacija i na današnjem tragu osuvremenjenih danas imamo i imat ćemo u Kaznenom zakonu. Međutim žalosno je ipak što moram konstatirati evo da nekako kao da je kraj godine, ocjene su zaključena, a mi raspravljamo, a kao da profesor tumači najvažnije teme bez nekakve provjere kako će to adresati prihvatiti i dati sugestije. Žalosno je da u temeljnom zakonu jedne zemlje poslije Ustava, a to je sigurno Kazneni zakon uz Građanski zakon da su temeljni zakoni jedne zemlje, raspravljamo ovako u popodnevnim satima pred kraj ustane pauze za rad SAbora. To sigurno nije ohrabrujuće i nije podrška onome što i iza čega stoji jedna čitava radna skupina koja je radila na ovakvom jednom ozbiljnom projektu. Međutim, evo mi ovdje iz obrazloženja vidimo da je Vlada formirala radnu skupinu tek 2009. godine, a nama kada smo predlagali mnoge stvari na onom tragu kaznene novele iz 2003. rečeno je, mi smo formirali radnu skupinu, radimo na izmjenama Kaznenog zakona. Evo sad se vidi istina da praktički na tom radu, na radu Kaznenog zakona radi se tek od 2009.godine. Ono što općenito mogu reći, a isto tako i u pogledu općeg dijela Prijedloga kaznenog zakona da se ostaje na tragu najsuvremenijih polazišta u sudioništvu, u supočiniteljstvu, dakle da se odvajaju izvršitelji odnosno počinitelji i složena pitanja koja su izazivala čitav niz teoretskih dilema i onda samim time otežavala primjenu da se razrješavaju. Međutim, ono što također općenito mogu kazati već na početku pa onda kasnije nešto detaljnije, kad budem govoriti i o posebnom dijelu, o našim opservacijama, da na neki način povreda dužne pažnje, dakle nemar odnosno nehaj ne doživljava adekvatnu sankciju, a suvremeni uvjeti života, uporaba opasnim stvarima i tvarima zahtijevaju pojačanu dužnu pažnju i to smo na neki način očekivali da će imati odraza ne samo u sankcijama, ne samo u kaznenim djelima nego jednostavno tako i u samim kaznenim sankcijama. Jer namjera, s namjerom možete počiniti zločin, ali sa nemarom i sa teškim povredama dužne pažnje, ali još uvijek ste u granicama nehaja, možete prouzročiti strašni gubitak i ljudskih života i materijalnih davanja. Zato mnoge teorije, pogotovo u Njemačkoj polaze od toga da čak suvremeni način poslovanja i života zahtijeva gotovo zbog samih posljedica, a kazneno pravo nikad se ne može, bez obzira na zločinačku volju, ne može udaljiti od onoga što je kazneno djelo prouzročilo u stvarnom životu, a to su teške posljedice. Dakle, čak idu na gotovo izjednačavanje samog stupnja krivnje. Ono što također sa zabrinutošću moramo istaknuti da nema kaznenog djela kršenja zakona od strane suca i pravosudnog dužnosnika, a ustanovljuje se što je sasvim dobro, kazneno djelo koje sankcionira zastupnike. Imamo kaznena djela upravljačkih struktura što je dobro, odgovornost izvršne vlasti, a nikako nemamo odgovornost … [[Ne razumije se.]] nego se povlači pod službeničku odgovornost što je apsolutno neadekvatno, a to smo imali sve do mini reforme kaznenog zakonodavstva, do '97. godine. Isto tako, kaznena djela onečišćenja okoliša koja se u pravilu vrše sa nemarom, sa nehajem, sa takvim oblikom krivnje ne doživljavaju adekvatnu kaznenopravnu sankciju. U pogledu, evo preći ću na sam posebni dio pa evo kod pomaganja. Dakle već sam rekla da kod počiniteljstva dakle predlagatelj definira da je počinitelj ona osoba koja sama ili posredstvom druge osobe počini kaznena djela. Dakle, preuzima institut odnosno teoriju vlasti nad djelom što je svakako dobro u odnosu da razgraničimo izvršitelja odnosno počinitelja od drugih sudionika tj. poticanja i pomaganja. Međutim, tu dolazimo do drugog teoretskog problema koji ima i reperkusije u praksi kako ćete kad imate samo i isključivo teoriju vlasti nad djelom razlikovati takvu osobu koja počini kazneno djelo koje je strogo individualne naravi. To su ona kaznena djela delicta propria koja može učiniti samo određena osoba. Samo službena osoba može odgovarati za službeničko kazneno djelo, a ovdje imate i osobu koja posredstvom takvog izvršitelja koji nije poduzeo radnju izvršenja, ali je to učinio posredstvom druge osobe. Praksa će doći do silnih problema. Jednako tako kod čedomorstva. Dakle, to je privilegirani oblik kaznenog djela usmrćenja kad majka izazvana poremećajem nakon poroda usmrti dijete kako će, dakle to je samo privilegirano kazneno djelo za majku. Ali ovdje vi kažete da posredstvom i druge osobe počini kazneno, ne može to učiniti otac i biti privilegiran, dakle dolazimo do problema kod delicta propria. To i teorija skreće pozornost, na kraju krajeva to vi obrazlažete u zakonu. To će izazvati izvjesne poteškoće u primjeni. Kod vrste kazni vidimo da je maksimalna kazna zatvora do 20 godina, odnosno kazna dugotrajnog zatvora 40 godina, ali izuzetno za stjecaj najtežih oblika teškog kaznenog djela uvodi se kazna zatvora od 50 godina. Mi smatramo i dalje i ostajemo na tom tragu da za najteže oblike najtežih kaznenih djela upravo zbog generalne prevencije, ali jednako tako i kod specijalne prevencije, a to je na kraju krajeva i na tragu istraživanja javnog mnijenja koje pozna takve situacije u kojima se doživotna kazna zatvora kao jedna kapitalna kazna u jednom zakonodavstvu nakon ukinuća smrtne kazne pokazuje kao društveno opravdana i pravedna. Jer ljudi znaju, građani znaju da postoje takve situacije, postoje ubojice iz zanata. Dok god postoje ljudi koji ubijaju druge bez ikakvog povoda, bez ikakvog razloga, nevine ljude koji ničim nisu doprinijeli tome da su lišeni života, koji to učine prema maloljetniku, prema trudnicama, prema nemoćnim osobama, da zaslužuju takvu kaznu, i koji su spremni ponovo to učiniti. Dakle, vi ćete reći 50 godina je gotovo isto, međutim doživotna kazna zatvora poznata je u Europi i nema nikakve prepreke da ona ne bude kao jedna mjera, jedna snažna mjera kako društvo će se boriti i protiv takve vrste najokorjelijih kriminalaca. U sigurnosnim mjerama možemo reći da čitav niz suvremenih mjera koje se pojavljuju kao pristup, zabrana pristupu na određena mjesta, udaljenje iz zajedničkog kućanstva, zabrana pristupa internetu su zaista na tragu suvremenog života i prate dakle i kazneno pravo i prati svojim inkriminacijama i adekvatnim sankcijama. Jednako tako možemo reći i za kaznena djela protiv čovječnosti i ljudskog dostojanstva. Sada vidimo da nisu bili u pravu oni koji su htjeli da se iz kaznenog zakonodavstva eliminiraju kaznena djela protiv ljudskog dostojanstva, bilo da se ona ovdje pokazuju ili kao kaznena djela uvrede, klevete, sramoćenja što smatramo da je odlično rješenje jer čovjekov život, njegov integritet, njegova imovina i ljudsko dostojanstvo su temelji njemu. Ako čovjeka lišimo, možemo ga lišiti imovine, ali ne možemo ga lišiti ljudskog dostojanstva. Tako svima onima i onima koji pišu po naredbi u cilju neprovjerenog kapitala i njihovih vlasnika poručujemo da se društvo neće tu kapitulirati i tu vam odajemo priznanje. Jer na kraju krajeva svi ti koji su to od nas tražili, kada bi njihovo dostojanstvo, od njihovog kolege bilo ugroženo prvi su trčali na sud i to treba reći. Dakle, tu ne treba biti nikakav populist niti podilaziti nečemu što nije dobro ni za koga jer ako relativiziramo istinu i laž mi smo gotovi i propali smo kao društvo i opstanak naš nije zagarantiran bez obzira na vlastiti teritorij. Mi smatramo da kazneno djelo trgovanje ljudima i trgovanjima djelima ljudskoga tijela su najteži oblici i trebalo bi ovdje predvidjeti maksimalnu kaznu za najteže oblike pogotovo ovdje posebno spominjem teško ubojstvo da bi trebalo nadopuniti upravo tko drugog ubije radi trgovanja ljudskim organima. To je nešto najmonstruoznije i to mora imati kakvu takvu posljedicu. A to nije ovdje stipulirano posebno. To ne možemo dati sudskoj mašti interpretaciju da bi se to moglo podvući pod kazneno djelo iz koristoljublja. To nema veza čak i sa koristoljubljem. To je nešto što je najmonstruoznije. To su kaznena djela ne samo protiv čovječnosti, nego protiv čovječanstva. I to molim da razmotrite kao posebno kvalificirano djelo ubojstva kao teško ubojstvo da se i posebno to naglasi. Nepružanje pomoći i napuštanje nemoćne osobe nisu nekakva kaznena djela koja se tu negdje oduvijek u našem kaznenom zakonodavstvu nalaze. Mi moramo jačati solidarnost. Dakle, tko napusti nemoćnu osobu, tko joj ne pruži pomoć ne može biti kazna do jedne godine. To znači uvjetna osuda, a to znači ništa. To su ona bagatelna kaznena djela, a mi moramo jačati solidarnost u našem društvu, pa prema tome tu bi minimum trebao biti tri godine. I time šaljemo poruku da smo društvo solidarnosti. To se od nas očekuje u Europskoj uniji da tako nastupamo, a tim više i tim prije onda u vlastitoj zemlji. Kod kaznenih djela protiv radnih odnosa i socijalnog osiguranja bez obzira što su sva kaznena djela nabrojana mi ovdje imamo jednu ozbiljnu primjedbu prije svega kod neuplate doprinosa. Prema tome, ne može to biti zapriječena kazna do jedne godine. Tu je čovjek ugrožen i kasnije njegova mirovinska prava, njegova zdravstvena prava. To su ozbiljna djela koja na kraju krajeva država onda snosi sve te troškove. Prema tome, ne treba privilegirati i ići u susret takvim nekim poslodavcima. E sad smo kod neisplata plaća. Ne može biti kazneno djelo neisplata plaća. Pa koliko plaća? To vam je onda jedino na tragu kad su se ženske udruge i skupa sa nama 2000. i prije 2000. zalagale da čitav niz kaznenih djela koje štite ženu, pogotovo od nasilja, pogotovo od nasilja od partnera u obitelji mora biti sankcionirano. I zato je šteta, pa ću odmah povući paralelu i s time da je izbačeno kazneno djelo zlostavljanja u obitelji, jer tobože nije inkriminacija bila, zakonski opis nije bio dovoljno precizan. Pa onda kad nije bio dovoljno precizan predlagači nisu znali kako će ga napisati pa su ga izbrisali. To ne može biti dobar način. Ne možemo samo kroz laku i tešku tjelesnu povredu to inkriminirati. Dakle, neisplata plaća. Ne može biti neisplata plaća, nego neisplata plaće. U slovenskom kaznenom zakonu samo tko dio plaće ne isplati se kazneno progoni. Prema tome, kad dakle to me podsjeća na ono kad žena tuži da ju je partner udario, kaže sudac još u to doba prije deset i više godina pa koliko vas je puta udario. Jedan put. Pa jedan put pa ti već na sud! Tako jednako i za neisplatu plaća. Radnik treba dobiti zasluženo i to treba na takav način i sankcionirati. Ono što moram također posebno naglasiti, a to su upravo kaznena djela protiv braka, obitelji i djece, da povreda dužnosti i uzdržavanja ne može biti kažnjena samo do jedne godine. To je također onda uvjetna osuda i misli se da država ne misli ozbiljno. Ono što također ne možemo ići u susret samim farmaceutskim tvrtkama kod krivotvorenja lijekova ili medicinskih proizvoda tko jedan drugome uzme takav recept kaznit će se do pet godina, a nesavjesno postupanje pri pripravljanju i izdavanju lijekova gdje treba zaštititi same potrošače odnosno pacijente samo do tri godine. Tu je jedan nesrazmjer. Također kaznena djela protiv okoliša imaju male, ako su sva dobro obuhvaćena imaju male sankcije. Ono što posebno želim napomenuti to su kaznena djela protiv imovine. Dobro su obuhvaćena ali moramo upozoriti da vi jednostavno i to kod kaznenih djela protiv gospodarstva možete opljačkati čitavu imovinu u Hrvatskoj i privatnu i državnu i da dobijete maksimalnu kaznu 10 godina ukoliko to nije učinjeno silom ili prisilom. Dakle, sva kaznena djela zlouporaba povjerenja u gospodarskom poslovanju, ono što smo imali 2003. godine konačno evo došlo je ovdje do izražaja. Isto tako kod zlouporaba prava vjerovnika u gospodarskom poslovanju. Ali posebno naglašavamo, dakle da je izostalo kazneno djelo kršenja zakona od strane suca jer su sva kaznena djela protiv pravosuđa odlično obuhvaćena i onda je logično kad se sudu i sucu i pravosudnom dužnosniku daje tolika zaštita da onda mora imati odgovornost tim prije što se ustanovljuje i odgovornost za saborske zastupnike. Mi moramo ustanoviti kazneno djelo kršenja zakona od strane suca. To su oni koji svjesno krše zakon na štetu druge stranke. Dakle, nešto bi, bilo bi sankcionirano nešto što se ni zdravom logikom ne da objasniti. Suci su neovisni, ali nisu neovisni od zakona i od zdrave pameti. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Sljedeći je na redu u ime Kluba zastupnika SDSS-a zastupnik Milorad Pupovac.
Gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovo je doista obiman, važan i za sadašnji hrvatski trenutak veoma bitan zakon. Promjene, nove glave, nove teme, nova tematika koje su unešene u ovaj zakon sasvim sigurno se ne mogu obuhvatiti u raspoloživo vrijeme koje mi u ime kluba možemo iznijeti. Ja ću se zbog toga ograničiti samo na neke aspekte. Prvo, što se tiče časti, ugleda, klevete ja mislim da je dobro da su sankcije za povredu časti, povredu ugleda povećane i dobro je da je to ostalo u Kaznenom zakonu. I to zbog toga što je taj fenomen od ovoga Sabora ovdje i iskaza koje možemo čuti od ljudi koji govore u ovom Saboru, pa do ljudi koji u različitim okolnostima govore izvan Sabora, u medijima ili od strane onih koji predstavljaju same medijske aktere pokazuju veoma nizak stupanj odgovornosti kada je u pitanju govor prema drugim ljudima. I iz tog razloga s jedne strane je dobro što se odustalo od ideje da postoji zatvorska kazna za novinare ili za aktere koji iznose određene činjenice koje bi netko mogao interpretirati kao klevetu. Ali s druge strane sasvim sigurno da je dobro da je zakonodavac predvidio razmjerno visoku novčanu kaznu za ovu vrstu kaznenih djela. Drugo, što se tiče članka 133. i općenito cijele glave koja se odnosi na kaznena djela protiv radnih odnosa i socijalnoga osiguranja bez obzira na činjenicu da odluka zakonodavca i odluka predlagatelja u ovom slučaju ministarstva da se onima koji ne isplaćuju plaće uvede zatvorska kazna, a može otvoriti pitanje na koga se sve to odnosi, na koga se sve treba odnositi i koji su to uvjeti pod kojima se treba izuzeti pojedine privredne subjekte koji nisu svojom krivicom ili svojom odgovornošću dospjeli u situaciju da ne mogu isplaćivati plaće svojim zaposlenicima i bez obzira na to što se očito ekonomski odnosi ne mogu predvidjeti ili regulirati zakonskim regulativama nema nikakve sumnje da mi svi znamo da već godinama postoji praksa namjernog izbjegavanja plaćanja zarada, plaća i doprinosa. Namjerno ne izvršavanje zakonskih obaveza i da to namjerno neizvršavanje zakonskih obaveza mora biti sankcionirano. Posebno ukoliko se utvrdi da ljudi koriste najrazličitije mehanizme ne bili novac koji zarađuju na neki drugi račun prebacili kroz neki drugi oblik financijske aktivnosti smjestili, a istovremeno izbjegli platiti ono što se platiti mora. Što se nas tiče u klubu SDSS-a neisplaćivanje plaća je ravno uzimanju novca iz tuđega džepa i narušavanje socijalne i ekonomske sigurnosti dobroga dijela naših građana. Drugo ili treće se tiče proizvođenja trgovine i posjedovanja droga. Mi mislimo da je sve što se tiče trgovine, što se tiče proizvodnje i što se tiče trgovine droga u ovom zakonu za nas prihvatljivo, ali gospodine ministre smatramo da mjera u kojoj se oni koji posjeduju lakše droge tretira ovim zakonom, dakle Kaznenim zakonom, je mjera koja nije primjerena i mjera koja neće polučiti adekvatne rezultate. Drugim riječima, vi ćete ukoliko ovako ostane, a mi predlažemo da se to izmijeni tokom drugog čitanja, vi ćete onda prvo povećati broj slučajeva za istražne organe i za sudske organe koji ionako još uvijek nisu dovoljno osposobljeni da se nose sa tim teškim, drastičnim fenomenom koji ugrožava zdravlje, koji ugrožava obitelji, koji ugrožava sigurnost, a istovremeno nećete moći doći do onih koji zapravo proizvode i onih koji trguju drogama. Dakle, naš prijedlog je da se posjedovanje lakih droga također kažnjava, ali ne na način na koji se to predlaže ovim zakonom nego da se to tretira kao prekršajno djelo i da se na taj način izbjegne i žigosanje mladih ljudi koji u različitim socijalnim okolnostima dospijevaju do toga da su izloženi izazovima posjedovanja ili konzumiranja lakih droga, a da ih se zbog toga ne usmjerava i ne kategorizira u kategoriju ljudi gdje oni to zapravo ne pripadaju. Što se tiče okoliša, kao što je kolegica Marinović već kazala veoma je značajno da je ova glava ovako dobro razrađena i ja ne mislim da su kazne preslabe, ja mislim da su kazne solidne. Mene više, mnogo više brine do koje mjere će se to doista poštivati. Do koje mjere smo mi osposobljeni, do koje mjere mi imamo stručne ekipe koje će odgovarati na zahtjevne postupke koji će iz ovoga proizlaziti i pomagati onima koji će trebati suditi u ovakvim stvarima. Drugim riječima, do koje mjere ćemo mi kao država osigurati da imamo ono što je potrebno da bi se ne samo utvrdila činjenica namjernog ili nenamjernoga onečišćenja okoline nego da bismo utvrdili razmjere, da bismo utvrdili količinu, da bismo utvrdili prirodu i različite druge oblike onoga što je potrebno, a posebno do koje mjere imamo osposobljene ljude koji će to pratiti. I naravno posebno mislim na svijest o tome što zapravo znači ta vrsta kaznenoga djela zagađivanja okoliša. Također, što se tiče prometa – kazne u prometu također djeluju veoma oštrim, u nekim slučajevima djeluju i drakonskim. Ali, nema nikakve sumnje … [[Loša snimka, ne čuje se.]] Ja pretpostavljam da će najčešće ove vrste kazne koje su predviđene biti zamijenjene kaznama rada za opće dobro pa pretpostavljam da iz toga razloga to neće donijeti neko veliko opterećenje, bilo u radu sudova, bilo u penalizacijskim ustanovama, ali sasvim sigurno jesu dobar instrument i dobar mehanizam za sve one koji još uvijek u uvjetima razmjerno slabe osjetljivosti poštivanja zakona i pravila na cestama bilo u gradu ili naseljima ili izvan njih zapravo ne poštuju tu vrstu neophodnih pravila. Što se tiče članka 321., dakle pozivanje na nasilje i na mržnju, ovdje smo … /Loša snimka, ne čuje se. Radi tehničkih poteškoća izostavljen je dio fonograma./ I političke vjerske i druge razlike jer tog oblika pozivanja na mržnju i nasilje prema onima koji su drugačijeg političkog opredjeljenja, onih koji su drugačije etničke ili vjerske pripadnosti na žalost imamo svakodnevno u Hrvatskim medijima. [[Loša snimka, ne čuje se]] općenito cijele glave koja regulira pitanje biračkog prava. Ja mislim da je to iznimno važno s obzirom na činjenicu da svi znamo da postoje nesređeni birački popisi, mi svi znamo da postoji neažurna evidencija kada je u pitanju potpunost biračkih potpisa a to znači i pitanje etničke pripadnosti kao važnog elementa za ostvarivanje biračkog procesa u Hrvatskoj s obzirom na Ustavne odredbe i odredbe Ustavnog zakona i Izbornog zakona, na žalost do sada nije bilo nikakvih sankcija za situacije kada bi ljudi došli na biračka mjesta i onda bi se našli u okolnostima u kojima nisu bili upisani u biračke popisa u kojima njihova etnička pripadnost nije bila upisana ili sve ono što je relevantno za normalan i regularno ostvarivanje njihovog biračkog prava. I na kraju odredbe ovoga Zakona koje reguliraju pitanje negiranja relativiziranja i vrijeđanja. Zločina genocida, agresije, ratnoga zločina ili zločina protiv čovječnosti. MI svi veoma dobro znamo da u našoj zemlji postoji čitav niz objektivnih pokazatelja kako se to činilo, kako se čini i kako se još uvijek radi. Sa iznimnom radoznalošću ćemo pratiti kako i na koji način će se odredbe ovoga Zakona koji podržavamo pratiti i u tom segmentu. Inače Klub zastupnika SDSS-a kažem podržat će u prvom čitanju ovaj zakon i nadamo se da će u ovim segmentima [[Loša snimka ne čuje se.]]
Hvala lijepa. Na redu je Klub HDZ-a uvažena zastupnika Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, gospođo državna tajnice sa suradnikom i kolegice i kolege. Klub HDZ-a podržat će donošenje novog Kaznenog zakona u prvom čitanju, Prijedloga zakona. Ja bih ovdje htjela reći da postojeći Kazneni zakon iz 1998. godine koji je stupio na snagu 98. godine je do sada doživio već niz izmjena i novela, 12 puta je mijenjan kroz ovo vrijeme, naravno prilagođavajući se i gospodarskim i tehnološkim i opće društvenim izmjenama da bi bio uvijek u skladu zapriječiti određena ponašanja društveno nepoželjna ali koja su se javljala možda u drugom obliku, pa se onda njihov činjenični opis premda ih se prepoznavalo nije mogao podvest pod onaj opis koji je sačinjavao biće kaznenog dijela prema Zakonu. Moram reći da mi je žao što je izrečena tvrdnja da sada iz ovog Prijedloga zakona vidimo daje Vlada tek 2009. imenovala neku radnu skupinu, a eto na sve prijedloge i pitanje SDP-a je tek odgovarala da radna skupina radi a zapravo nitko ništa nije radio do 2009. godine. To jednostavno nije pristojno reći da Vlada laže jer ovih 12 izmjena od 98. do danas nije palo s neba sve je to radila neka radna skupina koju je Vlada imenovala i to radna skupina koja je uvijek bila sastavljena i od sveučilišnih profesora, od sudaca Vrhovnog suda, glavnog državnog odvjetnika, sudaca kao što je sada bila sastavljena ova radna grupa. Dakle, sve izmjene i prijedlozi izmjena Zakona su pripremljeni na način da je konzultirana i znanstvenici i praktičari i suci. Naravno vidjevši da je tih izmjena već toliko da su potrebne daljnje izmjene radi modernizacije teksta kaznenog Zakona, zaista je Vlada 2009. imenovala jednu novu radnu skupinu, daleko proširenu i veću radi zahtjevnosti posla jer je trebalo pročešljati da tako kažem sve odredbe postojećeg zakona i uskladiti ih sa gospodarskim i inim trendovima i rezultat rada te radne skupine je ovaj Prijedlog zakona koji je pred nama. Što ja bih rekla da ovaj novi Kazneni zakon zapravo nije revolucionaran Zakon odnosno nije tako nov kao što je to bio zakon o kaznenom postupku gdje smo zaista donijeli novi Zakon koji je prihvatio potpuno nova načela i rekla bih stubokom izmijenio način kaznenog progona i vođenja kaznenog postupka prije svega u onom predsudskom dijelu dakle prepustivši istragu tužiteljstvu u cijelosti. Ovaj Kazneni zakon zapravo u cjelini štiti sva ona društvena dobra koja su zaštićena i sadašnjim Kaznenim zakonom, samo na neki način uvodi nova kaznena djela ili poboljšava opise postojećih kaznenih djela da bi se ona mogla zaštiti što efikasnije. U nekoliko smjerova idu ove izmjene, a to su i u dijelu reforme općega dijela, reforme u odnosu na sankcije kako kazne zatvora tako i novčanu kaznu, u općem dijelu također kroz reformu uvjetnoga otpusta, kroz reformu sigurnosnih mjera, oduzimanje imovinske koristi i predmeta i reformu instituta zastare. Možda je ovdje važno reći da ovaj dugogodišnji problem s kojim s susrećemo mi u Hrvatskoj ali tako i u drugim zemljama i svijeta to je prenapučenost zatvora. Kao što iz mnogih izvješća i Ministarstva pravosuđa i pravobranitelja vidimo da je prenapučenost u našim zatvorima preko 50% povrh određenih normativa. Uočilo se da otprilike trećina svih zatvorskih sankcija dakle su kratkotrajne zatvorske kazne, da se udio novčanih kazni smanjuje upravo zato jer se gotovo u većini slučajeva te novčane kazne zamjenjuju kaznom zatvora. Prema tome u tom dijelu je trebalo učiniti neke očite reforme, te reforme idu prema tome da se sada postojeći zatvor prema postojećem tekstu zakona može biti od 30 dana do 15 godina, a dugotrajni od 20 do 40 godina. Ovim novim prijedlogom se predlaže da minimalno trajanje zatvorske kazne može biti 3 mjeseca, dakle zatvor od 3 mjeseca do 20 godina i dugotrajni zatvor od 21 do 40 godina, iznimno ova dugotrajna kazna zatvora se može izreći do 50 godina samo za stjecaj teških kaznenih djela. Možda je zanimljivo reći da u ovom trenutku u Hrvatskoj najtežu kaznu dugotrajnog zatvora od 40 godina za kaznena djela u stjecaju odslužuje 9 osoba. Prihvatio se radna skupina je predložila i Vlada je prihvatila prijedlog da se ovaj dugotrajni zatvor poveća na 50 godina, da se što duže onemogući izlazak na slobodu onim najokorjelijim počinitelja kaznenih djela za koje zaista uz sve psihosocijalne tretmane je gotovo beznadna mogućnost resocijalizacije ili se ona svodi na minimum. Ono što je bitna novina ovoga prijedloga je iznimnost kratkotrajnih zatvorskih kazni, pa se zato do 6 mjeseci može izricati samo iznimno ako se nisu ispunile pretpostavke za izricanje uvjetne osude i ako se može očekivati da se novčana kazna ili rad za opće dobro neće moći izvršiti. Dakle, princip je da se izriče novčana kazna da novčana kazna se ne zamjenjuje samo tako zatvorskom već da se i to je novina, da se naplaćuje prisilno putem POrezne uprave, pa tek ako se ne uspije naplatiti prisilno da se zamjenjuje radom za opće dobro. A ukoliko nema pristanka ili se ne može zamijeniti radom za opće dobro, tek onda će se zamijeniti za kaznu zatvora. Ja bi ovdje malo problematizirala zamjenu novčane kazne. Ovim zakonom je predloženo da se dnevni iznos novčane kazne zamjenjuje za 2 sata rada za opće dobro. To mi se čini ne znam mislim da je to neprimjerno. Zamjenjuje se dakle dnevni iznos se zamjenjuje jednim danom zatvora, ako se dobro sjećam da je tu predloženo, a samo sa dva sata rada za opće dobro. Ako je dnevni iznos novčane kazne bi trebao biti dnevnica nešto što osoba može zaraditi za jedan dan, onda bi trebala i odraditi kao supstituciju za to i odraditi malo više od dva sata rada za opće dobro. Također u ovom dijelu kaznenom koji utvrđuje sankcije je primjetno jačanje uloge i primjena alternativnih sankcija i reforma mjera upozorenja. Uvjetna osuda koja se sada primjenjuje kroz sustav probacije uz izricanje posebnih obveza, individualizacija kazne i postizavanje svrhe kažnjavanja. Također izricanje kazne rada za opće dobro odnosno mjere rada za opće dobro, sada je produljeno na mogućnosti izricanje kazne kada se može izreći zatvor do jedne godine i novčana kazna do 360 dnevnih iznosa, a kada je propisan zatvor do 6 mjeseci mora se zamijeniti radom za opće dobro. I sve su to mjere koje bi trebale potaknuti i na neki način primorati suce na izricanje ovih alternativnih sankcija. U dijelu reforme uvjetnog otpusta koji se predlaže, predlaže se da odluče o uvjetnom otpustu sud, što držim da je dobro, a ne povjerenstvo kao neko tijelo zatvorskog suda ili Ministarstva pravosuđa, jer se na neki način zaista radi o promjeni odluke koju je izrekao sud. Dakle, tu ovako ili onako dolazi do smanjenja kazne i sada se to može odlučiti tek nakon izdržane polovice kazne. S tim da je minimalno provedeno tri mjeseca odslužene kazne u zatvoru. U dijelu reforme sigurnosnih mjera dakle koje se mogu izricati uz kaznu. Dakle uz poboljšanje uređenja svih postojećih mjera, obvezatnog psihijatrijskog liječenja, liječenja od ovisnosti, zabrana obavljanja određene dužnosti ili djelatnosti, zabrane upravljanja motornim vozilima, uvode se nove sigurnosne mjere dakle njihov broj i vrste se povećavaju. A to je obvezan psihosocijalni tretman, a to je pogotovo za počinitelje kaznenih djela nasilja, kaznenih djela protiv spolne slobode. Radi buduće resocijalizacije zapravo je nemoguće provest i dovest do resocijalizacije ukoliko za vrijeme izdržavanja kazne neće biti proveden psihosocijalni tretman. Zatim zabrana posjećivanja određenih mjesta i druženje s određenim osobama, udaljenje iz zajedničkog kućanstva i to su sigurnosne mjere koje prekršajni zakon već poznaje, ali evo u kaznenom zakonu one još nisu bile uvedene. To je i logično jer čini mi se da smo prekršajni zakon mijenjali nešto kasnije od kaznenoga zakona. Vidim da vrijeme istječe, do posebnoga dijela još nisam niti došla. U posebnom dijelu dvije ili tri stvari o kojima se puno govorilo. To je kazneno djelo neisplate plaća. Mi imamo evo i očitovanje sindikata o ovako stipuliranoj odredbi koja je u prijedlogu ovoga zakona, koja kaže da kaznenim djelom neisplate plaća se smatra ono koje je počinjeno s ciljem pribavljanja protupravne imovinske koristi. Dugo se u javnosti o ovome govorilo. Ja osobno sam puno puta spominjala da postojeći zakon pozna ovo kazneno djelo u članku 114. pa imamo i neke presude pravomoćne po tome članku 114. Naravno, prihvaćen je prijedlog da ova inkriminacija bude jadnije određena, međutim čini mi se da na način kako je predložena u ovom prijedlogu da je ona zapravo za radnika lošija nego je to u postojećem članku 114. Kaznenoga zakona. Dakle, svakako bi trebalo zadržat formulaciju tko iz neopravdanih razloga ne isplati dio ili cijelu plaću, a ne plaće jer se ne zna koliko ih treba neisplatit da bi to postalo kazneno djelo. Dakle, svakako ta plaća mora biti u jednini i dio i iz neopravdanih razloga ili formulacija tko namjerno ne isplati plaću, jer ovo radi postizanja protupravne imovinske koristi to je dosta diskutabilno kada bi to postalo zapravo kazneno djelo. Naglašavam, želeći učiniti za radnike bolje, osigurati im isplatu plaće bojim se da će ovakvim prijedlogom biti gore nego je stanje postojeće, ali obzirom da se radi o prvom čitanju onda ima vremena za popravak. Hvala.
Zahvaljujem. Time smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu, ali prije toga vas želim izvijestiti da je isteklo vrijeme u 16,15 za prijavu raspravu u trajanju od 10 minuta. Prvi na redu je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Onda je na redu uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče se suradnicima. Pa prije svega na početku želim naglasiti da je ovo prvo čitanje predloženog Kaznenog zakona i sve primjedbe i prijedlozi koji su stigli, a ima ih dosta i od udruga poslodavaca i sindikata i raznih udruga, da će se raspraviti i sa predlagateljem zakona pokušati pronaći maksimalno neko usuglašenje. Posebno puno prijedloga i primjedbi stiglo je na članak zakona koji neisplatu plaće tretira kaznenim djelom. Predloženi Kazneni zakon je u tom dijelu jasan i on jasno propisuje da neisplata plaće je kazneno djelo ako tako poslodavac pribavlja imovinsku korist sebi ili drugome. Kazna zatvora od tri godine trebala bi biti dovoljna opomena svih onim poslodavcima koji kalkuliraju između isplate plaća radnicima ili nezakonitog bogaćenja. Takva kazna ne vrijedi za poslodavce koji iz opravdanih razloga, opravdanih to mislim poslovnih razloga, dođu u situaciju da ne mogu isplatiti plaću radnicima. Znači ove zakonske odredbe se na njih ne odnose. I sadašnjim Kaznenim zakonom propisana je kazna koja kažnjava one poslodavce koji uskraćuju zaradu radnicima novčanom kaznom ili kaznom zatvora do jedne godine. Predloženi zakon ne predviđa mogućnost novčane kazne već pooštrava kaznu do tri godine zatvora. Do sada često u javnosti, a i za dnevno političke potrebe licitiralo se sa brojem radnika koji rade, a ne primaju plaću od poslodavaca. Brojke su se koristile o dnevno političkoj potrebi tako da ste mogli često čuti, a i pročitat da u Hrvatskoj ima negdje 85 tisuća, pa negdje i 100 pa 125 tisuća radnika koji rade, a ne primaju plaću. Nedavna analiza koja je usvojena na Gospodarsko-socijalnom vijeću od tri socijalna partnera pokazala je sljedeće stanje u području tog rada i plaća. U Hrvatskoj posluje 131077 poslodavaca, što pravnih a što fizičkih osoba. Oni zapošljavaju sa krajem svibnja ove godine milijun i 404 tisuće i 159 radnika, isto što kod pravnih osoba, što u obrtu, što u poljoprivredi itd. Pretežit broj poslodavaca, oko 94% možemo uzeti tu neki prosjek, kroz godinu uredno isplaćuje plaće, poreze i doprinose svojim radnicima. Dio poslodavaca kroz godinu radnicima isplaćuje neto plaću, a obvezne poreze i doprinose uplaćuje neredovito i to za cca 70 do 110 tisuća radnika. Dijelu radnika se plaća isplaćuje sa kašnjenjem po par mjeseci tj. od negdje za 18 do 25 tisuća i to je ona brojka ustvari gdje se radnicima koji rade, a neredovito su plaćeni za svoj rad. Razlozi za neredovitost isplate plaća su najčešće zbog nelikvidnosti poslodavca, ali i neodgovornosti poslodavca koji manipuliraju postojećim propisima. I kako bilo da bilo, prvo jasno je da nema 80 tisuća radnika koji rade, a ne primaju plaću u Hrvatskoj, a drugo pooštravanjem kazne zatvora do tri godine zbog neisplate plaća vjerujem da će kod mnogih poslodavaca riješiti dilemu da li platiti radnika za njegov rad ili kupiti jahtu, odnosno ta sredstva negdje drugdje usmjeriti i ostaviti radnika bez plaće. Sigurno da se slažem da ovo pitanje oko neisplate plaća treba još možda po meni kvalitetnije urediti na način da to stvarno bude obaveza i da u tom dijelu ne može se desiti da poslodavac radnikovu plaću stavlja u neki drugi red isplate i da mu je nešto prije te plaće. Mislim da plaća mora bit u prvom isplatnom redu i da tu nema nikakvih drugih podmirenja obaveza od strane poslodavca dok nije podmirio plaću radnika. Zato kažem slažem se sa ovom kaznom, ali mislim da treba kvalitetnije još definirati to područje neisplate plaće, a na što su ukazali i svojim primjedbama i socijalni partneri. I ono što je isto tako važno a što otvara tu mogućnost da i kolektivnim ugovorima se pobliže regulira pitanje isplate plaća i normalno doprinosa koje poslodavac je obavezan uplaćivati za radnike. I onda će se normalno izbjeći bilo kakve nesuglasice i sukobi uz ovaj Kazneni zakon koji kažem po meni dobro i kvalitetno utvrđuje način kažnjavanja onih poslodavaca koji ne izvršavaju svoje obaveze prema radnicima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih samo ukazala na nekoliko stvari vezano oko prijedloga novog Kaznenog zakona. Vezano i uz dio koji se odnosi na nasilničko ponašanje u obitelji. Naime, praktički ono što se kaže do pred koji mjesec dana ili dva išlo se na drugačiji način uređivati problematiku nasilničkog ponašanja u obitelji. Sjećam se jedne rasprave još povodom međunarodnog Dana žena ove godine. Tada se raspravljalo upravo o tome da se taj članak zakona famozni 215a. onoga dakle dojučerašnjeg odnosno još uvijek važećeg Kaznenog zakona u stvari na drugačiji način uredi, odnosno da se razjasni i da u stvari je na neki način na taj, da se dalje išlo do kraja u tome mislim da bi nasilničko ponašanje u obitelji na taj način stvarno ostalo posebno iskazano kao kazneno djelo, a prvenstveno zbog onoga o čemu ćemo se svi složiti, a to je zbog društvene opasnosti. Dakle, zbog društvene opasnosti koje su sadržane u opisu tog kaznenog djela. I u tom smislu ja podupirem upravo stanovišta nevladinih udruga. Između ostalog je to i Autonomna ženska kuća koja je dostavila svoje prijedloge i Odboru za ravnopravnost spolova proslijeđeni su danas i predlagatelju radi njegovog daljnjeg razmatranja. Obzirom da se išlo na ovaj drugi način, dakle da se nasilje u obitelji uvede kao kvalifikatorni oblik nekih kaznenih djela onda bih molila dakle ne znam kako će u konačnici biti rješenje. Osobno bih se zalagala da ostane poseban članak zakona koji će se odnositi na nasilničko ponašanje i koji će biti razrađen na način kao što su to do sada predlagale prvenstveno nevladine udruge koje se bave ovom problematikom. Ali mislim da je to bilo na neki način barem do prije kojih mjesec ili dva dana i stav same radne grupe koja je na taj način razrađivala ovaj Prijedlog zakona. Međutim, upozoravam na to da ako ostane ovakav, dakle oblik kao što je u ovom prijedlogu da neka kaznena djela ne sadrže kvalificirani oblik ako je počinjeno prema članu obitelji. Već sam evo državna tajnica je tu, bila je na sjednici Odbora za ravnopravnost spolova. Tad smo između ostaloga rekli, upozorili na to da između ostalog kazneno djelo prijetnje ne sadrži kvalificirani oblik kako je počinjeno prema članu obitelji. Zatim kazneno djelo nametljivog ponašanja također ne sadrži oblik ako je djelo počinjeno prema članu obitelji, a sadrži ako je počinjeno prema bivšem bračnom ili izvanbračnom partneru. Dakle, osobno ne vidim razloga zbog čega to ne bi se odnosilo i na člana obitelji. Jer ako su u tijeku recimo brakorazvodne parnice. Dakle, još uvijek se to smatra brakom odnosno obiteljskim odnosom. Prema tome, u ovom dijelu mi se čini da je nepotpuno kao i između ostaloga recimo kazneno djelo uvrede. Dakle, molila bih predlagatelja zakona da možda još jedanput razmotri i prijedloge koji dolaze sa razine onih koji su u prilici da svakodnevno rade i susreću se sa žrtvama nasilja odnosno da posluša da tako kažem i njihov glas jer na neki način pomažući im i kroz sudske postupke mislim da su vrlo relevantni u tome što bi, kako i na koji način trebalo poboljšati u Kaznenom zakonu. Nadalje, vezano oko problematike prostitucije i kažnjavanja onih koji se prostitucijom bave, odnosno onih koji koriste usluge prostitucije. Naime, moram ovako reći sve do sada što je u javnosti izlazilo što se u stvari ovim Zakonom sada postiže ispalo je dakle da i ja mislim da je javnost uglavnom većinom uvjerena da će se sad konačno početi kažnjavati oni koji koriste spolne usluge uz naplatu. Dakle, koriste usluge prostitucije. Međutim, po onom kako je to sada naglašeno, odnosno kako sada stoji u prijedlogu Kaznenog zakona. Naime, kaže ovako: "Tko drugu osobu radi zarade silom ili prijetnjom, obmanom, prijevarom, zlouporabom itd. prisili ili navede na pružanje spolnih usluga ili tko koristi spolne usluge takve osobe uz naplatu znajući za navedene okolnosti kaznit će se kaznom zatvora od jedne do deset godina." Dakle, osoba koja koristi prostituciju trebala bi znati da je osoba koja daje usluge žrtva trgovanja ljudima, otmice, prisilnog rada itd. E u tom slučaju dakle ako je to znao, a svejedno je koristio usluge onda će biti kažnjen. A šta kad se ne radi o tome da se koriste usluge prostitucije, a da onaj koji nudi usluge nije žrtva trgovanja ljudima itd. Dakle, korištenje usluga prostitucije i dalje nije kažnjivo djelo, niti će po ovome u najvećem broju slučajeva biti kažnjivo djelo. A još manje, danas smo dobili objašnjenje da se takva osoba koja koristi usluge prostitucije će biti prekršajno gonjena. Ona to danas nije zato što u Prekršajnom zakonu se kažnjavaju davateljice usluga, a ne korisnici usluga. I meni nije baš neka utjeha da je rečeno da će se raditi novi Prekršajni zakon pa da će onda unutra i korisnici usluga prekršajno odgovarati. To će biti ako će biti ja kažem, a smatram da ako je već, barem je tako od početka bilo, trebalo i u Kaznenom zakonu kažnjavati korištenje usluga prostitucije bez obzira jeste li znali ili niste znali za nekakve ili ako je uopće bilo takvih okolnosti onda ne vidim razloga da to ne stoji u tom dakle obliku kako su predložile udruge, a to je da se izbriše ovaj dio iz članka 158. stavak 2. znajući za navedene okolnosti već da članak bude bez toga. Također, željela bih upozoriti u skladu sa stavom i pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a to je članak 157. koji se odnosi na novo kazneno djelo, a to je spolno uznemiravanje. Dakle, u članku 157. zakonski tekst smatramo da je potrebno doraditi zato što on na neki način određuje da treba biti kumulativni uvjeti koji trebaju biti ispunjeni, a da bi se radilo o kaznenom djelu. A ono što je posebno sporno kod članka 157., dakle kod spolnog uznemiravanja jest stavak 2. toga članka, a to je spolno uznemiravanje je verbalno ili neverbalno ponašanje spolne naravi koje ima za cilj ili stvarno predstavlja povredu dostojanstva druge osobe, a koje se ponovilo najmanje jednom i uzrokovalo strah i ojačalo nelagodu kod te osobe. Dakle, ispada da kad jednom počiniš neki oblik spolnog uznemiravanja neće ti se desiti ništa, ali ako to još jednom ponoviš e onda ćeš eventualno kazneno odgovarati. Smatramo da to apsolutno ne može to tako stajati jer ili si neko kazneno djelo počinio pa jesi ga počinio jednom, dvaput, triput ili pet puta ili ga nisi počinio. Mislim da bi molila dakle da uvažite i primjedbe pravobraniteljice te smatram dakle da je stvarno dovoljno da za postojanje tog kaznenog djela je dovoljno da se to evo desi jednom. I nadam se dakle da će onda do drugog čitanja zakona i ovaj stavak biti, odnosno ovaj članak biti na neki način korigiran. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, pred nama je u prvom čitanju prijedlog novog Kaznenog zakona. Kao što je rečeno sada važeći zakon koji je na snazi od 1. siječnja 2008. godine dosada je 12 puta noveliran i zato je dobro, dakle s obzirom na njegovu izuzetnu važnost za cjelokupni kazneno-pravni sustav da se pristupilo izradi novog teksta zakona. Isto tako iz razloga što se brojnim izmjenama i dopunama Kaznenog zakona stvorio nesklad između pojedinih njegovih odredbi što je rezultiralo njegovom neusklađenošću u težini propisanih sankcija za pojedina kaznena djela te da je u međuvremenu donijet i temeljni procesni zakon, dakle Zakon o kaznenom postupku, da je donijet Zakon o probaciji, Zakon o sudovima za mladež, dakle nužno je bilo pristupiti sustavnim zahvatima i u temeljni dakle kazneno-materijalni zakon, dakle Kazneni zakon. I zato odmah ću reći i iz tih razloga dakle podržavam donošenje ovog zakona, odnosno u ovoj fazi njegov prijedlog u prvom čitanju. U svojoj raspravi želim se osvrnuti na neke od novina, na neke od novih instituta predloženih ovim Kaznenim zakonom koje držim iznimno značajnim i važnim, a koji nisu privukli toliku pozornost javnosti kao što je to slučaj primjerice sa normiranjem kao kaznenog djela neisplate plaća, neuplate doprinosa, zlostavljanja na radu, obijesne vožnje, sramoćenja, klevete, posjedovanja droga, zlouporaba povjerenja u gospodarskom poslovanju ili pak subvencijske prevare. Pod tim je dakle inkriminacijama bilo puno govora u javnosti, puno govora u medijima, raspravljalo se o njima i na saborskim odborima, a i danas je bilo puno govora o njima na plenarnoj sjednici,dakle tijekom ove rasprave. Svakako jedna od značajnih novina koju želim spomenuti je primjerice u načinu normiranja nužne obrane gdje se u odnosu na dosadašnju formulaciju da nema kaznenog djela sada predlaže precizirati njezin učinak na način da je isključena protupravnost djela počinjenog u krajnjoj nuždi te je jaka prepast definirana kao razlog koji isključuje krivnju, a time i postojanje kaznenog djela počinjenog u nužnoj obrani. Dakle, to je u skladu sa teorijom normativne krivnje preuzetom i sadržanom u ovom zakonu. Sukladno tome izmijenjene su i odredbe o krajnjoj nuždi kojima se sada ne isključuje samo kažnjivost već i postojanje djela. Isto tako prema tom novom uređenju nužne obrane i krajnje nužde među sastojke krivnje dodaje se i nepostojanje nijednog ispričavajućeg razloga. Bitne su izmjene koje se predlažu ovim zakonom, a koje se odnose na institut zastare koji je naravno zbog pravne sigurnosti iznimno važan. Najviše pozornosti privlači predloženi prestanak razlikovanja relativne i apsolutne zastare te rokovi zastare. Utvrđenim jedinstvenim rokovima zastare skraćeni su dakle dosadašnji rokovi apsolutne, a produženi rokovi relativne zastare. Tu se naravno otvara pitanje da li su neki od rokova predugi ili prekratki. To je svakako za raspravu. Meni osobno se ovako predloženi rokovi zastare čine prihvatljivima, no to je kao što je i bilo o tome govora više politički nego pravno pitanje, dakle o kojem se svakako može raspravljati. Što se tiče nezastarijevanja kaznenog progona za pojedina kaznena djela i dalje su tu sadržana kaznena djela genocida, zločina agresije, zločina protiv čovječnosti,ratnog zločina te kaznena djela koja nezastarijevaju prema međunarodnom pravu. Također obuhvaćena su kaznena djela koja nezastarijevaju prema odredbama Ustava što je normirano posljednjim dopunama Kaznenog zakona iz svibnja ove godine. Dakle, to se odnosi i na odredbu Ustava uvedenu promjenama Ustava iz lipnja prošle godina koja je izazvala naravno veliku pozornost javnosti, a kojom su dopunjene odredbe članka 31. novim stavkom 4. kojim se propisuje, dakle podsjetit ću da nema zastare za kaznena djela ratnog profiterstva kao ni kaznena djela iz procesa pretvorbe i privatizacije počinjena u vrijeme Domovinskog rata i mirne reintegracije ratnog stanja i neposredne ugroženosti neovisnosti teritorijalne cjelovitosti države propisan je zakonom te se određuje da će se oduzeti imovinska korist ostvarena takvim djelima. Isto tako smatram dobrim rješenjem ovog Zakona kojim se novčana kazna individualizira, dakle novina je u načinu izricanja novčane kazne. Naime, važećim Zakonom ona se izricala u dnevnim dohocima sada se predviđa izricati u dnevnim iznosima kojih pojam ne predstavlja samo dohodak dakle nego obuhvaća i počiniteljeve nužne troškove i uzima u obzir cjelokupnu imovinu počinitelja dakle prilikom utvrđivanja tog dnevnog iznosa. Isto tako predlaže se po uzoru na prekršajni Zakon da se u slučaju neplaćanja novčana kazna prisilno naplaćuje putem porezne uprave a ukoliko se na taj način novčana kazna ne može naplatiti zamjenjuje se radom za opće dobro na slobodi a u konačnici kazna zatvora sukladno uvjetima propisanim zakonom. U protivnom zamjena novčane kazne, kaznom zatvora bez prethodnog pokušaja prisilne naplate u suprotnosti je sa funkcijom novčane kazne kao supstituta za kaznu zatvora jer upravo novčana kazna kao primjerice kazna rada za opće dobro kao alternativna sankcija ima funkciju u određenoj mjeri zamijeniti odnosno reducirati kratkotrajnu kaznu zatvora o čemu je također ministar govorio. Također značajnim smatram poboljšanja u sustavu sigurnosnih mjera koja se uvode ovim prijedlogom Kaznenog zakona tu prvenstveno mislim u odnosu na svrhu koja je određena s ciljem otklanjanja okolnosti koje omogućavaju ili poticajno djeluju na počinjenje kaznenog djela. Predlaže se dakle uz postojeće obvezno psihijatrijsko liječenje, liječenje od ovisnosti, zabrana obavljanja zvanja, djelatnosti ili dužnosti, zabrana upravljanja motornim vozilom, dakle predlaže se uvođenje novih sigurnosnih mjera obvezan psihosocijalni tretman zabrana posjećivanja određenih mjesta i druženja s određenim osobama, udaljenje iz zajedničkog kućanstva zabrana pristupa internetu i zaštitni nadzor po punom izvršenju kazne zatvora. U odnosu na važeći Zakon brisano je oduzimanje predmeta iz popisa sigurnosnih mjera jer ga se predlaže tretirati kao posebnu mjeru zajedno sa oduzimanjem imovinske koristi jer zakonom definirana svrha te mjere nije istakao kod drugih sigurnosnih mjera. Također se ne predviđa kao sigurnosna mjera, mjera protjerivanja stranaca jer se ona uređuje upravnim propisima, dakle ta je materija uređena zakonom o strancima. Evo, dakle to su neki od razloga zbog kojih podržavam ovaj Prijedlog Kaznenog zakona u prvom čitanju, naravno da do drugog čitanja će biti vremena i za dodatna dotjerivanja i rasprave o eventualnim prijedlozima koji bi poboljšali sami izričaj zakona.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Karolina Leaković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, evo samo nekoliko stvari, vjerojatno ću ponoviti neke izjave koje smo već čuli danas ali svakako bih željela reći da je neprijeporno raspravljati o onom kaznenom zakonu i to u više čitanja, to je cjeloviti novi tekst, sa novim odredbama i sigurna sam da ćemo s obje strane ove sabornice pozdraviti donošenje novog Kaznenog zakona s tim da naravno imamo i neke primjedbe od kojih su mnoge već i spomenute a ja ću se ograničiti na svega 3 ili 4 stvari za koje mislim da je vrlo važno da ih ovdje istaknemo. Kao prvo, sigurno treba pozdraviti činjenicu da je provedena jedna stručna rasprava u kojoj su imali priliku sudjelovati i predstavnici nevladinih organizacija i s tim u vezi bih svakako naglasila važnost sudjelovanja organizacije za ljudska prava a posebice u ovom kontekst Centra za ... ravnopravnost i njihov doprinos u normiranju članka 125. u glavi 11. znači povreda ravnopravnosti, u tom članku je kao temelj za kaznenu odgovornost uveden i rodni identitet odnosno povreda radnog identiteta, izražavanja i spolnog opredjeljenja, mislim da je to vrlo važno i da je to dobar iskorak koji smo ovdje napravili. Nadalje, u glavi 12. kada se govori o kaznenim dijelima protiv radnih odnosa i socijalnog osiguranja također bih pozdravila kazneno sankcioniranje neuplate doprinosa i neisplate plaća s tim da bih naravno isto tako naglasila da riječ treba biti o plaći ili dijelu plaće i to je ono što smo mi već niz godina tražili da neisplata plaće postane kazneno djelo, međutim, kao što je već naglašeno i sindikati su tražili su opravdano nezadovoljstvo zbog činjenice da bi se ovakva odredba mogla tumačiti vrlo usko odnosno da bi se kaznenim djelom koje je ovako normirano moglo smatrati samo da je počinjeno onda kada je počinje .... protupravne imovinske koristi sebi ili drugome a ni u kojem drugom slučaju i mislim da bi te opravdane primjedbe sindikata svakako mogle uzeti u obzir ili bi morali razmotriti do drugog čitanja Zakona. Također ono što mene ovdje brine je zapravo članak 134. koji govori o zlostavljanju na radu u kojemu se kaže da tko na radu ili u vezi s radom drugog ponovljeno zlostavlja dakle zanima me zašto je ovdje uvrštena riječ ponovljeno zar nije dovoljno da se sankcionira već i postupanje dakle zlostavljanje jednom a ne ponovljeno. Ne mogu se baš složiti s kolegama koji su danas ovdje aplaudirali uvođenju dakle novog kaznenog djela sramoćenja i dakle sankcioniranju klevete. Znači u glavi 15. kaznena djela protiv časti i ugleda zato što smatram da treba svakako naglasiti da je strukovna udruga Hrvatsko novinarsko društvo u vezi s ovim novim člankom znači kaznena djela sramoćenja, članak 149. kao i sa sljedećim člankom 150. klevetom upozorio kako će ili mogle bi ove nove izmijenjene odredbe ugroziti slobodu izražavanja i slobodu govora i obavljanje novinarskog posla. Dakle, novinari odnosno njihovo strukovno udruženje smatra i upozorava da takvom odredbom se zapravo stvaraju preduvjeti za nerazmjerno ograničavanje temeljnih ljudskih prava, a zbog novog načina izračuna plaćanja dnevnih dohodaka, kazne zbog klevete i novog kaznenog djela sramoćenja mogle bi biti i višestruko više nego što su sada a novinari smatraju da je to nedopustivo jer smatraju kako bi se time ugrozila sloboda novinarskog posla. Naime, u tom novom kaznenom djelu sramoćenja novinar može biti kažnjen čak i ako iznosi istinite tvrdnje ali sudac ocijeni da te istinite tvrdnje nisu u javnom interesu, pa bih zapravo voljela da ministar još jednom progovori o ovoj problematici. Evo samo toliko. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Slavko LInić. Nema ga, gubi pravo na raspravu. I na redu je kao posljednji uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo ja sam se prijavio za raspravu odnosno bolje reći za postaviti neka pitanje odnosno pojasniti sebi stvari da bi mogao bolje shvatiti s obzirom da sam pravno neuk pa su mi potrebna određena tumačenja u odnosu na neke nove stvari koje su ovim zakonom predviđene, a ne znam kako će se u naravi ponašati. Naime, zakoni se donose zato da bi se normiralo ponašanje ljudi u društvu, zakoni su svojevrsni alat s kojima se treba znati koristiti, treba se htjeti koristiti i ne bi se smjeli koristiti na krivi način, pretpostavka da će to sve tako funkcionirati. Kazneni zakon je isto tako u odnosu na prekršaje ta razlika kojom se mjeri i vaga nečije nenormalno ponašanje u društvu i prema tome slijedi određena sankcija, sankcioniranje, kaznene odredbe koje su u zakon unaprijed ugrađene da bi se na neki način prisililo na ponašanje onako kako je zakonom predviđeno. No međutim jedna tema u zadnje vrijeme izlazi van i s razlogom izlazi vani, opravdana je to je tema sankcioniranje nedavanja plaća zato što se to u društvu osjetilo kao jedan veliki problem i ulazi u kazneni zakon na način kao što to do sada nikada nije ulazilo, ali očito je situacija takva koje smo svi svjesni i potrebno ju je Kaznenim zakonom obuhvatiti. Rečeno je isto tako da se neisplata plaća može kažnjavati do tri godine zatvora ako sam dobro razumio. Dakle to je jedno veliko krivično djelo po sankciji koja može ići, međutim znam i za određene zakonom predviđena krivična djela, regulacije u prostoru, pogotovo kada govorimo kamenu, o korištenju rudnog bogatstva na neadekvatan način gdje je isto tako kazna zatvora bila predviđena i do 5 godina zatvora. Postoji li mogućnost naravno teoretska ali kao pravni čin kojega ovdje u zakonu ne vidim, da se ustanovi ne to da netko nije mogao plaćati pa postoji neka analiza neki uvidi u to, ali postoji mogućnost da se do jednog određenog datuma za određene propuste koje su bili u neplaćanju jednostavno vlasnike tvrtki odnosno one koji brinu o poslovanju tvrtki na neki način abolira, dakle da oni ne moraju ispuniti tu svoju obavezu, osim obaveze ispunjenja PDV-a ili svih ostalih davanja doprinosa, poreza, prireza u odnosu na obveze prema državi ali ne i u odnosu na pojedince. Naime postoji li uopće ikakva mogućnost da se nešto što je ovim Kaznenim zakonom predviđeno da funkcionira na bilo koji drugi način nekom drugom odlukom jednostavno dezavuira i kaže zbog posebnih okolnosti takav zakon neće biti promijenjen za jedno određeno vrijeme. To iz čitanja ovoga zakona poštujući i prihvaćajući sve ono što je navedeno da bi se zakonom reguliralo, postoji li ipak mogućnost da određena grupa ili određeni sloj poslodavaca iz svoje socijalne zadatosti koje bi mogli protumačenosti, nemogućnosti pokrivanje troškova jednostavno budu oslobođeni neplaćanja uz obavezu plaćanja svega onoga što je prema državi ali ne plaćanja prema onima kojima su taj novac dužni odnosno prema kojima su zapravo u naravi u prekršaju odnosno ne u prekršaju nego u krivičnom djelu jer je sada ovo postalo pitanje Krivičnog zakona. Zanima me to na razini načela možda nije bilo o tome pisati. U zakonu možda takva mogućnost iz drugih članaka zakona jednostavno nije moguće i nije predviđena ali se pozivam na svoju pravnu neukost, a kao građanin koji treba protumačiti u svojoj bazi ljudima koji isto tako nisu barem dio obrazloženja kojega bi mogao dobiti ove rasprave. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno, završno? Da. Uvaženi ministar pravosuđa Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem svima na raspravi ne samo ovdje u sabornici nego i na odborima. Mi smo zaista veliki je zakon i iznimno je značajan zakon. Mi smo sve vaše prijedloge tako da kažem saslušali. Jasno da ćemo ih analizirati ali onako koliko osjetimo duh rasprave, čini mi se da je zakon pogođen i da smo zaista sa ovim prijedlogom zakona prilagodili svim onim nekakvim pojavama koje su se zapravo dogodile u zadnjih 10 godina koje nisu bile pokrivene sadašnjim zakonom. Evo možda na zadnje pitanje vezano za neisplatu plaća, gotovo da nema zastupnika koji nije dotaknuo to pitanje. Ja mislim da je odredba vrlo precizna i ona je vrlo jasna. Ona sankcionira onoga tko je pod 1. imao mogućnost, imao sredstva na raspolaganju i pod B) nije unatoč tome isplatio plaću, nego je ta sredstva upotrijebio za nekakve osobne probitke svoje ili nekoga drugoga. Sve ove situacije o kojima možemo razgovarati ovise svašta se može u praksi dogoditi kao što sam već rekao u uvodu, vi kao poslodavac ne prođete na nekoliko natječaja pa nemate posla, dakle nemate sredstava, nemate od kuda isplatiti plaće tu nema odgovornost. Ako vam vaš kupac nije platio opet nemate sredstva, opet vas ne može netko kazneno goniti. Tako da razne su situacije moguće ali mislim da ova norma prilično precizna i ona jasno kaže što ćemo sankcionirati. Sve ovo što je bilo vezano na Odboru za ravnopravnost spolova, evo ovdje nam se ovako na prvi pogled čini da je primjedba uredu, ali jasno da ćemo analizirati u okviru radne skupine. ja se slažem s vama da je nešto teško braniti i da ćemo to ostaviti u nekakav zakon i da treba imati jednaki pristup, možda nismo u ovom prijedlogu najbolje pogodili ali ćemo vidjeti za drugo čitanje da i ovdje zapravo budemo jednaki i da zaštitimo dobro. Još jednom evo svima hvala na raspravi, analizirat ćemo doista sve i za drugo čitanje vjerujem da ćemo pripremiti još bolji prijedlog. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažani zastupnik DAmir Kajin. Izvolite.
Jasno je da radnici nisu robovi niti kmetovi i oni moraju dobiti plaću. Al imamo ovako jedno pitanje. Ako imam 100 hiljada kuna, 50 hiljada kuna moram platiti plaće, a plaćam PDV 30 hiljada, platim robu.
Što ispravljate?
Platim robu 50 hiljada i uzmem zajam za struju 20, da li onda idem u zatvor?
Uvaženi zastupniče što ispravljate? Hvala lijepa. Ništa. Nije ispravak nije niš. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na prijedlog Kaznenog zakona. Prvo čitanje, P.Z. br. 866. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se prijedlog Kaznenog zakona. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi dostavit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu zaključka. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka prihvaćen je većinom glasova, 108 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv.
Sada ćemo preći na - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju i gradnji, drugo čitanje, P.Z.E. br. 829 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Branko Bačić, ministar zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva [[Upadica Kajin: Spojite potpredsjedniče obadva zakona.]] Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče.
Samo trenutak, samo trenutak.
A da spojimo obadva zakona ako bi pristali na to zastupnici?
Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske ne prihvaća. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju i gradnji izrađen je nakon gotovo četiri godine praćenja provedbe Zakona o prostornom uređenju i gradnji kojom prilikom su uočene određene nedorečenosti i pravne praznine u tekstu tog zakona koji negativno utječu na njegovo provođenje, a za koje je ocijenjeno da se mogu otkloniti izmjenama i dopunama istoga bez mijenjanja koncepcije upravljanja i zaštite prostora. Važno je istaknuti da će se predloženim izmjenama i dopunama značajno ubrzati izrada i donošenje dokumenata prostornog uređenja te izdavanje akata za provedbu tog zakona. Time će se pridonijeti realizaciji brojnih investicija odnosno njihovom ubrzanju, a što je u skladu s akcijskim planom Vlade za uklanjanje prepreka za ulaganja u Republiku Hrvatsku te će se ubrzati postupci izdavanja dozvola za gradnju svakom stanovniku Republike Hrvatske. Predloženim konačnim prijedlogom zakona uređuju se sljedeća pitanja. stvara se jednostavniji i fleksibilniji sustav prostornog uređenja, skraćuju se rokovi za izradu i donošenje prostornih planova, smanjuje se potreba izrade određenog broja provedbenih prostornih planova, olakšava se financiranje njihove izrade i ubrzava njihovo donošenje. Omogućuje se izravno financiranje planiranja i uređenja građevinskog zemljišta njegovom vlasniku, skraćena je procedura izdavanja lokacijskih dozvola i drugih akata za provođenje dokumenata prostornog uređenja i akata za građenje, građevina te njihovih izmjena ili dopuna. Stvorene su pretpostavke za propisivanje većeg broja građevina i radova koji se mogu graditi odnosno izvoditi bez lokacijske dozvole ili akta za građenje uz povećanje sigurnosti tih građevina. Konačni prijedlog zakona o prostornom uređenju i gradnji izrađen je nakon rasprave koja je u ovom Saboru održana po prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o prostornom uređenju 17.lipnja ove godine. Ovaj konačni prijedlog zakona u odnosu na nacrt prijedloga zakona nije mijenjao postojeću koncepciju upravljanja i zaštite prostora. Važno je istaknuti da je u saborskoj proceduri podržan prijedlog izmjena zakona koji značajno ubrzava izradu i donošenje prostorno planskih dokumenata, ishođenje akata o gradnji i drugih postupaka. Podržani su svi prijedlozi iz rasprave koji sustav prostornog uređenja čine jednostavnijim i fleksibilnijim. Sukladno određenim primjedbama i prijedlozima tijekom prvog čitanja koje su iznijeli i odbori i klubovi i pojedini zastupnici konačni prijedlog zakona u odnosu na navedeni prijedlog koji je raspravljen razlikuje se u sljedećem. Najprije je propisan osnovni standard digitalnih kartografskih prikaza prostornih planova koji se dostavlja u ministarstvu Hrvatskom zavodu za prostorni razvoj i zavodima za prostorno uređenje županija. Nadalje, županijskim zavodima za prostorno uređenje i nadalje je omogućena izrada prostornih planova područja posebnih obilježja i prostornih planova uređenja gradova i općina te se uvodi mogućnost izrade provedbenih dokumenata prostornog uređenja od strateškog interesa za državu, odnosno županiju. Na drukčiji način u odnosu na prvo čitanje uređuje se način postupanja odgovornog voditelja izrade dokumenta prostornog uređenja u slučaju nezakonitih zahtjeva postavljenih prilikom izrade tog dokumenta te posljedice za postupak u tom slučaju umjesto njegova oslobađanja od odgovornosti u slučaju pisanog upozorenja nositelju izrade i urbanističkoj inspekciji propisuje se prekid izrade nacrta plana do odluke urbanističke inspekcije. Nadalje, razlika jest i u tome da se nadležnost za davanje suglasnosti za donošenje provedbenih dokumenata prostornog uređenja u zaštićenom obalnom području mora prenosi s ministarstva na županije, ali za donošenje tih dokumenata u građevinskom području naselja, a suglasnost za donošenje provedbenih dokumenata prostornog uređenja u zaštićenom obalnom području mora u izdvojenom građevinskom području izvan naselja i nadalje ostaje u nadležnosti ministarstva. Zatim se ne propisuje zabrana planiranja i građenja građevina namijenjenih za iskorištavanje obnovljivih izvora energije sunca u zaštićenom obalnom području mora. Nadalje se ostavlja obveza dostave glavnog projekta projektantu idejnog projekta radi davanja mišljenja u slučaju kada iste nije izradio isti projektant te obveza dostave izvedbenog projekta projektantu glavnog projekta radi davanja mišljenja u slučaju kada iste nije izradio isti projektant. Nadalje, propisuju se dodatni uvjeti za mogućnost etažiranja turističkih građevina namijenjenih isključivo smještaju u području ugostiteljsko-turističke namjene T1 i T2 izvan naselja i obveza osiguranja održavanja i uporabe zajedničkih dijelova tih građevina i obveza povjeravanja upravljanja tom građevinom određenoj osobi. Važno je za istaknuti kad govorim o mogućnosti etažiranja, da u zonama da je takva mogućnost etažiranja u zonama T1 i T2 bila u velikoj mjeri i krivo interpretirana. Naime, niti važećim Zakonom o prostornom uređenju i gradnji nije zabranjeno etažiranje smještajnih jedinica već ovim izmjenama želimo samo jasnije i preciznije definirati postupak etažiranja te postići da se etažiranjem ne promijeni namjena građevine tj. one i dalje trebaju ostati turističke namjene. U tom smislu i to je ovim konačnim prijedlogom zakona također definirano, utvrđuje se potreba izrade ugovora između vlasnika etažiranog dijela i tvrtke koja upravlja naseljem tako da bi se postiglo da se etažirana nekretnina i dalje koristi sukladno njenoj osnovnoj namjeni i u vrijeme kada u toj građevini ne boravi njezin vlasnik. Ovaj konačni prijedlog zakona također je kao i sama izrada njegovog nacrta izrađen u suradnji sa strukovnim udruženjima i ostalim stručnim institucijama, udruženjima županija, gradova i općina, županijskih zavoda i svima zainteresiranima. Ono što evo zaključno želim reći da donošenje ovakve izmjene i dopune samoga zakona neće izazvati niti betonizaciju, niti apartmanizaciju hrvatske obale, jer svi mehanizmi zaštite koji su propisani u osnovnom zakonu i dalje ostaju na snazi. Naprotiv, u određenom dijelu predloženi konačni prijedlog zakona na jednostavniji i pregledniji način omogućava bolji nadzor i kontrolu provedbe dokumenata prostornog uređenja. Prema tome, u ime Vlade i ovom prigodom želim odbiti bilo kakve navode kako će se ovim izmjenama i dopunama zakona doprinijeti daljnjoj betonizaciji i apartmanizaciji obale, tim više jer sam rekao da smo kroz dopune i izmjene članka kojim je definirana mogućnost etažiranja smještajnih jedinica jasno propisali instrumente, odnosno alate koje je potrebno postignuti kako bi se uopće moglo vršiti etažiranje pojedinih zona T1 ili T2 kada jasno vlasnik te zone odluči koristiti tu mogućnost da bi vršio ili u pravni promet stavio određene smještajne jedinice. Evo gospodine potpredsjedniče, toliko za uvod.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime Kluba SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala Vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku izlaganja u ime Kluba SDP-a želim upozoriti na nekoliko stvari, a te stvari sam rekla i govorit ću u ime Kluba i u prvom čitanju. Ovim prijedlogom zakona mijenja se 120 članaka od zakona koji ima nešto više od 300 članaka. Time se jako velikim dijelom zadire u samu materiju zakona i uobičajeno je ukoliko se mijenja više od 30% zakona da se onda donosi novi zakon. Pa nije jasno zbog čega se iz ovog formalnog razloga predlagatelj ovoga zakona nije odlučio na to da saborskim zastupnicima i zastupnicima predstavi potpuno novi prijedlog zakona o prostornom uređenju i gradnji. Drugi razlog zbog koga je predlagatelj trebao podnijeti novi Prijedlog zakona o prostornom uređenju i gradnji, jest taj što su razlozi za donošenje ovakvog izmijenjenog zakona takvi da se velikom mjerom ulazi u samu strategiju upravljanja prostorom u Republici Hrvatskoj, a to je prilično važan i jasan razlog koji bi trebao ići u prilog tezi da je nužno donijeti potpuno novi Zakon o prostornom uređenju i gradnji. U Klubu SDP-a smatramo da bi bilo mudro i potrebno razdvojiti materiju prostornog uređenja od materije graditeljstva zbog toga što su ciljevi prostornog planiranja različiti od ciljeva graditeljstva i zbog toga nije logično jednu i drugu materiju imati objedinjeno u jednom zakonu, koji na žalost u provedbi pokazuje da prostorno planiranje i prostorno uređenje je uvijek slabija komponenta u cijeloj priči, odnosno da graditeljstvo uvijek na neki način je dominantniji partner u tom odnosu. Mislim da smo i u Klubu SDP-a suglasni sa Vladom, odnosno sa Klubom HDZ-a, pretpostavljam i ostalim klubovima, da su ciljevi proklamirani donošenja ovoga zakona prihvatljivi i nužni, a to je kako smatramo u Klubu SDP-a ubrzavanje procedura i poticanje jednog novog investicijskog ciklusa, investicijskog ciklusa koji će dovesti i do gospodarskog oporavka Hrvatske. No, postavlja se pitanje, hoće li ovaj prijedlog zakona i stvarno dovesti do toga? Naime, ukoliko gledamo situaciju u prostornom uređenju i općenito u prostoru Republike Hrvatske u posljednje vrijeme, a posebice u jadranskom području, možemo primijetiti da je prisutan jedan diveloperski špekulantski oblik investiranja koji se sve više svodi na povećanje cijene zemljišta prenamjenom uz pomoć prostornih planova, a do stvarne realizacije takvih projekata, pa čak i ukoliko su oni i suspektnog predznaka u smislu njihovog dosta invazivnog odnosa prema okolišu i prema prostoru u krajnjim slučajevima u stvari i ne dolazi. Prema informacijama sa kojima raspolažem u Hrvatskoj postoji po prilici 800 takvih projekata u obalnom području koji se planiraju realizirati. I tu bih voljela znati koliko od takvih projekata koji su dobili u stvari već zeleno svjetlo kroz znači ishođenje potrebnih prostorno-planskih uvjeta se doista i realizira, a koliko od tih projekata je u mirovanju, odnosno investitori koji su uspjeli znači ishoditi izmjene prostornih planova na način da su povećali ustvari cijenu toga zemljišta sada drže ta zemljišta u mirovanju i kalkuliraju sa cijenom. Na žalost, država nije razvila nikakve zaštitne mehanizme kako bi se zaštitila od takvog oblika špekulantskog odnosa prema izuzetno vrijednom teritoriju, odnosno površinama i prostoru posebno u obalnom području i ne postoji instrument tzv. položajne rente koji bi destimulirao takav tip tobožnjeg investiranja. Činjenica je da ovaj prijedlog zakona bez obzira na to što se odnosi na cjelokupno područje Republike Hrvatske će posebno važne učinke imati na naše litoralno područje i na kraju krajeva i u drugom zakonu o kojem ćemo danas raspravljati, a to je ovaj zakon o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama, govori o tome da je Hrvatska u posljednje vrijeme izrazito izložena toj litoralizaciji. Iako je ovaj prijedlog zakona popravljen u odnosu na prvo čitanje u nekim dijelovima, na žalost, korekcije koje smo imali prilike vidjeti u ovom prijedlogu zakona ipak nisu dovoljno duboke i dovoljno kvalitetne da bi se samim ovim prijedlogom zakona nešto drastično promijenilo. Smatramo da je pozitivno to što se više ne propisuje zabrana planiranja i građenja građevina namijenjenih za iskorištavanje snage sunca u zaštićenom obalnom području mora što je izuzetno važno s obzirom na nekakve proklamirane ciljeve u vezi povećanja postotka obnovljivih izvora energije u ukupnoj energetskoj slici Hrvatske. I još tu ima nekoliko, znači korekcija koje su se dogodile. Međutim, onaj gro primjedbi koji je išao u prvom čitanju, a koji se odnosio u principu na to da se ovakvim prijedlogom zakona u stvari promovira jedan točkasti i lokacijski urbanizam na žalost nisu prihvaćeni. U tom smislu nije jasno šta se očekuje da će se u ovom izmjenom zakona u principu dobiti. Jer na žalost u klubu SDP-a smatramo da ovaj Zakon neće dovesti do povećanja investicija u turizam i općenito u određene gospodarske oblike koji su možda bili otežani u realizaciji zbog dosta kompliciranih procedura vezanih uz prostorno planiranje i ishođenje nužnih dozvola za gradnju nego da će se upravo pojačati i sada prisutan jedan mehanizam, a to je da se izuzetno vrijedan prostor u obalnom području Hrvatske koristi isključivo kao jedno leno različitih špekulanata i developera koji ni nemaju u stvari interes za realizaciju ovakvih projekata, nego jednostavno kroz prenamjenu određenih prostorno-planskih dokumenata koja će sada biti i olakšana dolaze do toga da njihovo zemljište koje su kupili dobiva novu cijenu i da jednostavno ležanjem tog zemljišta, ne korištenjem tog zemljišta, ne stavljanjem tog zemljišta u funkciju, a naglašavam još jednom oni prema postojećim hrvatskim zakonima to i nisu dužni napraviti, odnosno mogu jednostavno špekulirati sa tim terenima koliko god hoće. Neće dovesti na žalost do stvarne realizacije različitih projekata kojima bi se moglo pokrenuti gospodarstvo u Hrvatskoj. U samom prijedlogu zakona, odnosno u određenom obrazloženju zbog čega nisu prihvaćeni određene primjedbe koje smo mi u Klubu zastupnika i zastupnica SDP-a rekli prilikom prvog čitanja se prilično onako kako da kažem jednostavnim rječnikom ili čak lakonski odbacuju naše tvrdnje da se na način da se ne više obvezuje na izradu određenih provedbenih dokumenata prostornog planiranja ne potiče taj vrlo, vrlo štetni lokacijski urbanizam, a također se ignorira ili se na neki način nihilistički sagledava i to da se ne potiče, da se potiče ovakvim prijedlogom zakona i ovaj točkasti urbanizam koji može doista izazvati neprocjenjivo veliku štetu u prostoru Republike Hrvatske, a prostor Republike Hrvatske je najvredniji resurs Republike Hrvatske. I zbog toga u klubu SDP-a smatramo da bi realizacija, znači i implementacija ovakvog zakona mogla izazvati toliko velike štete da se nikada nećemo uspjeti oporaviti od ove štete, a imali smo prilike vidjeti kako je prostorno-planska politika u Republici Hrvatskoj do sada izgledala, a o tome najbolje govori i činjenica da ćemo kao sljedeću točku dnevnog reda raspraviti i zakon koji govori o sanaciji bespravno sagrađenih objekata. U tom smislu evo ga nadamo se ako ništa drugo da će se razmotriti barem i treće čitanje ovog izuzetno važnog zakona.
Zahvaljujem. Na redu je klub HDZ-a, uvažena zastupnica Marina Matulović Dropulić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državna tajnice, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o prostornom uređenju i gradnji u drugom čitanju koji je prihvatio niz prijedloga iz rasprave u prvom čitanju. Ono što moram odmah reći smatram da je dobro da se išlo na izmjene i dopune zakona, a ne u izradu novog zakona radi toga jer Strategija upravljanja i zaštite prostora ostaje ista i nije promijenjena. Kao što znamo Zakon o prostornom uređenju i gradnji donesen je u Hrvatskom saboru 2007. godine, a stupio je na snagu 1.1.2008. Nakon četiri godine primjene zakona i praćenja njegovih učinaka uočene su određene nedorečenosti u njegovom izričaju, određene pravne praznine, te potreba dodatnih objašnjenja naročito zbog u međuvremenu promijenjenih zakona koji se međusobno moraju uskladiti. Utvrđena je i potreba daljnjeg usklađivanja predmetnog zakona sa Direktivom Europske zajednice o uslugama na unutarnjem tržištu i potreba usklađivanja sa nedavno donesenim Zakonom o zaštiti od požara. U postojećem zakonu naročita pozornost posvećena je izradi i donošenju prostornih planova jedinica lokalne samouprave jer bez njih nije moguć osmišljeni razvitak ni jedne općine i ni jednog grada, pa tako ni Hrvatske. Značajno je da je 2004. godine donesena izmjena i dopuna zakona koja je ponovno nakon 2002. godine utvrdila rokove izrade prostornih planova, pa tako možemo reći da konačno sve jedinice lokalne samouprave i njih 556 imaju donesene prostorne planove, a 2004. bilo ih je samo 113. U donošenju prostornih planova uočen je problem preduge izrade i samog donošenja prostornih planova pa je dobro da se u ovom prijedlogu svi rokovi skraćuju, postupak pojednostavljuje, određuje smanjenje broja prostornih planova. Na primjer, moram reći da pojedini grad ili općina je imao prostorni plan grada ali unutra je predviđeno 60 raznih provedbenih planova kao što su urbanistički planovi uređenja i detaljni planovi što u svakom slučaju nije dobro jer znamo da su si tu neki osiguravali posao, a činjenica je da je po zakonu trebalo jer zakon je definitivno i točno rekao kada treba raditi urbanistički plan uređenja, a kada treba raditi detaljni plan. Prema tome, jasno je da je tamo recimo gdje je bilo predviđeno 60 planova trebalo napraviti pet ili šest plana po zakonu. Ovaj Zakon, ovaj prijedlog zakona olakšava financiranje njihove izrade te jačanja uloge i odgovornosti županija u uređenju i zaštiti zaštićenog obalnog područja mora u dijelu provedbenih dokumenata prostornog uređenja. U ovom prijedlogu izmjena i dopuna zakona omogućeno je i dalje županijskim zavodima koji su se ekipirali i postali u pravilu dobri izrađivači planova izradu svih planova, a ne samo županijski napraviti, izrađivati. Utvrđena je obveza izrađivača plana upozoriti ministarstvo na nezakonitosti koje je predvidio na nalog jedinica lokalne samouprave ili investitora i onda će se za to vrijeme dok urbanistička inspekcija ne obavi svoj posao zaustaviti postupak izdavanja, odnosno donošenja prostornog plana. Omogućeno je županima da daju suglasnost na provedbene planove u građevinskom području ZOP-a umjesto ministarstva. Ovim prijedlogom izmjena i dopuna zakona dana je mogućnost investitora da sami izgrade potrebnu infrastrukturu za svoje objekte, ali kapacitet i sve uvjete kakva ta infrastruktura mora biti utvrđuje jedinica lokalne samouprave. Najviše rasprave izazvala je mogućnost etažiranja objekata turističke namjene ukoliko se isključivo koriste kao smještajni kapaciteti. Ovim prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o prostornom uređenju i gradnji dopunjena je ta odrednica na način da svatko tko prodaje ili kupuje određenu nekretninu dužan je sklopiti ugovor o upravljanju i održavanju s osobom koja je registrirana za obavljanje turističke djelatnosti i koja se obveže sudjelovati u podmirivanju troškova održavanja sadržaja u funkciji turističke zone u kojoj se građevina nalazi. Ono što možda najviše smeta u raznim raspravama koje su se dosada događale bilo da se radi o Odboru za prostorno uređenje ili o strukovnim organizacijama je to da se govori skoro isključivo o obalnom području. Mi imamo prekrasna područja na području cijele Hrvatske. Ovaj zakon govori i o prostornom planiranju na cijelom području Hrvatske i samoisticanje ili samoiznošenje problematike samo one obalnog područja mislimo da nije u redu i da se ne može prihvatiti. Što se tiče govora o tome da će se pojavljivati razni developeri koji čuvaju, koji su kupili zemlju gdje je predviđena izgradnja takva kakva je ja moram reći da je dosada iz svih pokazatelja jasno da najviše developera ima u Zagrebu, a puno manje na obalnom području. A isto tako moram upozoriti da je vlasništvo neupitno i da stavljat neke osigurače na to da će zemlja jedno vrijeme stajati prazna to vam je slučaj kod parcela koje su prazne u odnosu na ostale, recimo cijelu ulicu koja ima parcele jedne do druge izgrađene. U Zakonu o komunalnom gospodarstvu pisalo je jasno i glasno da ti ljudi moraju plaćati komunalnu naknadu radi toga jer isto tako bez obzira što nema nikoga na toj parceli se ta parcela je trebala platiti dio od komunalne naknade da bi se imala javna rasvjeta, da bi se čistile ulice, slivnici i slično. Ustavni sud je to poništio. Prema tome, nema nikakve mogućnosti da se sada stavlja i utječe na vlasništvo na način da se nekome zabranjuje, odnosno ograničava vremenski koliko određena lokacija mora biti prazna jer nažalost to će pasti na Ustavnom sudu. I još samo jednu stvar, položajna renta postoji u hrvatskom zakonodavstvu. Najvažnije od svega je i dana je sva vlast i sva moć jedinicama lokalne samouprave da sami utvrđuju položajnu rentu. Prema tome, položajnu rentu nažalost još dosada nijedna jedinica lokalne samouprave nije iskoristila. Hvala lijepa. Klub HDZ-a naravno prihvatit će ovaj prijedlog zakona.
Zahvaljujem. Na redu je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Potpredsjedniče, ministre, gospodo zastupnici zabunila se, ali dobro možda je ovaj zakon dobar za kontinent, pardon za kontinentalni dio Hrvatske, ali ja mislim da nije dobar za obalni dio Hrvatske. Zašto? Upravo zbog ovog etažiranja turističkih objekata. Ja osobno smatram da je ovo jedan od najperfidnijih načina kako pogodovati tajkunima, odnosno onima koji su ne znam '91., '92., '93. bez ijednog bijelog i bez ijednog crnog došli u posjed nemjerljivog kapitala. I utoliko doista mislim da je ovo jedan od najštetnijih zakona ako se izglasa, a vjerojatno hoće, barem što se tiče budućnosti tog priobalnog područja. E sada idemo, gdje je taj problem? Problem je gospodo u etažiranju i problem će biti nepopravljiv za veliki dio hotelskog sektora u našoj zemlji. Mi u Istri imamo između 4 i 5 tisuća apartmana u hotelskom sektoru. To su ovi ex-državni objekti koje poznajemo pod nazivima "Rivijera", "Anita", "Plava laguna", "Arena turist", "Rabac", "Istra turist" itd., itd. Samo na Poreštini gdje su mi vadili podatke imamo 2 288 apartmana. Pa tako u jednoj "Rivijeri" … [[Govornik se ne razumije.]] koji je Hrvatsku prvi put vidio ili za nju čuo možda '91. imamo 1 406 apartmana. Koliko ima apartmana Grof … ili njegov dom u Dubrovniku, Rapcu ne znam. U "Plavoj laguni" Čileanac Lukšić vlasnik ili njegova obitelj ima 505 apartmana. U "Aniti" u Vrsaru dečki iz Rovinja imaju 277 apartmana, 900 na Rovinjštini itd. Znači, što će donijeti taj zakon Istri? Ovim tajkunima može lako donijeti ili njihovu imovinu uzdignuti za brat bratu 1 milijardu eura. Jedan kvadratni metar u tim apartmanima zasigurno na najatraktivnijim lokacijama u Istri i u Hrvatskoj neće se prodavati ispod 3 tisuće eura. To će dovesti do toga da će razvit taj zakon turističke tvrtke. Uništit će turističku industriju kako je mi dosada poznajemo. Bojim se da će to voditi srozavanju zaposlenosti domicilnog stanovništva u tim objektima. Neki će reći da će možda prodajom tih apartmana jer da nitko neće prodavati ono što je najatraktivnije uz sam rub obale, skupiti se novac za dodatne investicije u hotelskom sektoru. Vlasnici s druge strane hotelskog sektora ili tih tvrtki, a iste ih je država jasno darovala, osim što su danas postali najveći gospodari obalnog prostora preuzet će svu trgovinu nekretninama. Bojim se da to onda može dovesti do toga da će se uništiti graditeljstvo, ono sitno poduzetništvo koje poznajemo kroz gradnju jedne kućice, jedne vile itd. Uništiti će sitnu uslužnu trgovinu, izvući će se novac iz Istre iako se ionako izvlači jer sav slobodan kapital, jedna rivijera ulaže u Dubrovnik, Dubrovnik je dio Hrvatske svejedno ali činjenica da taj novac ostaje tamo gdje se ostvaruje i stoga mislim da bi jedan ovakav Zakon trebalo zaustaviti ali isto tako mislim da se to neće dogoditi jer u ovih nekoliko mjeseci do izbora svakim novim zakonskim prijedlogom svjesno se pogoduje ljudima koji imaju kapital u ovoj zemlji i koji možda nešto kroz neku formu pomažu ekipi na vlasti. Ono što je jednako tako razvidno u ovoj 2011. godini po osnovu turističkog zemljišta u državni proračun neće se unijeti niti jedna kuna, ali to nije sve, mi imamo sada neke postupke državnog odvjetništva koji jasno pokušavaju oduzeti doslovce tako ono turističko zemljište na koje su se uknjižile naše općine odnosno naši gradovi, to je daleko ozbiljnije usuđujem se kazati i od samog ovog Prijedloga zakona. To nećemo gospođo dati optantima nije problem gospođo zastupnice u povratu otetog, to treba uraditi, problem u ovoj zemlji je privatizacija 91., 92 tu se puno više izgubilo no što će se denacionalizacijom po onom zakonu o kojem smo prije raspravljali vratiti. Izgubilo se na 100 milijardi kuna, vratiti se može 1 milijarda kuna. Ja sam rekao prije da je komunizam bio itekako opak, Talijani u Istri 90% nisu podržavali Mussollinijev režim ali se 90% tih ljudi nakon rata iselilo. A na desetine tisuća ih je stradalo u redovima NOB-a. Točno je dogodio se egzodus, mnogi su razlozi za to, od onoga primitivnog poratnog primitivizma, do toga da Talijani nisu to je istina prihvaćali ex-Jugoslaviju do podjela u crkvi, svi Talijanski svećenici su napustili Istru 47. odnosno 54. postali su Hrvati i Slovenci, pa do toga kakva se politika vodi... ali želim kazati da se optantima se ništa ne vraća to je činjenica. To sam htio samo malo se nastaviti na raspravu od prije. Još jedanput kažem, malo polemiziram. Optantima se ništa ne vraća. Znači što je danas daleko ozbiljniji problem, što su se naši gradovi uspjeli uknjižiti na to turističko zemljište, malo sitno ali jesu, a danas DORH osporava te uknjižbe a ja se bojim da iza toga stoji politika. Pristaje DORH da je država suvlasnik sa MAI Istrom u Vrsaru ali ne sa općinom Vrsar, ako to nije dogovor države i tvrtke ja ne znam o čemu mi raspravljamo, ali to nije dogovor države i tvrtke na štetu države odnosno Vrsara a u korist pojedinca, odnosno kapitala onda isto tako ne znam o čemu raspravljamo. Ako to nije dogovor države i kapitala da bi se još nešto dalo kapitalu onda mi stvarno ne znamo o čemu pričamo. Ali bojim se da država jako dobro zna što radi, pogoduje, u ime svog autoriteta sada preko DORH-a privatnom kapitalu. DA to netko od naših načelnika ili gradonačelnika napravi ili pomisli na to, ma momentalno sutra ide 5 godina dana u zatvoru, brat bratu najmanje toliko i zato ja zaista molim ako ima autoriteta u ovoj državi da se ta praksa na neki način zaustavi. Svaka čast MAI Istri, svakome drugome ali nemojmo zbog toga naprosto rušiti lokalnu samoupravu. Što se tiče etažiranja, jasno ako i sutra želi netko na tim prostorima turistički se valorizirati, izraziti ne znam kako da se izrazim, onda će isto tako morati raditi i ponašati se kao što su se te kuće gradile tamo 60-tih ili 70-tih godina. Jedna Rivijera ima 15 ili 20 hotela ima cirka toliko kampova, spomenutih 1400 i nešto apartmana i to će se otprilike ponoviti, situacija koja je bila u Hrvatskom turizmu do danas ogleda se u tome da ate postojeće kuće kada je riječ u Istri sagradile su svega dva nova hotela, jedan u Umagu jedan u Rovinju. Znači u Rapcu niti jedan, u Medulinu niti jedan, u Puli niti jedan, u VRsaru niti jedan, u Poreču niti jedan, u Novigradu niti jedan u Umagu jedan. Pustimo sada Hypo banka što je ona financirala, ona kakva god da je barem je nešto i napravila, ovi nisu ništa odradili. Za kraj da ne bih dužio više o tome ja doista molim da se nekim autoritetom, normalno država će reći nemamo ništa mi s DORH-om, preko DORH-a mogu za ovom saborskom govornicom reći zaustaviti postupci jer tu se sprema jedna otimačina u kojoj će se državno dati privatnom. Nije to dobro, nije obećavajuće i mislim da će biti šteta po zemlju u cjelini, a ne samo za općinu VRsar odnosno tamo Funtanu odnosno gdje ta tvrtka posjeduje. Činjenica je da te tvrtke plaćaju prema državnim tim procjenama tri kune po kvadratnom metru u godinu dana, tamo gdje je grad negdje oko 20 kuna, jasno ne plaćaju ništa zato jer im ne plaćaju već se sude. Ali mislim da se ovom praksom netko treba naprosto, tu praksu treba prerezati jer u konačnici lokalna samouprava ili država gubi ono što je oduvijek bilo njeno.
Zahvaljujem. I na kraju u ime Kluba HNS HSU-a uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege. Prilikom rasprave u prvom čitanju vezano za ovaj prijedlog zakona Klub Hrvatske narodne stranke Hrvatske stranke umirovljenika podržao je prvo čitanje nadajući se da ćemo u drugom čitanju dobit uvažavajući sve primjedbe koje su bile iznesene, ponavljam sve primjedbe koje su bile iznesene i na matičnom odboru, i kroz raspravu da će uključit u konačni prijedlog zakona i da ćemo u drugom čitanju dobiti prijedlog zakona koji je održiv, zakona koji je efikasan. Jer kada govorimo o ovoj tematici onda isključivo, ponavljam, zakon koji je održiv i koji je efikasan može taj sustav razriješiti. Činjenica je i to je za pohvaliti da je u odnosu na prvo čitanje čitav niz primjedbi uključen uz ovaj prijedlog zakona. Međutim, to ne znači i po mišljenju nas iz Kluba Hrvatske narodne stranke, Hrvatske stranke umirovljenika ne znači da smo dobili zakon koji je efikasan i zakon koji je brz posebno uzimajući u obzir i rokove koji su navedeni u ovom prijedlogu zakona. Činjenica kao što je to rekla i kolegica Holy da se s ovim zakonom uvodi točkasti urbanizam, činjenica da se praktički u istu poziciju dovode nezakonite izgrađene građevine na prostorima koji je urbaniziran, kao i na prostoru koji nije urbaniziran. I koje su tu posljedice samo s tog aspekta? Koje su tu posljedice za jedinice lokalne samouprave? Moj načelnik u mojoj Bednji u slučaju ako se legalizira, a po ovom zakonu postoji mogućnost da se legalizira nezakonito izrađena građevina u prostoru koji je neurbaniziran ima zakonsku obvezu osigurati osnovnu komunalnu infrastrukturu. On ima tu zakonsku obvezu. Kao što smo i u raspravi kroz prvo čitanje naglasili taj problem, naglašavamo ga i danas i smatramo da u tom segmentu nisu ponuđena dovoljna i kvalitetna rješenja i da te prostore treba i da je te prostore nužno razgraničiti s tim više što s ovim zakonskim prijedlogom koja je pozicija jedinica lokalne samouprave. Praktički, čitav je teret na njima, od evidencije koje moraju u relativno vrlo kratkom vremenu i pitanje i upitno je da li postoje kapaciteti. Realno u svim jedinicama lokalne uprave, u vrlo kratkom vremenu moraju napraviti registar, u vrlo kratkom vremenu moraju ići u izmjenu prostornih planova, jeste da je to po pojednostavljenoj proceduri to je točno. Međutim, da li je to realno izvedivo s obzirom da ovaj zakon ističe 31. prosinca 2012. godine. Mi baratamo i kroz rasprave se stalno provlači jedan podatak od 150 tisuća bespravno izgrađenih objekata. Međutim, da li mi imamo 150 tisuća bespravno sagrađenih objekata? Ja znam da je to drugi zakon. O čemu mi danas razgovaramo? O nezakonito izgrađenim zgradama.
Ne, nego Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju i gradnji.
Stavit ću.
Pa ništa, onda sada nastavite i ovaj drugi, pa je gotovo onda. Sad se ipak vratite na temu.
Vratit ću se ja na tu temu jer kolegice i kolege, te teme su povezane. Te teme su potpuno povezane. Te teme su potpuno povezane, prema tome, nema nikakvih razloga da se uznemiravamo oko toga i to je dobro. I to je sasvim sigurno dobro, jer s pozicije upravo ove teme o kojoj govorim, a to je legalizacija bespravno izgrađenih objekata. Upravo s te pozicije, koja je pozicija jedinica lokalne samouprave? Da li je uopće tu otvoren prostor? I da li je to uopće izvedivo? Ja sada stvarno moram provjeriti. Očito da sam pogriješio čitajući listu, pa u ovom segmentu ću sada prestati, a nastavit ću u onom drugom, sasvim sigurno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Luka Denona, izvolite.
Dakle, ja se nadam da ja neću promašiti ovu raspravu o ovom zakonu. Ako sam dobro pročitao i čuo, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju i gradnji je pred nama drugi put. I prvi i drugi put je došao pred nas sa jednom osnovnom tezom zbog čega idemo u ove izmjene i dopune ovoga zakona, a ta je da bi se kroz ove izmjene i dopune omogućilo investitoru da jednostavnije, brže i kvalitetnije dođe do svih mogućih papira kako bi na taj način izgradnjom ili stavljanjem u funkciju određenih područja doprinio tome da se na taj način i gospodarski razvitak u Republici Hrvatskoj krene jednim drugačijim putem, bržim putem. Dakle, tendencija zakona je bila da se pojednostavi procedura oko ishodovanja papira da bi se na taj način moglo doći do bržeg gospodarskog oporavka u RH na način da se u svakom slučaju proba i pokuša pogodovati investitoru. E sada ako je to bio razlog zbog čega smo išli u ove izmjene i dopune ovoga zakona, recite mi onda što je to smetalo do sada da nismo dobivali investitore koji su eto jurgali i bili su ljudi na našu birokraciju da smo spori i da previše papira imamo da bi oni mogli ostvariti svoje gospodarske projekte kojima bi doprinijeli u gospodarskom razvitku RH. Prijašnji zakon u svakom slučaju nije tako jako kočio dobrog investitora koji bi na taj način mogao dovesti do gospodarskog oporavka u RH. Ja možda krivo razumijem što je to gospodarski oporavak, pretpostavljam da su to investicije koje će otvoriti nova radna mjesta, investicije koje će voditi računa da zapošljavaju nove ljude, investicije koje će biti skraćeno rečeno pogoni, tvornice. Na taj način se po meni ostvaruje i gospodarski oporavak. Ali recite mi koliko u RH imamo gospodarskih velikih zona, koliko imamo gospodarskih malih zona, u županijama, u jedinicama lokalne samouprave? Ne vjerujem da ima ijedna iole ozbiljnija jedinca lokalne samouprave koja nema svoju jednu ili više malih ili srednjih ili velikih gospodarskih zona u kojima je pretpostavka da bi se trebalo svi ti investitori koji su dobronamjerni bi mogli tamo nešto napraviti i raditi. Ali ovdje mi se čini da je preobilna izmjena svih članaka koliko ih ovdje ima, tako da bi se trebalo više baviti time da smo trebali jedan novi zakon napraviti. I koliko god se mi trudili govoriti da se na ovaj način nije ona Strategija prostornog planiranja u RH okrnjila na ovaj način ovakvim izmjenama i dopunama, čini mi se da to ipak jest slučaj. I unatoč poboljšanjima koja smo dobili u ovom drugim čitanju ostaje koliko god se gospodine ministre vi trudili nama reći da to etažiranje nije neko veliko zlo za RH, ostaje jedan dojam da je uz taj gospodarski oporavak, uz to pogodovanje investitoru nekako smo se koncentrirali svi na to etažiranje. Očito je da na taj način koliko god se vi trudili postoji mogućnost da se to negdje na kraju priče opet izjalovi i da dođe do onoga o čemu smo moje kolege govorili, a to je da će doći do prodaje takvih etažiranih apartmana i da će doći do jedne besprizorne ja bih tako rekao ponovne pljačke pa pogotovo što se to odnosi i na ono što je priobalje i ono što je napravljeno uz more. Na taj način se stavljaju u nepovoljan način i investitori koji su uložili u hotele gdje se povrat investicije računa negdje oko 20 ako ne i više godina, a ovi će na jedan i brži način doći do svog povrata ali naravno i do zarade. Isto tako i dalje je ostaje uz 58. članak, da se povećava dio građevne čestice sa 20 na 50 kojega su RH te jedinice lokalne samouprave dužne prodati vlasniku preostalog dijela te čestice u svrhu omogućavanja njezina formiranja i građenja na istoj. Dakle, još jedna mogućnost za koju smo rekli nemojte to stavljati u zakon jer to također implicira da može doći do zloupotrebe na jedan drugačiji način. E sada u ovom zakonu su i neka pitanja koja se uređuju zakonom, taksativno ste naveli, ja ću se ministre ispričati jer ja nisam baš neki veliki stručnjak ali tu negdje pri kraju na str. 33 kaže ovako, izmjenama i dopunama naravno ovog zakona "stvaraju se pretpostavke za propisivanje većeg broja građevina i radova koje se mogu graditi odnosno izvoditi bez lokacijske dozvole i ili akta za građenje uz povećanje sigurnosti i zakonitosti tih građevina". Kako se sada to može ovim zakonom uređivati da se stvaraju pretpostavke, da se nešto ide graditi bez građevinske dozvole ili akta za građenje, a da će to na kraju krajeva povećati sigurnost i zakonitost tih građevina. Malo iza ove točke dnevnog reda imat ćemo jednu drugu koja govori o nezakonitoj gradnji, a na ovaj način čini mi se da ako taj zakon tako uređuje, mi implicite kažemo da ćemo na neki način podržavati i bespravnu gradnju, ako sam ja dobro pročitao, a tako piše. Dobro, nisam dobro pročitao vjerojatno. Dakle, unatoč vašim upozorenjima ili mišljenju da etažiranje i da do ovih povećanja sa 20 na 50% obavezne prodaje državnog ili lokalnog zemljišta da će to učiniti da dođe do gospodarskog oporavka. Ja mislim da to neće biti tako, da je ipak i stručna javnost, a i mi svi nekako smo uvjereni da vodi ka nečemu drugomu, a to je da se pogoduje pojedincima i nekima koji čekaju da se taj zakon donese da bi od toga imali veliku, veliku korist. Pa evo predlažem da ne žurimo sa donošenjem toga zakona i da probamo vidjeti da li se u trećem čitanju sa većim učešćem i javnosti ali i većim učešćem i struke i drugih organizacija može učiniti da on makar skine sumnju sa ovog zakona, da će pogodovati na jedan drugačiji način investitorima koji se žele obogatiti samo na brzinu, a ne povećati taj gospodarski razvitak na način kako je to zakonom zamišljeno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovani kolega Denona postoji još jedan vrlo važan razlog zbog kojeg bi bilo mudro da se donese novi Zakon o prostornom uređenju i gradnji, a taj je što su zakoni RH prvenstveno namijenjeni građanima i građankama RH. Pa da li možete zamisliti kako se ti građani i građanke snalaze u zakonima koji se u ovakvom obimu mijenjaju, zakonom o izmjenama i dopunama zakona od 120 članaka, odnosno skoro 120 članaka. A s obzirom da znamo da se u Hrvatskoj vrlo rijetko objavljuju pročišćeni tekstovi zakona ja mislim da bi bilo vrlo kvalitetno rješenje kada bi se donio novi zakon u kojem bi se puno lakše snalazili na kraju krajeva i investitori i građani koji žele investirati u neku gradnju. I zbog toga još jednom izražavam nerazumijevanje zbog toga što se predlagatelj nije odlučio na potpuno novi Zakon o prostornom uređenju i gradnji.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Pa naravno, da, kolegice, trebalo bi to ipak malo ovu šumu izmjena pojednostaviti da bude preciznija i naravno da bude jasnija. Prostorno planiranje kao način življenja u Republici Hrvatskoj kojega bi trebali imati, koji treba imati i nekakvu strategiju tog prostornog planiranja koja se ne može i ne bi smjela mijenjati iz četiri godine u četiri godine. Znači tu bi se svi zajedno trebali dogovoriti što sa jednom malom zemljom koja raspolaže sa takvim resursima zbog kojih nam i drugi dolaze ovdje, treba učiniti na jedan dugoročniji vremenski period, ne samo zbog nas nego i zbog naše djece, zbog naših unuka. Jer kada pogriješimo u tom prostornom planiranju to nismo učinili samo za četiri godine, to smo učinili za puno, puno duži period vremena jer tako uništen prostor se teško može vratiti u ono prvobitno stanje da bi bio atraktivan i da bi na neki način Hrvatska onda ostala ovakva kakva jest, lijepa i tako naša.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Jerko Rošin, izvolite.
Još jednom hvala, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Evo ja sam se javio u ime saborske manjine razgovarat o ovom, saborske manjine utoliko što smo svega nas dvoje ovdje ljudi koji se s ovom problematikom bave profesionalno, u svom svakodnevnom životu, o znanju i zanimanju. U tom smislu smo manjina ali manjina koju ovaj zakon itekako dotiče, ne samo na razini društvenog događanja nego na razini obavljanja svoje vrste profesije. Međutim, u ovom Saboru se vrlo često stvari raspravljaju na način, kako bi u Srbiji rekli svode se na mnoga opšta mesta, odnosno razgovaraju se gotovo o različitim temama, a na isti način se rasprave svode pa onda se pobjegne od one biti zašto je to tako. Jedna od ključnih primjedbi na ovaj zakon, uz jednu ključnu konstataciju pozitivnu, da se od prvog čitanja na drugo čitanje ipak stvari uznapredovale u smislu primjedbe koje su postavljene itd. Jedna od općih primjedbi koja je bila je zašto se nije donio novi zakon nego se radi izmjena i dopuna zakona. Ja sam isto tako mišljenja kao i kolegica Dropulić, čestitam na vašem mišljenju jer se poklapa s mojim, da je bolje bio izmjena zakona nego novi zakon. Novi zakon bi donio više pitanja zašto se u ovom trenutku novi zakon donosi, a osim toga u ovome zakonu nema puno izmjena nego ima izmjena koje se ponašaju po domino efektu i jedan članak je za sobom povukao mnoge druge članke da se drugačije, ne samo iskazom nego jednostavno usklađenjem stvari dovedu u red. Dakle, tu nema toliko ključnih promjena zakona da bi bio zapravo, da bi se iz ovoga iščitao jedan novi duh zakona nego samo jedna drugačija primjena postojećeg zakona. Tako sam ga ja iščitao. Ali onda pođimo od činjenice zašto se uopće zakoni donese, zašto se donose izmjene zakona. Dakle postoji neki motiv, postoji neki cilj koji je bio. Kod ovoga zakona prvo što iščitavam kao potrebu i smisao zašto je donesen, naravno nismo se savjetovali, nisam ja dao savjet da se mijenja zakon nego je to iskrslo kao potreba zato što se pokušava gospodarstvo Hrvatske što više izvući iz jedne letargije, iz jedne uspavanosti i pokušat naći motive kako bi se pokrenulo. Nesporno je uza sve razgovore o mogućoj koruptivnosti, o mogućem svemu ostalom što postoji da je građevinarstvo jedan kotač, pokretač jednog ekonomskog razvoja i u vrijeme rata sam se veselio činjenici da kad završi rat da ću ja biti prvi koji će doći do posla kad sve počima od projekata pa ide naprijed. Dosta sam se toga prevario, to tako nije krenulo, a i sad smo upali da je taj kotač se malo zaustavio i ugovore koje imam potpisane mogao bi biti miran 4, 5 godina. Jednostavno se ne događaju jer je sve to skupa stalo. Ali da se razumimo, ugovore koje imam nisu pitanje apartmana nego je pitanje i hotela i tvornica, infrastrukturnih objekata i crkava ili crkve, jedne. Dakle različita je struktura kojom se inače bavim tim poslovima. Jedna stvar je u poimanju bilo kojeg novog prijedloga vrlo teška i loša kad se osjeća, kad nam zapravo svugdje smrdi, kad svugdje gdje se god okrenemo nosom svugdje nam smrdi, naravno zato što smo negdje naišli na to da smrdi, sa razlogom je smrdilo, ali ako vam svugdje smrdi onda zapravo nećete osjetit gdje tamo stvarno smrdi, onda počneš govorit da smrdi i tamo gdje objektivno ne smrdi ništa gdje je sve sasvim čisto i u redu. Dakle, ako bih rekao da smo počeli izmjene ovog zakona sa ciljem da se pokrene taj jedan zamašnjak poduzetništva u građevinarstvu, a sa … [[Loša snimka, ne čuje se.]] u građevinarstvu i sve ono zbog čega se nešto gradi, dakle svih tih proizvodnih pogona, a ne stanovanja iako vidimo da nam je stanova još uvijek puno, puno fali, a da ih već ionako imamo previše. Onda bi ipak s obzirom na svoju … [[Loša snimka, ne čuje se.]] svojstvo manjine u odnosu na profesiju, na zvanje i zanimanje uhvatio bi se komentara onoga konkretnog što u zakonu piše ocjenjujući generalno da su ove izmjene i dopune zakona dobrodošle u odnosu na ono … [[Loša snimka, ne čuje se.]] u društvu, u gospodarstvu, u profesiji mojoj bilo potrebno. Zato bih u prvom redu naglasio sve one izmjene koje su se dogodile u pogledu pojednostavljenja procesa i procedura dolazak do dozvola što istodobno možda ukazuje na činjenicu da je dijelom prije toga puno bilo birokratizirano, tražilo se puno suglasnosti, a možda i zato što to što je zakonom bilo predviđeno nije bilo birokratizirano i traženo puno suglasnosti jer bi i tako to bilo dobro, ali je praksa pokazala da smo mi previše otporni na ono i da kočimo proizvodnju premda to zakon od nas ne traži. No, smanjenje određenih vremenskih definicija od 90 dana na 30 dana, od 30 dana na 15 dana pokazuje barem namjeru zakonodavca ... [[Loša snimka, ne čuje se.]] Ja vam mogu kazati sada taksativno neke stvari koje mislim da su vrijedne pozornosti. ... [[Loša snimka, ne čuje se.]] odnosi se na članak 78. Zakona novi stavak tri u kojem govori da se može mimo onoga što je prostornim planom predviđeno da se mora na određeni način provedbenom dokumentacijom rješavati. Dakle, provedbenom fazom da se to može dogoditi i odustati ili dodati novo neovisno od onoga što je planom predviđeno, pa mi se čini tu jedna određena kolizija da planom više predviđamo određenu provedbenu proceduru, a da se nje ne moramo pridržavati ili da je možemo dopuniti sa nečim drugim. To mi je malo upitno u odnosu na praksu koja je. U svakom slučaju se slažem da je definicija provedbeni dokument prostornog uređenja prikladnija jer se njom definiraju različiti oblici detaljnije procedure. Dakle, ne mora se govoriti i detaljni plan i urbanistički plan uređenja, nego provedbeni dokument jer možda će se pojaviti i neki drugi pa se ne treba mijenjati kao što smo nekad imali urbanističke projekte u mjerilu 1:500 u kojemu smo neke stvari definirali već kao jedna mješavina arhitekture i urbanizma. Rekao sam već da je ono skraćenje dana koje se daje nekome da o tome vjaštači, odlučuje bolje da je skraćeno. Čini mi se da je isto tako u dobar prijedlog izmjene valjanosti trajanja lokacijske dozvole, odnosno do kad ona traje odnosno kad nastupi sljedeća faza da prestane taj rok koji teče. Onda u članku 55. se reguliraju izmjene namjene postojećih objekata koje su ovim novim izmjenama u odnosu na članak 118. dakle člankom 55. u odnosu na članak 118. sa stavkom od a) do d) itekako detaljnije i bolje obrađene. Isto tako je detaljnije obrađeno jer je praksa do toga dovela bolje u članku 56. u odnosu na članak 122. osnovnog zakona uređenje građevinskog zemljišta pri čemu se i investitorima daje puno veća sloboda, odnosno daje se pravo ugovaranja između jedinica lokalne samouprave i konkretnih investitora detaljnije uređenje jer tako se njima stavlja na raspolaganje da ubrzaju sami sebi probleme. U članku 58. u odnosu na članak 128. prethodnog zakona piše, ozakonjenje nezakonitih zgrada čini mi se to je upitno dok taj drugi zakon na koji se poziva ovaj Zakon još nije usvojen barem u ovom trenutku. Ali je valjda predlagač išao s uvjerenjem kako će i drugi zakon proći, pa onda automatski u paketu idu skupa inače po redoslijedu razgovora bio potreban onaj prije pa onda tek ovaj. Jer šta hipotetično ako se ne donese. Čini mi se da je isto tako dobro u članku 61. u odnosu na 179. osnovnog zakona govori o projektantskom nadzoru da projektant mora prihvatiti obavezu projektantskog nadzora ako investitor to od njega zatraži. Mislim da je to obaveza koja je dobro došla, koja je bila potrebna da se kaže. I u članku 66. odnosno članak 190. vam u materijalima nedostaje obrazloženje zbog čega je to tako napravljeno [[Upadica Jarnjak: Privedite kraju.]] To vam nedostaje. U svakom slučaju izgleda da je od prvog do drugog čitanja došlo do bitno kvalitetnijih određenih rješenja i da ovaj Zakon u tom smislu, a još sam mislio neke članke, ali dodat ću ja to kao svoj amandman na članak 11. i na članak 18. ću dodati amandmanom svoje prijedloge i izmjene. Hvala lijepa. Još crveno gori.
Uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođo državna tajnice. Pa evo što reći nakon ovih riječi koje smo čuli od klubova i od struke kao što je kolega Jerko. Ja bih samo želio kazati da o znakovitosti pojednostavljenja i ubrzanja procesa dokumentacije i o, dakle tome koliko će to potaknuti investicije smo govorili dostatno i prošlog puta. Međutim, to je svakako ono što je i najznakovitije. Stoga bih samo još htio kazati jedno, a to je da je znakovito istaknuti da su promjene provedene u suradnji sa strukom, sa strukovnim udrugama, udrugama građana, zainteresiranim institucijama. Znači, da nije bilo nikakve suradnje sa nekakvim tajkunima ili pogodovanja nekome drugome. Ovdje je suradnja sa strukom provedena. Izgleda kao da smo negdje sjedili na odborima nekim drugim neki kolegice i kolege, pa na odboru su bili predstavnici struke u potpunosti. Ono što bih ja, međutim htio reći vezano je više uz etažiranje turističkih objekata u zonama T1 i T2 jer to je dio o kome se najviše zapravo govori. Što sam tu htio reći? Pa htio sam reći da je i važećim Zakonom o prostornom uređenju i gradnji dopušteno bilo etažiranje turističkih građevina namijenjenih isključivo smještaju. Međutim, ovim izmjenama samo će se jasnije i preciznije definirati postupak etažiranja, a to zapravo znači postići da se etažiranjem ne promjeni namjena građevina odnosno one i dalje trebaju ostati u okviru turističke namjene. U tom smislu temeljem ugovora između vlasnika etažiranog dijela i tvrtke koja upravlja naseljem etažirana nekretnina koristila bi se sukladno svojoj namjeni i kada vlasnik u njoj ne bi boravio. Dakle, zapravo mi samo ovdje ovim dopunama zakona ugrađujemo kontrolni mehanizam zaštite namjene, dakle u T1 i T2. I to je bit o kojoj svakako treba voditi računa. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku i jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Mirela Holy, ispravak netočnog navoda. Izvoli.
Poštovani kolega Matković, rađe bi vam replicirala. Međutim, moram ispraviti vaš netočan navod zbog toga što nije točno da je ovaj prijedlog zakona i u drugom čitanju podržan od struke. To jednostavno nije točno. Ne samo da su udruge poput "Zelene akcije" koje su prvenstveno orijentirane prema zaštiti okoliša i zaštiti prostora bile protiv ovog prijedloga zakona nego su to i bila Komora arhitekata je protiv ovog prijedloga zakona i Udruženje hrvatskih arhitekata, a i neke lokalne organizacije poput Društva arhitekata Dubrovnika,a i pojedinačnih arhitekata koji su nam se javljali. Također bih podsjetila da javna rasprava nije provedena kvalitetno, da vrijeme nije bilo dostatno, a da i vrijeme koje je provedeno između dva čitanja je bilo vrlo kratko i u potpunosti nezadovoljavajuće.
Zahvaljujem. Imamo repliku, uvaženi zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Matković upravo temeljna primjedba na ovaj prijedlog zakona jeste nedovoljna uključenost ili potpuna ignorancija određenih struka koje su vrlo bitne za područje koje pokriva ovaj zakon. Prije svega, riječ je o strojarima i elektrotehničarima koji su putem svojih Komora inženjera strojarstva i inženjera elektrotehnike tražili od ministarstva da ih se uključi u pripremu, da im se dostave zakoni. Dostavili su im određen primjedbe,ali nisu pozvani na daljnje sastanke nego su upućeni da dostave primjedbe do sjednice Sabora koja se sada održava. Dakle, na taj sastanak su pozivani samo arhitekti, građevinci, geodeti kao da oni jedini sudjeluju u svemu tome. Naprosto ovdje je bila ignorirana struka koja je ne znam preko tisuću inženjera strojarstva koji se bave poslovima projektiranja, preko tisuću inženjera elektrotehnike koji se bave poslovima projektiranja. Dakle, ne možete reći da je bila struka u cijelosti. Ja govorim o vrlo ozbiljnoj i kvalitetnoj struci koja je udružena u hrvatske komore. Dakle, ne samo o udrugama. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Pa kolega Heffer da ste član Odbora za prostorno uređenje i urbanizam i da ste nazočili obima raspravama koje su bile na odborima onda bih ja rekao bili ste i rekao bih vam da ste u pravu. Međutim, ja sam bio na oba i znam zasigurno jedno, a to je da su ove dakle dopune provedene u suradnji sa strukovnim udrugama. Hoćete da vam ih nabrojim? Udruženje hrvatskih urbanista, bili su i sjedili su tamo, hrvatskih arhitekata, Komora inženjera građevinarstva, Komorom arhitekata i da ne nabrajam sad sve ostale koji su tamo bili. Bili su tamo i zeleni, dakle "Zelena akcija", bili su i u drugom čitanju. Prema tome, to je provedeno u suradnji s njima. To hoće li oni podržati nešto, oni ne mogu na odboru glasovati. Ja sam govorio o odboru, slušajte kad govorim definitivno sam u pravu. Kolegice Holy vi ste bili tamo, kao da ne sjedimo vi i ja na istom mjestu. Bili ste, skupa smo bili na odboru.
Hvala lijepa. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Dubravka Šuica, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine ministre, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Kratko bih se željela referirati na ovo drugo čitanje zakona ne ulazeći u ove finese obzirom da ni ne dolazim iz struke, ali imam nešto malo iskustva sa poslom oko prostornog planiranja i gradnje. U svakom slučaju strategija se ne mijenja koliko mogu primijetiti niti u prvom niti u drugom čitanju i nema bojazni od promjene strategije, razvoja prostornog uređenja RH. Ono što je za pozdraviti, moram ponovno naglasiti, je decentralizacija. Znači, to smo prošli put govorili, ovaj put je utvrđeno da je županijskim zavodima i županima date su dodatne ovlasti kad se radi o zaštiti obalnog pojasa. Mislim da je to jedan dobar iskorak. Zatim, isto tako je vrlo bitno da se smanjuje broj malih planova i kako ih sada nazivamo provedbenih dokumenata prostornog uređenja. Znači, broj planova UPU-a i DPU-a. Jer dosad je zaista bio preveliki taj broj i on je bitno kočio razvoj, a sve na tragu Vladinog programa gospodarskog oporavka. Stalno hoćemo investicije, stalno hoćemo ubrzati postupke, a kad dođe do toga onda to zovemo pogodovanjem. Ja bih voljela kad bismo jedan put mogli termin pogodovanje definirati. Što znači pogodovati ovdje? Nisam čula argumente koji su rekli da ovo etažiranje ide u smislu pogodovanja investitorima. Žudimo za investicijama, a kad do toga dođe, kad hoćemo malo liberalizirati kako bismo privukli investicije onda to nazivamo pogodovanjem. Mislim da to nije u redu. Ne bih ulazila u detalje. Vrlo je bitno da će se u ovim naseljima gdje dođe do etažiranja odrediti upravljanje objektom i da se na taj način zaštiti cijelo to područje. Ono što bih željela kratko pohvaliti to je tehnika kako je ovaj zakon napisan. Jedan od rijetkih puta kad sam primijetila da između prvog i drugog čitanja na svaki prijedlog zastupnika imenom i prezimenom je odgovoreno kao da smo već u prvom čitanju imali pravo dati amandman. Ja zaista pohvaljujem način kako je izrađen ovaj zakon i ovo bi se recimo mogla zvati transparentnost. I u tom smislu zahvaljujem, neću duljiti jer smo, prošli put sam imala jednu malu dilemu pa da ne bi sada ispalo da sad hvalim, a prošli put sam imala dilemu oko županijskih zavoda misleći da su možda u sukobu interesa, ali shvatila sam kad sam malo to sve prostudirala da su županijski zavodi itekako potrebni, da su osnovani i da im je to jedan od osnovnih poslova zapravo i da na tome žive i da vjerujem neće biti sukoba interesa što me je prošli put morilo nakon što sam obavila konzultacije tako da sam stajalište u međuvremenu promijenila. U svakom slučaju pozdravljam zakon i pozdravljam i nadam se da će njegova implementacija omogućiti da se Hrvatska država i svi naši krajevi drže razvijeni. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Daniel Srb je na redu. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođe i gospodo zastupnici. Značaj ovog zakona je iznimno velik prije svega zbog toga što on snažno utječe na investicijsku klimu, poticanje ulaganja, naravno i na konkurentnost hrvatskog gospodarstva. A konkurentnost hrvatskog gospodarstva je upravo prošle godine doživjela još jedan pad na ljestvici globalne konkurentnosti i to upravo zahvaljujući državnim institucijama. Dakle, upravo onim institucijama koje provode ove propise koje mi sada donosimo iz područja prostornog uređenja i graditeljstva. Mislim da je nama potreban jedan potpuno drugačiji postupak izdavanja dozvola koji treba biti jasan, kratak. Dakle, jedan potpuno novi model upravljanja cijelim sustavom. Ovakav model svaki put tražeći određena poboljšanja zapravo se komplicira. Svaki put kada govorimo o tome da treba pojednostavit proces izdavanja građevinskih dozvola i različitih drugih dokumenata vezanih uz graditeljstvo, uvijek se zapravo cijeli postupak zakomplicira povećanjem različitih potrebnih dokumenata, suglasnosti, uvjerenja, dozvola itd. umjesto da se cijeli sustav pojednostavi. Na ovaj konkretan zakon velike primjedbe imali su i brojni predstavnici stručnih udruženja. Kolega Hefer je već rekao dvije komore – Hrvatsku komoru inžinjera strojarstva i Hrvatsku komoru inžinjera elektrotehnike koji su bili ignorirani prilikom pripreme ovoga zakona. Pa kada su tražili da ih se u to uključi dostavljen im je materijal, oni su dostavili isto tako vrlo opsežne primjedbe na sam prijedlog zakona da bi ih se na kraju ponovno ignoriralo i ne bi ih se zvalo uopće na sastanke na kojima se raspravljalo o pripremi upravo ovoga prijedloga zakona. Smatram da je tisuću sto inžinjera strojarstva i tisuću 400 inžinjera elektrotehnike, ovlaštenih inžinjera članova komore jedan respektabilan broj stručnjaka koji se bave upravo ovom problematikom i da se ne smiju zaobilaziti kada se priprema legislativa iz ovog područja, konkretno njihovog profesionalnog djelovanja. Što se tiče stava Hrvatske komore inžinjera strojarstva, ona smatra da su promjene koje su predviđene ovim zakonom u biti kozmetičkog karaktera bez ulaska u samu bit problema. A to je usklađenost primjene i tumačenja zakona i propisa po sudionicima u procesu gradnje, a posebno od ureda državne uprave na različitim gradskim i županijskim razinama i to zbog toga što se različito tumače isti propisi. Drugo, propisi koje definiraju dva ministarstva, dakle i Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva i Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva koji isto tako ima u svojoj nadležnosti određene propise donose se koji međusobno nisu usklađeni. I to predstavlja određenu problematiku i cijelom ovom segmentu. Isto tako, izostaje provedbe energetske učinkovitosti u gradnji objekata. Dakle, ona se ne primjenjuje u dovoljnoj mjeri. Rokovi i naknade za izdavanje mišljenja projektanata o usklađenosti projekta također treba bolje definirati. Nadalje, postoje vrlo ozbiljni problemi vezani uz poštivanje Pravilnika o cijenama usluga komora. Pri tome, naravno, samo članovi komore dužni su pridržavati se obveznih cjenika usluga, a da pri tome tvrtke kojima su ovlaštene osobe ljudi koji nisu članovi komora zapravo to ne moraju što dovodi do nereda među cijenama projektantskih usluga. Isto tako je to pitanje provođenja projektantskog nadzora i uvođenje kaznenih odredbi vezanih upravo za ovo područje projektantskog nadzora. Dakle, želio bi zaključiti s time, da iako sam duboko svjestan toga da pisanje svakog novog zakona zapravo multiplicira moguće probleme, da je jednostavnije poboljšavati postojeću dokumentaciju. Ali, cijeli proces izdavanja potrebnih dozvola u ovom području treba radikalno promijeniti, pojednostaviti ukoliko želimo napraviti određene iskorake u poboljšanju investicijske klime. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I na kraju u pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Goran Heffer. Izvolite. To je jako dobro. U ime Kluba HNS-a HSU-a 5 minuta završno uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Ali pravu temu, jel? Dobro.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo koristim ovu poslovničku mogućnost da u ime Kluba vezano za ovaj zakon o kojem raspravljamo. Moja isprika u krivom čitanju redoslijeda točaka dnevnoga reda za današnju raspravu. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika u raspravi nakon prvog čitanja vrlo jasno smo se odredili prema tome zakonu i značaj toga zakona. Nema potrebe da ponavljamo sve one elemente koji su rečeni, ali ima potrebe da se zahvalim predlagaču da je uključio natrag ponovo županijske zavode u izradu dokumentacije. Jer sasvim sigurno županijski zavodi, pogotovo oni zavodi u županijama koji odgovorno rade svoj posao, a gotovo sigurno upravo na tim prostorima i ima najmanje nelegalnih objekata, upravo na tim prostorima je sačuvani prostor zahvaljujući tim ljudi koji su kroz vrijeme i odgajali kadrove i poštivali struku i poštivali što je vrlo važno i u to vrijeme i u tim trenucima i zakonske obveze. Dobro je da se otvorila mogućnost za obnovljive izvore energije koji su u prvom čitanju bili ograničeni, a posebno mislim na … [[Govornik se ne razumije]] Sigurno da je vrlo važno i da je nužna mjera etažiranja u svakom slučaju uz kontrolni mehanizam koji je nužan, na čitavom nizu primjera iz prakse, a koji završe ili će završiti na Uskočkim i ostalim sudovima, govore da je nužna. Sigurno da i ovim prijedlogom zakona nije moguće čitav sustav maksimalno zaštititi. Ali ponavljam, ovim zakonskim odredbama je taj prostor u ovom zakonu otvoren, ali gotovo sigurno da i to nije dovoljno, a da se u prostoru taj dio ili taj segment ne upotrebljava. Gotovo sigurno i svi smo suglasni da je prostor naš najvredniji resurs, da je vrlo važna materija za budući razvoj Republike Hrvatske. I mislim da nam je to i generacijska obveza da u naslijeđe ostavimo taj prostor koji će omogućavati ukupni razvoj na održiv i kvalitetan način. Smatramo mi u Klubu Hrvatske narodne stranke Hrvatske stranke umirovljenika smatramo da upravo zbog važnosti ovoga resursa, zbog važnosti ove materije, zbog važnosti i primjedbi kompletne zainteresirane javnosti, a posebno stručne bez obzira koliko želimo vjerovati ili želimo ukazati na to da podrže ovaj prijedlog zakona što nije točno, pridružujemo se našim kolegama u Klubu SDP-a, a to je da ovaj zakonski prijedlog sa svim primjedbama koje su i danas rečene u raspravi i o kojima je govorila i stručna javnost da se kroz treće čitanje ugradio jedan zakonski prijedlog i da konačno u ovom Hrvatskom saboru, zajednički, a mislim da ovaj Prijedlog zakona to zahtijeva da konsenzusom usvojimo jedan Zakon koji će otvoriti mogućnost jednakih šansi svima i zloupotrijebiti sve ono što se godinama na ovim prostorima dešavalo. Pa u tom smislu Klub Hrvatske stranke umirovljenika i Hrvatske narodne stranke podržava uključivanje dijela primjedbi u ovo treće čitanje ali zbog odgovornosti predlažemo i podržat ćemo ovaj Zakon ako predlagač prihvati treće čitanje i da konsenzusom donesemo ovako vrijedan i važan zakon.
Zahvaljujem. Završno u ime predlagatelja Vlade Republike Hrvatske uvaženi Branko Bačić ministar zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici, zahvaljujem se na raspravi koja je upravo dovršena i htio bih u ime Vlade Republike Hrvatske se osvrnuti na nekoliko primjedaba koje su date u samoj raspravi. Prije svega želim reći da strategija prostornog uređenja u Republici Hrvatskoj sustav prostornog uređenja i graditeljstva kojega je postojeći Zakon iz 2007. godine osmislio i uredio je odličan, i nema potrebe za izradu novoga Zakona već da se u okviru postojećeg zakona a na tragu onoga što je već bilo u velikom dijelu u ovoj raspravi istaknuti ubrzaju pojedine procedure koje se odnose s jedne strane na izradu prostornih dokumenata i s druge strane na izradu i odnosno bolje rečeno izdavanja lokacijskih dozvola i akata za građenje. Kako se to u velikoj mjeri odnosi na definiranje rokova i postupanje onda je izmjena sama za sobom povlačila izmjenu vrlo velikog broja članaka kojima se sustavno mijenja puno ali je činjenica da pojedina promjena za sobom automatski povlači izmjene pojedinih članaka i s time doista jest značajan broj članaka u izmjeni ali u smislu duha samoga zakona, u smislu cjelokupnog sustava prostornog uređenja nije se promijenilo puno, odnosno vrlo malo, a to što je vrlo malo promijenjeno ne zahtjeva donošenje novoga zakona. Što se tiče stručne javnosti koja je sudjelovala manje ili više u ovom zakonu ja ću reći da ovaj Zakon, odnosno izmjene i dopune ovog zakona se pripremaju nekoliko mjeseci i od prvoga dana, prve rasprave, u zakonu u donošenje izmjena i dopuna ovoga Zakona su bile uključene sve strukovne komore dakle komora i ovlaštenih inženjera arhitekture, građevine geodezije, kasnije smo uključili Komoru ovlaštenih inženjera strojarstva i elektrotehnike, i da smo u najvećoj mjeri prihvatili njihove sugestije ali dozvolite da kažem da nismo prihvatili sve. Ja mogu razumjeti nezadovoljstvo pojedine komore, međutim, moram reći da na kraju kada je definiran konačni prijedlog zakona, da smo dobili gotovo 100% podršku i Komore ovlaštenih inženjera arhitekture i građevine i udruge Hrvatskih urbanista. Osim toga čitavo to vrijeme smo ne samo s njima surađivali nego su u posljednjih dva mjeseca su izmjene i dopune ovoga Zakona bile dostupne na web-stranicama našeg ministarstva i preko tih stranica smo kontaktirali sa vrlo velikim brojem ne samo ovlaštenih komora nego i vrlo velikim brojem udruga. Prema tome, ovakav tekst i Prijedlog izmjena i dopuna Zakona podržavan u velikoj mjeri i od strane ovlaštenih inženjera i arhitekture, građevine, geodezije pa i drugih strukovnih organizacija. Problem još jednom problem etažiranja, žao mi je što nema zastupnika Kajina ovdje, pa bih mu ja rada, vjerojatno će on to i čuti rekao da prema sadašnjem zakonskoj regulativi u Republici Hrvatskoj, provodi se etažiranje smještajnih jedinica u Republici Hrvatskoj i pri tome bez ikakve ograde pa se onda usudim reći da nismo izmijenili zakon sa dodatnim ograničenjima, kočnicama prilikom tog etažiranja da je moguće sve one objekte koje je on pobrojio da se nalaze u Istri, a nisu samo u Istri, nego je takvih smještajnih jedinica duž cijele obale moguće sada i etažirati. Naime, to se etažiranje koje provode upravni odjeli za izdavanje i provedbu dokumenata prostornog uređenja i gradnje, ja sam se malo potrudio za ovu raspravu pa sam donio određene potvrde koje izdaju nadležna tijela u kojima oni već sada omogućuju etažiranje i mimo postojećeg zakona i mimo ovih izmjena i dopuna koja su u Saborskoj proceduri. Naime, prilikom etažiranja smještajnih jedinica upravni odjeli nadležnih županija odnosno gradova svoj postupak temelje i to jasno u samom dispozitivu rješenja koja ga donose obrazlažu da se etažiranje provodi temeljem Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, i ne spominjujući uopće zakon o prostornom uređenju i gradnji. Ako postojeći zakon prijeći a kažem ne prijeći, ili ako ovaj dozvoljava a on dozvoljava ali još uz niz dodatnih ograda ili kočnica koji su u samom zakonu predviđeni, onda do tog etažiranja ne bi bilo moglo se do sada provoditi iz kažem prakse koja je sada u Republici Hrvatskoj provodi se etažiranje na temelju Zakonu o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Prema tome ne provodi se etažiranje temeljem postojećeg Zakona o prostornom uređenju i gradnji, ono prijeći u dijelu u kojem se odnosi na ugostiteljsko-smještajne jedinice i mi smo sada ovim izmjenama i dopunama Zakona utvrdili i pojasnili proceduru i jasno i glasno rekli kako se i na koji način etažirani objekat, koji se etažira na temelju Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima sada može koristiti, a može se isključivo koristiti kao objekt smještajne jedinice turističke namjene i to na način da između vlasnika te zone i budućeg vlasnika smještajnog objekta ako se on bude etažirao mora koristiti i onda kada vlasnik te smještajne jedinice ne živi, ne boravi u tom objektu. Prema tome, dijelom je svakako razlog takvom prozivanju predlagača zakona u neznanju svakako, a s druge strane vjerujem da je tu malo zločestoće kada se govori o tome da ovaj zakon će doprinijeti betoniziranju i daljnje apartmanizacije hrvatske obale i da ne štiti prostor. Ja potpuno odgovorno tvrdim da sadašnji zakon odlično štiti prostor kao najvažniji resurs u RH. To oduvijek govorim. I da ovim zakonom ništa bitno nismo promijenili kada je u pitanju zaštita prostora, a ako već spominjemo etažiranje što je ovih dana često u javnosti se spominje, onda potpuno odgovorno tvrdim da smo ovakvim izmjenama i dopunama zakona učinili određene kočnice, kada je u pitanju etažiranje i s druge strane jasno propisali namjenu takvog etažiranog objekta. A pozivanje protiv etažiranja strukovne udruge arhitekata ili Udruženje urbanista nije točno. Mi imamo i očitovanje Hrvatske komore arhitekata i Udruženja hrvatskih arhitekata i Udruge hrvatskih urbanista kada je u pitanju etažiranje u zonama T1 i T2. Prema tome, i sa ove govornice jasno želim odbiti insinuacije koje govore da se kroz ovaj zakon omogućava ono što je gospodin Kajin rekao daljnja pljačka na hrvatskoj obali i da to je ovaj zakon omogućio. Nije, točno odbijam kao instituciju, neistinu. Ponovit ću da je na temelju sadašnjeg zakona to moguće napraviti, a da ovim zakonom propisujemo uvjete kako se i na koji način može dalje koristiti etažirani objekt. Evo na kraju još samo želim reći da u ime Vlade mi držimo da je prijedlog zakona i konačni prijedlog zakona i rasprava koja je bila u prvom i sada u konačnom prijedlogu zakona dovoljno dobra i da je što se Vlade tiče nema potrebe ići u treće čitanje, pa evo takav amandman Vlada neće prihvatiti.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
što god radili kakav god zakon predlagali, što god mislili svaka zakonska inicijativa ne od danas, nego od jučer pa do vijeka vjekova ići će u korist onih koji imaju, a ne onih koji nemaju. Pa jednako tako i ovaj Zakon o etažiranju kako ga ja zovem ići će i ide u korist onih koji imaju, a ne onih koji nemaju. Nažalost, što je grbavo to se ne može tokom vremena ispraviti i bojim se da će tako biti i u buduće, a ne obrnuto.
Uvaženi zastupniče što ispravljate? Hvala lijepa. Nemojte to raditi, već drugi, treći puta danas ne kažete što ispravljate. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju i gradnji. Drugo je čitanje. P.Z.E. br. 829. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Najprije ćemo glasovati o prijedlogu zaključka klubova zastupnika SDP-a, HNS-a i HSU-a koji glasi: O konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju i gradnji provest će se treće čitanje. Tijekom rasprave, predstavnik predlagatelja nije prihvatio ovaj prijedlog zaključka. Dajem dakle, na glasovanje prijedlog zaključka klubova SDP-, HNS-a, HSU-a da ide u treće čitanje. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu kojeg Vlada ne prihvaća. Rezultat? Ovaj prijedlog da ide u treće čitanje nije prihvaćen. Za 38, 3 suzdržana i 73 protiv. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Ovaj prijedlog konačnog prijedloga zakona je prihvaćen većinom glasova, 77 glasova za, 9 suzdržanih i 28 protiv.
Sada prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama, drugo čitanje, P.Z. broj 830 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe POslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. POslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Branko Bačić, ministar zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Vlada Republike Hrvatske predlaže Konačni prijedlog Zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama. U prvom čitanju koje je bilo gotovo prije mjesec dana, saborski zastupnici, odbori i klubovi su iznijeli određeni broj primjedaba na prijedlog zakona koji je bio u prvom čitanju. Ja moram reći da smo mi u Vladi dosta pažljivo proučili sve primjedbe koje su u samoj raspravi istaknute i da smo se na te primjedbe u velikoj mjeri očitovali. Značajan broj primjedaba koje smo ocijenili da poboljšavaju sami tekst zakona smo i prihvatili i unijeli u konačni prijedlog zakona. Ono što je u uvodu potrebno reći da je prema podacima kojima raspolažemo koji jasno nisu precizni ali koji će se svakako kroz samu provedbu zakona u potpunosti utvrditi da je u HRvatskoj negdje oko 150 tisuća objekata koji su izgrađeni bez potrebnog akta za građenje, da su samim time nelegalni i da to jest određeni problem kojega je u ovom trenutku vjerojatno i prije, ali u ovom trenutku treba riješiti. Postoje nekoliko mogućnosti rješavanja bespravne gradnje u RH. Vlada se u ovom trenutku odredila da je prijedlog zakona koji je danas i vama na klupama u ovom trenutku najprimjereniji za rješavanje statusa nezakonito izgrađenih zgrada u RH. U tom smislu želim reći da ovo nije obična legalizacija kao ona koja je bila 1968. godine jer kroz odredbe zakona se definira preko dvadesetak uvjeta i kriterija koji onemogućavaju tu opću legalizaciju. Ako se ti razlozi koji onemogućavaju opću legalizaciju pobroje pa ćete vidjeti da smo doista u najvećoj mjeri htjeli zaštiti prostor za kojega uporno govorimo s pravom da je najvredniji gospodarski resurs u RH i jedan od prednosti RH i danas jeste ma koliko god tih objekta bilo još uvijek, jedan od zaštićenijih prostora u Europi i u EU. Prema tome, odlučili smo se da kroz jedan prijedlog zakona napravimo postupak u kojemu ćemo maksimalno pojednostaviti proceduru onih objekata, onih zgrada koje su nelegalno izgrađene, jasno a koje se uopće mogu legalizirati. U odnosu na prijedlog zakona ovim se konačnim prijedlogom zakona definira krajnji rok do kojega je trebala biti izrađena zakonito izgrađena zgrada, jest 21. lipnja 2011. godine jer smo u međuvremenu i za potrebe Državne geodetske uprave, a i za potrebe mnogih jasno iz drugih razloga krenuli u novo aerofotogrametrijsko snimanje čitavog teritorija Hrvatske pa će nam te ortofoto karte poslužiti i za druge namjene. Ali svakako će nam, što je vrlo važno, poslužiti kao dokaz je li u tom trenutku tog dana nezakonito izgrađeni objekt doista bio sagrađen u mjeri koja je potrebna da bi se on mogao legalizirati. Na taj način praktično smo evo uključili u legalizaciju i one objekte koji su u odnosu na prethodni zakon bili sagrađeni, odnosno na prethodni prijedlog zakona, a prethodni prijedlog zakona planirao je moguću legalizaciju do 30. studenog. Također smo ovim prijedlogom zakona definirali obveznost dostupnosti ortofoto karte koja će biti izložena u ispostavama Državne geodetske uprave gdje će svi zainteresirani moći jasno prije nego što krenu u podnošenje zahtjeva za legalizaciju svojih objekata sami, jasno uz pomoć ovlaštenih osoba, utvrditi da li jest ili nije taj objekt bio izgrađen u vremenu koji omogućava njegovu legalizaciju. Također smo osim kriterija koji onemogućavaju ozakonjenje takvog objekta koji se odnosi na prostorne kriterije kao što su nacionalni parkovi, kao što su infrastrukturi koridori, kao što su specifične namjene poput javne odnosno društvene namjene, kao što su parkovi prirode, određena poljoprivredna zemljišta, zaštićeno obalno područje mora itd., itd. i koji će razlozi onemogućiti legalizaciju. Sa ovim smo konačnim prijedlogom zakona definirali da neće se moći ozakoniti objekt koji ima više od dvije etaže, osim ako ta druga etaža ne predstavlja pokrovlje u odnosu na dozvoljenu katnost i visinu koja je predviđena nadležnim prostornim planom koji pokriva to područje na kojemu je pojedini nezakoniti objekt izgrađen. Nadalje smo kroz ovaj prijedlog zakona definirali bolje i potrebnu dokumentaciju koja je nužna da bi se moglo krenuti u ozakonjenje ovakvog objekta. Također smo prihvatili sugestije koje su date u raspravi po prvom čitanju, a to je da se omjer sredstava priskrbljenih od naknade za zadržavanje objekta u prostoru promijenio na način da umjesto prvotno planiranih 75% sredstava koji su trebali činiti prihod državnog proračuna i 25% sredstava koji je bio planiran kao prihod jedinica lokalne samouprave sada izmijeni na način da naknadu od zadržavanja objekta u prostoru sada dijelimo na način da 50% ukupnih sredstava pripadne jedinici lokalne samouprave, a 50% sredstava bude prihod državnog proračuna. Mislim da je za uvod sada dovoljno jer smo već i u prvom čitanju dovoljno detaljno obrazlagali sve one članke i sve one odredbe koje su zakonom predviđene, a koje se sada sa konačnim prijedlogom zakona nisu mijenjali. Prema tome evo, svakako da nije dobro i nikome nije baš ugodno kada mora donositi zakon kojime legalizira postupanje prema kojemu građani ili pravne osobe grade određene objekte ne poštujući zakonodavnu proceduru koja je zakonima u Republici hrvatskoj definirana. No između te činjenice i da na terenu doista postoji najmanje 150 tisuća objekata odlučili smo se da ipak kroz ovaj zakon krenemo u legalizaciju onih objekata koji će zadovoljiti kriterije koji su ovih zakonom predviđeni i to je prilikom donošenja odluke o predlaganju ovog zakona prevagnulo kod Vlade da se ipak krene na ovaj način u legalizaciju objekata, tim više što će ova legalizacija koja će ovim zakonom nastupiti omogućiti i legaliziranje i određenog broja farmi i zgrada, gospodarskih zgrada na poljoprivrednom zemljištu čija legalizacija je nužna kako bi njihovi vlasnici u postupku apliciranja pri europskim fondovima mogli te svoje objekte legalizirati na ovaj način. Jasno je da je u samoj raspravi bilo i drugačijih rješenja, od rješenja koje Vlada predlaže u Hrvatskome saboru, bilo je rješenja da se kroz obvezu uvođenja izrade planova sanacije pojedinih prostora na kojima je veliki broj nezakonitih objekata sagrađen, bio jedna od mogućih rješenja. Mi smo se u Vladi ipak odredili da je ovakav način primjeren što ne priječi jedinice lokalne samouprave da kroz svoju prostorno-plansku dokumentaciju, jasno u okvirima Zakona o prostornom uređenju i gradnji definiraju i uvjete koji će onda jasno zadovoljiti i kriterije koji bi onda takvi prostorno-planski dokumenti kao što su ti planovi sanacije mogli prihvatiti. Dakle evo zaključno, Vlada predlaže da se ovakvim prijedlogom zakona u velikoj mjeri ozakone objekti koji su u Republici Hrvatskoj izgrađeni bez akata za građenje, a jasno da oni objekti koji ne budu mogli ući u ovaj projekt legalizacije će ostati nelegalni i o njihovoj sudbini jasno će se rješavati nakon provedbe ovoga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i Odbor za pravosuđe? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicom. Znači došli smo i do drugog čitanja Zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama i moram priznati na početku da stoji ova vaša tvrdnja da je dobar dio primjedbi koje smo imali u prvom čitanju utjecali na to da ipak i ovo drugo čitanje taj zakon ima nekako drugačiji ja bih rekao oblik. No, po onome što se da iščitati i iz ovog drugog čitanja ja ću krenuti ovako. Najprije u vašem obrazloženju kojega ste nama priložili nabrojili ste naravno razloge zbog kojih se zakon donosi. Pa da ja sad to ne iščitavam zbog čega se takav zakon donosi samo ću jedan dio jer je vrlo zanimljiv. Znači, zakon bi se trebao donijeti zato da se tamo gdje je to moguće prema nekakvim uzusima tehničke stručne naravi, ali naravno i gledajući ono što mi se čini da je trebalo možda jače naglasiti i onaj socijalni dio da se ljudima koji su nešto ne svojom krivnjom nego iz potrebe napravili krivo, a tamo žive i stanuju da se tim ljudima proba omogućiti da nešto što je nelegalno legaliziraju. I drugi razlog koliko sam ja shvatio zbog čega se ovaj Zakon donosi da se ta i takova bespravna gradnja onemogući za nekakvu doglednu budućnost. E sad, ako pođemo od pretpostavke da su to razlozi, osnovni razlozi zbog kojih se taj zakon donosi ja ću samo reći jedan dio onoga, pročitati kako on u obrazloženju piše, a to je što je taj postojeći sadašnji zakon koji je tretirao ovu bespravnu gradnju što je to taj zakon napravio. Pa kada se pročita da je po postojećem zakonu malo sporije, malo teže ipak dio te nelegalne gradnje legaliziran i to u jednom postotku koji je evo piše ovdje 78% za zgrade čija površina nije veća od 400 kvadratnih metara ili da ja sad to ne ponavljam. Dakle, i po tom zakonu se moglo učiniti da se dio nelegalnoga ipak legalizira. Malo sporije, ali je po meni učinkovitije bilo nego kako mi se čini da bi se ovim novim zakonom koji je ipak na kraju i u drugom čitanju nedorečen moglo dogoditi. Zašto se nije moglo brže ili zašto to nije moglo biti bolje također sve lijepo piše, a to je da je zašto nije učinkovitost procesa bila bolja utjecalo je prvenstveno stanje prostorno-planske dokumentacije koja u tom razdoblju nije bila kako treba, a sad smo ipak svjedoci da u Republici Hrvatskoj ima malo jedinica lokalnih samouprava koje nemaju prostorne planove svoje donešene. Dakle, nerješivost imovinsko-pravnih odnosa, zahtjevnost u postupanju nadležnih tijela. To prihvaćam da je to moglo biti uzrok. Ali onaj najvažniji uzrok za kojega ja mislim da ipak je utjecao da nije veći broj nezakonito ili nezakonito izgrađenih objekata legaliziran je visoki iznosi za komunalni i vodni doprinos. Znači, kada se sve to nekako iščita ipak su novci nekako bili ti koji su presudni bili da se ne legalizira više tih objekata. Hoćemo li izmjenama i dopunama ovoga Zakona učiniti da taj argument, znači novci budu također kočnica i da se neće onda učiniti, doći do onih razloga zbog kojih se zakon donosi nego ćemo opet imati jednu kočnicu pa nećemo riješiti onoliko koliko smo to mogli učiniti, a da tih novaca nije bilo. No, stoji i još jedna činjenica. Zakon kakav god on bio da bio, kakav god mi njega donijeli čini mi se da on neće biti operativan i neće biti moguće ga dobro provesti jer zakon se donosi ne za stvari, nego se zakon donosi za ljude, da ga ljudi poštuju. Pa ovdje je na jedan vrlo lijep i vrlo fin način rečeno da je, iako se javnost u pravilu opredijelila za red i zakonitost u gradnji kada se sankcionira nezakonita gradnja građani i javnost su u tome manje odlučni. I to je pravi razlog zašto se i dalje događa bespravna gradnja, jer smo eto u poštivanju tih zakona manje odlučni. Ja sam prošli puta kada sam govorio u ime kluba o ovom Zakonu rekao da nešto moramo promijeniti. Jer ako smo u nekom po jednom drugom zakonu donijeli Zakon o cestama, čini mi se ako malo brže vozimo onda su sada te kazne postale drastične. U ovom slučaju kod bespravne gradnje tih kazni do sada nije bilo drastičnih i nekako se podrazumijevalo da ako i napravim nešto nelegalno doći će neko vrijeme kada će to počet stršati, kada to neće biti europski i kada ćemo morati učiniti da to što je bespravno po ne znam koji puta legaliziramo. I zato mi se čini da je bilo dobro u onom starom zakonu, da kada je stajalo da bi se ta legalizacija bi mogla biti prihvatljivija i samo i jedino za stambene zgrade za stalno stanovanje koje su izgrađene u građevinskom području prema prostornom planu. Znači, ne izvan prostornog plana i to u slučaju da zadovoljavaju sve posebne, sigurnosne i tehničke ispravne karakteristike. I na taj način bi se to možda moglo legalizirati. Ovako, čini mi se da je ambicija koju je imalo ministarstvo da će se 150000 što većih što manjih nelegalnih objekata ili detalja u tim objektima kao što su stepenica koja strši ili balkon kojega nije trebalo biti čini mi se da će ta ambicija da se tako nešto u dogledno vrijeme riješi brzo i efikasno ovakvim prijedlogom zakona to neće biti moguće. Ponavljam, glavni problem ovog Zakona je što zbog iznimno velikog obuhvata na kojega se odnosi bespravne gradnje, koji će se moći legalizirati ipak šalje jednu poruku koja na kraju nije bila dobra o prihvatljivosti novog vala bespravne gradnje, jer budući besplatni graditelji mogu očekivati kako će se opet u nekom godišnjem intervalu neka vlast morati opet prilagoditi njima, a nećemo se prilagođavati zakonima onako kako smo ih mi donijeli. Dakle, mislim da je dobro da se dio primjedbi ovdje uvažio. Ali, čini mi se kako je ovako koncipiran zakon, on neće toj grupi ljudi koja očekuje od ovoga zakona da na neki način legaliziraju to što su bespravno napravili neće im pomoći. Neće pomoći i toga moramo biti svjesni, jer ponavljam i ono što sam prošli put rekao, šaljemo možda jednu lažnu poruku. Evo, sada ćemo ovim zakonom sve riješiti sve što je nelegalno i bespravno napravljeno, neće se moći riješiti. Tako da će dobar dio ljudi biti suočen sa mogućnošću da se ono što je bespravno sagrađeno ako se ne ispune ovi kriteriji da će to morati biti srušeno. I jedanput moramo tako početi razmišljati i tako početi raditi, jer ako se Hrvatska voli samo zato jer je Hrvatska, a Hrvatska se voli i tako da se poštuju i njezini zakoni. Dakle, moramo početi poštivati njezine zakone da bi na neki način tu ilegalnu gradnju na neki način suzbili u budućnosti. Bojim se da ovako brzo donesen zakon koji je popravljen neće doprinijeti tome da se brže i efikasnije rješava onaj dio koji je moguć. Što ćemo učiniti s onim ljudima koji imaju tu mogućnost, ali se neće prijaviti da žele legalizirati. Jednostavno, dobro im je ovako i neće legalizirati. Imaju možda mogućnost da to naprave i po onoj jeftinijoj varijanti, oni to neće učiniti. Zakon nije predvidio što s takvim objektima radimo. Rušimo ih odmah ili što radimo s takvim objektima? Dakle, ta jedna socijalna komponenta nije dovoljno razrađena po meni i čini mi se da bi možda trebalo još jedanput pogledati kako ga učiniti da on bude operativniji. Po ovome on će ponovno biti kompliciran i bojim se da neće doprinijeti da se problem riješi, nego će ga još dalje zaustaviti u tom rješavanju bez obzira kako ovdje piše da će to biti relativno brzo i kvalitetno riješeno. Dakle, u ime Kluba SDP-a molili bi da probamo, ali vidim da kako je prošla molba za ovaj prethodni zakon da ide u treće čitanje, pa da probamo vidjeti da li se možemo složiti da u tom trećem čitanju on bude operativniji. I na kraju. Prva točka današnjeg dnevnog reda je bio ako se dobro sjećam Zakon o procjeni učinka propisa, dakle ako sam ja shvatio to je jedan zakon da unaprijed da kada razgovaramo o zakonima koje ovdje donosimo promatramo kakav je taj učinak tih propisa koje ovdje, odnosno zakona donosimo. Mislim da je prije svega trebalo učiniti jednu inventuru tih 150 tisuća, 120 tisuća, 100 tisuća, ja ne znam koliko jer nitko ne zna koliko tih bespravnih gradnji ima, da je trebalo učiniti jednu sistematizaciju, vrstu, količinu i tip takvih bespravnih gradnji, pa onda učiniti da ako je to obiteljska kuća za stanovanje da onda to bude besplatno, a ono što je napravljeno nakaradno i ono što je napravljeno za tržište da to onda bude masno plaćeno da bi se kompenzirao ovaj nedostatak ovih ljudi koji zaista nemaju novaca. I trebali smo onda na taj način te učinke najprije učiniti dostupnima svima nama, pa bi vjerujem i zakon bio možda kvalitetniji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Samo da obavijestim. Još imamo 3 kluba i 4 pojedinačne rasprave. Danas ćemo završiti taj zakon do kraja. Sada je na redu Klub HDZ-a. Uvažena zastupnica Marina Matulović-Dropulić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođo državna tajnice. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama i odmah na početku ću reći da će Klub Hrvatske demokratske zajednice podržati navedeni prijedlog. Naime, nakon prvog čitanja zakona ovoga prijedloga Vlada Republike Hrvatske prihvatila je niz prijedloga koje su dali razni subjekti, kao i Odbor za prostorno uređenje Hrvatskoga sabora, te stručne organizacije. Svi zapravo puno znamo o bespravnoj izgradnji i svi znamo da je bespravna izgradnja u Republici Hrvatskoj prisutna od 60-tih godina prošlog stoljeća kada je nastalo veliko preseljenje naših građana u veće gradove zbog osiguranja posla. Ti ljudi morali su sebi i svojoj obitelji osigurati stambeno zbrinjavanje, pa su uz veće industrijske pogone ili industrijske zone gradili kuće na svojoj ili tuđoj zemlji. Na žalost, veliki dio tih objekata niti dan-danas nije legaliziran. Krajem 90-tih i početkom 2000. nastaje nova bespravna izgradnja, ali ovaj puta ne ona iz potrebe, nego izgradnja vikendica i apartmana na našoj obali ali i uz svako jezero, šoderice i sl. Takva izgradnja intenzivirana je 2001. i 2002. godine donošenjem izmjena i dopuna zakona u kojima su izbrisani rokovi izrade prostornih planova, ali i dozvoljeno priključenje svih bespravnih objekata na komunalnu infrastrukturu. I tu je nastao najveći problem. Jer tko god je sagradio bespravno, mogao je na kompletnu komunalnu infrastrukturu priključiti svoj taj bespravni objekat. 2004. godine u Hrvatskoj samo je 113 općina i gradova imalo izrađene prostorne planove i naravno da je i to bila jedna velika kočnica. 1992. godine donesen je zakon da ga tako uvjetno nazovemo o legalizaciji objekata koji je 95. godine stavljen van snage jer nije opravdao svrhu. Naime, vrlo mali broj građana legalizirao je svoje objekte. Naravno da smo se pitali svi skupa zašto je to tako. Pa jedan od razloga bio je i rat u Hrvatskoj, pa normalno da je bilo teško i da jednostavno ljudi nisu mogli legalizirati one objekte koji su prije nastali. 1.1.2008. godine stupio je na snagu Zakon o prostornom uređenju i gradnji koji je također omogućio legalizaciju objekata i po kojem bi se danas moglo legalizirati oko 30 tisuća objekata. No, kako sam već rekla u raspravi u prvom čitanju, svega 8 tisuća 452 objekta, odnosno građana su iskoristili tu mogućnost. Ovaj prijedlog zakona omogućit će legalizaciju objekata izgrađenih do 21.06.2011. godine uz određene uvjete koji su u ovom prijedlogu jasno navedeni. Kao što sam rekla, predlagač je prihvatio niz prijedloga kao što su dodatni kriteriji koji se moraju ispuniti, obavezan očevid na lokaciji, dopunu dokumentacije koja je potrebna za izdavanje rješenja o izvedenom stanju. Prihvaćen je prijedlog Kluba Hrvatske demokratske zajednice da se naknada koja će se ubrati od legalizacije ovih objekata podijeli 50% državi, 50% jedinicama lokalne samouprave koji će imati dodatnih troškova oko izgradnje komunalne infrastrukture. Posebno je važno reći da neće svi plaćati naknadu istu nego su utvrđeni korektivni koeficijenti i dopunski korektivni koeficijenti ovisno o vrsti objekata, socijalnom statusu investitora, lokaciji gdje se objekat izgradio i slično što je u prijedlogu zakona taksativno navedeno. Vlada će u roku od 30 dana donijeti uredbu koja će točno odrediti kolika će biti naknada za pojedine objekte. Klub HDZ-a smatra da treba neprestano poticati sve investitore koji to mogu da se što prije legaliziraju jer bez toga neće biti moguća prodaja nekretnina, dogradnja ili nadogradnja objekata koji je nekima nužno potreban. Mi ne možemo zatvoriti oči i reći da nije glavni problem u bespravnoj izgradnji ipak neriješeni imovinsko-pravni odnosi i ne želja ili nemogućnost plaćanja komunalnog i vodnog doprinosa. Zbog toga će trebati ipak vidjeti i sa svim jedinicama lokalne samouprave da se taj komunalni doprinos još nešto smanji, pogotovo tamo gdje nisu u pitanju apartmani, vikendice i slično nego gdje se radi isključivo o stambenim objektima. Međutim, kako je već samo ministarstvo i predložilo, odnosno Vlada predložila da će doći do umanjenja između 25 do 75% naravno da će se to odnositi na stambene objekte i da ti stambeni objekti su ipak jedna nužna stvar bez koje ljudi jednostavno ne mogu. I naravno da je i ova razlika koja je i u ovom zakonu napravljena između vikendica, stambenih objekata, poljoprivrednih objekata koji su nužni za daljnju proizvodnju je sigurno dobrodošla. Glavna zapravo razlika između ovog zakona koji je danas na snazi i ovog prijedloga zakona je ta što će se moći legalizirati i objekti koji se nalaze izvan građevinskog područja. Međutim to je činjenica, ali mora se znati da se neće moći legalizirati u pojedinim zonama, kao što je gospodarska zona, zatim urbanističko-ugostiteljska zona, ugostiteljsko-turistička zona, objekat koji ima drugačiju namjenu, a ne gospodarsku ili ugostiteljsko-turističku. Znači, neće se moći na tim lokacijama legalizirati stambeni objekat ili nešto drugo. Isto tako treba znati i dobro je da ovdje ipak je jasno naglašeno da jedinica lokalne samouprave je stranka u postupku koja mora dati suglasnost na takvu legalizaciju. Prema tome, oni koji su radili prostorne planove, oni koji su po Ustavu ti koji te prostorne planove i donose imat će sada priliku da konačno kažu da li oni jesu za to da se ti objekti legaliziraju ili ne. I svakako treba i dalje inzistirati na sanacionim projektima jer velika naselja kojih imamo jako puno kao što je Siroboja ili slično jednostavno se neće moći legalizirati bez takvog jednog sanacionog programa jer se ipak radi o komunalnoj infrastrukturi i o velikim problemima pristupa pojedinim objektima. Znači, tu će jedinica lokalne samouprave imati ključnu ulogu i naravno da se ne može onda reći da će Vlada Republike Hrvatske mimo jedinica lokalne samouprave donositi bilo kakve odluke. Klub, kao što sam rekla, HDZ-a prihvatit će ovaj prijedlog nadajući se da će se konačno više ljudi legalizirati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ministre, uvažena gospodo zastupnici. Da, prije sam rekao što god mi radili, što god predlagali, što god mislili svaka zakonska inicijativa od danas pa do vijeka vjekova amen ići će u korist onih koji u ovoj zemlji imaju, a ne onih koji nemaju. I to je sveto načelo i to se jednostavno ne da više ispraviti. Tako je kod etažiranja, tako je kod ovog zakona, tako je kod pretvorbe, privatizacije, tko će to revidirati, a sirotinja će normalno sve i ubuduće plaćati. Temeljno znači pitanje ovog zakonskog prijedloga znači legalizacija bespravne gradnje da ili ne? Ja kategorički tvrdim da, treba znači legalizirati. O čemu govori ovaj zakon? Znači na 15. strani znači pitanja koja se uređuju ovim zakonom, neću sve citirati, govori se između ostalog da je određeno zakonom, znači prijedlogom da se na nezakonito izgrađenoj zgradi ne može ozakoniti više od dvije etaže od kojih je druga potkrovlje izgrađeno protivno prostornom planu, osim ako se odlukom predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave ne odredi veći broj etaža. Zatim, određuje se područje utvrđeno prostornim planom uređenja jedinica lokalne samouprave unutar i izvan građevinskog područja, naselja na kojima se u slučaju nezakonite izgradnje itd. ne primjenjuje odredbe ovog zakona. Definira se postupak ozakonjenja, određuje se tko pokreće postupak ozakonjenja i rok do 31. prosinca 2012., određuje se plaćanje komunalnog vodnog doprinosa itd., itd. Jasno, mene daleko više od ovog zakona brine ono etažiranje hotelskih tvrtki. Prije sam spomenuo koliko recimo samo na Poreštini imaju 3 hotelske tvrtke naslijeđene ili privatizirane '90-ih apartmana, 2 288. Vodite prema tome računa što dajete na dispoziciju nekima koji su naprosto bez kune stekli ono što će sutradan prodavati za desetine milijuna eura. Ali rekoh, ono što je jednostavno nekada učinjeno to se više danas ne da ispraviti. No da se vratim ja na taj zakon. Koji su razlozi kako ja vidim za legalizaciju? Samo rušenje po meni je apsolutno barbarizam, graditi da, rušiti ne. Netko će reći da je to neka socijalistička parola, međutim ono što su neki sagradili jednostavno danas rušiti je dosta nezahvalno iako npr. ono što se događa ispod jednoga Kavrana, oko Duge uvale, kako se tamo zidalo, gradilo to je skandalozno, gotovo bih rekao drsko. Ali, tko može svima sve to srušiti, a ne izazvati naprosto revoluciju bez obzira što to bespravno nije gradilo tamo domicilno stanovništvo? Konačno nikada ne možete baš i u cijelosti ispraviti tu jednu povijesnu nepravdu, uvijek će ostati nešto što se ne da srušiti, prema tome možda je najbolje sada sve legalizirati. Da, točno je, pitanje je da li će ovaj Zakon s druge strane potaknuti još veće divljanje na obali, u Zagrebu, što ja znam, u unutrašnjosti Hrvatske, netko će reći, ako su mogli oni legalizirati za dvije, ili tri godine, ajmo i mi graditi bespravno, vjerojatno će doći neka nova Vlada, neka nova ekipa koja će isto tako to nama legalizirati. S druge strane, kada gledam Istru, tamo na zapadnoj obali izuzev Vodnjana, de facto je malo gotovo ništa bespravne gradnje, na istočnoj obali Istre je katastrofa. Zašto je tome tako? Zato jer se ova istočna obala nije turistički valorizirala, jer od jednog Medulina pa do Opatije, ajde Lovrana tu je duga Uvala 1, 2 hotela, tu je RAbac 3, 4 hotela i de facto na 100 km nemamo ozbiljnijih turističkih objekata. Hotelskim sadržajima što god netko mislio štiti se obala od devastacije. Ali jasno mi imamo danas onih koji oponiraju bilo kojoj investiciju golfu ne znam ne igram to, ali znam da u vrijeme sveopće recesije potrebne su nam isto tako investicije. Kako se gradio turizam u Istri a vjerojatno je tako drugdje u Hrvatskoj. Uzmimo jednu Rivijeru. Jedna Rivijera je sagradila 15 ili 20 hotela, uz tih 15, 20 hotela imamo 10-tak kampova i sagradili su 1406 apartmana, bungalova, vila itd. Onaj koji će sutradan investirati na ove naše prostore zasigurno se neće drugačije ili puno odmaknuti od ovog obrasca. Zašto se isto tako dopuštala divlja gradnja. Ja kažem da jedan veliki problem je u tome što inspekcije su bile pod patronatom države a ne lokalne samouprave. DA su inspekcije kojim slučajem bile u nadležnosti lokalne samouprave uvjeren sam da bi bilo daleko manje problema u prostoru. Drugo, sigurno je da od legalizacije se može uprihodovati neki novac. Ako imamo 50 tisuća protupravno sagrađenih objekata bez građevinske dozvole, ako ti vlasnici, korisnici plate sve komunalne i druge naknade mi slobodno možemo puta 50 tisuća računati na neku cifru od 5 do 10 milijardi kuna. Jasno mnogi će reći mi nemamo novca, kažu nemamo, kako su ga imali kada su radili, ok, ti ljudi kada su radili bili su u nekim tvrtkama, sami su ih vodili, danas su u penziji nemaju novaca ali da nisu imali novaca ne bi gradili. Nema druge. Neka založe te nekretnine, neka uzmu kredite ali te obveze moraju platiti i moraju se izjednačiti sa onima koji su legalno do svoje imovine dolazili. Istina je ima i ovakvog razmišljanja, puno ljudi mi je to reklo, ja sam to sagradio prije 15 godina, 15 godina sam tamo boravio nisam platio ništa, eto isplatila mi se ta investicija pa neka ruše. Ne neće ti rušiti ali ćeš ti gospodine tu naknadu platiti i na taj način legalizirati taj objekt. Treće, može se sa tim novcem ako se prikupi sigurno neće se prikupiti ni 5 kamoli 10 milijardi kuna, možda će se prikupiti 500 zasigurno milijarda kuna, može se urediti u tim getima, ili ne znam kako da se izrazim samoniklim enklavama, dio vode, dio ovoga onoga, regulirati otpad itd, iako znam činjenica je da je lokalna samouprava tim ljudima davala kućne brojeve, da im je omogućavala priključak na vodu, HEP im je omogućavao struju ali isto tako sam siguran da niti jedan načelnik, gradonačelnik ljudima nije rekao odite graditi bez dozvole to se sigurno nije dogodilo. Oni koji su legalisti u ovoj zemlji ti su čekali ili se njima rušilo, a ovima drugima se sada gleda kroz prste ali što ćemo to je naprosto tako. Bilo bi isto tako zanimljivo vidjeti koliko ministra, koliko od nas zastupnika, koliko sudaca pojedinih sudova, profesora itd., nije bitno imaju neki od bespravno podignutih objekata. Ako je netko bez dozvole podigao štalu i tamo drži pet ili 10 junaca onda kapa dolje, svaka ti čast daj još jednu sagradi ili ću ti sagraditi samo da radiš ali ovako jednostavno bilo bi dobro vidjeti tko što posjeduje. Članak 5. možda je ključan ali ga neću sada citirati, neću ga sada citirati ali da, moj pristup bi bio ono što se da pokriti prostornim planovima to uvijek valja legalizirati. Znam da taj kriterij od ove bespravne gradnje gotovo nitko ne zadovoljava i razumljivo da ovaj Zakon mora ići u pravcu u kojem ide. Pošteno sigurno nije bilo graditi bez dozvole, pošteno nije ni ovo da se legalizira nekome ali što ćemo, mi nismo Švicarska, mi nismo Švedska koje zasigurno do dolaska balkanaca nisu imali niti problem sa divljom ili bespravnom gradnjom. Ali što to govori isto tako da jedna Švedska, da jedna Švicarska da kada je riječ o tom zakonodavstvu imaju daleko liberalnije zakonodavstvo od Hrvatske, imaju daleko fleksibilnije zakonodavstvo. Toliko krute norme kada je riječ o građenju vjerojatno nema niti jedna zemlja u Europi ili u Europskoj uniji kojoj težimo kao što ima Hrvatska. Tu se zapravo ništa ne može raditi i onda je logično očekivati da će se netko drznuti nešto gradit i bez građevinske dozvole. Tako sporu administraciju kao što smo mi imali nije bitno da li je riječ o 80., 90. ili u ovom periodu nakon 2000. godine jednostavno isto tako nitko nema. I prema tome, došlo je vrijeme da se ljude puste da rade, da imaju, da troše, mi moramo isto tako biti svjesni da bez investicija si ne možemo pomoći i da isto tako ljudima ne treba u ovom trenutnu rušiti jer koliko su oni odgovorni što su bespravno gradili toliko smo "svi mi" suodgovorni što im je to u datom trenutku dopušteno ili što im nije omogućeno da grade u skladu sa pozitivnim propisima. Peto, zašto ima toliko bespravne gradnje. Zato jer, ne znam kako je drugdje, u Istri je otprilike da za jednu kuću od 200 kvadrata vi morate otprilike na komunalnu naknadu, građevinsku dozvolu i tako dati barem 200 hiljada kuna, barem 200 hiljada kuna, u jednom POreču je možda i 300. Ispada da znači građevina kao takva vas košta otprilike onoliko koliko vas košta papirologija. Ja se slažem nisu svi ni bespravni graditelji najviše takvi gradilo možda ono sirotinja, ali ovim drugima normalno toj sirotinji čovjek bi odmah legalizirao. Ali isto je istina neki su dobijali društvene stanove ili su dobijali kredite od tih samoupravnih ili kako se to zove radnih organizacija ili su dobijali stanove po onom članka u18. ili 16. Šuškova pravilnika, a neki su se morali naprosto potruditi i sebi i djeci pronaći krov nad glavom. Prema tome, što ćemo imamo tih bespravnih 150 tisuća objekata. Općina Marčana npr. koja mi je tamo poznata situacija ima oko 3 tisuće takvih objekata. To su uglavnom oni bungalovi ili ne znam kako bi ih nazvao. Netko bi rekao da bi to trebalo u cijelosti ukloniti, srušiti, maknuti ali to nije išlo do sada pa neće ići ni od sada. Ako imamo ne znam tih tri hiljade put deset ili petnaest hiljada to je neki zavidan novac sa kojim se nešto može napraviti. Ali nije riječ samo o novcu nego doista ljudima ne treba rušiti. Ako je moguće sve to nekako legalizirati i uklopiti u prostorne planove i ne vidim razloga zašto taj zakon koji tangira bilo direktno bilo indirektno 150 tisuća obitelji ne podržati. Možda će predlagač imati neke političke koristi nije bitno, bitno je da se ljudima ne radi šteta.
Hvala lijepa. I na kraju u ime kluba HNS-a, što se tiče klubova, još imamo pojedinačno, HSU-a uvaženi zastupnik Zlatko KOračević nastavlja tamo gdje je stao valjda. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo zahvaljujući vašem preskakanu danas podijeljenog dnevnog reda i mom neznanju imam priliku nastaviti tamo gdje sam stal. Znam da bi mogao nastaviti tamo gdje sam stao ali želim se još jedanput ponoviti u ime kluba HNS-a i HSU-a da smo i u prvom čitanju podržali potrebu donošenja ovakvog zakona koji rješava ovo područje jer ... predstavlja ozbiljan i kompleksan problem na našem prostoru. Činjenica da prema trenutno važećim zakonima 30% po procjeni 30% bespravno izgrađenih objekta mogu se legalizirati ali se nije. Očito da postoji neki razlog i očito da postoji razlog zbog toga nije došlo. Nažalost u ovom prijedlogu zakona i u drugom čitanju mi tu analizu nemamo makar smo to tražili i kod prvog čitanja. Drugo, što želim posebno naglasiti kada govorim o ovoj materiji a to je i kapitalna održivost ovog zakona i vremenske dimenzije. Ali prije toga moram se zahvaliti predlagaču da je uvažio jedan niz primjedbi međutim čisto zbog dimenzije koliko primjedbi je uvaženo koliko nije u ovom prijedlogu zakona evo piše, na jednoj stranici su primjedbe koje su uvažene, međutim na 12 stranica primjedbe koje nisu uvažene. Prema tome, toliko o spremnosti i kooperativnosti uvažavanja primjedbi koje su izrečene i od strane stručne javnosti, a i kroz raspravu na prvom čitanju. Kada govorimo o kapitalnoj održivosti da li naši građani u ovom trenutku imaju snage, da li su kapitalno dovoljno jaki budući da nismo osigurali nikakav instrument osim popusta onom socijalnom kriteriju da jednostavno uđu taj proces. Vremenska dimenzija 31.12.2012. ako je 150 građevina, a sigurno nije jer tu analizu nemamo a mislim da je smo je trebali dobiti i da bi trebali imati, to je 16 mjeseci. Drugim riječima 9 tisuća 375 objekata bi mjesečno trebalo biti legalizirano. Ako to svedemo na polovicu to je 4 tisuće 600. ako uključimo samo objekte koji su u funkciji poljoprivredne proizvodnje za koju je procjena 50 hiljada to je tri tisuće 125. Da li mi imamo administrativna i financijskih kapaciteta da mi jednu takav posao odradimo u tim brojkama i u tom vremenu? I tu je naša jedna od ključnih primjedbi i u prvom čitanju i sada u drugom čitanju ispred kluba HNS-a i HSU-a, a to je ta vremenska dimenzija. Mi smatramo da je taj 31.12. nije rok koji omogućava da završimo jedan posao kojega treba završiti. I ne vidimo nikakvog razloga da se i dalje inzistira na tom datumu 31.12. osim ako je želja da se ovim zakonskim prijedlogom se pokaže dobra volja i dokaže nekim budućima da nisu sposobni odraditi nešto za što postoje zakonski uvjeti. Druga načelna primjedba o kojoj sam počeo u onoj prethodnoj točki, a to je pozicija jedinica lokalne samouprave. Jedinice lokalne samouprave praktički nosi teret čitavog tog posla. One moraju evidentirati bespravno izgrađene objekte, oni moraju osigurati izmjene prostornih planova, oni su dužni osigurati sigurnost i higijenu korištenju novo legaliziranih zgrada i naselja, znači infrastrukturu. Znači oni trebaju donijeti financijske programe. Međutim u ukupnom kolaču koji nije više 25-75, 25 jedinica lokalne uprave, a 75 države nego je sada 50-50. s tim da jedinice lokalne samouprave kompletan iznos moraju investirati u sređivanje ovog prostora dok Vlada Republike Hrvatske svega jednu trećinu. Znači otprilike 25% ili 24% je prihod državnog proračuna i s ovim zakonom je Vlada Republike Hrvatske kupila jednu dobru lutrijsku srećku s jednim odličnim prirastom. A bilo bi logično da kompletna sredstva i normalno i odgovorno da kompletna sredstva dobivena legalizacijom bespravno izgrađenih objekata da idu isključivo i s pozicije Vlade iz pozicije jedinica lokalne samouprave da idu isključivo u osiguranje sigurnosti i higijene u korištenju novo legaliziranih i zgrada i naselja. Treće, poljoprivreda. Naime, gotovo na isti način se tretiraju gospodarski poljoprivredni objekti kao i obiteljske kuće i vikendice. Gotovo na isti način. S obzirom na poljoprivrednu proizvodnju, s obzirom na potrebu naglašavamo i podvlačimo potrebu u kratkom vremenu legalizacije objekata koji su u funkciji poljoprivredne proizvodnje. Naime, za taj posao recimo susjedna Republika Slovenija je odradila za šest mjeseci. Zašto je to potrebno to je poznato. EU fondovi, pretpristupni fondovi i sve ovo ostalo. I činjenica je da mi imamo i upisnik poljoprivrednih gospodarstva, da imamo jedinstveni registar domaćih životinja, da imamo ARCOD sustav, znači pregled poljoprivrednih čestica podkultura i jedinstven registar gospodarstva, odnosno farmi. Činjenica je da taj registar farmi je izuzetno dobar alat za pojednostavljenje legalizacije jer taj registar daje informaciju o svakoj pojedinačnoj farmi koja je upisana i taj registar farmi je jedna osnova koja daje dimenziju, daje položaj, daje gabarite, osnova za dobivanje ili lokacijske pa čak i građevinske dozvole. I s obzirom na taj alat nema nikakva razloga da se po pojednostavljenom postupku krene u legalizaciju objekata koji su u funkciji poljoprivredne proizvodnje budući da imamo alat, on postoji u evidencijama, jest da nije … [[Ne razumije se.]] u ministarstvu, jest da je u nekim drugim ministarstvima ali ja vjerujem da ministarstva međusobno surađuju. Prema tome, samo je stvar odluke. Ako imamo 50 tisuća tržišno konkurentnih farmi, ako je ulaganje po farmi otprilike 10 tisuća eura, poštujući sustav zaštite tla, zraka, vode, nitratnu direktivu što nam je obveza, to je otprilike mogućnost ulaganje za građevinsku operativu ili posla za građevinsku operativu i industriju otprilike 500 milijuna eura. Pored efekta u osposobljavanju poljoprivrednih gospodarstava u korištenju i pretpristupnih i uskoro i strukturnih fondova. Prema tome, nema nikakvih razloga da taj prostor u okviru ovog zakonskog prijedloga dobije mogućnost pojednostavljenja, tim više što nosi direktnu korist. On nosi direktnu korist. Jer i sama ova legalizacija, ulaganje 10 tisuća eura također iz pretpristupnih fondova, poznato je, nedavno smo rekli i taj podatak je poznat, da smo ipak iskoristili svega 9,5%, da smo iz 2007. 20 milijuna eura izgubili zbog onaj M+3 jer nismo na vrijeme prijavili projekte. Prema tome, imamo sredstva u pretpristupnim fondovima s kojima možemo pokrenuti i osposobiti te poljoprivredne subjekte. Nije važno jel sad 50 ili je to 25 ili je to 10, u svakom slučaju jedno, drugo i treće je ozbiljan projekt. Nije važno jel to sad 500 milijuna eura ili 100 milijuna eura ili 50 milijuna eura ali je nužno i potrebno u okviru ovog zakonskog prijedloga definitivno taj prostor mogli smo korištenjem ovog informacijskog sustava koji postoji, koji je snimljen, mogli smo ga pojednostaviti, a posebno akceptirajući činjenicu da su nam posebno mali poljoprivredni proizvođači potpuno iscrpljeni sa jednom pod navodnicima uspješnom poljoprivrednom politikom i da jednostavno ti ljudi nemaju novaca. Zato u ime kluba Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika pozivamo predlagače da prihvate prijedlog koji smo zajednički uputili i klub SDP-a i klub HNS-HSU-a da i s ovim zakonskim prijedlogom idemo također u treće čitanje, da s ovim zakonskim prijedlogom pored svih ovih dobre volje, namjere, spremnosti, kooperativnosti, konstruktivnosti u donošenju zakonskog prijedloga koji će omogućiti efikasnost provedbe zakona, a posebno imajući u vidu potrebu i mogućnost da kroz ovaj zakonski prijedlog u relativno kratkom vremenu stvorimo uvjete da se legaliziraju objekti koji su u funkciji poljoprivredne proizvodnje, akceptirajući potencijale koji jesu unutra i sredstva koja postoje, a bolje da ih iskoristimo nego da ih ne iskoristimo. Pozivamo predlagača da prihvati naš prijedlog da idemo u treće čitanje i u tom smislu klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika uvažavanjem ovih prijedloga, naših prijedloga i prijedloga ostalih klubova i onog dijela prijedloga koji nisu ušli u ovaj drugi, u ovaj tekst zakona u drugom čitanju, a ponavljam na jednoj stranici je teksta zakona ono što je ušlo, a na 12 stranica ono što nije ušlo, da prihvati to. I u toj varijanti klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika je spreman i aktivno sudjelovati kao i do sada u donošenju provedivog i održivog zakonskog prijedloga i u toj varijanti ćemo biti spremni ako se naš prijedlog zaključka ne prihvati u tom slučaju nismo ni spremni preuzeti odgovornost zbog neučinkovitosti zakonskog prijedloga koji se donosi praktički preko noći, u relativno kratkom vremenu što i može biti dobro ako su plemenite namjere. Ako nisu plemenite namjere onda je u svakom slučaju štetno. I ponavljamo, 31.12. sasvim sigurno nije rok koji omogućava efikasnu primjenu ovog zakona u onoj dimenziji koliko je potreba u prostoru nego je na tragu nečega što sasvim sigurno nije stvaranje podloga da bi donošenje zakonskog prijedloga od kojeg bi građani imali koristi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Marina Matulović Dropulić. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo vrlo kratko, vezano je na poljoprivredne objekte. Do sada je isto tako bilo potrebno doduše puno više dokumentacije nego što je treba sada. Sada treba bitno manje dokumentacije i više se ne može smanjiti nego što je u ovom zakonu i predloženo. Prema tome, taj vaš prijedlog je jednostavno nemoguć. Ima registar i naravno da je to vrlo jednostavno sada i legalizirat pojedine objekte, ali taj čovjek koji želi legalizaciju mora se sam pojaviti. Vi ne možete ex lege napraviti legalizaciju svih objekata koji tamo postoje. Nema druge mogućnosti nego tako. A što se tiče onih 20% koji ulaze u državni proračun jer je 50% jedinici lokalne samouprave od 50% odnosno zapravo 30% je ona jedna trećina. Jel' tako ili 33% koja ide za ove sve katastre i sve ono što je. Bit će velikih troškova u samoj administraciji vezano na one dodatne troškove što će ljudi trebati dodatno platiti, možda neke i po ugovoru zaposliti i naravno da to ne ide u državni proračun samo tako da se nešto uprihodi nego zaista treba za ovu namjenu. Hvala.
Zahvaljujem. I prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Onda je na redu uvažen zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Pa na samom početku svog izlaganja želim reći da predlagatelj, odnosno predlagateljica u ovom konkretnom slučaju jest uvažila dosta veliki dio primjedbi na zakon koji je izrečen tijekom prvog čitanja. Međutim, bez obzira na to činjenica je da je još uvijek stručna, a i zainteresirana javnost dosta suspektna prema ovom prijedlogu zakona. Bez obzira na to što je, znači ovaj dokument znatno poboljšan u odnosu na prvo čitanje ja još uvijek imam određene nedoumice vezane uz ovaj prijedlog zakona a jedna od prvih nedoumica koje se odnose na ovaj prijedlog zakona je to što on i dalje omogućava legalizaciju onih objekata koji se ne nalaze u okvirima građevinskog područja. Činjenica jest da se odluka o tome da li će se moći to legalizirati onako kako sam ja shvatila prenosi na jedinice lokalne samouprave da one odluče o tome hoće li ili neće tako nešto omogućiti. Međutim, to mi se čini prilično opasnim presedanom. Druga stvar koja me muči u vezi ovog prijedloga zakona jest da li ćemo provedbom, odnosno implementacijom ovog prijedloga zakona osigurati onu nužnu pravnu ujednačenost između ljudi koji su poštivali zakone, odnosno gradili su sukladno postojećem zakonu onih ljudi koji nisu poštivali zakon i kojima je zbog nepoštivanja zakona uklonjen objekt, a takvih je treba reći ipak priličan broj. I onih, znači bespravnih graditelja ili graditeljica koji nisu poštivali zakon i kojima će se ovim Zakonom omogućiti legalizacija tih bespravno sagrađenih objekata. Činjenica jest da se ta pravna ravnoteža pokušava ishoditi ovom naknadom ili financijskim kažnjavanjem tih bespravnih graditelja. Veliki dio toga kako će to biti regulirano prepušteno je uredbi Vlade koju je Vlada dužna donijeti u prilično kratkom roku. Međutim, ja nisam sigurna da će to biti dovoljno kako bi ovaj Zakon osim sankcionirajuće djelovao i preventivno, a mislim da je preventivno djelovanje u smislu budućeg raspolaganja i gospodarenja prostorom izuzetno bitno kako nam se više nikada ne bi dogodilo da za jedno desetak godina ponovno imamo nekoliko tisuća bespravno sagrađenih objekata. Nadamo se da onda neće biti potrebno ponovno donositi neki zakon kojim ćemo omogućiti u stvari legalizaciju zatečenog stanja zbog toga što je to prilično loša poruka svim onim građanima i građankama Hrvatske koji poštuju zakone Republike Hrvatske. Duboko sam uvjerena da je tako nešto moguće učiniti s obzirom da nije realno očekivati da je moguće uopće ukloniti toliki broj bespravno sagrađenih objekata bez obzira na to da li se radi o nekakvim rekonstrukcijama, nadogradnjama jedne etaže ili pak potpuno bespravno sagrađenim objektima. Ukoliko znači te kazne ne budu toliko visoke i toliko drastične da one djeluju preventivno jer trebamo znati da jako često je učinkovita represija najbolja prevencija za buduće postupanje. Državna tajnica je prilikom obrane zakona na matičnom Odboru za prostorno uređenje govorila o tome da će maksimalni iznos te financijske sankcije odnosno naknade za legalizaciju iznositi onoliko koliko je komunalni doprinos nužan da bi se, znači neki objekt znači u legalnom statusu a i ovom nelegalnom statusu znači dobio dozvolu, odnosno legalizirao. Ali i da bi to trebalo biti u visini nekakvih 200000 kuna u najekstremnijim varijantama. To jest dosta veliki iznos, međutim postavlja se pitanje što će se dogoditi ukoliko i nakon što se donese ovakav prijedlog zakona, odnosno ukoliko se donese ovakav zakon bude još jako veliki broj bespravnih graditelja ili graditeljica koji neće iskoristiti ovu mogućnost i znači neće krenuti u legalizaciju svojih objekata. Ja se bojim da bi broj takvih osoba mogao biti izuzetno velik. Zbog čega to mislim? Zbog toga što ove kaznene tako da kažem sankcije koje će zadesiti osobe koje neće znači prionuti procesu legalizacije svojih objekata jest vraćanje u principu na ono stanje koje je postojeće, odnosno inspekcijska rješenja i uklanjanje. Međutim, ukoliko će takvih ljudi a postoji jako velika mogućnost da će i takvih ljudi i dalje biti izuzetno mnogo, pa neka ih bude 50000 jako dvojim da će biti moguće sve te objekte i ukloniti, odnosno srušiti kao što je mjera koja je predviđena trenutno važećim Zakonom o prostornom uređenju i gradnji. I na samoj sjednici Odbora za prostorno uređenje i gradnju sam spomenula da smatram da država ima jedan izuzetno jaki instrument u rukama, a to je instrument ovrhe nad takvim objektima. I mislim da je možda predlagatelj mogao predvidjeti i takvu mjeru u slučaju znači da se bespravni graditelji i u ovom slučaju ne odluče na to da legaliziraju svoje objekte. U ovom slučaju nisam sigurna da će doista biti jako učinkovit ovaj zakon, a mislim da nije dobro da donosimo zakone koji neće biti provedivi u velikoj mjeri. Ja bih voljela vjerovati da će ovakav tekst zakona biti dovoljan da na neki način motivira bespravne graditelje da krenu u legalizaciju svojih objekata. Ali mislim da je još uvijek onaj sankcijski dio nedovoljno prisutan i nedovoljno težak da bi to doista i realizirao. U tom smislu mislim da je apsolutno opravdan prijedlog Kluba zastupnika SDP-a, a pridružio se tom zahtjevu i Klub zastupnika HNS-a HSU-a da se o ovom izuzetno važnom zakonu provede i treće čitanje. Jer činjenica jest, toga smo svi ovdje svjesni, sadašnja situacija je dugoročno, a i kratkoročno neodrživa jer stvara ogromnu pravnu nejednakost između ljudi koji su gradili prema zakonu i onih koji nisu gradili prema zakonu, ali i onih koji nisu gradili prema zakonu a uklonjeni su im objekti, a mislim da je obaveza Hrvatskoga sabora, a i Vlade Republike Hrvatske da pokuša u što je moguće većoj mjeri osigurati tu nekakvu pravnu ravnotežu jer se na taj način osigurava i ravnopravnost pred zakonima i Ustavom svih građana i građanki Republike Hrvatske.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvaženi zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Holy, ponovno ste istaknuli važnost uključenosti struke. Zašto je u ovom zakonu problematična ta uključenost relevantne struke? Pa evo primjerice, prema članku 8. Zakona kaže se da se zahtjevu za ozakonjenje treba priložiti nekoliko vrsta dokumenata među kojima je recimo dokaz o ispunjavanju zahtjeva mehaničke otpornosti i stabilnosti koji je izradio ovlašteni inženjer građevinarstva i niz još nekih drugih dokaza. Zakon je dakle predvidio da se samo u pogledu mehaničke otpornosti i stabilnosti radi provjera takvoga objekta. U zakonskom prijedlogu toga nema. Oprostite, toga nema. Ostali tehnički zahtjevi ispada da nisu bitni. Ispada da nije bitna instalacija, ispada da nije bitna oprema koja je ugrađena, plinska oprema, elektrooprema i ostalo. Pa evo, ja čitam zakonski prijedlog. Pa ne znam stari ili novi. Evo ga tu predamnom. U svemu tome postavlja se pitanje i plus toga i sama poruka zakona je, tehnička dokumentacija koja je potrebna za legalizaciju je puno, puno manja, puno jeftinija. Na kraju krajeva to može biti i poruka, odnosno motiv za daljnju nekakvu nezakonitu gradnju jer uvijek će biti nekakvih potreba što reče kolegica za 10, 20 godina da se ponovno legalizira. Znamo da se nelegalna gradnja ne može zaustaviti, ali ne treba je niti stimulirati ovakvim zakonima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Moram reći da ste replicirali na nešto što kolegica nije govorila. Ali dobro, uobičajeno je to sada ovdje tako. Pa je na redu uvaženi zastupnik Boris Matković, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice. Evo, s obzirom i na vrijeme i na sve do sada rečeno, pokušat ću biti što je moguće kraći. Kao prvo želio bih kazati da sam osobno zadovoljan dakle uvažavanjem svih ovih promjena koje su nastupile između prvog i drugog čitanja, a osobno kao gradonačelnik sam naročito zadovoljan time što će u jedinice lokalne samouprave dakle, … [[Govornik se ne razumije]] omjer biti 50%:50%. Do sada je bio 25:25%. Nadalje, ono što ja osobno držim u svemu ovome poticajno i pozitivnim jeste da će to potaknuti i treba potaknuti i znamo koji je značaj u tome, legalizaciju i sređivanje zemljišnih knjiga, a one su preduvjet razvoja. Da je to tako, to dokazuju i one jedinice lokalne samouprave koje su to do sada provele i čiji su proračuni jako narasli i oni nemaju problema jer je kod njih smanjen broj imovinsko-pravnih sporova. Investicije su puno brže nego što je to dakle u drugim sredinama a i jednostavnije. Dalje isto tako smatram da bez te legalizacije, dakle, i sređivanja zemljišnih knjiga ni sustav OIB-a na kojem radimo neće profunkcionirati, kao ni u ovom smislu popisivanja imovine koje trebamo provesti, bez toga nema ni porezne politike ni reforme, ali nema ni ovih socijalnih transfera. Netko je spominjao danas socijalu i socijalna pitanja koja bi trebalo rješavati. Evo, toliko. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. I kao zadnja u raspravi pojedinačnoj, uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Evo, ja želim također skratiti. Dakle, kao što smo već jutros čuli osim povijesnih, socioloških i ekonomskih razloga 60-tih godina koji su doveli do bespravne gradnje novi val se dogodio 2001. godine kada je donesen zakon koji je omogućio dakle, digao je iz zakona datum donošenja prostornih planova gradova i općina čime je bitno stvorio liberalnu situaciju na terenu. I drugo, Zakon o komunalnom gospodarstvu koji je omogućio da se priključuju bespravni objekti na infrastrukturu što je također omogućilo novi val divlje izgradnje. Dakle, početkom 2000. godine se to dogodilo. Došlo je konačno vrijeme da podvučemo crtu i nadam se da podvlačimo crtu mi danas i da će ovaj zakon omogućiti da se više nikada to ne dogodi. Isto tako, vjerujem da će Vlada u ovim rokovima koji su ovdje propisani gospođo državna tajnice u roku od 30 dana, odnosno u roku od 60 dana svi oni koji su dužni donijeti uredbe i pravilnike da će se to i stvarno dogoditi, da će se ovaj zakon stvarno implementirati i primjenjivati da konačno više ne bude bespravne gradnje. Naravno da me veseli činjenica da se između prvog i drugog čitanja promijenio ovaj odnos naknade u korist jedinice lokalne uprave i samouprave i da se ta naknada mora namjenski koristiti što je vrlo važno za unapređenje infrastrukture itd. Isto tako vjerujem da će jedinice lokalne uprave i samouprave donijeti registar do kraja 2011. godine i da će na taj način, ali naravno uvažavajući ovo što je rekla gospođa Dropulić da nema šanse da se svi legaliziraju ili da ih pronađe jedinica lokalne uprave i samouprave ukoliko se oni sami ne dođu prijaviti, odnosno registrirati. Ja vjerujem da će se to dogoditi. Međutim, i do sada je bilo moguće legalizirati. Bilo je 30 tisuća objekata koji su se bili u stanju sukladno vrijedećim propisima trenutno mogli legalizirati, ali zbog visine cijene komunalnog doprinosa i vodnog doprinosa oni se nisu legalizirali jer ljudi nisu imali novaca. Ovaj zakon predviđa obročnu otplatu i ja vjerujem da je to jedan od bitnih razloga zbog čega će ovaj put se ipak ovaj zakon malo bolje implementirati. U tom smislu želim reći da podržavam ovaj zakon i nadam se da će on stvarno zaživjeti. Hvala lijepa.
Hvala. Želi li predstavnik predlagatelja završni osvrt? Da. Uvažena Nika Sugarević, državna tajnica u Ministarstvu zaštite okoliša i prostornog uređenja. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospari zastupnici. Ja bih zaista u kratkim crtama osvrnula se na današnju raspravu na Konačni prijedlog Zakona o postupanju sa nezakonitim zgradama. Ono što bih htjela kazati, a vjerujem da i većina vas ovdje, doduše malo nazočnih, ali vjerujem da mislite jednako kao i predlagatelj Vlada Republike Hrvatske da je prvo čitanje bilo izuzetno konstruktivno, da smo saslušali sve prijedloge i primjedbe kako klubova zastupnika tako i stručnih odbora te svih pojedinačnih predlagatelja tijekom rasprave. I svi ste kazali da smo dobrim dijelom prihvatili primjedbe. Dakle, sve ono što smo smatrali, a zajednički smo radili kako bi stvarno zakon bio što bolji, što konstruktivniji i cilj mislim da je ostvaren i da Vlada Republike Hrvatske može biti zadovoljna s prijedlogom zakona, odnosno s konačnim prijedlogom zakona koji je ovdje u ovom Visokom Hrvatskom saboru. Ono što je značajno kazati, a u smislu nekoliko izlaganja koja su danas ovdje izrečena pa bih zaista u kratkim crtama osvrnula se i odgovorila. Gospodin Kajin je u jednom svom dijelu, neću naravno komentirati sve jer mislim da je dio toga već i odgovoren u uvodu od strane ministra gospodina Bačića, u svakom slučaju htjela bih kazati da svako, da je ovaj konačni prijedlog itekako socijalan, da smo itekako vodili računa primarno o onim osobama koji žive u zgradama do 400 kvadrata, znači obiteljskim kućama, ljudima koji su gradili nekretnine iz ovih ili onih razloga, ali te su im nekretnine jedini oblik života i egzistiranja u takvim građevinama i ministarstvo nikada dosada iako je imalo zakonske ovlasti nije išlo uklanjati takve građevine. Znači, itekako se vodilo sada o socijalnom aspektu, a ovaj konačni prijedlog zakona primarno vodi računa o takvim kategorijama i o tome detaljno govori članak 17. ovog zakona, također i pripadajuća uredba koju će vrlo skoro kao što ste i sami jučer informirani na matičnom odboru biti prihvaćen od strane Vlade RH. Također bih željela kazati da će se ovim prijedlogom zakona svi oni koji budu željeli, a morati će i razlog iz kojeg će morati ću kazati nešto kasnije će biti izjednačeni u pravnom smislu sa svim onima koji su zakonito, legalno ishodili dozvole za građenje sukladno važećem Zakonu o prostornom uređenju i gradnji. Ono što jest dodatak, a što ste i sami gospođo Holy kazala je naknada. Naravno da ta naknada neće biti jednoznačna za sva područja RH, itekako i o tome smo vodili računa jer socijalne kategorije su nam izuzetno važne, a jednako tako i prostor kao takav. Zašto? Zato što je većina bespravno izgrađenih građevina na području ZOP-a, znači zaštitnog obalnog pojasa radi atraktivnosti prostora naprosto. Pa naravno da će tamo, a sukladno kako smo jučer obrazložili na matičnom odboru sukladno Zakonu o komunalnom gospodarstvu da će se o tome voditi računa. Znači, što je područje atraktivnije naravno da će naknada biti i veća. I oni koji nisu ishodili, a mogli su, dakle za sve one koji su bili u prostorima naselja koji su planirani važećim prostorno-planskim dokumentima svi ti će trebati platiti tu naknadu kako bi ušli u pravni sustav RH. Ukoliko to ne učine nitko ih ne može prisiliti, ali njihove nekretnine neće biti u pravnom sustavu, oni će biti u jednoj vrlo nezgodnoj situaciji u smislu daljnje provedbe zakonske regulative, a primarno Zakon o prostornom uređenju i gradnji, dakle biti će u opasnosti da im se građevine uklone. Prema tome, svi su motivirani u ovom prijedlogu, odnosno konačnom prijedlogu zakona i roku koji smo dali da podnesu svoje zahtjeve i da legaliziraju svoje bespravne građevine. U članku 17., a i pripadajućoj uredbi, itekako smo vodili računa i o poljoprivrednim građevinama smatrajući da je gotovo 100%, ne možemo kazati 100%, ali gotovo 100% takvih građevina ilegalno u prostoru RH i kako smo i u prvom čitanju obrazložili takve građevine neće biti moguće uopće s njima upravljati i gospodariti, odnosno niti kandidirati ih sada za pretpristupne fondove, a kasnije kohezijske fondove. Dakle, činjenica je da smo i za njih itekako vodili računa i te dvije kategorije su nam temelj u tom socijalnom smislu. Sve ostale kategorije će imati veće naknade, znači plaćat će veće naknade, ali naravno da ćemo voditi računa o smještaju takvih građevina,a ponavljam ponovno kao što je i Zakon o komunalnom gospodarstvu definirao znači određene jedinice lokalne samouprave su planirale 3 do 5 zona kako i zakon nalaže. Toliko o tom dijelu. Ono što je značajno kazati da ste još pitali i što jest upitno od strane što je sa građevinom koja će se legalizirati izvan građevinskog područja naselja? Pa ako ste dobro svi iščitavali članak 5. ovog zakona vidjeli ste da su to izuzetno strogi korektivni uvjeti i da se gotovo pa ništa u tom području neće moći legalizirati. Dakle, sva ona ograničenja koja su definirana posebnim zakonima uneseni su u ovaj zakon su otežavajuća okolnost ukoliko dođe do takve mogućnosti izgradnje legaliziranja takvih građevina kazali smo jasno po kojim uvjetima. Dakle, sve građevine koje se nalaze u prostoru koje su u odnosu na važeću prostorno-plansku dokumentaciju odstupile visinom za jednu, odnosno do dvije etaže ako je druga etaža potkrovlje će moći sukladno ovom zakonu ući u pravni sustav. Naravno uz sve one odrednice koje su da se jedinica lokalne samouprave složi, da se složi neposredni susjed i uz sve one posebne uvjete koje smo itekako strogo definirali, a koji su definirani što to treba priložiti uz dokumentaciju koja je definirana člankom 8. Dakle neće biti tek tako lako legalizirati takve građevine, ali smo omogućili legalizaciju i smatramo da je ovaj konačni prijedlog motivirajući, ali jednako tako i vodi računa o datostima prostora i neće doći do devastacije. Ove građevine su već u sustavu, odnosno u prostorima RH zadnjih 30-ak, 20 i nešto više godina u posljednje vrijeme takve izgradnje gotovo i nema jer sustav prostornog uređenja danas funkcionira. Ono što je značajno kazati, dakle ovaj zakon to omogućuje, ali istovremeno ne dozvoljava devastaciju prostora, a sve one kaznene odredbe koje su definirane i važećim Zakonom o prostornom uređenju i gradnji u smislu kaznenih odredbi a jednako tako i ovaj zakon su dovoljni dokaz da se motiviraju svi oni koji bi trebali legalizirati svoje građevine inače će kasnije biti u jednoj nesigurnoj situaciji. I na kraju bih kazala da prijedlog Klubova zastupnika SDP-a i HSU-a i HNS-a o tome da predlažete treće čitanje Vlada Republike Hrvatske ne prihvaća. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti. Dakle, danas smo odradili 7 vrlo bitnih zakona. Sutra ujutro nastavljamo u 9 sati, raditi ćemo opet bez pauze sa točkom broj 10. a to je Konačni prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. broj 860. Želim vam svima laku noć.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama. To je bilo drugo čitanje, P.Z.br. 830. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Najprije ćemo glasovati o prijedlogu zaključka klubova zastupnika SDP-a i HNS-a, HSU-a koji glasi: O Konačnom prijedlogu zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama P.Z. 830 provest će se treće čitanje. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja nije prihvatio ovaj prijedlog da ide u treće čitanje. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu da ide u treće čitanje koje Vlada ne prihvaća. Rezultat? Prijedlog nije prihvaćen, 42 glasa za, 2 suzdržana i 73 protiv. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu zakona, konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 82 glasa za, 8 suzdržanih i 23 protiv. Dobro jutro gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa sjednicom i s najavljenom točkom dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 860 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospodin Krešimir Rožman državni tajnik u Ministarstvu rada i poduzetništva. Izvolite.