Dame i gospodo, poslanici, poštovani građani Srbije, Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatio je da se Ministarstvo finansija zaduži povodom ovog zajma kod Banke za razvoj. Jedina održiva pozicija Srbije u 21. veku jeste učešće u branšama sa visokim stepenom znanja. Vizija Republike Srbije, kao inovativne države u kojoj naučnici dostižu evropske i svetske rezultate, doprineće ukupnom nivou znanja društva i unapređenju tehnoloških razvoja privrede i ekonomije. Ovaj zajam bi se koristio prevashodno za izradu stanova za mlade naučnike i istraživače i pod dva, za kupovinu opreme. Moram vam iskreno reći da je, na Odboru za nauku, prof. dr Nedeljković plastično i na primerima prikazao evoluciju građenja stanova od pre 15 godina i sve nedostatke i nedaće, a možemo reći i malverzacije, koje su pratile ovaj projekat. U ovoj godini kada se želi ostvariti novi projektni ciklus istraživanja u nauci i tehnološkom razvoju, i to sve sa ciljem da okupe najtalentovanije mlade istraživače, međunarodno priznate naučnike, to je cifra od četiri hiljade novih istraživača, od kojih je 1.700 već uključeno u novi projektni ciklus. Tom prilikom poslanici SRS su se izjasnili da ovde ne bi trebalo da bude politizacije prilikom prijave mladih istraživača, a i prilikom podele stanova u cilju bilo kakvog oblika korišćenja. Sećamo se kada je DOS došao na vlast i tadašnji ministar prosvete Gašo Knežević, čovek sumnjivih moralnih i stručnih kvaliteta, dao otkaz redovnom profesoru Pravnog fakulteta, jednom od najumnijih ljudi današnjice, prof. dr Vojislavu Šešelju zbog političke neistomišljenosti. Takođe i oprema koja se nabavlja mora biti u vlasništvu Ministarstva za nauku, odnosno mora biti na jednom mestu. Bilo je primedbe da ova sredstva mogu takođe koristitii drugi univerzitetski centri, da se ovim sredstvima dobijenim od razvojne Svetske banke mogu takođe kontrolisati i iz ministarstva, jer čini mi se da je dosadašnja praksa pokazala da su sredstva korišćena bez određene kontrole, ali moramo napomenuti da je prilikom davanja ovih sredstava podvučeno da se ova sredstva ne mogu koristiti u bilo koje druge svrhe. Znači, bilo je potrebno da taj zajam dođe u prave ruke i da se na najadekvatniji način iskoristi, kako za izgradnju stanova, tako i za nabavku opreme. Prilikom izveštaja, prof. dr Nedeljković iz Ministarstva za nauku objasnio je da je tokom petnaestak godina takav način korišćenja ovih sredstava bio u jednu ruku i zloupotrebljen, tako da mladi naučnici nisu mogli doći do izražaja, a dobro znate da ove elementarne nepogode koje se dešavaju danas u Srbiji nisu samo elementarne nepogode kao što su zemljotresi, poplave, već elementarne nepogode koje su zadesile naročito naučne institute. Znate da je tim povodom veliki broj mladih naučnika napustio zemlju ili se priprema da napusti zemlju, zbog loše politike Vlade, naročito Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj, gde se 0,3% bruto domaćeg proizvoda izdvaja za nauku. Smatramo da država odnosno Vlada mora više obratiti pažnju na mlade ljude, jer se samo ovakvim načinom može podići prosperitet u državi, odnosno povratiti poverenje u privredu i ekonomiju.
Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za saobraćaj i veze, narodni poslanik Velimir Ilić, želi reč? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da kažem da sam vrlo uznemirena načinom na koji Skupština radi poslednjih nekoliko dana, naročito juče i danas. Vidim da se istovremeno u javnosti pokreće kampanja o tome koliko treba narodnih poslanika da ima Skupština, a vidim da je Vlada vrlo jasno odgovorila da joj Narodna skupština uopšte ne treba. Što se Vlade tiče, ovakve – demokratske, Narodna skupština treba da ima ravno nula poslanika. To jeste način na koji Vlada izveštava Narodnu skupštinu o tome koliko ona misli da vredi rad narodnih poslanika i svih nas ovde zajedno, a u stvari, gospodo iz Vlade, treba da vas pitamo: da li ste vi svesni da ste u jednoj demokratskoj državi, da li ste vi svesni da urušavate sve demokratske tekovine i da li ste vi svesni koliko košta Srbiju jedan radni dan u Narodnoj skupštini? To što u četvrtak niko od ministara nije našao način da dođe ovde, to što danas pre podne, takođe, niko nije našao način da dođe ovde, to kako se ministri bahato ponašaju, kako troše narodne pare, pokazuje kako oni, zapravo, smatraju Narodnu skupštinu nepotrebnim viškom koji treba da ukaže građanima Srbije kako se oni vladaju. Sada ću da pređem na nekoliko od ovih ratifikacija, konvencija i ugovora, zato što neću da trošim narodne pare i hoću da govorim o onome što je tema današnjeg dnevnog reda, a tema jeste i konvencija koja se zove Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog ugovora o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije. Jako sam volela da ovde bude danas gospodin Đelić, koji bi trebalo da predstavi šta on planira da uradi sa 35 miliona evra zajma, jer je u obrazloženju napisao: "Tim ugovorom obezbeđuju se sredstva za sprovođenje Projekta istraživanje i razvoj u javnom sektoru, kojim je predviđeno sprovođenje aktivnosti sa ciljem revitalizacije i modernizacije istraživačkih centara, osnivanja novog naučnoistraživačkog centra, izgradnju smeštajnih kapaciteta za studente i mlade naučne radnike i modernizaciju univerzitetske računarske mreže". U obrazloženju dalje piše – sredstva zajma, za čije odobrenje je podnet zahtev u iznosu od 35 miliona evra, koristiće se za finansiranje investicija u naučnoistraživačku opremu, za potrebe instituta i laboratorija, istraživačkih ustanova i za izgradnju stanova za mlade naučnoistraživačke radnike. Pretpostavljam da to nije ona priča koju gura ministar Oliver Dulić sa izgradnjom svega i svačega. Sve bi to bilo jako lepo, ali ima nekoliko stvari koje moramo danas ovde da kažemo, pre nego što počnemo da govorimo o tome. Jedna od tih stvari jeste kampanja koju je resorno ministarstvo sa gospodinom Đelićem započelo, a koja se zove "Srbija, zemlja nauke i tehnologije". Do sada sam videla da ministri u ovoj Vladi otvaraju sve i svašta, a gospodin Đelić je otvorio bilbord, verovali ili ne, tj. kampanju koja je počela otvaranjem bilborda na Aerodromu "Nikola Tesla" u Beogradu. To je bilbord sa likom Nikole Tesle, i to je, kako kaže gospodin Đelić – suptilan, ali delotvoran korak koji pokazuje da je budućnost Srbije u razvoju nauke i tehnologije. Mislim da je vrlo suptilan, jer ga niko neće razumeti. Koliko je delotvoran, to ćemo da vidimo kada budemo dalje pričali o ovoj konvenciji. Istovremeno, dok se sve to dešavalo na aerodromu, pred Vladom Srbije su štrajkovali studenti, oni studenti koji predstavljaju decu koja su uspela sa visokim prosekom da daju svoje ispite. Ta deca nisu uspela da se upišu na budžetsko studiranje, nisu ušla na listu onih koji se finansiraju iz budžeta, jer je budžet prosvete na neki način olakšan za tri miliona zbog žurke, posle one čuvene parade ponosa Srbije. Istovremeno je izašao još jedan podatak, krajem oktobra meseca, Zavoda za statistiku, koji je naveo da su u odnosu na oktobar 2009. godine, u oktobru 2010. godine najviše poskupela alkoholna pića, duvan, nekih 14,7%, a odmah zatim školovanje za 13,1%. Zbog toga bih preporučila gospodinu Đeliću, da je ovde, a možete i vi da mu prenesete, pošto ne verujem da gleda prenos Skupštine, jer ga ne interesuje, pretpostavljam, da širom Srbije napravi bilborde na kojima će jasno da napiše uputstvo roditeljima koji imaju studente i decu u osnovnoj i srednjoj školi, kako da sa onim što prime od države ili na svom radnom mestu i sa tolikim neplaćenim računima uspeju da iškoluju svoju decu na fakultetima koji su, sve uz saglasnost države, i te kako povećali školarine da roditelji ne mogu da sanjaju o tome kako da iškoluju svoju decu. Tako bi gospodin Đelić, da je ovde danas, mogao da nam odgovori na pitanje o kakvoj to demagogiji priča o Srbiji kao zemlji nauke i tehnologije, dok Vlada, u kojoj je on ministar nauke i ministar za evropske integracije, rupe u budžetu krpi poskupljenjem rakije, cigareta i školovanjem dece? Da li je to dobra osnova za bajku o Srbiji kao zemlji nauke i tehnologije? Da ne pominjem činjenicu koju ovde svi zanemaruju, a koju treba da pomenem, da je demografski Srbija zemlja starih ljudi, da je 17,4% stanovnika, a to je 1,3 miliona stanovnika, starije od 65 godina. To je činjenica koju bi neko mogao da uzme u obzir i da se njom bavi. Kakva je ''Srbija, zemlja nauke i tehnologije'' poručio je gospodinu Đeliću dekan Pravnog fakulteta gospodin Mirko Vasiljević, obraćajući se studentima na konferenciji "Studentski kopaonički dani". Pazite: "Moramo otvoriti priču o tome na koji način da ojačamo nacionalnu strategiju obrazovanja i govoriti o kvalitetu dobijanja akreditacija, studentskih programa, finansiranju školovanja, materijalnom položaju studenata. Nadam se da će biti određenih snaga u Srbiji koje će podržati stavove naših studenata." Pitam se koje su to snage u Srbiji? Valjda ovde postoji neka država, neka vlada, neka vlast ili ne postoji? Dalje: "U Srbiji treba da vlada sila prava, a ne pravo sile, i zbog toga bi mladi ljudi trebalo da podignu svoj glas za vladavinu prava" zamislite, to kaže dekan Pravnog fakulteta. Dakle, dekan Pravnog fakulteta vidi da u ovoj zemlji nema vladavine prava. Da li je to argument za gospodina Đelića, ne znam. Dok se zemlje EU trude da u svoj budžet prođe 3% BDP-a za istraživanje i razvoj nauke, Srbija je sa teškom mukom, nismo videli budžet za 2011. godinu, ali do sada je davala 0,3%. To je toliko malo da mora da se postavi pitanje – da li je za ovu vladu zaista važno da odgovorim da li Srbiji treba istraživački rad? Svako zna da su osnovna i primenjena istraživanja skupa, školovanje mladih kadrova još skuplje, a Vlada ne pokazuje ni najmanju želju da tu nešto promeni. Nasuprot svemu tome, Vlada rastura institucije koje postoje u ovoj zemlji, a koje bi trebalo da se bave naukom. Evo, Vinča je rasturena, pretvorena u nešto što danas skoro ne postoji, rasturen je kadar u Vinči. Hajde sada da pređemo na institute. Šta su instituti za vreme vladavine ministra Đelića dobili i šta mogu da očekuju? Instituti uglavnom ne dobijaju ni dinara za troškove istraživanja, tzv. materijalne troškove. Plaćaju im se samo osnovna istraživanja, dobijaju platu sa zakašnjenjem i tu je kraj. Kaže ministar Đelić – kad pozajmimo ovih novih 35 miliona evra, nešto će od toga uspeti da stigne i za institute. Gospodin Đelić nam nije rekao, a treba da nam kaže, da li je on tvorac tog novog dostignuća kod imenovanja direktora instituta i da oni moraju da imaju političku moralnu podobnost. To je, doduše, stari stav njegovog koalicionog partnera, ali gospodin Đelić ga toliko zdušno brani i toliko zdušno pokušava da skloni sve one koji nisu na čistoj partijskoj liniji da budu na mestima direktora instituta, a tu dolaze, pretpostavljamo svi mi, oni koji su stručni i koji znaju da rade taj posao, a očigledno nije tako. Ovde imam nešto malo materijala koji sam htela da otvorim sa gospodinom Đelićem o imenovanju tih jednopartijskih direktora, ali pošto gospodin Đelić nije tu, neću danas otvarati to pitanje, biće vremena da otvorim. On kaže da će ovih 35 miliona evra iskoristiti za otvaranje centra za promociju nauke. Izvinite, niko u naučnom svetu ne može da nam kaže danas šta je to centar za promociju nauke. Srbija nema problem da joj se mladi, stručni i kvalitetni ljudi opredeljuju da se bave naukom. Taj problem nema. Ona ima problem, kad se već opredele, da mogu da opstanu ovde, da mogu da imaju laboratoriju, da mogu da imaju nešto gde će da rade i sa čime će da rade, da mogu da se obrazuju, edukuju dalje. Nema problem sa tim da neko neće da se bavi naukom. Zašto sada treba da se potroši 20 miliona za takav centar koji neće da služi ničemu? Lepo je otvarati nove investicije, lepo je trošiti novac koji ne možete da kontrolišete ni na koji način, ali taj centar za promociju nauke Srbiji ne treba. Srbija zaista ceni nauku, zaista ceni mlade naučnike. Dajte im mogućnost da rade, a ne da vam odu iz zemlje onog momenta kada postanu imena. To je to što hoću da vam kažem. Hoću da vam kažem da morate da povedete računa o još jednoj stvari. Pored sporta, još samo naša nauka postoji na međunarodnoj sceni kao nešto što je relevantno, a tih 30 miliona nisam sigurna da ćete da upotrebite na pravi način, jer, recimo, dolazim iz Valjeva, a postoji, kraj Valjeva, u Petnici istraživački centar "Petnica", istraživačka stanica "Petnica", koja je do pre mesec dana bila praktično pred zatvaranjem. Zašto? Zato što niste uplaćivali iz budžeta sredstva koja su joj bila potrebna da bi mogla da opstane, a bili ste dužni da isplaćujete, jer ste to imali u budžetu kao nešto što morate da izvedete. Ono što je sada važno, došao je gospodin Đelić, obećao je da će da im pomogne da oni dobiju još nekoliko postelja gde će moći da budu mladi koji borave u "Petnici". Potpuno sam skeptična, znam šta ste spremni, šta ste sposobni, to nećete izvesti do kraja. To je obećanje za predizbornu kampanju, kako vi pomažete nauku. Druga stvar koju hoću da vam kažem, o kojoj hoću da govorim, jeste Sporazum između Republike Srbije i Švajcarske Konfederacije o socijalnoj sigurnosti. Da pitam, da li zemlja Srbija sa ovakvim parametrima može da garantuje socijalnu sigurnost nekome, bilo kome, pa makar i njenim građanima? U Srbiji imate preko 750 hiljada nezaposlenih, imate milion ljudi koji imaju manje od 20 hiljada mesečno, sa gomilom neplaćenih računa, sa dugovima do guše, imate 300 hiljada dece koja su siromašna i koja imaju jedan obrok dnevno. Imate parametre koji vam kažu da su siromaštvom naročito pogođeni stariji ljudi koji žive sami u ruralnom području. Prema istraživanjima 426 hiljada starijih od 65 godina živi sa sumom od šest i po hiljada. Najstarijih 385 hiljada nema nikakva primanja. Za ove ljude Vlada valjda treba da preuzme neku odgovornost, ali Vlada tu odgovornost neće da preuzme. Ovde je zakon o socijalnom osiguranju, koji se najavljuje već šest meseci, nešto što treba da donese nove mehanizme, jer stari mehanizmi zaštite starih ljudi nisu dovoljni, nisu dovoljno efektivni, jednostavno ne mogu da pomognu nikome ni da ublaže najdublje siromaštvo, a kamoli da pomognu da iz njega izađe. Hoću da govorim o tom siromaštvu dece, od tih 300 hiljada dečaka i devojčica, u Srbiji, jedna polovina živi ispod granice egzistencije, jedna polovina je na samoj granici egzistencije. Po poslednjem istraživanju populacije dece, autori istraživanja, koji su iz resornog ministarstva, dali su zabrinjavajuće zaključke – ima dece koja nemaju nijedan obrok redovno, deca nemaju redovne obroke, retko jedu meso i voće, sanjaju slatkiše. Pitanje koje hoću da postavim svim narodnim poslanicima, kao pitanje za sve nas, na pitanje njihovim roditeljima – šta uskraćuju svojoj deci zbog nedostatka novca, odgovor je – sve. Danas 300 hiljada dece je dovedeno na ivicu egzistencije. Niko se tim problemom ne bavi, Vlada daje kratkoročne mere koje ne daju nikakve rezultate. Efekta nema. Srbija tone sve dublje i dublje u siromaštvo. Armija gladnih za Vladu nije dovoljan razlog da Vlada donese socijalne mere, a za sebe kaže da je socijalno odgovorna Vlada. Ta brza i kratka rešenja ne mogu nikome da pomognu. Dugoročno i sistematski mora da se radi da bi imalo nekog efekta. To Vlada ne zna. Ova vlada je, da podsetim, teret ekonomske krize svalila na leđa građana i na njihova ramena. Nije ponela sama. Evo vam podataka – u junu 2009. godine radilo je 58 narodnih kuhinja sa 21.400 korisnika. Danas imate 29.920 korisnika. U januaru 2010. godine socijalnu pomoć je zatražilo 15.638 ljudi više nego u januaru 2009. godine. Pričati o tome da ćete da pravite ugovore sa Švajcarskom o tome kako ćete da garantujete socijalnu sigurnost bilo kome, sa ovim parametrima, teško, gospodo. Ono o čemu još hoću da govorim jeste Predlog zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o nezastarevanju krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina. Ne mogu da se otmem utisku da se jedna takva predstava ovog trenutka igra pred svima nama. To je ovaj izveštaj pred Savetom Evrope, izveštaj gospodina Dika Martija, koji navodi da je kosovski premijer Hašim Tači bio na čelu grupe koja se bavila trgovinom ljudskim organima, drogom, oružjem i danas, kada su završeni izbori na KiM, kada gospodin Tači treba da napravi Vladu sa Srbima, ovo se pojavljuje ovde pred nama, pred nama tzv. Srbima. Istina je. Ono što je mene najviše zabolelo, zato što smo ukazivali više godina na sve to što se dešava i zato što smo pokušavali da animiramo i ovu skupštinu, jeste priča o tome da je EU taj izveštaj držala zatvoren i nije ga objavila u predizbornoj kampanji, niti u momentu kada je bilo moguće, na neki način, aktere cele te grupe staviti na stub srama pre izbora. Pitanje je – zašto je EU ohrabrivala Srbe da učestvuju u izborima na kojima učestvuje takav zločinac takvog ranga? Sledeće je – zašto danas EU i ova vlada ohrabruju Srbe da uđu u vladu sa Hašimom Tačijem? To su za mene odgovori, pitanja, a odgovor očekujem od nekog drugog. Za mene je i pitanje to – ko je 2002. godine i na osnovu kojih parametara skinuo u Srbiji sa crvene poternice Hašima Tačija? To je pitanje na koje neko treba da nam odgovori. Možda bi bilo zanimljivo da dobijemo odgovor. Ono što je takođe svakom od nas, ko malo misli, palo u oči i pokazalo se kao strašno ružno i slavodobitno, ali na najružniji i najniži način, jeste komentar, kada se sve ovo pojavilo u svetskim medijima, gospodina Bruna Vekarića, koji je ovako izjavio – ovo je velika pobeda Srbije u borbi za istinu i pravdu, to smo dugovali porodicama žrtava, očekujem da će Evropski parlament doneti adekvatnu rezoluciju. Doneo je Evropski parlament adekvatnu rezoluciju, ali je doneo i gospodin Marti, na konferenciji za novinare Saveta Evrope, ono što je rekao. On se osvrnuo na izjavu Tužilaštva za ratne zločine Srbije, rekavši da je šokiran da se govori o pobedi – posle ovakvog izveštaja smatram da je neumesno govoriti o pobedi. Zamislite kakav je ovo šamar srpskoj javnosti, a ne Tužilaštvu i gospodinu Vekariću, kome bi to trebalo. Dalje – suprotno od onoga što mnogi misle, informacije koje smo dobijali iz Srbije nisu previše pomogle i ne predstavljaju značajan deo ovog izveštaja. Tužilaštvo iz Srbije, gospodin Vekarić i njegov šef, Vukčević, nisu našli za shodno da prave informacije plasiraju tamo gde bi trebalo da se brane interesi Srbije. Nisu našli za shodno, ali su našli za shodno da kažu – eto, to je velika pobeda Srbije. Nažalost, sa takvim ljudima Srbija treba da se brani i bori za istinu o sebi, ali sva sreća, ima onih političkih snaga u Srbiji koje dosledno sprovode svoju politiku na odbrani interesa Srbije i njenih građana.
Reč ima poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, izražavam žaljenje što potpredsednik Vlade, gospodin Đelić nije tu, jer ipak smatramo da bi trebalo da stane iza ovog Okvirnog ugovora o zajmu sa Bankom za razvoj Saveta Evrope. Između svih ovih predloga koji su na dnevnom redu, to je verovatno i najvažniji ugovor, ugovor o kreditu u vrednosti od 35 miliona evra i koji je deo većeg kredita od 130 miliona evra, tu je i Evropska investiciona banka, i projekta koji vidimo u obrazloženju ovog predloga zakona, negde oko 400 miliona evra. Priznaćete da su to ogromne pare, posebno u trenutku kada je Republika Srbija u jednoj vrsti ekonomske, političke i svake druge krize. Naravno SRS nije protiv ulaganja u nauku, i to je veoma tačno objasnio predsednik Odbora za nauku, magistar Živanović, i mi nismo a priori protiv ulaganja u nauku. Smatramo da je obrazovanje, nauka isto toliko važna za razvoj ekonomije jednog društva, kao i ulaganja privredu, subvencije i svi drugi ekonomski i politički delovi politike koja dovodi do rasta produktivnosti. To je poznato i u ekonomskoj teoriji, da upravo obrazovanje dovodi do veće produktivnosti. Naravno, pošto se radi o Banci za razvoj Saveta Evrope dužni smo da kažemo da nismo ni protiv članstva u Savetu Evrope, za razliku od članstva u EU, jer smatramo da organizacija koja ima u svom sastavu oko 50 članica i u kojoj je Ruska Federacija, a videli ste, uostalom, i ovaj izveštaj gospodina Martija, da je sigurno objektivnija i korisnija za ekonomske i političke interese Republike Srbije, da za razliku od EU ne primenjuje nadnacionalnu regulativu, tačnije tamo nema neke vrste ''Aki komuniter'', koja se mora direktno implementirati u zakone Republike Srbije. Dakle, cela ona teorija da smo mi za neku izolaciju itd, pada u vodu samo kod ove činjenice. Znači, mi smo protiv članstva u EU, a ne protiv članstva u Savetu Evrope. Međutim, ovaj ugovor sa Bankom Saveta Evrope treba posmatrati u širem kontekstu i u kontekstu toga da li on doprinosi u ekonomskom smislu razvoju nauke u Republici Srbiji. Rebalansom budžeta, verovatno će se to ponoviti i u samom budžetu, veoma malo se izdvaja za učenički standard, to je 17 miliona evra, studentski standard negde oko 35 miliona evra, a Fond za mlade talente dobija samo oko pet miliona evra, što je katastrofalno. Kada je gostovao u Odboru za tehnologiju i nauku, ministar Đelić je izjavio da se za nauku ukupno izdvaja nego oko 89 miliona evra i da je plan da se u 2011. godini izdvoji 136 miliona evra. To je povećanje od 0,3% BDP-a do 0,5%, što je, priznaćete, minimalno i nedovoljno. U tu svrhu, ako smo dobro razumeli taj ugovor kredita sa Bankom Saveta Evrope, potrebno je uzeti taj kredit da bi se povećala izdvajanja za našu nauku. Međutim, tu se postavlja jedno logično pitanje i pitanje koje u potpunosti ruši koncepciju ovog ugovora i koncepciju da EU nema alternativu, ako se već zadužujemo za 35 miliona evra, zašto se nije moglo uraditi na jednostavniji način i ta sredstva od 100 miliona evra, koje gubimo svake godine zbog primene SSP samo u vezi carina, usmeriti i za nauku? Ako uporedite te brojke, biće vam jasno da smo tih 100 miliona evra, koje faktički poklanjamo EU, u trenutku kada se protekcionizam ponovo primenjuje u svetu, navešću vam samo primer američkih sankcija prema Kini, američkih povećanja carina prema Kini, koje čak ni STO nije ocenila kao nedozvoljene, mi dajemo 100 miliona evra EU samo zbog primene SSP-a umesto da tih 100 miliona evra da usmerimo ka nauci i da povećamo izdvajanja za nauku na nekih skoro 200 miliona evra, tako da to nema nikakvog opravdanja ni u ekonomskom ni u političkom ni u društvenom ni u bilo kom drugom smislu. Kada se sve ovo ima u vidu, onda se može reći da ta fraza, da EU nema alternativu, u stvari u praksi znači da zaduživanje nema alternativu. To će se i videti kada se konkretno analiziraju članovi ovog ugovora sa Bankom saveta Evrope, jer se u članu 3. navodi da je zajam odobren u maksimalnom roku do 20 godina. Ako to prevedete na konkretne cifre, doći ćete do zaključka da ćemo svake godine na osnovu tog zajma, ako se bude realizovao, dobijati negde oko 1,7 miliona evra za nauku, a svake godine ćemo davati sto miliona evra EU zbog fraze ''EU nema alternativu''. Kada uporedite tih 35 miliona evra za 20 godina ili dve milijarde evra za 20 godina koje će ići ka EU dolazite do razmera od 1:571. Član 4. koji je verovatno najvažniji član u ovom ugovoru, predviđa da postoje tzv. dodatni troškovi. Naravno, te dodatne troškove neće plaćati druga strana, Banka Saveta Evrope, već Republika Srbija, jer u slučaju da se prva tranša ne realizuje, onda Banka Saveta Evrope ima pravo da preusmeri ta sredstva iz Srbije ka nekoj drugoj destinaciji i troškove za relokaciju tih sredstava će snositi Republika Srbija ili njeni građani. Ako ne bude sve onako kako je predviđeno, u ugovoru se predviđa čak i suspenzija ugovora. Priznaćete, to je nešto što više podseća na ucenu, nerealni ugovor i nerealna pravna strana, a ne na jedan ugovor koji treba da dovede do boljitka naše nauke i našeg društva. Takođe, u članu 4. se navodi da Banka Saveta Evrope finansira 27% projekta, a 73% projekta finansira EIB. Dakle, i ovde se radi o tzv. evropskim kreditima, o kreditima iza kojih stoji EU, u suštini, i zato nas ne iznenađuje da se u članu 4. predviđa, što je veoma neukusno, jer ako se radi o jednom kreditu koji ima pre svega svrhu da pomogne mladim istraživačima, postavljanje bilborda, medijska promocija zajmodavca, što je jedna vrsta prikrivene propagande EU u Republici Srbiji. Predviđa da se, u slučaju da nastane implementacija projekta, mora primenjivati Evropska konvencija o ljudskim pravima i Evropska socijalna povelja. Odgovorno tvrdim da je to besmisleno, jer Evropska povelja o ljudskim pravima se možda može primenjivati kada je reč o EU koja je nosilac ovog projekta, ali Evropska povelja o socijalnim pravima, ona je ugovorom iz Mastrihta, sigurno znate to, ministre, gde je članom 6. predviđeno da se ne primenjuje Evropska socijalna povelja Saveta Evrope. Šta to konkretno znači? To znači da se neće primenjivati zaštita na radu, socijalna sigurnost, socijalni dogovor između radnika i poslodavca, da se neće primenjivati ni sindikalna pravila, i to je sve ono protiv čega se EU bori u praksi. To se ne može prikriti frazom da će se navodno to primenjivati u jednom ugovoru gde EIB vodi glavnu reč. Posebno je skandalozno da se u članu 4, i to ne treba kriti od javnosti, predviđa da će se izbor radova roba i usluga koje će se finansirati iz ovog projekta vršiti u skladu sa vodičem za nabavke EIB. Dobro znamo šta to znači u praksi. To znači da će robu, usluge, nabavke i građevinske radove, ako se budu izgradili ti stanovi koji će se iznajmljivati mladim istraživačima, vršiti favorizovane firme iz EU. Mogu da vam navedem nekoliko primera u građevinskoj industriji od mosta kod Beške, do ovog mosta preko Ade, do obilaznice oko Beograda, Koridora 10, gde se upravo, zbog pritiska ili ultimatuma EIB, forsiraju firme iz EU, tačnije austrijske firme "Por" i "Alpine", i to u trenutku kada je građevinska industrija Srbije u ogromnoj krizi, kada upravo iz Privredne komore Srbije sekretar Odbora za građevinarstvo, gospodin Rodić, kaže da će za dve do tri godine nelojalna konkurencija iz EU uništiti srpske građevinske firme. To su činjenice, kao što su i činjenice da su naše firme prinuđene da grade na tržištu Ruske Federacije, iako nemaju nikakvu podršku, niti bilo kakvu razvojnu banku iza njih. To su činjenice, aostalo su fraze da EU nema alternativu i da ne treba razmišljati u skladu sa ekonomskim interesima ove zemlje. Što se tiče samog ugovora sa Evropskom bankom Saveta Evrope, naravno, u članu 4, koji je izgleda i najvažniji u ovom ugovoru, predviđa se da se u slučaju implementacije projekta mora primeniti monitoring ili da će doći do suspenzije tog projekta. Kakva je to vrsta monitoringa? Ko će vršiti taj monitoring? Najvažnije je pitanje, ko će plaćati taj monitoring? Naravno, Republika Srbija, njeni građani, a ljudi koji će vršiti monitoring su spoljni konsultanti iz banke Saveta Evrope. Dakle, mi ćemo plaćati i dolazak tzv. konsultanata iz Saveta Evrope i oni će po svom nahođenju vršiti revizije na tom projektu. Da li znate šta to znači? Da budem konkretan, to znači da će po najverovatnijem scenariju, doći do suspenzije projekta, plaćanja zatezne kamate i onoga što se desilo sa mostom preko Ade, koji volšebno sada košta negde oko 400 miliona evra, a na početku je bilo oko 90 miliona evra. To su uslovi i to je praksa EU kada odobrava kredite, i to je nešto što se ne može sakriti od građana Srbije. U članu 6. se navodi da će se, ako dođe do promenjenih okolnosti ili ako Srbija faktički zapadne u jednu vrstu dužničke krize, u nemogućnosti otplate ovog kredita primeniti zatezna kamata. Zatezna kamata, pod veoma nepovoljnim uslovima i zatezna kamata koja će se oslanjati na promenljivu kamatnu stopu. Naravno, vi možete reći da neće doći do dužničke krize, ali navešću vam samo dva primera koji pokazuju da javni dug nije osnovni uzrok dužničke krize, nego upravo privatni dug, koji kada se sabere sa javnim dugom u Republici Srbiji već je prešao 70% bruto domaćeg proizvoda. To su dva primera. Prvi primer je Island, drugi primer je Irska. Obe te države se nisu zaduživale u javnom sektoru preko tog kriterijuma, od 60%, pakta o stabilnosti EU, ali s druge strane, privatni sektor, upravo zbog toga što banke nisu bile pod kontrolom države i Centralne banke, dovele su do toga da čitav finansijski sistem te dve države dođe u jednu vrstu bankrota. Prema tome, nije ni iznenađenje kada član 7. ovog štetnog ugovora sa bankom Saveta Evrope predviđa da će sve dažbine i takse, bilo koje vrste, kao i sve troškove proistekle iz zaključenja, izvršenja, likvidacije ugovora i sudskih taksi koje će plaćati Republika Srbija, a ne druga strana, znači, predviđa se očigledno jedna vrsta spora. U Prilogu 1 Ugovora su prikazane tabele koje nam ništa ne govore, šta više, one su besmislene, jer se kaže da će ukupan projekat, u vezi s ovim ugovorom, koštati 130 miliona evra. Šta to znači? Sto trideset miliona evra najmanje. To može dostići 400 miliona evra, cenu ovog preskupog mosta preko Ade. Možda neće. Verovatno hoće, ali je posebno sporno što se u ugovoru predviđa da se, iako se ne zna koliko će koštati, on mora realizovati do 30. juna 2014. godine. Ne zna se koliko košta. Ne zna se ko će izvoditi radove. Ne znaju se čak ni kamate, što ćemo posle objasniti, ali se zna da do 30. juna 2014. godine mora da se realizuju sve tranše inače će se primeniti zatezne kamate. To nije nikakvo iznenađenje, ako se ima u vidu da se u tom dodatku ugovora, tj. u ovim tabelama, govori o iznajmljivanu stanova mladim istraživačima, protiv čega nismo, ali smatramo da njima treba dati u vlasništvo te stanove, a ne iznajmljivati. Sledeća definicija je skandalozna, besmislena i prosto je skandal da se može naći u jednom ovakvom aktu koji se primenjuje u Narodnoj skupštini i razmatra, a to je da će se iznajmljivati stanovi po pristupačnim cenama. Šta to znači? Šta su pristupačne cene? Zašto to nema u ugovoru? Ko će odrediti šta su pristupačne cene? To je skandal. To ne mogu sakriti nikakve fraze o EU koje se navode ispod tih tabela, a posebno je smešno to da se, navodno, ugovor pravda frazom da je EU odgovor na proces globalizacije. To je pisao neko ko, ili ne želi stvarnost, ili je potpuno ostrašćen u tom putu bez alternative, jer je EU sa MMF-om i ostalim organizacijama glavni motor i glavni podstrekivač globalizacije. Ovo je potpuno neprimereno i netačno, i u skladu je sa drugim definicijama u prilogu gde se navodi da će da postoje troškovi za opremu, a ne navodi se koliki su, niti se navodi odakle će se kupovati oprema, a odgovorno tvrdim da će se ta oprema kupovati u EU. U tabeli nema ništa, konkretno, što se tiče izvora finansiranja. Navodi se da se čak i ne zna kakve će biti kamate. Zamislite ugovor o kreditu u kojem se ne zna kamatna stopa. Ovde se navode četiri mogućnosti za visinu kamatne stope. Prva gde će kamatna stopa biti varijabilna ako se radi o vremenskom roku od 15 godina ili imate drugu mogućnost, ako se radi o vremenskom roku od 20 godina, da će ponovo biti varijabilna, ali da je razlika u marži od 0,61% do 1,15%. Imate treću i četvrtu varijantu kamate gde se navodi da će biti fiksna kamata od 3,69 do 4,41, što je ogromna kamata. Na kraju želim da kažem, time ću i rezimirati, da postoje mnogo bolji načini da se nauka i mladi istraživači pomognu od strane države. To je ono što sam već naveo na početku. Ukidanje SSP i njegovog ekonomskog dela i usmeravanje tih 100 miliona evra ka nauci i onda ćemo imati mnogo veći procenat BDP-a za nauku i mlade istraživače. Druga mogućnost, i za nju takođe treba politička hrabrost kao što je ova, potrebna za odbacivanje fraze da EU nema alternativu, jeste da uradite ono što je urađeno u naučnoistraživačkom centru koji se zove "Skolkovo", gde su upravo oligarsi pokazali jednu vrstu društvene odgovornosti i uložili deo svojih prihoda u razvoj nauke u Ruskoj Federaciji. Daću jedan primer, i tu ću završiti svoje izlaganje. Pre neki dan smo pročitali u novinama da kompanija "Delta maksi" ima prihod od, ako se ne varam, dve milijarde evra. Neka daju pet ili deset posto za mlade istraživače, i to će biti veća suma nego svi ovi ugovori koji su štetni, koji su jedna vrsta ucene i koji su napravljeni da bi se finansirale firme iz Austrije i EU u celini.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa DSS, poslanička grupa SRS, poslanička grupa ZES. Prelazimo na deo sednice kada u diskusiji učestvuju narodni poslanici, a po redosledu i prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu Predlozima zakona o ratifikaciji međunarodnih sporazuma iz tačaka 5-11. dnevnog reda. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, predstavnici Vlade, moram da izrazim žaljenje, kao i moja koleginica Milica Vojić Marković, zbog omalovažavanja Vlade i nas poslanika i ovog visokog doma. Zapravo, trebalo je da sednica počne još u 10.00 sati, a počela je sa zakašnjenjem od tri sata. Dakle, to je odnos Vlade prema nama poslanicima i prema ovom visokom domu. Moram da izrazim žaljenje i negodovanje zato što je vladajuća većina, spremajući ovu sednicu Skupštine, u agendi, u dnevnom redu, opet uvrstila neke zakone koji su dijametralno suprotni i koji nemaju nikakvih dodirnih tačaka, na primer, u ovoj 3. tački. Govoriću, vezano za 3. dnevnog reda, o Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog ugovora o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije. Radi se o 35 miliona evra zajma za pomoć mladim talentima i naučnim institutima. Zapravo, DSS nema ništa protiv da se ulaže u mlade talente i naučne institute, jer mi i govorimo da ti mladi ljudi treba da budu osnova za naučno-tehnološki razvoj Srbije i da povedu Srbiju u bolju budućnost u nekom budućem vremenu. Međutim, ono što je bitno to je da država treba sama da stvori pretpostavke za finansiranje ovih instituta i mladih talenata, a ne da se permanentno zajmi – danas 35 miliona, sutra ko zna koliko. Dobra je prilika da na sledećoj sednici, kada budemo usvajali budžet, vidimo da je gospodin Đelić izdejstvovao veća sredstva za svoj resor, svoje ministarstvo i na taj način ćemo i te kako pomoći naučnim institutima i mladim talentima. Mnoge zemlje u Evropi mnogo više sredstava izdvajaju od Srbije, iako su manje, ne zajme, i na taj način pomažu svojoj nauci i svojim mladim talentima. Danas se mlađi ljudi iseljavaju iz Srbije, to moramo reći. Zapravo, ovo vreme me podseća na ono vreme devedesetih godina, kada se između 1990. i 2000. godine, u tih deset godina,iz Srbije iselilo oko 400 hiljada ljudi i niko se do sada nije vratio. To su sve bili svršeni akademski građani, doktori, naučnici, inžinjeri, visokokvalifikovani radnici, majstori itd. Niko od njih se nije vratio. Poslednje dve godine je, takođe, veliki odliv mozgova. Srbija se nalazi na drugom mestu po odlivu mozgova u svetu. Znači, od 2000. do 2008. godine je veći broj odliva ljudi nego što je bio do 2008. godine, što znači da ponovo počinje egzodus mladih i talentovanih ljudi. Pokazatelji, tj. statistički podaci Nacionalne službe za zapošljavanje pokazuju da se danas u Srbiji nalazi 730 hiljada nezaposlenih, od toga su 50% ljudi između 25 i 29 godina koji su i te kako radno sposobni. Druga stvar, prošle godine je 250 hiljada ljudi izgubilo posao, a Vlada je obećala da će zaposliti oko 200 hiljada ljudi i toliko novih radnih mesta otvoriti. Eto šta ova tzv. socijalno odgovorna Vlada čini. Da bi se pomoglo mladim ljudima i talentima, moramo da vodimo računa i da lokalna samouprava mora da uzme učešće u svemu ovome. Mi smo u Leskovcu, pošto dolazim iz Leskovca, svojevremeno, pre četiri godine, otvorili jedan fond za stipendiranje mladih talenata. Taj fond je funkcionisao sve do ove godine, kada je tadašnja lokalna vlast, na čelu sa gradonačelnikom Slobodanom Kostićem, ukinula taj fond i stipendiranje mladih talenata i na taj način poslala poruku svim mladim ljudima u Leskovcu, svim građanima u Leskovcu – ko zadnji ode iz Leskovca, neka ugasi svetlo. Verujte mi da se u Leskovcu rađaju izuzetno bistra i pametna deca, naš ukras, ali, bez vaše pomoći, mi ne možemo da ih sačuvamo da ostanu u Leskovcu, jer, kao što sam naveo, lokalna samouprava ne vodi računa o njima. Mišljenja sam da za Srbiju ipak ima spasa. Opšti primer je ministar Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, koji je za dve godine, boraveći u Vladi Zorana Đinđića, sedeći na kanabeu svoje tetke, zaradio devet miliona evra. On je idol mladima u Srbiji. Mi smo očekivali da on danas dođe i da ga pitamo koja je to čarobna formula i na koji način se može zaraditi devet miliona evra za dve godine? Nadam se da bi nam i te kako odgovorio i da bi pomogao građanima Srbije. Za ovakvo stanje u nauci sigurno je da je u ovom trenutku odgovorna Vlada, jer ne projektuje veliki broj materijalnih sredstava u budžet. Takođe, očekujemo od ove vlade da raspiše konkurs, kako bi se mladi ljudi prijavili sa novim i kvalitetnijim projektima. U slučaju da ovo ostane mrtvo slovo na papiru, bojim se da će i za Srbiju važiti – ko ode zadnji iz Srbije, neka ugasi svetlo.
Iskorišćeno je šest minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik Zoran Krasić.
U ime SRS usmeriću ovu načelnu raspravu na zakon o potvrđivanju Evropske konvencije o nezastarevanju krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina, na dva sporazuma, odnosno ugovora koji se tiču saradnje sa Bosnom i Hercegovinom i onaj o izručenju, koji je zaključen sa Hrvatskom. Naravno da izražavam negativan stav i neprihvatanje. Gospođo Čomić, na današnji dan, pre 20 godina je formirana Republika Srpska Krajina, koja je nestala posle dve zločinačke intervencije 1995. godine. Ovo samo da vas podsetim. Čudi me da ova simbolika u datumima, danas da se na dnevnom redu nađu ovakvi sporazumi između proevropskih, rekao bih – prosanaderskih, vlasti, pošto imamo i sanaderizaciju u Srbiji, ovi SNS, stranka neprijatelja Srbije, koji žele da budu srpski Sanaderi. Idemo redom. Prosto ne mogu da shvatim da u Evropskoj konvenciji, mada ona rešava nezastarevanje tih krivičnih dela, odnosno zločina, nema zločina agresije. U tom smislu Ustav Republike Srbije je daleko širi, gospođo Čomić, i naši unutrašnji propisi prevazilaze ovu Konvenciju koju je Evropa zaključila 1974. godine. Gospođo Čomić, SAD nikada nisu u svojoj istoriji, a budite sigurni ni u budućnosti, neće dozvoliti da se američkom državljaninu sudi negde u inostranstvu, bez obzira za koje krivično delo. Kad su u pitanju ratni zločini ili oni što mi sve nazivamo pod ratnim zločinima, oni imaju i bilateralne sporazume, sa državama, koji isključuju mogućnost da oni odgovaraju pred Međunarodnim sudom za ratne zločine, to je onaj ICC u Hagu. Sećate se da su 2003. godine, gospođo Čomić, baš otprilike u ovo vreme, u to vreme ni krivom ni dužnom predsedniku Vlade, Zoranu Živkoviću, nudili jedan takav bilateralni sporazum jer, prosto, američki vojnici ne mogu da naprave ratni zločin. To vam je poznato. Povodom ove konvencije koja je kompletno, kako vi to volite da kažete, implementirana u Ustav Republike Srbije, koji neki žele da menjaju, SPO, mrsko im je da Kosovo i Metohija stoje u preambuli, ovi iz "Bele lađe" bi hteli da Srbija ima 125 poslanika, samo pet više od nezavisnog Kosova. Mada, kažu, tamo ima milion i šesto birača, a ovde osam miliona, gospodine Bradiću, pa pogledajte tu srazmeru, a vaši se, gospodine Bradiću, zalažu za regionalizaciju. Ali, o tompotom.Tada ću da vam citiram šta je rekao gospodin Dačić pre deset godina o takvim inicijativama. Vidite, kod ove konvencije koju vi sada ratifikujete, a ne znam zbog čega, pošto je to potpuno nepotrebno, postoji nešto što se naziva član 5, član 6. i član 7, gde treba da definišete teritoriju gde će da se primenjuje ovo. Kako ćete vi da definišete teritoriju? Na kojoj teritoriji treba da se primeni ova konvencija kad je ratifikujete? Na celoj teritoriji Republike Srbije? Da li vi znate šta je to cela teritorija Republike Srbije? No, možda ste dobili ideju da napravite jedan dobar dramski spis za neku buduću predstavu. Što se tiče ovih sporazuma koji se tiču Bosne i Hercegovine, poštovani građani Republike Srbije, zahvaljujući proevropskoj Vladi, ovde zastupljenoj u liku ministra kulture, kakve veze ima kultura sa pravosuđem - ne znam, verovatno je jedini bio na raspolaganju u ovom trenutku, vi koji imate srpsko državljanstvo bićete 'ladno isporučeni nelegalnom sudu Bosne i Hercegovine. Moram da vas podsetim da, kad je potpisan Dejtonski sporazum, pravosuđe je pripalo entitetima, a onda su se takođe pojavili proevropski i pro-NATO političari, Srbi u Republici Srpskoj, i doborovoljno pristali da se napravi sud Bosne i Hercegovine, i u tom sudu sudi se Srbima, na svakih tri-četiri dana nekoga se uhapse, ide u Zenicu, jer treba da se očuva slika da su Srbi zločinci u genetici, u pojmu, u svemu. Vi koji budete glasali za ratifikaciju ovakvog sporazuma, izmenama i dopunama, vi ste glasali da vaše komšije, Srbi odavde, koji su se možda kao rezervisti ili kao zatečeni vojnici JNA, aprila 1992. godine, našli u Sarajevu, budu isporučeni sudu Bosne i Hercegovine da im se sudi kao ratnim zločincima. To radite na današnji dan, kada je pre 20 godina iz nužde formirana Republika Srpska Krajina da bi se zaštitili, gospođo Čomić, i vaši i moji rođaci i prijatelji i svi. Što se tiče Hrvatske, tu idete korak dalje, za svako krivično delo, za koje se može propisati kazna zatvora od godinu dana, vi, građani Republike Srbije, možete biti isporučeni Županijskom sudu. Znači, ako bi se, gospođo Čomić, desilo da neki vaš rođak iz Krajine podnese zahtev da mu se vrati njegova imovina, jer privatna svojina je svetinja, to je evropski standard, pa ukoliko bude uporan i kaže da traži drugi put da mu se to vrati, onda će iz Zagreba da dođe jedno pisamce da ste osumnjičeni, a onda ovde imamo čitav niz odredbi i o preventivnom slanju, i onda će Cole, zvani Slobodan Homen ili Nenad Konstantinović Neca, ili ovaj Karamela, ili ova Maca, što je na čelu Ministarstva pravde, da pokažu svoju proevropsku orijentaciju i vi idete tamo da vam se sudi, ili ide se na nagodbu – odustani od imovine, nećemo da ti sudimo, bez obzira da li postoji krivično delo ili ne postoji. Poštovani građani Republike Srbije, to je DOS, to je ta demokratska proevropska Vlada kojoj uopšte nije stalo do građana Republike Srbije, oni joj smetaju. Naravno, ovo se ne odnosi na prisutne poslanike u Narodnoj skupštini koji me podržavaju u ovome što pričam. Ovo se odnosi na one sive eminencije koje rukovode strankama vlasti, na one sive eminencije koje su sinoć, uz velike svađe, uspeli da naprave nešto što se naziva Predlog budžeta za 2011. godinu i mi smo zatočenici jedne takve politike. O tome treba da pričamo. Kad sam već uzeo reč povodom ove teme, koja daleko prevazilazi ove novotarije gospodina Đelića, kako da se ugradi u okviru 35 miliona evra, pošto znate i sami da gde god je išao da pametuje, proteran je, počev od Rusije pa nadalje, jedino se zaledio u Srbiji, verovatno zbog tetke i zbog onog kreveta. Sada moram da vam skrenem pažnju na neke stvari, kada se priča o tim međunarodnim, navodno, sudovima za ratne zločine. Citiram šta kažu sudije Haškog tribunala – u Nirnbergu se sudilo od 20. novembra 1945. do 1. oktobra 1946. godine. Izračunajte za koliko meseci su završili postupak sa 37 optuženih. Zatim – u Tokiju od 3. maja 1946. do 12. novembra 1948. godine; Kambodža, zapamtite, građani Republike Srbije, u predmetu Dač suđenje je trajalo od 17. februara 2009. do 26. jula 2010. godine. Vojislavu Šešelju osam godina nema još ni nagoveštaja da je završena prva faza pretpretresnog postupka. Gde su ovi borci za ljudska prava u Srbiji? Ćute. Odgovara im. Zašto? Dok je Šešelj u Hagu, oni mogu da stiču sredstva, isto kao Đelić, da se ugrade u neki iznos. Hajde da vidimo kako traju sudski postupci, pošto pričate o međunarodnim standardima. Zatim, megaproces u Italiji, gde se sudilo protiv 465 optuženih, osuđeno je 368. Suđenje je počelo u Palermu 11. februara 1986. godine, a završeno 17. novembra 1987. godine. U Kanadi, za teška krivična dela krađe suđenje traje 218 dana, za teške zločine – 224, za one sa seksualnim deliktima – 293. Izračunajte, osam godina puta 365 dana, koliko je Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu, pitanje je da li postoji osnovana sumnja da je izvršio bilo šta. Gospođo Čomić, da ste danas obavestili da onaj ko dođe dobija deset miliona evra, bili bi vam ovi ovde, "Bela lađa", Tomislav Nikolić i ovi. Nisu došli danas. Zašto nisu došli? Nema profita. Uzmi sve što ti život pruža. Eto, vidite kako možete da obezbedite većinu. Šta kažu ovi iz Brisela? Svi vi koji ste za EU dobro ste došli, ne interesuje nas ko ste i šta ste, da li ste kriminalci, da li ste ubice, bitno je da podržavate EU, jer projekat EU je projekat uništenja Republike Srbije. Eto, mi deset godina vodimo borbu da kažemo građanima Republike Srbije, taj projekat "EU nema alternativu", to je propast. Nadam se da ćete za dva dana vi iz DS shvatiti kolika je propast "Otpor". Hvala, gospođo Čomić.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović, a posle nje narodna poslanica Marina Toman.
Hvala, gospođo Čomić. Poštovani ministre, kolege narodni poslanici, danas ću govoriti samo o jednom ugovoru, a to je Ugovor između Republike Srbije i Republike Hrvatske o izručenju. Kolege iz moje poslaničke grupe su, koliko im je to vreme dozvolilo, govorile o ostalim ugovorima o kojima danas razgovaramo. Ovaj ugovor između Republike Srbije i Republike Hrvatske o izručenju je potpisan 29. juna ove godine u Beogradu. Potpisali su ga ministar pravde Srbije Snežana Malović i ministar pravde Hrvatske Ivan Šimonović. Kako je tada za medije rekla ministarka pravde, da je ovaj ugovor za Srbiju i Hrvatsku veoma važan i kako su obe države odlučne da ne dozvole da mafije imaju sigurnu kuću ni u jednoj od ove dve zemlje. To je sasvim izjava na mestu. Dalje je ministarka govorila, kada je govorila o značaju ovog sporazuma, da se njime postižu dva osnovna cilja koja su postavljena i prilikom formiranja Vlade Srbije, a to su evropske integracije i intenziviranje borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije. Ne shvatam kako ovaj sporazum, što se tiče prvog dela ove njene izjave, baš ne razumem kako on utiče na ubrzanje procesa evropskih integracija. Ali, recimo, ovaj drugi deo, da on može da doprinese borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije, to razumem i to je takođe jedna dobra izjava. Kada je ovaj sporazum potpisan, koji po mom mišljenju nije baš dovoljno prostora dobio u medijima i u javnosti, on je potpisan u vreme kada je Srbija tražila da Hrvatska izruči Sretka Kalinića, koji je počinio zločine i u Srbiji i u Hrvatskoj, mada mu je u toku još suđenje. Mislim da je čak on isporučen. Tako je ovaj sporazum u svetlu tih događaja i izručenja jedne određene osobe, a drugi mnogo opasniji aspekti i štetniji po Srbiju, po građane Srbije, po građane koji imaju dvojna državljanstva, državljanstvo i Hrvatske i Srbije, nije se o tome dovoljno govorilo. Moj kolega Krasić je ukazao na strašnu simboliku podudaranja datuma 17. decembra pre 20 godina, kada je stvorena Republika Srpska Krajina, kako reče, iz velike nužde, i današnjeg dana, posle 20 godina, da mi u parlamentu Srbije hoćemo da potvrdimo, a to će biti za nekoliko dana, ovaj ugovor sa Republikom Hrvatskom o izručenju. Ne mogu ni da zamislim kako se osećaju ljudi koji su od 1992. godine do čuvene "Oluje" nalazili utočište u Srbiji, zahvaljujući velikom srcu srpskog naroda i razumevanja za njihove probleme. Kako se oni osećaju, oni koji do dan danas nisu mogli da reše, mislim na stanove i kuće, ono što im je oteto, gde imate raznorazne županijske sudove koji izmišljaju krivice ljudima koji su u tim gradovima nekada živeli, a danas su morali da pobegnu, odnosno žive u Srbiji. Ovaj zakon može da bude veoma zloupotrebljen, ali on je mač iznad glava tih ljudi. Za vreme nedavnog boravka u Hrvatskoj, predsednik Srbije Boris Tadić, učinio je jednu veliku uslugu predsednik Hrvatske Ivi Josipoviću i predsedniku Vlade Jadranki Kosor, takvu uslugu da ovi koji su bili pre njih, na čelu Hrvatske države, o tome nisu mogli ni da sanjaju. Nedavno je takođe, predsednik Tadić, u intervjuu za jednu rusku televiziju, "Rusija danas", a mi čak gledamo to, zato što je to kablovski program, pa se sada to vrti i na ''Jutjubu'', on je rekao za sebe da je jedan prosrpski predsednik. Da li je to moguće? Predsednik Srbije, pa prosrpski nastrojen. Dakle, neverovatno je, ali dočekali smo da se na čelu države nalaze ljudi koji imaju pozitivna osećanja prema toj državi, odnosno Srbiji. Ostaje da senadamo, jer to nisu izrekli, da je predsednik Vlade gospodin Cvetković, prosrpski premijer, ostaje da se nadamo da je i ministar Bradić prosrpski ministar. Nadam da gaje pozitivna osećanja prema državi na čijem su čelu. Međutim, ono što se za gospodina Tadića može reći, jeste da je on, po onim uslugama, ustupcima i svim dobrim stvarima koje je uradio za Republiku Hrvatsku, moglo bi se reći da je ne samo prosrpski, nego i prohrvatski predsednik. Opet se vraćam na tu posetu 25. novembra, to je bila zvanična poseta, on je bio zvanični predstavnik Republike Srbije. Ono što se dogovori, kao predsednik Srbije, onda je to i zvaničan sporazum. Na šta je pristao i šta se dogovorio sa Hrvatima, naš predsednik, sada ću vam reći. On je velikodušno izjavio u Zagrebu da oprašta Hrvatskoj državi dug od tri milijarde evra, doduše, tuđih para, a čijih para? Onih ljudi, tu vam je preko 35 hiljada po popisu, stanova, a koje su Srbi napustili u hrvatskim gradovima, kada su morali da napuste urbane sredine, to su ti stanovi, njihova procenjena vrednost tržišna u ovom trenutku je tri milijarde. Sada se vraćam na ono kakav je to veliki poklon za Republiku Hrvatsku. Hrvatska se nalazi pred vratima EU, ali EU očekuje od Hrvatske da reši još neke postojeće probleme, pa između ostalog, da stvori uslove za povratak proteranih Srba i da nadoknadi štete, odnosno štetu koja je učinjena od strane Hrvatske države, ne pojedinaca, nego države. U tom spektru dominira upravo ovaj problem stanarskih prava. Ako se sećate u bivšoj nam zajedničkoj državi, postojao je Institut stanarskog prava i on je bio potpuno izjednačen sa privatnim vlasništvom po zakonu. Kako su Srbi ostali bez tih stanova u Hrvatskoj? Posle prvih višestranačkih izbora, kada je u Hrvatskoj pobedio Franjo Tuđman i HDZ, stvorena je zastrašujuća antisrpska atmosfera, a to je dovelo do ubistava u raznim gradovima u Hrvatskoj, i to je dovelo da oko 250 hiljada Srba napusti gradove. To su, Zagreb, Zadar, Split, Šibenik itd. U tim gradovima su ostavili svu svoju imovinu, pa i stanove. Zatim su lokalne vlasti kroz osmišljenu akciju i uz punu podršku hrvatske države podsticale otimanje tih stanova, tako što su Hrvati ulazili u napuštene stanove Srba, njima je bilo omogućeno da te stanove kupe, odnosno otkupe, pa je tada hrvatska država stajala iza projekta etničkog čišćenja. Novi vlasnici stanova su i uknjižili te stanove. Kada se čitav proces završio onda je Hrvatska donela zakon da se ukida stanarsko pravo kao vid imovine, kao državni projekat. Da se vratim na ovu posetu predsednika Tadića, to što je on pristao da se hrvatskoj državi oprosti ovaj dug zadalo je poslednji udarac u tom velikom problemu i udarac izbeglicama koje žive u Srbiji. Naime, on postiže sporazum, sa Josipovićem i sa Jadrankom Kosor, da se organizuje međunarodna donatorska konferencija. To smo tada čuli, kasnije nismo čuli puno detalja, nismo znali ni kada će biti, ni koliko novca planiraju, ništa nismo znali. Zaista, da li neko može da poveruje ili da li se to uopšte sme rešavati na taj način, da možete to da organizujete uz blagoslov i amin Srbije, odnosno srpskog predsednika, organizujete vi donatorsku konferenciju i tu će države ili institucije koje nemaju ništa sa otimačinom koja se desila devedesetih godina u Hrvatskoj, oni će sada tu da ulažu i da daju novac, kako bi Hrvatska rešila taj problem. Dakle, hrvatska država je napravila državnu pljačku. Prema tome, hrvatska država treba da reši ovo pitanje, ali izgleda da naš predsednik ne misli tako, i on je jednostavno pristao na jednu jeftinu podvalu. Samo dan posle, odnosno po odlasku predsednika Tadića iz Hrvatske, odmah je Vlada Hrvatske izašla u javnost sa stavom da su otklonjene sve prepreke na putu Hrvatske u EU. Verovatno su u tajnosti predsedniku Tadiću rekli hvala, javno nisu. Tako se izgleda rešavaju sporovi i problemi koji postoje između ove dve države. No, što neko reče, glavno je da je Boris video Zagreb, video je i Severinu. To smo videli u žutoj štampi, pa makar, možda mu je Ivo Josipović poklonio i CD.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman, a posle nje narodni poslanik Mirko Munjić.
Na samom početku želim da istaknem, kao i moje kolege, da je zaista skandalozno i nedopustivo ponašanje Vlade, koja dva dana nije mogla da se dogovori ko će u ovom parlamentu da obrazlaže njene predloge i na kraju, kao što možemo da vidimo, gospodine Bradiću, ta čast je pripala vama, iako vaš resor zaista ima vrlo malo, gotovo nikakvih dodirnih tačaka sa današnjim dnevnim redom. Na osnovu Predloga zakona o potvrđivanju Okvirnog ugovora o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije, Vlada će Srbiju zadužiti za 35 miliona evra. Kako stoji u obrazloženju predloga ovog ugovora, deo sredstava će biti potrošen za nabavku opreme za obavljanje naučnoistraživačke delatnosti, za potrebe opremanja instituta i laboratorija, a deo za izgradnju stanova radi rešavanja stambenih problema mladih naučnih radnika. To je samo deo sredstava. Kao što možemo da vidimo iz predloga, ukupni, znači, procenjeni troškovi projekta iznosiće najmanje 130 miliona evra bez PDV. Na prvi pogled, možda bi mogli da zaključimo da je Vlada zaista shvatila koliko je potrebno, za razvoj države i društva, ulaganje u nauku. Međutim, sporno je nekoliko stvari da bi mogli da izvučemo taj zaključak. Prvo, mogli bismo da kažemo da je veoma sporna vrednost projekta. Znači mi uvom trenutku ne znamo koliko će on iznositi. U predlogu se navodi da će on iznositi najmanje 130 miliona evra. Koliko će to biti? Da li će to biti 200 ili 300 miliona evra, mi to ne znamo. Zaista je neverovatna stvar da Vlada ulazi u jedan tako ozbiljan projekat, kao što je rešavanje stambenog problema mladih naučnih radnika, a da nije izvršila kompletnu analizu i procenu troškova. Da nešto razjasnimo, SRS ne umanjuje važnost ulaganja u nauku i njenu vrednost za razvoj države, ali moramo da skrenemo pažnju da je zajam o kome danas govorimo, odnosno uslovi pod kojima se on uzima, za našu državu nepovoljan. Prvo, nedopustivo je da se iz ugovora, kao što je to govorio i moj kolega Mirović, ne vidi visina kamatne stope, čak ni to da li je ona fiksna ili varijabilna. Kao što vidimo, zajam se povlači u tranšama. Za svaku tranšu, zajmoprimac, odnosno naša država i banka zajedno utvrđuju iznos, kamatnu stopu, datum povlačenja, rok vraćanja itd. Tražite da se parlament izjasni o zajmu, a da se pri tome ne zna koja je visina kamatne stope. Slična situacija je i sa zateznom kamatnom stopom. Sledeća interesantna stvar je činjenica da je država na osnovu ugovora dužna da reklamira Banku za razvoj Saveta Evrope. Naime, država će krajnjim korisnicima ukazati da je projekat delimično finansiran od strane ove banke putem odgovarajućih sredstava, komunikacije, interneta, saopštenja za javnost, bilborda i niz drugih stvari. Da zaključimo, ugovorom se predviđa da država o svom trošku reklamira banku od koje uzima kredit, i to pod vrlo nepovoljnim uslovima. Zaista neverovatno. Kada smo kod tih dodatnih troškova i neverovatnih apsurda, potrebno je izdvojiti i sledeću činjenicu. Ugovorom naša država se obavezuje da će pružiti podršku tzv. posmatračkim misijama zaposlenih u banci ili pak spoljnim konsultantima koje će banka da angažuje, tako što će omogućiti sve potrebne posete mestima na kojima se projekti sprovode. Banka, takođe, može da vrši i reviziju na projektu, angažovanjem spoljnih konsultanata, i sve to, naravno, o trošku države Srbije. Znači mi se kod nekoga zadužimo, po nepovoljnim uslovima, po kamatnoj stopi koja je u ovom trenutku enigma, zatim tog nekog pošteno izreklamiramo, plaćamo njegove konsultante itd, i to naravno parama poreskih obveznika. Osnovno pitanje zapravo je koliko će od tih sredstava biti iskorišćeno za potrebe nauke, a koliko će se sredstava putem raznoraznih stvari, kao što je i posmatračka misija, biti vraćeno banci. To su samo neke primedbe, zaista ih ima vrlo mnogo, ulaganje u nauku da, ali zato smatramo da su uslovi pod kojima se uzima ovaj zajam vrlo nepovoljni. Čini nam se da država i dalje nema adekvatnu strategiju za razvoj nauke. Koliko je država spremna i kako posmatra nauku, može da se vidi, pre svega, i sagleda na osnovu toga koliko izdvaja za nauku iz budžeta. Mi smatramo, nedovoljno. Međutim, postavlja se pitanje i kako se ta sredstva, koja se izdvoje, troše? Nedavno je završeno prijavljivanje za novi konkurs za novi projektni ciklus istraživanja. Jedna od glavnih zamerki je ta da je država išla na kvantitet, a ne na kvalitet, jureći za nekakvim standardima EU, za nekakvim prosecima, vi ste se, odnosno Vlada se opredelila za stvaranje tog nekog proseka u nauci. Takođe, država je najavila, odnosno ministar Đelić, žao nam je što danas nije ovde, da će se više investirati u projekte koji povezuju privredu i nauku. Prema našim saznanjima, od toga nije bilo ništa. Isto tako bi moglo da se postavi pitanje zašto je potrebno izgraditi objekat za centar za promociju nauke. Zašto nisu prihvaćene sugestije ljudi iz nauke? Zašto nije smešten u neki od već postojećih objekata, a sredstva namenjena za izgradnju da se preusmere u neke naučnoistraživačke projekte, a pre svega projekte koji su neophodni za razvoj naše države, a to su projekti koji povezuju privredu i nauku. Da zaključim, nije sporno izdvajanje za nauku, i SRS se nikad nije protivila izdvajanju za ovu oblast, ali pre svega sporni su uslovi pod kojima se uzima ovaj zajam. Mi smatramo, vrlo nepovoljan po državu.
Iskorišćeno je šest minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Ovo što se nalazi u Evropskoj konvenciji o nezastarevanju ranih zločina i zločina protiv čovečnosti, zaista nije ni blizu onog što se nalazi u Ustavu Republike Srbije, kao i u našem pozitivnom krivičnom zakonodavtvu. Međutim, vi želite da ratifikujete ovu konvenciju, i to je vaša stvar. Što se tiče ove konvencije, ona se u priličnoj meri oslanja na jednu drugu konvenciju koja je doneta 1968. godine i koja se zove Konvencija o neprimenjivanju statutarnih ograničenja na ratne zločine i zločine protiv čovečnosti. Naime, tada je određena grupa zemlja zaključila da u zakonodavstvima pojedinih zemalja dolazi do ozbiljnih propusta, u smislu zastarevanja krivičnih dela ratnih zločina i zločina protiv čovečnosti, pa su odlučili da potpišu jednu konvenciju u kojoj će pokušati da se obavežu to da spreče. Ne može se sporiti činjenica da su tada mnoge od potpisnica ove konvencije zaista imale, na neki način, iskrene namere u pogledu zlodela protiv čovečnosti i raznih zločina, i da su i u najboljoj nameri potpisale tada, te daleke 1968. godine, ovu konvenciju. Međutim, od tada, pa do danas, prošlo je zaista mnogo vremena i mnogo toga se promenilo. U jednom periodu 20. veka, u drugoj polovini, dolazi do jednog ozbiljnog debalansa u raspodeli svetske moći. Jedna država teži u mnogome, i u tome uspeva, da bude "bič božiji" u odnosu na celokupnu svetsku politiku i ekonomiju, ali ni to joj nije dovoljno. SAD, uz pomoć Generalnog sekretara, pokušavaju da preduzmu jedan prvi pokušaj zvaničnog ozakonjenja tzv. humanitarne intervencije, koja je po prvi put isprobana 1999. godine, kad je bez ikakve odluke UN 78 dana došlo do besomučnog bombardovanja tadašnje Jugoslavije, u kojoj je, da vas podsetim, došlo do nesagledivih posledica, hiljade i hiljade nevinih civila je stradalo, a materijalna šteta bila ogromna. Sada se postavlja pitanje – kako se, u svetlu jedne takve geopolitičke situacije i dominacije jedne velike svetske sile, postavljaju određena praktična pitanja u vezi sa današnjim dnevnim redom, dakle, u vezi sa ratifikacijom ove konvencije, kao i ovih ugovora sa Bosnom i Hercegovinom i Hrvatskom? Postavlja se prvo pitanje – šta Srbiji, kao državi koja ratifikuje ovu konvenciju, koja će sigurno ratifikovati ovu konvenciju i ove ugovore, konkretno donosi i njena ratifikacije? Dalje – može li joj ratifikacija ove konvencije i ovih ugovora doneti bar približan reciprocitet u pogledu gonjenja počinilaca ovih krivičnih dela, dakle, ratnih zločina i zločina protiv čovečnosti, u pogledu otkrivanja počinilaca, u pogledu suđenja istima na prostorima bivše Jugoslavije, posebno na teritoriji Bosne i Hercegovine, sadašnje, i Hrvatske? Može li se njenom ratifikacijom očekivati veća pravičnost u kvalifikacijama krivičnih dela protiv čovečnosti i krivičnih dela ratnih zločina, pogotovo u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj, gde su žrtve Srbi? Nažalost, mislim da je odgovor na sva ova pitanja apsolutno negativan. Dalje, može li Srbija kao garant Dejtonskog sporazuma da nakon ratifikacije ove konvencije, bar malo utiče na pravičniju kvalifikaciju dela koja u sebi imaju sve elemente krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina? To su krivična dela, u stvari, koje zakoni zemalja u okruženju, posebno Hrvatske i Bosne i Hercegovine, apsolutno tako ne kvalifikuju. Brojni su primeri, dame i gospodo, gde se zločinima nad srpskim civilima, nad srpskim civilnim stanovništvom niko nije hteo i neće ozbiljno da se bavi, iako za to postoje brojni slučajevi i postoji apsolutno celokupna dokumentacija koja je predata, kako Haškomtribunalu, tako i domaćim sudovima. Pod pritiskom političkih struktura u Sarajevu, ne dozvoljava se pokretanje priče o srpskim logorima koji su formirani na početku rata u Bosni i Hercegovini, dakle 1992. godine, pogotovo na području Brčkog. Evo, izneću samo jedan primer. Slušajte šta tamo nije ratni zločin protiv čovečnosti. Radi se o civilnoj žrtvi. Jedan žrtva takvog logora svedoči, citiraću ga, izvesnikaže: "Šok i Kobra su mi svrdlom za drva bušili grudni koš s prednje strane, u visini desne sise, u pravcu pazuha. Nožem su mi na više mesta zasecali levu i desnu ušnu školjku. Posebnom napravom, u obliku kuke, pokušali su da mi izvade desno oko, od čega je ostao ovaj ožiljak. Gasili su mi cigarete po kičmenom stubu, psujući mi sve vreme majku četničku." Ovo za njih, kao i brojni drugi primeri, nisu zločini protiv civilnog stanovništva, nisu zločini protiv čovečnosti. Dame i gospodo, gospodine ministre, ovako mučenje čoveka čovekom, u toliko hvaljenom dvadesetom veku, predstavlja zaista nešto što prevazilazi svaku zversku ćud. Da vas podsetim, gospodine ministre, Indijci tvrde da kobra, ta najotrovnija zmija koja živi na njihovim prostorima, nikada nije, nikada se nije desilo da ujede dete u kolevci, a tako besomučno napada odraslog čoveka, kao da se stidi da jedno malo i nezaštićeno stvorenje ugine od njenog ujeda. Postoji stotinu svedočenja iz ratova na ovim prostorima bivše Jugoslavije da su ta deca sečena u kolevkama, da su im živima vađene oči, da su živi ubacivani u oganj, u vatru, a mnogi takvi zločini ne podležu kvalifikacijama da su zločini protiv civilnog stanovništva. Sve ovo tadašnja EU i tadašnje SAD su nemo posmatrale, čak često i podsticale. Čemu onda takvi narodi? Čemu onda ti narodi da se nadaju od te EU, od te i takve EU, od takvih SAD? Ili da ovo okrenemo na drugi kontekst, čemu onda takva EU i takve SAD da se nadaju od boga? Dalje, da li ove konvencije, čije se ratifikacije traže, i ovi ugovori, koje ćete vi ratifikovati, zaista mogu nešto da promene u ovom slučaju? Hoće li konvencija, čija se ratifikacija traži, učiniti da Srbija, kao država koja je garant Dejtonskog sporazuma, učini nešto po pitanju neprimerenih optužnica protiv Srba? Da li je normalno, gospodine ministre, da svi stanovnici u jednom selu u Republici Srpskoj, selu Puškovac, budu optuženi za ratne zločine? Da li je normalno da celo selo bude optuženo za ratne zločine? Na to niko ne reaguje. Na to nije reagovao ni tadašnji premijer Dodik, iako su mu se oni vratili. Na to nije reagovala ni Srbija, koja je garant Dejtonskog sporazuma. Oni su se obratili Dodiku sa rečima – čega biste vi, gospodine Dodik, bili danas premijer, da mi nismo odbranili Republiku Srpsku? Ništa, ostao je nem on, ostala je nema i Republika Srbija, kao garant tog Dejtonskog sporazuma. Zato se postavlja pitanje šta će doneti, u stvari, ove ratifikacije? Šta će državi Srbiji doneti ove ratifikacije? Maksimum odgovora koje ova ratifikacija može da donese, jeste u stvari dalja satanizacija Srba kroz gonjenje i procesuiranje Srba, svih onih koji su imali makar i status borca, i to sve zbog nekog podaničnog puzanja ka EU. Da vas podsetim, ovakvo i ovo podaničko puzanje na ovaj način koji sam prikazao napred, zaista ne vodi ničemu. To puzanje samo može da nas podseti na onu priču kada je ptica na vrhu drveta videla crva, pa ga pita – kako si ti dotle doleteo, a on joj kaže – nisam doleteo, nego sam dopuzao. Dakle, puzanjem se može visoko doći, visoko stići, ali to puzanje ne znači ništa za državu Srbiju. To puzanje može dovesti do EU, ali bojim se da vas nakon takvog puzanja, u toj istoj EU, ne progutaju.
Iskorišćeno je devet minuta i 30 sekundi. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine ministre, gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću da govorim o ovom jednom ugovoru, zapravo Zakonu o potvrđivanju Ugovora koji je potpisala gospođa Malović u ime Republike Srbije sa ministrom Hrvatske, tako možemo da nazovemo tu tvorevinu, nekada bivšu Republiku koja je okupirala Republiku Srpsku Krajinu. Sada u 15.00 časova u naselju Busi u opštini Zemun počinje obeležavanje, od strane Vlade Republike Srpske Krajine i Krajišnika koji su prognani sa svojih vekovnih ognjišta, dvadesetogodišnjice stvaranja SAO Krajine. Moram da vas podsetim, gospođo Čomić, i vas, gospodine ministre, da je Republika Srpska Krajina, najzapadnija okupirana srpska zemlja, imala posle toga izbore na kojima je izabrala svog legitimnog predsednika, svoju Vladu i svoj parlament. Predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u izgnanstvu, jeste naš kolega srpski radikal, gospodin Milorad Buha, narodni poslanik SRS. Evo kakva je to slučajnost i kakva ironija za srpski narod koji je propatio i koji je morao pod drugim genocidom, u 20. veku, koji je počinila ustaška hrvatska vlast, da ode sa svojih vekovnih ognjišta, da mi baš danas kada oni obeležavaju 20 godina, kada su morali zbog činjenice da su Hrvati, izbacivanjem Srba iz Ustava izopštili srpski narod kao narod koji je vekovima egzistirao tamo... Da ironija bude još veća, na ovom spisku, videćete, gospodine Bradiću, pošto su vas na brzinu uhvatili da dođete, jer pre ovog ugovora potvrđivanje Evropske konvencije o nezastarevanju krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina, mi smo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije imali predlog da Narodna skupština Republike Srbije, umesto one sramne Rezolucije o Srebrenici, donese rezoluciju kojom će da osudi ustašku hrvatsku vlast, koja je počinila zločin nad Srbima, Romima i Jevrejima 1941. godine. Odbijena je od strane većine ovde. Kako se to uklapa u ovu konvenciju o nezastarevanju ratnih zločina koju ćete da donesete? Ko će onda da osudi te zlikovce koji su pobili toliku srpsku nejač i izvršili agresiju nad srpskom teritorijom, proterali i satrli Srbe iz mesta gde je bilo 99% srpskog stanovništva? Ono na šta će Krajišnici danas morati da podsete okupljene na skupu u Busijama, jesu izveštaji međunarodnih organizacija, nekada generalnog sekretara UN Butrosa Galija, koji je, kada je doneta prva Rezolucija o priznavanju Republike Srpske Krajine, kao legitimne tvorevine Srba na tom prostoru, na zapadnoj liniji Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica, s tim što su Srpske Moravice srpsko mesto čak i iza te linije, podneo tada izveštaj, 15. maja 1993. godine, i referisao o etničkom čišćenju i pljačkanju srpske imovine. Rekao je da je hrvatska vlast prognala u Jugoslaviju, Republiku Srpsku Krajinu, do tada, pazite, 251.000 Srba iz Hrvatske. Šta se onda desilo 4. avgusta u ustaškim akcijama "Bljesak" i "Oluja", to vam je poznato, da je još pola miliona naših sunarodnika moralo da ode sa svojih ognjišta. U ovom sporazumu koji je potpisan postoji, navodno, a to je samo privid, razlog da je to zbog borbe Srbije i ove druge strane iz tzv. Hrvatske, u borbi protiv organizovanog kriminala. Ako pitate srpske radikale, mi smo prvi za to da se svako ko učestvuje u bilo kakvom vidu kriminala procesuira pred domaćim sudovima i da epilog ima, ali onaj stvarni, ne kao što je jedan predstavnik, koji je sada unapređen, gde je sudska instanca rekla da je dobila presudu koju treba da saopšti, a upravo je ta grupa i taj period u Srbiji posle tzv. demokratskih promena postao rasadnik kriminala i u Beogradu, i u Podgorici i u Zagrebu. Ko je upozoravao na taj aspekt? Profesor dr Vojislav Šešelj. Napisao je knjigu. Pre neki dan sam, i žao mi je što nemam ovde primerak za vas, tu knjigu poklonila gospođi Diani Dragutinović, "Stanko Subotić – Cane Žabac, kralj duvanske mafije". Ko su ta lica koja je nabrajao u dokumentima, prenoseći pisanja zagrebačkog "Nacionala", prof. dr Vojislav Šešelj? Upravo ta lica zbog kojih se navodno potpisuje ovaj ugovor između dve države. Ta lica su okoreli kriminalci, ali su oni poslužili. Jedan od njih, koji je pobegao i koji se skrivao sedam godina u Zagrebu, a onda, pošto je pucao na ovog drugog, svog kompanjona iz kriminalne grupe, Sretka Kalinića, Miloš Simović je pobegao u Srbiju i predao se, ako tako može da se kaže, ovdašnjim vlastima, uključio se preko Aleksandra Vučića i njegovih advokata, taj Miloš Simović, u kampanju, najgoru moguću, najbestijalniju, protiv našeg predsednika, koji je osam godina u haškoj tamnici i protiv njegove supruge i čitave porodice, u junu ove godine. To nije ni malo slučajno, znate. Da se krene sa takvom hajkom i kampanjom na čoveka, da je on imao veze sa bilo kime iz Zemunskog klana, u trenutku kada se on bori za nastavak svog procesa, a već je do nogu potukao Haški tribunal, a da se mediji uključe u takvu hajku i harangu, a onda da, navodno, taj koji je ugrožen, a to je ovaj otpadnik iz SRS Tomislav Nikolić, koga tajkuni plaćaju, a samim tim i organizovani kriminal. Vidite kako je sve to povezano, gospodine Bradiću, kaže da je njemu ugrožen život i traži policijsko obezbeđenje. Sve je to trajalo četiri meseca, a onda se oglasio zamenik specijalnog tužioca, doduše, tek 9. novembra ove godine, i rekao: "U vezi sa pisanjem medija o planiranju ubistva predsednika SNS Tomislava Nikolića, obaveštavam vas sledeće: Vojislav Šešelj nema svojstvo okrivljenog u vezi sa napred navedenim, pa, saglasno tome, ne postoji ni osnovana sumnja u tom pravcu." To je potpisao zamenik tužioca za organizovani kriminal Jovica Jovanović. Dame i gospodo, gospodine ministre, opet ponavljam, već smo o tome govorili, mi imamo saznanja da je Aleksandar Vučić preko advokata Simovića, kriminalca koji je pobegao i koji se skrivao u Zagrebu i koga je štitila hrvatska vlast sedam godina zbog toga što im je trebao za njihove prljave poslove, ne mislite valjda da je odjednom otkriveno da on ima lažni identitet, a posle toga je uhvaćen tako i Sretko Kalinić, koji je posle potpisivanja ovog sporazuma izručen, naime, oni su se, preko ovih koje ste vi napravili ovde u parlamentu, krađom mandata SRS, ustremili na čoveka kome su ruke vezane i koji se bori pred međunarodnom javnošću protiv tog kvazi suda. Prema tome, gospodine Bradiću, ovo što će danas da govore naši Krajišnici, naši napaćeni ljudi koji su izgubili svoje najmilije, a ilustrovaću vam kakav će to biti reciprocitet, samo kroz jedan primer, to što će oni da govore je samo, nažalost, tužna slika ove vlasti koja je ponizila Srbiju i srpski narod, klanjajući se i Hrvatima i muslimanima, a ne tražeći, s druge strane, da se oni osude. Počinili su najgore moguće kršenje Konvencije o zabrani zločina protiv čovečnosti, da se oni osude zbog tih zlodela. Reći ću vam kroz ovaj primer kako to izgleda, a zamislite, sada je zaprećena kazna od jedne godine. Posle će i gospodin Marić da nastavi eksplicitnije o tome da govori. U odsustvu, grupa Srba je dobila 36 godina što su navodno tukli, u Medačkom džepu, nekog policajca 1991. godine. U Medačkom džepu je 99 Srba 1991. godine nestalo, pobijeno, to su uradili ustaški zločinci i oni su za sve to dobili ukupnu kaznu od sedam godina zatvora. Znači, jedan Hrvat vredi kao sto Srba. Pogledajte vi gde je onda tu pravda, kako se sprovodi ovaj sramni ugovor koji je potpisala gospođa Malović u ime Republike Srbije.
Iskorišćeno je devet minuta i 55 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega ću da izrazim oštar protest zbog poniženja parlamenta, juče i danas, na najgrublji mogući način. Postoje tri grane vlasti: zakonodavna, to je parlament; izvršna, to je Vlada i sudska, pravosuđe. Od te tri ravnopravne grane vlasti, ipak je parlament, da kažem, malo ravnopravniji, jer, gospodine Bradiću, vi ste kao ministar pred parlamentom polagali zakletvu, a ne mi pred Vladom. Prema tome, poštovanje parlamenta bar od strane izvršne vlasti je moralo da bude malo drugačije. Dva dana čekamo ministre da dođu i brane zakone koje su predložili. Ovde je trebalo da bude maltene polovina sadašnje Vlade, jer takvi su zakoni… (Predsedavajuća: Molim vas da ne dovodite u zabludu javnost. Ovde treba da bude ovlašćeni predstavnik Vlade i on je ovde. Bez obzira na strast kojom branite parlament, molila bih da ne zaboravite ni racio, koji vas obavezuje na poštovanje odredbi Poslovnika. Predstavnik Vlade je ovde i rasprava može da teče.) Gospođo Čomić, ukoliko danas postavim neko pitanje gospodinu Bradiću, čije zanimanje izuzetno poštujem i koji je ministar kulture, ali pitanje koje se odnosi na međunarodno pravo, pitanje koje se odnosi na ekonomski deo, kako će gospodin Bradić da mi odgovori? Zašto nema ovde ministara koji su ove zakone predložili? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, pitajte ministra Bradića, pa ćete videti da li će da vam odgovori ili ne, ali nemojte kršiti Poslovnik pre toga. Ministar Bradić je prisutan i obavlja svoj posao predstavnika i člana Vlade, tako da mu se ne može dati ni jedna zamerka.) Meni je jasno, ostali ministri seku vrpcu i otvaraju Potemkinova sela, još malo pa ćemo videti i prozore kad otvaraju, seći će vrpce. Ali, ostavimo to na stranu, da se vratimo na temu. Prvo, govoriću o Predlogu zakona o ratifikaciji ugovora između Srbije i Hrvatske. Ni kraćeg zakona, ni pogubnijeg zakona. Zakon ukupno ima dva člana i nešto između. To između, to je taj ugovor koji je potpisala gospođa Malović i koji je poguban za sve Srbe, ma gde se nalazili. Prvo, na osnovu ovog ugovora, kada ga u danu za glasanju ratifikuje Skupština, svim Srbima koji su se ikad, od 1990. godine, pa na dalje, odazvali na mobilizaciju, pa uzeli pušku u ruke i otišliili otišli kao dobrovoljci, bez obzira gde se nalaze, gde su rođeni, odakle su krenuli, postoji mogućnost njihove ekstradicije u Hrvatsku da im se sudi. Kako se u Hrvatskoj sudi, to je gospođica Nataša rekla, za tri šamara 32 godine, za 60 Srba sedam godina zatvora, za 60 pobijenih Srba, za očišćen Medački džep sedam godina zatvora. Bukvalno ćete ovim ugovorom apsolutnu nesigurnost među građane Srbije uneti, opasnost za sve koji su učestvovali i posebna opasnost za Srbe koji su izbegli ispred ustaškog noža iz Republike Hrvatske i Republike Srpske Krajine, koja je bukvalno očišćena. Šta je etničko čišćenje, ako ne ''Bljesak'' i ako ne ''Oluja'', gde više nijedan nije ostao tamo živ. Tih pedesetak-šezdesetak Srba u Medačkom džepu, to su starci od 70 i 80 godina koji nisu mogli da pođu za vojskom i ostali su tamo. Danas, njihovi potomci, ukoliko se nalaze u Srbiji, na osnovu ovog ugovora, protiv njih će Republika Hrvatska podići optužnicu, da ne govorim o onih dvadesetak hiljada tajnih optužnica koje već postoje u Republici Hrvatskoj, dakle, podići optužnicu i tražiti od našeg pravosuđa, tražiti od države Srbije, i država Srbija će velikodušno da ih pošalje tamo da dokazuju svoju nevinost. Naopako ste postavili, naopako je inače postavljen odnos. Ne dokazuje se nevinost, dokazuje se krivica, ali će oni morati da dokazuju nevinost u Hrvatskoj. Zbog čega će biti podignute, ukoliko već nisu podignute, optužnice? Pedeset hiljada stanarskih prava je u Hrvatskoj uskraćeno Srbima, oduzeto Srbima. Imovina koju su Srbi ostavili kad su se povukli, ispred ustaškog noža, meri se desetinama milijardi evra. Zbog tih desetina milijardi evra, za svakog ko se usudi da pita šta mu je sa imovinom u Hrvatskoj biće podignuta optužnica, biće pokrenuta istraga i zatražiće se od našeg pravosuđa i od države Srbije da budu isporučeni da im se tamo sudi. Perete, gospodo iz Vlade, Hrvatsku pred prijem u EU. Zbog čega to građani treba da saznaju? Ne znam, neću da sumnjam u dobre namere pojedinih iz Vlade, ali čini mi se da sve miriše na to. Gledam danas, osvetljene su ove biste u holu Narodne skupštine, bista Karađorđa, bista cara Dušana. Car Dušan bi danas bio, da je živ, isporučen Haškom tribunalu zbog velikosrpskih aspiracija, jer je vodio ratove i širio Srbiju. Karađorđa bi sigurno isporučili Turskoj jer će i sa Turskom biti potpisan ovakav ugovor, zbog etničkog čišćenja Mišarskog polja u borbi na Mišaru. SRS će sigurno biti protiv ovakvog Predloga ugovora i protiv ovakvog zakona za ratifikaciju ugovora. Nemamo ništa protiv da se kriminalcima koji se uhvate ovde, sudi, da se kriminalcima iz Srbije koji se uhvate tamo, sudi. Hajde po ovim ugovorima, gospodine Bradiću, da Vlada zatraži Nasera Orića da mu sudi za zločin u gornjem Podrinju. Tri hiljade petsto dvadeset srpskih glava je palo u gornjem Podrinju kada je Naser Orić sa svojom bratijom, bulumentom izlazio iz Srebrenice. Dve godine zatvora je dobio u Haškom tribunalu. Hajde, zatražite bilo koga od onih za koje je utvrđeno da su činili ratne zločine, da pripadaju drugim narodima, hrvatskom i bošnjačkom. Da li ćete ih dobiti, na osnovu ovih ugovora koje ćete sigurno potpisati i izglasati? Nećete, ali zato će tražiti sve Srbe odavde, a one u Republici Srpskoj već imaju pod šakom i malo pomalo pa nekoga prozovu, jer je dana tog i tog u nepoznato vreme, na nepoznatom mestu, ubio nepoznatog građanina BiH, silovao nepoznatu devojku. Tako se ponašaju ovi sa kojima ove ugovore ratifikujete. SRS će sigurno glasati protiv ratifikacije ovog zakona.
Iskorišćeno je osam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, ukoliko Srbija ima nameru da poštuje ovaj sporazum o izručenju sa Hrvatskom, Srbija će narednih godina morati Republici Hrvatskoj da izruči najmanje nekoliko stotina svojih građana, Srba iz Republike…
Narodni poslanici, već u nekoliko diskusija se ponavlja tvrdnja, odnosno informacija i saznanje da će se na osnovu ovog sporazuma dolaziti do izručenja. Molim vas da ili citirate brojeve zahteva i podignute optužnice, ili da prestanemo da glasinama neproverenim širimo neistine o temi ugovora. Vrlo pažljivo slušam sve poslanike, očekujući poentu, da neko od vas kaže gde su zahtevi za izručenje građana Republike Srbije u Republici Hrvatskoj ili BiH. Bez manipulacije molim. Radi se o suviše ozbiljnim stvarima da bi takvu jednu temu kroz sve diskusije koristili isključivo u stranačke svrhe. Upozoravam vas.
Dobro. Zaista volim da čujem objašnjenje od mojih prethodnika, koji su govorili više od sat vremena na ovu temu, nije opomenut. Tek sam počeo svoju diskusiju, ali izgleda sam preplaćen na to da budem opominjan.
Niste opomenuti, niste čak ni upozoreni. U obavezi sam na osnovu člana 27. i na osnovu člana 90. stav 2. da vas podsetim, jer ste rekli da će više stotina naših građana biti izručeno, da ste u obavezi kao odgovorni za javnu reč, kao i vaše kolege, da kažete ko, na osnovu kojih zahteva i kako, i da vas podsetim da se jedna takva tema ne može, ne sme i vas radi i svih nas radi, ove institucije radi, zloupotrebljavati u čisto stranačke svrhe.
Hvala. Suština je da će pravosudni sistem Republike Srbije usvajanjem ovog zakona biti upućen na saradnju sa pravosudnim sistemom Republike Hrvatske. Vreme koje mi je na raspolaganju ću iskoristiti da pravosudne organe naše države upozorim, da im skrenem pažnju s kakvim pravosudnim sistemom imaju posla. To ću učiniti na sledećim primerima. Željko Knežević iz Oćuna kod Knina, osuđen u Hrvatskoj na 20 godina zatvora, u odsustvu…
Narodni poslaniče, kvalitet pravosuđa Republike Hrvatske ili Republike BiH, problemi koje imaju, zakonodavstvo kojim regulišu svoj rad, nisu tema naše tačke dnevnog reda i nisu tema sporazuma koji je Vlada nama poslala da kroz diskusiju utvrdimo da li ćemo ratifikovati ili ne. Najlepše vas molim da govorite o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, koliko poznajem ćirilično pismo i srpski jezik, ovde se govori o izručenju državljana Republike Srbije Republici Hrvatskoj, državljana koji su počinili krivična dela i obrnuto, izručenje državljana Hrvatske pravosudnim državnim organima Republike Srbije, koji su počinili krivična dela. Mislim da imam pravo, nakon sat i po vremena izlaganja mojih prethodnika, da govorim o pravnom sistemu Republike Hrvatske, da govorim o primerima kako je hrvatsko pravosuđe postupalo prema ljudima koji su državljani Republike Srbije…
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam. Svi mi znamo da čitamo predloge sporazuma koji su pred nama. Objasnila sam dva puta zašto sam strpljivo čekala da kroz diskusije čujemo šta je cilj vaših kolega i vas. Vi insistirate da tokom sednice Narodne skupštine Republike Srbije, na kojoj se raspravlja o nekoliko sporazuma, govorite svoje kvalifikacije pravosudnog sistema druge države. To nije tema dnevnog reda, pa vas sad upozoravam.
Gospođo Čomić, jednostavno želim da upozorim kako će se usvajanje ovog zakona, tj. kako može da se odrazi na pravnu sigurnost državljana Republike Srbije, posebno na pravnu sigurnost državljana Republike Srbije koji su poreklom sa prostora Republike Hrvatske. Ako mi dozvolite.
Ne mogu da budem jasnija, narodni poslaniče. To je širenje glasina. Ili dajte podatke o tome ko je u zahtevu za izručenje i dajte broj optužnice, ili nemojte da se pravimo da ne razumemo šta je odgovornost za javnu reč. Nekoliko puta se ovde čulo šta će biti sasvim sigurno. Širi se strah i neistine u javnosti Srbije. Vaša namera je, tako ste počeli govor, da će više stotina državljana Republike Srbije biti izručeno Republici Hrvatskoj, a zatim da govorite o problemima ili prednostima, šta god hoćete, pravosudnog sistema Republike Hrvatske i da onda još kažete šta će se sigurno desiti zato što se potpisuje međusobni sporazum o izručenju između Republike Srbije i Republike Hrvatske. To je tema dnevnog reda, ako imate podatke. Ako ne, onda su glasine i širenje neistina i to ne mogu da dozvolim jer me na to obavezuje Poslovnik Narodne skupštine.
Znači, govoriću samo o već presuđenim slučajevima, znači, neću spekulisati.
Narodni poslaniče, već presuđeni slučajevi nisu predmet ni tema dnevnog reda. Mislim da se ne razumemo.
Meni nije jasno, kako jedna država može sa drugom državom da potpiše sporazum o saradnji u oblasti prava, a da se u parlamentu te države ne može raspravljati o tome kako radi pravosudni sistem te države i šta može da očekuje građane Republike Srbije ukoliko se sprovede član 1. ovog ugovora, koji glasi: "Obaveza izručenja – države ugovornice se obavezuju da će u skladu sa odredbama ovog ugovora, na molbu, jedna drugoj izručivati lica, koja se u državi koja traži izručenje (u daljem tekstu: država molilja) gone zbog krivičnog dela ili se traže radi izvršenja kazne zatvora ili druge mere koja uključuje oduzimanje slobode, u skladu sa pravom država ugovornica". Ne sporimo, kao što je gospođa Nataša Jovanović rekla, potrebu da se u borbi protiv kriminala potpisuju ovakvi sporazumi, da se zločinci bez obzira na veru i naciju procesuiraju, da li u Hrvatskoj ili Srbiji, ali kao poslanik Narodne skupštine Republike Srbije smatram da imam pravo da govorim i da upozorim pravosudni sistem Republike Srbije, javnost Republike Srbije i narodne poslanike koji treba da glasaju o ovom zakonu, šta se može dogoditi i kakve se sve zloupotrebe događaju u pravnom sistemu Republike Hrvatske, a sve s ciljem da obrate pažnju prilikom donošenja odluka o izručenju naših ili hrvatskih državljana hrvatskim pravosudnim organima. Molim da mi to dozvolite. Znači, neću spekulisati, niti ću navoditi imena, a i da hoću, ne mogu da ih navedem, zato što se na hrvatskim optužnicama nalazi, prema njihovim podacima, 1.300 imena. Ta imena ne znam. Hvala vam. Sada bih nastavio svoju diskusiju. Podsećam narodne poslanike i građane Srbije na jedan slučaj procesuiranja Svetozara Karana, koji je živeo na Novom Beogradu, izbeglica je iz Republike Hrvatske, radio je u ćevabdžinici "Indeks 10" na Novom Beogradu. On je prilikom povratka u Hrvatsku osuđen na 13 godina zatvora, zbog zločina koji su on i njegovi preci počinili u poslednjih 500 godina u jednom, kako je rečeno, zločinačkom poduhvatu koji su počinili zajedno sa Turcima Osmanlijama. Moram da pročitam obrazloženje presude koju je potpisao sudija Branko Milanović…
Ne morate, narodni poslaniče...
Ne moram, ali želim i smatram da imam pravo.
Ovo je Narodna skupština Republike Srbije. Pročitali ste kako izgleda predlog sporazuma koji je pred nama. To je tema dnevnog reda. Čitanje presuda koje su doneli drugi pravosudni sistemi neće biti tema dnevnog reda i ne može biti tema dnevnog reda. Molim vas – ili ćete o temi dnevnog reda, ili ću vas zamoliti da govorite o nečem drugom. Vaše pravo je neotuđivo, pravo na reč, ali i obaveza na poštovanje Poslovnika. Znači, molim bez čitanja presuda drugih pravosudnih sistema koji nemaju nikakve veze sa temom dnevnog reda.
Gospođo Čomić, iz Hrvatske je proterano, prema različitim procenama, između 600 i 800 hiljada Srba. Većini njih, upravo zbog ponašanja pravosudnih organa Republike Hrvatske, o čemu sam hteo da govorim, a vi mi ne dozvoljavate, nije dozvoljen povratak u Republiku Hrvatsku. Na papiru se vratilo njih stotine hiljada, a stvarno se vratilo njih 40 hiljada...
Narodni poslaniče, tema dnevnog reda je međusobno izručenje lica kojima treba da počne izvršenje kazne zatvora ili koji imaju pravosnažne presude. Tema našeg dnevnog reda nisu spekulacije o tome da li bi neko u Hrvatskoj možda mogao biti u budućnosti sumnjičen, pa osuđivan, ili da li bi neko možda u budućnosti u Srbiji mogao biti sumnjičen, pa gonjen i osuđivan. Svi su, i kad se podignu krivične prijave, nevini dok se ne dokaže drugačije. Ponavljam vam – govorite o temi dnevnog reda, a ne o vašim projekcijama o tome šta će se desiti u Hrvatskoj ili Srbiji za šest meseci, za deset godina ili za 50 godina. O tome će neki drugi poslanik.
Pošto je prošlo deset minuta i 34 sekunde, sada me zanima koliko mi je vremena ostalo, pošto ste i vi govorili?
Narodni poslaniče, nikada nijedan poslanik nije bio zakinut za vreme dok je bio podsećan na poslovničku obavezu. Vaše vreme koje ste iskoristili je tri minuta i 45 sekundi.
Moram da znam zbog kolege Jojića koji govori posle mene. Hvala vam na korektnosti. Konačno i od vas da doživim jedan ovakav gest korektnosti i ja vam se zahvaljujem. Tražili ste konkretan primer.
Molim vas – bez uvreda i bez direktnog obraćanja. Ne postoji ništa što sam rekla, što možete da podvedete pod to da je bilo nekorektno. Molim vas da se podsetite obaveze da nema direktnog obraćanja i da ste dužni da slušate uputstva predsedavajućeg.
Pravosudni organi Republike Hrvatske, Ministarstvo pravde, od Republike Srbije traži izručenje Željka Kneževića, od oca Petra iz Oćuna kod Knina, koji je u odsustvu osuđen na 20 godina zatvora i nalazi se na međunarodnoj poternici, jer je, navodno, tako piše u presudi, kažem navodno, a oni tvrde tačno, kao pripadnik vojne policije srpske vojske Krajine i čuvar u kninskom vojnom zatvoru, u toku 1992. godine tukao hrvatske zatvorenike u kninskom zatvoru, a jednog je toliko pretukao – neću pominjati ime, da je ovaj nesrećnik preminuo. Znači, konkretno, Republika Srbija se nalazi pred zahtevom Ministarstva Republike Hrvatske da Željko Knežević, koji živi u Velikoj Plani, bude izručen Hrvatskoj. Ovde ne bi bilo nikakvih spornih stvari da nije sledećih činjenica. Željko Knežević nije počinio ni navedeni, ni neki drugi zločin u kninskom zatvoru. A, evo zbog čega. Materijalne činjenice koje se lako mogu proveriti, desetine svedoka koji to mogu potvrditi, kažu sledeće – Željko Knežević nikada u životu nije bio pripadnik nikakve jedinice vojne policije. Željko Knežević nikada u životu nije ušao u kninski zatvor i Željko Knežević nikada u životu nije ušao ni u jedan jedini vojni zatvor u Hrvatskoj. Takođe, na listi onih čije će se izručenje verovatno tražiti, nalazi se i starica Ivanka Savić iz Vukovara. Žena ima 80 godina.Optužena je da je od oktobra 1991. godine do aprila 1992. godine srpskim vojnicima pokazivala Hrvate koji su branili grad, zastrašivala hrvatske civile, a Hrvatici Mariji Blažević, sa kojom je u navedeno vreme živela u istoj kući, navodno ukrala posteljinu, posuđe i još neke manje vredne stvari. Osuđena je u odsustvu na neverovatnih osam godina zatvora. Za svaku navodno ukradenu hrvatsku šerpu dobila je po dve godine hrvatskog zatvora. Drugostepeni sud je procenio da je kazna od osam godina zatvora za četiri šerpe nepravedna, pa je staricu za svaku prijavljenu šerpu pravedno osudio na po godinu i dva meseca zatvora. Mene sad zanima kako će postupiti pravosudni organi Republike Srbije. Opet kažem – u pitanju je starica koja u trenutku izvršenja ovog zločina, u jednom gradu gde su Srbi i Hrvati pobili na stotine ljudi, a niko od njih nije osuđen, žena osuđena za ratni zločin zbog toga što je krala šerpe, posteljinu od žene Hrvatice, sa kojom je živela u kući tri i po godine. Znate šta je taj ratni zločinac učinila? Godine 1994. napustila je Vukovar. Znate li gde je otišla? Nije otišla u Novi Sad. Nije pobegla u Beograd. Otišla je da živi u Osijek. Četnikuša počinila zločine, kako oni kažu, i otišla da živi na hrvatsku teritoriju, pravo u ruke hrvatskim pravosudnim organima. Pošto mi nije omogućeno da navodim niz primera koji ukazuju na rad pravosudnih organa Republike Hrvatske, iskoristiću ova dva minuta koja su mi ostala, samo da podsetim na sporazum sa Republikom BiH, da podsetim ukratko na rad pravosudnih organa BiH u procesuiranju počinioca krivičnih dela. Ubistvo 3000 srpskih civila u Sarajevu, broj optuženih -dvoje, broj osuđenih - jedan. Ubistvo 3200 srpskih vojnika i civila u Srebrenici, Bratuncu i Skelanima, broj optuženih - nula, broj osuđenih -nula. Ubistvo 50 srpskih civila u Domu JNA u Derventi, broj optuženih - nula, broj osuđenih - nula. Ubistvo 60 Srba iz Bradine i Konjica u logorima u Tarčinu, dvoje optuženih, jedan osuđen. Masakr nekoliko stotina Srba u logorima u Brodu i Odžacima, nema ni optuženih, ni osuđenih. Ubistvo nekoliko desetina srpskih civila u Molovanu, Kupresu, srpskim selima oko Bugojna i Vilinim kućama, broj optuženih - jedan, broj osuđenih - nula. Dalje, zvijerska umorstva nekoliko desetina Srba u Livnu, nema optuženih, nema ni osuđenih. Ubistvo 300 srpskih civila i zarobljenih vojnika u Mrkonjić Gradu, među njima i 20 mojih vojnika, gospođo Čomić, nema nijednog optuženog ni osuđenog od strane pravosudnih organa BiH. Samo da vam kažem, u selu Surijan, na planini Manjači, osam teških invalida iz tog i okolnih sela, zatvorili su u jednu kuću i zapalili sa tom kućom. Nema nijedne presude za ubistva nekoliko desetina vojnika JNA u Dobrovljačkoj ulici u Sarajevu, za ubistvo nekoliko desetina vojnika u ''tuzlanskoj koloni'', za ubistvo nekoliko desetina logoraša u kasarni "Viktor Bubanj" u Sarajevu. Da završim i da se vratim na ovaj sporazum sa Hrvatskom, Srbi nisu imali prava da se vrate u Hrvatsku, nisu imali pravni okvir. Danas stvaramo jednu vrstu pravnog okvira, omogućavamo tim ljudima da se vrate u Hrvatsku, ali ne na svoja imanja, ne u svoje kuće, nego da se vrate u zatvor, da odsluže zatvorsku kaznu za izmišljene ratne zločine, zato što su branili srpski narod od genocida, a da onda posle toga ponovo budu proterani u Srbiju.
Iskorišćeno je 10 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Vreme na raspolaganju je 12 minuta. Izvinjavam se, ministar se prijavio. Reč ima ministar Nebojša Bradić.
Uvaženi narodni poslanici, narodne poslanice, mislim da je u toku ove diskusije došlo do povezivanja dve tačke dnevnog reda sa zaključcima koji su proizilazili iz konstrukcija, a ne na osnovu onoga što je predmet tačke dnevnog reda. Radi se o tački dnevnog reda 6. i tački dnevnog reda 9. Kao što znate, tačka dnevnog reda 6. jeste Predlog zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o nezastarevanju krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina. Tačka dnevnog reda broj 9. jeste Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Hrvatske o izručenju za krivična dela organizovanog kriminala i korupcije. To jasno stoji u dokumentima koji su pred vama. Mislim da je u toku ove diskusije došlo do zloupotrebe tema i do povezivanja istih, a koje jednostavno ne proizilaze iz dnevnog reda. Naravno, pravo jeste svakog narodnog poslanika jeste, uvažavam vaše diskusije već više od dva sata, da govorite o onome što je tema koja vas suštinski zanima, a koja bi mogla da ima veze sa predviđenim dnevnim redom. Ovo o čemu je bilo reči do sada nije tema o kojoj smo imali prilike da diskutujemo. Dakle, u 9. dnevnog reda stoji veoma jasno da Ugovor predviđa krivična dela organizovanog kriminala i korupcije, i to stoji u dokumentu. Molim vas da vodite računa u nastavku ove diskusije, jer to je svakako obaveza svih narodnih poslanika, koliko i nas koji sedimo ovde. Hvala.
Nemate prava na repliku. Narodni poslanik Petar Jojić ima reč. Vreme na raspolaganju je 12 minuta. Molim vas bez dobacivanja. Posle narodnog poslanika Petra Jojića, reč ima Srđan Milivojević, samo vas molim da se prijavite.
Gospođo Čomić, kao prethodno pitanje koje vodi sednicu u jednom pravcu, sa čim se ne slažem, bio bih zadovoljan, kao i poslanici Srpske radikalne stranke, na ove opaske i na ove prigovore i na ove opasnosti koje eventualno mogu da proiziđu, da je gospodin ministar Bradić u mogućnosti da nam nešto objasni, jer on nije resorni ministar, što se tiče Ministarstva pravde. Žao mi je što gospođa Malović nije tu, jer bi ona kao resorni ministar mogla dati određene odgovore i obrazloženja, kako bi sednica mogla da teče u onom pravcu i da se držimo teme. Mislim da ako može ministar, da ovo što je govorio gospodin Dušan Marić, Nataša, što je govorio Momir Marković, Dejan Mirović i ostali poslanici SRS… Znate kako, koga su zmije ujele, taj se i guštera boji. Ne treba ovo sada shvatiti kao pogrešno, što mi ipak skrećemo pažnju Vlasti, a ukoliko je u mogućnosti, gospodin ministar Bradić, da li može da nam da odgovor, da ne bi temu morali da odugovlačimo ili da skrećemo sa teme? Ako ste u mogućnosti, znam da je ministar pravde tražio određene informacije, koliko je optužnica podneto u Hrvatskoj protiv Srba? To je jedno pitanje. Drugo, koliko je podneto zahteva za izručenje? Treće, protiv koliko Srba koji su proterani iz Republike Srpske Krajine je podneto poternica preko državnih organa Hrvatske, a koliko preko međunarodnog Interpola? Bilo bi dobro i bio bih zadovoljan kada bi gospodin ministar mogao da odgovori na ova pitanja, onda biste sigurno imali razlog da nam skrećete pažnju da idemo onim tokom, a kako se želi. Gospodine ministre, ako niste u mogućnosti, šta ja tu mogu, jer propust je što gospođa Malović danas nije prisutna, ali bilo bi dobro kada biste mogli da nam date, a to ministarstvo ima te podatke i upozorilo je Ministarstvo pravde prošle godine. Vidite, kada je u pitanju izručenje naših građana stranoj državi, to je bilo regulisano ZKP, koji sam radio sa svim stručnim licima i timom 2000. i 2001. godine. To je bilo u glavama 32. i 33. Verujte da su radili stručnjaci u mom timu, od Opštinskog suda, opštinskog tužilaštva, policije, profesora, akademika, pravnih fakulteta i Instituta za uporedno pravo. Izradili smo takve norme koje su bile najdemokratskije u Evropi. Taj ZKP je dobio ocenu u Evropi da spada među najdemokratskije zakone u Evropi kada su u pitanju čak i izručenja. Sada je iz ZKP izmeštena oblast izručenja i pružanje međunarodne pravne pomoći u krivičnim stvarima, pa je donet Zakon o međunarodnoj krivičnoj pomoći, a sada imamo predlog zakona i ugovora koji se odnosi na izručenja. Postoji bojazan, gospodine ministre, nemojte ovo smetnuti sa uma i zaobići, u javnosti se stvorio utisak da nema pravne sigurnosti kada izučimo nekoga ovako. Evo zašto. Mi imamo pozitivno zakonodavstvo. U našem pozitivnom procesnome zakonodavstvu, a ovo spada u oblast procesnog prava, precizno je određeno kako će postupati nadležni državni organi, tj. kako će da postupa istražni sudija, kako će da postupa tužilac, kako će da postupa vanraspravno veće i kako će pretresno veće da postupa. To je razrađena materija koja, u svakom slučaju, u Evropi zaslužuje prvo mesto. Međutim, šta ćemo da radimo ako sada, vidite obim zahteva Hrvatske i obim zahteva BiH prevazišao je svaki okvir i svaku meru, gledajte, molim vas, neko iz Bosne podnese zahtev. Evo na šta se sve odnosi. Šta oni imaju pravo da traže? Imaju pravo da traže od naših organa da se građani pozivaju u nadležni organ, da se od građana uzimaju izjave, da se građani saslušavaju u svojstvu okrivljenog, da se ispituju u svojstvu svedoka, da im se pretresa stan, da se pretresaju lica, da se vrši uviđaj, da se vrši prisluškivanje. To piše u zakonu, u ovom ugovoru. Zatim, da se vrši tajno snimanje, da se fotodokumentacija pribavi, da se vrši uviđaj, da se oduzimaju predmeti i da se oduzima imovina i još najgore, ima nešto što ne može da bude uklopljeno u naše procesno krivično-pravno zakonodavstvo, da se ovi zahtevi u određenim slučajevima mogu prihvatiti, iako ne postoji zamolnica. Zamislite, naslednici Hakije i Hamdije Pozderca iz Sarajeva mogu sada da jave u Beograd – molim vas da prisluškujete gospođu potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, gospođu Gordanu Čomić ili Petra Jojića.
Narodni poslaniče, to komotno, ko god hoće, ali vi o dnevnom redu.
Na toj temi sam.
Upozoravam vas. Pažljivo vas slušam i sada vas upozoravam. Sledeće upozorenje će biti primoravanje mene da vam izričem mere opomene bez javnog prisluškivanja. Dakle, o dnevnom redu.
Molim vas, da li sam izašao iz okvira dnevnoga reda?
Da, zato vas i podsećam da se vratite u dnevni red.
Evo vidite, gospođo Čomić, vidite šta kaže član 32.
Član 32, čega narodni poslaniče?
Molim vas, zakona, Ugovora o saradnji o izručivanju između Republike Srbije i BiH. Evo šta kaže, šta imaju pravo da zahtevaju – pozivanje, broj jedan, dostavljanje pismena, broj dva, saslušavanje okrivljenog, ispitivanje svedoka i veštaka, uviđaj da vrši neko po njihovom nalogu, pretres prostorija i lica, privremeno oduzimanje predmeta…
Narodni poslaniče, molim vas da ne izvrgavate ruglu sednicu Narodne skupštine, jer to isto mogu da traže bilo koji organi BiH, rade i organi Srbije. Molim vas, jako vas molim sada da se setite odredbi Poslovnika i da govorite o temi dnevnog reda. Radi se o ugovoru i sporazumu, gde su prava i obaveze koje citirate uzajamne. Ako hoćete da izvrgavate ruglu Republiku Srbiju, govoreći da će ona činiti nešto nedolično, zbog potpisivanja ovog sporazuma, moram u tome da vas sprečim.
Da li meni dozvoljavate da čitam član ovog ugovora i Predloga zakona ili ne? Ako ne, kažite mi. Čitam tačno i u temi sam dnevnog reda. Govorim šta obe uzajamnice imaju pravo da traže. Moram da vam skrenem pažnju još jednom, šta ćemo da radimo gospođo Čomić, ako treba da izručimo nekog našeg građanina koji će da bude izručen nekoj stranoj državi? Mi izručimo lice nekoj stranoj državi, i u toj državi tom licu bude izrečena smrtna kazna. Naše zakonodavstvo smrtnu kaznu ne poznaje, kao što je slučaj u SAD – električna stolica, giljotina, gasna komora itd. Vidite, u toj Americi, evo primer, Amerika ne izručuje svoje građane, znate?
Narodni poslaniče, ne potpisujemo sporazum sa Amerikom, nego sa BiH i Hrvatskom.
Tačno. Samo govorim o tome šta će se desiti, jer u zakonu piše, vidite, i u obrazloženju ima određenih delova. I stručna pravna javnost kaže šta će se desiti ako mi izručimo našeg građanina, a mi imamo sporazum sa tom državom da ga izručimo ako je u pitanju godinu dana zatvora i tamo se utvrdi da, ako on pređe granicu i ode iz pravnog suvereniteta naše države, njega tamo optuže za najteže zločine i izreknu mu smrtnu kaznu. Naše zakonodavstvo i naši zakonodavci tako kažu, dakle, ovaj parlament, možemo da izručujemo na bazi reciprociteta ukoliko je krivično delo koje je propisano i u našoj zemlji i u onoj zemlji koja moli izručenje. Tu moramo malo da raspravimo. Lako je preko ovoga preći, nije nikakav problem, ali kao pravnik i advokat, ipak moram da vas zamolim da me razumete. Moje nastojanje je da se nikada ne bih složio, imam pravo da kažem da sam protiv ovog zakona. Da li imam pravo? I neću da glasam za ovaj zakon. Preti opasnost i meni i vama i građanima Srbije da budu sutra prisluškivani, pretresani, fotografisani, snimani…
Narodni poslaniče, upozorila sam vas da ne izvrgavate ruglu Republiku Srbiju.
Ne, ne, ne...
Molim vas da me saslušate. Ako tvrdite da preti opasnost da neko iz druge države prisluškuje građane Srbije, što se radi po uzajamnom dogovoru, to znači da vi poručujete građanima BiH da im preti opasnost da ih prisluškuje neko iz Republike Srbije. Ne da je mera opomene, nego, ne znam kako da me saslušate i da me razumete, šta govorite na sednici Narodne skupštine.
Govorim o temi, ovoj o kojoj jesam. Evo stenograma. Dajem mogućnost da sutra proverite da li sam izašao iz teme. Ako sam izašao, preduzmite sve mere. Još da vas zamolim za jedno objašnjenje. Kako to da u ovom sporazumu sa Hrvatskom nema sporazuma o građanskim pravima, kao što je slučaj sa BiH?
Zato što je drugačiji sporazum, narodni poslaniče.
Koji sporazum? Gospođo Čomić, to je sporazum koji neće omogućiti Srbima da podnesu zahtev za povraćaj imovine i neće moći da ostvare pravo na penziju.
Sada vas ponovo molim da ne izvrgavate ruglu Republiku Srbiju, jer ćete tvrditi, a ista je tvrdnja. Ista je tvrdnja da će Republika Srbija braniti ljudsko i građansko pravo nekome ko traži svoju imovinu, a Republika Srbija mu ne da. Mislim da vi nemate svest trenutno ili moć da me čujete dok vas podsećam na obaveze Poslovnika Narodne skupštine. Govori se o uzajamnim obavezama Republike Hrvatske i Republike Srbije u jednom slučaju i Republike Srbije i Republike BiH u drugom slučaju. Ako vam je ideja da smatrate da možete, ne znam bolju reč trenutno, ruženjem neke druge države da spasite našu državu od ruženja, ideja vam je pogrešna. Moja je obaveza da vas u tome zaustavim, podsećanjem na odredbe Poslovnika. Molim vas, obaveze iz sporazuma su uzajamne, šta god kažete za Republiku supotpisnicu sporazuma važi i za našu Republiku Srbiju. Molim vas, imate još tri minuta o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, advokat sam i pravnik 40 godina. Upravo se oslanjam na okvir dnevnog reda i držim se strogo dnevnog reda. Ne znam zašto vama smeta ako poslanik SRS kaže istinu. Nikoga ovde nisam uvredio.
Ne dam da mi vređate državu Republiku Srbiju u vreme sednice Narodne skupštine.
Ko vama kaže da vređate? Ne dam nikome da vređa građane.
Zahvaljujem, narodni poslaniče. Molim vas da pogledate u stenogram i da razumete da je moj posao da vam ne dozvolim da vređate Republiku Srbiju. Ovo je moj lični stav, ako me već pitate. Narodni poslaniče, molim vas da ne dobacujete. (Petar Jojić, sa mesta: Ovo je zamena teza i ne slažem se sa vama.) Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, očekivao sam danas u ovoj sali jednu drugačiju raspravu povodom nekoliko veoma važnih konvencija o kojima ćemo mi danas raspravljati u ovom parlamentu, a koje ćemo za par dan, apsolutno sam uveren u to, izglasati velikom većinom svih ljudi koji smatraju da konačno Srbija u svojoj pravednoj borbi ovako dobija mnogo argumenata da istraje u toj svojoj borbi. Na dnevnom redu su dve veoma važne konvencije o kojima ja želim danas posebno da govorim. To je Predlog zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o nezastarevanju krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina i to je Predlog zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Srbije i Republike Hrvatske o izručenju. U kontekstu novih okolnosti, koje su i evropski parlamentarci prekjuče izneli pred evropskim parlamentom o trgovini ljudskim organima na KiM, o stravičnim zločinima nad našim sunarodnicima, očekivao sam da u ovom parlamentu danas, makar, pokažemo i iskažemo jedinstvo i da pokažemo da je važno da pokažemo svest da ratni zločini nisu zastareli, da će Srbija istrajavati na pravdi, da ljudsko dostojanstvo znači pre svega najvažniji segment u delovanju bilo koje države. Sada ću, zbog ovih koji govore, pročitati šta kaže prvi član Evropske konvencije o nezastarevanju krivičnih dela protiv čovečnosti i ratnih zločina. Države članice Saveta Evrope potpisuju, a inače ova konvencija je potpisana 21. januara 1974. godine, kada se neki u ovoj sali nisu ni rodili, dakle, kaže – države članice Saveta Evrope, potpisnice ove konvencije, s obzirom na potrebu da se zaštiti ljudsko dostojanstvo u vreme rata i u vreme mira, s obzirom da krivična dela protiv čovečnosti i najozbiljnije povrede zakona i običaja rata, predstavljaju ozbiljno kršenje ljudskog dostojanstva, zabrinuti za posledicu, da se obezbedi da kazna za takva krivična dela nije sprečena zastarelošću u odnosu na gonjenje ili izdržavanje kazne, s obzirom na osnovni interes u promovisanju zajedničke politike u borbi protiv kriminala u ovoj oblasti, cilj Saveta Evrope je da se postigne veće jedinstvo njegovih članova, podrazumeva se sledeće, i onda se navodi tekst ove konvencije o nezastarevanju krivičnih dela. Podsetiću vas da ste vi u ovom parlamentu prenebregli mogućnost da iskažemo toliko potrebno jedinstvo i da još jedanput u ovom parlamentu kroz ovu konvenciju pohvalimo napore naših parlamentaraca, koji su pre par dana u Savetu Evrope u Parlamentarnoj skupštini branili pravo Srbije, da ne zastarevaju ratni zločini počinjeni prema građanima Srbije, da još jedanput pokažemo da je ovo akutna istina o zločinima nad građanima Srbije o trgovini organima izlazi na videlo. Vi ste probali jednu drugu ovde konvenciju, jedan drugi ugovor koji potpisuju Republika Srbija i Republika Hrvatska, iskoristite za stvaranje atmosfere beznađa, za optuživanje Republike Srbije da izdaje nacionalne interese ove zemlje, da ne brine o našim građanima. Bili smo svedoci i ranije, u prethodnim diskusija prethodnih zakona da neki ljudi svesno izvrću reči, da svesno usmeravaju svoju diskusiju u kreiranju te atmosfere beznađa, da ne žele da pročitaju ono što kaže taj međunarodni sporazum koji se potpisuje i da zato ne snose nikakvu odgovornost. Šta je bilo sa onim ljudima koji su, samo pre godinu dana, u ovoj sali govorili da su propale strane banke i pozivali građane da podignu novac? Ništa. Šta će biti danas sa onima koji tvrde da ćemo mi, ne znam koliko stotina ili hiljada građana u ovoj zemlji, isporučiti Hrvatskoj? Neće snositi nikakve konsekvence, do onih konsekvenci na izborima, a to su po njih najstrašnije konsekvence, jer građani umeju da prepoznaju one koji pokušavaju da zloupotrebe napore, nastojanja i trud Republike Srbije da Republiku Srbiju uvedu u red civilizovanih država koje se suprotstavljaju organizovanom kriminalu i međunarodnom terorizmu. Koliko su građani Srbije imali prilike da se u prošlosti, ne tako davnoj, suoče sa činjenicom da kriminal, pogotovo organizovani kriminal, da terorizam ne poznaje ni ideološke razlike, ni nacionalnost, ni državnu, niti neke druge osobenosti, već se kriminal vrlo lako preliva sa teritorije jedne republike na teritoriju druge republike. Nije li grupa organizovanih kriminalaca Srbije izvršila ubistvo vlasnika "Nacionala" u Hrvatskoj, Ive Pukanića? Jeste. Ima li tog u ovoj sali ko može da negira? Ne, jer ovog trenutka se u Hrvatskoj vodi sudski postupak, u Srbiji se vodi sudski postupak za to teško krivično delo. Koliko smo prilika imali u nedavnoj prošlosti da vidimo kriminalce iz Hrvatske koje srpska mafija angažuje u ovoj zemlji, za izvođenje najstrašnijih krivičnih dela? Da li mi treba da zatvorimo oči, kao država, i da sada nabijemo glavu u pesak i da kažemo – ne, mi se nećemo suprotstaviti zlu. Država Srbija će se suprotstaviti zlu. Država Srbija će one kriminalce koji naprave krivična dela u Srbiji, a poreklom su iz Hrvatske, ali i one kriminalce koji misle da će Srbija biti sigurna kuća za te kriminalce koji se bave organizovanim kriminalom, a traži ih pravosuđe Hrvatske, podvlačim, zbog organizovanog kriminala i međunarodnog terorizma, isporučiti Republici Hrvatskoj. Ovde sam čuo razna tumačenja ovog ugovora između Republike Srbije i Republike Hrvatske o izručenju. Dobro je to primetila gospođa predsedavajuća. Prvo, niko nije kriv dok to sud ne utvrdi. Onaj ko je osumnjičen i optužen, ima pravo na pretpostavku nevinosti, sve dok sud ne izrekne pravosnažnu presudu. Ali, ću vam, građani Srbije, zbog ove atmosfere beznađa, panike i karikiranja svega što želimo da uradimo u borbi protiv organizovanog kriminala, pročitati uvodne odredbe ugovora koji se potpisuje između Republike Srbije i Republike Hrvatske o izručenju: ''Republika Srbija i Republika Hrvatska (u daljem tekstu: države ugovornice), svesne potrebe daljeg unapređenja međusobne saradnje u oblasti pravosuđa, uzimajući u obzir visoku opasnost organizovanog kriminala i korupcije, njihovog transnacionalnog širenja, kao i važnost borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, te potrebu za efikasnom međusobnom saradnjom država u toj borbi, u želji da posebno regulišu saradnju u pogledu izručenja, dogovorile su se o sledećem.'' To je kazao i gospodin ministar. Dakle, od ovog ugovora koji potpisuju Republika Srbija i Republika Hrvatska isključiv strah treba da imaju kriminalci i, eventualno, brigu mogu da iskažu oni koji te kriminalce finansiraju i koje ti kriminalci izdržavaju. Ne vidim nikakvu brigu da pokažem svoju zabrinutost zbog toga što će neki kriminalac iz Srbije, biti izručen Hrvatskoj ili što će neki kriminalac koji je napravio krivično delo u Hrvatskoj, biti izručen Srbiji. Ne vidim tu razloge za strah, ne vidim tu razloga za paniku i ne vidim nikakav uticaj na moj život, na moje političko delovanje, na moje političko mišljenje i ne plašim se da ti budu izvedeni pre lice pravde i kažu šta znaju i šta imaju da kažu. Ali, ovde su neki ljudi hteli da govore da će neki ljudi od 80 godina odgovarati i ići u zatvore, zbog ne znam kakvih krivičnih dela. Zbog njih moram da vam pročitam član 18, mada ne ide da ja, kao diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo, držim predavanja iz pravne nauke, ali istine radi i samo istine radi i istine radi, u obavezi sam da sa ove skupštinske govornice u predvečerje Svetog Nikole govorim istinu i čitam član 18. – posebni slučajevi zbog kojih se odbija izručenje: izručenje se neće dozvoliti za dela za koja je prema pravu obe države ugovornice propisana kazna zatvora ili mera koja uključuje oduzimanje slobode, u najdužem trajanju od pet godina i ako bi izručenje očigledno izuzetno teško pogodilo lice čije se izručenje traži zbog njegovih godina, dugog boravka u zamoljenoj državi i drugih ozbiljnih razloga lične prirode. Prema tome, ne očekujem da se bilo ko, prvo ko ima 80 godina, bavi organizovanim kriminalom. To praksa ne poznaje nigde u svetu. Obično se organizovanim kriminalom bave ljudi mnogo mlađih godina i mnogo mlađih dobi. Kažem, ne poznaje ta kriminalna aktivnosti i to kriminalno udruživanje praksu i iskustvo da se ljudi koji su ušli u osmu ili devetu deceniju bave organizovanim kriminalom, niti bilo ko u Srbiji ko ima 80 ili 90 godina treba da strahuje da će biti zbog bilo čega izručen Republici Hrvatskoj. Svako onaj ko je rešio da se ovde bavi organizovanim kriminalom, pa onda napravio teška krivična dela, kao što su to uradile ubice Zorana Đinđića, pa onda pobegli u Hrvatsku, moraju znati da će ih ruka pravde stići. Svako onaj ko je došao u Srbiju da ovde napravi krivično delo mora znati da ovo nije poligon za iživljavanje organizovanih kriminalnih grupa, već dobro uređena zemlja, dobro uređena država koja počiva na zakonu, na Ustavu, na vladavini prava, na nezavisnom pravosuđu, i da će to nezavisno pravosuđe umeti da proceni sve svoje sposobnosti da uključi sve svoje resurse, da kazni kriminalce, da oslobodi nevine, ali će država Srbija biti država za primer u Evropi, kada je reč o borbi protiv organizovanog kriminala, i biće nosilac borbe protiv organizovanog kriminala u ovom delu Evrope, a neće biti država koja je svoje mesto rezervisala na stupcima crne hronike bilo kojih evropskih novina. Hvala vam na pažnji, i molim vas da podržite ove međunarodne ugovore zbog važnosti, zbog želje i napora koje ulaže Republika Srbija u borbi protiv organizovanog kriminala, a kada pogledate rezultate koje smo u protekloj godini ostvarili videćete koliko ste duboko u zabludi i videćete koliko je dobro da podržite nastojanja i napore svih državnih institucija, da Srbija bude i ostane lider u borbi protiv organizovanog kriminala.
Iskorišćeno je 12 minuta vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika, i dobija reč.
Gospođo Čomić, prekršili ste, tokom predsedavanja, član 96. stav 7. Poslovnika Narodne skupštine. U članu 96. niste mogli gospodinu Milivojeviću da date reč, jer on nije bio na prijavi za diskusiju i ne nalazi se na listi prijavljenih govornika, što vi i ja znamo, kao i zamenik sekretara. Tako da je on naknadno uskočio, trebalo je da nekim kvaziargumentima koji ne služe ničemu, nego su obične političke floskule DS, pobije izuzetnu argumentaciju srpskih radikala, koji su, iako su imali smetnje tokom izlaganja, rekli sve ono što je trebalo javnost da čuje. S druge strane, član 107. ste povredili jer je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Niste reagovali u trenutku kada je rečeno da mi nismo imali sluha za opšte jedinstvo koje nam je potrebno ovih dana, a u kontekstu izveštaja koji je pred Savet Evrope podneo izvestilac Dik Marti o trgovini organima naših Srba, jer je tada rečeno da mi ne branimo i ne pozdravljamo napore srpskih parlamentaraca u tome. Gospođo Čomić, vi vrlo dobro znate da sam jedna od tih parlamentaraca iz naše delegacije koja broji 14 članova i trebalo je da reagujete. Vi vrlo dobro znate da smo, baš kao i moje sve druge uvažene kolege iz poslaničke grupe SRS, ali ne omalovažavam ni učešće drugih predstavnika na čelu sa šefom delegacije, dali nemerljiv doprinos u svemu ovome što je sada došlo kroz epilog ovoga o čemu je izvestio gospodin Marti, o čemu ćemo imati prilike da se izjašnjavamo u Savetu Evrope, 24. januara sledeće godine. Prema tome, ne samo radi korektnosti, kada govorite o tome da treba da štitimo državu Srbiju, nego i zbog činjenice da je mnogo veći doprinos, ako hoćete, i mene lično, i mojih kolega iz SRS, da ovo dođe na dnevni red, nego kolega čijoj poslaničkoj grupi pripada Srđan Milivojević.
Povreda člana 107. nema niti je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Narodna poslanica Nataša Vučković je članica političkog komiteta i u Parizu je branila interese delegacije u kojoj vi učestvujete, nije vas ugrozila, ni vas, ni vaše dostojanstvo ni jednom jedinom rečju, tako da taj član nije povređen. Za član 96. imate potpuno pravo. Molim vas da stenograf i službenici koji prate tekst koji ću sada izdiktirati, podele po poslaničkim grupama. Tekst glasi: "Na osnovu primedbe potpredsednice Nataše Jovanović, da se krši član 96. i dozvoljava narodnim poslanicima da naknadno, a posle trenutka kada predsedavajući traži da se podnesu prijave za reč, da prijavu, i bude mu omogućeno pravo da govori tokom redosleda narodnih poslanika, ovakva praksa, koja je smatrana dobrim parlamentarnim načinom komunikacije u Skupštini, prestaje danom 17. decembar u 15.45 časova i više nijednom poslaniku neće biti dozvoljeno da se prijavljuje na listu govornika, a nakon trenutka kada se tok sednice, predviđen, da lista govornika podnese, završi". Molim da ovo pismo uputite predsednicima poslaničkih grupa. "Takođe, neće biti dozvoljen da se menja redosled u prijavama za reč i da se menjaju imena, odnosno da narodni poslanici koji su prijavljeni, a iz bilo kog razloga ne mogu da prisustvuju, budu zamenjeni drugim narodnim poslanicima, pošto je to takođe poštovanje člana 96. koji podrazumeva naše međusobne obaveze. Smatrajući da je potpredsednica Nataša Jovanović potpuno u pravu, kada traži striktno poštovanje odredbi 96, ovim prestaje praksa koju smo uspostavili, smatrajući je dobrom parlamentarnom praksom." Narodna poslanica traži da se izjasnimo u danu za glasanje o povredi Poslovnika, za koji sam ja utvrdila da je načinjena. Narodni poslanik Momir Marković kaže da ide kazna ako neko prekrši Poslovnik – ide. Mogu da izreknem? Ne, narodnom poslaniku Momiru Markoviću koji dobacuje sa mesta. Zahvaljujem. I dalje dobacujete sa mesta? To je drugo kršenje Poslovnika. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodna skupština Republike Srbije? (Ne) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlozima zakona po tačkama 5-11 dnevnog reda. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa LDP. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 192. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 26 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe, imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. S obzirom da smo, na opravdanu primedbu potpredsednice Narodne skupštine Nataše Jovanović, prekinuli sa praksom da se narodnim poslanicima toleriše da donose liste govornika i tokom otvorene rasprave i da se tolerišu izmene imena, dopisivanje i redosled, onda vam kažem da se liste mogu podnositi do trenutka dok se ne otvori jedinstveni pretres, zajednički, načelni pretres ili pojedinačni pretres. Nakon toga, nijednom narodnom poslaniku, nijednoj poslaničkoj grupi, a na osnovu člana 96. i uz zahvalnost za inicijativu, narodnoj poslanici Nataši Jovanović, neće biti primljen nijedan predlog da se neko javi u raspravi. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Nenad Milić želi reč? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne) Obaveštavam da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa SRS. Dajem reč prvoj prijavljenoj, po redosledu, narodnoj poslanici Nataši Jovanović, posle nje narodni poslanik Momir Marković.
Gospođo Čomić, kao što vidite, i ovoga puta, što je naše poslaničko pravo, jedino SRS govori o ovoj tački dnevnog reda. Mi to činimo iz principijelnih razloga i da bismo objasnili javnosti i građanima Srbije koji prate ovaj direktan prenos. Radi se o tome da je kolega, sada već bivši, Slobodan Maraš, koji je podneo ostavku na mesto poslanika u poslaničkoj grupi, sa liste sa koje je izabran Čedomir Jovanović - LDP. Liberalno demokratska partija je, u skladu sa Poslovnikom, preko svog ovlašćenog predstavnika gospodina Nenada Milića, koji je ovlašćen po ovoj tački dnevnog reda, a iz te stranke, podnela zahtev da se promeni gospodin Maraš i da se tri mesta u tri odbora, a to su Odbor za industriju, Odbor za poljoprivredu i Odbor za finansije, popune imenom novog našeg kolege gospodina Bojana Đurića, koji je zamenio gospodina Maraša. To je normalna parlamentarna praksa i mi možemo to da podržimo u svakom trenutku, kao što smo to činili svih ovih godina, dvadeset godina unazad. Međutim, zašto smo se kolega Marković i ja prijavili za diskusiju po ovoj tački dnevnog reda? Zbog činjenice da to što može LDP i što je učinila u ovom trenutku, jeste u jednom delu onemogućeno SRS… (Predsedavajuća: Molim vas o temi dnevnog reda. Tema dnevnog reda je predlog LDP i neće biti dozvoljeno ništa sem striktnog poštovanja odredbi Poslovnika, koje podrazumevaju da govorite o temi dnevnog reda, a to je – koji poslanik napušta, odnosno razrešava se članstvo u kom odboru, a koji stupa. To je tema dnevnog reda.) Dobro, nastaviću da govorim, ali verujem da neću morati kasnije da reagujem u slučaju da tražim da me Skupština i poslanici zaštite, ako se krši moje demokratsko pravo, zato što se striktno držim teme dnevnog reda i vi imate odluku kao ja ispred sebe. Ova tri odbora u kojima će kolega Đurić biti novi poslanik i učestvovati u radu, jesu tri parlamentarna tela koja su formirana pre više godina. Želim ovom prilikom da kažem da je Narodna skupština Republike Srbije, pošto smo na kraju 2010. godine i možemo da podvučemo crtu, jer sledeće, a verujem i one tamo nedelje pred kraj, nećemo imati prilike da govorimo o tome, kroz rad narodnih poslanika, učesnika iz svih političkih stranaka, a ono što javnost nije mogla da vidi, jer mi nemamo direktni prenos, imamo nekada samo izvode, ili šture izveštaje sa sednica radnih tela, odnosno odbora, dakle, svi poslanici su iz svih parlamentarnih stranka u skladu sa svojim političkim programima i sa statusom, da li su na vlasti ili u opoziciji, dali svoj doprinos i radili u ovim odborima. Ova dva odbora u kojima će gospodin Đurić biti novi kandidat, a verujem da će u danu za glasanje dobiti podršku, jer je legitiman predlog njegove poslaničke grupe, mogu da kažem da su odlično radili svoj posao i da ne zanemarim rad drugih odbora. Ali, Odbor za industriju i Odbor za finansije, a dozvolićete mi, biću malo i subjektivna, jer su na čelu tih odbora poslanici SRS, u skladu je sa Poslovnikom tretirao pitanja koja se tiču rada tih odbora, ne samo to, nego podnosio pred nadležne državne organe mnogobrojne inicijative. Verujem da će u budućem radu i kolega Đurić imati takvu priliku, kao član LDP, to da čini, jer i u Odboru za industriju i u Odboru za finansije predsednici odbora, koji su članovi SRS, ne samo da ne ometaju poslanike da to čine, a što neki drugi nažalost rade protivno Poslovniku i Zakonu o Skupštini, a na kraju i Ustavu Republike Srbije, već podstiču takve inicijative koje su dobre, ali sa kojima je, nažalost, javnost veoma malo upoznata. Vi znate, gospođo Čomić, i vi, i ja i svi članovi predsedništva, odnosno potpredsednici, uz to što nismo članovi svih odbora, vi ste u nekoliko, kao i ja, dobijamo pozive za učešće u radu svih odbora, kad nam to vreme omogući. Veoma često idem na sednice, a naročito Odbora za industriju, zbog činjenice da je Odbor za industriju pored zakonskih akata, koja su nam dolazila od strane Vlade Republike Srbije u ovim teškim vremenima i u vremenu privredne recesije i propadanja, ali zaista u pravom smislu reči, a pre svega našeg metalskog kompleksa, ta pitanja tretirao na sistematski način. Svi poslanici su, mada to mnogi neće da priznaju, podržavaju Vladu u ovakvim plenarnim debatama, na tim sednicama imali sluha i za sindikate i za ljude koji su nam dolazili iz tih preduzeća, kao što je preduzeće "Metal sistem" iz Kragujevca, nekad "Filip Kljajić", koji je pre nekoliko dana prekinuo štrajk, zbog činjenice da se desila zloupotreba u privatizaciji. Odbor za finansije je…
Tema dnevnog reda. Dakle, nije tema dnevnog reda sektorska politika ili praktična politička, kojom se bavi odbor. Tema dnevnog reda je predlog poslaničke grupe..
Samo želim da kažem kakvu će priliku imati gospodin Đurić da koristi u..
Narodna poslanice, molim vas, član 106. stav 1. jasno propisuje šta je ono što želimo da kažemo. Šta god želimo da kažemo mora biti u skladu sa temom dnevnog reda, a sektorske politike, kojima se bave odbori, nisu tema dnevnog reda. Molim vas.
Vidite, nažalost, gospođo Čomić, iako ovde postoji mogućnost i prostor da se govori o tome, trebalo bi da vi najviše imate sluha za to, jer ste potpredsednik, iz DS, a vrlo dobro znate, i sami ste meta pojedinih ..
Narodna poslanice, tek moja ličnost nije tema dnevnog reda. Mogu biti tema, samo ako želite da govorite o odredbama Poslovnika koje kršim, a na čemu sam još jednom zahvalna. Dakle, ili tema dnevnog reda, ili moram da počnem sa upozoravanjima, pa onda primenom mera. Zamena članova odbora.
Tema dnevnog reda su svakako parlamentrani odbori koji nemaju priliku da se promovišu, ako tamo mogu da kažem, putem medija i onog što je dostupno javnosti. Ako vi ne želite da mi o tome govorimo danas i o mogućnostima koje će imati kolega Đurić..
Molim vas da ne iznosite neistine i da ne dovodite javnost u zabludu.
Samo postavljam to kao hipotezu..
Uopšte se ne radi o mojim željama, radi se o primeni Poslovnika. Još jednom sam vam zahvalna jer ste me podsetili da se svaki član Poslovnika mora striktno primenjivati. Tema dnevnog reda je zamena članova Odbora i o tome ćete morati da govorite.
Gospođo Čomić, s obzirom da ste vi danas izvršili povredu Poslovnika, koju ste malo pre ustanovili, ne želim to da radim. Bilo bi ružno da u jednom danu dva potpredsednika Skupštine krše Poslovnik. Tako da ..
Narodna poslanice, povreda Poslovnika na koju ste, ponavljam sa zahvalnošću, ukazali je otklonjena.
Jeste, ali kažem vam da se ne bi ponovo to danas desilo..
Sad nećemo da se desi nova povreda Poslovnika, tj. da vi govorite mimo teme dnevnog reda. Sada vas upozoravam. Dakle, ili tema dnevnog reda ili da završite svoje izlaganje.
Dobro, evo završiću time, pošto mi imamo za ovu, kako ste pročitali malopre u sinopsisu, mogućnost da govorimo 69 minuta, meni nije bila namera, želim da vam kažem da je principijelni stav SRS da se ovaj predlog, koji je došao iz LDP, svakako podrži, kao i svake druge stranke. Za razliku od onih koji su nama otimali mandate, a ukradena su nam 22 mandata ovde. Mi želimo da ..
Tema dnevnog reda, narodna poslanice. Molim? Tema dnevnog reda nije ono što sad pokušavate da sklopite kao argument..
Gospođo Čomić, s obzirom da je sada 16.00 časova i da čitava javnost Srbije zna i moj stil i način izražavanja i zašto…
Narodna poslanice, upozorila sam vas. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Pa kako poslaničkim grupama pripadaju mandati, tako proporcionalno pripadaju i mesta u odborima.
Narodni poslaniče, molim vas da ne iznosite neistine i ne dovodite javnost u zabludu. Poslaničkim grupama ne pripadaju nikakvi mandati.
Tako proporcionalno pripadaju mesta u odborima, odnosno radnim telima skupštine. Liberalno demokratska partija je u pravu što u skladu sa Poslovnikom menja, sad već bivšeg člana svoje poslaničke grupe, i mesta u odborima daje novom poslaniku koji je izabran. Trebalo bi da se ta proporcija koja je utvrđena davno i koja je, uostalom, i Poslovnikom regulisana, poštuje kad su sve poslaničke grupe u pitanju.
Narodni poslaniče, tema nisu sve poslaničke grupe. Tema dnevnog reda je Predlog poslaničke grupe LDP o zameni narodnih poslanika, članova pojedinih odbora, pa vas molim o temi dnevnog reda.
Gospođo predsedavajuća, s obzirom da diskusija ovako ide, s obzirom da se svodi na dijalog između vas i mene, koristim svoje pravo, vremensko pravo koje imam, i narednih pola sata ću ćutati, iskoristiću pola sata, a onih 15 minuta što ostane poklanjam vam da što pre stignete u Evropu.
Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda. Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96, pripadnici svih poslaničkih grupa koji su se prijavili za reč, iskoristili svoje pravo, pa na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Molim narodnu poslanicu Natašu Jovanović i narodnog poslanika Momira Markovića da ne dobacuju. To je jednako kršenje Poslovnika kao i bilo šta drugo. I narodni poslanik Filip Stojanović. Narodni poslanik Dobrislav Prelić dobacuje nepristojnim pitanjem. Upozoravam vas, narodni poslaniče Filipe Stojanoviću, drugi put. Molim vas, razumem vas da je teško govoriti o temi dnevnog reda i poštovati Poslovnik, ali nije nemoguće. Sednica će još malo biti zaključena, pa ćemo svi na zasluženi odmor. Narodni poslanik Momir Marković ponovo dobacuje. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Narodni poslanik Momir Marković je prijavljen u elektronskom sistemu. Želite da govorite o povredi Poslovnika? (Ne) Slučajno ste uključili? (Momir Marković, s mesta: Da nastavim diskusiju.) Narodni poslaniče, molim vas da ne izvrgavate ruglu sednicu Narodne skupštine dobacivanjem iz klupe da želite da nastavite diskusiju. Uvidom u stenogram izjavili ste da ne želite da diskutujete, da ćete da ćutite. Možete da ćutite sada i ovde odmah, i možete da ćutite bilo gde drugde, ali da se rugate sednici Narodne skupštine ne možete tokom sednice Narodne skupštine. Van ove sale, kad god vam volja. Dakle, pošto se niko više ne javlja za reč, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Ovim završavamo popodnevni deo sednice, odnosno ukupni deo sednice za danas, petak 17. decembar, a rad nastavljamo u ponedeljak 20. decembra u 12.00 časova. Nema nastavka u uobičajenih 10.00 časova, pošto želimo da omogućimo proceduralno potrebno vreme Vladi, da dostavi Narodnoj skupštini izveštaj o amandmanima, i zato se sa uobičajenih 10.00 časova, sednica u ponedeljak pomera na manje uobičajenih 12.00 časova, kada ćemo početi pretres u pojedinostima o tačkama dnevnog reda o kojima smo završili zajednički načelni i jedinstveni pretres. Hvala vam, do ponedeljka. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 86 narodnih poslanika i da postoje uslovi potrebni za rad Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača, Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da sednici prisustvuje i Igor Vukonjanski, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Nastavljamo rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PLATAMA DRŽAVNIH SLUŽBENIKA I NAMEŠTENIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Milica Radović, Jovan Palalić, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Gordana Pop Lazić, Zoran Krasić, Saša Dujović, Miletić Mihajlović i Milisav Petronijević. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na pretres u pojedinostima, na osnovu člana 90. stav 2. obaveštavam Narodnu skupštinu o sledećem: danas ćemo, na osnovu člana 87. raditi i posle 18.00 časova, a pauza će biti određena u 16.00 časova, obzirom na današnji početak rada, ne u uobičajenih 10.00 nego u 12.00 časova i s obzirom da moram sada da odredim pauzu u radu, jer je izveštaj o amandmanima, koji je Vlada dužna da nam preda do otvaranja pretresa u pojedinostima, još uvek u štampanju. Dakle, izveštaj je stigao, primljen je, u Skupštini je, ali potrebno je najmanje sat vremena da iskopirani primerci izveštaja Vlade budu dostavljeni narodnim poslanicima. Rad nastavljamo u 13.15 časova i onda ćemo ili raditi sa pauzom u 16.00 časova ili bez te pauze, u zavisnosti od toga kakav nam bude tempo rada. U svakom slučaju, amandman na član 1. biće prvi u našoj raspravi u 13.15 časova. Hvala vam.