Javljam se po članu 97. Voleo bih da se produži vreme rasprave. Nekoliko je razloga zbog toga. Mi predlažemo da se uvede duplo vreme rasprave za poslaničke grupe. Razlozi su isti kao i u prethodnom sazivu parlamenta. Dakle, za nas je takav način rasprave o ovako važnim zakonima potpuno neprihvatljiv. Ovi zakoni, uglavnom, nisu prošli nikakvu javnu raspravu. Skupštini su dostavljeni neposredno uoči rasprave o budžetu, i npr. ovih osam zakona bi značilo da naša poslanička grupa ima dva minuta po jednom zakonu pravo da raspravlja. S obzirom na važnost ovih zakona i na dalekosežne posledice njihovog usvajanja, s obzirom na to da nikakva javna rasprava manje ili više nije postojala u ovim zakonima, mi insistiramo da bar Skupština u plenumu dobije više vremena da o ovim zakonima raspravlja.
Na osnovu člana 97. stav 3, narodni poslanici imaju pravo da predlože veće vreme od predviđenog po Poslovniku, pa stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Ivana Andrića da se produži, odnosno duplira vreme potrebno za poslaničke grupe. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 37, protiv - niko, uzdržanih - nema, nije glasalo – 105 narodnih poslanika, od ukupno prisutna 142 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Pošto je ukupno vreme rasprave poslaničkih grupa pet časova, tačno vreme po poslaničkim grupama ste dobili detaljno u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o PREDLOGU ZAKONA O ROKOVIMA I IZMIRENjA NOVČANIH OBAVEZA U KOMERCIJALNIM TRANSAKCIJAMA, PREDLOGU ZAKONA O USLOVNOM OTPISU KAMATE I MIROVANjA PORESKOG DUGA, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DEVIZNOM POSLOVANjU, PREDLOGU ZAKONA O JAVNIM PREDUZEĆIMA, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ REPUBLIKE SRBIJE, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DEVIZNOM POSLOVANjU, PREDLOGU ZAKONA O JAVNIM PREDUZEĆIMA, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ REPUBLIKE SRBIJE, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI, PREDLOGU ZAKONA O ZATEZNOJ KAMATI, PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O OSIGURANjU. Da li predstavnik predlagača, gospodin Dinkić, želi reč? (Da.)
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, najpre bih želeo da se zahvalim poslanicima što smo prvi put posle šest godina na vreme usvojili budžet. Na taj način, imajući u vidu da smo prepolovili budžetski deficit, mi smo stabilizovali javne finansije. Međutim, ovi zakoni o kojima danas govorimo, treba da pomognu da se ta stabilizacija javnih finansija, putem zakona koji će poboljšati likvidnost u privredi, prelije i na privredu, jer situacija je u privredi veoma teška. U tri uzastopna kvartala ove godine, BDP je u padu i prvi mesec kada je došlo do rasta industrijske proizvodnje je bio oktobar, međutim to je samo jedan mesec u odnosu na jedan veoma dugačak niz od prvih devet meseci koji su bili jako loši. Mi smo potpuno svesni u Vladi da sama stabilizacija javnih finansija, ako se ne prenese na povećanje likvidnosti privrede, nije dovoljna. Zato ovi zakoni o kojima ćemo danas razgovarati, prva dva zakona o kojima ću pričati, zapravo jesu zakoni koji na direktan ili indirektan način treba da poboljšaju likvidnost privrede. Prvi zakon o kome ću danas govoriti je Predlog zakona o uslovnom otpisu kamata i mirovanju poreskog duga. To je zakon, možemo ga uslovno nazvati, kao zakon o uslovnoj poreskoj amnestiji. Zašto donosimo predlog ovog zakona? Zato što su dugovanja po osnovu neplaćenih poreza ogromni, što ima jedan ogroman deo dugova za zatezne kamate, koji nije naplativ i zato što smatramo da treba da damo šansu svima, da ako redovno plaćaju tekuće poreske obaveze, da može da im se otpiše zatezna kamata, a takođe da dobiju i šansu da jednostavnije privrednici otplate glavni poreski dug. Ukupni poreski dugovi na dan 31. oktobar ove godine, to je stanje pre mesec dana, iznosili su čak 967,8 milijardi dinara. Osnovni dug 340,5 milijardi dinara, a zatezne kamate su iznosile 627,2 milijarde. Međutim, ovo se odnosi na sva stanja koja postoje u poreskoj upravi u njihovim knjigama. Ako gledamo samo aktivna preduzeća, taj dug je nešto manji, ali i dalje su cifre frapantne. Dakle, ukupan dug aktivnih pravnih lica, aktivnih preduzeća, znači onih koji rade, jeste 483 milijarde dinara, od čega glavni dug iznosi 180 milijardi, a zatezne kamate 303 milijarde dinara. Čak i u kategoriji onih najmanjih preduzeća, preduzetnika, kojih ima negde oko 300.000 u Srbiji, dugovanja su jako velika. Preduzetnici duguju oko 56 milijardi dinara ukupno, od čega za kamate 26 milijardi, a ukupan poreski dug glavni im je 29 milijardi. Šta mi predlažemo? Mi sada predlažemo da ukoliko sva preduzeća, bilo da se radi o aktivnim preduzećima, pa čak ako se radi o preduzećima koja su trenutno blokirana zbog poreskih obaveza, mi dajemo svima šansu da ako krenu redovno da plaćaju tekuće poreze, da im se trajno otpiše zatezna kamata i da im se omogući odloženo izmirivanje glavnog poreskog duga. Uslov da bi bilo koje preduzeće, bilo da se radi o preduzetniku ili o velikom preduzeću, dobilo mogućnost za ovu uslovnu poresku amnestiju, jeste da najpre redovno uplati tekuće obaveze za mesec novembar i decembar ove godine. Te obaveze prema našem predlogu, preduzeća su dužna da uplate najkasnije do 31. januara naredne godine, dakle u narednih 60 dana. Ako se uplati tekuća obaveza za novembar i decembar, preduzeće se kvalifikovalo da može da uđe u ovaj zakon, odnosno da se na njega primeni ovaj zakon, i onda, ako od nove godine krene da nastavi redovno da plaća tekuće obaveze, nakon dve godine preduzetnici, a nakon godinu dana velika preduzeća, stiču uslov za potpuni otpis zateznih kamata sa stanjem na dan 31. oktobar ove godine. Takođe, mogu se otpisati zatezne kamate svima onima koji odjednom uplate glavnicu duga. Ako neko odmah uplati glavni dug, automatski mu se otpisuje zatezna kamata, bez obzira da li će to učiniti sada ili u naredne dve godine u ovom periodu kada ovaj zakon radi. Takođe se otpisuju i doprinosi za zdravstveno osiguranje. Zašto? Zato što oni koji nisu plaćali te doprinose za zdravstveno osiguranje, njima nisu overavane knjižice i prema tome nisu ni koristili te usluge. Smatrali smo da je bolje da dovedemo sistem u red i onda dajemo kao pogodnost za onoga koji redovno plaća tekuće obaveze, u periodu od narednih godinu ili dve dana, u zavisnosti od toga da li je preduzetnik ili veliko preduzeće, otpisuju se i zatezne kamate i svi doprinosi na dan 31. oktobar 2012. godine po osnovu doprinosa za zdravstveno osiguranje. Koji se sve porezi otpisuju? Otpisuju se i republički, a postoji mogućnost otpisa i lokalnih poreza. Od republičkih to je porez na dohodak građana, porez na dobit pravnih lica, porez na prenos apsolutnih prava, porez na nasleđe i poklon, porez na registrovano oružje, porez na premije životnog osiguranja, doprinos za obavezno PIO, za zdravstveno osiguranje, doprinos za osiguranje za slučaj nezaposlenosti, porez na dodatu vrednost, akcize, porez na promet, pošto se vuku neke obaveze čak iz perioda kada je postojao porez na promet, porez na fond zarada i porez na finansijske transakcije. Ova poslednja tri ne postoje sada u pravnom sistemu, ali postoje obaveze iz perioda kada su postojali ti prihodi, na osnovu glavnog duga i kamate. Takođe, lokalne skupštine, odnosno skupštine gradova i opština, lokalnih samouprava mogu da donesu odluku da se otpišu i lokalni porezi, na isti način kao što zakon predviđa i za republičke. To znači da se ovaj zakon ne primenjuje samo na pravna lica, već i na građane. Ako neko duguje porez na imovinu, na njega će se primeniti ovaj zakon. Koja još pravila predviđa ovaj zakon? Što se tiče preduzetnika, oni trebaju od Nove godine, ako su redovno izmirili obaveze za novembar i decembar ove godine kvalifikovali su se da se na njih primeni ovaj zakon. Oni bi trebalo da u naredne dve godine svakog meseca, mesec za mesec da redovno plaćaju te tekuće prihode. Onda im se na kraju prve godine otpisuje polovina zatezne kamate sa stanjem na dan 31. oktobar ove godine, a na kraju druge godine, druga polovina zatezne kamate. Nakon tog perioda, za dve godine dobijaju mogućnost da glavni dug otplate na 24 jednake mesečne rate bez instrumenata obezbeđenja, koje inače predviđa Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Dakle, redovnim plaćanjem tekućih obaveza otpisuje se zatezna kamata, a glavni dug može da se otplati u naredne dve godine, faktički četiri godine je period koji se odnosi na preduzetnike. Što se tiče velikih preduzeća, oni imaju obavezu da u prvoj godini redovno plaćaju kamate, nakon šest meseci im se otpisuje polovina zateznih kamata iz prethodnog perioda, a nakon druge polovine godine i druga polovina. Takođe, na dve godine dobijaju šansu da otplate glavni poreski dug. Glavni poreski dug se ne oprašta. Utvrđuje se sa stanjem 31. oktobar ove godine i revalorizuje indeksom potrošačkih cena. To znači da po osnovu ovog zakona onaj ko bude redovno plaćao obaveze, njemu se otpisuju samo zatezne kamate i doprinosi za obavezno zdravstveno osiguranje, dok se glavni dug ne oprašta. On se revalorizuje i održava mu se realna vrednost, ali je u slučaju redovnog izmirivanja tekućih obaveza, omogućava mu se plaćanje glavnog duga na 24 godišnje rate. Šta se dešava ako neko ne iskoristi ovu priliku, ili predlog koji daje Vlada i Poreska uprava? Ako u prvom mesecu u ove dve godine se ne plate obaveze u tekućem mesecu za tekući mesec, automatski prestaje da važi taj zakon za to pravno lice i prema njemu se i dalje postupa po standardnom Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Dakle, sa jedne strane kada ovaj zakon stupi na snagu, a mi smo amandmanom Vlade predložili da to bude odmah nakon što ga Skupština potvrdi, a očekujemo da će biti takav slučaj, podići će se sve blokade blokiranih preduzeća po osnovu neizmirenih poreskih dugova. Svi oni koji imaju neke dugove bez obzira da li su im računi blokirani ili ne, imaće šansu da uplatom poreza za novembar i decembar ove godine da uđu primenu ovog zakona. Ako je preduzeće bilo blokirano i uplati mesec novembar i decembar, ono može da nastavi da radi sa skinutom blokadom, u narednoj godini i mora da nastavi mesec za mesec da plaća tekuće obaveze. Ako neko to ne uradi, odmah mu se vraća blokada. Važi i za ona preduzeća koja nisu blokirana da moraju novembar i decembar da uplate, da bi ušla u ovaj sistem. Bitno je napomenuti da će ovaj zakon Poreska uprava primeniti automatski, po službenoj dužnosti. Preduzetnici i preduzeća neće morati ništa da traže od Poreske uprave, nikakve zahteva da podnese, već po automatizmu, po službenoj dužnosti će Poreska uprava primeniti ovo. Želeli smo da izbegnemo bilo kakvo administriranje. Šta je zapravo ideja sa ovim zakonom? Ideja je da pospešimo redovno plaćanje tekućih obaveza počevši od sada pa na dalje. Dajemo jedan snažan motiv s njima da mogu, ako redovno plaćaju tekuće obaveze, da im se otpiše zatezna kamata i da dobiju prolongiranje plaćanja glavnog duga. Očekujemo značajno povećanje poreskih naplaćenih prihoda primenom ovog zakona, ali sa druge strane, oni koji ne budu ovo poštovali, više od ovoga Vlada nije mogla da pomogne. Dali smo šanse svima. Ko iskoristi moći će da mu se sve ovo otpiše iz prethodnog perioda. Ko ne iskoristi, nažalost, ostaće u ovom režimu po Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, gde će se i dalje primenjivati sistem ovih zateznih kamata. Upravo zbog toga što je glavna moralna dilema bila – a šta sa onim preduzećima koja su do sada sve redovno plaćala i nemaju nikakve dugove? Da li mi kažnjavamo donošenje ovog zakona koji omogućava onima koji imaju dugove da redovnim plaćanjem dovedu do njihovog otpisa? Zaista smo imali moralnu dilemu, ali smo na stanovištu da će čak i takva preduzeća koja su redovne platiše, dobiti ovim zakonom, jer preduzeća koja duguju za poreze su danas možda dužnici i takvih preduzeća koja su redovne platiše. Postoji lanac dužničkog poverilačkog odnosa. Bolje je za takve redovne platiše da ova preduzeća koja im duguju, umesto da plate državi za zatezne kamate, da njima plate dug po osnovu njihovih potraživanja, ako su im oni bili dobavljači. Na taj način će se likvidnost povećati. Inače smatramo da je jedan dobar deo ovih zateznih kamata nenaplativ i u tom smislu hoćemo sve da motivišemo da ko god uplati osnovni dug, da mu se otpiše zatezna kamata. Ovo je zakon koji na indirektan način treba da poboljša likvidnost u privredi. Drugi zakon koji je pred vama, jeste zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama. Dugo vremena privrednici traže da uvede red u plaćanjima u privredi i da se utvrde adekvatni instrumenti obezbeđenja plaćanja, jer nažalost sada je takva situacija da je prosečan rok naplate u Srbiji 134 dana, u regionu je oko 69 dana, a u EU je oko 40 dana. Jasno je da sa takvom finansijskom nedisciplinom gube oni koji redovno izmiruju obaveze prema državi, koji se ponašaju uredno i prema svojim klijentima. Ovaj zakon predstavlja jednu svojevrsnu šok terapiju, jer mi predviđamo da država, počevši od 31. marta sledeće godine, će morati da sve svoje obaveze plaća u maksimalnom roku do 45 dana. Između privatnog sektora maksimalan rok za plaćanje biće do 60 dana. Zašto je to šok terapija? Zato što danas država kasni mnogo više sa plaćanjima. Zbog tih kašnjenja nastali su i dugovi u zdravstvu, u putnoj privredi, u građevinarstvu. Mi ovim zakonom, ali i Zakonomo budžetu koji je sad usvojen i zakonom o javnim preduzećima koji je takođe danas na dnevnom redu, obezbeđujemo kroz različite mehanizme da država može da kontroliše redovnost plaćanja i da obezbedi finansijsku disciplinu. Veliki problem naše države, zbog čega smo i nasledili ovako veliki budžetski deficit i ovako velike dugove države prema privatnom sektoru, kao i dugove privatnog sektora između sebe samih, je bio u nepostojanju finansijske discipline. Osnova rada ove vlade jeste uspostavljanje finansijske discipline. Donošenje je bio prvi korak. Naredni prvi korak je donošenje ovog zakona,gde će se uspostaviti ova disciplina. Postoji i nekoliko izuzetaka kada se može predvideti rok duži od 60 dana po ovom zakonu. Ako se neka roba prodaje na rate, onda je dozvoljeno da maksimalni rok kod takvih preduzeća bude do 90 dana. Takođe, izuzetak su registrovana poljoprivredna gazdinstva i zemljoradničke zadruge, koji mogu da ugovore duže rokove u slučajevima nabavke repromaterijala za obavljanje osnovne delatnosti, kao što je semenski sadni materijal, zaštitna sredstva i đubrivo. Duži rok plaćanja je predviđen i za plaćanja Fonda zdravstva prema farmaceutskoj industriji. Nažalost, današnji rokovi plaćanja su čak 200 dana. Ovim zakonom je predviđeno da se postepeno skrate. To je dogovor koji smo postigli sa farmaceutskom industrijom - na 150 dana u sledećoj godini, 120 dana 2014. godine i da rok plaćanja bude maksimalno 90 dana, počevši od1. januara 2015. godine u ovoj industriji. Imali smo javnu raspravu po ovom zakonu. Nije tačno ono što ste rekli. Za nekoliko zakona, koji su najvažniji, postojala je ozbiljna javna rasprava. U toku te javne rasprave, a vidimo i po nekim amandmanima, osnovno pitanje… Prvo, verovatno mnogi nisu mislili da ćemo ikad doneti ovaj zakon, jer mnoga preduzeća su kukala dve godine da se donese ovakav zakon i sada, kada smo doneli jedan vrlo oštar zakon, jedan deo preduzeća je postavio pitanje zašto bi država uređivala naše međusobne odnose,između dva preduzeća u privatnom sektoru. Nažalost, zato što postoje velika kašnjenja i u privatnom sektoru. Tačno je da je država bila u prethodnom periodu osnovni generator nelikvidnosti, ali nema garancije da se mali preduzetnik ili preduzeće zaštiti od nekog krupnog, koji može da mu nametne takav ugovor, ako zakonom to ne propišemo, koji je mnogo duži od 60 dana, koji može biti i 120 – 200 dana. Svedoci smo činjenice da mnoga preduzeća u nekim velikim trgovinskim lancima su izložena velikim kašnjenjima u plaćanju, zbog čega su neka u međuvremenu bankrotirala. Dakle, smatramo da moramo zakonom da ograničimo plaćanja i za ova preduzeća. Možemo razmisliti i razgovarati na skupštinskom Odboru za finansije, da napravimo izuzetak jedino u slučaju da se privatni sektor dogovori između sebe ugovorom, da rok bude i duži, ali ako je to pokrivenobankarskom garancijom ili avaliranom menicom. To su jedina dva sredstva obezbeđenja, nažalost, koja su trenutno ozbiljna. Sva ostala sredstva obezbeđenja moraju da se pojačaju. Gospodo narodni poslanici, želim da vam najavim da Ministarstvo finansija i privrede priprema za proleće jedan poseban zakon o obezbeđenju plaćanja, koji treba da mnogo bolje definiše i uredi ovu oblast, kao i zakon o odgovornosti direktora, koji treba da omogući da, ukoliko neka firma ode namerno, odnosno fiktivno u stečaj, da bi izbegla obaveze prema poveriocima, se vodi krivični postupak, da bi se dokazalo da li je direktor tog preduzeća to uradio namerno, da bi izbegao plaćanje obaveza, zašta onda dobija visoke zatvorske kazne ako se to dokaže ili je to slučaj lošeg poslovanja, nenamere, kada onda nema takvih sankcija, jer stečaj može biti plod lošeg rada preduzeća, loših ekonomskih okolnosti. Ako se utvrdi da je postojala prevarana namera kod direktora preduzeća, onda će biti kažnjen zatvorskim kaznama. To je u anglosaksonskom pravu rešeno na taj način. Mislim da to treba da uvedemo i u naš pravni poredak. U svakom slučaju, uvereni smo da će ovaj zakon dovesti do značajnog poboljšanja likvidnosti u privredi, pre svega zbog toga što će država krenuti da plaća redovno na 45 dana prema privatnom sektoru. Predvideli smo da, ukoliko se kasni u plaćanjima, se za svaki dan kašnjenja zaračunavaju zatezne kamate, da postoji i dodatna kazna od 20.000 dinara, koja se plaća. Takođe, postoje i prekršajne kazne za pravna lica, kao i za rukovodioce, bilo državnih organa, bilo privatnih preduzeća, ukoliko ona kasne. Ono što smo takođe predvideli jeste daodgovorna lica u državi, pošto država mora da bude generator uspostavljanja discipline, bude ministar kada je u pitanju ministarstvo. Ako neko ministarstvo bude kasnilo u plaćanju to će biti ministar kao odgovorno lice, predsednik opštine, odnosno gradonačelnik ako lokalna samouprava bude kasnila, direktori javnih preduzeća kada su javna preduzeća u pitanju, pokrajinski sekretar ako je u pitanju pokrajinska administracija. Dakle, rukovodioci državnih organa će biti prekršajno gonjeni u slučaju da njihov resor preuzme obavezu, a ne plati je u roku od maksimalno 45 dana. Drugim rečima, ne treba preuzimati obavezu ukoliko ne može i nema para da se plati. Na taj način se uspostavlja disciplina. `Ovaj zakon će se sprovesti tako što će trezor Ministarstva finansija kontrolisati sprovođenje. Mi ćemo imati "on line" bazu podataka sa lokalnog nivoa, sa nivoa javnih preduzeća i sa nivoa kompletne države, pokrajine i Republike o tome da se preuzimaju neke obaveze i imaćemo tačnu evidenciju kada se približi 45. dan.Od 30. do 45. biće upozorenja onim organima koji nisu isplatili obavezu. U slučaju republike imamo mogućnost da obustavimo plaćanja tom ministarstvu po drugim osnovama dok se ne isplati obaveza prema privatnom sektoru. Takođe, postoji i mogućnost obustavljanja transfera lokalnim samoupravama ako se kasni u plaćanjima. Postoje takođe i odgovarajuće sankcije za javna preduzeća. To je rešeno u Zakonu o javnim preduzećima, o kome smo govorili. Takođe, postoje sankcije i za pokrajinu. Dakle, država će biti prva koja će uspostaviti ovu finansijsku disciplinu i onda očekujemo da, kada to uradi država, privatni sektor to prati. To je zakon o ograničavanju rokova plaćanja. Ova prva dva zakona, Zakon o uslovnoj poreskoj amnestiji i ograničavanju rokova plaćanja treba da poboljša tu likvidnost u srpskoj privredi, zajedno sa još nekim merama koje imamo nameru da primenimo, kao što su subvencionisani krediti za likvidnost. Sledeći sistemski zakon koji je pred vama je Zakon o javnim preduzećima. Mi smo bili na stanovištu da treba uraditi potpuno novi zakon. Smatramo da je ovaj zakon jedan ozbiljan korak napred, iako su poboljšanja zakona moguća. Koje bitne novine ovaj zakon donosi? Želim da kažem da smo ga radili zajedno sa ekspertima Svetske banke, jer smo želeli da ugradimo u naš zakon o javnim preduzećima iskustva drugih razvijenih zemalja. Prva i osnovna karakteristika je što se ovim zakonom uvodi profesionalizacija upravljanja u republička javna preduzeća. Takođe, uvodi se institucija javnih konkursa za izbor svih direktora javnih preduzeća. Ukidaju se upravni odbori. Bitno se smanjuje član nadzornog odbora, jer ukidanjem upravnog odbora država se suštiniski povlači iz upravljanja javnim preduzećem i to se prepušta profesionalcima na republičkom nivou. Zakon daje javni konkurs i zabranu da direktor republičkog javnog preduzeća i pokrajinskog javnog preduzeća može da bude funkcioner neke političke stranke. Ako je bio pre konkurisanja, onda mora da zamrzne taj status. To rešenje je jednako, kao i u bilo kojoj drugoj razvijenoj zemlji. Takođe, smanjujemo član, pošto se upravni odbori ukidaju, formiraju se nadzorni odbori. Međutim, broj članova nadzornih odbora će biti maksimalno tri u lokalnim javnim preduzećima i maksimalno pet u republičkim javnim preduzećima, uključujući i jednog predstavnika zaposlenih, koji će biti u tim nadzornim odborima. Ono što je takođe važno kada su republička javna preduzeća u pitanju, od ovih pet članova jedan će biti predstavnik zaposlenih iz tog javnog preduzeća, a jedan će biti nezavisni član. Taj nezavisni član mora da ispuni jako stroge uslove i ne može čak ni biti član političke stranke, kada se radi o nadzornim odborima republičkih javnih preduzeća, tako da će suštinski samo tri biti delegirana od strane političkih stranaka. Svuda političke stranke delegiraju članove u nadzorne odbore javnih preduzeća, zato što su to državna preduzeća, a državu predstavljaju stranke koje na izborima dobiju mandat od građana. Ali, mi moramo da obezbedimo profesionalizaciju u upravljanju samih javnih preduzeća, tako da se, što se tiče republike, to je jedna preporuka Svetske banke koju smo prihvatili, uvodi i izvršni odbor direktora, tako da preduzećem naravno da upravlja direktor, ali formira se i izvršni odbor koji čine direktori zaduženi za pravna pitanja, za finansije, za komercijalne poslove, za radne odnose i druga stručna lica. Na taj način se širi odgovornost u donošenju odluka i poboljšava kvalitet u radu. Bitna novina je javnost u radu. Svaki korak, počevši od predloga poslovanja javnog preduzeća za narednu godinu, preko javnog konkursa, mora da se objavi na internet stranici tog javnog preduzeća i takođe, javnost može da dobije uvid u rezultate poslovanja javnih preduzeća svaka tri meseca, dakle, u svakom kvartalu. Što se tiče konkursa, javni konkurs se sprovodi tako što ga sprovodi jedno posebno telo i resornom ministru ili pokrajinskom sekretaru ili na lokalnom nivou su to odgovarajuća lica koja su zadužena za neki resor. Daje se predlog od najviše tri kandidata i onda ipak odgovornost ide na onoga, da se od ta tri koja su nezavisno prošla konkurs, da onaj koji najviše odgovara, mora da izabere lice koje će na kraju biti izabrano. Uostalom, ono što je jako važno je da postoji obaveza javnih preduzeća da redovno izveštavaju i javnost o svom radu, i Vladu. Postoji obaveza da se vrši oditovanje njihovih poslovnih rezultata. Sada je daleko više pooštrena mogućnost smene direktora pre isteka mandata, kako se ne bi tolerisalo da neko preduzeće akumulira gubitke ili smanjuje dobit, a da direktor ostaje na tom mestu. Takođe, postoje i različiti kontrolni mehanizmi da Vlada, da Ministarstvo finansija mogu pratiti poslovanje javnih preduzeća u više oblasti, pre svega u sprovođenju politike zapošljavanja, u politici plata i u poštovanju rokova plaćanja. To su tri segmenta za koje je Vlada zainteresovana da plati rad i republičkih i pokrajinskih i lokalnih preduzeća, kako to njihovo poslovanje ne bi odstupalo od globalne ekonomske politike koju utvrdi Vlada. Sledeći zakon koji je pred vama je Zakon o deviznom poslovanju. Uočili smo da je to jedan od zakona koji je uveo previše birokratije u poslovanje, što zbog republičke Vlade, a što zbog Centralne banke koja je podzakonskim aktima poprilično iskomplikovala proces deviznog poslovanja. Ima puno obrazaca i puno nepotrebne statistike i evidencije koja se vodi. Ovim zakonom značajno ukidamo birokratiju u deviznom poslovanju. Svodimo evidenciju zaista na onu nužnu statističku evidenciju i oslobađamo time privrednike velikih troškova, popunjavanja raznih obrazaca, plaćanja koja nisu uopšte neophodna, jer mnogo tih podataka se zapravo nikada ni u kakvim analizama nije ni koristilo, a privrednici su bili primoravani da suštinski snose troškove zbog toga. Takođe, jedna od bitnih izmena u ovom zakonu, koji liberalizuje dodatno devizno poslovanje, jeste da se plaćanje sa inostranstvom može vršiti ne samo preko poslovnih banaka, nego i preko specijalizovanih inostranih organizacija za plaćanje putem interneta, kao što je "pej pal", kako bi se omogućilo preduzećima, preduzetnicima i građanima da koriste i usluge plaćanja putem interneta. Mislimo da je to jako važno kako bismo modernizovali sistem plaćanja prema inostranstvu. Do sada je Zakon o deviznom poslovanju poznavao samo mogućnost plaćanja preko banke, a bile su potpuno isključene ove organizacije za plaćanje preko interneta. Očekujemo da će to dodatno smanjiti troškove poslovanja, pre svega preduzetnika i pomoći dolazak sistema za plaćanje preko interneta, kao što je "pej pal". Ovde imamo, takođe, još neke zakone, gde nema puno promena, pa bih ih samo pomenuo. Najpre, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Tu se uvodi jedna ali ključna promena, da se proces restrukturiranja tzv. državnih ili bivših društvenih preduzeća ograničava najdalje do 30. juna 2014. godine. Dakle, u narednih godinu i po dana treba da se okonča postupak restrukturiranja. To je deo paketa reformi nove Vlade, jer želimo da u ovih narednih godinu i po dana omogućimo da se vidi koja od ovih preduzeća mogu biti samoodrživa na tržištu i nastaviti da rade kao državna, to je jedna mogućnost, koja od ovih preduzeća mogu da nađu strateškog partnera i da se privatizuju, a koja su preduzeća koja jednostavno ne mogu čak ni posle ovih godinu i po dana da budu samostalna na tržištu i ta preduzeća će ići u stečaj. To je potpuno jasno. Ono što mi predlažemo jeste da se taj rok restrukturiranja ograniči, kako bi se i direktori koji sada vode ta preduzeća razmrdali u potrazi ili za strateškim partnerima ili da urade sve da poboljšaju uslove poslovanja. Imamo jednu veliku falinku u sistemu, da su ovo jedina preduzeća koja su potpuno isključena iz normalnog pravnog sistema. Ona ne plaćaju stare dugove, na njih se ne može primeniti izvršni postupak i o tome su i neki poslanici govorili u raspravi o budžetu. Jednostavno, moramo što pre taj proces da završimo. Moram da kažem da su i gubici u poslovanju ovih preduzeća oko 750 miliona evra na godišnjem nivou, jer tu nisu samo troškovi subvencionisanja za pokrivanje gubitaka od strane države, već čitav taj lanac neplaćanja struje, komunalija, čini sve te gubitke. Radi se o jednom lancu koji je prosto neodrživ i koji mora da se prekine. Takođe, ovde ima još nekoliko zakona koji se menjaju. Zakon o Fondu za razvoj ima dve novine. Prvo, uvodi mogućnost da za garancije koje izdaje Fond za razvoj garantuje Republika Srbija, ali ukupan nominalan iznos garancije koje Fond izdaje utvrđuje se odlukama Vlade. Time se omogućava da ako Fond izda garanciju za neko preduzeće, da onda banka koja prihvati tu garanciju ne bude negativno klasifikovana od strane supervizije Centralne banke, već da to ima tretman prvoklasne državne garancije. Da bi se izbeglo preterano davanje takvih garancija, onda se uvodi selektivan pristup. Vlada mora svaku pojedinačnu takvu garanciju da odobri i naravno, mora da postoji prostor u Zakonu o budžetu da bi se ona uopšte izdala, a njega, naravno, potvrđuje Skupština. Što se tiče Predloga zakona o izmeni Zakona o osiguranju, to je oblast koja je mnogo više u nadležnosti NBS. Ovaj zakon je donet pre više godina. Međutim, on je predvideo, kao što znate, razdvajanje životnog od neživotnog osiguranja. Taj proces do dana današnjeg nije urađen. Mi smo ovim zakonom bili primorani da produžimo trajanje ovog postojećeg zakona na još godinu dana. U međuvremenu, mora da se uradi jedan zakon koji će, definitivno, odrediti sudbinu ovih osiguravajućih društava - da li će biti razdvojeno životno od neživotnog ili će ostati kao što je sada u kompozitnim društvima. Narodna banka Srbije priprema zajedno sa Ministarstvom finansija taj zakon. Ovim samo produžavamo vreme trajanja ovog sadašnjeg zakona. Poslednji zakon koji je pred vama na dnevnom redu je Predlog zakona o zateznoj kamati. Taj zakon usklađujemo sa Odlukom Ustavnog suda, koji je ukinuo tzv. komforni obračun zatezne kamate i sad se uvodi proporcionalni metod, i zatezna kamata se obračunava prostim interesnim računom od sto. Što se tiče duga koji glasi na dinare, zatezna kamata će na godišnjem nivou iznositi u visini referentne kamatne stope koju utvrđuje NBS, uvećane za osam procentnih apoena. Ovo važi za sve, osim ako nekim posebnim zakonima nije drugačije određeno. Kao što znate, u Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji je određena referentna kamata plus deset. Dakle, on je oštriji od uobičajenog za dva procentna apoena. Što se tiče zatezne kamate na evro, utvrđuje se na godišnjem nivou u visini referentne kamatne stope Evropske centralne banke, uvećane, takođe, za osam procenata. To su zakoni koji su pred vama. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno ovlašćeno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Dobri pastir sve što kaže inom i sam svojim, potvrđuje činom. Tom biblijskom metaforom odgovornosti o dobrom pastiru, za ovu priliku, dame i gospodo, bih želeo da ilustrujem odnos poslaničke grupe URS prema ovoj temi na dnevnom redu, a upravo kroz prikaz političkog odnosa i motivacije prema Zakonu o javnim preduzećima. Moglo bi to sažetije da se kaže – i rečeno, učinjeno. Poslanička grupa URS ima visoko osećanje poštovanja prema javnom interesu i saosećanje sa stvarnim problemima života opterećenog brojnim nedaćama, naročito u vreme ekonomske krize. Imamo i izuzetno osećanje poštovanja prema našim koalicionim partnerima, političkim partijama u skupštinskoj većini, sa kojima gradimo Vlade Republike Srbije. Uopšte ne skrivamo, niti postoji ijedan razlog za to, da najviše osećanje poštovanja, čak dužnosti, imamo prema onim građanima Republike Srbije, koji su nam na ovim izborima ukazali poverenje. U celoj predizbornoj kampanji smo pravili jedan dogovor na temelju programske ponude URS. Oni koji su tu programsku ponudu razumeli, nas su obavezali da je zastupamo svom snagom i punim kapacitetom učešća u skupštinskoj većini i Vladi Republike Srbije. Upravo zato i kažemda je odgovornost prema sopstvenim biračima vrlo važan pogled na motivaciju URS u ukupnom poslu koji u mesecima za nama sprovodimo. Jer, o čemu smo govorili? Govorili smo o tome da je nezaposlenost najveći problem u Srbiji i da je oživljavanje privredne aktivnosti, povećanje investicionih ulaganja, ključ rešavanja ovog problema. Zaista, šta smo učinili u ovih nekoliko meseci, nego davali doprinose i rešavanju tog pitanja, bilo kada je reč o rebalansu budžeta Republike Srbije, kada smo se izborili i za to da se nedostajuća sredstva za realizaciju projekta Fijat automobili Srbija obezbede, kao što smo dali i neposredan doprinos u obezbeđivanju doprinos Bošove investicije u Pećincima, Geoksove investicije koje dolazi, a biće ih još. Govorili smo o neophodnosti podrške i razvoja malih i srednjih preduzeća. Sve ono što smo rekli se očituje u činovima, ili kresanja parafiskalnih nameta, negde oko 140 takvih poreza smo već ukinuli. Ispunili smo jednu osnovnu temu i meru koja je zahtevana od strane malih i srednjih preduzeća, a to je da se PDV ne plaća drugačije nego na osnovu naplaćene robe, a ne na osnovu fakture, što je takođe rečeno i učinjeno, baš kao i u tek pre neki dan usvojenom budžetu, obezbeđenja budžetska podrška za likvidnost malih i srednjih preduzeća u Srbiji. Rekli smo departizacija. Partokratija mora biti savladana u javnom sektoru. Upravo Predlog zakona o javnim preduzećima jeste korak kojim se i ova predizborna i večna aktuelna politička tema skida sa dnevnog reda i pretvara u društveno pozitivnu realnost. Na osnovu predloženog zakona o javnim preduzećima, dakako da će politički angažovani građani i dalje moći biti aktivni i u privredi i javnom sektoru. Nemojmo oko toga stvarati lažne dileme i iluzije. A zašto pa i ne bi? Kakva je to ideja o diskriminaciji samo onih građana koji imaju političku svest i osećaj za pripadnost političkom pokretu, ali ono što je potpuna novost u javnom sektoru, to više neće moći da bude osnovni i jedini uslov za ostvarivanje odgovornih funkcija u javnom sektoru. Novi kvalifikacioni uslovi su postavljeni i trijaža je i te kako stroga i radi u prilog profesionalizaciji i oživljavanju poslovnog mentaliteta u preduzećima javnog sektora. Direktori, bez obzira na to da li imaju ili nemaju bilo kakvu partijsku pripadnost, moraju biti visokoobrazovani, moraju biti iskustveno potvrđeni stručnjaci u delatnostima u kojima se angažuje preduzeće na kojem se biraju za direktora. Takođe, članovi nadzornog odbora moraju biti visokoobrazovani i kvalifikovani za delatnost u kojoj deluje javno preduzeće. Konkursna procedura izbora direktora ima taksativno navedene kriterijume koji se moraju ispuniti, a konkursnu komisiju, takođe, moraju činiti visokoobrazovani kvalifikovani pojedinci da o takvim pitanjima odlučuju. To su, priznaćete, ozbiljni kriterijumi struke, uneti u zakon na osnovu uverenja da su politički voluntarizam i profesionalna etika i poslovni dug u obrnutoj srazmeri. Nije cilj, kako populisti različitih boja to žele da predstave, da kao u kakvom lovu na veštice pokrenemo harangu na partijske knjižice. Cilj je da se pokrene profesionalna etika i poslovnost u javnom sektoru. Ovaj zakon to omogućuje. Drugu dimenziju odgovornosti u metafori dobroga pastira video bih u odnosu prema stvarnosti. Razumemo mi naše kritičare i slušamo ih u predlogu ovog zakona sa uvažavanjem. Kritiku želimo da čujemo, jer je ona baš, kao i mi, ona makar na rečima, uvek žedna dobra, više dobra, hoće nešto bolje. Želim da naglasim da URS, kao politička opcija, i same gore žarom građanskih, revolucionarnih ideala, da i mi verujemo da su svi ljudi od Boga jednaki, slobodni da tragaju za ličnom srećom i uz sve političke i ekonomske konsekvence ovog postulata. To ne znači da smo svojim idealima oslobođeni respekta prema realnosti. Kreativnost, originalnost koje ideali pokreću je samo jedna komponenta. URS odlično zna da čovek nema čulo za realnost. Pored kreativnosti potrebno je i obrazovanje, potrebna je dobronamernost i potrebne su ruke u testu, potrebna je duboka radna angažovanost na realnim problemima da bi se, makar koliko, približili stvarnosti i osećanju za realne probleme. Ova predlog zakona nije idealan. Verujemo da će se u departizaciji javnog sektora napredovati, baš kao što verujemo u mogućnosti napredovanja našeg društva, ali on je nesumnjivo jedan realan korak napred, kao što topotvrđuju i partneri iz Svetske banke sa kojima jeste rađeno u ministarstvu na izgradnji predloga ovog zakona. Najzad, osećanje odgovornosti prema budućnosti. Mi i te kako pažljivopratimo različita sociometrijska istraživanja i parametre koji ukazuju na činjenicu da je srpsko društvo opterećeno strahovima. Imamo razumevanja za to zbog okolnosti istorijskog šuma i atanizama prošlosti u kojima je savremenost našega društva stasavala. Ne želimo da se mirimo sa činjenicom da se u nas smatra ravnoteža socijalnih strahova sa pozitivnim očekivanjima od budućnosti. Nikako se ne mirimo sa tim da su socijalni strahovi građana, uglavnom u dugom vremenskom periodu, snažniji od pozitivnih očekivanja i optimizma. Za nas to znači da u Srbiji postoji kriza budućnosti, da se naša kultura, naše društvo plaše budućnosti. Otuda je i ovaj paket zakona i primer sistemskog zakona o javnim preduzećima mali, slažemo se, sasvim na zemlji, običan korak, ali korak napred, otvoreno ka budućnosti. Mi smo poslanička grupa koja ne živi ni u kakvim dvorcima izvan realnosti, ni u kakvim privilegovanim socijalnim krugovima. Naši poslanici su iz Žitišta, iz Požarevca, iz Niša, iz Kragujevca, Sente, iz Leskovca. Mi govorimo dušom i jezikom ovog naroda i povodom ovog zakona poručujemo – ne boj se stado malo, imamo perspektivu i znamo kuda vodimo, jer dobar pastir kaže inom, potvrđuje svojim činom.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Slavica Savić. (Borislav Stefanović, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Ko želi povredu Poslovnika? Reč ima Borislav Stefanović. Izvolite.
Povređen je Poslovnik, član 107, od strane predsednika Narodne skupštine, Nebojše Stefanovića, koji se nedeljama ne udostojava da prisustvuje bilo kom zasedanju Skupštine Republike Srbije. Moram da vam kažem da ovo nije upereno protiv vas, ali mi kao poslanici bi jako želeli da vidimo predsednika ovog doma na svom radnom mestu i da provede u proseku više od pet minuta u ovoj sali, ne zato što vi loše radite svoj posao, već zato što smatramo da ovakav set zakona zaslužuje prisustvo predsednika Skupštine i da ništa drugo ne može, ni na koji način, biti važnije od tako nečega. Hvala.
Hvala. Koliko sam obaveštena, predsednik Stefanović ima vrlo važan sastanak i čim se on završi pojaviće se na sednici Skupštine. Reč ima narodna poslanica Slavica Savić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na dva zakona. Predlog zakona o javnim preduzećima. U Republici Srbiji posluje oko 1.300 preduzeća i društava pod državnom kontrolom. U ovoj grupi su preduzeća pod različitim oblicima kontrole od strane države, Republike, teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, a karakterišu ih potpuno ili većinsko učešće u osnovnom kapitalu ili upravljačka kontrola od strane države. Zapošljavaju više od 280.000 radnika, što čini preko 15% ukupnog broja formalno zaposlenih u Republici Srbiji. Prema spisku NBS, sa početka 2012. godine, u Republici Srbiji posluje 716 javnih preduzeća. U svom radu javna preduzeća su izložena različitim problemima i izazovima. Razuđenost javnog sektora i veliki broj javnih institucija utiče na različite zahteve u pogledu vođenja strateške poslovne politike javnih preduzeća. Javna preduzeća su često suočena sa problematikom nedovoljno snažnih institucija javnog sektora, kao vlasnika javnog preduzeća. Postoji mogućnost ili pojava da imalac javnih ovlašćenja, koji je osnivač javnog preduzeća, privileguje javno preduzeće na uštrb konkurencije i drugih zainteresovanih strana. Problemi postoje i u domenu revizije rada i rezultata javnih preduzeća, usled čega ne može na pravilan način da se oceni gazdovanje javnim preduzećem. U bilansima javnih preduzeća se uočavaju nedostaci, uključujući nejasan svojinski režim imovine javnog preduzeća. Kod određene imovine sporan je i titular ili ne postoji odgovarajuća dokumentacija na osnovu koje se utvrđuje geneza te imovine. Javna preduzeća su značajni činioci budžetskog deficita i povećanja javnog duga, kao i finansijske nediscipline. Kod javnih preduzeća srećemo nelogičnosti koje se ne sreću u privatnom tržišnom sektoru privrede. U situacijama kada proizvodnja stagnira ili opada, kada se prihodi ne povećavaju, produktivnost je niska, gubici se gomilaju, a broj zaposlenih raste. Predlog zakona o javnim preduzećima opredeljuje se za korporativizaciju javnih preduzeća po sili zakona. Ovaj predlog zakona propisuje da je državni kapital u javnom preduzeću podeljen na akcije, udele ili udele određene nominalne vrednosti i upisuje se u registar, te da državni kapital u javnom preduzeću čine novčana sredstva uložena od strane države i pravo korišćenja nad stvarima i pravima koja su u državnoj svojini. Zakonom se utvrđuje da su organi javnog preduzeća - nadzorni odbor i direktor i detaljno se uređuje imenovanje direktora i javni konkurs. Zakon predviđa da direktora javnog preduzeća imenuje osnivač na period od pet godina. Takođe, ovim zakonom uređuje se razrešenje i suspenzija direktora od strane osnivača, kao i imenovanje vršioca dužnosti direktora. Ovim zakonom se uređuje i ulaganje kapitala, raspodela dobiti, odnos prema osnivaču i ovlašćenja osnivača. Novim zakonom treba uspostaviti punu i suštinsku, a ne delimičnu i formalnu korporativizaciju javnih preduzeća. Javna preduzeća bi trebalo uvesti u sistem društva kapitala sa dvodovnom strukturom korporativnog upravljanja, uređenih Zakonom o privrednim društvima, sa istom takvom pravnom formom organima i strukturom korporativnog upravljanja. Trebalo bi izbeći postojanje javnih preduzeća, kao jednog zasebnog, hibridnog, pravnog i privrednog entiteta. Novim Zakonom o javnim preduzećima trebalo bi izbeći uticaj osnivača na operativno poslovanje javnog preduzeća, koje treba da bude u rukama profesionalnog menadžmenta, a gde bi se uticaj osnivača ostvarivao u domenu strateškog poslovanja javnog preduzeća. Naravno, poslanička grupa SDPS smatra da je ovo korak napred i u danu za glasanje glasaće za ovaj zakon. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o privatizaciji, rekla bih sledeće. Bez obzira što ovaj zakon ima samo dva člana, mislim da je neophodno istaći još nekoliko stvari. U Srbiji je privatizovano preko 2.300 preduzeća. U periodu od 2001. do 2011. godine privatizovano je 1.266 preduzeća, a u periodu od 1990. do 2001. godine izvršena je većinska promena svojinske strukture u oko 850 društvenih preduzeća. Raskinuto je 634 ugovora o privatizaciji. U odnosu na 1.266 privatizacijom obuhvaćenih preduzeća, stopa neuspešnosti iznosi skoro 50%. Bez posla je ostalo preko 400.000 ljudi. Skoro cela društvena privreda Republike Srbije, u periodu od 2002. do 2011. godine, prodata je za 2,6 milijardi evra. Izneverena su očekivanja u osnovnim ciljevima privatizacije o radikalnom unapređenju poslovanja, ekonomskom razvoju, stvaranju efikasne tržišne privrede sa odgovarajućom vlasničkom strukturom. Umesto toga, došlo je do nezaposlenosti, socijalne nesigurnosti, deindustrijalizacije. Uništena je tekstilna industrija, elektro industrija, industrija motora i traktora, hemijska industrija, građevinska i mnoge druge. Najčešći razlozi koji su dovodili do raskida ugovora su neplaćanje rata prodajne cene, nepoštovanje socijalnog programa, neodržavanje kontinuiteta proizvodnje, neizvršavanje obaveza iz investicionog programa. Sam proces privatizacije ispoljio je mnoge slabosti – opterećivanje imovine privatizovanih preduzeća hipotekama za kredite uzetih od banaka, prodaja društvenog kapitala po višestruko nižim cenama od realnih, uvećanje vrednosti opreme i sredstava koje su novi vlasnici bili dužni da unesu u privatizovano društvo po osnovu dokapitalizacije, kupovanje više preduzeća gde su stvarni kupci bili anonimni, ali su iza njih stajale "of šor" kompanije, rođaci i prijatelji. Preko 100 preduzeća oterano je u stečaj od strane novih vlasnika, tako što je iz njih izvlačen kapital. Veliki broj privatizacija imao je za cilj sticanje vlasništva nad građevinskim zemljištem i objektima, radi njihove dalje preprodaje. Nedovoljno kontrolisan ovakav koncept privatizacije podsticao je koncentraciju kapitala, pohlepu i socijalnu neodgovornost novih vlasnika. Ona se ogledala u povećanju nezaposlenosti i siromaštva, sve većeg broja štrajkova zbog kršenja radno-pravnih propisa u pogledu zarada, penzijskog i zdravstvenog osiguranja, zaštite na radu. Negativni efekti privatizacije su došli do punog izražaja, dok su pozitivni privatizacioni efekti vrlo skromni, ali ih ima. Kod njih su izvršena ulaganja u modernizaciju proizvodne tehnologije i uglavnom su orijentisana ka izvozu. Kada je restrukturiranje u pitanju, nisu ostvareni značajni rezultati. U nekim gradovima i regionima preduzeća u restrukturiranju su nosioci privredne aktivnosti. Ozdravljenje ovih preduzeća je od ključne važnosti za dinamiziranje privredne aktivnosti. Privatizacija kroz restrukturiranje je podrazumevala finansijsko restrukturiranje, smanjivanje viškova zaposlenih, gde su otpremnine i novčane naknade finansirane od strane države, zatim organizaciono restrukturiranje, prodaja delova preduzeća ili imovine zajedno sa zaposlenima, izdvajanje delatnosti u samostalna preduzeća. Predlogom zakona o izmeni i dopuni Zakona o privatizaciji oročava se zabrana prinudnog izvršenja prema preduzećima u restrukturiranju do 30. juna 2014. godine. Predlog zakona ima u vidu interes poverioca i njihova prava, da naplate svoja novčana potraživanja prema subjektima u restrukturiranju. U procesu restrukturiranja su 173 preduzeća, neka čak pet i deset godina. Naravno da je došlo vreme da se ti procesi završe. U tim preduzećima je zaposleno preko 50.000 ljudi, samo u metalskoj industriji oko 30.000. Međutim, nije izvesno šta će se dogoditi sa nekadašnjim gigantima, kao što su FAP, IMR, IMTR, IMT, Fabrika vagona iz Kraljeva, Fabrika kablova iz Jagodine, "14. oktobar" iz Kruševca, "Prva petoletka", FT Bor, "Rudnik", "Javor", "Jumko", "Boreli". Da li će za period do juna 2014. godine restrukturiranje biti uspešno završeno bar u većem broju i da li će zaposleni imati egzistenciju?Uredbom o postupku i načinu restrukturiranja subjekata privatizacije su predviđene statusne promene, promene pravne forme, organizacione promeni, otpisi glavnice duga, pripadajuće kamate duga i druga potraživanja, otpuštanje duga u celini ili delimično, radi namirenja poverilaca iz sredstava ostvarenih od prodaje kapitala ili imovine preduzeća. Ako se zna da za ove aktivnosti nije predviđeno mnogo sredstava iz budžeta za 2013. godinu, da li se ovi poslovi mogu obaviti za godinu dana? Nadam se da postoji strategija i da će socijalni programi razrešiti mnoge probleme. Pitam se još kako će se overiti zdravstvene knjižice za narednu godinu za preko 20.000 do 30.000 onih koji rade u tim preduzećima? U ime poslanika SDPS mogu da kažem da će naša poslanička grupa u danu za glasanje glasati za ovaj zakon, sa nadom da će se razrešiti problem većine od ovih preduzeća koja su u restrukturiranju, na način da ona ozdrave i nastave da posluju, a ne da budu likvidirana. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Reklamiram Poslovnik, član 104. Kada se u parlamentu Republike Srbije donose sistemski zakoni, poštujući proceduru javnog slušanja i svega onoga što treba da se ispoštuje kada se donose sistemski zakoni, od kojih se oseća i znatno poboljšava ekonomska situacija u Srbiji, kada se budžet Republike Srbije za 2013. godinu donosi na vreme, poštujući budžetski kalendar posle dužeg niza godina, kada se izvršna vlast suštinski bori protiv kriminala i korupcije i kada se kod građana Republike Srbije zaista oseća i vraća optimizam i poverenje u država i organe države Srbije, ona opoziciji ostaje da brine o tome da li je predsednik parlamenta jutros popio kafu ili čaj, da brine o boji kravata ili o obliku naočara koje predsednik parlamenta Republike Srbije nosi. Mislim da to pokazuje bezidejnost opozicije ili predstavnika opozicije koji je reklamirao Poslovnik tražeći veće prisustvo gospodina Stefanovića u ovoj sali. Podsetiću vas da gospodini Stefanović ima znatnu međunarodnu ulogu i međunarodne aktivnosti, a shodno članu 32. Poslovnika Republike Srbije koji definiše rad potpredsednika Skupštine Republike Srbije, te aktivnosti koje su vezane za samu salu i za tok sednice prepušta potpredsednicima i koji su u okviru vladajuće garniture, ali i onima koji pripadaju opozicionim strankama. Ovo je poruka i za vas gospodine ministre, ali i za celu Vladu, čim je kritika svedena na ličnu kritiku, Vlada Republike Srbije i država Srbija je na dobrom putu. Hvala.
Ne mogu da dam obrazloženje o povredi člana 104. pošto ne znam. Čini mi se da vaše obrazloženje nije u vezi sa članom 104. tako da nemam obavezu da vam odgovorim. Gospodine Stefanoviću, javljate se po povredi Poslovnika? Izvolite.
Dakle, povreda člana 106. iako samo spomenut kao Stefanović, ne znam da li se mislilo na mene, nadam se da jeste. Ali, da pojasnimo, nije bilo nikakvog ličnog napada, kritike lične niti odnosa ličnog prema predsedniku Skupštine Srbije. Predsednik Skupštine Srbije je institucija i kao takva neophodno je pošto smo ga birali da vodi ovaj parlament, naročito kada se donose ovako važni zakoni i da mi kao poslanici najzad dočekamo da svog predsednika Skupštine malo više vidimo u ovoj sali i da sa njim razgovaramo. To nema veze sa bilo kakvim politikanskim komentarima koje ovde mogu da se čuju. Prosto je to neophodno da bi sačuvali dostojanstvo ove skupštine i da bi omogućili Vladi da ima čoveka koji vodi ovu skupštinu i za sebe, a mi da možemo predsednika Skupštine da pogledamo duže od 10 minuta u toku jednog zasedanja. Šta je tu politikanstvo i šta je tu lično? To je pitanje zaštite ove institucije i zaštite člana 107. ako hoćete Poslovnika. Hvala vam.
Gospodine Babiću, ne mogu da vam dam pravo na repliku, nemojte da se ljutite. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, predstavnici Vlade, kolege poslanici, mislim da je ovo rasprava koja bi bar trebala da bude jedna od najvažnijih koje će ovaj saziv imati. Pošto je reč, u to duboko verujem, o jednom od najkrupnijih problema sa kojima se suočava naše društvo. Nisam sklon da mislim ili da optužujem sadašnju Vladu ili prethodnu da je ona taj problem prouzrokovala. Mislim da je to jedan od najgorih recidiva naše nedemokratske. Kada je neko ko se bavi politikom bio jednom direktor, pa onda predsednik opštine, pa onda opet direktor, pa onda recimo načelnik general štaba, pa opet direktor i tako u krug. Nadao sam se da nećemo morati ponovo da objašnjavamo zašto je takva podela odgovornosti u jednom društvu loše. Naročito, imajući u vidu vaše prethodne izjave i kao resornog ministra, ali kao i stranke koju predstavljate i u kampanji i onoga što ste govorili ranije, moram da kažem da mi nije jasna promena koja je jasna, politička, koja je nastala prilikom predlaganja ovog zakona. Ta se promena najjasnije ogleda u činjenici da više nije društvo nekakav talac patrokatskog sistema, o čemu smo imali zajednički jedinstven stav nego od jednom je potrebno danas braniti predstavnike partije od lova na veštice kojim su izloženi time što ne mogu da budu direktori javnih preduzeća. Mislim da neću trošiti svoje vreme na to, ali za početak da kažem da se apsolutno ne slažem sa tim da postoji nekakav lov na veštice, na jadne članove političkih stranaka koji bi hteli da budu direktori, a neko im ne da. Prosto mislim da je to u direktnoj suprotnosti sa realnošću ko kojoj živimo. Moram da kažem da je pitanje javnih preduzeća u Srbiji i njihovo poslovanje predmet svake ekonomske ozbiljne rasprave. Ono je kancer našeg društva. U tim preduzećima radi 10% ukupno zaposlenih u ovoj zemlji, a ona generišu 40% ukupnog duga od privrede. Realnim jezikom to je milijardu evra svake godine. Posledica stvaranja tog gubitka koji plaćamo svi mi građani. Posledica, to je posledica u najvećoj meri nesposobnosti onih koji rukovode tim preduzećima, nepostojanja nikakve kontrole, a oni se na tim mestima nalaze isključivo zato što su članovi organa stranaka koja čine vlast. Ako ćemo nešto nazvati reformom javnog preduzeća jedina ozbiljna reforma mora da bude zabrana strankama da upravljaju javnim preduzećima. Sve drugo je izbegavanje davanja jasnog odgovora na problem koji imamo. Kako to danas izgleda? Pošto je prva ideja ovog zakona bila departizacija komisija koju imenuje Vlada, četiri od pet članova direktno, znači potpuno pod kontrolo Vlade, jer je i član Nadzornog odbora koji će biti deo komisije je u svakom pojedinačnom imenovanju će biti jedan od tri koje Vlada predloži. Dakle, od pet članova Vlada je direktno postavila četiri. Oni prave javni konkurs. Čak ni to nije dovoljna zaštita za partijske kadrove nego oni mogu da predlože tri, a onaj ko odlučuje na kraju će izabrati jednog od ta tri. Zašto ne najboljeg? Šta je problem da ako komisija utvrdi rang listu i kaže nam ovaj je najbolji ili ova je najbolja, šta je problem, zašto stoji odredba da to ne mora biti najbolji? Da li nama ne trebaju najbolji? U tome možemo da prepoznamo samo ideju, intenciju koja se provlači kroz ceo zakon, a to je da se izbegne departizacija. Očigledno je da je to bila prva ideja zakona. To je ideja zbog koje je zakon i pisan, ali je tim, kako se kaže, "đavo leži u detaljima", u tim detaljima se korak po korak potpuno odustalo od te ideje. Daću vam drugi primer. Broj javnih preduzeća u Srbiji nije poznat. Mi kao poslanici baratamo sa procenom Fiskalnog saveta, a ona kaže da ih ima oko 700. Od tih 700, 650 su tzv. lokalna javna preduzeća, dakle, preduzeća čiji su osnivači lokalne samouprave. Ti uslovi koji jesu napredak u odnosu na prošli zakon, pošto u prošlom zakonu nije bilo nikakvih uslova, ako se dobro sećam, osim nekih bazičnih, nikakvih nije bilo. Ali, ti uslovi se ne odnose na ovih 650 preduzeća. U ovom zakonu piše da se direktori lokalnih javnih preduzeća biraju shodno Zakonu o radu. Dakle, na njih, uslovi da nisu članovi stranaka, da imaju sedam godina iskustva ili četiri, da su stručnjaci, to ništa ne važi, za 650 od 700. Vi kažete – ovo je dovoljan korak da se promeni struktura. To zavisi svakako od mesta sa koga merite odgovornost. Ono oko čega ne treba da se sporimo, to je da je to vaša procena, realnost će vas demantovati. Od 700, 650 nema ni jedan uslov da se nađe na mestu direktora. Ako pri tome može da bude i član stranke koliko god bude ugrožen, a biraju ga njegove kolege stranačke, kakve šanse ima bilo ko drugi? To je direktno principu jednakih šansi za koje se navodno ova vlada zalaže. Ako mene kao potpredsednika stranke treba da biraju moje kolege koje čine vlast, kakvu ko drugi ima šansu? Da podrazumevamo da imamo jednake ostale uslove. Dakle, to prosto nije tačno. Ideja o tome da je direktor javnog preduzeća može da bude član organa stranke ako zamrzne funkciju. Znate šta to je odredba koja je možda dovoljna za Švedsku, Švajcarsku, Norvešku. Šta znači to u ovoj zemlji? To znači da je greška već napravljena. Ako ja, a govoriću samo o sebi, ne želim nikoga da uvredim, kao potpredsednik LDP mogu da učestvujem na konkursu i ako budem izabran, da se moj status zamrzne, šta znači to da niko drugi ne može da bude potpredsednik stranke umesto mene i da ću na sledećim izborima takođe biti na listi LDP-a. Koji je onda razlog da je ne zloupotrebljavam tu funkciju? Pustite i korupciju i sve, problem upravljanja javnim preduzećima je mnogo dublji, on razara ovo društvo. Setite se izborne kampanje. Setite se postavljanja bandera. Setite se onog sela pored Loznice ili Šapca, u kome su ponovljeni izbori 10 puta. Na kraju nisu imali šta da rade više. Celo selo asfaltirano, ispred svake kuće 10 bandera. Trotoar bolji nego u centru Beograda. Šta je bilo na kraju? Da li mislite da takvo ponašanje i upravljanje javnim preduzećima ne razara dubinski demokratski poredak jednog društva? Zbog toga političari koji se aktivno bave politikom, ne smeju da se bave upravljanjem javnih preduzeća. Oni neće štititi javni interes, kako god mislili, nego će štititi one koji su ih postavili i koji su njihovo direktno okruženje, koji čine okruženje u pozivu ljudi koji se bave politikom koje su sami odabrali. Niko nikoga nije naterao u ovoj sali da bude poslanik. Svako od nas je morao da potpiše saglasnostda učestvuje u kampanji, da sam odluči da želi da bude. Ako je tako, zašto mora da se nađe na čelu nekog javnog preduzeća? Čemu to? Da budem u komisiji, u nadzornom odboru, da upravljam, da utičem, da pretim? Čemu to? Nijedna zemlja na svetu, nije tačna konstatacija da politika utiče na upravljanje javnim preduzećima, nije tačno, vi delite odgovornost, zato što ste ministar i delite odgovornost za one koji su izabrani, ali nije tačno da biste potpuno sigurni za nekoga, to moraju da budu partijski poslušnici. Pritisak na ljude koji su direktori, kada sve ovo izuzmete je još veći ovim zakonom, nego što je bilo to prethodnim. Jedan od pomenutih razloga je nešto što nazivate nepotpuno ili lažna izjava. Pošto ne piše da se radi o medijskoj izjavi, može da se radi o izjavi u kafani, na osnovu toga, resorni ministar po prvi put ima pravo da pokrene proces smene bilo kog direktora, bilo kog javnog preduzeća u Srbiji. To piše u ovom zakonu. Dakle, ako se vama ne svidi, neću vas, ministru za poljoprivredu se ne svidi izjava direktora "Srbijašuma" iz Loznice, on može da pokrene njegovu smenu. Ta arbitrarnost koja stoji, koja kaže nepotpuna izjava, koja nema nikakvo pravno značenje, jer šta je nepotpuna izjava, svako će da tumači da li je neka izjava potpuna ili nepotpuna. Ako nabraja vrste šume koju ima i ne kaže na latinskom imena drveća, da li je to razlog za smenu direktora? Ta izjava je nepotpuna. Znači, takve stvari omogućuju arbitrarnost koja generiše korupciju. Zbog toga smo vam rekli, ovaj zakon nije korak od korupcije ili korak u skladu sa tzv. borbom protiv korupcije koju ova vlada vodi? Ne, ovaj zakon ima intenciju da zadrži postojeće stanje i da ga utemelji, pri tome rađajući jednu političku grešku koja je za nas stvarno neprihvatljiva, a to je da kažete da je ovim zakonom izvršena reforma javnih preduzeća i da ona ne mogu da budu bolja nego što jesu. To nije tačno. Ovaj zakon ne predstavlja dovoljnu reformu javnih preduzeća u Srbiji. On uvodi uslove pod kojima neko može da bude direktor i slažem se. On menja upravne odbore nadzornim odborom i tu se slažem. Uvodi izvršne odbore, omogućava bolje upravljanje i slažem se sa svim, ali ako se pri tome ne pravi korak od presudnog uticaja stranaka na poslovanje svakog od tih preduzeća, sve ovo je džabe, od sedam vi ste nabrajali ko sve može da bude izvršni direktor i to će sve biti članovi stranke, velika je koalicija, pa mora svaka stranka da dobije, jedna za finansijskog direktora, jedna za direktora nabavke, jedna direktora za logistiku, marketing. Mislim da je pitanje, mnoge stvari su propuštene ovim zakonom i mislim i zato sam skrenuo pažnju mojim javljanjem po Poslovniku na početku ove sednice, jer trebalo je da skrene pažnju na jednu stalnu demokratsku grešku koju je redovno činila prethodna vlada, a ova je samo produbljuje. Zakoni bez javne rasprave nemaju smisla da uđu u proceduru Skupštine Srbije, počev od niza krivičnih dela koja ste zaboravili, a ja sam siguran da se tu radi o grešci nekoga ko je pisao zakon, pa tako da osoba osuđena za oružanu pljačku može da bude direktor javnog preduzeća, a osoba koja je falsifikovala pasoš, ne može. Znači, to je greška. Ne želim da verujem da postoji ikakva namera, siguran sam da ne postoji. Te greške se izbegavaju javnom raspravom, zato što neko ko je stručan ukaže na to. Takvih je grešaka puno. Mi imamo 20 amandmana, ali jedna stvar je politička odluka. Da li je odustajanje od departizacije, u stvari uzrok toga da nije zabranjeno ovim zakonom upotreba resursa javnih preduzeća u izbore? Predložili smo amandman na samom početku zakona i treba da se usvoji. Takva odredba bi mogla da da signal, ne bi usvajanje ni te odredbe, ne bi bilo dovoljno, ali bi dalo jasan signal da ne smeju resursi javnih preduzeća da se upotrebljavaju u toku izborne kampanje. Nema bandera, asfaltiranja, šećera, paketa cementa, čega god hoćete, nema toga. To je devijacija demokratije koja ovu zemlju čini gorom nego što ona zapravo jeste. Taj krug se pokrenuo pre nekoliko godina i ako ga ne budemo isekli, čak i ovim zakonom, završićemo kao najgora banana država u kojoj jedan uzan krug ljudi bira nekoliko ljudi koji rukovode svim resursima u zemlji i onda plaćaju na izborima podršku za sebe. Pogledajte šta se desilo u Rumuniji i kakav je zakon morala da usvoji danas kao članica EU, da je zabranjeno davanje svakom građaninu veće vrednosti od dva evra u izborima. Nemojmo da se nađemo u toj situaciji, pošto taj član zakona u Rumuniji pokazuje, pre svega, koliko je neozbiljan taj izborni proces koji onemogućava da se ljudi bore oko ideja, nego se podmićuju da bi na izbore izašli i glasali za neku stranku. Ključna podrška takvoj vrsti demokratije se nalazi u iskvarenosti javnih preduzeća, ne ni u parlamentu, ne ni u Vladi, nego u javnim preduzećima koja posluju daleko od očiju javnosti, toliko daleko da ne znamo koliko ih ima. Možda ministarstvo zna, zato što, knjigovodstveno, ali ne postoji jedno mesto na kome možete da se obratite i da vam neko kaže koliko ima javnih preduzeća. To mesto ne postoji. Vi ste rekli da jedan član se bavi javnošću rada. Predložili smo amandman, vrlo je prihvatljiv za Vladu, da se na sajtu Ministarstva finansija, da bude vaša odgovornost, objavi spisak javnih preduzeća, da se nađe na tom sajtu, svi kandidati koji su predloženi za svako javno preduzeće, svaki program koji ioni predlože i svaki izveštaj o realizaciji programa, to je javnost rada. Nije dovoljno da se objavi u lokalnim novinama, u nekom mestu u Srbiji neki program. On mora biti dostupan onima koji hoće da kontrolišu to. To je osnova javne informisanosti, da je informacija dostupna, a ne da je jurimo po sajtovima kako ko uspe. Što se tiče komisije za izbor, mi vam predlažemo da odgovornost podelite. Mi smo sigurni u ishod ovog zakona, pošto on ne pokazuje, takođe smo sigurni, pošto nismo ni slepi ni gluvi i mi vidimo kako koalicioni partneri gledaju i jasno nam je šta se desilo. Početna ideja je departizacija, a onda kompromisi i kompromisi i na kraju sve može. To se nama desilo. Mi vam kažemo, postoje modeli u zapadnoj Evropi da Odbor za privredu Skupštine Srbije dvotrećinskom većinom predloži jednog člana komisije, to će sprečiti zloupotrebe koje će sigurno komisiji biti nametane. Dakle, dvotrećinskom većinom ne može da bude poslanik, ne može da bude niko, ali će odgovarati Odboru Skupštine gde sedi opozicija. Opozicija gleda svaki vaš korak i prva će uzbuniti javnost ako se napravi greška. Ne predlažemo da to bude bilo ko od nas, predlažemo da onaj ko je stvarno nezavisan, to je neko ko može da ima 2/3 glasova skupštinskog Odbora za privredu i energetiku. Mislim da ova rasprava treba da bude ozbiljna kao što sam rekao i zbog toga smo vam predložili za naše uslove dosta amandmana. Verujemo da svaki amandman koji prihvatite će poboljšati ovaj zakon. Nismo sigurni da može da se usvajanjem ovih amandmana poboljša do mere, da kažem da ćemo svi biti zadovoljni. Za nas ključno pitanje ostaje uticaj dnevne politike na poslovanje javnih preduzeća. Mi mislimo da nisu političari ni pod kakvom harangom, niti ni pod kakvim diskriminatorskim ponašanjem, ukoliko se zabrani članovima organa stranaka da budu izabrani na mesto člana nadzornog odbora komisije ili direktora javnog preduzeća. Reći ću vam zašto. Trenutno odredba o zamrzavanju statusa, ona ništa ne rešava, zato što je tu nejednakost šansi prisutna do trenutka izbora, zato što će uvek neko ko je član nekog organa stranke, što viši – to gore, biti u prednosti nad onim koji ima znanje. Hoćete li da vam citiram vašu izjavu iz kampanje: "Partokratija je stvorila društvo nejednakih šansi, u kome većina građana opravdano veruje da znanje i lični kvaliteti nisu presudni za dobijanje posla i napredovanju u karijeri, već da to isključivo zavisi od pripadnosti političkoj stranci", to ste rekli u kampanji, nemojte to izneveriti danas. Mi vam kažemo vrlo jednostavnom odredbom – ukinite mogućnost da direktor bude neko ko je najmanje godinu dana pre konkursa bio na političkoj funkciji, i to će uništiti ambicije svih koji u politiku ulaze da bi se nalazili na mestima direktora javnih preduzeća i odatle o trošku građana širili svoj uticaj i uništavali, slobodno možemo reći, ovo društvo. Prosto, treba da pobedi najbolji. Ovaj zakon ne omogućava da pobedi najbolji. Ovaj zakon omogućava da se kako – tako zadrže sve one devijacije, koje su napravljene u desetinama godina iza nas. Dakle, nisu one ni posledica, ponoviću još jednom, ove vlade, ni prošle vlade, ni prethodne vlade, one su posledica jednog netransparentnog, nedemokratskog sistema, u kojima se ova zemlja razvijala u zadnjih 40 godina. Jedanput mora da se proseče. Ovo što nam je danas predloženo, ono je opasno iz dva razloga. Prvi je da taj problem rešava, kao što sam rekao i drugi je što se pokušava stvoriti iluzija da bolje od ovoga ne može. Mi vam kažemo – može. Usvojite amandmane, zabranite političarima da utiču na rad javnih preduzeća i za godinu dana rezultat će biti takav da će svako od nas biti ponosan što je član političke stranke. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Hteo bih da zahvalim na ovom izlaganju, iz dva razloga, prvi je što od ovih osam zakona, vi ste posvetili pažnju ovom jednom, što znači da, pretpostavljam, su ovi ostali zakoni dobri, a ovo drugo, moram da kažem da se ja sa većinom stvari koje vi govorite slažem apsolutno i nisam promenio svoje mišljenje koje sam iznosio u kampanji. Zalažem se i za depolitizaciju i za profesionalizaciju kompletne javne uprave, uključujući rad javnih preduzeća. Činjenica je da u Srbiji nema dovoljnog političkog konsenzusa, da se to totalno obavi u jednom kratkom periodu. Ne postoji potpuni politički konsenzus da se sve obavi odjednom i svuda, od Republike preko pokrajine, do lokala. Naravno, svaka partija ide na izbore i dobija podršku naroda u broju, tako građani podržavaju neki program. Mi smo dobili 300 hiljada glasova, sa tim glasovima imamo 16 poslanika u ovom parlamentu, to je otprilike neka proporcija u ovoj vladi. Mi smo apsolutno doneli, što se tiče naše stranke, odluku da niko ko je funkcioner političke stranke, ne može da učestvuje u radu javne uprave na profesionalnim mestima. Toga se striktno pridržavamo i evo, svi ovi ljudi ovde iza mene koji sede su profesionalci koji rade u ministarstvu. Jedino ova dva čoveka, dva državna sekretara su političari. Dakle, državni sekretari, ministri su političari, to je osnova u javnoj upravi, svi ostali, od pomoćnika ministara, preko načelnika, do direktora uprava, moraju biti profesionalci i mi se toga striktno držimo u našoj stranci i držaćemo se. Što se tiče javnih preduzeća, takođe se apsolutno slažem da funkcioner stranke ne treba da bude direktor javnog preduzeća, treba da se opredeli hoće li da se bavi političkim radom ili će da vodi preduzeće, zato smo i predložili da funkcioneri stranaka ne mogu da budu od dana stupanja na snagu ovog zakona direktori javnog preduzeća. Da li će sa ovim rigoroznijim predlogom da mu se ne da mogućnost da zamrzne funkciju ili da ne može godinu dana ranije da bude funkcioner stranke, ja bih to lično potpisao. Ne postoji apsolutniji konsenzus za to u okviru Vlade i ja to potpuno otvoreno i pošteno kažem. Vlada se ne sastoji samo od moje partije, Vlada je koaliciona. Ovo je bio maksimum koji smo mi mogli da napravimo sa jednim iskorakom napred, jer ako pročitate stari zakon, kao nebo i zemlja je razlika u ovom zakonu, a da li je ovaj zakon dostigao to nebo? Nije. Da li može da se unapredi? Može. Da bi se takav zakon unapredio, mi smo što se tiče profesionalnih kriterijuma za podnošenje izveštaja o radu, za korporatizaciju, zaista dostigli ozbiljne međunarodne standarde i tu nam je Svetska banka puno pomogla. Njihov je predlog, ponavljam još jednom, da se napravi izvršni odbor u velikim republičkim, javnim preduzećima, da se ne ide na lokalu tako, ali da republička preduzeća imaju izvršni odbor, kao što ga imaju i banke. To je njihov predlog, kažu da su to dobra iskustva, mi smo to predložili. Dakle, nije nikakva namera bila da sada to omogućava, ne znam, vi pominjete partijska zapošljavanja, jer bi kompletan sistem morao da počiva, da direktori javnih preduzeća moraju biti profesionalci, to ne znači da oni ne mogu biti članovi političke stranke. Moramo, u praksi se pokazalo, bilo je odličnih direktora javnih preduzeća koji jesu bili članovi političkih stranaka i bilo je katastrofalnih direktora koji su bili nestranački ljudi. Dakle, to nije garancija, stranačka pripadnost u tom smislu, ali mora postojati profesionalnost kao kriterijum i zato smo i naveli za Republikui za pokrajinu veoma stroge uslove za, uopšte, mogućnost konkurisanja. Lično, ozbiljno ću obratiti pažnju na mnoge od vaših amandmana, razgovaraću sa kolegama u Vladi. Mislim da resursi javnih preduzeća definitivno ne smeju da se koriste, ne samo u predizbornoj kampanji, nego uopšte, apsolutno se slažem sa vama, u političke svrhe. Takođe, nemam ništa protiv da skupštinski Odbor za finansije odlučuje o nezavisnom kandidatu, ali ću, prosto, moliti da to ne izazove sutra blokadu u postavljanju, kroz namernu opstrukciju, to je bojazan naša. Dakle, nemamo ništa protiv da skupštinski odbor dobije ulogu u imenovanju nezavisnog kandidata, ali da se to ne zloupotrebi, da se kroz opstrukciju, kada nemate dvotrećinsku većinu, niko ne imenuje, i onda nikada ne budu raspisani konkursi, jer onda je to obesmišljavanje zakona. Lično, to je meni veoma prihvatljivo. Druga stvar, ima jedna stvar oko koje se ne slažemo. Mislim da je važna i personalna odgovornost ministara koji postavljaju direktora javnih preduzeća, jer ako sve pustite komisiji, da izaberu direktora javnog preduzeća, i on radi u resoru koji je pod ingerencijom nekog ministra, evo recimo Ministarstvo energetike, nisu zadovoljni kako radi direktor EPS, teoretski samo, nevezano za ovu vladu, nego generalno, onda ispada da resorni ministar odgovara za sektor na koji ne može da utiče preko implementacije ključnog poslovanja u ključnom javnom preduzeću. Mislim da mora da postoji makar indirektna odgovornost ministra, da na kraju kada dobije od strane stručne komisije predlog tri kandidata, da ipak od ta tri koja su prošla u to finale, izabere nekoga zakoga smatra da je najbolji, jer inače moći će uvek da se zaklanja i da kaže – nisam ja kriv, komisija ga je izabrala. Često i te komisije, a to se i pokazalo u čak i nekim zemljama koje su išle na to, kada mogu da greše i da postavljaju ljude, da postanu država u državi, evo Slovenci su mi pričali – nemojte slučajno to da radite, mi smo to pokušali i to nam se obilo o glavu, vratili smo se na sistem da ipak na kraju ministar to može da radi. Mi smo se zaista puno konsultovali sa kolegama, makar iz regiona smo pričali direktno, a preko Svetske banke pokušali da prikupimo još neka dodatna međunarodna iskustva, tako da ni to nije garancija. Kada smo odlagali između toga, da li sama komisija da postavi direktore i onda Vlada nema ništa s tim, ili da ipak odgovornost preuzme ministar i sama Vlada, bolje je da tu ličnu odgovornost preuzme ministar, jer ako loše radi EPS, mora biti odgovoran u krajnjoj liniji i ministar energetike, ili ako loše radi "Železnica", mora biti odgovoran ministar saobraćaja. Govorim sasvim generalno ili za svako takvo preduzeće treba imati ličnu odgovornost. Ono što je velika promena na bolje u ovom zakonu, jeste javnost u radu. Makar će i opozicija i stručna javnost imati mogućnost, ja se slažem, sve što budemo mogli i ovo što ste rekli, stavljaćemo na veb sajt, to je pitanje samo punjenja baze podataka. Mislim da javnost rada je najbolja zaštita od neodgovornosti upravljanja u javnom preduzeću. Tako da, videli ste i sami da na lokalnom nivou primenjuje se Zakon o radu. Zašto? Zato, budimo pošteni, u svim partijama danas u Srbiji, kada govorimo o lokalnom nivou, bukvalno niko nije spreman da ide na kompletnu profesionalizaciju i depolitizaciju. Naša ideja je bila, ili ćemo imati stari zakon da se ništa ne promeni da sve ostane kako jeste, gde nema ni konkursa i postoji, ili ćemo napraviti makar korak, ajde da prvo u Republici vidimo kako funkcioniše, da ne mogu funkcioneri stranaka dabudu direktori, da u budućnosti to funkcioniše od momenta kada se ovaj zakon donese. Da vidimo da li će biti rezultata, ako bude rezultata primeniće se na lokalu. Da mene pitate, ja bih odmah to uveo i za lokal. Nema konsenzusa oko toga, nema političkog konsenzusa i zato je moje mišljenje bilo, zajedno sa kolegama iz koalicije, hajde da napravimo jedan poprilično veliki korak, svesni da on nije dovoljan da do kraja završimo i rešimo ovaj problem, nego da ne napravimo ni jedan. Zato apsolutno sam saglasan da treba činiti napore u društvu da se prvo, razvije svest o potrebi profesionalnog upravljanja kompletnim javnim sektorom uključujući i javna preduzeća.Imam volju da sve to uradim. Mnoge od stvari koje ste vi predložili su za mene vrlo prihvatljive i proučiću ih, verujem da ćemo neke od vaših amandmana sigurno prihvatiti.
Hvala. Prvo ću dati reč gospodinu Mileniću da replicira gospodinu Andriću, a onda gospodinu Andriću da replicira gospodinu Dinkiću. Izvolite gospodine Mileniću.
Povodom partijskih knjižica i eventualnog lova na veštice, želim da istaknem da poslanička grupa URS ne zagovara niti podržava ekstremnu, revolucionarnu maksimu Vladimira Iliča Lenjina prema kojoj, ako je drvo na jednu stranu iskrivljeno, ispravićemo ga tako što ćemo saviti na drugu. Čini nam se da je ta vrsta ekstremizma u prevazilaženju voluntarizma u preduzećima u javnom sektoru, nepoželjna u vidu zabrane kvalifikovanim licima koji su politički angažovani da se pojave i kao kandidati za rukovodeće i upravljačke funkcije. Taj ligorizam, naročito kada se kritika partokratije poprosti, onda dobija oblik da politički angažovanim građanima treba zabraniti rad u javnoj upravi ili rad u policiji, rad u sudstvu, rad u javnim preduzećima. Onda stvarno dolazite na ivicu diskriminacije politički angažovanih građana i što je još gore, zastupanja teze koja uopšte nije u javnom interesu. Javni je interes Srbije razvoj političkog pluralizma, razvoj demokratije i politička angažovanost građana. Ono što je sistemska borba protiv partokratije u javnim preduzećima, a to znači da treba sprečiti političke partije da uzurpiraju javni interes u javnom sektoru i to je sistemsko pitanje, a ne pitanje članstva ovog ili onog pojedinca. Ovaj Predlog zakona polazi od uverenja da je rad u prilog stručnosti, profesionalne potvrđenosti, obrazovanosti, upravo rad protiv napredovanja partijskog voluntarizma. Svi kriterijumi išli su u tom pravcu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Drago mi je da se ministar složio. To nas samo učvršćuje i u ovakvo čvrstom ubeđenju da smo u pravu. Moram da ukažem na jednu drugu stvar. Mislim da je vaša dužnost kao predlagača zakona, da onda kažete Srbiji i nama, pa preko nas građanima Srbije ko je protiv? Pustite nas da istražujemo motive i da vidimo zašto je neko protiv. Mislim da je obaveza nekoga ko se preuzeo tolike odgovornosti, da saopšti istinu u vezi sa tim. Pošto je pre vas, u četvrtak bio ovde gospodin Vučić odgovarajući na poslanička pitanja i on je takođe rekao da je i on misli da je moguć veći korak unapred. Sada nam kažete i vi. Za ove amandmane glasaće LDP, siguran sam DS, razgovaraćemo i sa kolegama iz DSS. To vam je ¾ većina u ovoj skupštini. Što se tiče funkcionera stranaka, oni mogu po ovom zakonu da budu direktori, tako da nemojte to ponavljati pošto mislim da nije tačno. Oni posle toga mogu da zamrznu funkciju. Unapred sam vam rekao da u našem nerazvijenom političkom sistemu, to što sam zamrznuo funkciju potpredsednika LDP, niti smanjuje moj uticaj, niti ne znam kako se proverava to. Ne znam ni kakva je to vrsta odluke, ako ja budem i dalje niko umesto mene ne može to da bude, ja ću biti kandidat na sledećim izborima. Čime je u tom zamrzavanju smanjen moj uticaj? Što se tiče odgovornosti ministra, mi se slažemo da ona treba da postoji oko ovog smenjivanja, za republička preduzeća. Po Predlogu ovog zakona, ministar može da smenjuje i direktore lokalnih preduzeća. To je ono što nam nije jasno. Kriterijumi za smenu su vrlo čudni. Oni npr. kažu – nepotpuna ili lažna izjava. Kako će ministar da ceni nešto što je neki direktor nekog malog lokalnog preduzeća rekao, negde 100 km daleko od mesta gde ministar radi i da li je to u ekstremnom slučaju, da li je to ako neki lokalni direktor uvredi nekog ministra.Znači da je to kazna za verbalni delikt. Nisu nam jasni ti kriterijumi i nije nam jasno zašto ministar snosi odgovornost za nešto što nije izabrao?
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Nenad Popović.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, poštovane kolege, pre svega hteo bih da kažem da u ovih osam zakona imaju dva zakona koja su trebala da se razmatraju odvojeno. To je zakon o kome je prethodni gospodin govorio, zakon o javnim preduzećima. Drugi je zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza i komercijalnih transakcija. Mislim da su ta dva zakona od izuzetne važnosti, jer jedan je za političku budućnost i odnos prema ekonomiji i javnim preduzećima u odnosu prema političkim partijama, a drugi zakono rokovima izmirenja obaveza je suštinski za ono što ste i vi rekli na početku, a to je ključni problem srpske privrede o čemu govorim svakodnevno. To je likvidnost. Što se tiče ovih zakona, malih izmena u Zakonu o privatizaciji i Fondu za razvoj, to su sasvim korektne izmene i nisu velike. Ovaj zakon o deviznom poslovanju moram da pohvalim, on je zaista dobar, daje potpuno nove mogućnosti čak i za nešto što do sad nije bilo toliko interesantno, ali i tu će se pojaviti neka nova radna mesta. Verovatno ih neće biti desetine hiljada, ali bar stotine ili neka hiljada će se sigurno pojaviti. Ono o čemu ću ja u ovom kratkom vremenu da govorim najviše je zakon o rokovima izmirenja obaveza u komercijalnim transakcijama, koji je zajedno sa zakonom o tzv. poreskoj amnestiji, zaista ključan za ključni problem Srbije, a to je likvidnost. Što se tiče zakona o poreskoj amnestiji, tu nemamo nikakvih ključnih primedbi. Smatram da je dobro da se omogući onima koji su trenutno u teškoj poziciji, da im se da mogućnost da plaćaju tekuće obaveze, a da im se ukoliko rade u tom roku od dve godine, omogući poreska amnestija. Samo moram da potvrdim da smo pre dve godine takav zakon predlagali ovde u Skupštini, mi iz DSS, vrlo sličan. Da se vratim na zakon o rokovima izmirenjanovčanih obaveza i komercijalnim transakcija. Smatram da zakon ima dobru nameru. Može da proizvede velike štete i zato vas na početku, gospodine ministre, pozivam ili da ga povučete pa da otvorimo jednu širu raspravu, ali dosta širu sa privrednicima, u parlamentu u Odboru, ili da usvojite one amandmane koji bi zaista mogli dosta da pomognu da zakon ima pozitivne efekte. Naravno, odlična je namera i to podržavam, da se uvede finansijska disciplina. Imate tu našu apsolutnu podršku, tu nema razgovora, samo kako da dođemo do toga? Predlažete odmah država 45 dana, privreda 60 dana. Smatram da je to moguće samo ukoliko bi se ispunila tri uslova u Srbiji danas. Prvi je da imamo odličnu likvidnost preduzeća u Srbiji, a nemamo je, da imamo rast privrede, nemamo ga i da imamo veoma efikasno pravosuđe, nemamo ga. Rekao bih da su ova tri elementa ključni da bi ovaj zakon odmah mogao da počne da se primenjuje ili, kako ste vi rekli, 31. marta 2014. godine. To je jedna ruka. Druga ruka ovog zakona je da je država najveći generator nelikvidnosti sa preko milijardu evra dugovanja privredi. Znači, bez rešavanja problema ovih dugovanja ne možemo da rešimo problem ovog prethodnog o čemu sam pričao. Siguran sam da imate neku zamisao da i ovaj problem dugovanja od jedne milijarde evra rešite u nekom sledećem periodu. Zato i ne razumem zašto nismo, ako govorimo o objedinjavanju zakona, objedinili taj zakon koji ćete verovatno predložiti, znajući vas, radim sa vama ovde već petu godinu. Verovatno ćete ga predložiti u februaru ili u martu. Zašto moramo danas, bez jedne šire rasprave, da donosimo zakon koji neće bez rešenja problema dugovanja države prema privredi, pomoći efikasnosti danas na tržištu. Danas je potpuno sve suprotno od ovoga što sam rekao. Niti imamo likvidnost, imamo potpunu nelikvidnost, nema rasta privrede, imamo pad privrede, u recesiji smo i nemamo efikasno pravosuđe, imamo pravosuđe koje je zatrpano predme-tima. Pitanje je koliko će dugo trebati vremena da ono takođe postane superefikasno. Ponoviću još jednom, namera je dobra. Put kako doći do rezultata je, po meni, danas, ako se krene ovako kako ste predložili, pogrešan. Ovim amandmanima i diskusijom ću pokušati da ga ispravim, da dođe na to što bi svi želeli da imamo danas u Srbiji. Ukoliko se krene u apsolutnu primenu, možemo da očekujemo nova otpuštanja, nova zatvaranja preduzeća i da dobijemo suprotan efekat nekada, da dođe do pogoršavanja likvidnosti. Imamo 32 hiljade preduzeća u Srbiji koja su prošlu godinu završila sa gubicima. U blokadi je 80 hiljada. Kada govorimo o državi, da li država treba da plaća u roku od 45 dana? Treba. Odlično, podržavamo. Kada govorimo o odnosu između privrednih subjekata, da li oni treba od sutra da plaćaju 60 dana, teoretski ću reći da je dobro, a u praksi možemo da imamo haos. Zato bih želeo da vam napomenem da su u proizvodnim ciklusima potpuno različiti proizvodni ciklusi u mašinogradnji, u hemijskoj industriji, u sektoru male privrede, u sektoru srednje privrede, različiti su u trgovini, različiti su u hemijskoj industriji, tako da imamo potpuno drugi ciklus obrta u poljoprivredi od nekog drugog ciklusa koji može da bude mnogo kraći. Zato bih rekao da nije lako, razumem i predlagača, da se paušalno donosi za sve grane industrije jedan sistem plaćanja. Takođe, zašto da se država meša u odnose prema preduzećima? Pokušaću sa nekoliko plastičnih primera da vam objasnim to. Ovo vam ne govorim kao političar, ocenjujemo jako dobru vašu nameru, ali se protivimo da se zakon donese na ovaj način kako je napisano. Glasaćemo protiv ukoliko se naši amandmani ne usvoje. Uzmite bankarske garancije. Ako jedno preduzeće da drugom preduzeću bankarsku garanciju da će u roku od šest meseci to platiti, preduzeće jednostavno uzme tu bankarsku garanciju, ode u banku, dobija kredit da se finansira za proizvodnju. Ili, ne mora uopšte da ide u banku, on ima sigurnost u plaćanju. Nekada bankarske garancije traju na velikim projektima i godinu, dve i tri. Postoje u industriji, pogotovo u mašinogradnji, projekti koji traju godinu ili dve. Evo, daću vam primer. Svetska banka kada finansira nekog, kada naša javna preduzeća uzimaju kredit od Svetske banke, uslovi kreditiranja koja dobijaju preduzeća, od javnog preduzeća privatna, su 10% avans, a 90% kada se završi posao. Taj posao može da traje šest meseci, osam meseci i godinu i po. To glavno preduzeće, recimo, generalni izvođač, treba svojim podizvođačima da plati u roku od 60 dana, a on će da se naplati tek kroz godinu dana. On to i može, ali s nekim može da se dogovori da mu plati kroz šest meseci ako mu je dao bankarsku garanciju. Ne vidim nijedan razlog da se ne omogući kada su garancije banaka uključene u proces, da se taj proces ne produži. Što se tiče aktivnosti, mogu da kažem da u tom slučaju ako se krene radikalno 60 dana odjednom, to može da izazove probleme. Kada sam analizirao razlog zbog koga ste predlagali ovaj zakon, video sam da postoji direktiva EU, da sve članice EU do 31. marta ispune ovaj isti uslov. Verujem da sam u pravu i molio bih da mi odgovorite. Došla je direktiva. Direktiva je za članice, a mi nismo članovi. Danas čak u ovom trenutku Slovenija i Hrvatska još uvek to nisu uradile. Uradiće, moraju da urade do 31. 12. Smatram da na ovaj način možemo da zaustavimo proces. Daću vam jedan jako dobar primer iz Rusije. Recimo, "Mekdonalds", jedna od najvećih svetskih kompanija, svojim dobavljačima, onima koji im isporučuju zemičke, neki im isporučuju meso itd, plaćao je šest meseci do godinu dana i nema problema, svi žele da rade sa "Mekdonaldsom", jer dobijaju bankarsku garanciju. Čak "Mekdonalds" ne daje bankarsku garanciju jer je siguran kupac i žele da rade sa njim. Ne treba im bankarska garancija, samo ugovor. Kompanija ode u banku, kad vidi banka da je kupac njihovog proizvoda "Mekdonalds" odmah im daju kredit za finansiranje proizvodnje sa minimalnim kamatama. To se zove "faktoring". Mislim da se to i u Srbiji danas primenjuje. Ne vidim nijedan razlog da se toliko mešamo u te odnose oko rokova. Ako već insistiramo na tome, odnosno vi insistirate, predložio bih nešto drugo, da biste došli do roka od 60 dana, mislim da je prekratak, kod preduzeća morate da stavite maksimalan rok od 90 dana, ali tako da sada od 31. marta, kada ste rešili da krenete u taj proces, krenete od 150 dana, da 31. marta 2013. godine bude 150 dana. Kada smanjite deficit 2014. godine 31. marta, da bude 120 dana, a kada smanjite na 1% 2015. godine, da bude 90 dana. Znači, razlika u ovome što ste vi predložili i što ja predlažem je samo postupnost. Mislim da je postpunost neophodna preduzećima i ljudima treba vremena da se naviknu. Kad su se privrednici malo udubili u ovo, sada su svi malo uplašeni. Verujte da su uplašeni. Dajte im mogućnost da sami regulišu svoje obaveze. Dajte rokove koji bi bili labaviji, kako bi postepeno mogli da uđu u ovaj sistem. Nema velike razlike između 60 dana, koji mogu da budu katastrofalni i 150 dana. Možete da modifikujete, a doći će na 90 dana kroz tri godine kako bude rasla ekonomska aktivnost, kako budemo imali efikasnije pravosuđe i kako bude dolazilo do poboljšanja likvidnosti. Što se tiče države, ponoviću, država mora da plaća svoje obaveze u roku koji se odredi. Ne sme više da bude generator nelikvidnosti, s tim da bih vam i ovde predložio nešto. Razgovarao sam sa nekoliko vrlo uspešnih predsednika opština u Srbiji i pitao sam ih šta misle. Oni takođe misle da treba da se uvedu rokovi plaćanja. Jedino što oni predlažu jeste da je 45 dana premali rok. Zašto je premali rok? Oni predlažu da bude 90 dana. U mom predlogu sam izašao da 31. marta 2013. godine bude 120 dana, da 2014. godine bude 90 dana i da 2015. godine, kada budete imali 1% deficita, bude 60 dana. Zašto? Jer naplata poreza nije ista svaki mesec. Nekada im se desi, pogotovo prvi kvartal, da dva, tri meseca skoro ništa ne naplate, a onda im grunu sve pare odjednom. Da bi mogli da ispune sve ono što potpisuju i da ne potpisuju neke gluposti koje posle ne ispunjavaju, njima je rok 90 dana optimalan. Mislim da je 45 dana zaista minimalno. Neće izvođačima radova, dobavljačima ništa značiti 45 ili 90. Njima je važna garancija da će oni pare da dobiju, a da li će ih dobiti kroz 45 ili 90, verujte mi, razlika nije ključna. Još jednom želim da kažem da je namera ovog zakona dobra, ali da mi ne možemo da se složimo sa ovim načinom, kako on treba da se izvrši. Zato predlažemo ili da se zakon povuče i da se još šire otvori rasprava, pa da se zajedno donosi zakon kada se bude donosio onaj zakon o rešavanju ovih milijardu evra koje država duguje privredi ili, druga varijanta, da se ovim amandmanima koje smo predložili on popravi i na taj način uvede u jedan postepeniji proces, kako bi preduzeća mogla da ga izdrže. Gospodine ministre, bojim se rezultata, da ćemo opet kroz tri ili šest meseci možda doći u situaciju da moramo da menjamo zakon. Vi ste jedan od najistaknutijih ministara u ovoj vladi i mislim da već sada možete da ocenite da neki amandmani koji su vrlo dobronamerni, a u interesu domaće privrede, mogu da budu prihvaćeni. Dodao bih na kraju još dve stvari, oko javnih preduzeća. Potpuno se slažemo da u javna preduzeća treba da se uvede red. Nije reč samo o tome da li će biti partijska ili nepartijska ličnost. Tu ima milion pitanja. Pitanje je kako efikasno da se upravlja javnim preduzećima? Koji su kriterijumi i kako će neko preduzeće čija je cena danas socijalna, a nije ekonomska i koje je gubitaš, sutra da da rezultat? Koji je to rezultat ako imamo socijalnu cenu? Moramo uvesti kriterijume. Koji su to kriterijumi? Da bi smo uveli svetske kriterijume, a oni su vrlo jasni i jednostavni, ne moramo da izmišljamo toplu vodu, ti kriterijumi postoje, pre svega mora da se uradi nekoliko stvari koje se tiču javnih preduzeća. Nešto je pokrenuto. Pre svega, mora da se uradi restrukturizacija. Posle restrukturizacije koja bi u sebi imala odvajanje neprofilnih delova, koja bi u sebi imala finansijsku restrukturizaciju i druge elemente, posle toga bi trebalo da dođe do korporatizacija, jer korporatizacija je vrlo važan element. U sledećem segmentu koji bi nekad možda doveo ili do efikasnog rada javnih preduzeća ili do delimične ili potpune privatizacije, u zavisnosti od toga šta je država, skupština odredila, koja su to ključna preduzeća koja se neće prodavati, a koja će se prodavati, koja će se delimično prodavati, a koja se uopšte neće uvesti u proces privatizacije. Mislim da su ti elementi takođe važni. Govoriću o njima mnogo više po amandmanima. Samo to da li je partijska ličnost ili nije partijska ličnost neće odrediti, jer ćemo svakako u nadzornom odboru imati većinu ljudi koji su partijski. Dalje, samo da dodam, komisija koja će da bira, ona je isto sastavljena od ljudi koji su članovi političkih partija. Na kraju, još jednom bih se vratio na Zakon o ograničenju rokova plaćanja. Mislim da on ima dosta elemenata koji bi morali da se promene. Srpska privreda je danas zaista u teškoj situaciji. Likvidnost je gora nego ikad. Ukoliko se prihvate ovi amandmani, mislim da sa prethodnim zakonom u kome se govorilo o delimičnoj finansijskoj amnestiji, ali i onome što je neophodno, a to je institucija koju smo samo pomenuli danas, jer se ne menja, a to je Fond za razvoj, u koji mora da se upumpa mnogo više sredstava, kako bi sa svojim likvidnim sredstvima, sa dugoročnim kreditima ili garancijama, ali pre svega dugoročnim kreditima, jer privredi su potrebni dugoročni krediti, očekujem, gospodine ministre, u sledećem periodu predlog je od vas na račun toga. Kreditima na rok čak do 10 godina sa grejs periodom od tri do četiri godine i sa veoma niskom kamatom, to je ono što je danas potrebno srpskoj privredi. Na kraju, mislim da je vrlo važno da kažemo da Srbija treba da se okrene sebi i da ne prihvatamo više nikakve uslove od EU, ma čega se oni ticali, jer u slučaju kada bi prihvatali sve ono što oni žele, verovatno bismo sutra postali kolonija. Zato, gospodine ministre, pozivam vas da prihvatite ove amandmane. Diskutovaćemo još, imaćemo vremena. Još jednom ponavljam, namera ovog zakona je dobra i kvalitetna, ali štete mogu da budu velike. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Evo, Zakon o ograničavanju rokova plaćanja je bio na javnoj raspravi. Bio sam lično prisutan na jednoj od tih javnih rasprava, održanoj u Privrednoj komori Srbije, gde je jedan deo privrednika kritikovao što smo dali čak 60 dana za plaćanje, npr. Dragoljub Vukadinović iz "Metalca" je insistirao da bude 45 dana. Znači, i najveći broj privrednika koji, da tako kažem, dobro posluju, su insistirali da rokovi budu što kraći. Sa druge strane, deo privrednika koji je u problemima je postavljao pitanja slična ovim vašim. Pokušaću sada da malo detaljnije objasnim logiku, da dam predlog rešenja za ovu slobodu ugovaranja između privatnog sektora za koji ste postavili opravdano pitanje. Dakle, najpre, kako imamo nameru da postignemo da od 31. marta država plaća na 45 dana? To je prvi preduslov. Slažem se sa vama da ne može to da se krene ako se ne izmire prethodni dugovi. Mi to imamo nameru da učinimo. Reći ću vam kako. Mi smo, kad smo pravili Zakon o budžetu za 2013. godinu paralelno vršili analizu šta to republika duguje i šta to pokrajna i lokal duguju prema privatnom sektoru. Došli smo do sledećih saznanja. Najpre, znate i sami, oko budžetskog deficita, to smo pričali, došli smo do saznanja da je najveći dug u zdravstvu, bolnice duguju 13 milijardi, Fond zdravstva još 13 milijardi, dakle, 26 milijardi se duguje u zdravstvu. Duguje se putnoj privredi i duguje se građevinskoj industriji. To su uglavnom dugovanja koja smo mogli da identifikujemo bez dugova javnih preduzeća u koja nemamo uvid. Međutim, bitno je da kažemo da se ovaj zakon primenjuje samo na nove transakcije. Dakle, ne tretira pitanje prošlosti, nema retroaktivnu primenu. Primenjuje se na fakture koje se budu dostavljale posle 31. marta sledeće godine, odnosno na neke poslove koje se zaključe od momenta donošenja zakona, pa do 31. marta. Ako su ugovorili veće rokove, vraća se automatski na ove rokove iz zakona, da ne bi bilo prevare u među periodu. Plan države je sledeći. Prema prvim preliminarnim podacima, za prvih 11 meseci ove godine ukupan budžetski deficit iznosi 161 milijardu dinara u republičkom budžetu. Kao što znate, rebalansom je bilo planirano 203 milijardi dinara. Više je nego očigledno da ćeSrbija imati niži budžetski deficit, nego što je planirano zbog većih prihoda od planiranih, što još jednom potvrđuje da smo išli sa dobrom projekcijom prihoda za sledeću godinu i zbog nižeg izvršavanja rashoda, nakon ukidanja sopstvenih prihoda različitim državnim organima i zbog nekog podbacivanja u rashodima na kapitalnim ulaganjima, koja se redovno dešavaju svake godine zbog onih problema da nije bilo do sada višegodišnjeg planiranja kapitalnih investicija, o čemu sam govorio. E, sada, budžetski deficit nema šanse da u decembru bude 42 milijarde, jasno je da ćemo imati bolji rezultat. Šta sada hoćemo da uradimo? Pošto smo obezbedili likvidnost države šest meseci unapred, hoćemo da neke od ovih dugova počistimo već do kraja ove godine, a neke na samompočetku sledeće godine. Dug zdravstva se pretvara u javni dug Republike i on će biti isplaćivan od sledeće godine u naredne tri godine. Znači 13 milijardi duguje bolnica, govorim o tome, ne o kompletnom zdravstvu. To će biti rešeno na taj način. Bolnice neće od 1. januara više ništa dugovati, 13 milijardi preuzima Republika da otplati, bez kamate, u naredne tri godine, na svaka tri meseca u proporcionalnim ratama. Ministarka zdravlja će detaljnije obrazložiti ovde u Skupštini ovaj predlog zakona za par dana. Dug Fonda, postepeno skraćujemo rokove plaćanja, sa sadašnji 200 dana na 150. To će biti skraćeno, bilo je planirano u sledećoj godini, a skratićemo ga do kraja ove godine. Fond ima preneta sredstva iz prethodnog perioda. Sada se radi rebalans u finansijskom planu Fonda i biće izvršeno skraćivanje plaćanja već do Nove godine na 150 dana, umesto u sledećoj godini, kako smo planirali. Dakle, idemo unapred, idemo brže nego što smo očekivali i planirali. Konačno, nije konačno, ima još dve stvari. Dugovi putarima, imali smo sastanke sa putarima, sa bankama, zabranićemo jednu situaciju koja je bila u prethodnom periodu, da Ministarstvo finansija nije uopšte obraćalo pažnju, a Ministarstvo saobraćaja zaključivalo ugovore gde se putarima plaća u roku od tri godine. Nema šanse da neko izgradi put i da čeka pare tri godine. To je nerealno. Jasno je da je to rađeno da bi neko, sa nižom cenom, dobio posao, a u suštini, niko živ ne može da izdrži tri godine da bude kreditiran i to je potpuno jasno. Šta se desilo? Ti putari, to su, uglavnom, privatne kompanije koje su radile auto-puteve ili puteve, su, pošto im država duguje i treba da im plati u naredne tri godine na rate, oni su prodali svoja potraživanja bankama, pa sada banke potražuju to od države. Verovatno su banke naplatile još neki diskont njima kada su preuzimala ta potraživanja i sada su, manje-više, ta preduzeća u teškoćama, pod blokadama banaka. Na primer, "Putevi Užice" su jedna od takvih preduzeća, koje je u nenormalnim problemima zbog toga. Šta smo mi onda uradili? Pozvali smo sve te bankare koji su kupili potraživanja, pozvali smo putare i napravili smo sledeću stvar. U buduće zabranjujemo da se tako radi, nema plaćanja u roku od tri godine, mora da se plaća baš prema situacijama, u roku od 45 dana. Država mora koliko para ima, toliko treba da se prostre. Ovo ćemo rešiti tako što ćemo suštinski izdati obveznice i namiriti taj dug bankama unapred za tri godine. Znači, ono što dospeva u ovoj, sledećoj, pa čak i u 2014. godini, to ćemo unapred da platimo. Zašto? Ne zbog banaka, nego što ćemo dići blokade "Putevima Užice", dići ćemo blokade putarima, da bi spasli privatni sektor u putarskoj industriji koji je sada u velikim problemima. Nisu to samo "Putevi Užice", ima tu i državnih firmi, na primer, firma "Planum", ali generalno, hoćemo na taj način to da odblokiramo. To će koštati nekih, samo ova operacija, čini mi se, oko 5,5 milijardi dinara, znaću tačne podatke sada, i to ćemo izvesti u decembru, sada, u ovom mesecu. Zakonom o budžetu je usvojen i plan izdavanja obveznica, odnosno garancija za narednu godinu, gde je ušla mogućnost da država emituje obveznice ka lokalnim samoupravama i pokrajini, za izmirivanje dugova za kapitalna ulaganja iz prethodnog perioda. Već sada u decembru ćemo doneti odluku na Vladi, da pozovemo lokalne samouprave i njihove poverioce da se izjasne, da li žele da im Vlada pomogne tako što bi, od 1. januara sledeće godine, emitovala obveznice koje bi se, preko lokalnih samouprava, prosledile njihovim poveriocima za kapitalna ulaganja, dakle, građevinarima, putarima ili ko god da je činio neke radove koji su od kapitalnog značaja. Lokalna samouprava bi dobila grejs period od 1. januara 2014. godine, da faktički vrati tu pozajmicu Republike i vraćala bi je u dve godine u jednakim mesečnim ratama, a garancija, odnosno obezbeđenje Republike bi bili transferi koje ima ka lokalnim samoupravama, tako da ni jedna lokalna samouprava ne bi mogla da na ovaj način dobije više od polovine godišnjeg transfera, a onda bi to otplaćivala u dve godine. To znači da mi faktički dajemo četvrtinu dvogodišnjeg transfera kao maksimalni iznos. Šta ćemo ovim postići? Prvo, lokalna samouprava sama treba da kaže hoće li ili neće. U pitanju je dobrovoljnost, nije nikakva obaveza. Poverilac opštine, odnosno grada mora da kaže – hoću obveznicu umesto para, ili neću. Te obveznice bi mogle da se prodaju na sekundarnom tržištu, što znači da, ako se naprave ugovori između poverioca i gradova i opština o poravnanju, mi prosleđujemo državnu, republičku obveznicu poveriocu, znači, građevinskoj firmi ili putaru, on tu obveznicu nosi u banku, naplaćuje se odmah i ima novac, dobija likvidnost, time upumpavamo likvidnost u sistem, lokalna samouprava ne troši tekuća sredstva za izmirenje duga nego dobija godinu dana grejs perioda i onda to otplaćuje u dve godine, naredne 2014. i 2015. godine, a Republika je osigurana, jer će pozajmica sigurno biti vraćena. Ako se ne vrati, obustaviće se u 2014, 2015. godini, taj deo transfera za taj iznos i na taj način se izmiruje dug. Dakle, opština dobrovoljno odlučuje o tome, odlučuju poverioci. Na taj način ćemo očistiti, ovo isto važi i za pokrajinu, ovo ćemo ponuditi i pokrajini i gradovima i opštinama. Na ovaj način ćemo omogućiti da se očiste svi glavni dugovi Republike, pokrajine i lokala pre 30. marta sledeće godine. Na taj način ćemo dovesti državne organe u finansijsku kondiciju, mogućnost da plaćaju obveznice na vreme, a razviti, u međuvremenu i mehanizam praćenja preko našeg Trezora. Imaćemo ozbiljan informacioni sistem gde ćemo pratiti preuzimane obaveze i izvršavanje obaveza. Znam da mnogi misle da ovo nije moguće, ali vrlo smo rešeni da napravimo šok terapiju i da napravimo veleobrt, što bi rekli, u ponašanju države, da iz faze potpunog javašluka, rekao bih, i neodgovornosti, gde je država najveći generator nelikvidnosti privrede, država postane najveći generator likvidnosti. Videćete, mislimo da ćemo uspeti u tome. Sada imamo i finansijskih sredstava, jer smo unapred obezbedili finansiranje države do sredine sledeće godine. Ovo sada možemo da izvedemo, a efekat je, mi de fakto pumpamo time novac privredi. Jer, sve ovo izmirivanje dugova, novac konačno dolazi privrednicima i oni mogu da, ili rešavaju neke svoje probleme, ili da pokreću proizvodnju, ili da zapošljavaju ljude. Što se tiče privatnog sektora, u diskusiji je snažan argument mogućnost slobode ugovaranja. Rekao sam šta je bio naš strah - mogućnost kod te slobode ugovaranja da može biti zloupotreba nekog dominantnog tržišnog položaja i da neko ko ima taj dominantan položaj, na neki način uceni onoga ko mu je poverilac, pa da mu prosto kaže – plaćam ti u roku od 500 dana, hoćeš, nećeš, ne moraš i ovaj mora da prihvati. U tom smislu smo bili na stanovištu da napravimo vrlo rigorozan zakon. Plašimo se da neodmerenim ublažavanjem bi od njega napravili šećernu vodicu. Ja to ne želim. Želim da ovo ostane radikalan zakon, ali smo spremni da damo jedan amandman, naravno, da ga predložimo skupštinskom Odboru za finansije, ako se većina složi, da ga usvojimo, koji bi u članu 3. Predloga zakona, posle stava 5, dodao još jedan stav 6. koji bi glasio – izuzetnost stava 1. ovog člana, ugovorom između privrednih subjekata, može se predvideti i duži rok od 60 dana, uz obavezu da dužnik, odnosno primalac isporučenih dobara, odnosno pruženih usluga, obezbedi plaćanje u ugovorenom roku, predajom poveriocu bankarske garancije koja sadrži klauzule, neopoziva, bezuslovna, naplativa, na prvi poziv bez prigovora, ili avalirane menice od strane banke, kao oblika obezbeđenja za naplatu duga. Drugim rečima, i vi ste pominjali bankarsku garanciju, da omogućimo da, ako se privatni sektor slobodno međusobno dogovori da im rok plaćanja bude 75 dana, ili 90, ili 120 i ako to prihvati poverilac, da bude obezbeđen ovim zakonom ili bankarskom garancijom, dakle, čvrstim i najčvršćim načinom obezbeđenja, ili menicom avaliranom od strane banke. Na taj način omogućavamo slobodu ugovaranja, ali štitimo poverioca da, ako je dužnik, kažem, u privilegovanoj tržišnoj poziciji, da ne može da ga izigra na kraju i da mu ne plati. Mislimo da bi tim amandmanom i tu poslednju dilemu, a koja je oko slobode ugovaranja u privatnom sektoru, rešili na najbolji mogući način. U svakom slučaju, mnogo smo razgovarali sa privrednicima o ovom zakonu. Verovatno ste u pravu, u prethodne dve godine privrednici su to tražili, misleći da to verovatno nikada neće dobiti, jer se pokazalo da je prethodna Vlada o tome pričala, a nikada to nije predložila. Ozbiljno smo shvatili taj problem. Shvatili smo ga, ne kao izolovani slučaj, nego kao deo problema koji, kao što ste i vi rekli, možemo jedino u kompletu rešiti u paketu sa finansijskom konsolidacijom države, čišćenjem dugova države, disciplinom države u plaćanju prema privatnom sektoru, a onda i uspostavljanjem reda u privatnom sektoru kroz odgovarajuće instrumente obezbeđenja za poverioca. Mislim da smo ovo uspeli da rešimo na najbolji mogući način, u datim okolnostima. Naravno, predstoji nam strašno naporan rad da ovo sprovedemo u praksi. Ima tu puno logistike koju treba da upotrebimo, ali kroz ovaj amandman koji bi, na neki način, dao tu mogućnost mislim da ćemo rešiti taj problem. Inače, samo jedno pojašnjenje, za investicione radove rokovi plaćanja su 45 dana od momenta prijema fakture po situaciji. To znači da su to kapitalna ulaganja, ali kada se ispostavi situacija, dinamikom kako je ugovoreno ugovorom, u roku od uspostavljanja situacije 45 dana će biti rok plaćanja. Na taj način je to rešeno.
Hvala. Gospodin Popović, pravo na repliku. (Janko Veselinović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Reč ima Janko Veselinović.
Poštovana predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika, član 107. Dovedeni smo opet u veoma nezgodnu situaciju. Na početku ove sednice narodni poslanik je predložio da se ovo vreme za raspravu poveća, tako što bi se ovih 10 zakona, koje smo dobili po hitnom postupku, moglo u jednom normalnom vremenu raspravljati. Opet imamo situaciju, kao što smo imali pre nekoliko dana i pre petnaestak dana, da većinu vremena koristi ministar Dinkić i da ćemo verovatno ovu raspravu večeras završiti u kasnim noćnim satima. Tako što će ministar na pet minuta diskusije odgovarati sa 15 minuta diskusije i ne samo to, nego što ne govori o temi o kojoj je reč. On govori o javašluku prethodne Vlade, o pitanjima koja su čisto populistička, koja nemaju nikakve veze sa tekstom ovih zakona. Molim vas, ovo nije činjenica koja je Poslovnikom striktno regulisana, ali na neki način, pošto ste iz iste partije kojoj pripada, to je sada pokret, a biće partija, da zamolite ministra da na neki način koristi vreme u meri koja bi bila razumna. Ovo šta radi nije razumna i dovodi nas u nezgodan položaj, u smislu da omalovažava Skupštinu i da omalovažava poslanike. Na ovaj način, ni ovo malo vremena što nam je ostalo neće imati nikakve svrhe. Hvala.
Hvala. Ne mogu da se složim sa vama, gospodine Veselinoviću. Ministar koristi pravo koje je utvrđeno članom 96. stav 1. alineje 1. Poslovnika. Reč ima gospodin Popović, pravo na repliku. (Snežana Stojanović Plavšić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Reč ima Snežana Stojanović Plavšić.
Pozivam se na narušavanje dostojanstva Skupštine, član 107. Još jednom smo imali primer zloupotrebe Poslovnika. Kako može narušavati dostojanstvo Narodne skupštine ministar koji je spreman da komunicira sa poslanicima i da uvek stoji ispred poslanika i objašnjava svoje zakone. Podsetiću vas da od svih zakona koje smo ovde u Skupštini doneli od formiranja nove Vlade 90% su zakoni koje je predložilo Ministarstvo finansija i privrede. To znači da se radi o veoma ozbiljnoj reformi čitavog društva, a pre svega u oblasti ekonomije, jer je ona najurgentnija u ovom trenutku. Sve vreme je ministar bio ovde i objašnjavao. Da ministar ne dolazi u Skupštinu, onda bi to bilo narušavanje dostojanstva Narodne skupštine. Ne može biti narušavanje dostojanstva Narodne skupštine, ako ministar polemiše, diskutuje i obrazlaže zakone poslanicima. Molim vas, da se o povredi Poslovnika staramo na taj način da dostojanstvo Narodne skupštine zaista bude zaštićeno, a dostojanstvo Skupštine jeste u tome da poslanici mogu da pitaju ministra. To je suština demokratskih procesa.
Hvala. Reč ima narodni poslanika Nenad Popović. Izvolite.
Gospodine ministre, drago mi je da ste prihvatili sugestiju oko bankarskih garancija. Time će zakon biti popravljen. Da bi bio potpuno popravljen, pozivam vas, imamo vremena… Što se tiče države, slažem se. Spreman sam da prihvatim vašu argumentaciju, jer ste mi izložili ono što sam i očekivao kako država hoće da reši onaj paralelni problem, a to što je ona generator ovih dugovanja i što ona ima dug od milijardu evra prema privrednicima. Istakao bih da razmislite o postepenom uvođenju do 60 dana za međuprivredne subjekte. Smatram da uvođenje 120, 150 dana nije nikakav problem. To daje odličnu podršku privredi, ali kažem da ako od jednom bude 60 dana, bojim se da štete mogu biti velike. Dodao bih još jednu stvar, a to je oko ovih kazni. To nisam uspeo da kažem, biće vremena oko amandmana. Ono u čemu se ne slažemo sa ovim zakonom jesu ove drakonske kazne prema rukovodiocima. Mislim da one treba da budu manje, jer će mnogi rukovodioci od straha, govorim vam o državnom delu, da ne naprave neku grešku, ako nisu sigurni u rokove, radije odustati od aktivnosti, nego da malo zakasne, jer su drakonske kazne po današnjim merilima. Sa druge strane, korist od tih kazni neće imati poverioci, nego će imati budžet. Smatram da ako je neko oštećen, oštećen je poverilac, a kazna se plaća u budžet. Mislim da je ključ da još jednom razmislite o ovom postepenom dolasku u roku od godinu, dve, tri…
Vreme. Gospodine Šormaz, pošto sam sada ušao u salu, recite mi po kom osnovu se javljate? (Dragan Šormaz, s mesta: Kao ovlašćeni predstavnik.) Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, paket od četiri predloga zakona koji je danas pred nama, tri izmene i dopune, je koherentan skup koji treba da omogući da se ostvare ciljevi nove ekonomske politike ove vlade i da se sistemski i na dugi rok reše problemi o kojima smo pričali u raspravi o budžetu. Rešenja ovih predloga zakona su na tragu najbolje prakse u EU i predstavljaju paket koji je, ne samo podrška budžetu, nego i svakom narednom budžetu, a predstavljaju značajno olakšanje za privredu. Najveću pažnju u ovom paketu posvetiću Zakonu o javnim preduzećima, ali je neophodno istaći sve prednosti i dobre strane koje nam ovaj paket donosi. Predlog zakona o zateznoj kamati jasno definiše zatezne kamate, kao i zadocnela plaćanja u dinarima i zadocnela plaćanja u strane valute. Ovim se suštinski privreda štiti od neodgovornih praksi pojedinih državnih organa, kao i proizvoljnog tumačenja zatezne kamate u odnosima između privrednih subjekata i privrednih subjekata i fizičkih lica. Jasno se ističe da se zatezna kamata ne može pripisivati glavnici. Po meni bolje rešenje bi bilo da je izmenjen zakon i dopuni Zakon o obligacionim odnosima, kao ključni privredno-sistemski zakon, ali i ovako se postiže željeni cilj. Zakon o rokovima plaćanja ima za cilj da poboljša likvidnost u privredi i uvodi pravilo kao slobodu ugovaranja plaćanja i limitiranja na 60 dana, a u posebnim slučajevima na 90 dana. Ovaj zakon uvodi ograničenje roka plaćanja za javni sektor. Taj rok je strožiji kada je dužnik iz privatnog sektora postavljajući taj rok do 2015. godine, taj rok na 45 dana, osim za RZZO gde je predviđen duplo duži rok. Ovim se uspostavlja jasan princip da je država faktor stabilnosti u sistemu i da za državu važe isti principi, odnosno stroži uslovi nego za privredu. Na taj način se pokazuje rešenost ove većine da okrene novu stranicu u vođenju fiskalne politike. Ono što je možda najbitnije u ovim zakonima, jeste da se uvodi načelo hitnosti i time se stvara osnova da se potraživanja mogu sudski naplatiti u rokovima koji su razumni za jednostavne dužničko-poverilačke odnose. Zakon o uslovnom otpisu kamata i mirovanje poreskog duga polazi od vrlo jasne težnje da se pruži prilika preduzećima koja imaju nagomilane obaveze prema državi da opstanu, ali pod uslovima da počnu da servisiraju novonastale obaveze. Ovaj zakon polazi od logične pretpostavke da je, u uslovima u kojima se nalazi srpska privreda, od esencijalnog značaja dati fiskalni stimulans preduzećima i uspostaviti zdrava poreska pravila igre. Zakon jasno definiše vreme mirovanja duga. Uvodi valverzaciju duga putem indeksacije potrošačkih cena umesto kamate, kako je bilo do sada. Naravno, ovo nije idealan zakon, jer suštinski nagrađuje ona preduzeća i preduzetnike koji nisu na vreme izmirivali svoje obaveze prema državi, ali istovremeno uvažava činjenicu da je vreme u kojem je taj dug nastao bilo specifično i da je gašenje preduzeća zbog poreskog duga bila loša praksa, ukoliko se taj dug može isplatiti kroz ovaj svojevrsni poreski reprogram. Naravno, na tragu likvidnosti su i izmene i dopune Zakona o Fondu za razvoj. One stvaraju sistemske uslove da se kroz garancije Republike Srbije snize rizici i rezervisanja vezana za kredite koje dobijaju garancijama. Ovo je ne samo put ka obezbeđenju i jeftinijeg finansiranja, nego put kojim odgovorna država stavlja svoje firme u ravnopravan položaj na međunarodnom tržištu, gde su mnogi poslovi u prošlosti izgubljeni zbog jakog sistema garancija koje su imali konkurenti srpskih firmi, imali su podršku od svojih država. Dobro je što se ovim otklanja i potreba za stalnim izmenama zakona koje su u dosadašnjim rešenjima bile, ukoliko dolazi do izmene Zakona o ministarstvima. Izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji pomiruju se dve stvari, težnja za uspešnim restrukturiranjem preduzeća i pravo poverilaca na naplatu potraživanja od tih preduzeća. Oročavanjem roka na 30. jun 2014. godine ostavlja se prostor od godinu i po dana da se restrukturiranja uspešno izvrše, a sa druge strane poverioci imaju mogućnost da planiraju svoje tokove i gotovine. Ova izmena i dopuna je nužan kompromis dva principa, jednake važnosti u ovom trenutku. Kao što sam rekao na samom početku, posebnu pažnju ću posvetiti Zakonu o javnim preduzećima. Ovaj zakon jasno definiše šta su javna preduzeća, koje su moguće forme i koje su delatnosti od opšteg interesa. Ovaj zakon smanjuje na minimum te delatnosti i svodi ih na one koje su uobičajene u EU. Jasno se ističe da je jedan od ciljeva preduzeća sticanje dobiti, jer ova preduzeća treba da imaju mogućnost da finansiraju svoj rast i razvoj iz sopstvenih prihoda i da akcionarima, koji su u ovom slučaju građani Republike Srbije, omoguće da kroz budžet uživaju u plodovima svog specifičnog vlasništva. Bitna činjenica je da javno preduzeće za svoje obaveze odgovara svom svojom imovinom, kao i uvođenje da od pet članova nadzornog odbora jedan mora biti predstavnik zaposlenih, a drugi mora biti nezavisan član. Članovi nadzornog odbora moraju imati kvalifikacije koje im omogućuju da se bave onim što jeste njihov posao, a ne da budu, kao što je često bila praksa do sada, profesionalni primaoci naknada za prosto pojavljivanje i aminovanje nečega što je bilo na upravnom odboru. Jako je bitno što će u nadzornom odboru sedeti predstavnici zaposlenih, jer nam iskustvo pokazuje da su u mnogim javnim preduzećima predstavnici sindikata i zaposlenih bili ti koji su prvi ukazivali na potencijalne zloupotrebe i probleme u tim javnim preduzećima. Ono što posebno mogu da istaknem, jeste da se limitira broj izvršnih direktora i da oni neće imati svoje zamenike, što je predviđeno Zakonom o privrednim društvima. Dve vrlo bitne stvari vezane za ovaj zakon su da ova većina ispunjava obećanje o departizaciji i profesionalizaciji javnih preduzeća, ali kroz jasna zakonska rešenja, a ne kroz obećanje u štampi. Direktor ne može biti član organa stranke i bira se na javnom konkursu po zakonom utvrđenim uslovima. Međutim, kako ne bi bilo dobro da jedan zdrav princip upropastimo sitnim propustima, bar po našem mišljenju, moramo istaći nekoliko problema koji se javljaju u ovoj oblasti, koja će s pravom biti pod budnim okom javnosti. Rešenje koje je potencijalno loše je što se insistira na sedam godina tehničkog iskustva u delatnosti koju obavlja javno preduzeće, jer to specifično iskustvo nije nikakva garancija menadžerskih stručnosti i mnogo je bolje da se zahteva da direktor ima određeni broj godina iskustva na menadžerskim poslovima. U skladu sa tim, mi smo i podneli jedan amandman. Naravno, ako bude prostora možda i za neke izmene, dopune ili korekciju, da nađemo neko rešenje koje će biti u skladu sa onim što zastupamo. Top menadžer ponajmanje treba da ima tehničke stručnosti, već konceptualne stručnosti, gde tehnički fokus može biti prepreka, a nedostatak menadžerske stručnosti i iskustva je veliki nedostatak. Ključni zadatak top menadžera nije da zna tehničke karakteristike, procese i inženjerske aspekte, jer da je tako, najbolji top menadžeri bili bi upravo profesionalci u svojim tehničkim oblastima. Kao što znamo, u praksi nije tako. Dobar top menadžer mora da zna proces strateškog planiranja, da zna da upravlja svim "stej holderima", da izvlači informacije iz dokumenata upravljačkog računovodstva, da organizuje tim saradnika, da motiviše i inspiriše zaposlene i da zna da pregovara i komunicira. Kompetencije top menadžera jesu one kompetencije koje se uče na visokim vrhunskim poslovnim školama i dobro se zna šta su oni. Bitno je iskustvo na top menadžerskim poslovima, a ne iskustvo u struci. Voren Bafet bi bio diskvalifikovan kada bi konkurisao za većinu javnih preduzeća. Bil Gejts ne bi mogao da bude direktor namenske industrije Srbije, a Majkl Dejl ne bi mogao da bude direktor Zavoda za udžbenike, po ovim kriterijumima. Vodeća imena domaćeg biznisa bila bi neodgovarajući kandidati za većinu javnih preduzeća. To jednostavno nije dobro definisan kriterijum, da se lišavamo mogućnosti da privučemo najbolje, a mi želimo da naša javna preduzeća zaista budu ponos Srbije, motori razvoja i da karijera u njima bude prestižna. Tehnički kriterijum se može ostaviti u znatno blažoj formi, a ona može da iznosi sedam godina i ne mora da iznosi sedam godina, ali je bitno da se zahteva sedam godina na top menadžerskim pozicijama. Formulacije za stimulaciju kada su direktori u pitanju ne mogu biti utvrđene kao učešće u dobiti, jer ostavlja proces za nedoumice oko daljeg tumačenja. Nakade za performanse se, po pravilu, u svim preduzećima vezuju za profit tog istog preduzeća. Javno preduzeće, kao što sam već rekao, ima profit kao jedan od ciljeva uz isticanje da je upotreba profita specifična. Ako ćemo meriti performanse generalnog direktora, profit je superioran pokazatelj, ali jedini način da se nagrade vežu za profitne učinke je vezivanje stimulacija za ostvareni profit, što je implicitno isto što i učešće u samoj dobiti. Kao što je svima poznato, nisu sva javna preduzeća u istoj situaciji i ne mogu se odrediti na profitu bazirani stimulansi za sva javna preduzeća. Ali, ako se želi da javna preduzeća konačno postanu preduzeća, a ne kombinacija javnih preduzeća i socijalnih i neformalnih socijalnih ustanova, kako je to bilo do sada, onda se mora preći taj korak i shvatiti da dobre profitne performanse javnih preduzeća ne isključuju da se to preduzeće uspešno stara o opštem interesu, posebno ako posluju delatnosti gde to samo preduzeće ima konkurenciju. Bilo bi jako dobro da se pokrene i rasprava o profilu ljudi koji će sedeti u komisijama za imenovanje. Nama su potrebni dobri menadžeri i potrebno je da komisije budu proaktivne, a ne samo nepristrasne i analitične u sprovođenju konkursa. Potrebno je dobro razmisliti o tome da se iskustva iz menadžmenta, ljudskih resursa najvećih svetskih firmi primene od strane Komisije za imenovanje i da u njima sede vrhunski menadžeri ljudskih resursa. Primedba da ova Vlada postavlja rukovodioce javnih preduzeća i da je to izvrgavanje ruglu ideje departizacije je jedna notorna besmislica. Ako polazimo od pretpostavke da treba da postoje javna preduzeća u vlasništvu države bilo Republike, AP ili lokalne samouprave onda ta preduzeća moraju nekome da odgovaraju za svoje poslovanje i za svoj rad, a taj neki su vlasnici, odnosno predstavnici vlasti koji su u ovom slučaju građani Srbije. Ne vidim a voleo bih da me neko prosvetli, gde je logika u tome da direktore javnih preduzeća treba da bira neko ko nije predstavnik vlasnika. Šta će te ljude da motiviše, da rade dobro i ko treba da izabere te ljude? Da li će partija A ili partija B polagati račune za rad javnih preduzeća građanima bez da ima mogućnosti da nadgleda proces upravljanja samim tim preduzećima. U čemu je uopšte odgovornost bilo koje partije za rad javnih preduzeća u kome nije, niti postavlja menadžment niti može da ga smeni? Meni ovo uopšte liči samo na uvođenje, na pokušaj uvođenja i predloga uvođenja novog samoupravljanja sa primesama loših praksi u EU koje uopšte nije neophodno primeniti u Srbiji. Gde se u praksi u Srbiji pokazala superiornost nezavisnih tela od takođe postavljenih eksperata? Samo nemojte da mi kažete da dve laste čine superiornost. Jedno je savetovati, ukazivati jer tu nemate odgovornost da budete više od aktivnog, glasnog govornika koji štiti svoje interese na modelima na kojima počiva naša zajednica kroz raspoložive pravne mehanizme. Ali, sasvim je drugo kada u svojim rukama imate sudbinu preduzeća čija se imovina meri u gotovo deset milijardi evra. Političke stranke jesu predstavnici građana. Mi smo ponosni što predstavljamo deo građana Srbije koji su prepoznali našu politiku i mi ćemo uvek demokratski u okviru svojih organizacija raspravljati o rezultatima svakog od ljudi koji su dobili podršku kao najkvalifikovaniji na predstojećim javnim konkursima. Za razliku od nekih drugih stranaka koje drže lekciju o demokratiji mi nemamo problem da imamo drugačija mišljenja u stranci. Nama se članstvo ni rukovodstvo ne osipa, mi stojimo na istom procentu podrške već godinama i to mnogo govori o tome da vapaj za modernim samo pravljenjem prava i ideja, jer je to jasno preuzimanje odgovornosti. Ako ćemo već umesto javnog nadmetanja u kome pobeđuju najbolji i gde najbolji ne sme biti član organa stranke, ići na potpuno istiskivanje direktno izabranih predstavnika naroda, zašto onda ne bismo privatizovali sva javna preduzeća i završili sa tim procesom za svagda. To bi bilo manje smešno od ovoga što se predlaže, mislim što neki predlažu. Preći ću na Zakon o deviznom poslovanju. Zakon o deviznom poslovanju nudi izmene koje omogućavaju veću slobodu deviznog plaćanja, ali kao i sve izmene ima i određene zamke, po meni, po onome što smo mi zaključili. Član 16. menja član 23. i stvara mogućnost za legalno izvlačenje kapitala iz zemlje bez evidencije, bez kontrole i bez poreza. Privredno društvo u gubitku može da proda imovinu i da novac pozajmi zavisnom preduzeću u inostranstvu, a da posle toga proglasi kredit nenaplativim i to legalno bez ikakve kontrole, potencijalne prevencije i ranog otkrivanja zloupotrebe. Kako u Srbiji ima značajan broj firmi koje imaju takve tendencije jer su dobile nesolidne vlasnike kroz ovakve procese privatizacije koji su vođene u prošlosti, odnosno kako je očigledno da postoje firme koje imaju interes da imaju loše bilanse firme, a izvrsne bilanse lične samih vlasnika, ova izmena može poništiti nastojanja da se prekinu prakse poslovanja preko "of šor" zona i druge loše prakse. Što se tiče izmene i dopune Zakona o osiguranju on je tehničke prirode i suštinske reforme u oblasti osiguranja tek treba da nastupe donošenjem novog Zakona o osiguranju. U najkraćem, mislim da smo na dobrom putu, ova većina ispunjava ona obećanja u praksi, a ne u elektronskim i pisanim medijima. Zahvaljujem vam se.
Reč ima gospodin Đurić, po Poslovniku.
Nekoliko neistina je izneo gospodin Radenković. Član 106. Poslovnika i time ste počeli gospodine Radenkoviću da Predlog zakona o javnim preduzećima ide za najboljom praksom zemalja EU. Moram da vas podsetim da naši predlozi zakona od pre nekoliko godina imaju na kraju nešto što se zove obrazac izjave …
Gospodine Đuriću, ali kada tražite povredu Poslovnika vi znate da se ona odnosi na predsednika Narodne skupštine. Vi u svom obrazloženju povrede faktički više replicirate gospodinu Radenkoviću.
U redu mogu vama da se obratim. Vi niste opomenuli gospodina Radenkovića kada je rekao da je zakon u potpunosti usklađen sa propisima zemalja EU pošto se na kraju zakona, a vi ste taj zakon pregledali, vaša zakonska obaveza, obaveza po Poslovniku jeste da gledate da li zakon ispunjava sve uslove i on ima obrazac izjave usklađenosti propisa sa propisima EU. Taj obrazac je potpuno prazan u slučaju Zakona o javnim preduzećima, osim dve stavke. Ima prevod i to prilično loš naslova zakona na engleski jezik i ima odgovor na pitanje da li je propis preveden na neki službeni jezik EU i odgovor je ne. Dakle, nisam siguran kako se iz ovoga zaključuje da je zakon u svemu usklađen sa propisima EU, a iz ostatka vašeg izlaganja se vrlo jasno da zaključiti da ni vi sami ne mislite tako, pošto ste izneli najmanje desetak primedbi na sam predlog zakona.
Replika gospodina Andrića.
Mislim ovako. Idemo sada korak po korak, a kako teče rasprava doći ćemo gospodine Dinkiću do toga zbog koga ne možete. Evo, SPS je jedan zbog koga ne može da se izvrši departizacija. Mi u tome vidimo dva problema. Jedan za nas manji je što time kršite svoje izborno obećanje, ali na to smo već navikli. Vi ste rekli i ne MMF, pa sad jurite MMF. Isto tako je i predsednik vaše stranke potpisao dokument koji je nudila jedna dnevna novina, a koji se odnosi na departizaciju protiv koje ste sada. To nije na nama, za to će vas kazniti birači, osim ako im ne objasnite drugačije. Ono što je naša dužnost kao opozicije to je da kažemo da ste govorili neistine u predizbornoj kampanji. Ono što je druga stvar to je što vi ne razumete suštinski u čemu se mi razlikujemo. To je problem. Kada vi govorite o idealnom menadžeru, vi tražite od opozicije i građana Srbije vama da veruju, a vi ste izabrali Milana Krkobabića da vodi Poštu. To je kada birate prema onome kako vi mislite da je neko stručan, da je divan, da je pametan. Mi vam kažemo da je to loše. Videćete po rezultatima rada Pošte, on nije kvalifikovan. Ne znam da li je slao pisma, pričao fiksnim telefonom, plaćao račun u Pošti, ali toga ne kvalifikuje da obavlja tu funkciju. Mi mislimo da je on na toj funkciji se našao tako što ste vi ucenjivali Vladu da se on nađe, a ne zato što je postojao nekakav konkurs na kome su se ljudi prijavili pa je on pobedio. Takođe mislimo i da se neko prijavio na taj konkurs ne bi imao nikakvu šansu zato što je cena ili jačina ucene koju ima jedna od stranaka u koaliciji jača od onog što je intencija ili bar navedena intencija ovoga zakona. Vama lično, nemojte govoriti da funkcioneri stranaka po ovom predlogu ne mogu biti direktori, to nije tačno. Po ovom predlogu mogu da budu funkcioneri stranaka direktori javnih preduzeća.
Da li se neko javlja po Poslovniku? Izvolite gospodine Petronijeviću.
Poštovani predsedavajući, želim da upozorim da vi kršite Poslovnik kao predsedavajući i ne sprovodite član 27. Poslovnika koji vas obavezuje da se starate o primeni Poslovnika. U zadnje vreme ovde je uveden jedan nov metod koji nigde nije legalizovan, nigde nije uvedeno pravilo kako se to sprovodi, a to je polemika. Nemam ništa protiv polemike, to je dobra stvar, ali dajte da je uredimo, da znamo kad, kako, ko polemiše itd, šta se događa. Vi kršite Poslovnik onog momenta kada se neko javi po Poslovniku ili vam kaže broj člana ili vam ne kaže, a onda uđe u polemiku i počne priču sasvim drugu. Ja vas molim, dok ne uvedemo pravila, jer ako se ne slažemo sa nekim i ja se ne slažem sve što kaže neko drugi, onda to znači da bi stalno trebalo da se javlja i samo kažem, molim vas, broj 106. ili 107. i onda ispričam drugu priču. Molim vas, to je jedno stanje koje nije dobro za Skupštinu i molim vas da direktno primenjujete Poslovnik, a kada budemo regulisali pravila polemike, onda ćemo se tako i ponašati, inače ovako možemo da napravimo pijacu iz Skupštine, izvinjavam se pijacama. Molim vas da poštujete Poslovnik.
Molim vas da se na takav način ne obraćate i ne govorite o radu parlamenta, jer parlament nije pijaca i nikada se neću složiti sa tim da smo pijaca, jer tako unižavamo dostojanstvo svih nas. Što se tiče kršenja Poslovnika, ono se nekada dešava, a o tome će odlučiti u danu Skupština da li se dešava ili se ne dešava, ali većina poslanika ove skupštine zna šta su odredbe Poslovnika i ja se trudimda sprovedem, naravno, dozvoljavajući narodnim poslanicima da obrazlože na šta imaju pravo u roku od dva minuta, zašto smatraju da se povreda Poslovnika dogodila. Ne mogu nijednom narodnom poslaniku uskratiti pravo da na svoj način obrazloži zašto je nastala povreda Poslovnika, pri čemu sam i narodnog poslanika koji je bio govornik pre vas upozorio, kada sam smatrao da se obraća drugom narodnom poslaniku i da treba, o povredi Poslovnika, ukaže predsedniku Narodne skupštine, kao što ste vi to učinili. Ne smatram da je do povrede došlo, ali imate pravo u danu za glasanje, da se o tome izjašnjavamo. Narodna skupština će se izjasniti o tome. Reč ima gospođa Petrović.
Ja sam isto povreda Poslovnika, član 104. gospodin Đurić je direktno prozvao poslanika, narodnog poslanika Milana Krkobabića, koji jeste postavljen za direktora PTT Srbije. Ono što meni nije jasno, ovo nije prvi put da vi to postavljate kao pitanje. Ne znam na osnovu čega vi prosleđujete, procenjujete nečiju sposobnost. Gospodin Krkobabić ima 30 godina radnog staža, pre nego što je ušao u politiku, sa sve svojim rukovodećim funkcijama na kojima je bio i ja ne znam zašto je on vama stalno predmet. Mogli bi da pričamo i o vašoj stručnosti. Na osnovu čega ...
Sada moram i vas da upozorim, upozorio sam gospodina Đurića, sada upozoravam vam i vas, pošto se ipak ja staram o redu na ovoj sednici i molim vas da govorimo o Poslovniku ...
Ja samo htela da upozorim da je prosto prozvan gospodin Krkobabić koji nije prisutan, a ipak je član parlamenta.
Shvatio sam, ali vas takođe molim da i vi u tom procesu ne kršite Poslovnik. To stvarno neću dozvoliti nikome od narodnih poslanika da pokušaj javljanja po Poslovniku zloupotrebe za političku promociju na bilo koji način. Po povredi Poslovnika, gospodin Neđo Jovanović.
Gospodine predsedniče, ovde je očigledno do povrede Poslovnika od strane gospodine Andrića. Imajući u vidu da se javio za reč, a ada se nije pozvao na Poslovnik konkretno, na odredbu člana 103. stav 4. nije imalo mesta ni za repliku ...
Izvinjavam se gospodine Jovanoviću, da li vi znate da po Poslovniku, Poslovnik može da povredi samo predsednik Skupštine i ja ću vam dozvoliti da završite, ali samo vam ukazujem da će to sada izazvati opet reakcije koje će reći faktički da gospodin Andrić ne može da povredi Poslovnik, jer to nije po Poslovniku.
Ono što je pokušao gospodin Petronijević da objasni, očigledno nije bilo dovoljno jasno svima ovde. U polemiku se ušlo bez ikakvog razloga, tim pre što gospodin Andrić uopšte nije bio isprovociran bilo čime što je bilo iskazano u diskusiji gospodina Radenkovića, nije bilo ni jednog jedinog mesta da se pravi insinuacija, da je gospodin Radenković doveo u sumnju ceo zakon, zakon o kome je komentarisao jako afirmativno. Ono što je ukazao kao poslanik i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, ima potpuno i legitimno pravo da komentariše zakon na način kako ga je komentarisao. To ni u kom slučaju nije impliciralo i nije imalo mesta za izazivanje polemike u kojoj su stupili poslanici gospodin Andrić i gospodin Đurić.
Po Poslovniku, gospodin Đurić.
Član 27. mislim da ste ipak ozbiljno povredili Poslovnik, jer ste dozvolili gospođi Petrović da pominje moje ime i da tvrdi da sam ja pominjao gospodina Krkobabića, a ja ni jednom rečju nisam spomenuo gospodina Krkobabića. Morate da obezbedite da poslanici prate. Drugo, kad se već javila, mislim da čak pominjanje gospodina Krkobabića kao direktora Pošta nije dovoljan osnov da se jave poslanici PUPS jer se ovde upravo radi, jer gospodin Krkobabić je direktor Pošte, a jedini je problem što je istovremeno i visoki funkcioner stranke i narodni poslanik, pa u tom smislu dolazido zabune i preklapanja, to mi kritikujemo, ali molim vas da omogućite da poslanici ili pažljivo prate izlaganja drugih narodnih poslanika ili da kada pogrešno citiraju nečije reči, kada ih optužuju da su nekoga pominjali, da to prekinete odmah. Hvala.
Tako će i biti, ali i vi isto morate da znate kada pominjete gospodina Krkobabića, da je on član Narodne skupštine, da je narodni poslanik i da isto tako obraćanje i iznošenje kvalifikacija koje mogu biti protumačene kao uvredljive od strane poslaničke grupe PUPS, mogu da izazovu reakcije. Molim vas da i vi o tome vodite računa. Reč ima gospodin Andrić, po Poslovniku.
Član 104. pogrešno tumačenje onoga što sam rekao i sada kod tih tehničkih neverovatnih instrukcija ...
Izvinjavam se, čije je pogrešno tumačenje? Vi možete povredu Poslovnika reklamirati samo u odnosu na predsednika Narodne skupštine. To možete da tražite kao repliku.
Pogrešno tumačenje onoga što sam rekao, tražim od vas, a vi niste intervenisali.
Ja nisam tu da intervenišem pogrešno tumačenje, kako poslanici tumače jedni druge. Ne mogu da vam dozvolim, zato što se povreda Poslovnika, repliku možete da dobijete, ali posle gospodina Radenkovića koji je tražio prvi.
Prosto neverovatno da neko ko je bio u vlasti četiri godine u Beogradu i ko je ušao u vlast zalagajući se za departizaciju preduzeća, da je imao svoje političke direktore i članove stranaka i rukovodstvo iz svojih stranaka, i za takvu svoju politiku, danas u Beogradu ta stranka nije prešla cenzus. Mi smo zbog svoje politike, zbog svoje iskrenosti onako kako nam je bilo, zbog svog rada u prethodnom mandatu Vlade i u Beogradu, mi smo dobili duplo veći broj glasova i duplo veći broj poslanika danas sedi ovde u ovom parlamentu. Ja se zahvaljujem građanima, mi ih nikada nećemo izneveriti, ova politika koju mi vodimo je ispravna i ovo danas o čemu pričamo je iskrena depolitizacija i idemo ka tome i onome što smo obećavali i stojimo čvrsto iza toga. Ne bih da ulazim u detalje, a ako već hoćete, ko je bio direktor "Beograd puta"? Bio je član rukovodstva vaše stranke, ja ne znam da li nije tačno, ja imam da je član GO izvesni Milutin Štrbić, ne znamo kada je izabran, znači da je on zahvaljujući svom radu, kada god da je izabran, on je član GO LDP. To je besmisleno što vi pričate sada da se zalažete, zato što niste vi ti koji sedite u Vladi, jer inače, verovatno bi ovaj zakon podržavali isto onako od srca. I vaš šef odborničke grupe, tadašnje, LDP, danas nažalost nemate tu odborničku grupu u Beogradu, takva vam je bila politika, pa niste dobili dovoljan broj glasova i poverenje građana, kaže da je stranka bila za depolitizaciju, ali ne u smislu da direktori ne smeju biti članovi stranaka, već da se do najboljeg kandidata dođe kroz konkurenciju.
Reč ima gospodin Andrić, replika.
Replika, naravno. Prvo, nekoliko neistina ili manje-više sve što ste rekli je neistina. Gospodin Štrbić je postao član našeg GO pre 20 dana, zato što ste ga vi šutnuli čim više nije LDP bio u vlasti. On nikada nije bio član naše stranke, a mi smo vam predlagali i vi ste to tada prihvatili kao koalicioni partneri u vlasti, da imenujemo sve direktore javnih preduzeća kako da se simulira konkurs. Da li se sećate zašto? Zato što vaša prethodna vlada u kojoj ste takođe učestvovali, nije htela da donese zakon o javnim preduzećima na način na koji diskutujemo danas i nismo mogli mi da radimo nešto što je suprotno tadašnjem zakonu. Da vam kažem, nikada niko od funkcionera LDP, što će vama možda zvučati interesantno ili nemoguće, nije bio ni na jednom mestu niti u toj gradskoj vlasti, niti na bilo kom mestu u bilo kom javnom preduzeću i to je vrlo jednostavno proveriti, ukoliko ne želite da lažete. Ukoliko želite, to je drugo. Što se tiče toga, da li smo prešli cenzusili ne? Mi smo u Beogradu na ovom nivou, republičkom, dobili 10% više glasova nego prethodni put, uz 15% manju izlaznost na republičkom nivou. Cenu smo platili na lokalnom nivou, zato što smo podržali Vladu, vas i neke druge. Mi smo tu cenu platili, odgovorni su za to podneli ostavke, izabrano je novo rukovodstvo, vidimo se na izborima sledeći put. Što se tiče saveta, da vam kažem, mi nikada nećemo kao vi lagati da smo za nešto, da bi dobili rezultat na izborima, a kasnije kada postanemo vlast, raditi sve potpuno drugačije. Ja sam vas podsetio na dve sitne stvari, možemo i da pričamo o Kosovu, možemo da pričamo o čemu god hoćete, znači mi to nismo spremni da radimo i cena koju plaćamo za to je mala, zato što mirno spavam.
Hvala. Replika, gospodin Radenković. Izvolite.
Hvala predsedniče. Ne znam, ispada da je neko nas podržavao, mi dobili duplo više glasova, mi smo samo radili onako kako treba, neko verovatno nije nagrađen za svoj rad ili zato što je obmanjivao građane, jer od tada, šta da rečima članove LDP i rukovodstvo LDP, znači od dva do šest meseci ste obećavali depolitizaciju i Beograda i svega, borili ste se za to, niste ispunili. Ako ne ispunimo to do šest meseci, mi ćemo napustiti gradsku vlast. Ne znam šta vam je bio motiv ako već niste uspeli da sedite četiri godine i da uživate sve privilegije i imate svoje direktore u javnim preduzećima u Beogradu. Ako već idemo tako nisko, evo imate i kako je Uprava Beograda depolitizovana. Evo imamo Danka Runića, član glavnog odbora LDP, direktor Agencije za evropske integracije i saradnju sa udruženjima Grada Beograda. Znači, depolitizacija je do te mere da je izvesni gospodin samo pre nekoliko dana bio u kontraverznim, tako da to je depolitizacija preduzeća, evo čime se politizuje preduzeće LDP, tako da toliko o vašoj depolitizaciji, do koje mere ide.
Hvala. Reč ima gospodin Andrić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, prvo ste vi povredili Poslovnik zato što u Zakonu o javnim preduzećima nema nikakve veze sa nekakvom upravom u Beogradu. Drugo, taj čovek je takođe postao funkcioner LDP pre 20 dana, zato što postoji tendencija, kao što sam rekao pre 30 sekundi, da čim nema LDP u toj vlasti, sve se radi na silu i svi se direktori smenjuju koji nisu članovi vladajućih stranaka. To vi radite, što je konzistentno sa onim što radite ovde. Problem je što ste potpisali izjavu u kampanji, da ste za departizaciju, a sada posle izbora kažete da niste. Sa druge strane, vi pokazujete jednu sliku i to je vrlo ozbiljna stvar. Šta je poenta te vaše slike? Kakva je kontraverzna na toj slici? Niste objasnili. Da li je ta nošnja koja se nalazi na toj slici, jel ona nije deo naše države, po vašem mišljenju? Pa šta je kontraverzno u činjenici da se neko obukao u nju, šta je kontraverzno? Znate šta, vi možete da tvrdite da je LDP kriv za sve, baš nas briga u krajnjem slučaju, ali ne možete da tvrdite da niste prevarili koalicione partnere sa kojima ste danas, a sa njima ste danas tako što ste prevarili svoje bivše koalicione partnere, a da ne bi ovi današnji koalicioni partneri, tada bili na vlasti zato što su nosili bedževe i bili radikali, mi smo vam dali podršku. To licemerje danas, da nas za to optužujete, to je cena koju ćete plaćati, vi lično politički verujte, jer ste isto tako tu podršku od nas tražili kukajući i moleći, da damo podršku vama i DS prošli put. Danas zaboravljate sve to, iznosite laži da smo mi davali nekakve izjave o nekakvih šest meseci. Znate šta, to stvarno mnogo više govori o vama, nego o nama i na tome vam svaka čast, ali tako nešto krši sva pravila ovog parlamenta, gospodine predsedavajući, opet se vraćam i obraćam se vama. Ako pustite to, spremićemo se mi, nije nikakav problem.
Hvala. Gospodine Andriću, vi ste rekli da je povreda Poslovnika učinjena zato što izlaganje gospodina Radenkovića nije imalo veze sa zakonom, tako ste rekli, to je bila prva rečenica. Naći ću vam stenogram, pročitaću vam za 20 minuta šta ste rekli. Dakle, smatram da je gospodin Radenković govorio, znači imao je pravo na repliku, koja se odnosila na vaše prethodno izlaganje, koje je, da kažem, i jedno i drugo su se doticale pitanja dnevnog reda, ali su ušle više u polemiku. Reč ima gospodin Đurić po Poslovniku. Izvolite.
Mislim da ste sada zapravo prekršili Poslovnik, zbog toga što ste reagovali ovako na ono o čemu je govorio gospodin Andrić. Molim vas da ovezbedite da se smirimo u ovom parlamentu. Možemo o svemu da raspravljamo, 104, 27, 106. Znači, možemo da raspravljamo samo nemojte da dozvolite da nikada više neko u zemlji sa tako tragičnim iskustvima, nekome stavlja metu na leđa. Ovo što radi gospodin Radenković, kada govori o gospodinu Runiću, je upravo to. Ovo je samo na drugi način ponovljena fraza o Slavku Ćuruviji, koji priziva NATO bombe. Ova zemlja ima strašna iskustva sa takvim slučajevima, sa političkim nasiljem, vi ste sami pre nekoliko dana o tome govorili. Ne dozvolite nikome u ovom parlamentu, a pogotovo političkoj stranci koja je to radila i devedesetih godina, da tako nešto radi. Molim vas da to ne dozvolite.
Svakako bih zamolio sve narodne poslanike, s obzirom da je pred nama jedna ozbiljna tema i mislim da smo čuli, dozvolio sam raspravu koja je trajala već 30 minuta. Smatram da nakon ovog treba da se vratimo u potpunosti na rad i na dnevni red, odnosno na zakon koji je pred nama, pa bih ja vas, gospodine Radenkoviću zamolio da odustanete od tih 30 sekundi, mislim da bi i ta jedna rečenica mogla da izazove nove odgovore. Ako imam bilo kakav uticaj kod vas, molim vas odustanite, mislim da ta jedna replika nije značajna toliko koliko povratak na rad. Znači, ne odustajete? Izvolite.
Hvala predsedniče, nadam se da mi nećete uzeti za zlo što vas nisam poslušao, ipak ste predsednik Parlamenta. Za kraj, neću više da se javljam, nećemo da pričamo o poverenju, ponavljam ko koliko je ko kome dao. Ne daj božeda smo mi od vas nešto tražili, vi ste se sami ovde izjašnjavali da ćete glasati za sve evropske zakone i pomagali ste prethodnu vladajuću većinu, mi to od vas nismo tražili. Ko je to od vas tražio, to stvarno nas ne zanima. Nas niti napuštaju, daleko bilo, kucnuću u drvo, poslanici, niti nas napuštaju osnivači partije, niti nas napuštaju opštinski odbori, ne znamo čemu pričate. Nemojte da vašu odgovornost tražite u nekom drugom. Pustite nas da mi radimo, mi radimo u interesu građana. Građani su tu da kažu svoje, rekli su na prethodnim izborima, reći će na narednim i ja im se još jednom ovom prilikom zahvaljujem , a ne bih da pričam, biće prilike, pričaćemo o detaljima svačije politike, nemojte da sada otvaramo tu polemiku. Ovde je zakon na dnevnom redu, Zakon o javnim preduzećima i ostali set zakona, ovaj paket koji je na dnevnom redu. Molim vas u to ime, apelujem da se vratimo na dnevni red. Hvala.
Gospodine Andriću izvolite.
Ovako, naravno da ni meni ne pada na pamet da sa vama polemišemo o ponašanju političke stranke, osim u meri u kojoj kršite javni interes. Po mom dubokom uverenju, imenovanje Milana Krkobabića i vaše insistiranje na takvim rešenjima, duboko krši javni interes. Ako je vaša ideja … (Predsednik: Molim vas gospodine Andriću, vi znate da je gospodin Krkobabić, kao što smo već utvrdili tokom rasprave, narodni poslanik, molim vas, vaše pominjanje njegovog imena će uvek izazvati…) Gospodine Stefanoviću, vi ne možete očekivati od opozicije da imenuje te ljude koji … (Predsednik: Ne, imate pravo, naravno, da osobe koje s u javnim funkcijama pomenete, naravno da imate pravo i to vam niko ne može uskratiti, ali ja vas samo molim da ton u kome govorite o gospodinu Krkobabiću, bude primeren, ništa više.) Moj ton je posledica mog verovanja u njegove sposobnosti, trudiću se ali nekada je jače od mene, šta da radim. Prosto, nije moja namera, naravno, da uvredim gospodina Krkobabića, ali ono što ne može ostati uskraćeno u ovoj skupštini, to je naše pravo kao opozicija, da upozorimo na sve ono što je loše. Kada kao argument tome da je nešto loše, vi ne dajete argumente zašto je to dobro, nego sami, da kažem, koristite plodove od svoga rada, kao što je otimanje naših poslanika. Gospodine Radenkoviću, to je protivno svakom principu demokratije. Ako kupite naše poslanike i posle govorite da je to imalo veze sa nekom našom politikom, ne, to ima veze sa ličnim integritetom tog poslanika, a naša greška je utolika što se on nalazi kod nas na listi. Mi tu grešku prihvatamo i neće se ponoviti. Njegovo ponašanje ne može da bude kontraargument ako mi kažemo da je neko izabran na mesto jednog od najvećih javnih preduzeća u Srbiji, ne po svojim stručnim kapacitetima ili sposobnostima. (Predsednik: Vreme.) Prekidali ste me, ako mogu da završim.
Molim vas, dva minuta i 17 sekundi. Reč ima narodni poslanik Mira Petrović.
Moram da se javim kao ovlašćeni predstavnik partije Ujedinjenih penzionera Srbije. Gospodin Krkobabić je šef poslaničke grupe, između ostalog. Stvarno ne razumem i ne znam dokle ćemo da govorimo o njegovoj stručnosti. Volela bih kada bi mi neko objasnio šta je to što je po vama stručnost? Šta je to što će kvalifikovati gospodina Krkobabića, da bismo znali kada bude neki konkurs, da se prijavi. Jer, ako njegove kvalifikacije i njegovo 33-godišnje iskustvo, visokostručno obrazovanje, rukovođenje finansijskim kućama i bankama, drugi čovek grada Beograda četiri godine, a vi ste u to vreme bili isto tamo i znam imena ljudi koje ste postavili tamo koje neću sada spominjati, trebali biste vi, gospodine Andriću, da nam kažete šta je sporno u biografiji gospodina Krkobabića? Ljudi slušaju, da čujemo šta je to što je sporno. Njegova biografija je okačena od 2008. godine na sajtu grada Beograda, okačena trenutno i na PTT. Stalno ističete njegovu nestručnost. Pri tom, zaboravljate da niste ovde pozvani da procenjujete njegovu stručnost. Molila bih da pređemo na ono o čemu se govori.
Ja vas isto molim da se ne obraćate drugim narodnim poslanicima, jer to krši Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, po članu 106. stav 1. i članu 27. Nas uopšte ne interesuje ko je ili nije prešao cenzus u Beogradu. Uopšte nas ne interesuje gospodin Krkobabić. Uopšte nas ne zanimaju ove teme. Ovde raspravljamo o setu vrlo ozbiljnih zakona i želimo da o tome diskutujemo i naši poslanici uredno čekaju da dođu na red. Ovde se priča o svemu drugom, a to reguliše član 106, osim o tački dnevnog reda. Njihove međusobne odnose u prethodnom periodu, ko je koga prevario, ko je šta kome obećao, neka oni raspravljaju izvan ove sale. Kako su vladali, vidimo gde su nas doveli. Molim vas, gospodine predsedniče, da poštujete Poslovnik i da oduzimate reč kada se izađe izvan teme dnevnog reda. Inače, naša poslanička grupa će takođe vrlo rado, ako to bude praksa, da se uključi u dizanje Poslovnika i da raspravljamo one stvari koje nas ovde zanimaju a ne možemo, jer se držimo Poslovnika i dnevnog reda. Molim vas da od sada, inače ćemo se javljati po Poslovniku, se pridržavate tačke 106. i Poslovnika Narodne skupštine. Hvala.
Bez obzira koliko se suštinski slažem sa vama i već sam više puta uputio apele da se vratimo na dnevni red, kao što znate, Poslovnik Narodne skupštine onemogućava predsednika Narodne skupštine da uskrati nekom pravo da zatraži povredu Poslovnika. Svaki narodni poslanik može zatražiti povredu Poslovnika i moram da saslušam njegovo obrazloženje i u tom obrazloženju on može na kreativan način da kaže zbog čega smatra da sam prekršio Poslovnik. Više puta sam zamolio narodne poslanike i to činim i sada. Mislim da ići u krug, u krug, stalno ponavljanje neće ići u korist građana, pre svega, jer mislim da ljudi primećuju da stalno javljanje po povredama Poslovnika ne doprinosi popularnosti Narodne skupštine. Dalje ne bih ulazio, o tome svi treba da vodimo računa. Zato vas i molim da se vratimo na temu. Imali smo dovoljno vremena da raspravimo sve. Sada ću zamoliti gospodina Andrića i Đurića da odustanemo od ovoga. Molim vas, da bismo mogli da pređemo na dnevni red. Vi imate pravo, naravno. Moja je molba prema vama kao i prema gospodinu Radenkoviću. On nije hteo da me posluša. Vi imate pravo da tražite reč. Gospodin Đurić je bio prvi, izvolite.
Govoriću isključivo o zakonu o javnim preduzećima koji je danas centralna tačka dnevnog reda. Nisam pominjao gospodina Krkobabića, nisam pokrenuo tu raspravu, ali vi ste mi se izvinili zbog pogrešnog navođenja. Odnosno, izvinili ste se što ste spomenuli mene, niste se izvinili za onaj drugi deo kada ste spominjali moju biografiju. O tome se i radi. Spreman sam da svoju diplomu i svoju radnu knjižicu pokažem u svakom trenutku javnosti, a očigledno a gospodin Krkobabić nije. Druga razlika je što se nisam kandidovao za direktora javnog preduzeća i nikada to ne bih učinio. Bavim se politikom i poslanik sam u ovom parlamentu. O tome zašto, recimo, gospodin Krkobabić ne može da bude direktor preduzeća, govori zakon koji je predložila vaša Vlada i za koji ćete, pretpostavljam, glasati, a koji kaže da ima najmanje sedam godina radnog iskustva iz oblasti za čije obavljanje je osnovano javno preduzeće. Nisam siguran da gospodin Krkobabić to ima. Da nije član organa političke stranke. Vi ste sami rekli da se radi o potpredsedniku vaše stranke i šefu poslaničke grupe. To je jedina tačka nesporazuma među nama. Nismo bili lični ni u jednom trenutku, niti je bilo ko od nas cenio stručnost. Samo kažem da treba da postoji konkurs i da nije normalno da visoki funkcioneri stranaka budu direktori ili vršioci dužnosti direktora javnih preduzeća i niko to od ovih ljudi ovde, poslanika LDP ne bi želeo da bude. Mi mislimo da to nije normalno u demokratiji i u sistemu koji treba da se zasniva na bazičnim elementima otvorene tržišne uspešne privrede. Samo smo o tome govorili. Niko ništa lično nema protiv gospodina Krkobabića. Apsolutno me ne zanima.
Reč ima narodni poslanik Mira Petrović.
Ja se izvinjavam ponovo, ako nije bilo dovoljno ono izvinjenje od malo pre, što sam vas pogrešno navela, što sam posumnjala u vašu radnu biografiju. Sve što sam govorila bilo je upućeno gospodinu Andriću. Sa druge strane, zbilja ne znam koje radno iskustvo imate i jedan i drugi, sem političkog? Ne znam zašto je jače vaše političko iskustvo od radnog menadžerskog iskustva, koje je gospodin Krkobabić imao u proteklih 30 i kusur godina? Vi ste nas napadali, odnosno prozivali gospodina Krkobabića za njegovu biografiju i njegovu stručnost i u vreme dok nije došao nacrt zakona o javnim preduzećima, pa niste znali kakve će klauzule stajati u njemu. Niste znali da li će biti sedam godina ili ovo ili ono. Gospodin Krkobabić je javno izneo svoju biografiju 2008. godine, u trenutku kada je to bilo potrebno. Pokazao je svoje stručne sposobnosti. Ne znam šta je kod vas sporno, dajte, izbacite vaše biografije. Pitanje je da li biste znali da vodite neke firme. Možda je zato vaš izbor da se bavite samo politikom?
Nemojte, gospođo Petrović. To može biti uvredljivo. Stvarno moram da vas prekinem. Vi ste dali veoma tešku kvalifikaciju, upravo sam je čuo od vas. Gospodin Đurić je navodio da traži informaciju od vas. Vi ste rekli - možda ste nesposobni da vodite javno preduzeće. Znate, to je po meni uvredljiva kvalifikacija. To možda ne diskvalifikuje tu kvalifikaciju. Molim vas samo da svi vodimo računa o tome na koji način se obraćamo jedni drugima. Meni nije problem da ova rasprava traje na ovakav način. Mislim da je ovo problem za građane, za Narodnu skupštinu i problem je što zakoni za koje se zalažemo da budu što pre usvojeni, ne bivaju brzo usvojeni iz razloga što trošimo vreme ljudi. Ponovo vas molim da se vratimo na dnevni red u kome možemo da razgovaramo o onome što je na dnevnom redu i veoma važnoj temi za naše društvo. Dajem gospodinu Andriću pravo na odgovor. Izvolite.
Pokušaću ovom replikom da završim ovu polemiku i ukoliko ne bude uvreda, nećemo se dalje javljati. Verujemo da je duboko pogrešno da neko može da vodi neko javno preduzeće zato što se bavi politikom. Mislimo da činjenica da je neko potpredsednik stranke ili da je dobio neke glasove na izborima, ne daje za pravo političaru da vodi društveno ili javno preduzeće. U tome se razlikujemo. Ono što je meni čudno to je da očekujete od svih nas da volimo nekoga ko obavlja neku funkciju. Mi nismo to u stanju i zbog toga se vama izvinjavam ako to vređa vaša lična osećanja prema imenu i prezimenu koje smo pomenuli. Tačno je i u pravu ste, bili smo protiv i pre ovog nacrta zakona. Bićemo uvek protiv, ali to iz razloga koje sam danas pokušao da objasnim u svom dvadesetominutnom izlaganju o ovom zakonu. Spreman sam to da ponovim. To nema veze ni sa kakvom ličnošću. Mislim da je uplitanje politike u vođenje javnih preduzeća loše za društvo iz 1000 razloga. Neki od razloga su što se ne vodi interes o tom preduzeću, zato što je, ko god bio postavljen, loš vlasnik i što se resursi tih preduzeća, po pravilu, zloupotrebljavaju u izbornim kampanjama. Od takvog mišljenja nećemo odustati. Ono što je nama poslužilo kao ilustracija to je zahtev vašeg koalicionog partnera da imamo poverenje da ćete birati, i ako ne budu uslovi, nekoga ko je po vašem mišljenju stručan. Kažem vam da se oko toga nećemo složiti. Zbog toga mora da postoji jasan zakon i zbog toga, po našem mišljenju, niko ko je obavljao funkciju u periodu kraćem od godinu dana do izbora na mesto direktora ne može da se kvalifikuje za direktora. Pri tome ćemo ostati i nikakva svađa ovog tipa neće promeniti naš stav.
Hvala. Smatram da sam omogućio svima da na dovoljan broj replika ukažu na ono što su smatrali. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Gospodine predsedniče, slažem se sa vama što smo posle određenog vremena uspeli da se vratimo na temu. Za poslaničku grupu Nova Srbija je, posle Zakona o budžetu, ovaj set zakona u okviru treće tačke dnevnog reda ove sednice veoma važan za likvidnost privrede i za finansijsku disciplinu. O svakom od ovih zakona ću izreći po nekoliko rečenica, u smislu predloga i neophodnosti zbog čega smatram da treba da budu izglasani. Predlog zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama pokazuje rešenost države da se izbori sa stanjem u privredi, gde svako svakom duguje. Cilj ovog zakonskog predloga je da država bude primer za poštovanje rokova, umesto generator nelikvidnosti. Apsolutno se slažem da ovim zakonom treba da menjamo sistem u kome je postojao običaj da se obaveze preuzimaju bez plaćanja i da se dugovi gomilaju. U potpunosti podržavamo predlog da se rokovi plaćanja za privredu ograniče na 60 dana, a za državu do 45 dana, kao i kazne koje su predviđene zakonom za nepoštovanje rokova. Iako su mnoge kolege i sam ministar Dinkić rekli da je ovo šok terapija za našu privredu, od nekog reda moramo krenuti, jer je potpuno nedopustivo da rokovi naplate budu 129 dana u Srbiji i da smo zemlja koja ne samo da zbog toga zaostaje u odnosu na članice EU, nego smo duplo gori i od Crne Gore, BiH, Makedonije, zemalja u okruženju. Takođe, smatram da je vrlo važno što je EU odredila neki rok za mart 2011. godine, da postoji obaveza država članica EU da izvrše njenu implementaciju. Mi smo zemlja koja očekuje rok za počinjanje pregovora. Mislim da je ovo trenutak kada se neke stvari, loše poslovne navike, ukorenjene u našem privrednom ambijentu, konačno počnu da se menjaju, bez obzira što nemamo tu obavezu kao članica EU. Ono što me posebno raduje u okviru ovog zakona jeste činjenica da je i ovde prepoznata potreba da se stimuliše poljoprivreda, poljoprivredna proizvodnja. U članu 3. stav 6. kaže da se registrovana poljoprivredna gazdinstva, odnosno zemljoradničke zadruge izuzimaju od ove odredbe kada je u pitanju nabavka repromaterijala za obavljanje osnovne delatnosti. Posebno mi je drago što je prihvaćena sugestija u postupku javnog slušanja, da se ovaj rok još više skrati, na 45 dana. Novost u ovom zakonu predstavlja i odredba u članu 5. koji propisuje kaznu od 20 hiljada dinara za kašnjenja u plaćanju. Ova kazna je više nego simboličnog karaktera u odnosu na više milionske obaveze, ali smatram da je ovo takođe dobar potez. U članu 8. i 9. zakona uspostavljena je nadležnost Uprave za trezor, odnosno Ministarstva finansija nad vršenjem nadzora nad sprovođenjem ovog zakona. Takođe je izuzetno važno da odredba člana 10. predviđa da se sudski postupak izvršenja ne izmirenih novčanih obaveza vrši u primenu načela hitnosti postupanja. Na kraju, ostavljen je primeran rok od četiri meseca do početka primene ovog zakona, što smatram da je takođe korektno rešenje. Što se tiče Predloga zakona o uslovnom otpisu kamata i mirovanja poreskog duga, smatram da prvi treba da spreči gomilu dugova, a da će drugi rešavati stara dugovanja. U tom procesu država će kraćim rokom plaćanja i oprostom poreskih kamata učiniti taj prvi neophodan korak koji je vrlo važan za podsticaj privrede. Otpis kamata neće pomoći samo onima koji duguju, već i onima koji sa njima posluju. Sa stanovišta pravičnosti, treba imati u vidu da je veliki broj preduzetnika bio sprečen da ispunjava poreske obaveze zbog nemogućnosti da na vreme naplati svoja potraživanja. Ono što je vrlo važno što ovim zakonom predlagač menja u odnosu na prethodnu situaciju je ta cirkulacija novca kroz privredu, koja će omogućiti da država sačuva stabilnost i obezbedi finansiranje unapred za nekoliko meseci, a ne nedelju za nedeljom kako je to do sada bila praksa. Na taj način, svi oni koji rade u školama, bolnicama, sudovima ne moraju da strahuju da li će dobiti na vreme plate. Ono što je najvažnije u ovom zakonu, poslanička grupa NS smatra da se njima u stvari menja sistem koji je ranije omogućavao nedisciplinu države, a sada kroz izmirivanje starih dugova pravimo sistem da se ne prave novi dugovi i to je dobro. Ako u tome uspemo, slažem se sa ocenom Ministarstva finansija, pre svega ministra Dinkića, da ćemo imati najmanje 2% privredni rast u narednoj godini i da će to konačno osetiti i građani. Konačno, fiskalno rasterećenje preduzetnika bi trebalo da dovede do očuvanja radnih mesta, novog zapošljavanja, tj. do većeg ulaganja poslodavaca u sopstvenu osnovnu delatnost, a jedini problem kada je u pitanju Zakon o otpisu kamata jeste da su u neravnopravni položaj dovedeni oni koji su do sada redovno izmirivali svoje obaveze. Vi ste, gospodine Dinkiću, više puta do sada rekli da je to za vas moralna dilema, kako na neki način odvojiti one koje treba pohvaliti zbog otplata i redovnog izmirivanja svojih obaveza od onih koji to do sad nisu činili. Što se tiče Predloga zakona o javnim preduzećima, smatram da su sva naša preduzeća do sada bila javna, a da se uglavnom, čast izuzecima, radilo tajno, a ovaj predlog zakona bi trebalo da dovede do povećanja efikasnosti i transparentnosti njihovog rada. Najveći problem naših preduzeća su dugovi i korupcija i mislim da će ovaj zakon, pre svega postupkom za imenovanje direktora, koji je vrlo transparentan i javan, kao i članovima od 37. do 39. koji definišu situacije i razloge zbog kojih je moguće razrešiti direktore javnih preduzeća, u mnogome omogućiti da se na neki način smanji korupcija u ovim javnim preduzećima. Članovi 43. i 44. propisuju obavezu postojanja komisije za reviziju u javnim preduzećima, čiji je osnivač Republika Srbija, a naročito smatram da je važna odredba člana 53. koji propisuje obavezu javnih preduzeća da Ministarstvo finansija mesečno dostavlja izveštaj o rokovima izmirenja obaveza prema privrednim subjektima, a koji su utvrđeni drugim zakonom o kome danas raspravljamo i koji promoviše načela finansijske discipline i jednakosti položaja svih učesnika na tržištu. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, mislim da je veoma važno što se ovim zakonom precizira sastav upravnog odbora Fonda, koji će pre svega omogućiti da se u najkraćem mogućem roku obrade zahtevi privrednih subjekata za dodatnim finansiranjem. Bitna novina je i da Republika Srbija garantuje za garancije koje izdvaja Fond, ali pre svega mislim da je veoma važno što će ovaj zakon omogućiti lakši pristup bankarskim kreditima, kao i da se investitorima pre svega približi uloga Fonda za razvoj. Ovo su sve razlozi koji trenutno postoje i koji predstavljaju teškoće u dobijanju jeftinih kredita kod poslovnih banaka, a koje će ovaj zakon rešiti. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, složila bih se sa ministrom Dinkićem da je ovde vrlo važan rok ovaj 30. jun 2014. godine i da će ovim predlogom poverioci privrednih subjekata čija potraživanja nisu nimalo zanemarljiva i čija je likvidnost često ugrožena, kao posledica nemogućnosti naplate, moći da sa većim stepenom sigurnosti planiraju svoje dalje poslove, nego što je to bio slučaj do sada. Kada je u pitanju privatizacija, ne mogu a da ne spomenem da je zatečeno stanje po pitanju privatizacije katastrofalno, da je 80% privatizovanih preduzeća u postupku stečaja, da je svaki četvrti ugovor raskinut, a da ceh zbog toga plaćaju građani. Ako hoćemo da budemo ozbiljna demokratska država, ne smemo da dozvolimo da ostanu nekažnjeni počinioci krivičnih dela u privatizaciji. Zbog toga nastojanje ove Vlade, a pre svega potpredsednika Vučića, podržavamo, da prosto nastoje da se ne ispitaju samo ove 24 privatizacije koje traži EU, nego sve sporne, a kojih ima veoma mnogo. Predlog zakona o zateznoj kamati je nastao pre svega zbog odluke Ustavnog suda iz jula ove godine, kojom je ustanovljeno da je obračun kamate neustavan. Ovaj zakon o zateznoj kamati to rešava i u skladu je sa EU. Kao što sam rekla, ovi zakoni su vrlo važni prateći zakoni primene novog budžeta za 2013. godinu i poslanička grupa NS će u danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Hvala.
Hvala. Saglasno članu 27. i 87. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ću sada odrediti redovnu pauzu od jednog sata. Nastavljamo sa radom u 16,00 časova. Takođe, saglasno članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi do 18,00 časova. Hvala.
Nastavljamo sa radom. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SPO-DHSS će kroz stavove o ovoj grupaciji predloženih zakonskih rešenja pokazati da će ono što su rekli, ne samo na početku rada ove vlade, već što je naš politički stav od osnivanja naših političkih stranaka, da sve ono što je po našem mišljenju dobro rešenje, pre svega, dobro za građane Srbije, da ćemo bez ikakvih predrasuda podržavati, da sve ono što mislimo da nije dobro, nećemo podržati, ali i da ćemo ponuditi rešenje. U tom duhu će biti i moje današnje izlaganje. Što se tiče Zakona o uslovnom otpisu kamata i mirovanju poreskog duga, to je zakon koji nudi dobra rešenja, da u uslovima kako posluje, pre svega, u privatnom sektoru našeg društva, znamo da on nije dovoljno razvijen, da još uvek nema dovoljnu podršku institucije sistema da se razvije na način na koji posluje privatni sektor u zemljama EU, što nam je svima zajednički cilj. Mislimo da sa ovim rešenjem država neće biti ni na kakvom gubitku, jer će ona revalorizacijom osnovnog duga naplatiti, doduše, samo kroz rate, sve što potražuje od preduzeća, ali će preduzeća biti oslobođena skoro udvostručenih iznosa na ime kamata. To je nešto što je trebalo i ranije da dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Kažem, naša poslanička grupa će, bez ikakvih problema, takva rešenja podržavati. Što se tiče Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u privrednim transakcijama, to je rešenje koje je bolje u odnosu na postojeće stanje, rešenje koje teži da zavede finansijsku disciplinu. U analiziranju uzroka sadašnjeg stanja i sadašnjih međusobnih plaćanja, potraživanja itd, svi su se usaglasili, od gospodina ministra do poslanika, da je upravo država najgori poslodavac, da je država upravo najgori kočničar i to daje za pravo našoj poslaničkoj grupi, koja je, od osnivanja naših poslaničkih stranaka, tražila korenite promene društvenog, političkog i ekonomskog sistema. U našem ekonomskom sistemu takvih promena do dana današnjeg nije bilo, a i neka rešenja o kojima ću kasnije pričati, pokazuju da i u ovoj vladi nema dovoljno političke volje da se sa nekim radikalno boljim rešenjima uđe u naredni period i to je kod nas jednostavno tako. Svako onaj ko se ekstremno, u pozitivnom smislu, zalaže za bolja rešenja, biva vrlo brzo potisnut od većine koja tako ne misli. U tom delu u potpunosti razumem i poziciju gospodina Dinkića, koji je priznao pred narodnim poslanicima, što je hrabra izjava, poštena i korektna izjava, da bi i Zakon o javnim preduzećima drugačije izgledao, ali da nije bilo političke volje da on dobije onu formu za koju smo svi očekivali da će je imati i koja je potrebna. Što se tiče Zakona o deviznom poslovanju, bilo je prosto neverovatno, posebno u razgovoru sa stranim investitorima, da mi njima stalno objašnjavamo da se devizno poslovanje može samo obavljati preko poslovnih banaka. Njima to nikako nije išlo u glavu i ovo rešenje je elegantno i u duhu sa onim rešenjima kojima mi težimo. Što se tiče privatizacije preduzeća u restrukturiranju, dobro je da se na ovaj način probude preduzeća u restrukturiranju i organi koji njima upravljaju. Znamo i što se tiče Zakona o privatizaciji da je bilo dosta oročavanja procesa privatizacije, da su oni nebrojeno puta prolongirani, da ni u 2012. godini još uvek nemamo okončan proces privatizacije u mnogim bivšim društvenim preduzećima koji se trenutno nalaze u restrukturiranju, što je još jedan od pokazatelja onoga što sam na početku naše diskusije rekao, da su DHSS-SPO od svog osnivanja jurili u pozitivne promene, ali da su sve te vlade, posebno mislim na vlade posle 5. oktobra, imale dosta kalkulisanja u negativnom smislu. Nebrojano puta sam u ovom parlamentu, a to želim i danas da kažem, rekao da su prave i jedine reforme u našem sistemu posle 2000. godine obavljene u okviru bankarskog sektora, ali se i tu dolazi do onog zajedničkog zaključka s početka moje diskusije, da svuda tamo gde je država postavila organe upravljanja, svuda tamo gde je država imala ili većinsko ili deo učešća, pre svega, većinsko učešće u kapitalu tih banaka, te su banke upravo banke sa najkatastrofalnijim poslovanjem, banke sa najvećim stepenom korupcije, kriminala, banke sa najvećim stepenom javašluka i zbog toga mi svi koji se svakodnevno susrećemo sa građanima Srbije, građani Srbije kažu da kod nas države nema. Osnovno je pitanje za ovu vladu, ne sumnjam u namere – da li zaista želimo da snažimo institucije, da snažimo državu, da vratimo poverenje građana u državu? Čini mi se da nekih nagoveštaja ima, ali da neki nagoveštaji tu priču mogu i da devalviraju. Složili smo se svi na početku rada ove vlade da su naše institucije nedovoljno izgrađene, nedovoljno samostalne i da celokupni ambijent u kojem se nalazimo nije dobar. Čini mi se, to je ocena naše poslaničke grupe, da se i ovde dešava, što se tiče mnogih rešenja, jedan korak napred, drugi korak nazad. Ono što želim da kažem ministru Dinkiću, je da on slobodno može i on je ministar koji je došao ovde sa najviše nekih zakonskih predloga koji imaju, i to se prepoznaje, jasne namere da u pozitivnom smislu menjaju naše društvo. Uvek kada budete došli sa nekim pozitivnim rešenjima, kao što je bilo prošli put, bez obzira što nismo bili ista poslanička grupa, što se tiče svih onih zakona o decentralizaciji, SPO je to javno podržao i javno potpisao, i od bilo koje poslaničke grupe, da dođu pozitivna rešenja, to ćemo podržati. Zbog toga se vraćam na početak one priče kada je birana Vlada i stav naše političke stranke – mislim da su građani umorni od tog stranačkog prepucavanja, a istovremeno, nenuđena rešenja. Bilo je, čini mi se, radikalno negativnih izjava i od strane vlasti i od strane opozicije, da će vlast napraviti radikalne rezove, u tom smislu, da će pokazati svu svoju neku silinu, a tu mislim na nešto što je s pežorativnim predznakom, a sa druge strane, da će opozicija biti izuzetno oštra. Mi smo imali naš politički stav koji nećemo menjati, da ćemo mi biti razumna opozicija, opozicija koja će podržavati sve što je normalno i sve što je u interesu građana Srbije, ali, takođe, i opozicija koja će kritikovati sve što je loše i predlagati rešenja. Što se tiče Zakona o javnim preduzećima, i ministar i većina šefova poslaničkih grupa su se usaglasili da je država najgori poslodavac, da su javna preduzeća preduzeća koja ne posluju po principima po kojima posluju moderna preduzeća, da su to preduzeća koja su od preduzeća na republičkom nivou najveći gubitaši i preduzeća koja su legla korupciji kriminala, do preduzeća na lokalnom nivou koja su, uglavnom, prenatrpana partijskim kadrovima. Zbog toga kada smo pričali i o rebalansu budžeta i o budžetu, razmišljali smo na načinu na koji je razmišljala i Angela Merkel, kada je donela neke hrabre i nepopularne odluke, ali je imala i saglasnost celokupnog društva i svih relevantnih političkih stranaka, to je da se smanji broj zaposlenih za 10%, da se za jedno vreme ograniči rast plata i zarada, da bi se državi i društvu što pre pomoglo da izađe iz krize. Ako se danas na našoj političkoj sceni pojavi Angela Merkel, De Gol ili Ataturk naših dana, SPO-DHSS će ga sigurno prepoznati i podržati, pošto nismo članice vladajuće većine. Ono što je opšta ocena Zakona o javnim preduzećima, a to je da je ovo sigurno korak napred u odnosu na postojeće stanje, ali je nedovoljan. Dosta poslaničkih grupa i naša poslanička grupa, pre svega naš poslanik gospođica Olgica Batić podnela je dosta amandmana u ime naše poslaničke grupe kojima želimo nekoliko stvari da poboljšamo. Prvo, u pogledu izbora članova nadzornog odbora i direktora, mislimo da je potrebno pobrojati krivična dela koja nekog ne kvalifikuju da bude na tom mestu, jer sada imamo rešenje, recimo, da će u nadzornim odborima moći da bude neko ko je osuđen za krivično delo protivzakonita naplata, isplata, nenamensko korišćenje budžetskih sredstava, pronevere, trgovina uticajem, primanje i davanje mita i odavanje službene tajne. Naravno, sasvim ozbiljno, ne mislimo da je to bila namera predlagača da omogući ovakvim licima da se nađu na ovakvim mestima, već mislimo da je to posledica nekog previda koji se može ispraviti time što će se prihvatiti amandman SPO-DHSS. Što se tiče razrešenja direktora, stepen stabilnosti jedne tako važne pozicije, čini nam se da u zakonu nije dovoljan. Sa druge strane, imamo neka nelogična rešenja koja, recimo, direktora koji je dobio sudsku opomenu, to nije uslov za njegovo rezrešenje. Pravnici znaju da je sudska opomena kazna, da je to posledica vođenja krivičnog postupka i konstatacije da je neko izvršilac krivičnog dela. Onda mi nekoga ko je izvršio krivično delo, bez obzira što je dobio jednu od najblažih kazni, smatramo kvalifikovanim da i dalje bude na mestu direktora, a sa druge strane, za nekoga protiv koga se vodi predkrivični postupak, za koga se tek istražuje da li ima elemenata krivičnog dela, u zakonu se predlaže da se po automatizmu razreši sa mesta direktora. Mislimo da to nije dobro rešenje. Mislimo da je dobro rešenje da tek kada optužnica stupi na snagu, znači kada u toj izvesnosti, čak i tada je prezunkcija nevinosti ugrožena, ali sa većim stepenom izvesnosti možemo pretpostaviti da je to lice izvršilac krivičnog dela. Zbog toga je amandman Olgice Batić išao u tom pravcu. Što se tiče Fonda za razvoj, odnosno Zakona o Fondu za razvoj, on je imao u praksi i dosta dobrih rešenja i dosta dobrih iskustava imamo sa njim, ali imamo i neka negativna iskustva. Mislimo da nije dobro što se Fondu za razvoj ta jedna od njegovih misija, razvoj infrastrukture, a znamo svi u kakvom je stanju infrastruktura u Srbiji, što se na taj način ne tretira. Sa druge strane, ovde se ponudilo jedno rešenje za koje mi nismo sigurni da je u duhu našeg Ustava. Naime, po automatizmu, zakon daje garancije za preuzete obaveze Fonda, a onda Vlada na svojim sednicama samo utvrđuje nominalni iznos tih garancija. Po Zakonu o javnom dugu i po Ustavu Republike Srbije jedino Narodna skupština može zaduživati Republiku Srbiju. Ovo jeste jedno rešenje koje možda može u praksi ubrzati neku proceduru, ali samim tim što je protivustavno, samim tim što je izvan kontrole parlamenta i narodnih poslanika, samim tim što se odvija na sednicama Vlade, bez obzira što Vlada izbegava telefonske sednice, može se desiti da Vlada održi jednu telefonsku sednicu i da na taj način da garancije za Fond koji će možda biti u nekom velikom dugovanju ili neće imati sredstava na računu. Zbog toga smatramo da ovo rešenje nije dobro i da treba garancije, koje su vid zaduživanja, često izvesnog zaduživanja, a opet će se u slučaju da se garancije realizuju sredstva naplatiti iz budžeta Republike Srbije, znači od svih građana Republike Srbije. To treba vratiti pod krov parlamenta, jer to traži Ustav, a to traži i naša logika. Od odnosa prema našim amandmanima koji su, čini mi se, jako korektni, jako konstruktivni, gledali smo i amandmane ostalih poslaničkih grupa, ima tu dosta kvalitetnih rešenja, zavisiće i naša podrška Zakonu o javnim preduzećima i Zakonu o izmeni i dopuni Zakona o Fondu za razvoj. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Želim da kažem da smo ovu pauzu iskoristili da pregledamo ove amandmane koji su stigli pred samu sednicu. Vaši su stigli ranije. Mogu odmah da vas obavestim da će Vlada prihvatiti gotovo sve amandmane Olgice Batić, jer su jako precizni i oslikavaju ono što je bila naša namera kao predlagača. Ljudi koji su pisali zakon su propustili da stave u tekst da ne može biti kandidat za direktora onaj ko je počinio krivična dela, odnosno koji su diskvalifikovani na taj način. Isto je i za nadzorni odbor. Sve što je vezano za to smo prihvatili. Zapazili smo da u svim zakonima koji se predlažu stoje samo ova dela koja su pobrojana u ovom zakonu, pa je po automatizmu bilo prepisano. Mislim da je dobro što je uočeno. Ovo će sada biti mnogo jasnije i preciznije. Takođe smo prihvatili amandman Olgice Batić da od momenta stupanja optužnice na snagu automatski se razrešava direktor. To je trenutak kada ne može da ima bilo kakvu moralnu odgovornost. Bilo bi moralno neprihvatljivo da on to radi. Što se tiče Zakona o Fondu za razvoj, želim samo da dam pojašnjenje. Nije moguće da garancije Fonda za razvoj, kada za njih garantuje država celokupnom svojom imovinom, se izdaje ukoliko Zakonom o budžetu za tekuću godinu to Skupština Srbije nije obezbedila kao mogućnost u samom zakonu. Sama garancija Fonda za razvoj, gde država Srbija garantuje svojom celokupnom imovinom, je moguća samo ukoliko je ta mogućnost data u Zakonu o budžetu. To nije u protivnosti sa Ustavom. Podrazumeva se da ako toga nema u budžetu, onda takve vrste garancija neće moći da se izdaju. Ako nema u Zakonu o budžetu, neće moći da se izdaju takve vrste garancija. Znate da smo mi usvojili onaj član gde smo dosta suzili mogućnosti za šta Republika može u narednoj godini izdavati garancije. Ovu svrhu nismo predvideli. Možda će biti neke godine kada će to biti moguće, kada bude stabilnija situacija.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, u ovom setu zakona koji je predložen osvrnućemo se na Predlog Zakona o javnim preduzećima i Predlog Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, jer su sigurno u ovom setu najvažniji. Slažem se sa predlozima nekih poslanika da je možda trebalo udvostručiti vreme ili makar razdvojiti neke od ovih tačaka, s obzirom da su ove dve daleko najvažnije. Što se tiče javnih preduzeća, mislim da po značaju ukupan ekonomski sistem Srbije i po broju zaposlenih i po nivou prihoda i ukupnoj aktivi svih javnih preduzeća, ubedljivo su najveći problem naše ekonomije iz više razloga. To je na neki način, da tako kažem, crna kutija, Bermudski trougao, tu nestaju sredstva, nestaju bageri, nestaje imovina i generalno način na koji se rukovodi tim sektorom je izuzetno zabrinjavajući. Ne slažem se sa tim tzv. neoliberalnim ocenama da je država loš privrednik i da po svaku cenu treba privatizovati javni sektor. Nije svaka država i loš privrednik. Postoje iskustva u razvijenim ekonomijama, zapadnim tržišnim ekonomijama, gde javna preduzeća, iako čak i manjinski u državnom vlasništvu, gde država ima tzv. zlatnu akciju, izuzetno dobro funkcionišu i funkcionišu po pravilima tržišne privrede, iako su javna u smislu njihovih zakona. Kod nas to nije slučaj i mislim da je izuzetno važno da se u ovaj sektor ovim zakonom i drugim zakonima makar pokuša uvesti red iz jednog mnogo ozbiljnijeg razloga. Recimo, na primeru NIS, to je jedan od ključnih argumenata za brzopletu privatizaciju koja se na vrlo čudan način desila, da je upravo to ogromno javno preduzeće, koje je izuzetno neracionalno, te je samim tim nemoguće da ono posluje profitabilno i moramo ga brže bolje privatizovati. Mislim da bi se slična stvar desila ili će se desiti sa javnim preduzećima koja bi kod nas mogla da posluju pozitivno i da posluju mnogo bolje nego sada, tako da je intencija predlagača, u smislu Zakona o javnim preduzećima, dobra, ali postoje neka konkretna rešenja na koja imamo primedbe. Takođe, javna preduzeća kod nas su monopolisti u dobroj meri u industrijama u kojima posluju i rade sa gubicima, što je potpuno nemoguće u normalnom ekonomskom sistemu. Ona netržišno posluju. U nekim slučajevima to su i regulisane cene. U velikoj meri subvencionišu i privatni sektor, zato što javne nabavke kod nas ne funkcionišu baš na najbolji način. Svedoci smo u proteklih 20 i kusur godina da preduzeća koja posluju sa javnim sektorom, odnosno sa javnim preduzećima, izuzetno dobro posluju, naročito privatna. U velikoj meri su javna preduzeća i politički projekti i socijalne institucije, jer zapošljavaju ljude u raznim regionima i projekti u koje ulažu su obično praćeni nekim političkim motivima. Naravno, znamo šta se dešava pred izbore, od sponzorisanja raznih sportskih manifestacija, klubova itd, bez obzira na to da li je javno preduzeće pozitivno ili negativno. Što se tiče ovog konkretnog predloga koji je pred nama, poverovali bi da je intencija da se sprovede profesionalizacija, departizacija i korporatizacija, što su neka osnovna načela koja se ovde apostrofiraju i, naravno, da se uvede neko tržišno poslovanje. To bi u svakom slučaju bilo pozitivno ocenjeno sa naše strane, ukoliko bi ovaj zakon počeo da se primenjuje u smislu izbora novih rukovodilaca u svim javnim preduzećima kada ovaj zakon stupi na snagu. Koliko vidim, to se neće desiti, tako da se na neki način ovo stanje zamrzava. Izbor koji je predviđen Zakonom o javnim preduzećima će dočekati izbor nekih novih direktora i nadzornih odbora koji će biti birani. Odnosno, ne razumem da li će se nadzorni odbori birati samim usklađivanjem, a direktori će se birati u naredne četiri godine. Što se tiče samih nadzornih odbora, tu takođe postoji dilema. Kvalifikacije koje su navedene kao potrebne da bi neko bio član nadzornog odbora su upitne, s obzirom da ne znam da li postoji adekvatan broj ljudi koji će takve kvalifikacije ispunjavati, ali ono što je najčudnije je to što naknade ponovo određuje osnivač. Siguran sam da će u tom pravcu biti možda nekih čudnih rešenja. Što se tiče samog direktora, u velikoj meri su ljudi koji vode javna preduzeća, generalno svih koji rade u javnom sektoru, više žrtve demagogije i populizma, nego što se govori o njima na način da oni raspolažu ogromnim budžetima, vode ogromna preduzeća i s toga bi bilo prvo i osnovno merilo njihovog rada to kakve rezultate postižu, a ne to da li primaju platu koja je ovolika ili onolika, s obzirom da je njihova odgovornost enormna. Sa druge strane, uvek se i u sredstvima javnog informisanja apostrofira da li neko ima 100, 200 ili 300 hiljada dinara platu, a ne gleda se to da je možda u međuvremenu napravio desetine ili stotine miliona evra gubitka. Iz tog razloga, izbor direktora bi morao biti, prvo i osnovno, vođen njegovim radnim iskustvom, u smislu rezultata koje je do sada postigao. Komisija koja ga bira u ovom predlogu zakona se takođe imenuje od strane Vlade, tako da će većina tih članova biti ljudi koji će biti sigurno predstavnici vladajuće koalicije. Ne verujem da će presudan faktor biti ništa drugo osim političke podobnosti. Bilo bi dobro da se makar komisija koja bira dotične direktore depolitizuje, pa bi, siguran sam, neki ljudi koji su stvarno stručni imali šansu i bez toga da li su zamrzli članstvo u političkoj stranci, što u faktičkom smislu, kao što su rekli moji prethodnici, ne znači ništa. Razrešenje direktora opet na predlog ministra, plan koji prati ministarstvo, plan koji prati osnivač, postoji nadzorni odbor itd. Ne vidim zbog čega se uvodi rešenje da i ministar može da razreši direktno nekog direktora javnog preduzeća, pogotovo ako se to dešava u nekoj lokalnoj samoupravi. Ministar ga nije ni postavljao, pa nema potrebe ni da ga razrešava. On je direktno odgovoran onima koji su ga postavili i ti ljudi su odgovorni za njegov rad, tako da bi oni trebali da ga razreše, pošto postoji nešto što se zove politička odgovornost. Mislim da treba ostaviti one koji su izabrani na lokalnim izborima da snose svaku vrstu odgovornosti. Mislim da ministar tu ne bi trebao da se meša. Još nam je sporan član 55. koji govori o tome da, biću precizan, ukoliko javno preduzeće ne posluje u skladu sa politikom, sa smernicama ekonomske politike Vlade u oblasti zarada i zapošljavanja, Ministarstvo finansija može ukinuti transferna sredstva lokalnoj samoupravi ili pokrajini itd. Takođe, mislim da je ovo nepotrebno, s obzirom da je već predviđen veliki broj mera gde se vrlo detaljno prati rad dotičnog javnog preduzeća, te nema potrebe da ceo grad ili pokrajina snosi posledicu nečijeg neodgovornog poslovanja. Siguran sam da za to postoje drugi načini kako može da se reši. Plašim se da bi, možda ne ova, ali neka sledeća vlada mogla politički da zloupotrebi ovakav član, te iz potpuno irelevantnih razloga obustavi sredstva koja su predviđena Zakonom o budžetskom sistemu. U Zakonu o javnim preduzećima ima nekoliko stvari na koje imamo ozbiljne primedbe i dali smo neke amandmane. Generalno, ukoliko bi javna preduzeća u Srbiji počela da posluju tržišno, siguran sam da bi se mnoge stvari rešile. Korporatizacija je sjajno rešenje. Ne vidim zbog čega svi građani ne bi mogli da ulažu u neke akcije. Takođe, mogu neke prihode da ostvare po osnovu dividendi itd, kao što se radi svuda u svetu. Mnoga velika javna preduzeća, svetska, su kotirana na berzama van matične zemlje i ne vidim zašto se ne bi razmišljalo i kod nas u tom pravcu. Generalno ni vi kod nas ne možete da ulažete nigde drugde osim u banku, penzioni fond, investicioni fondovi itd. su takođe nešto što siguran da u ulaganju tih javnih preduzeća bi moralo da se sagleda. Tržište je generalno najbolji pokazatelj toga da li neko posluje na pravi način ili ne. Cena akcija, na kraju krajeva, je to što će odrediti da li neko radi dobro ili ne radi dobro. Tako da sam siguran da osim svih ovih nadzornih funkcija koje vrši ministarstvo tržišni pokazatelji bi bili mnogo bolji pogotovo što bi transparentnost u tom slučaju bila zagarantovana jer postoje komisije za hartije od vrednosti i jasna regulativa šta sve mora, kakve izveštaje da objavljuje kada je akcionarsko društvo otvorenog tipa u pitanju. Što se tiče ostalih zakona, Predlog zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, to je administrativna mera koja će dati siguran sam različite rezultate. Ne vidim zbog čega bi se ograničavalo poslovanje između privatnih firmi kada postoji Zakon o obligacionim odnosima i u različitim industrijama različiti su rokovi i potrebe da se nešto ugovara, naplaćuje itd. Mislim da će bar u delu privatnog sektora, mislim da će u javnom, odnosno državnom ovo možda i dati neki efekat. Ljudi će ipak iznaći načina da umesto fakture, se funkcioniše po profakturama itd. Uvek se nađu neki načini da se zaobiđu ovakve mere. U svakom slučaju nelikvidnost naše privrede više je uzrokovana monetarnom, fiskalnom politikom, niskim nivoom industrijske proizvodnje, cela privreda je prezadužena, podkapitalizovana itd. Tako da su problemi daleko veći od onoga što je krajnja posledica svega toga, a to je da su rokovi plaćanja, kao što smo videli u obrazloženju preko 100 i 200 dana, recimo u građevinskoj industriji je najgori slučaj. Što se tiče, ostalih predloga zakona, izmene Zakona o privatizaciji su produženje roka za izlaženje preduzeća iz restrukturiranja. Restrukturiranje je na neki način simulirani stečaj. Ona se drži u životu više iz nekih socijalnih razloga i daleko bi bilo svrsishodnije da se smisle neki programi za zaposlene koji su u tim preduzećima, da se oni prekvalifikuju itd. jer dalje produžavanje mislim da neće dati neki efekat, čak ako se i proglase stečajevi pitanje je da li ta imovina uopšte može da se proda. Tako da je to jedan veliki znak pitanja i nisam siguran da tu postoji neko konkretno rešenje, osim toga da se dobije neko dodatno vreme, s tim što opet na različite načine ta preduzeća se subvencionišu. Što se tiče izmene Zakona o deviznom poslovanju, konačno je dobro da i Srbija postane deo svetske da kažem, "on lajn" zajednice, s obzirom da mislim da smo verovatno poslednji, ili jedini od poslednjih zemalja da je moguće uopšte elektronsko poslovanje jer kod nas "pej pal" ni neki drugi servisi nisu mogli da funkcionišu. Ako ništa zbog malih, srednjih preduzeća mislim da će to izuzetno doprineti tako da u tom smislu taj predlog i podržavamo i takođe Predlog zakona o poreskoj amnestiji. Mislim da možda neki će nezasluženo dobiti dodatne rokove i pitanje je da li je baš najpoštenije prema onima koji su uredno izmirivali svoje poreske obaveze, ali u svakom slučaju i to je možda bolje nego da veliki broj preduzeća ostane blokiran. U raspravi o amandmanima ćemo takođe malo detaljnije obrazložiti neke stvari. Toliko od mene. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Dinkić. Izvolite.
Samo jedna kratka napomena da se to možda ne bi ponavljalo u narednim diskusijama, video sam da je to bila i primedba LDP, vezano za mogućnost da resorno ministarstvo može da traži inicijativu za smenu direktora nekog lokalnog javnog preduzeća. To nam nije bila namera i prihvatićemo amandman LDP kojim se precizira i to onemogućava.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ovoj grupi zakona koji su danas na dnevnom redu ne vidimo nikakve reformske korake, nasuprot toga mislimo da je većina njih populističkih i da mogu samo značiti korak unazad. Tako da iz uvodnog izlaganja ministra Dinkića mogli smo da čujemo neke lepe želje, međutim sve to ne stoji u ovim zakonima, a naročito je vrlo sporna mogućnost primene tih obećanja koja su, kažem, više ličila na predizborna obećanja iako su izbori davno završeni. Kada je u pitanju, recimo, Zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, možda se može videti dobra namera predlagača ovog zakona da uredi plaćanje pre svega države prema privrednim društvima, prema privrednim subjektima. Tu ne vidimo ništa sporno. Demokratska stranka bi podržala jedan takav zakon kojim bi se država obavezala da će ispunjavati u roku obaveze koje su dospele na plaćanje. Međutim, ne vidim sasvim dovoljno razloga za donošenje zakona kada ste već iskoristili mogućnost i na sva rukovodeća mesta u javnim preduzećima i u javnom sektoru postavili svoje direktore, svoje pomoćnike ministara, ljude koji daju nalog za plaćanje, zbog čega jedan takav zakon. Zar nije dovoljno da ih sve okupite ili pošaljete poruku da plaćaju svoje obaveze u ugovorenom roku? Zbog čega bi bio potreban jedan zakon koji bi ih na to obavezivao? Ali, ako nemate poverenje u te postavljene direktore možda je i zakon potreban, ali na nivou država – privrednici, u svakom slučaju za to se slažem i za jedan takav zakon, još jednom ponavljam, bi mi glasali. Međutim, sporno je sledeće. Vi ovim zakonom ograničavate rokove plaćanja između privrednih subjekata. Dakle, između preduzetnika, privrednih društava, bez obzira na karakter kapitala. Tu na ozbiljan način narušavate Ustav Republike Srbije član 82. u kome se kaže da je preduzetništvo slobodno i još se kaže – preduzetništvo se može ograničiti zakonom radi zaštite zdravlja ljudi, životne sredine i prirodnih bogatstava i radi bezbednosti Republike Srbije. Ne vidim da je zdravlje građana Srbije ugroženo time što se privredni subjekti eventualno nešto drugo dogovorili. Ovaj zakon je u suprotnosti, po meni, sa sistemskim zakonom, Zakonom o obligacionim odnosima, član recimo 516. u kome se kaže – kupac je dužan platiti cenu u vreme i na mestu određeno ugovorom. Zbog čega bi se država mešala u rokove plaćanja između privrednih subjekata? Na ovome bi vam zavideo i Boris Kidrič. Vi ste se pozvali na direktivu 11 iz 2011. godine, izvinjavam se direktivu broj 7 iz 2011. godine, čak ste u uvodnom delu rekli da je to u skladu sa tom direktivom. Odmah ću da kažem da to nije tačno, odnosno da je iznesena neistina jer u toj direktivi se ne kaže da se odredba o roku plaćanja primenjuje na privredne subjekte već samo za slučaj da se privredni subjekti nisu drugo dogovorili. To je velika razlika. To dokazuje i završni deo ovog zakona koji u prilogu ima i tabelu o usklađenosti sa propisima EU gde se vidi da taj deo zakona nije usklađen, a to je moram reći, osnovni deo i okosnica ovog zakona. Dakle, ograničavaju se rokovi plaćanja u EU između privrednih subjekata, a ne zadire se u njihovu slobodu ugovaranja. Šta bi značilo donošenje jednog ovakvog zakona? To bi značilo da bi privredni subjekti koji su pod teškim bremenom, teške ekonomske situacije, pod teškim bremenom dugova, dobili jednu obavezu koju neće moći da ispoštuju. To je kao da čoveku koji jedva hoda date obavezu da trči Husein Bolt i time ćete dovesti mnoga privredna društva u veoma težak položaj. Predvideli ste drakonske kazne za kašnjenje u plaćanju i gotovo je neverovatno, a ja ću to zbog građana Srbije i privrednika pročitati, kaže, ako dužnik kasni sa plaćanjem, poverilac ima pravo da bez prethodnog upozorenja od dužnika zahteva naknadu za kašnjenje o neispunjenju novčanih obaveza u iznosu od 20.000 dinara na ime penala za neizmirenje novčane obaveze u roku. Ovo je prosto neverovatno. Dakle, i za dužnika koji ima obavezu od jedne hiljade i za dužnika koji ima obavezu od 10 miliona, kazna je 20.000 dinara. Šta to znači, da poverilac fakturiše dužniku na osnovu ovog vašeg zakona, ne vidim u kom zakonu ste našli osnovu za to i kakvu ste ovakvu jednu odluku mogli predvideti. Video sam da ste vi amandmanom Vlade na neki način relativizovali ovu odredbu, pa ste rekli da može, međutim, i to je krajnje neprimereno. Dalje, predviđene su takođe drakonske kazne za privrednike koje kasne sa plaćanjem od 100 do dva miliona dinara kazniće se za prekršaj pravno lice, odnosno privredni subjekt javnog sektora koji ne izmiri novčane obaveze u rokovima utvrđeni ovim zakonom. Dakle od 10 hiljada do 500 hiljada kazniće se za prekršaj preduzetnik, od 10 hiljada do 150 hiljada odgovorno lice. Dakle, predviđene su drakonske kazne, ne samo za javnisektor, nego i za privredna društva koja možda duguju neku malu sumu, neki pekar, neki obućar, neki zanatlija, malo privredno društvo i ovo su zaista drakonske kazne. Ja, ni poslanička grupa DS nema ništa protiv, još jednom da ponovimo, da se uvede red u plaćanje kada je u pitanju država i privatni sektor, odnosno privredna društva, nemamo ništa protiv, ni da država propiše obavezu velikih trgovačkih kuća da plaćaju o roku, da plaćaju na vreme. Međutim, ovo se ne postiže Zakonom o rokovima plaćanja, već postoje antimonopolski zakoni, koji možda samo kada bi se primenili, možda bi veliki trgovinski lanci morali da izvršavaju svoje obaveze prema procentu svog učešća u tržištu, odnosno u maloprodaji, odnosno veleprodaji. Smatram da u ovom delu ovaj zakon je sasvim nepotreban, suvišan i napraviće veći haos među privrednicima i naneće im veliku štetu, naročito manjim privrednicima uz uverenje da ste imali dobru nameru kada je u pitanju država i njen odnos prema privrednicima. Drugi zakon koji se tiče o uslovima otpisa, kamata i mirovanju poreskog duga, ovo je, sami ste rekli noviji zakon o amnestiji. Kako ste videli da je gospodin Nikolić pomilovao Džajića, Cvetkovića, itd. Dačić i Vučić 4000 lica koja su izvršila krivična dela, odlučili ste da i vi ipak donesete jedan zakon o amnestiji. Mislim da se privrednicima ovaj termin neće dopasti, nisu oni počinili nikakva krivična dela, daleko od ovih koja su amnestirana i smatram da jedanovakav zakon ne bi trebalo porediti sa Zakonom o amnestiji. Svako ima pravo na svoju amnestiju, a mi čak u DS i ja lično ne bi ništa imao protiv da ste privrednicima koji nisu u teškom prethodnom periodu mogli izmirivati svoje obaveze, da im prolongirate plaćanje tih obaveza i da im otpišete kamate, uz uslov, uz dva uslova. Prvi je, da ste napravili jasno razgraničenje između poreskih dužnika koji su mogli, a nisu hteli da plaćaju porez i poreskih dužnika koji su merama države ili teške ekonomske situacije, teške situacije u privredi, nisu mogli da plaćaju svoje poreske obaveze. Drugo, da ste privrednim društvima, odnosno preduzetnicima koji su redovno plaćali svoje obaveze dali neke beneficije, jer zbog čega bi neko plaćao redovno svoje obaveze, bez ikakvih beneficija. I sami ste rekli da ste imali moralnu dilemu kada ste predlagali ovaj zakon, u smislu da će biti poreski obveznici koji su redovno plaćali svoje obaveze, mali preduzetnici, mali vlasnici trgovačkih radnji, zanatlije itd. koji su poslednji dinar izdvajali da bi plaćali obaveze poreske, a vi sada nekim ljudima koji su možda ostvarivali profit, dajte pravo da svoje obaveze plate u nekom roku sa otpisanom kamatom, a to je nepravedno. U tom smislu ne možemo podržati ovaj zakon. Podržali bi ga samo ukoliko bi se to odnosilo na privredne subjekte koji su merama države, merama Vlade zbog teške ekonomske situacije, koji su bili onemogućeni da plaćaju svoje poreske obaveze. Možda jedan od najvažnijih zakona u ovom setu, Zakon o javnim preduzećima, ima možda i najviše nedostataka. Ja bih rekao koji treba da završi proces političkog zaokruživanja i zamrzavanja stanja sa postavljenim licima, završetak procesa politizacije javnih preduzeća koji je započet procesom postavljanja, odnosno donošenja Zakona o NBS i ovim se taj proces zaokružuje u smislu da će direktori, upravni odbori koji će dobiti status sada nadzornog odbora ostati na funkcijama, a obično su to i većinom su vaši politički kadrovi ove koalicije i u tom smislu, ovaj zakon je protiv vaših izbornih obećanja o depolitizaciji, protiv interesa običnih građana i ovim ste obmanuli građane i birače koji su za vas glasali. Dakle, postavili ste direktore, ljude u upravne odbore i sada im zamrzavate te funkcije, kažete da će jednog dana biti konkursa i da će biti izabrani novi direktori i novi članovi nadzornog odbora. Rekli bi naši ljudi "ne lipši magarče do zelene trave". `Ova odredba i ovaj zakon liče na to. Međutim, ono što mene naročito plaši, a o čemu niste danas ni govorili, jeste na mala vrata uvođenja privatizacije javnih preduzeća. Tri zakonske odredbe navode na to. Prvo ste rekli da javna preduzeća za svoje obaveze odgovaraju celokupnom svojom imovino. Rekli ste da javna preduzeća imaju svoju imovinu i rekli ste da je kapital u javnom preduzeću podeljen na udele. Šta to znači? Javna preduzeća će donošenjem ovog zakona dobiti svoju imovinu, odnosno na njih će biti preneta imovina koja je do sada bila u vlasništvu države. Nakon toga, poverioci tih javnih preduzeća na osnovu člana 10. ovog zakona, po kojem javna preduzeća odgovaraju celokupnom svojom imovino, tražiće da naplate svoja potraživanja. U dobrom delu javnih preduzeća, ključnih javnih preduzeća koja se bave isporukom vode, toplotne energije, iznošenjem smeća, njihova pasiva, odnosno obaveze su veće od njihovog kapitala. Ta javna preduzeća tim danom će postati vlasništvo svojih poverioca, banaka, privrednih društava i svih drugih koji imaju potraživanja prema njima. Da li ste razmišljali o tome gospodine Dinkiću? Dakle, nije slučajno. Pitao sam se zbog čega će imovina javnih preduzeća biti podeljena na udele kada to nije privredno društvo? Biće podeljeno na udele tako da bi se lakše podelila kada bude namirenje tih obaveza. O javnim preduzećima možemo pričati mnogo toga. Delatnost javnih preduzeća, recimo meni je sasvim nepojmljivo da je u članu 2. Zakona o javnim preduzećima i delatnost informisanja. Zar nismo usvojili, gospodine Dinkiću, strategiju koja se odnosi na medije po kojima je država trebala da izađe iz ove oblasti? Da li ste se konsultovali sa strukovnim udruženjima? I ako ste predvideli ovu odredbu, kao prelazno rešenje za postojeća javna preduzeća koja se bave informisanjem, morali ste u prelaznim odredbama da navedete da će to biti do privatizacije tih javnih preduzeća. Kad smo kod privatizacije, ne mislim da javna preduzeća trajno treba da ostanu pod kontrolom države, odnosno opština, gradova i pokrajina. Međutim, ne mislim da je ovaj zakon sa tri svoja člana osnov za privatizaciju tih javnih preduzeća. O tome bi se morala povesti jedna široka rasprava, u kojoj bi svako morao da kaže šta misli o privatizaciji komunalnog sistema. Znamo kakva su nam iskustva o privatizaciji preduzeća koja su se bavila privrednim delatnostima, a možemo zamisliti šta bi nam se moglo desiti da privatizujemo javna komunalna preduzeća. Ne znam sa kime ste se, da li ste se konsultovali sa sindikatima u javnim preduzećima. Kažete da imate podršku od Svetske banke, koliko sam razumeo, ja nisam sasvim siguran da su oni dobro pročitali ovaj zakon. Na kraju krajeva, ne znam kako kada ovaj zakon nije uopšte usaglašen sa propisima EU, pa čak nije ni preveden na bilo koji od svetskih jezika, jer to jasno piše u ovom obrascu izjave usklađenosti sa propisima EU. Piše čak da nije preveden na bilo koji od svetskih jezika. Dakle, predlažemo da povedete računa o amandmanima koji su podnele poslaničke grupe, i opozicije i eventualno poziciji, po svim ovim pitanjima. Ovi zakoni su rađeni na brzinu i bez prave stručne analize, neke od ovih odredbi, kažemi pored možda dobrih namera su vrlo opasne i mogu prouzrokovati dalekosežne posledice. Zbog toga će i naš odnos prema većini ovih zakona, osim toga što naravno, Zakona o javnim preduzećima, ne možemo glasati, ne možemo glasati ni za zakone koji se tiču o otpisu kamate mirovanju poreskog duga, ukoliko se ne prihvati naša amandman, ali možemo da razmislimo i verovatno ćemo glasati o zakonu koji se odnosi na privatizaciju, odnosno dopunama Zakona, o Zakonu o zateznoj kamati, Zakonu o osiguranju i Zakonu o deviznom plaćanju. Svi ovi ostali zakoni morali biste nam dokazati i prihvatiti neke amandmane, da bismo za njih glasali. Demokratska stranka nije apriori protiv svega onoga što predlaže vaša Vlada. Međutim, jesmo protiv Zakona koji idu, koji nas vraćaju unazad i koji će na kraju krajeva imati dalekosežne posledice po građane Srbije, kao što će na kraju imati nedavno usvojen Zakon o budžetu. Hvala.
Hvala. Gospodine Atlagiću, po kom osnovu se javljate?
Po Poslovniku.
Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, mislim da je prekršen član 107. Poslovnika – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Prethodni govornik je izneo neistine, ne samo za Vladu Republike Srbije, nego i za visokog predstavnika Svetske banke, pa dozvolite dve rečenice, da obrazložim. Naime, nije tačno da je ovo jedno od predizbornih obećanja Vlade i citiram njega – da Vlada nije ništa učinila od predizbornih obećanja. Navešću samo četiri – pet stvari, a to je da ga demantujem [[Predsedavajuća: Molim vas, to je već replika. Molim vas obrazložite samo povredu Poslovnika.]] Obrazložiću. Vidite, teško mi je obrazložiti da kažem gde je on pogrešio. Ja sam vam samo rekao da je ponizio dostojanstvo Narodne skupštine, a i građana Srbije i Vlade, a sada bih trebao obrazložiti koje su to neistine iznesene, ako mi dozvolite?
Ne, ukazali ste na povredu Poslovnika, ja ću vam sad obrazložiti šta ja mislim o toj povredi, ali nemojte sada da replicirate.
Dozvolite mi da kažem šta je neistina.
To je već replika.
Dobro. Uglavnom, kažem da ste vi prekršili što ga niste upozorili, a to vidite da je neistina i vi i poslanici. Hvala.
Ne smatram da je prekršen član 107, zato što je gospodin Veselinović u svom izlaganju izrazio svoju političku volju i svoje mišljenje o zakonu. Ni u jednom trenutku nisam shvatila da se uvredljivo poneo i da je time ugrozio dostojanstvo Narodne skupštine. Ukoliko smatrate da vam obrazloženje nije dovoljno, možete tražiti da se u danu za glasanje glasa o povredi Poslovnika.
A visoki predstavnik Svetske banke na televiziji danas?
Ne, ja vas samo pitam da li tražite da se u danu za glasanje glasa o povredi?
Naravno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SNS će podržati svih osam predloga zakona iz ove rasprave koju danas vodimo. Drago mi je da vidim da dobro danas teče ova rasprava u parlamentu i vidim da, na osnovu onoga što sam čuo, čak veći broj predloga zakona će podržati i opozicione partije. Neki delovi su uslovljeni usvajanjem amandmana, ali neki su zakoni bukvalno pohvaljeni od strane opozicije, poput Predloga zakona o deviznom poslovanju, jer zaista, taj zakon nas vadi iz kamenog doba, kao što je jedan kolega rekao, vezano pre svega za poslovanje u oblasti IT tehnologije i ostalim nekim. To je tek početak, mi tu toliko treba da uradimo još, da je ovo jednostavno samo početak, ali zato je neozbiljno reći da ćete za takav neki zakon glasati, a reći da nisu doneti, da ovde nisu predloženi ni jedan od reformskih zakona. Recimo, ovaj zakon je i te kako reforma u odnosu na sve ono što trenutno postoji i što trenutno se radi u Srbiji. Čak znam tu neke podatke, ali biće rasprava o tome koliko mi kao država gubimo na polju izvoza, zato što, recimo, ovakav zakon do sada nismo imali, a neko je bio vlast deset godina u Srbiji i takav zakon nije doneo, pa kaže – nije reformski. Jeste, ovo je i te kako reformski i važan zakon i svi privrednici će reći da je ovo veoma važan zakon i podržaće ga. Najviše rasprave se vodilo oko Zakona o javnim preduzećima i tu želim reći neke stvari. I on je korak napred, znači u odnosu na postojeće stanje, ne reći da ovaj Predlog zakona nije korak napred, jednostavno je netačno. Znači, šta on uvodi što je bitno različito u odnosu na današnje stanje? On uvodi profesionalizaciju upravljanja u preduzećimai to je jedna od veoma važnih stvari. Drugo, on uvodi obavezu javnim preduzećima, javnosti u radu, to je član 62. Zakona. Pogledajte ga dobro. Znači, čak i način na koji se biraju direktori, nadzorni odbori i sve ostalo, ovaj član i ovaj deo zakona, u velikoj meri omogućava javnosti da se uveri da li neki rukovodilac ili nadzorni odbor nekog javnog preduzeća, dobro radi, radi u interesu građana, bilo da se radi o državnom, javnom preduzeću, republičkom ili lokalnom, jer je u obavezi na tri meseca izveštaji da budu dostupni javnosti na internet stranici tog preduzeća. Način, takođe upravljanja ubuduće, promena velikih, glomaznih upravnih odbora i biranje malih nadzornih odbora sa jasnim ingerencijama je naravno korak napred. Koliko smo puta samo ovde vodili raspravu o tome da li je neki član upravnog odbora pevač narodne muzike ili ne znam ni ja, i o tome je bilo rasprave u ovom domu, da li je nekome šurnjaja, zaova, itd. Čak smo i o tome pričali, a da ne pričamo i o novinskim tekstovima o svemu tome. Sada je jasno ko može biti član nadzornog odbora, koje uslove mora da ispuni, na koji način se bira i malo je telo. Na republičkom nivou maksimalno pet, na lokalnom nivou tri člana. To je velika razlika u odnosu na ono što smo do sada imali. Takođe i izbor direktora, već sam rekao, da se ovim uvodi profesionalizacija. Kada pročitamo šta sve treba kandidat za direktora da ispunjava, to čitamo u članu 22, koje uslove da bi bio direktor javnog preduzeća, pre svega na republičkom nivou. Priznaćemo kada govorimo o onom minusu od milijardu evra godišnje koje prave javna preduzeća, da u najvećoj meri to čine ova javna preduzeća koja su na republičkom nivou. Naravno, da čine i onih nekoliko stotina na lokalnom nivou, ali u svakom slučaju oni ne raspolažu sa tolikim poslom i tolikom imovinom da bi mogli toliki minus da naprave kao ova preduzeća, što nije razlog da i ona ne budu uređena na isti način. Bitno je reći da ono što se traži i na koji način, moraće da bude potpuna profesionalna ličnost koja je iskusna i radi. Takvi su uslovi konkursa i to jasno piše. Nisu mi jasne primedbe tipa ko imenuje konkursnu komisiju. Potpuno je logično da osnivač imenuje konkursnu komisiju, ko god da raspiše konkurs za izbor bilo kojeg rukovodećeg kadra. Zamisli te, da "Ideja" raspiše konkurs za direktora, a da joj "Merkator" određuje konkursnu komisiju. Logično da onaj ko je osnivač i ko raspisuje konkurs. Tako je i u republici. Ako je osnivač Vlada Republike Srbije, naravno da Vlada Republike Srbije bira i konkursnu komisiju, ako je osnivač lokalna samouprava ona i bira komisiju. Bitno je ono što piše, ko čini konkursnu komisiju i bitna je procedura i način na koji se biraju lica, bilo da se radi o nadzornom odboru ili direktoru. Da li je idealno? Naravno da nije. Prihvati će se i neki amandmani, ali je ovo veliki korak napred u odnosu na postojeće stanje. Videćemo, možda će se promeniti u toku rada ove Skupštine i ovog našeg saziva i naše Vlade, još da bude bolje. U ovom trenutku ne doneti ovaj Predlog zakona, zadržati stari, znači da zadržavamo partijsko rukovođenje u preduzećima i da zadržavamo glomazne upravne i skupe upravne odbore i da zadržavamo ne efikasno vođenje javnih preduzeća. Ovaj Predlog zakona će sigurno doprineti da to bude mnogo bolje. Prelazne i završne odredbe o kojima niko nije govorio i one su veoma bitne. Postoji jasno određena procedura u narednom periodu koja može trajati od dana kada se zakon objavi, osam dana po objavljivanju u "Službenom glasniku", maksimalno četiri meseca da krene ceo postupak. Ako govorimo o aktima koja moraju da se donesu, znači, moraće da donese Vlada podzakonske akte, i osnivači će morati da usaglase akte sa ovim Predlogom zakona, oni imaju rok do tri meseca, može da bude i kraći i do 30 dana, posle toga sva ova javna preduzeća imaju rok da usaglase svoje akte i posle toga kreću konkursi. Da li ima stvari koje mogu još da se promene i da upodobimo ovom zakonu? Rekao bih gospodine Dinkiću i vama ovde, da se može razmišljati o još jednoj stvari. Ovde govorimo o javnim preduzećima. Međutim, imamo mnogo ustanova, fondova i agencija koje ne menjaju poslovanje ovim zakonom. Sada, zamislite, recimo Komunalno preduzeće "Čistoća" će imati tri člana, a Centar za kulturu u nekom gradu će imati Upravini odbor od 15 članova koji će i dalje služiti za namirivanje nekih partijskih kadrova na lokalnom nivou. Sve to je potrebno promeniti u narednom periodu i na tome treba odmah da počne da se radi. Primedba je bila na to kako se biraju direktori i zašto je to dozvoljeno lokalnoj samoupravi, a lično mislim da ne treba da budu konkursni uslovi za kandidata za direktora, na lokalnom nivou da budu tako visoko postavljene lestvice, kao na republičkom ili pokrajinskom nivou. Dolazim iz jednog od najvećih gradova u Srbiji, Smedereva. Za Smederevo ne bi bio problem da se to tako postavi. Za Beograd sigurno nije problem da se tako postavi lestvica, tako da razumem poslanike iz Beograda koji tako nešto kažu. Međutim, tvrdim da ima sredina u Srbiji koje bi veoma teško mogle da pronađu ljude koji bi ispunili sve ove uslove koje predviđa zakon, da bi bili direktori. Ima takvih sredina. Svedoci smo da je Srbija poslednjih 20-tak godina najveći izvoznik mozgova u Evropi. Svedoci smo da mladi ljudi zbog loše ekonomske situacije, zbog ratova, loše političke situacije, napuštaju Srbiju. Naročito stručni ljudi, to traje i dana danas. To treba da sprečimo, a jedna od načina je i ovako nešto. Teško će te ubediti nekoga ko ispunjava ovakve uslove, a živi u Beogradu, da konkuriše u Bojniku ili Medveđi da bude direktor u nekom javnom preduzeću i da ode dole da živi i da radi. Isto tako, teško će te naći da ispunjavaju za sva javna preduzeća koja dole postoje, ljude koji baš ispunjavaju sve ove uslove da bi mogli da budu direktori. Slažem se sa svima onima koji kažu da je član 22. trebao da važi za sva javna preduzeća i na lokalnom nivou. Moje lično mišljenje je takvo. Onda bi smo došli u situaciju da u nekim sredinama u opšte ne bi smo mogli da izaberemo direktore i ponavljali bi se konkursi. Imali bi smo VD stanje, što znači, opet, opština imenuje nekog kao VD direktora. Voleo bih isto da zakon počne odmah sa primenom. On i počinje sa primenom odmah. To je tačno, za sve one koji su VD stanju, ali ću upozoriti i reći jednu stvar koja se trenutno dešava u Srbiji. To je da lokalne samouprave ovih dana masovno u Srbiji zakazuju sednice da bi izabrali direktore da ne budu u VD stanju, nego da budu u ovom stanju, kako bi izbegli primenu i raspisivanje konkursa po ovom zakonu. Trude se da te sednice održe pre 15. decembra, jer kad zakon stupi na snagu, posle toga je džabe da ovo raspisuju. Zato sada pokušavaju to da urade. Ako smo svi za to da se izvrši departizacija javnih preduzeća, ako smo svi za tako nešto i ako se svi za tako nešto zalažemo, hajde da svi apelujemo na rukovodstvo naših stranaka, da u lokalu prekinu sa tim poslom. Svi to da uradimo, bilo da smo vlast ili opozicija, i da se to zaustavi kako bi zakon počeo da se primenjuje istog trenutka za sve. Ako već nije u zakonu to jasno napisano, a na žalost po mom mišljenju je to trebalo da stoji u zakonu. Bitno je reći, bez obzira na primedbe koje smo čuli i koje imamo, da je ovaj zakon veliki korak napred, pre svega zbog profesionalizacije i javnosti u radu i to će zaista pomoći da javna preduzeća mnogo bolje rade nego do sada. Svi narodni poslanici možemo da pratimo kroz tu javnost u radu da li se to događa ili ne. Srpska napredna stranka je pokazala izborom direktora velikih sistema, kao što su "Telekom" i EPS, da ne moraju biti članovi stranke direktori, nego stručna lica. Oni će posle ovog procesa morati ponovo na konkurs i moraće na izbor za direktore. Mislim da i svi ostali treba tako da se ponašaju, jer to građani Srbije od nas očekuju. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodine Andriću, izvolite.
Replika povodom dve stvari. Mogu da prihvatim argument da nije moguće sve uslove za direktore javnih preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava, preneti na lokalni nivo, kakve postoje za direktore javnih preduzeća čiji je osnivač Republika, ali ne mogu da prihvatim da nije moguće da Skupština donese zakon po kome i oni ne bi mogli da budu funkcioneri političkih partija. To ne bi smanjilo u toj meri broj mogućih opcija čak i na lokalnom nivou da bi ugrozilo poslovanje javnih preduzeća na lokalnom nivou. Ako je tačno da bi ugrozilo, onda je naš problem mnogo gori, nego što čak i mi mislimo. Što se tiče drugog apela, u vezi sa rokovima, ne moramo da apelujemo na lokalne samouprave to da urade. Evo, dovoljno je da prihvatite amandman LDP po kome će da se ponove konkursi i za ona preduzeća čiji su direktori izabrani u ovom interegnumu. Prosto, kao vladajuća većina imate tu moć. Mi smo vam omogućili da ukoliko zaista mislite to što govorite, vrlo je jednostavno da to i sprovedete.
Hvala. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva finansija i privrede, dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih se nadovezao na diskusiju kolege iz LSV, koji je rekao da po automatizmu država ne mora da bude loš preduzetnik i da državna preduzeća ne moraju da budu preduzeća koja generišu gubitke i nelikvidnost. To pokazuju primeri mnogih razvijenih zemalja Zapadne Evrope i sveta. Naravno, u ovom momentu ne možemo se porediti sa tim zemljama, jer njihov stepen razvoja i procenat visoko obrazovanih ljudi u tim zemljama je veći od 25-30, u nekim zemljama i 40%, tako da naša domaća preduzeća ne možemo da poredimo sa jednim "Telenorom", koji je većinski u državnom vlasništvu. Socijal-demokratska partija Srbije podržava i podržaće donošenje zakona o javnim preduzećima kao deo procesa reforme javnog sektora u Republici Srbiji, koji podrazumeva proces reformisanja javne uprave, reformisanja javnih preduzeća i reformisanja javnih i socijalnih fondova. Zakon o javnim preduzećima koji danas imamo na plenumu definitivno donosi dosta novina, donosi departizaciju i ono što se u ekonomskom rečniku zove profesoionalizaciju menadžmenta javnih preduzeća. Ovaj zakon je rađen po uzoru na nemački model, koji radi i funkcioniše u okviru socijalne tržišne privrede i to pokazuje onaj član koji definiše i ono što je za našu partiju veoma važno, da i predstavnik zaposlenih mora biti član nadzornog odbora i da se na taj način ostvaruju ona tri stuba participativnog modela menadžmenta, a to su pravo zaposlenih na informisanje, na konsultovanje i saodlučivanje. Dakle, na taj način dobićemo model koji će i na zaposlene u preduzeću preneti određena ovlašćenja, ali i odgovornost za rad, produktivnost i efikasnost tih istih preduzeća. Do sada su kod nas javna preduzeća bili generatori nelikvidnosti i finansijske nediscipline. Apelovao bih da se i ministarstvo, ali i budući menadžment javnih preduzeća ugleda na ono što se zove evropski administrativni okvir. Podsetiću da u SAD od 1990. godine pa do danas svaka administracija je donosila akt koji se bavio upravo poboljšanjem performansi menadžmenta u javnoj upravi i preduzećima koji su pod državnom kontrolom. To je bilo i vreme Klintonove administracije, u vreme Bušove administracije, a i danas, u vreme Obamine administracije. Smatram da Zakon o javnim preduzećima predstavlja samo jedan od sistemskih zakona koji će se, nadam se, u ovom paketu usvojiti. Mislim da je jako vezan za Zakon o rokovima plaćanja i da se kroz onu odredbu tog zakona da je menadžment javnih preduzeća dužan da na mesečnom nivou izveštava Ministarstvo finansija o izmirenim obavezama, da će se u punom kapacitetu rešiti problem nelikvidnosti i rešiti problem dugovanja kada su u pitanju javna preduzeća. Isto tako, želeo bih da naglasim da je jako važna saradnja kako Skupštine Srbije, ali i menadžmenta javnih preduzeća sa DRI i da će u ovom setu zakona i u narednom periodu biti od velikog značaja Zakon o javnim nabavkama, koji ćemo, nadam se, doneti tokom decembra meseca i kroz čiju primenu naša administracija, naša država i naša preduzeća mogu da uštede ogroman novac. Ovaj zakon donosi ono što savremeni model menadžmenta u celom svetu diktira, a to je korporativizacija, transparentnost rada i transparentnost izveštavanja. Zakonom je definisan proces ocene uspešnosti menadžmenta javnih preduzeća. Podsetiću da je i predsednik naše partije, gospodin Ljajić, svo vreme tokom prethodnih godina govorio o odredbama koje su se sada našle u ovom zakonu. Mi i sada imamo u članu 39. U toj odredbi se govori o tome da direktori javnih preduzeća i menadžmenti javnih preduzeća ako ne ispune plan koji je definisan operativnim i strateškim planom, mogu da budu smenjeni. Dakle, ako ne bude rezultata, moraće da dođu neki drugi ljudi, koji će raditi u boljem kapacitetu i koji će učiniti ta preduzeća efektivnijim, efikasnijim i produktivnijim. Ono što je jako bitno to je da javna preduzeća u narednom periodu donose etičke kodekse i kodekse korporativnog upravljanja i kodekse upravljanja rizicima kako bi bila efikasnija i kako bi bila profitabilna i imala rezultate na tržištu. Ono što do sada nije pominjano, a što će u mnogome doprineti efikasnosti javnog sektora, pogotovo javnih preduzeća, to je da će centralni registar zaposlenih u javnim preduzećima biti gotov do juna meseca sledeće godine. O kakvoj efikasnosti i rezultatima javnih preduzeća možemo da govorimo, kada mi u ovom trenutku ne znamo koliko ljudi ukupno radi u tim javnim preduzećima, koje su oni demografske strukture, koje su starosti, kojih su kvalifikacija? Kako onda da primenjujemo savremene modele upravljanja kadrovima, upravljanja ljudskim resursima u tim organizacijama i da budemo sa tim javnim preduzećima konkurentni na tržištu? Ovaj zakon definiše i upotrebu instituta javnog konkursa, koji podrazumeva planiranje ljudskih resursa u organizacijama, dizajniranje radnih mesta, analizu posla, razvoj, trening, obrazovanje, jedan savremeni model nagrađivanja i motivacije u svim organizacijama. Ono što se želi ispuniti implementacijom ovog zakona je dolaženje do nivoa funkcionisanja preduzeća u privatnom sektoru, koje je orijentisano na rezultate i koje je orijentisano na profit, a ne na nelikvidnost i na druge negativne aspekte koji su definisani radom ovih preduzeća u prethodnom periodu. Srpska napredna stranka je pokazala izborom direktora velikih sistema, kao što su "Telekom" i EPS, da ne moraju biti članovi stranke direktori, nego stručna lica. Oni će posle ovog procesa morati ponovo na konkurs i moraće na izbor za direktore. Mislim da i svi ostali treba tako da se ponašaju, jer to građani Srbije od nas očekuju. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodine Andriću, izvolite.
Replika povodom dve stvari. Mogu da prihvatim argument da nije moguće sve uslove za direktore javnih preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava, preneti na lokalni nivo, kakve postoje za direktore javnih preduzeća čiji je osnivač Republika, ali ne mogu da prihvatim da nije moguće da Skupština donese zakon po kome i oni ne bi mogli da budu funkcioneri političkih partija. To ne bi smanjilo u toj meri broj mogućih opcija čak i na lokalnom nivou da bi ugrozilo poslovanje javnih preduzeća na lokalnom nivou. Ako je tačno da bi ugrozilo, onda je naš problem mnogo gori, nego što čak i mi mislimo. Što se tiče drugog apela, u vezi sa rokovima, ne moramo da apelujemo na lokalne samouprave to da urade. Evo, dovoljno je da prihvatite amandman LDP po kome će da se ponove konkursi i za ona preduzeća čiji su direktori izabrani u ovom interegnumu. Prosto, kao vladajuća većina imate tu moć. Mi smo vam omogućili da ukoliko zaista mislite to što govorite, vrlo je jednostavno da to i sprovedete.
Hvala. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva finansija i privrede, dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih se nadovezao na diskusiju kolege iz LSV, koji je rekao da po automatizmu država ne mora da bude loš preduzetnik i da državna preduzeća ne moraju da budu preduzeća koja generišu gubitke i nelikvidnost. To pokazuju primeri mnogih razvijenih zemalja Zapadne Evrope i sveta. Naravno, u ovom momentu ne možemo se porediti sa tim zemljama, jer njihov stepen razvoja i procenat visoko obrazovanih ljudi u tim zemljama je veći od 25-30, u nekim zemljama i 40%, tako da naša domaća preduzeća ne možemo da poredimo sa jednim "Telenorom", koji je većinski u državnom vlasništvu. Socijal-demokratska partija Srbije podržava i podržaće donošenje zakona o javnim preduzećima kao deo procesa reforme javnog sektora u Republici Srbiji, koji podrazumeva proces reformisanja javne uprave, reformisanja javnih preduzeća i reformisanja javnih i socijalnih fondova. Zakon o javnim preduzećima koji danas imamo na plenumu definitivno donosi dosta novina, donosi departizaciju i ono što se u ekonomskom rečniku zove profesoionalizaciju menadžmenta javnih preduzeća. Ovaj zakon je rađen po uzoru na nemački model, koji radi i funkcioniše u okviru socijalne tržišne privrede i to pokazuje onaj član koji definiše i ono što je za našu partiju veoma važno, da i predstavnik zaposlenih mora biti član nadzornog odbora i da se na taj način ostvaruju ona tri stuba participativnog modela menadžmenta, a to su pravo zaposlenih na informisanje, na konsultovanje i saodlučivanje. Dakle, na taj način dobićemo model koji će i na zaposlene u preduzeću preneti određena ovlašćenja, ali i odgovornost za rad, produktivnost i efikasnost tih istih preduzeća. Do sada su kod nas javna preduzeća bili generatori nelikvidnosti i finansijske nediscipline. Apelovao bih da se i ministarstvo, ali i budući menadžment javnih preduzeća ugleda na ono što se zove evropski administrativni okvir. Podsetiću da u SAD od 1990. godine pa do danas svaka administracija je donosila akt koji se bavio upravo poboljšanjem performansi menadžmenta u javnoj upravi i preduzećima koji su pod državnom kontrolom. To je bilo i vreme Klintonove administracije, u vreme Bušove administracije, a i danas, u vreme Obamine administracije. Smatram da Zakon o javnim preduzećima predstavlja samo jedan od sistemskih zakona koji će se, nadam se, u ovom paketu usvojiti. Mislim da je jako vezan za Zakon o rokovima plaćanja i da se kroz onu odredbu tog zakona da je menadžment javnih preduzeća dužan da na mesečnom nivou izveštava Ministarstvo finansija o izmirenim obavezama, da će se u punom kapacitetu rešiti problem nelikvidnosti i rešiti problem dugovanja kada su u pitanju javna preduzeća. Isto tako, želeo bih da naglasim da je jako važna saradnja kako Skupštine Srbije, ali i menadžmenta javnih preduzeća sa DRI i da će u ovom setu zakona i u narednom periodu biti od velikog značaja Zakon o javnim nabavkama, koji ćemo, nadam se, doneti tokom decembra meseca i kroz čiju primenu naša administracija, naša država i naša preduzeća mogu da uštede ogroman novac. Ovaj zakon donosi ono što savremeni model menadžmenta u celom svetu diktira, a to je korporativizacija, transparentnost rada i transparentnost izveštavanja. Zakonom je definisan proces ocene uspešnosti menadžmenta javnih preduzeća. Podsetiću da je i predsednik naše partije, gospodin Ljajić, svo vreme tokom prethodnih godina govorio o odredbama koje su se sada našle u ovom zakonu. Mi i sada imamo u članu 39. U toj odredbi se govori o tome da direktori javnih preduzeća i menadžmenti javnih preduzeća ako ne ispune plan koji je definisan operativnim i strateškim planom, mogu da budu smenjeni. Dakle, ako ne bude rezultata, moraće da dođu neki drugi ljudi, koji će raditi u boljem kapacitetu i koji će učiniti ta preduzeća efektivnijim, efikasnijim i produktivnijim. Ono što je jako bitno to je da javna preduzeća u narednom periodu donose etičke kodekse i kodekse korporativnog upravljanja i kodekse upravljanja rizicima kako bi bila efikasnija i kako bi bila profitabilna i imala rezultate na tržištu. Ono što do sada nije pominjano, a što će u mnogome doprineti efikasnosti javnog sektora, pogotovo javnih preduzeća, to je da će centralni registar zaposlenih u javnim preduzećima biti gotov do juna meseca sledeće godine. O kakvoj efikasnosti i rezultatima javnih preduzeća možemo da govorimo, kada mi u ovom trenutku ne znamo koliko ljudi ukupno radi u tim javnim preduzećima, koje su oni demografske strukture, koje su starosti, kojih su kvalifikacija? Kako onda da primenjujemo savremene modele upravljanja kadrovima, upravljanja ljudskim resursima u tim organizacijama i da budemo sa tim javnim preduzećima konkurentni na tržištu? Ovaj zakon definiše i upotrebu instituta javnog konkursa, koji podrazumeva planiranje ljudskih resursa u organizacijama, dizajniranje radnih mesta, analizu posla, razvoj, trening, obrazovanje, jedan savremeni model nagrađivanja i motivacije u svim organizacijama. Ono što se želi ispuniti implementacijom ovog zakona je dolaženje do nivoa funkcionisanja preduzeća u privatnom sektoru, koje je orijentisano na rezultate i koje je orijentisano na profit, a ne na nelikvidnost i na druge negativne aspekte koji su definisani radom ovih preduzeća u prethodnom periodu. U komisiji za izbor menadžmenta ne mogu da se nađu narodni poslanici, odbornici niti imenovana lica u organima državne uprave. Smatram da je to jedna od novina i smatram da će učiniti dosta pozitivnih efekata na primenu ovog zakona. Govoriću i o jednom teškom problemu koji privreda države Srbije ima, a to je subvencionisanje preduzeća u restrukturiranju. To su javna preduzeća. Kroz zakon koji je definisao da se završi proces restrukturiranja do juna 2014. godine, definisano je da ona preduzeća koja mogu da funkcionišu na tržištu, da će nastaviti da rade, ali neće dobijati subvencije, a ona koja to ne mogu, neće moći da rade i neće više dobijati subvencije, tako da faktički više neće moći da žive. Apelujem na ministarstvo da se definiše jasan strateški plan već koliko početkom naredne godine – šta raditi sa ljudima koji će u tom procesu, kada se restrukturiranje završi, ostati bez posla, da se naprave socijalni programi, da se naprave programi prekvalifikacije i dokvalifikacije, koje će biti usaglašene sa potrebama tržišta rada. Tu postoje razni primeri kako se to može uraditi. Daću vam primer Poljske i Austrije, gde su osnivani radni fondovi, gde je čak 75% ljudi koji su se prekvalifikovali, dokvalifikovali u tim radnim fondovima, našli posao, a čak 5% od tih ljudi su pokrenuli sopstveni biznis. U okviru toga, veoma je važno i ono što će doneti nova strategija obrazovanja, a to je akreditacija treninga i programa neformalnog obrazovanja, gde su naši zaposleni i nezaposleni veoma nekonkurentni. Podsetiću vas da 88% konkurentnosti radne snage u SAD upravo tu konkurentsku prednost ima zbog toga što ima veliki nivo i veliki kapacitet veština, zato što primenjuju filozofiju doživotnog učenja i usavršavanja. Ono što je isto tako bitno je da se formira jedan trening centar na nivou javne uprave, koji će upravo za cilj imati obrazovanje i trening u svim mogućim modelima neformalnog i vaninstitucionalnog obrazovanja za zaposlene i koji će primenjivati modele doživotnog učenja i usavršavanja. Kada je u pitanju Zakon o poreskoj amnestiji, ono što SDPS hoće da naglasi je da će se na taj način, pošto mala i srednja preduzeća i taj sektor duguju oko 500 milijardi dinara, da će se na ovaj način kroz period koji im se daje, a to je dve godine, a da ako budu plaćali na vreme svoje obaveze, da će biti oslobođeni od tog duga, a ono što je najbitnije je da će potencijalno biti sačuvana radna mesta. Relaksiranjem tog sektora u narednih nekoliko godina imamo mogućnost da uz ovu fiskalnu konsolidaciju, koja se implementira i sve drugo, kroz ovaj čitav niz i set zakona… (Predsedavajuća: Vreme.) … ti preduzetnici i mali privrednici mogu da zapošljavaju nove ljude. Dakle, SDPS će uvek podržavati programe koji su orijentisani na zadržavanje postojećih i na otvaranje novih radnih mesta. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Članovi Vlade, dame i gospodo, pre svega ću se pozabaviti Predlogom zakona o javnim preduzećima i Zakonom o Fondu za razvoj. Što se tiče Predloga zakona o javnim preduzećima, mislim da je moj kolega iz poslaničke grupe Mirko Čikiriz dosta toga već rekao. Ne bih se bavila pitanjima da li će navedeni zakon odstraniti politiku iz kadrovskih rešenja prilikom ostavljanja funkcionera u bilo kojim javnim preduzećima, jer svi dobro znamo kako to u našoj zemlji funkcioniše, nezavisno od zakonskih tekstova koji vrlo i neretko ostaju samo slovo na papiru. Drago mi je što je ministar finansija indirektno priznao da uvažava i ceni opoziciju koja može da bude konstruktivan. Mislim da ćete se složiti sa mnom. Rešila sam da upravo na takav način pristupim ovom Predlogu zakona o javnim preduzećima, kada sam pisala amandmane. Kako je ovim zakonom predloženo da lica koja su osuđena za krivična dela protiv privrede i pravnog saobraćaja ne mogu biti direktori, prirodno je onda da se prihvati amandman da se takva zabrana proširuje i na ona lica koja su osuđena za korupciju i za zloupotrebu službenog položaja. Predložila sam ovakvim jednim amandmanom da korumpcionaši ne mogu biti direktori, ali videćemo da li će se to prihvatiti. Takođe, kroz amandmane koje sam podnela, pojasnila sam ministru finansija razliku između krivičnog i pretkrivičnog postupka, dala mu objašnjenja vezana za pretpostavku nevinosti, razgraničila šta je to sudska opomena,šta uslovna osuda itd. i nadam se da će predloženi amandmani zaista biti i usvojeni. Što se tiče Predloga zakona o Fondu za razvoj, kako mu samo ime to kaže, Fond za razvoj jeste institucija čiji je prvenstveni cilj da razvija privredu Republike Srbije. Jasno je da je Republika Srbija infrastrukturnopotpuno nerazvijena država. Mislim da će se svako sa mnom složiti, ili bar u najmanjoj meri nedovoljno razvijeno. O tome može da svedoči svaka izjava svakog ministra koja je ovde izrečena. Potpuno je nejasno i zbog čega predlagač izmena zakona želi da iz postojećeg zakona izbriše odredbu po kojoj Fond za razvoj, između ostalog, ima i cilj koji glasi – razvoj infrastrukture. Podsetiću da Fond za razvoj treba da pojedinim subjektima dodeljuje novčana sredstva u cilju razvijanja Republike Srbije. On daje novčane podsticaje, ali prema kriterijumima koji su određeni kao ciljevi Fonda. Nedopustivo je da takva odredba zakona, koja predstavlja svojevrsni kriterijum prilikom odlučivanja kome će se sredstva dati, da se sada izbriše, jer svakom je jasno da nema razvoja Srbije bez razvoja njene infrastrukture, ali predlog da se taj cilj Fonda za razvoj sad proglasi beznačajnim je potpuno trivijalan naspram nekih drugih odredbi ovog Predloga zakona. Naime, u članovima 3. i 6. Zakona ruši se ustavni poredak Republike Srbije, jer ovim članovima se direktno napada princip funkcionisanja svake civilizovane države. Ne znam gde to u civilizovanom svetu ima da država uspostavlja finansijske obaveze za svoje građane, a da za to ne prođe parlament. To se upravo ovim predlogom zakona radi, jer predlagač je osmislio da za garancije koje izda Fond za razvoj garantuje Republika Srbija. Moram da vas podsetim da se nijedna garancija koju Srbija izdaje nije desila a da o njoj prvo ne raspravlja ovaj parlament. Ne može ovakvim zakonom da se dozvoli zaobilaženje takvog jednog principa. O svakoj obavezi koja tereti budžet, a u ovom smislu to znači u svakoj obavezi koja tereti građane Republike Srbije, mora da odlučuje parlament. Ono što se radi upravo ovim zakonom, a to je da se uspostavlja jedan krajnji automatizam. Za svako potraživanje za koje Upravni odbor Fonda za razvoj daje garanciju, da će za to automatski garantovati Republika Srbija. Čini mi se da je to zaobilaženje Ustava, jer o svakoj finansijskoj obavezi Republike Srbije mora da glasa parlament i ne može upravni odbor bilo kog fonda, pa ni Fonda za razvoj, da nameće obaveze Republike Srbije. Na ovaj način, čini mi se, gazi se ustavni poredak, a i flagrantno se zaobilazi budžet koji je skoro izglasan, jer ono što budžetom nije odobreno Fondu, sada će Fond moći da uzme tako što će izdavati garancije koje po automatizmu garantuje država. To je gaženje Ustava i čini mi se da je pre podnošenja ovakvog predloga trebalo da razmislite možda da se ovaj predlog zakona povuče iz procedure, jer nisam sigurna kako bi Ustavni sud ocenio ustavnost jednog ovakvog zakona. Moram da podsetim na još jednu odredbu. Naime, Zakonom o javnom dugu i to u njegovom članu 16. izričito je propisano da Republika Srbija može da izda garanciju samo u formi zakona, a to znači da parlament glasa o njoj. Da li možete samo da opomenete narodne poslanike, jer više ne čujem ni sebe?
Molim narodne poslanike da se malo utišaju.
Dakle, prema Zakonu o javnom dugu, i to u njegovom članu 16, izričito je propisano da Republika Srbija može da izda garanciju samo u formi zakona, a to znači da parlament glasa o njoj. Kako onda mislite da sada Republika Srbija garantuje za nečije kredite i to samo po odluci Upravnog odbora Fonda za razvoj? Kada imamo jednu tako izričitu odredbu, a imamo je, Zakona o javnom dugu, kako je onda uopšte moguće da je ovakav predlog zakona prošao i da je prihvaćen od strane Zakonodavnog odbora? Ovaj predlog zakona ne prkosi samo Ustavu. On prkosi i drugim zakonima. Ne znam uopšte da li su članovi Zakonodavnog odbora dobro i pažljivo čitali ovaj predlog zakona. Takođe se nadam da će oni amandmani koje je poslanika grupa SPO i DHSS podnela na Predlog zakona o Fondu za razvoj biti podržani i uvaženi, jer mislim da ima osnova za tako nešto. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, javna preduzeća se osnivaju radi obavljanja delatnosti u oblasti javnog interesa. Dakle, javna preduzeća bi trebalo da rade u javnom interesu, recimo, u oblasti snabdevanja strujom, ili u poštarskom saobraćaju, ili u oblasti komunalnih usluga, ili u telekomunikacijama, u raznim drugim oblastima. Njihov cilj je, pre svega, da pruže efikasnu, kvalitetnu i najjeftiniju moguću uslugu građanima Srbije. To je posao javnih preduzeća. Dame i gospodo, URS se snažno zalaže za profesionalizaciju, departizaciju, depolitizaciju i za povećanje odgovornosti u javnim preduzećima. Smatramo da je ovaj proces potrebno dovesti do kraja. U ovom trenutku, zakon koji imamo pred sobom, veliki je korak u tom pravcu. Svi smo svesni toga da to nije idealan zakon, kao i brojni drugi zakoni, ali on jeste korak u dobrom pravcu. Zašto se URS zalaže za departizaciju i za depolitizaciju u javnim preduzećima? Zbog toga što je suprotna onome što jeste svrha javnih preduzeća, u brojnim javnim preduzećima situacija nije takva. Da li je javni interes zapošljavanje stranačkih kadrova da li je javni interes zapošljavanje rođaka, da li je javni interes enormno visoka plata u nekom javnom preduzeću nekog direktora, da li je javni interes poslovanje suprotno interesima građana i da li je, na kraju krajeva, javni interes bahat odnos prema građanima kojima treba pružiti određenu uslugu? Čvrsto stojimo na stavu da nije, ali na žalost, veliki broj građana u Srbiji se suočava upravo sa ovim. Ne samo to, nego građani Srbije, a često ni njihovi politički predstavnici ne mogu da dođu do tačnih podataka -koja su to javna preduzeća, kolika su primanja u njima, kakvo je njihovo poslovanje? To je ono što boli Srbiju i to je ono zbog čega ovaj zakon mora da bude donesen upravo sada. Na žalost, do sada to nije bilo moguće, a i te kako je bilo potrebno. Dame i gospodo, zašto se još URS zalaže za potpunu departizaciju? Zato što smo i sami imali loše iskustvo u ovoj oblasti, zato što je i nama samima dosta onih koji su u naše ime, u ime naše stranke, u moje ime, na ovaj način upravljali javnim preduzećima. Želim jasno da kažem građanima Srbije da ja iza takvog upravljanja ne stojim. Sa sigurnošću znam da iza takvog upravljanja ne stoji ni jedan visoki funkcioner stranke URS. Svi koji se bave politikom znaju da na raznim nivoima, u raznim stranačkim organizacijama, postoje različiti ljudi i da je uvek moguće da se takvo što desi. Zato se snažno zalažemo za to da to više ne bude moguće, da više ne bude moguće da se zloupotrebljava ili zaklanja iza stranke bilo ko svoj interes stavlja ispred javnog interesa. Tome mora doći kraj. Pored ovoga, potpuno sam spremna da prihvatim i drugačije stavove, koji kažu da ne mora svako ko se bavi politikom da bude neko ko će raditi protiv javnog interesa. Takođe to mislim. Zbog toga želim da polemišem sa nekim stavovima koji su danas ovde izneti, a to je da će neko ko jeste javni funkcioner apriori raditi protiv javnog interesa. Mislim da je to jedna opasna teza koja se nas koji se sa najboljim namerama i u opštem interesu bavimo politikom, stavlja u situaciju da nas građani doživljavaju kao nekoga ko radi samo za sebe. To je ona teza koja postoji u Srbiji – svi su političari isti, svi rade samo za sebe, nijedan političar ne radi u interesu građana itd. Mislim da je to jedna opasna teza koja, u krajnjoj liniji, demokratski poredak i demokratski sistem stavlja pod znak pitanja i nudi, ne znam koju alternativu. Ne znam koja je uopšte alternativa u demokratskom sistemu moguća? Ali, šta čini suštinu demokratije? Procedure i pravila. Zbog toga ovaj zakon uvodi jasne procedure, pravila i kontrolu, tako da ne bude moguće da bilo ko zloupotrebi svoju poziciju. To je ono što je po meni najveći kvalitet ovog zakona. Uprkos tome, kao što smo više puta naglasili, URS će ostati na stavu da nijedan stranački funkcioner ne može da se kandiduje za direktora javnog preduzeća, ni na republici ni na lokalu. Dame i gospodo, koje su još prednosti ovog zakona? O njima smo već dosta govorili i samo ću ih kratko nabrojati, mislim da je to već rečeno. Pre svega, država se potpuno povlači iz upravljanja javnim preduzećima. Nema više upravnih odbora. Nema onih čuvenih upravnih odbora gde su se smeštali partijski kadrovi. Nadzorni odbori će biti mehanizam preko koga će država kontrolisati poslovanje javnih preduzeća. Mislim da je to neophodno. Mislim da osnivač mora da snosi odgovornost i mora da vrši nadzor nad onim ko radi u javnom preduzeću. Dakle, nadzorni odbori će biti kontrola države, kako ne bi kao do sada imali situaciju da ni država sama ne zna šta se dešava u nekim javnim preduzećima. Dame i gospodo, svedoci ste toga koliko puta smo mi kao poslanici bili izloženi kritici javnosti. O poslanicima se sve zna. Zna se koji je naš jelovnik, šta je na meniju, kolike su nam plate, koliki su nam putni troškovi. Tako i treba da bude. Ovo je dom koji je potpuno izložen očima javnosti, jer smo mi predstavnici građana. To je jako dobro. Ali, nedopustivo je da mi ne znamo kolika je plata nekog funkcionera u javnom preduzeću. Bila sam zapanjena kada sam viđala plate koje su petostruko više od ministarskih, od naših, od svih drugih, a da pri tom nismo tačno znali da li je to tako, nismo tačno nigde mogli da proverimo, obično su mediji dolazili na neki volšeban način do tih informacija. To više ne može da bude tako. Nadzorni odbori jesu oni preko kojih će država kontrolisati poslovanje javnih preduzeća i sve ono što se tamo bude dešavalo. Nadzorni odbori neće biti partijski odbori, oni će biti kontrola države, ali stručna kontrola države, jer postoje jasni kriterijumi za to ko će moći da bude član nadzornog odbora. To će morati da budu stručni ljudi, iskusni ljudi, kvalivikovani ljudi, odgovorni ljudi. Uvodi se i dodatan mehanizam kontrole, a to je jedan član nadzornog odbora koji će biti potpuno nezavisan stručnjak i, naravno, jedan član nadzornog odbora koji je zaposlen u javnom preduzeću. Direktori će biti birani preko konkursa, i na lokalu i na republici. Konkursi će biti javni. Svaki građanin će moći da zna šta su uslovi i neće se više dešavati da potpuno nekvalifikovani i nestručni ljudi vode neka javna preduzeća. Javnost u radu, kao što sam rekla, jako je bitan mehanizam zaštite. Javnost u građanskom društvu mora da kontroliše sve i ona je taj sistem koji čini da bude nemoguće, da nešto bude nedostupno očima javnosti. Mehanizmi razrešenja direktora, direktori će moći da budu razrešeni ukoliko loše obavljaju svoju funkciju ili ne obavljaju svoju funkciju u korist svih građana Srbije. Dame i gospodo, profesionalizacija, odgovornost, kontrola, rad u javnom, a ne ličnom interesu, to je ono iza čega snažno stoji URS.
Hvala. Gospodine Đuriću, po kom osnovu se javljate?
Javljam se po replici. Samo minut da se razjasni. Možda niste dobro razumeli ako ste na neki način replicirali o onome o čemu je LDP govorila kada je u pitanju vaša pretpostavka da je neko rekao ili da smo doveli … (Marijan Rističević, sa mesta: Po kom osnovu.)
Pogrešno tumačenje izlaganja.
… da javni funkcioner radi protiv interesa, da političari rade protiv javnog interesa. Mi nismo to rekli. Mislimo da se ovde javlja jedan drugi problem, a on se zove sukob interesa, potencijalni sukob interesa ili preterana koncentracija moći, i da je to problematično kada neko ko vrši javnu funkciju ili je funkcioner stranke istovremeno aplicira ili bude izabran za direktora javnog preduzeća. To je problem. Nije naša pretpostavka da svako ko se bavi politikom ili je stranački angažovan obavezno vodi računa o svom ili o partijskom interesu.
Hvala. Reč ima gospođa Stojanović Plavšić. Izvolite.
Ne bih da polemišem, jer se u velikom delu slažem sa vama. Nisam ni na jedan način pomenula ni vas, niti vašu poslaničku grupu, niti sam samo vas imala u vidu. Govorila sam o jednom načelnom stavu gde sam polemisala da želimo da izbegnemo taj kliše da ljudi koji se bave politikom rade protivno javnom interesu. To se nije odnosilo na vas.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava pokazuje, odnosno dokazuje kontinuitet u odnosu Vlade prema Skupštini Srbije. Osam zakona je, od kojih su neki sistemski, razmatrano u jedinstvenom pretresu, po hitnom postupku, a mnogi od tih zakona bez javne rasprave. Ono što smo imali pre četiri godine očigledno se nastavlja sa ovom novom Vladom. Mi iz LDP smo nezadovoljni time. Nezadovoljni smo jer poslanička grupa ima samo 16 minuta da raspravlja o osam zakona, a to dođe dva minuta. Onemogućeno nam je da o nekim izuzetno važnim zakonima iznesemo naš stav. Moraću sada da se ograničim samo na Zakon o javnim preduzećima. Za LDP Predlog zakona o javnim preduzećima je najočigledniji dokaz dvoličnosti trenutne vladajuće koalicije na republičkom nivou, jer ovaj zakon treba da legalizuje partijsku državu, što je u suprotnosti sa onim što smo čuli u predizbornoj kampanji od stranaka iz vladajuće koalicije. Umesto zakona koji bi trebao da ubrza tranziciju, mi dobijamo zakon koji feudalizuje, po jasnim kriterijumima, partijsku državu. Osnovna poruka ovog zakona jeste da od volje Vučića, Dačića, Dinkića zavisi funkcija svakoga čoveka koji se sutra probudi i krene na posao u javno preduzeće. Od njihove spremnosti da služe interesu partijama, a ne javnom interesu, zavisi njihova funkcija u tom javnom preduzeću. Mnogi danas poslanici vladajuće koalicije su rekli da je ovaj zakon dobar zakon u smislu što će dovesti do departizacije. Ako se čitaju odredbe ovoga zakona, to nije istina. Po oceni Fiskalnog saveta u Srbiji ima oko 700 javnih preduzeća. U pedeset javnih preduzeća osnivač je Republika Srbija. Samo za ovih 50 javnih preduzeća, članom 22, predviđeni su jasni kriterijumi za izbor direktora preduzeća. Jedan od tih kriterijuma kaže da za direktora preduzeća može da bude izabran funkcioner političke partije, ako zamrzne funkciju. Za 650 preduzeća, čiji je osnivač lokalna samouprava, apsolutno nema ovoga kriterijuma, što znači da 650 direktora lokalnih preduzeća mogu da budu stranački funkcioneri. Da li je to departizacija? Da li je departizacija, ako od 2.200 članova nadzornih odbora, koliko po predlogu ovog zakona treba da bude imenovano, pet članova nadzornog odbora u 50 javnih preduzeća, čiji je osnivač Republika, po tri člana nadzornog odbora čiji je osnivač lokalna samouprava, za samo njih 50 ima kriterijum da ne smeju da budu članovi političke partije? Svi ostali članovi nadzornih odbora mogu da budu članovi političkih partija, što nije problem, ali mogu da budu i stranački funkcioneri. Liberalno demokratska partija je podnela jedan amandman gde traži da funkcioneri, odnosno odbornici, narodni poslanici, lica koja su imenovana organima državne uprave, organima AP, lokalne samouprave ne mogu da budu članovi nadzornih odbora. Hajde da pokušamo da barem na taj način, koliko toliko, izvršimo tu departizaciju. Dolazimo do jednog jednostavnog matematičkog modela. Od 2.200 članova nadzornih odbora samo 50 njih ne smeju da budu članovi političkih partija, a od 700 direktora javnih preduzeća na državnom i lokalnom nivou svaki od njih može da bude i član političke partije i partijski funkcioner. Da li je to departizacija ili je to ono o čemu sam na početku govorio izvrgavanje onoga o čemu ste vi govorili? Kada mi polemišemo sa vama, mi polemišemo sa vama kao sa partijama iz vladajuće koalicije. Nas zaista ne interesuje da li postoji volja u vladajućoj koaliciji ili ne postoji. Ako ne postoji volja, mi moramo jasno da čujemo od kojih partija zavisi da li u Srbiji treba da se izvrši departizacija ili u Srbiji ne sme ili ne treba da se izvrši departizacija. Takođe, kada govorimo o odgovornosti direktora, danas smo o tome govorili. Gospodin Andrić je rekao da postoji član zakona koji propisuje da direktor javnog preduzeća može da bude smenjen, kako smo ga mi nazvali, zbog verbalnog delikta, zbog davanja lažne ili nepotpune izjave. To je apsolutno protiv svakog demokratskog poretka koji postoji ovde kod nas u Srbiji. Pored ovih amandmana o kojima smo već govorili, dali smo i neke, po nama, dosta važne amandmane. Jedan od amandmana govori o javnim preduzećima koji koriste subvencije ili bilo koju drugu vrstu budžetske pomoći, kao što su garancije. To javno preduzeće mora da da jasan program trošenja tih budžetskih subvencija i dugoročan plan koji će dovesti do toga da ne koristi tu budžetsku pomoć. Dali smo amandman koji govori o tome da javna preduzeća nemaju konkurenciju na tržištu u osnovnoj delatnosti za koju su osnovani, da se ne mogu oglašavati na komercijalnoj osnovi. Mislim da je zaista nepotrebno da se oni na taj način oglašavaju. Jedan amandman za koji mislim da je isto važan, a videli smo da će najverovatnije poslanici SNS to podržati, a to je naš amandman da se konkursi za direktore u svim javnim preduzećima moraju održati do 31. marta 2013. godine, da nam se ne dešava ono o čemu je gospodin Šormaz govorio da sada imamo zakazivanje skupština opštine gde se direktori imenuju po veoma ubrzanom principu, kako bi izbegli to v.d. stanje. Tražili smo i jedan dosta važan amandman, a vezano je za izbor direktora javnog preduzeća. Koliko god se pričalo ovde da hoćemo da najbolji pobede na konkursima za izbor direktora javnog preduzeća, to zakon ne omogućava. Predlogom ovog zakona se kaže da komisija utvrđuje rang listu prijavljenih kandidata za direktora, da dostavlja tri predloga, a da osnivač, odnosno onaj koji ima pravo da imenuje direktora imenuje nekoga za direktora. Mi u LDP mislimo da onaj koji je najbolji na konkursu treba da bude potvrđen, jer po ovome dolazimo do zaključka da za bilo kog partijskog funkcionera nije važno da je najbolji na konkursu, nego da bude među prva tri, onda smo sigurni da će biti izabran za direktora javnog preduzeća. Ovo su samo neki amandmani. Dali smo ogroman broj amandmana. Pokušali smo da promenimo ovaj zakon, mada su okviri koji su nam zadati bili izuzetno uski. LDP ne može da podrži ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, povređen član 107. Poslovnika. Prethodnog govornika kao kolegu iz prethodnog saziva i iz ovog saziva veoma cenim, čak i kao zemljaka, zato što potičemo iz istih krajeva. Međutim, verujem da je u žaru govora izrekao jednu stvar koja je neistinita. Mislim da je povređen član 107. Poslovnika i da ste trebali na tu neistinu da ukažete, a to je da građani Srbije zaposleni u javnim preduzećima trebaju da se bude u strahu od Aleksandra Vučića. Ne, to je neistina. Građani Republike Srbije, bilo da su penzioneri, zaposleni, bilo gde da rade ili, nažalost, mnogo je onih koji ne rade, ne trebaju ni da se bude, ni da žive u strahu od Aleksandra Vučića. Oni koji trebaju da budu u strahu od Aleksandra Vučića i koji jesu u strahu su svi oni koji su ogrezli u kriminal i korupciju, i to od onih najviših, najsnažnijih, ma koliko moćni bili, ma koliko bogati bili, ma koliko medija kontrolisali, ti i takvi koji su ogrezli u kriminal i korupciju, oni treba da vode računa i da žive u strahu od Aleksandra Vučića, a ne zaposleni u javnim preduzećima. Za sledeći put vas molim da sugerišete. Hvala.
Izvinjavam se, ukoliko je tako bilo, nisam tako shvatila i nisam verovatno dobro čula. Stvarno se izvinjavam svima, trebalo je da vas opomenem, priznajem. Reč ima ministar Dinkić.
Želim da kažem da sam pogledao sve amandmane vaše poslaničke grupe i da ste dali dosta dobrih i korisnih predloga. Jedan dobar deo amandmana ćemo prihvatiti kao Vlada, uključujući i onaj prvi amandman o kome ste govorili, gde se eksplicitno zabranjuje zloupotreba javnih preduzeća u političke svrhe, na način kako ste to predložili. Korisna je ova stvar koju ste rekli, da sva javna preduzeća koja dobijaju subvencije od države ili traže garancije moraju da obrazlože koliko dugo će koristiti subvencije, kada će prestati da ih koriste, kako će smanjiti gubitke itd. Dakle, da ne dobijaju samo subvencije, što bi rekli, na lepe oči, nego da moraju dobro da obrazlože njihovo poslovanje. To je jako koristan amandman i njega ćemo takođe rado prihvatiti. Da bi ovu jednu dilemu, koja je čisto pravno-retorička, otklonili, prihvatićemo i taj amandman kad ste rekli da neko može biti smenjen zbog nepotpune ili lažne izjave. Nije se mislilo na izjave verbalne u javnosti, nego davanje finansijskih lažnih iskaza. Na to se misli kada se kaže izjava, ali pošto je to neprecizno rečeno, da ne bi bilo zabune, mi ćemo to ukloniti. Mislilo se na finansijske izveštaje, a ne izjave u javnosti. Takođe, ono što je problem i što nećemo prihvatiti, a objasniću vam i zašto, insistiraćemo ipak i dalje da resorni ministri snose odgovornost za izbor najboljeg od tri kandidata koji se predlažu, iz prostog razloga što ne želim da se ni ministri, ni ljudi na opštinskom nivou zaklanjaju za odluke komisije. Neka oni lično preuzmu odgovornost za onoga ko će raditi neki odgovoran posao, jer konkursna komisija, a to možete videti na primeru čak i privatnih firmi, može da pogreši. Realno, ni konkursne komisije nisu bezgrešne. Konkurs je veliko unapređenje, ali nemojmo imati iluziju da su ljudi koji su u konkursnoj komisiji samim tim bezgrešni. Inače, prihvatili smo ovaj predlog amandmana da skupštinski odbori sa dvotrećinskom većinom imenuju jednog stalnog člana komisije. Dakle, jedan veliki broj vaših amandmana ćemo prihvatiti, jer su zaista dobronamerni i mislim da se uklapaju u koncept koji smo mi želeli da predložimo, ali ovo ne prihvatamo iz razloga što mislimo da moramo pojačati ličnu odgovornost ljudi koji rade, bilo u Republici, pokrajini ili na lokalu, na imenovanju direktora koji je iz njihovog resora. Što se tiče oglašavanja, čini mi se da nije precizno formulisan predlog. Znam šta ste hteli da kažete i to se podrazumeva pod onim prvim amandmanom koji sam već pominjao, da ne smeju javna preduzeća da se koriste u bilo kakvoj kampanji i u zloupotrebama. Međutim, neka javna preduzeća razne informacije daju i objavljuju. Evo, na primer, "Lutrija" mora da objavljuje po novinama šta se događa, ko je dobio dobitke, kada su izvlačenja i razne tehničke stvari. Dakle, to nije reklamiranje u komercijalne svrhe, kako se to tumači. Nije jednostavno taj amandman precizno formulisati, iako vam je namera bila u skladu sa onim što i ja podržavam. U svakom slučaju, pošto se bliži kraj današnje rasprave, vrlo smo zadovoljni u Vladi što nije bilo suštinskih primedbi na ekonomske zakone. Očekivali smo najveće polemike o Zakonu o javnim preduzećima i upravo ćemo biti spremni da najviše amandmana prihvatimo na Zakon o javnim preduzećima, bez obzira ko ih je dao, ukoliko su korisni i ukoliko unapređuju tekst zakona.
Hvala. Imajući u vidu da je 18,00 časova, molim vas još da čujemo gospodina Šormaza i gospodina Hajdarevića za repliku, pa onda da završimo današnji rad. Izvolite, gospodine Šormaz.
Pošto sam direktno pomenut, da odmah bude jasno, uopšte nisam govorio u pojedinostima, nego u načelu i nisam pomenuo da će biti usvojen bilo koji amandman. To ima pravo ministar da kaže i on je sad to i rekao. Mi možemo da govorimo o tome da li je neki amandman dobar ili ne, da li ga treba usvojiti ili ne, ali nisam nijednog trenutka, kao što je gospodin Hajdarević rekao, rekao da će neki amandman LDP biti usvojen. Ministar, Vlada, poslanički klubovi, dogovaramo se, razgovaraćemo o tome, ali kada dođe dan za glasanje, onda ćete znati za koje ćemo amandmane glasati, a za koje ne.
Hvala. Gospodine Hajdareviću, izvolite.
Gospodine Dinkiću, možemo donekle da prihvatimo obrazloženje o nekim našim amandmanima, ali mi smo, kada govorimo o javnim preduzećima i o njihovom oglašavanju, rekli da se ne mogu oglašavati na komercijalnoj osnovi, u smislu da propagiraju svoj proizvod ako su monopolisti. Možemo da napravimo, ako se slažete, i neku vrstu izmene ovog našeg amandmana, kako bi bilo jasnije, odnosno kako bi ono što smo hteli da kažemo bilo deo ovog zakona. Takođe, ako tražite da ministar preuzme odgovornost o izboru direktora javnog preduzeća, ono što tražimo jeste da nam on obrazloži, ne nama, nego javnosti, da to bude javno objavljeno na sajtu ministarstva, zašto je izabrao nekog kandidata koji nije broj jedan, nego npr. kandidat broj tri. Ono što je intencija ovog zakona, to je da komisija koja daje predloge za imenovanje direktora i ministarstvo, odnosno osnivač koji bira direktora, njihova odluka je konačna. Nema pravo na žalbu, što je prosto nemoguće, jer i na bilo koje odluke suda u Srbiji postoji neka vrsta žalbe. Predlogom ovog zakona na odluke komisije, odnosno ministarstva, organi lokalnih samouprava nemaju pravo žalbe. Na kraju, želim samo da ponovim ono što sam rekao vezano za prvu povredu Poslovnika od gospodina Babića. Osnovna poruka ovog zakona, kako mi vidimo iz LDP, jeste da funkcija svakog čoveka u javnom preduzeću, koji se sutra probudi, zavisi od volje Dinkića, Dačića i Vučića, u političkom smislu, jer i dalje postoji ta partijska država. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Dinkić.
Neću o politici, samo o struci. Dakle, na kraju, nema bojazni, prihvatićemo i vaš amandman da se na veb sajtu onoga ko bira direktora mora objaviti ko je izabran i ko su bili kandidati koji su ušli u najuži izbor. Sasvim je logično da se obrazloži ako dođe do promene redosleda. Drugo, prihvatanjem amandmana da i opozicija suštinski ima jednog nezavisnog člana komisije i stavljanjem svega ovoga na veb sajt, mi dobijamo javnost u radu i samim tim se značajno ovaj proces unapređuje. Hvala.
Hvala. Sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala svima.