Gospodine predsedniče, molim vas da, u skladu sa članom 24. Poslovnika o radu Narodne skupštine, obavestite poslanike o prestanku rada poslaničkog kluba PDS-a.
Molim vas za malo tišine. Hoćemo li da se saslušamo ili da napravimo pauzu. Gospodine Kovačeviću, obaveze po članu 24. nema, ali smatram da ovo što ste vi izrekli već predstavlja informaciju koju ste želeli da narodni poslanici dobiju. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Tomislav Panajotović. Pošto narodni poslanik Petar Jojić nije prisutan, posle narodnog poslanika Tomislava Panajotovića, reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovane kolege, dame i gospodo, način na koji se završila sednica Skupštine prošle srede govori o veoma dramatičnoj situaciji u kojoj smo se našli. Dramatičnost te situacije najavljivali su masovni protesti radnika, masovni u onom broju u kojem je gospodin Đurić govorio (nekoliko stotina hiljada od nekoliko miliona radnika), ali se ta dramatičnost nastavila u sredu i samom činjenicom da su se za ovom govornicom pojavili predsednik Skupštine, gospodin Maršićanin, a koji je potpredsednik DSS-a; zatim gospođa Gordana Čomić, potpredsednik Skupštine, koja je potpredsednik Demokratske stranke; zatim gosodin Čedomir Jovanović, koji je šef poslaničkog kluba DOS-a i potpredsednik Demokratske stranke; zatim gospodin Mihajlov, koji je šef poslaničke grupe DSS-a itd. Sve je to bio razlog za veliku strepnju. Strepnja je počela, najpre, od najave gospodina Mihajlova - da DSS neće glasati ni za zakon u načelu. To je značilo da, ukoliko se ne usvoji zakon u načelu, nema rasprave u pojedinostima. Pojava gospodina Maršićanina za ovom govornicom, umesto strepnje, unela je malo nade. On je rekao da će se DSS izjasniti za zakon ili će opredeljenje DSS-a da bude "za" ili "protiv" zakona, biti oformljeno onoga trenutka kada se završi rasprava o amandmanima. To znači da je indirektno demantovao svog šefa poslaničke grupe, gospodina Mihajlova, koji je izneo potpuno drugu viziju. Ni to ne bi bilo mnogo važno - mene je to lično ohrabrilo, govorim u sopstveno ime, a ne u ime DS, jer me za to niko nije ovlastio - da nije bilo jednog drugog razloga za strepnju. To je stvar političke strategije stranke koja takva argumente ovde iznosi. Razlog za strepnju bio je sledeći: tri ili četiri poslanika DSS-a za ovom govornicom kaže - "nećemo glasati za zakon o radu u načelu, zbog toga što su smenjena četiri naša direktora zdravstvenih ustanova." Sada, zamislite šta mogu da kažu pažljiviji analitičari skupštinskog rada. U jednom od ključnih sistemskih zakona, za koji se jedna od najvećih stranaka ovde u Skupštini opredelila, neće se glasati, zato što je došlo do kadrovskih promena u nekim zdravstvenim ustanovama! To ima svoju cenu. Naravno, ona može da ima trenutnu političku korist, ali trajna šteta koju će imati DSS i celokupni DOS, daleko je veća od trenutne političke koristi. Međutim, iz celog tog zamešateljstva mi treba danas da nađemo izlaz, na taj način što ćemo uvažiti sugestije gospodina Maršićanina i gospođe Čomić, koji su u svojim govorima pomenuli jedan sjajan izraz - kompromis, a koji je ključ svake uspešne politike. Kompromis koji treba da se nađe između sindikata i Vlade, sindikata i Skupštine, ali i kompromis koji treba da se nađe između dve stranke, koje ovde sučeljavaju svoje stavove. Zamislite, gospodo narodni poslanici, koliko bi bilo apsurdno pozivati se na moguće kompromise sa sindikatom, a ne možemo ovde da nađemo kompromis između dve stranke, koje su se opredelile za zajedničku sudbinu, za zajedničku budućnost itd. Lično očekujem da će izjava gospodina Maršićanina i najava, da će se ući u raspravu o amandmanima, značiti da ćemo mi tokom rasprave o amandmanima, imati mogućnost da neke od 200 amandmana koji su podneti ovde i usvojimo a ne samo 20-tak, koliko je usvojeno od strane Vlade. Ukoliko DSS ostane kod svog stava - da neće biti rasprave u pojedinostima, to bi značilo da ona stranka, koja žestoko kritijuje Vladu, Vladi daje ogromne mogućnosti. A to je - da Vlada odlučuje da li će usvajanjem pojedinih amandmana biti rešeno pitanje zakona o radu ili ne. Nadam se da će ovde preovladati razum, da će Vlada, koja je rekla svoj stav, imati u vidu šta će reći poslanici, izjašnjavajući se o 200 amandmana, koji će ovde biti na dnevnom redu, da ćemo mi ipak naći zajedničko rešenje. Naravno, u atmosferi koja je stvorena time što je, na neki način najavljeno odustajanje od apstinencije u glasanju o zakonu o radu, otvoren je lov na ministra Milovanovića. Stvorena je takva atmosfera da je, u trenutku kada se rad privodio kraju, krenula jedna lavina protiv gospodina Milovanovića, u kojoj su učestvovali i neki ljudi čije dostojanstvo apsolutno cenim i poštujem. U trenutku kada je gospodin Milovanović prolazio salom, čuo sam (baveći se dugo fudbalom) usklike i uzvike koji su karakteristični za nižerazredne fudbalske utakmice. Gospodin Milovanović, u čijoj sam neposrednoj blizini bio, verovatno je, na neki način, odgovorio na ono što mu je rečeno, ali u svakom slučaju ... (glasovi - lažeš)... nije prekoračio svoja ovlašćenja. Naravno (evo kolege kažu - lažeš), stojim iza onoga što sam rekao, jer sam bio najneposredniji mogući svedok. Završiću izlaganje pozivom da nađemo kompromis; da se izjasnimo o Zakonu o radu u načelu, a da, zatim, probamo da ogroman broj amandmana, koji je ovde podnet, bude razmotren najpreciznije, kako bismo usvojili nešto što će doprineti poboljšanju ovog zakona, ali neće zadirati u njegovu suštinu. Hvala lepo.
Replika - Maršićanin (glasovi - aaa).
Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nikada za ovu govornicu ne izlazim da bih nekome pružao nadu ili da bih nekome ulivao strepnju. Nisam znao ni da će to biti rezultat mog izlaganja u sredu. Ako to što sam rekao da ćemo glasati za zakon o radu, ukoliko budu prihvaćeni ključni amandmani koje je Demokratska stranka Srbije podnela na taj zakon, nekome uliva nadu onda neka bude tako. Ali, kako Vlada nije prihvatila amandman za koji smatramo da je ključni, te nade očigledno, ako je to nada, više nema. Da li je to sada strepnja? Nema potrebe da bude strepnja. Vi se sećate kada je Demokratska stranka Srbije istakla 53 amandmana na zakon o radu da smo dočekani na nož od strane predlagača i da je rečeno ono standardno što se u javnosti neprestano pojavljuje da je Demokratska stranka Srbije protiv reformi. Dakle, reformski su potezi oni koji su onakvi kakvi su predloženi od strane Vlade i bilo šta da se u tim predlozima menja, to je protiv reformi. E, neće biti tako. Mi smo od strane Vlade ... (Glasovi:Tema.) Tema je odgovor - replika gospodinu Panajotoviću. Mi smo od strane Vlade dobili odgovor da je jedan veliki broj amandmana Demokratske stranke Srbije prihvaćen, a da se reformska suština zakona nije promenila. Ko onda tu izigrava, gospodo narodni poslanici? Upravo je to ono što mi govorimo. Osnovni predlog predlagača je jedna stvar. Amandmanima se stvari i predlozi mogu popraviti, a da se reformska suština u predlozima ne promeni. To je ono što govorimo. Prihvatanjem amandmana na član 105. se neće i ne bi se pokvarila ta suštinska zamisao, suštinsko htenje i jedne i druge strane da zakon postane i ostane reformski, kakav on u osnovi i jeste, ali nije valjan. Sve priče o tome da međunarodna zajednica uslovljava da se donese zakon o radu da bi se odobrili krediti, potpisali sporazumi, ovo ili ono, jeste puka manipulacija i javnošću i narodnim poslanicima. Oni, i kada uslovljavaju, ne uslovljavaju da zakon bude donesen kako ga je Vlada predložila nego da bude donesen. To znači da mi imamo pravo kada ga donosimo da utvrdimo da taj zakon bude i valjan i da zadovoljimo i jednu i drugu i treću stranu. Sem toga, Demokratska stranka Srbije, gospodo narodni poslanici, ovde ne odlučuje sama. Bez Demokratske stranke Srbije Demokratska opozicija Srbije bi imala većinu; dakle, jedan veliki broj narodnih poslanika, ne samo pripadnika poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, ne podržava Predlog Vlade ovako kako ga je Vlada Narodnoj skupštini dostavila i tu je problem. Ovaj zakon, onako kako je predložen, nema većinu u parlamentu. Uostalom, možda će ga i imati, što ćemo videti na glasanju, a glasanje predstavlja kompromis. (Predsedavajuća: Vreme.) Glasanjem se utvrđuje da li je predlog dobio većinu ili nije dobio većinu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege i koleginice poslanici, zaista je ovih dana bilo dosta polemike oko važnih zakona i bilo je mišljenja i za i protiv ovog zakona, u zavisnosti iz kog ugla je ko posmatrao ovaj predlog zakona. Sasvim je normalno da ljudi na jednu stvar različito gledaju, na određeni predlog zakona. Međutim, nije u redu da za predstavnika Vlade ne valjaju i da izazivaju ogorčenje kod predstavnika Vlade svi oni koji se ne slažu sa ovim predlogom, da praktično, po ponašanju ministra, svi moramo da mislimo kako on misli i kako Vlada predlaže. To nije demokratski. To nije ljudski i ne bi bilo normalno kada bismo svi mi isto mislili o jednom predlogu. No, da se vratim konkretno na moje viđenje ovog predloga zakona.Ministar je rekao da je ovaj predlog zakona sačinjen na jedan demokratski način, u jednom demokratskom postupku u kome su partneri bili i sindikati i poslodavci. Međutim, u ovom predlogu zakona najmanje je uvažen interes radnika i sindikata. Sve se svodi na stvaranje što većih i pogodnijih uslova i pozicija poslodavaca. Sindikat se samo formalno pominje, a u suštini gubi osnovnu funkciju zaštite prava i unapređenja profesionalnih i ekonomskih interesa njegovih članova. Ovaj predlog zakona o radu vidim u setu zakona koji je prethodio - to je najpre bio Zakon o radnim odnosima, Zakon o privatizaciji, i sada zakon o radu, koji praktično sužava i sputava prava radnika. To najbolje ilustruje obrazloženje premijera Vlade Republike Srbije Predloga ovoga zakona, odnosno predloga Zakona o privatizaciji. Pored ostalog, premijer je doslovce rekao, odgovarajući na primedbe nekih da će Zakonom o privatizaciji da se prodaju preduzeća, firme - nema bojazni, jer mi firme nećemo prodavati, neće naši i strani partneri odneti preduzeća i firme, nego mi prodajemo tržište. U toj rečenici i u tom cilju se krije suština osnove ovog zakona o radu. To potvrđuje i član 103. u svih osam stavova, jer se tu zaista daje velika liberalizacija otpuštanja radnika; u tom članu, a posebno u stavu 4, pa i u stavu 2, zaista praktično poslodavac dobija potpuno odrešene ruke kada je u pitanju otpuštanje radnika. Posebna priča je član 109. u kome je regulisano pitanje isplate novčane naknade radniku koji dobije otkaz po članu 103. stav 1. i 2. a slično je i sa odredbom iz člana 119. Predloga zakona. Kaže se da ovaj zakon otvara, tj. stvara uslove za veće zapošljavanje. Pitam - kako veće zapošljavanje, kada se ovim predlogom zakona produžuje radni vek na godine starosti od 65. Dakle, pet godina imamo više za svakog radnika i za to vreme praktično zatvaramo vrata novim generacijama koje treba da dođu do radnog mesta. Dalje, ovim zakonom mi praktično otvaramo vrata stranim partnerima, ali pod povoljnijim uslovima za njih a vrlo nepovoljnim uslovima za naše radnike. U ovom zakonu, posebno u članu 13. i 14, urađena je zabrana diskriminacije. U potpunosti bih se složio sa ta dva člana, jer zaista treba na svakom koraku suzbiti diskriminaciju u zapošljavanju. No, kad smo već tu, da dodam da je dosadašnji, a i zakon koji je donet pre njega, ukinuo diskriminaciju, koja je ranije, u Brozovom vremenu, bila izražena preko nacionalnog ključa prilikom zapoljšavanja. Po tom nacionalnom ključu data su enormno visoka prava narodnostima ili nacionalnim manjinama, a sve pod plaštom emancipacije nacionalnih manjina i narodnosti, pa se događalo u nekim delovima Srbije, recimo u AP Kosovo i Metohija, da taj nacionalni ključ iznosi 9:1 na štetu Srba. To je bio jedan vid diskriminacije i obespravljivanja Srba, kao i njihovog proterivanja sa područja Kosova i Metohije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić.
Poštovano predsedništo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je negativne atmosfere i loših utiska koncetrisano oko ovog zakona, uglavnom zbog mnoštva dezinformacija ili poluistina koje su se iznosile o ovom zakonu. Naša je dužnost, kao poslanika DOS-a, da razjasnimo neke nesporazume do kojih je dolazilo za ovom govornicom, a i u javnosti. Naime, govorilo se o tome da ovaj zakon omogućava samo tri meseca porodiljskog odsustva, a pri tom se ne završi informacija do kraja, pa se ne kaže da ima pravo i na odsustvo, radi nege deteta porodilje, od 365 dana od dana otpočinjanja porodiljskog odsutva. Kaže se da se uskraćuje pravo porodiljama, a one stiču pravo na 100% dohotka, za razliku od situacije koju smo imali prema pozitivnom zakonodavstvu. Govori se o ukidanju kolektivnih ugovora, a pri tom se 26 članova ovog zakona odnosi upravo na kolektivne ugovore. Govori se o tome kako se odgovornost bazira isključivo na odgovornosti radnika, a ne i na odgovornosti poslodavca, a uvode se ključne odredbe koje štite radnike ovim zakonom Uvodi se pretnja drakonskim kažnjavanjem poslodavca: zabrana delatnosti poslodavcu, koji ne zaključi ugovor o radu sa radnicima ili ugovor o privremenom ili povremenom obavljanju poslova; ne izvrši prijavu obaveznog socijalnog osiguranja radnika; ne plaća svoje radnike, a raspolaže sredstvima na svom žiro računu koja bi bila dovoljna da se isplate zarade radnicima. Znači, konstituiše se mnogo ozbiljnija odgovornost poslodavca, nego što je odgovornost radnika. Pođite samo Knez Mihajlovom, pogledajte po picerijama, pogledajte po prodavnicima, pogledajte po restoranima, koliko ima studenata, koliko ima izbeglica, koliko ima drugih našim građana, koji su zloupotrebljeni od strane poslodavaca, kojima se ne uplaćuje osiguranje, koji često ne dobiju ni plate; o ugovoru o radu da i ne govorimo. Nije neobično kada ovakve informacije o zakonu iznose oni koji su doveli do situacije da u našoj privredi postoji tragičan debalans od 3:1 u korist onih koji su nezaposleni, penzionera, i funkcionalno nezaposlenih u odnosu na zaposlene, a znamo da jedna zdrava tržištna privreda podrazumeva obavezu da postoji odnos 3:1 upravo u korist zaposlenih. Ukoliko nisu pokazivali odgovornost kada su vladali ovom zemljom i kada su tržište i privredu doveli do ovakvog stanja, ne možemo realno očekivati ni mnogo veću odgovornost kada su u opozicionim klupama. Nije neobično ni kada se profesori opštenarodne odbrane i društvene samozaštite stave na čelo radnika, proglase ovaj zakon antiradničkim praktično se založe za ostanak odnosa u privredi koji su po svojoj suštini samoupravljački. Imanentno je profesorima DSZ samoupravljanje kao sistem društvenih odnosa. Ono što je neobično jeste činjenica da se neke pozicione stranke, neke stranke DOS-a, zarad sticanja političkih poena, odriču reformskih procesa u našem društvu. Ono što je nekorektno u tom odnosu jeste činjenica da se najpre uslovi donošenje zakona o radu donošenjem seta zakona o pravosuđu pa se održi okrugli sto u Sava centru. Onda danima Zakonodavni odbor, Odobr za upravu i pravosuđe, gospodin Protić iz Ministarstva za lokalnu samoupravu, gospođa Karamarković, gospodin Ivošević i gospodin Koštunica, svi oni svoje intelektualne i stručne kapacitete, ulože upodobljavanje tog seta sistemskih i pravosudnih zakona da bi mogli da se primene u praksi. I tada, kada se uspe da se usvoje ti zakoni, onda se donošenje zakona o radu uslovi, usvajanjem amandmana DSS, što je potpuno nekorektno uslovljavanje i po drugi put u toku jedne sednice. Ne možemo Vladu deklarisati kao kvazireformsku, ne možemo se odnositi kao opozicija prema Vladi kada predlaže zakone, a pri tom ta vlada nije kvazireformska i pri tome nismo opozicija kad nas postavlja za načelnike okruga, za direktore javnih preduzeća, kada nas ta ista vlada svojim odlukama postavlja za članove upravnih odbora. Moramo razgraničiti poziciono od opozicionog ponašanja. Ukoliko tražimo od građana da izvršavaju svoje obaveze da bi sticali svoja prava, ne možemo za sebe zadržavati samo privilegije, a pri tome ne izvršavati obaveze koje usled tih privilegija imamo. Ovaj sistem zakona, dakle, poreski zakoni, Zakon o privatizaciji, zakon o radu, predstavljaju jedinstveni, skladan sistem, neraskidiv sistem, Tržišna privreda, koju smo mi kao DOS obećali građanim Srbije, podrazumeva tri kamena temeljca - privatnu svojinu, kao dominantan oblik svojine, konkurenciju na tržištu i tržište rada. Ukoliko ovaj zakon, koji obezbeđuje to tržište rada, ne usvojimo u ovom trenutku, postavalja se i pitanje efikasnosti sprovođenja Zakona o privatizaciji, postavlja se zapravo pitanje života same reforme u našem društu. Osnovni principi koje ovaj zakon proklamuje, i ne može se osporiti da su ti principi dobri, jeste odgovornost - kako poslodavca - rekli smo da mu se zabranjuje delatnost ako zloupotrebi svoja ovlašćenja u odnosu na radnika, ako ne prijavi radnike za obavezno osiguranje, ako ne isplati plate - ali isto tako i odgovornost radnika. Ima li nečeg prirodnijeg od toga da radniku prestaje radni odnos ukoliko ne izvršava svoje radne zadatke, ukoliko ne poseduje odgovarajuće znanje, ukoliko zloupotrebi radne obaveze, ukoliko zloupotrebi bolovanje - nema. Zašto potcenjujemo našeg radnika; ukoliko milion i po gastarbajtera važi za najbolje radnike u Evropi, naših srpskih gastarbajtera, zašto tražimo drugačije uslove ovde u zemlji u odnosu na uslove koji postoje tamo. U krajnjoj liniji, naši radnici nisu svi zapošljavani po partijskoj osnovi. Bilo je radnika koji su zapošljavani i prema radnim sposobnostima koje su imali. Društvena svojina i samoupravljanje, koji su godinama bili dva kamena oko vrata srpske privrede, praktično bi ovim sistemskim zakonima trebalo da budu prevladani. Uslove za ukidanje društvene svojine stekli smo usvajanjem Zakona o privatizaciji, a ukidanje samoupravljanja zavisiće od broja antireformski orijentisanih poslanika u ovoj prostoriji. Uostalom, što je rekao Oto Fišer, za nekoga je rad strašno jednostavan, a za drugoga jednostavno strašan. Hvala leto.
Reč ima gospodin Mihajlov, replika.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Pajtiću, ako vi politički život doživljavate kao trgovinu, razumem da je to vaš pragmatizam i da ste skloni tome. Ako tako doživljavate politički život, to je u redu. Mi u DSS politički život ne doživljamo kao trgovinu, već doživljamo kao ispunjavanje obaveza preuzetih na izborima. Mi nećemo trgovati preko interesa građana i preko leđa građana. Ako to tako doživljavate, to je vaše pravo, ali mi nikada to nećemo raditi, niti smo radili. Tako ni u ovom slučaju nije bilo trgovine, bilo kakve, preko leđa građana, po pitanju jednog paketa zakona i ovog zakona. Ako mislite da je bilo kojoj vlasti u Srbiji dozvoljeno da preko leđa građana trguje i sklapa neke dilove, kako se to popularno kaže, onda se jako varate. DSS tome nije sklona, niti će ikada biti sklona, i zato, po pitanju svih zakona, naročito ovog zakona koji je važan sistemski i reformski zakon, nećemotrgovati na štetu građana,budite u to ubeđeni. Samo tako, ukoliko to imate na umu, možemo da razgovaramo i da postižemo dogovore. Inače, trule kompromise, kojima su možda neki u ovoj sali skloni, DSS nikada neće zaključivati.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a posle njega narodni poslanik Dragiša Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ekspredsednik sindikata, sadašnji ministar Milovanović, afirmativno govori o zakonu koji predlaže poslanicima srpskog parlamenta. To ne bi bilo ništa čudno da se ministar Milovanović, pre nego što je postao ministar, zalagao za radnička prava. Zato postoji i ona izreka u narodu "kada se opanak popapuči, drž se i čuvaj se". Zato je to primereno ovom zakonu koji je pred poslanicima Republike Srbije. Govoreći o tome da ovaj zakon štiti radnička prava i da tu u zakonu poslodavci imaju manja prava od radnika je potpuno besmisleno. Pa, čak i da je tako, otkuda pravo predlagaču da u zakonu stavlja u neravnopravni položaj dva partnera: poslodavce i radnike. Međutim, to aposlutno nije tačno. Ovaj zakon, pre svega, govori o kolektivnom ugovoru kao o fakultativnoj kategoriji. On se može primeniti, a i ne mora. Ono što je najvažnije, a što je u ovom zakonu apostrofirano, to je da poslodavac sklapa ugovore sa radnicima i u svakom momentu radnik može da dobije otkaz po različitim kriterijumima. Zašto? Zato što ovaj zakon ne poznaje kategoriju postupka utvrđivanja krivice radnika. Kategorija - krivica radnika je isključivo u rukama poslodavca. Otkazi koje radnici mogu da dobiju isključivo su u nadležnosti poslodavca. Kolektivni ugovor se može potpisati samo sa reprezentativnim sindikatima, a u ovom slučaju taj sindikat je Asocijacija nezavisnih sindikata, što će reći da sam ministar potpisuje sa sobom kolektivni ugovor. Svi ostali sindikati su za njega neki "divlji", samozvani sindikati. Sigurno je da će jedan takav zakon, ukoliko se bude usvojio, dovesti radnike u još teži položaj, da će privreda i reforme biti još više usporene, umesto obećanja koja se daju predlogom ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Popović, posle njega narodni posalnik Miomir Ilić.
Uvaženo predsedništvo, poštovani narodni poslanici, poštovani građani, danas raspravljamo o Vladinom Predlogu zakona o radu. Koji su razlozi donošenja ovog zakona? Obezbeđivanje uslova za sprovođenje započetih privrednih reformi. Na čemu se zasniva ovaj zakon? U ovaj zakonski projekat ugrađena su rešenja primerena zemljama u tranziciji, pri čemu se pošlo od zahteva tržišne privrede, a normalno da se pošlo i od ekonomske razvijenosti naše zemlje. Šta obezbeđuje ovaj zakon? Prvo, ovim zakonom se obezbeđuje dosledna primena konvencija i preporuka Međunarodne organizacije rada. Drugo, zadovoljenje potreba privrede, sa akcentom na obezbeđivanje uslova za funkcionisanje malih i srednjih preduzeća. Treće, utvrđivanje jedinstvenih standarda u pogledu prava i obaveza zaposlenih. Četrvrto, ravnoteža u obezbeđivanju prava i interesa zaposlenih sa jedne i interesa poslodavaca sa druge strane. Peto, veća materijalna i socijalna sigurnost zaposlenih. Šesto, ukidanje složenih procedura oko zapošljavanja, kod zasnivanja radnog odnosa; takođe i kod utvrđivanja disciplinske odgovornosti, a nakon toga i davanje otkaza. Iz svega iznetog, jasno je da je ovaj zakon reformski i sada se postavlja ono ključno pitanje: ko su protivnici donošenja ovog i ovakvog zakona? U svojoj diskusiji nisam imao nameru da pominjem i četvrtog kočničara u donošenju ovoga zakona, ali moraću i to da pomenem. To je očigledno, protivnici donošenja ovog zakona su ljudi smenjenog režima: oni ljudi koji su za prijatelje imali Lukašenka i Sadama Huseina; oni ljudi koji su ostavili iza sebe armiju nezaposlenih; oni ljudi koji su ostavili ogroman dug ovom narodu i novoj vlasti; oni ljudi koji su, moraću i to da pomenem pošto dolazim iz Borskog okruga, ostavili iza sebe pustoš u ovom okrugu koji je drugi po reformskoj snazi u Srbiji. Navešću vam samo neke podatke. Rudarsko topioničarski basen Bor trenutno duguje milijardu maraka. To je nasleđe. Normalno je da su oni protivnici ovoga zakona. Zamislite HE "Đerdap" u Kladovu; račun tog giganta je ublokadi, dug je tri miliona nemačkih maraka. Uzmimo, npr, Brodogradilište Kladovo. Brodogradilište na donjem toku Dunava, to ljudi stručni za ovu oblast jako dobro znaju i poštujem njihovo mišljenje, ima perpsektivu. Oni su i taj gigant doveli u dugove. Dug je oko milijardu maraka. Za malo više godina, rekao bih, za 10 godina. IHP "Prahovo", takođe jedan gigant na Dunavu, je u velikim gubicima i velikim dugovima. O njima ne bih više da govorim. Protivnici ovog zakona su neradnici. To su oni ljudi koji su za vreme komunizma govorili: "Uh, ala je dobar režim, plata ide a ja ležim". Pa su to transformisali u nešto drugo, a to je - "ne možete toliko malo da nas platite, koliko mi malo možemo da radimo". A, ovaj režim koji je otišao doskočio je i radnicima i neradnicima. On je imao svoju devizu -"ne možete vi toliko malo da radite, koliko mi malo možemo da vas platimo". Protivnici ovog zakona su neke sindikalne vođe, o tome su govorile moje kolege, to su profesoriodbrane i zaštite, oni sada brane samoupravni socijalizam. Sve ovo je nekako shvatljivo, ima neku odbranu irazloge, neshvatljivo je da stranka koja pripada istoj političkoj grupaciji - Demokratskoj opoziciji Srbije - kaže da ovde postoji nekakav "dil". Ovde ne postoji "dil", ovde postoji politički dogovor stranaka DOS-a. Zato, gospodo iz DSS, podsećam vas da vi pripadate Demokratskoj opoziciji Srbije, da ste vi poverenje građana dobili u tom dresu i sa idejama koje sprovodi ova reformska vlada. Neprirodno je da se istovremeno bude u vlasti u opoziciji. To je nešto što je neprirodno. Dalje, ovi koji su protivnici zakona, moraću da pomenem gospodina Mamulu, koji je lepo rekao da njima nije jasno da Amerika i Engleska neće biti nikad zemlja proleterska, a da Kanada neće biti zemlja udruženog rada. To je njihovo mišljenje. Meni je žao da se kolege iz DSS pridružuju ovoj grupaciji, ovoj opciji, ovom triju. No, nadam se, ima vremena, oni će polako da se odvoje i od tog svog stava. Šta o Predlogu zakona kažu poslodavci?Za Predlog zakona poslodavci kažu da je za njih prihvatljiv. Citiram: "Novi zakon o radu nije na strani poslodavaca, niti samo radnika i pravi ravnotežu gde je važno da će radnici brže dolaziti do posla, pošto neće biti lažirani konkursi, a neradnici brže do otkaza." Znači, korist će biti i za državu i za radnike. To kaže Nebojša Atanacković, predsednik Unije poslodavaca. Šta kažu radnici? Pošteni, sposobni, stručni - njima je ovaj zakon prihvatljiv, jer, na osnovu ovog zakona, oni mogu da zarade i da žive od svog rada. Nema više socijale, nema više ..... Šta kažu stručnjaci? Dozvoliću sebi da citiram ljude iz Ekonomskog instituta, ljude koji su stručni za ovaj zakon: "Predlog Vlade Republike Srbije je reformski". Ali, okupile su se antireformske snage (tu ste vi, gospodine Vučiću) koje žele da ga razvodne i zadrže što više od starog socijalističkog sistema po kome je sigurnost plata i zaposlenje radnika jedino važno, dok privreda može da propadne. Mnogi, izgleda, ne shvataju da dolazi novo doba u kome ni za koga nema sigurnosti, u kome je jedino izvesna sveopšta neizvesnost. Za koga je neizvesnost? I za preduzetnika, za vlasnika preduzeća i za radnika. Znači, i za zaposlene. Dalje, Vlada brine i o onima koji će ostati bez posla. To je vladin socijalni program. Deo radnika će ostati na svojim mestima, deo radnika će se prekvalifikovati. To je ono o čemu brine Vlada. Na kraju, zbog javnosti i zbog ljudi koji prate ovaj prenos, mi u sali smo se opredelili. Neko će promašiti, neko će biti na strani reformskog zakona, na strani ovog fundamentalnog zakona. Radnici dobijaju pojednostavljenje zasnivanja radnog odnosa, rešavanje problema viškova. Vladin Predlog zakona o radu garantuje zaposlenima pravo na odgovarajuću zaradu, materijalno obezbeđenje za vreme privremene nezaposlenosti, zaštitu na radu, zdravstvenu zaštitu i druga prava u slučaju bolesti. Šta dalje obezbeđuje ovaj zakon? Obezbeđuje se veća zaštita zaposlenosti, naročito maloletnika i žena. Sledeće, obezbeđuje se uvođenje fleksibilnog oblika rada, odnosno prava na socijalnu i zdravstvenu zaštitu onih koji nisu stalno zaposleni u nekoj firmi. Uvodi se minimalna zarada koja se utvrđuje u skladu sa troškovima života, egzistencijalnim potrebama zaposlenih, kriterijumima na tržištu rada, opštim nivoem razvijenosti Republike. Nju će utvrđivati sindikati, poslodavci i Vlada, koja ima ključnu reč, jer daje garancije za rad. Na samom kraju, zarade se moraju isplaćivati isključivo u novcu. Plata mora da se isplati bar jednom mesečno. Ukoliko se tako ugovori, može i češće. Dalje, za nepoštovanje prava radnika i njihovo angažovanje na crno poslodavcima slede rigorozne kazne. Ovo je reformski, ovo je fundamentalni zakon, i Demokratska opozicija Srbije će glasati ovaj zakon, Demokratska stranka će glasati za ovaj zakon i sve stranke koje izvorno pripadaju ovoj političkoj opciji koja je po volji naroda. Narod je tražio, udružite se, hoćemo promene. Udružili smo se, to je Demokratska opozicija Srbije, radimo na promenama. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici većine u Narodnoj skupštini Republike Srbije kada nemaju nikakvu argumentaciju krenu sa tim, i to ponove jedno 40 puta u toku svog izlaganja ne bi li, valjda, argumenti bili ubedljiviji, kako su oni neke reformske snage, kako su oni nešto za promene na mnogo bolje u odnosu na ono što smo imali, kako su oni, tobož, pametniji, bolji, uspešniji od svih ostalih koji se njima politički suprotstavljaju. Ako su vam reforme sve ono što ste uradili za 15 meseci svoje vlasti, 14 meseci svoje vladavine, ako su reforme te da narod živi teže nego što je živeo u vreme agresije, ako su vam reforme te da je cena električne energije povećana za 500%, ako su vam reforme te da su cene osnovnih životnih namirnica, pri tome mislim na ulje, hleb, mleko, mlečne prerađevine, meso, mesne prerađevine, povećane za preko 400%, a plate, pri svemu tome, u nominalnom iznosu nisu povećane za više od 20%, znači, realno u padu za preko 150 - 200%, onda me zanima kakve su to reforme? Gde su te reforme? U čemu se ogledaju? U tome da narod živi sve teže, da narod živi sve lošije, a da se Srbija pretvara u poligon vaših laži, vaših falsifikata, vaših kleveta i ni u šta drugo. Pokažite to ko je pohvalio ovaj zakon. Dajte ime i prezime tih ljudi da ih vidimo. Ja sam ovde doneo knjigu Zbornik konvencija i preporuka Međunarodne organizacije rada. Nisam čovek koji bi voleo da nam neke međunarodne organizacije sastavljaju zakone. Ja sam pročitao gotovo sve konvencije i preporuke. Nigde, ama baš nigde nikakve sličnosti sa ovim zakonom nema. I, to što ćete da govorite da je to nešto reformsko, da su svi ostali antireformisti, odlično. Ako sam antireformistazato što sam protiv povećanja cene struje od 500%, jesam. Ako sam antireformista zato što sam protiv povećanja cene ulja od 400%, jesam. Ako sam protiv vašeg mafijaškog ponašanja u državi i zato sam antireformista, jesam i ponosan sam zbog toga što sam antireformista. Ako smo antireformisti samo zato što smemo, i pored toga što nas medijski potpuno blokirate, da vam se suprotstavimo, jesmo antireformisti. Kad nas pustite na televiziju... ali, pustićete sve, samo radikale nećete pustiti samo zato što se plašite istine, samo zato što se plašite naših reči i ničega više. Svi oni koji će da glasaju protiv ovog zakona pokazaće da im je stalo do radnika, da im je stalo do ove države i pokazaće da imaju iskreno reformski, pa makar ga vi nazivali i antireformski, kurs. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, a posle njega narodni poslanik Milan Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženim zakonom o radu obezbediće se, po mišljenju predlagača, bolji uslovi za veće zapošljavanje, suzbijanje rada na crno, obezbeđivanje međunarodno priznatih prava zaposlenih, kao i uslovi za dijalog socijalnih partnera. Obrađivači Predloga zakona konsultovali su, kao što stoji u obrazloženju predstavnika Vlade, Vladu Nemačke, Svetsku banku, Međunarodnu organizaciju rada. Zakon je pravljen za tržišnu privredu; sve gore navedeno bilo bi u redu da Srbija ima razvijenu privredu i stabilno tržište, kako je to, recimo, u Nemačkoj. Zaboravlja se činjenica da smo u protekloj deceniji imali ekonomsku blokadu, građanski rat na prostorima bivše Jugoslavije, raspad Jugoslavije, razbijanje utvrđenog tržišta i tržišnog prostora. Veliki industrijski poljoprivredni kapaciteti ostali su bez tržišta, a samim tim došlo je i do povećanja broja nezaposlenih lica. Dok je naš veliki evropski prijatelj i donator Nemačka u protekloj deceniji ujedinila svoju rascepanu zemlju i proširila tržište unutar zemlje, taj isti prijatelj je, uz pomoć drugih evropskih zemalja i SAD-a, uspeo da razbije Jugoslaviju da stvori banana države sa kojima će moći da radi šta želi. Jedna od takvih želja je njihov doprinos da se donese ovakav zakon koji u našim uslovima ne može biti primenljiv i reformski iz sledećih razloga. Pod jedan, tržište. Tržište ne postoji. Pre donošenja novog zakona o radu potrebno je nizom drugih zakona pospešiti i obnoviti rad privrede, izvršiti sanaciju privrednih kapaciteta koji su posle NATO agresije uništeni, a isti mogu u novostvorenim uslovima uspešno poslovati, zatim, izvršiti potpunu vlasničku transformaciju društvenih i javnih preduzeća. Pod dva, smanjenje nezaposlenosti - bez pokretanja industrijske i poljoprivredne proizvodnje, veće investicione izgradnje, nema povećanja zaposlenosti. Od donatorstva se ne živi. To su prazne priče i priče za malu decu. Ne radi 700.000 ljudi, a ostatak od 750.000 radi na granici ekonomičnosti. Pod tri, ukidanje crnog tržišta radne snage. SPS bi pozdravio ovakvo zakonsko rešenje, ako ona ima osnovu. To je u ovom trenutku nemoguće. Sam naš sufler - Nemačka nije to mogla da sprovede u sopstvenoj zemlji. Koliko samo naših radnika u Nemačkoj radi na crno? Pod četiri, izjednačavanje svih vrsta rada. Ostavio bih pokušaj predlagača da izjednači sve vrste rada, ali to je nemoguće u ovom trenutku, sve dok se ne izvrši potpuna vlasnička transformacija društvenog sektora. Otuda i veliki broj primedaba na predložena zakonska rešenja, jer izgleda da je ovaj zakon rađen samo za privatni sektor, koji ne priznaje sindikalnu prisutnost. Šta je to unija poslodavaca? Koje društveno preduzeće u ovom trenutku je u ovoj uniji? Ne može samo unija privatnih preduzetnika da odlučuje o životnim pitanjima svih radnika. Sve dok se ne izvrši potpuna privatizacija društvenog sektora, kolektivni ugovor mora da bude osnovni i opšti akt koji reguliše prava iz radnog odnosa. Šta znači dati prevelika ovlašćenja direktoru (u ovom trenutku najvećim delom se to odnosi na društvena preduzeća) da može da prima, otpušta i kažnjava radnike, a da taj isti radnik nema nikakvih prava, zaštitu drugostepenog organa preduzeća. Ovo nije dobro ni za radnike, a ni za direktora. Poučen iskustvom iz petooktobarske revolucije oštećeni radnik, u cilju zaštite svojih prava može organizovati tzv. krizni štab i evo problema za takvog direktora. Pod pet, ostvarivanje socijalnog dijaloga. Kako se može predlagač pozivati na socijalni dijalog, kada je u Predlogu zakona u potpunosti minimizirana uloga sindikata, a isključena obaveznost kolektivnog ugovaranja. Čak nije ni jasno definisan kriterijum sindikalne prisutnosti i, u mogućem dogovaranju sa poslodavcem, određivanje reprezentativnih sindikata sa kriterijumom od 10% zaposlenih radnika je nedovoljno, on treba da iznosi minimum 30%. Pod šest, 3. maja 2001. godine ova skupština je donela Zakon o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, koji se do donošenja ovog zakona ukida. Neka rešenja koja su tada potencirana od Vlade Republike Srbije, da budu uneta u zakon, ovim zakonom se izuzimaju. Nema, u okviru zarade radnika, obaveznosti za poslodavca da izvrši unošenje prava na dodatak na zaradu i to: minuli rad, ishrana u toku rada, regres za godišnji odmor, terenski dodatak. Poštovani poslanici, ovo treba da bude zakon o radu. U ovom trenutku, iz navedenih razloga, on to ne može biti. Pre bi se mogao nazvati zakon o neradu, jer neće doći do smanjenja nezaposlenosti, koja će biti povećana zbog prevelikih ovlašćenja poslodavca i objektivnih nemogućnosti zaposlenja nezaposlenih lica. SPS neće glasati za ovakvo zakonsko rešenje, jer smo i u pripremi ovog zakona bili protiv, ne iz razloga da pravimo opstrukciju, već iz razloga da rešenje bude kvalitetno i saglasno tržišnim uslovima i mogućnostima. Pre svega, smatram da predlagač ovog zakona, na čelu sa ministrom, ovde treba da odgovori, zašto 200 i nešto amandmana nije usvojeno. Drago nam je što su se i neke tzv. opozicione partije, a sada vodeće, pridružile našim stavovima. Smatram da ministar koji je predložio ovaj zakon, koji nije adekvatan, treba da podnese ostavku, a pogotovo je njegovo nedolično ponašanje, vređanje poslanika SPS-a, i brukanje neprimerno za ovu skupštinu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a posle njega narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o radu, čiji je osnovni cilj da približi odnose u ovoj oblasti zahtevima tržišnog privređivanja. Kao i svaki zakon koji menja ustaljene navike i razmišljanja, naišao je na velike otpore, osporavanja i kontroverze, čak i mnogo pre nego što se našao pred poslanicima Skupštine Srbije. Najglasniji su u javnosti, stekao sam takav utisak, bili oni koji ga čak nisu ni pročitali. U mnogome ova atmosfera je podsetila na neka stara vremena, kada su na nekakvim komitetima i kružocima osuđivane knjige, pozorišne predstave ili filmovi, a da ih prethodno niko od ovakvih sudija nije pročitao ili pogledao. Neke interesne grupe stvorile su utisak u javnosti i pokušale da formiraju a priori negativno mišljenje o zakonu kod ljudi, koji su na taj način obmanuti i u krivom ogledalu su im predstavljene osnovne namere i intencije ovog zakona. Fundament ovog zakona jeste uvođenje novog načina razmišljanja i pravila igre, u kojima je ekonomska efikasnost osnovni cilj, preko koje se jedino može uspešno okončati tranzicija i nacionalna ekonomija napokon postaviti na zdrave temelje. Nažalost, još uvek mnogi ne shvataju da nam je potreban žestok diskontinuitet sa vremenom samoupravnog socijalizma, dogovorne ekonomije i udruženog rada, kao i sa shvatanjima o radu koja su proistekla iz sistema ekonomskih odnosa, koji je u ovoj državi vladao više od pola veka. Setimo se samo one podele na proizvodni i neproizvodni rad, pa kada hirurg zašije ruku to je neproizvodni rad, a kada krojač zašije rukav na kaputu, to je bio proizvodni rad. Marginalizacija rada na ovim prostorima i njen poguban uticaj su izražene u novokomponovanim izrekama o radu, od kojih su mnoge izrekli poslanici za ovom govornicom, kao što su: "Nema boljeg rada od nerada"; "Ko voli da radi radilo mu se o glavi"; "Radio ne radio svira ti radio"; "Uči školu da ne bi morao da radiš"; "Ala volim ovaj režim - plata ide, a ja ležim", i ono već kultno i mnogo puta spominjano: "Ne mogu oni mene toliko malo da plate koliko ja mogu malo da radim." Poluvekovna organizacija privrednog života zasnovana na utopijskim primesama socijalizma i kreditima omraženog kapitalizma, programi ekonomske stabilizacije, kao i razorena ekonomija i destrukcija proteklih deset godina, kada je sistemski uništena ekonomska supstanca ove države, potpuno su u drugi plan gurnuli izvorno utemeljenu izreku o radu ovog naroda koja glasi: "Ko radi ne boji se gladi". Bolesna ekonomija lečena je infuzijama i transfuzijama stranih kredita, umesto da je terapija bila usmerena na to da bolesnik menja način života i stane na sopstvene noge. Danas smo svedoci teških pregovora sa svetskim finansijskim institucijama, u cilju spašavanja potomstva od plaćanja računa koje su im u nasledstvo ostavili njihovi očevi i dedovi. Među onima koji su najžešći protivnici ovog zakona su u najvećoj meri ljudi koji imaju psihološki problem raskida sa ideloškim naslagama prošlosti. Nekima još nije javljeno da je pao Berlinski zid. Nekima je javljeno ali odbijaju da poveruju u to, a neki utopijski veruju u njegovu ponovno gradnju i povratak na staro. Pri tome je veliki broj onih koji su za promene na tržištu rada, a da njihov privilegovan položaj ni na koji način ne bude okrnjen ili ugrožen. Što se pre suočimo sa istinom pre ćemo raskrstiti sa zabludama i biti spremniji da platimo cenu tranzicije, jer nema besplatne tranzicije, imajući pri tome pred sobom jasno saznanje da ovog puta odricanje podrazumeva realne ciljeve uspostavljanja tržišne ekonomije, u bliskoj budućnosti zasnovane na ekonomskim zakonitostima i privrednom prosperitetu. Pri tome će ta odricanja biti znatno manja od onih koje smo platili kao ceh utopiji socijalizma, sa jedne strane, i zakasnelog nacional-romantizma, sa druge strane. Istina jeste gorak lek, a iz iskustva znamo da su gorki lekovi neprijatni, ali su sigurno najefikasniji. Godinama smo imali mnoštvo papirnatih prava, neostvarljivih u praksi. Normativno smo propisivali ono što u stvarnost nije moglo da se smesti. Suočavanje sa istinom i realnošću zahteva od nas, gospodo poslanici, da donesemo takav zakon o radu kojim će se pre svega omogućiti ostvarivanje prava garantovanih Ustavom Srbije, tj. prava na rad iz čl. 35.a to je pravo na rad. Možemo mi ovde doneti najbolji mogući zakon o radu, ali treba da shvatimo da su sva prava iz radnog odnosa samo prazna floskula bez ostvarivanja osnovnog prava - prava na rad. Nama su neophodna investiciona ulaganja. Pošto nemamo svojih sredstava potrebna su ulaganja iz inostranstva,u obostranom ekonomskom interesu. Ali, gospodo, onaj ko želi da na ovim prostorima plasira svoj kapitalizmeđu ostalog, želi i zakon o radu koji je makar približan zakonu o radu koji važi u njegovoj zemlji. Stručnjaci kažu da je Predlog ovog zakona o radu najsličniji zakonu o radu u Nemačkoj. Pitam vas - da li je neko od vas nekada čuo nekog od naših gastarbajtera da se žalio na nemački zakon o radu? Prirodno je da onaj ko ulaže svoj kapital želi njime da upravlja, a ne da to čine neki drugi u njegovo ime. Zakon o radu, koji je do sada štitio neradnike a ne radnike, ne može biti preporuka za strana ulaganja. Srbiji je u sprovođenju reformi i promena potreban socijalni pakt sindikata, Vlade i poslodavaca, uz saznanje da postupak prelaska ka novome, u situaciji kada smo već izgubili i suviše vremena, može samo značiti razvodnjavanje i rumunizaciju ovog procesa. Najglasniji u odbrani starog su sindikati koji su u prošlosti delili luk i krompir, ne nalazeći za shodno da se suprotstave ekonomiji destrukcije. Gospodin koji predvodi najmnogoljudniji sindikat, sa najviše članova, gospodin Milenko Smiljanić, umesto da kao predvodnik ovog sindikata shvati tu ulogu kao ulogu partnera u reformskom procesu, postavio se u ulogu ocenjivača, baveći se jeftinom socijalnom demagogijom koja, u krajnjojinstanci, Srbiju može veoma skupo koštati. Ostrašćenost ovog predsednika sindikata je jasnija onima koji žive u Vojvodini, blizu Subotice ili koji su tamo studirali. Oni znaju da je on izgubio dva radna mesta. Predavao je Odbranu i zaštitu na Ekonomskom fakultetu u Subotici i Marksizam i socijalističko samoupravljanje na Građevinskom fakultetu u Subotici. Sada je objedinio ta dva predmeta u sindikatui stao u odbranu i zaštitu socijalističkog samoupravljanja. Sindikat, kao partner u stvaranju socijalnog pakta, mora imati bitno drugačiju ulogu u novim okolnostima. Svim građanima treba da bude jasno da se iz praznog frižidera ručak ne sprema. Ko nema jače argumente služi se činjenicama, a činjenice govore o 26 hiljada stalno nelikvidnih preduzeća; u oko 24 hiljade preduzeća je pokrenut stečajni postupak; oko 650 velikih, propalih preduzeća, zapošljava oko 650 hiljada radnika, bez čije sanacije ili gašenja nije moguće regulisati unutrašnja dugovanja od preko 800 milijardi dinara. Oni koji nisu imali hrabrosti da se suprotstave ovakvoj ekonomiji destrukcije nemaju pravo da budu kočničari onima koji ne pokušavaju da snižavaju temperaturu kao njihovi prethodnici, već da primene mehanizme i terapije koje će dugoročno izlečiti i ozdraviti ekonomski organizam ove države. A ekonomski organizam ove države ne može ozdraviti ukoliko svi ne budemo spremni na tržišnu proveru svojih vrednosti. Isprazne demagoške fraze i floskule o radničkim pravima i verbalna borba za radništvo bez stvarnog činjenja, tumačenje stvarnosti bez aktivnog odnosa prema promeni objektivno teškog stanja u nacionalnoj ekonomiji, predstavlja samo trenutno prikupljanje jevtinih političkih poena, a na srednji i duži rok je izuzetno štetno, rekao bih čak i pogubno za samu Srbiju. Onima koji tvrde da će zakon biti neprimenjiv za naše uslove naveo bih primer Nemačke. Jedan narod je bio podeljen na dva sistema. Jedan isti narod u dva sistema proizvodio je, sa jedne strane, "mercedes" i BMNj, a sa druge strane "varburg" i "trabant". Tu je kraj priči o ekonomskoj efikasnosti. Ali tu se opet vraćamo priči o psihološkim i ideološkim aspektima tranzicije, pa i ovom zakonu o radu. Danas, posle uloženih milijardi maraka i promene zakona, stvari se najsporije menjaju u glavama istočnih Nemaca, a bojim se da je takva situacija i kod naših građana. Naš je posao da ih ubedimo da drugog puta, osim puta u reformu i uključivanje u savremene svetske i evropske tokove, mi nemamo. Na kraju, ono što sam najmanje očekivao jeste poziv koji smo čuli sa ove govornice, od ovlašćenog predstavnika jedne poslaničke grupe, da Srbija i nadalje istraje u borbi protiv globalizacije i novog svetskog poretka, između ostalog, i neprihvatanjem zakona o radu. Dame i gospodo poslanici, ne spadamo u one koji smatraju da je globalizacija i novi svetski poredak pravedan; posebno taj sistem nije pravedan prema nerazvijenim i prema zemljama u razvoju. Ali ova borba protiv globalizacije, čiji smo svedoci i akteri bili u proteklih 10 godina, a neki bi želeli da se nastavi i u budućnosti, podseća me na svojevremeni ludistički pokret. Ned Lud je predvodioludistički pokret u Engleskoj, kada su hteli da okončaju industrijalizaciju, da je zaustave na taj način što su lomili mašine. Umesto da se edukuju, da se pripreme za novo doba, da nauče da rade na tim mašinama, da shvate da je proces industrijalizacije nezaustavljiv, oni su lomili mašine. Na isti način, 10 godina, lomljena je ova država, ovaj narod i ova nacija, da se zaustavi nezaustavljivo. Nije naš posao da zaustavimo nezaustavljivo. Naš posao je da u tom nepravednom svetu, kakvog vidimo, pronađemo svoje mesto, sa što manje gubitaka za svoj narod, svoju državu i svoju naciju. Na onima koji su dobili mandat od naroda na prethodnim izborima za promene, a ne konzervaciju postojećeg stanja, je da spreče ponovno buđenje ludističkih pokreta na ovim prostorima, u njihovom otvorenom ali i maskiranom vidu, kojima ne treba da dozvole usporavanjem da diskredituju reforme. U trci na 100 metara naši susedi, a i oni koji su dalje, imaju prednost od 30-80 metara. Neki tvrde - brže ćemo ih stići ako usporimo. Efikasna privreda predstavlja jedini put ka ostvarivanju ekonomskih i socijalnih prava - to treba svi da imamo u vidu. Korak ka pronalaženju mesta ove države u Evropi i u svetu jeste i usvajanje zakona o radu, koji će omogućiti svakom građaninu razvoj i pristojan život od sopstvenog rada. Hvala.
Po poslovniku, gospodin Nikolić.
Gospodine predsedniče, danas već nekoliko puta povređujete Poslovnik, član 101. stav 1. i posebno stav 3. Naime, poslanici - zastupnici ludista iz Engleske, koji su nam polomili mašine pre dve godine, vređaju ljude koji ovde nisu, iznose nekakve detalje iz privatnog života ljudi koji ovde čak i nisu i ne mogu da se odbrane, vređaju ogroman broj radnika time što kažu da su protiv ovog zakona radnici koji su nesposobni, koji nisu pošteni, koji nisu stručni. Vi na to, gospodine predsedniče, uopšte ne reagujete, kako je očigledna namera onih koji podržavju zakon da nas na bilo koji način nateraju da zakon podržimo. Kao, eto, mi, prvo, nismo za reforme. Jesmo za reforme, ali smo i za to da se zaštite oni koji će pretrpeti posledice reformi. To ovaj zakon uopšte ne uzima u obzir. Pa onda ministar kaže - ili ćete glasati za zakonili ću redom da se tučem sa svakim od poslanika da bi zakon prošao. A ministar, gde god se pojavi da zakon brani, uđe u tuču u kojoj nikada nije ravnopravan, jer zastupa stavove koji nisu ispravni, pa tako, zastupanjem tih stavova, tuča ne može da se dobije. Zašto reforme sada, posle 10 godina sankcija, izolacije i bombardovanja? Što vaši prijatelji iz Nemačke ne ponudiše reforme 1991.godine. Zašto nas ubeđujete da sada, ovako ojađeni, umesto da idemo u Nemačku i da služimo Nemcima, treba da ih dovedemo ovde, da im ovde služimo u našim fabrikama, da ovde odlučuju o našim sudbinama, da ih to ne košta ni dinara? Radnici u "Zastavi" ostaju bez posla posle 30 godina staža za jednu nemačku platu, za to vreme ste obezvredili marku, pa tu platu potroše za dva meseca. Nije to baš jednostavno. Mlada gospoda ovde pričaju kako ovaj zakonsada zaštićuje radnike koji su do sada radili "na crno", jer poslodavcu zabranjuje delatnost. Zašto ne kažete da je to sve bilo predviđeno članom 161. Zakona o radnim odnosima? Mislim da ćemo mi uspeti do kraja rasprave u načelu da posebno na ovaj niz optužbi, verovatno izazvan vašim besom što zakon ne može da prođe, odogovorimo ravnomerno, onako kako sleduje. Ovaj zakon je prepisao mnoge dobre odredbe i upropastio mnoge dobre odredbe. Mogli ste da nađete sredinu. Tog predsednika Sindikata pre bih možda ja imao razloga ovde da kritikujem, jer je sedeo sa Đinđićem, nasmejan, posle dogovora o tome kako će da izgleda zakon o radu. Vi ga sada ovde ocrniste, pred svima nama, a sa vašim predsednikom Vlade je pred TV kamerama rekao - evo, dogovorismo se. Pa molim vas: ili laže koza, ili laže rog.
Ne mogu kao predsedavajući ništa preduzeti, niti Poslovnik to omogućava, da se spreči politička manipulacija. Ovde nije bilo uvredljivih izraza, govorilo se o tome da onaj koji je protiv zakona o radu, štiti neradnike. Dakle, poslanici nisu direktno uvređeni, to je politička manipulacija, ali ne više od toga. Ludistički pokret se tako zvao po tome što se tako čovek prezivao. Nisam uočio da je bilo uvreda izrečenih u odnosu na narodne poslanike. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o radu izazvao je sve ove probleme iz samo jednog razloga: što se u funkciji poslodavca predstavlja potpisnik ovog zakona, a u funkciji radnika, koji je sa one druge strane, gospodin ministar, koji je ovlašćen da brani ovaj zakon. Kako je gospodin ministar obrazlagao ovaj predlog zakona, najbolje govori ona rečenica kada se obraća parlamentu sa - molim vas da me saslušate. Ali, to nije sve. Ono što se deslilo u sredu je jedna klasična opstrukcija rada parlamenta, koja je pripisivana navodnoj opoziciji, a lično sam slušao gospodina ministra kada u hodniku poziva poslanike DOS-a da ne uđu u salu, da ne obezbede kvorum za rad, za nastavak sednice. Ne mogu sada da shvatim želju Vlade da neki zakon prođe u ovom parlamentu, a, s druge strane, predstavnik iste Vlade,tj. ministar, poziva narodne poslanike da ne uđu u salu i da glasaju o ovom predlogu zakona. Tu se nešto meša, nešto ne štima. Ono što je uspeo gospodin ministar, to je da prepiše bukvalno jedan predlog, koji je dostavljen od strane nemačke vlade i Svetske banke, naravno, uz neke korekcije, a te korekcije idu na sužavanjei smanjenje prava zaposlenih tj. radnika. Zašto su ta, po meni, skromna prava smanjena? Izjednog prostog razloga, da se omogući da poslodavcu daju ona prava koja on apsolutno ne želi. Zašto je plaćeno odsustvo smanjeno na dva dana? To je sitnica, koja uopšte nije trebalo da stoji. Ali, ono što je drastično, to je porodiljsko odsustvo: traje do navršena tri meseca od porođaja; izbačena je ona kategorijaza treće dete, što najviše iritira sve građane Republike Srbije; kao i sama činjenica uPredlogu zakona, što će verovatno biti obaveza za neki novi zakon, a to je da zaposleni rade do navršenih 65 godina života. Imalo bi mnogo toga da se priča, ali pošto je vreme kratko,zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Predrag Patić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, već nekoliko dana tema ove skupštine je zakon o radu i slušamo uglavnom poslanika koji su bili u prilici da za ovih desetak godina, koliko traje višepartijski sistem u ovoj zemlji, kreiraju odnose u društvu, kreiraju odnose i u radu. Te primedbe se pre svega odnose na onaj deo zakona o radu koji daje pravo poslodavcima. Ne vidim, stvarno, šta bi tu bilo sporno što se daju prava poslodavcima i što bi se uopšte doneo ovakav zakon, jer smo imali jedan zakon koji nije uspeo da zaštiti preduzeće, pre svega od poslodavca i od radnika. Situacija u kojoj se nalaze naša država i privreda je jako loša, da ne upotrebim onaj izraz katastrofalna koji je više puta ovde ponavljan. Nama je potreban ovaj zakon iz jednog razloga: da zaštiti preduzeća; a iz drugog razloga: kao podrška procesu privatizacije. Proces privatizacije je nešto oko čega smo se svi u ovoj skupštini složili. Razlikujemo se u detaljima - na koji način bi ta privatizacija trebalo da se sprovede, ali je privatizacija nešto neminovno. Tačno je da je ovajzakon podrška procesu privatizacije i u tom svetlu treba gledati njegovo donošenje, kao i ambijent za koji se on donosi, dakle, za vreme tranzicije, za vreme kada će se odnosi u društvu, a pre svega u preduzećima, promeniti. To će biti zakon koji će imati svoj pravi smisao u tom novom sistemu i u novom društvu, kakvo mi ovde u ovoj skupštini kreiramo. Šta se zamera ovom zakonu: to što daje prava poslodavcima; što će sankcionisati zloupotrebu bolovanja; što će sankcionisati neostvarivanje rezultate rada; što će sankcionisati nepoštovanje, nedisciplinu. Više puta je sa ove govornice istaknuto da su to subjektivne kategorije, o kojima će poslodavac da odlučuje. Ostvarivanje rezultata rada nije subijektivna kategorija. To je kategorija koja može vrlo jasno da se definiše: jedinica proizvoda u jedinici vremena; to su rezultati rada i vrlo je jasno definisano šta znači ostvarivanje, odnosno neostvarivanje rezultata rada. Poseban akcenat je stavljen na član 105, kao mnogo sporan, član koji jeste reformski u ovom zakonu. On omogućava da poslodavci prave posebne, pojedinačne ugovore sa radnicima, da se rangiraju poslovi, da se rangiraju radnici, daje mogućnost da se radnici koji dobro rade i nagrade, a onikoji nemaju mogućnosti da rade toliko dobro da se nagrade nešto manje. I tu je sva filozofija. Nema tu velikih problema. Nisam čuo ni jednog privatnog preduzetnika koji se obratio sa ove govornice, a da nije iz opozicionih redova - jer čujemo od opozicionih preduzetnika da oni gaje sindikate u svojim preduzećima, imaju institucije radničkih saveta, što je teško poverovati - nisam čuo ni od jednog ozbiljnog preduzetnika da je stavio bilo kakvu ozbiljniju primedbu na ovaj zakon. Principi koje uspostavlja ovaj zakon već važe u svakom privatnom preduzeću, za koja smo se svi složili da su jedina uspela da izdrže probu sankcija i celokupnog neravnopravnog položaja naše zemlje i našeg tržišta u odnosu na Evropu i svet. Dakle, to je model koji treba i koji će se preneti ovim zakonom na društvena preduzeća za sada, koja će biti privatizovana, dobiti svoje vlasnike, gde će moći da se izgrade ovakvi odnosi. Naravno, radnici će pri ostvarivanju tih svojih prava biti i dalje zaštićeni. Zaštita radnika nije ni jednim članom uskraćena. Zaštita će biti i dalje na tri nivoa: postojaće arbitraža, sindikalni nivo zaštite, inspekcija rada će ima svoj udeo u zaštiti radnika i, naravno, sudska zaštita. Da budemo otvoreni i da kažemo jasno svima onima koji možda ovih dana strepe za svoje poslove - najbolja zaštita radnika je dobar i stručan rad. Nema tog poslodavca koji je spreman da otpusti dobrog i stručnog radnika, bez obzira da li je on prekobrojan, da li je on tehnološki višak ili nije. Dobar radnik se ne otpušta. To je najveća zaštita za svakog radnika. Postoji mogućnost, naravno, u ovoj situaciji neprivatizovane privrede i negativne selekcije, da direktori po svom nahođenju otpuštaju dobre radnike i zadržavaju radnike po neekonomskim i neposlovni principima. To jeste moguće ali mislim da je vrlo jasno - ako usvojimo ovaj zakon, ako napravimo tržište rada, ako napravimo tržišnu privredu, tržište će regulisti i ta preduzeća. Takva preduzeća više neće postojati, jer neće imati nikakve koristi od te vrste selekcije, da bi, eventualno, pravili negativnu selekciju. Ovaj zakon jeste interesantna tema za opoziciju i jeste mesto gde može puno toga demagoški da se kaže, samo me malo čudi što se svemu tome pridružila jedna stranka iz DOS-a, a to je DSS. Ovo je, verovatno, prvi put u istoriji parlamentarizma da se jedna stranka koja je na vlasti ponaša opoziciono. Ovaj zakon jeste reformski, pre svega zbog toga što on nosi reforme u razmišljanju radnika. Dakle, ovaj zakon će naterati radnike da se drugačije odnose prema radu, i zaradama. To je suština reformskog u ovom zakonu. Naravno, to nije lako doneti, za to je potrebna hrabrost, za dizanje ruke takvu odluku. Mi smo kao DOS preuzeli odgovornost za reforme, mi smo obećali građanima da će živeti bolje. Zbog toga moramo i tu hrabrost da imamo u sebi, da dignemo ruku i damo glas za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poslanici, na dnevnom redu Skupštine je zakon o radu koji je predložila Vlada Republike Srbije. Radi se o jednom vrlo lošem predlogu i najbolje bi bilo da je on povučen iz procedure, kako su socijalisti glasali, jer nisam siguran da se ovako skandalozan predlog može amandmanski popraviti, bez obzira što je predloženo preko 200 amandmana. U obrazloženju se kaže da se on zasniva na konceptualno novim rešenjima, primerenim zemljama u tranziciji, da mora da obezbedi uslove za sprovođenje započetih privrednih reformi i da stvori pozitivan ambijent za realizaciju postavljenih ciljeva. Neka je to u redu, ali ne sme oduzeti radnicima širom Srbije pravo na rad. Ovaj predlog zakona o radu je pravljen, kao što smo ovde i čuli, na temeljima nemačkog zakona od pre mnogo godina. Kod njih danas svakako nije tako. Nije čudno što je ustala radnička Srbija i sindikati, jer su u njemu prepoznali opasnost za svoj opstanak. Po njemu poslodavac ne mora da sklapa kolektivni ugovor, nema potrebe da raspisuje oglas za novootvorena radna mesta, niti da radni dan traje 8 sati, a porodiljsko odsustvo bi se plaćalo samo tri meseca. Sindikati su upozoravali Vladu da zakon povuče iz procedure jer je on neprihvatljiv, kada ukida sve ono za šta su se oni izborili. Međutim, Vlada ostaje gluva na to i sa tri amandmana na članove 103, 106. i 138. zakona pokušava da nešto dotera, što svakako nije bilo dovoljno i došlo je do štrajka. Činjenica je da je najveći problem što ne postoji obaveza poslodavca da sklapa kolektivne ugovore, što se ne može prihvatati. Nije isto primenjivati pravilnik ili kolektivni ugovor. Kada je ostavljena mogućnost biranja, poslodavac će uvek izabrati ono što mu više odgovara, što mu donosi profit, a to ne mora biti kolektivni ugovor, koji jezadnjih godina solidna garancija zaštite radnika. Ovaj predlog zakona o radu ne utvrđuje obavezu poslodavca da objavi konkurs za slobodno radno mesto u sredstvima informisanja i zavodima za tržište rada. Na taj način se krši i Ustav, po kome je svima pod jednakim uslovima dostupno radno mesto. Kako će se saznati da u nekom preduzeću ili javnoj službi ima potrebe za novim radnicima? Ovde je prekršena i konvencija MOR-a, kojom je propisano da svaka država članica MOR-a treba da obezbedi iste uslove zapošljavanja, kako bi se otklonila diskriminacija ljudi. Interesantan je član 26. Predloga zakona o radu, koji kaže da rad na određeno radno vreme traje najduže tri godine, što je takođe u suprotnosti sa konvencijom MOR-a o prestanku radnog odnosa, po kojoj je to dve godine, a potom poslodavac mora primiti radnika ako je radio neprekidno. Može to biti i tri godine, ali sa prekidima, gde je potreban zbir od dve godine. U članu 41. zakona nije utvrđeno da radni dan traje 8 sati. To treba da piše, bez obzira što je četrdesetočasovna radna nedelja. Međutim, data je mogućnost poslodavcu da je može povećati i na 60 sati, bez konsultovanja sa sindikatom i zaposlenima. Po konvencijama ni to nije dozvoljeno. Kada je u pitanju zaštita na radu i uslovi rada, mislim da to nije dobro i dovoljno definisano, da mlađi od 18 godina i žene ne mogu da rade na određeni poslovima, a pogotovo žene ne bi trebalo da rade noću u industriji. Zbog zaštite materinstva, zaposlene žene za vreme trudnoće ne bi trebalo da rade noću. U članu 71. se kaže da zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u trajanju od 365 dana, gde porodiljsko odsustvo traje do navršenih tri meseca od dana porođaja. Po ovome poslodavac plaća radnici nadoknadu u roku od tri meseca posle porođaja, a narednih 9 meseci troškove snosi država, a to odustvo se dobija zbog nege deteta. Iako je ministar Milovanović više puta ovo objašnjavao - da kažem da zbog svog nedoličnog ponašanja u Skupštini treba da podnese ostavku - dobro je da tih 9 meseci umesto majke može da koristi i otac. To ipak krije puno opasnosti. Finansirajući odsustvo radnice tri meseca poslodavac je zaštićen. Ostalih devet meseci se formulišu kao nega deteta. A šta ako se to proglasi neobaveznim ili u budžetu nema dovoljno para? Šta se onda dešava? Kada su u pitanju članovi koji regulišu prestanak radnog odnosa, mislim da je granica od 65 godina visoka, kada znamo daje prosek življenja u Srbiji 64 godine i kada imamo veliki broj mladih i stručnih koji čekaju na posao. Kada je u pitanju sindikat, da kažem da je poslanička grupa SPS među zadnjim grupama bila po redosledu usaglašavanja amandmana, tako da je sindikat prihvatio pet naših amandmana, a sve druge, oko 45, usaglasio sa DOS-om i drugim poslaničkim grupama, mada su naši amandmani, i po sindikalcima, bili najprihvatljiviji. Na ovaj način mi ne podržavamo rukovodstvo sindikata, već se zalažemo za dobar zakon u interesu radnika (što je u programu Socijalističke partije), a ovaj je po radnike toliko loš da ga ne možemo prihvatiti, pogotovo kada i posle dogovora i usaglašavanja Vlada ne prihvata amandmane koji su usaglašeni, a i poslaničke grupe od njih odustaju. Na kraju, kada se radi o gubitašima u istočnoj Srbiji, koji su ovde pominjani, mislim da usvajanje ovog zakona svakako neće rešiti njihov gubitak.
Reč ima narodni poslanik Lazar Marjanski, a posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, za ovom govornicom vlast kaže; valja zakon. Opet, vlast kaže da ne valja zakon. Vlast kaže da je usaglašen sa Međunarodnom konvencijom rada, vlast kaže da nije usaglašen. Predsednik Vlade kaže da je zakon dobar, a predsednik Skupštine kaže da je zakon loš. I sada mi ovde, koji smo u Skupštini, i razumemo, ali šta će oni ljudi koji nisu čitali taj zakon? Postavio bih par pitanja: U redu da ovaj zakon štiti kapital, ali šta je sa ljudskim faktorom, šta je sa onim ljudima koji su radili 30 godina? Tu ministar ima neki odgovor. Međutim, pravi sud o zakonu, tokom primene ovog zakona reći će ljudi, radnici, sindikati. Vičete da ste usaglasili sa sindikatima, a sindikat kaže da niste. Moj predlog je da se ovaj zakon povuče, da se usaglasite i da budete jedinstveni. Pošto to ne možete, dao bih vam jedan predlog, naročito za porodilje. Predlažem, ministre, da žena koja ima četiri deteta ne radi do punoletstva najmlađeg deteta, a za to vreme da prima prosečan lični dohodak svoje struke i sve nadoknade koje ima u struci. Kada se napuni to punoletstvo može da se zaposli, ako neće da ima 75% od prosečnog ličnog dohotka. Žena koja ima petoro dece da ima prosečan lični dohodak svoje struke i primanja u toj struci, a do starosne penzije da prima taj lični dohodak. Zašto je to dobro? Znamo da ovde u Srbiji vlada bela kuga, borba protiv droge, mladi ljudi ne mogu i ne smeju da sklapaju brakove, jer nemaju osnovna sredstva. Sigurno bi ovaj predlog naišao na odobravanje mnogih mladih ljudi, poboljšali bi natalitet i sve ostalo. Za ovom govornicom posebno me nešto iritiralo. Jedan poslanik kritikuje žučno, sa mržnjom, ostale poslanike. Samo bih napomenuo, u novinama od 30. novembra piše "kada reketira sin poslanika". I neka ona vaspitava svoje dete, a profesor Simonović je rekao da su fakulteti vaspitni.
Replika. Koristim priliku, pošto me je narodni poslanik gospodin Marjanski pomenuo, ističući da sam izjavio da zakon nije dobar. Potpuno razumem poslaničke grupe i više koristim priliku da bih objasnio neke druge stvari. Ovde se neprestano, danas posebno (što se nervirate, polako, ima vremena) pominju dve stvari: da sam ja i da je Demokratska stranka Srbije protiv ovog zakona zbog toga što smo protiv reformskog zakona. Po peti put na pet iznetih neistina uzvraćam sa - to nije istina. Dakle, kao što zamalo da stignete na voz, ali tri sekunde vam fali pa zakasnite i voz ode, tako i ovom zakonu malo fali da bude dobar. On je u osnovi dobar. Vlada kao predlagač je prihvatila desetine amandmana, čime je pokazala da početni predlog nije bio dobar, kao što smo isticali, ali je prihvatanjem desetine amandmana potvrdila spremnost da zakon popravi. Ostali su još neki ključni amandmani koji zakon dovode u red. Ni ja, ni Demokratska stranka Srbije ne kažemo da je zakon loš. Ne, niti smo protiv reformskog zakona. To je neistina. Mi smo za dobar reformski zakon. Ne može se sve što Vlada predloži, a priori proglašavati za reformsko, jer to jednostavno nije tačno. Potrebno je da donesemo dobar reformski zakon, a ne bilo kakav reformski zakon i o tome se ovde radi. Ostalo je još nekoliko ključnih amandmana, ako bi bili prihvaćeni, Demokratska stranka Srbije bi u celini mogla da se izjasni za zakon o radu kakav je predložen i kakav bi bio posle usvajanja desetine amandmana. Ali to je stvar predlagača da li će ostati tvrdoglav, da li će insistirati na nekim odredbama koje su za većinu poslanika neprihvatljive ili neće. Nije loš zakon, nego nedovoljno dobar i ovakav kakav je ne može biti prihvaćen bez prihvatanja suštinskih amandmana, koji čuvaju reformsku suštinu zakona, ali ga dovode u red sa prilikama kakve u Srbiji postoje.
Reč ima ministar.
Samo nekoliko rečenica na ovo da je Vlada tvrdoglava. Nismo mi tvrdoglavi. Što se tiče amandmana koje je predložila Demokratska stranka Srbije, mi smo imali ozbiljne razgovore oko tih amandmana i skoro svi amandmani koje je Demokratska stranka Srbije predložila su prihvaćeni. Demokratska stranka je normalno povukla određen broj amandmana, tako da je ostalo samo da se ovaj čuveni 105. član dovede u red i mislim da sa te strane nije problem. Ono što je bitno reći, to da je amandman Demokratske stranke Srbije na taj član glasi: da se briše taj član. Problem je u brisanju tog člana, zato što se onda otvara jedan vakuum gde je jednostavno vrlo teško izmeniti bilo kakav ugovor. Ne možete da ga izmenite ni na bolje, ni na gore. Ako hoćete da izvršite obično preraspoređivanje radnika unutar jedne fabrike, ne možete, jer nemate više taj član, tako da je u tome poenta kod tog člana 105. Postoji mogućnost za neku formulaciju kod tog člana koja daje garanciju i briše onu odrednicu po kojoj se tvrdi da će direktori iskoristiti taj član za zloupotrebu.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Milorad Mirčić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni novinari, hteo sam da kažem i poštovani gospodine ministre, ali mi to ne može preći preko usana, jer gospodin ministar, Dragan Milovanović, narodnim poslanicima na krajnje nedoličan, lascivan, nedopustiv način pominje roditelje i sramota je da se tako nešto događa u ovom visokom domu. To o njemu i o meni ne govori ništa, ali o gospodinu Milovanoviću govori sve. Zakon o radu koji je pred nama SPS ne podržava od samog početka i konzistentno se izjašnjava u pogledu ishoda glasanja, i tokom rasprave i na način kako je učestvovala u podnošenju amandmana. Ovo je zakon koji u svakoj tački radničkih prava ta prava redukuje do nivoa da su zaposleni praktično potpuno onemogućeni da u jednom stabilnom pravnom ambijentu planiraju šta će u životu da rade, na koji način, u kojoj firmi i u kakvom odnosu sa poslodavcima. Meni je jasno da ovo jeste zakon koji podržava najveći broj poslodavaca Srbije i to ne sporimo. Govoreno je da su predstavnici Međunarodne organizacije rada (MOR) podržali predloženi zakon. Ovde smo čuli da to jeste i nije, ali ako i jeste i nije, istine radi, treba reći da je predstavnik ove međunarodne organizacije rada u stvari predstavnik poslodavaca iz ove međunarodne organizacije. Dakle, i to govori o suštini samog zakona i o onome šta jeste njegova osnovna intencija. Ovde su se čule različite kvalifikacije, različite ocene, različita argumentacija; nekoliko mladih jastrebova, koje je gospodin Maršićanin fino definisao kao apologete kvazireformskog kursa, dobili ovde zadatak da uzvikuju vaše naslove, da probaju da po svaku cenu odbrane ponuđeni Predlog zakona, a da pri tom sve druge okvalifikuju kao ljude protiv reformi i ne štede pri tom reči, govoreći o nekim prošlim tekovinama sa pežorativnom intonacijom i na način koji nije dostojan Narodne skupštine i narodnih poslanika. Rekao je šef poslaničkog kluba Demokratske stranke da je kolektivni ugovor tekovina od pre pet decenija - nema ovde gospodina Jovanovića - a prvi kolektivni ugovor je potpisan u ovoj zemlji pre devet godina. Nije tačno da ne postoje kolektivni ugovori u zemljama Evropske unije. Postoje u Italiji, u Nemačkoj i u nekoj blažoj formi u nekim drugim državama. Dakle, mnogo je bilo kvaziargumenata, od onoga da nema besplatne tranzicije. Mi znamo da nema besplatne tranzicije, ali ne mora cenu tranzicije da plati samo radništvo ove zemlje. Cenu tranzicije treba da platimo svi podjednako, ako je to moguće. Ovako, kako je predloženo u zakonu, platiće je samo ljudi koje mi definišemo kao radništvo. Postoji nekoliko članova u ovom ponuđenom zakonu koje je praksa DOS-ove vlasti već demantovala. Član 14. kaže da se lice koje traži zaposlenje, kao i zaposleni, ne mogu stavljati u nepovoljni položaj u odnosu na druge, i onda se nabrajaju argumenti kada to ne može, a između ostalih i - članstvo u političkim organizacijama; to govori i član 104. To je lepo napisano, samo u praksi članstvo u političkim organizacijama, pre svega u SPS-u, u ovom trenutku znači siguran otkaz u tužilaštvima, pravosuđu, javnim preduzećima i mnogim drugim državnim institucijama. To je mnogo lakše napisati i reći, nego u praksi sprovesti onako kako valja. U članu 17. se kaže da strani državljanin i lice bez državljanstva ne može da zasnuje radni odnos pod uslovima utvrđenim ovim zakonom i posebnim zakonom. To tako piše, a direktor Republičke uprave javnih prihoda, čovek bez boje, mirisa i ukusa je lice bez našeg državljanstva, lice koje nema radnu knjižicu u našoj zemlji i koje nije zasnovalo radni odnos u Upravi, a nalazi se na najsuptilnijem mestu gde se skrivaju sve finansije jedne zemlje. Francuski državljanin, major francuske vojske i odlikovan od nekih naših.....
Gospodine Baraliću, ja vas molim da se vratite na temu. Nije na dnevnom redu Republička uprava javnih prihoda.
Na dnevnom redu je član 17. zakona o radu, gospodine predsedavajući. Osim toga, u članu 103: otkaz od strane poslodavca - a poslodavac može zaposlenom da otkaže ugovor o radu ako za to postoji opravdan razlog itd. Kako poslodavac utvrđuje da postoji opravdani razlog za otkaz? Zakonom to nije definisano. Ostavlja se poslodavcu diskreciono pravo, dakle, subjektivno mišljenje jednog direktora, jednog vlasnika o svim ljudima koji kod njega ili za njega rade. Ovde je više puta, takođe uz različite kvalifikacije, govoreno o porodiljskom odsustvu. Možete o tome govoriti šta god hoćete. Fakat je da sve majke koje imaju treće dete nemaju pravo da koriste onu kvalifikaciju koje su do sada imale. Da li je to popravilo natalitet ili nije, to nije suština. Suština je da je ta apanaža popravila kvalitet življenja u tim porodicama koje imaju treće dete. To se usvajanjem ovog zakona ukida. Socijalistička partija Srbije neće podržati zakon zato što na taj način vrlo neposredno stavlja do znanja onima koji su zainteresovani za uslove rada šta misli o njima i šta misli o onima koji ovaj zakon predlažu. Takođe, želim da kažem da je neumesno nazivati određene sindikalne lidere danas ovakvim imenima kao što smo danas čuli za neke vođe sindikata. Pre 5. oktobra bili su vam dika i ponos. Danas kada su, da kažem, na kursu koji se vama ne sviđa, o njima govorite kao da nikoga ne predstavljaju. Ali, svejedno, oni će o vama reći ono što vi o njima niste bili kadri da kažete. I na kraju, predlažem gospodinu ministru Milovanoviću i predsedniku Odbora za industriju da posete Ivanjicu, da posete fabriku "Proleter" koja je juče izgorela u požaru, gde je 400 ljudi ostalo bez posla, (kaže miZoran 900 ljudi, a televizija je javila 400, izvinjavam se), s obzirom da se radilo o veoma dobrom kolektivu koji je praktično za jednu noć ostao bez igde ičega. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a sledeći govornik je narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, loše zakonsko rešenje koje se ogleda u rešavanju pitanja kolektivnog, odnosno ugovora o radu i nedovoljno dobro rešenje kada je u pitanju regulisanje probnog rada, kada je u pitanju regulisanje pripravničkog staža preko nejasnog objašnjenja i definisanja porodiljskog bolovanja do odredaba koje se odnose na reprezentativne sindikate i sve do kaznenih odredaba, daju realni povod i razlog nama srpskim radikalima da budemo protiv ovog zakona. Ono što je jasno izdefinisano iz diskusija pojedinih poslanika a to je da se, osim manipulacije skupštinskom većinom, nastoji manipulisati sindikalnim organizacijama. Tu smo čuli jasno, decidno izjavu pripadnika DOS-a koji se, usput, nalazi i na čelu jednog sindikata, koji je rekao - ako ne budete dovoljno dobri, mi imamo kontrolu nad sindikatom koji će izaći na ulice i opoziciji pokazati kako treba vlast slušati. Ja sam očekivao da će predsednik poslaničke grupe DOS-a da izađe za ovu govornicu, da negira ili opovrgne izjavu, ovako decidiranu izjavu jednog pripadnika DOS-a. Sve je bilo jasno kada se ministar pojavio za ovom govornicom i jasno dao do znanja sa kojom to sindikalnom organizacijom manipuliše Vlada Srbije. S druge strane, manipulacije se dešavaju u okviru DOS-a od pojedinih političkih organizacija, koje, oslanjajući se na uticajne i pojedine sindikate, ne žele bez usvajanja njihovih amandmana da prihvate ovaj zakon. Šta vi to radite, ljudi? Da li vi mislite da možete kontrolisati potpuno socijalnu situaciju u Srbiji? Možete, dok imate dogovore sa pojedinim liderima sindikata. Pitanje je kada će narodu u Srbiji da prekipi, a onda morate potpunu odgovornost da snosite za sve ono što će se dešavati u Srbiji.
Replika? Nisam bio sve vreme tu, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, prethodni govornik je spomenuo moju diskusiju i izneo neistinu. Ja se nisam obraćao u svojoj diskusiji poslanicima opozicije. Možete pogledati u stenogramu, ja sam se jasno obraćao poslanicima izborne liste Demokratske opozicije Srbije - dr Vojislav Koštunica. Da bude jasno, opoziciji se ne obraćam, jer nemam prava na to; pre svega, ne pripadam tim redovima i zašto bih se ja vama obraćao. To je zbog javnosti. Jesam spomenuo da jedna velika grupacija ljudi u Srbiji, radnika pre svega, očekuje brze, brže i korenite reforme. Rekao sam da će verovatno biti mnogo nezadovoljnih koji će reći svoj stav. Naravno, došli smo do toga da će verovatno u sredu u 11 časova ispred Skupštine Srbije dve sindikalne centrale reći svoj stav. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o radu je načinom predlaganja izazvao velika negodovanja kod radnika. Radnici smatraju da ovaj zakon treba da bude komentarisan i izanaliziran do detalja i da dobije neko zeleno svetlo, pa makar to bilo i bledo zeleno. Od svih sindikata koji kod nas funkcionišu ovaj zakon nije dobio zeleno svetlo. Krenuli radnici da štrajkuju zbog ovog današnjeg zakona, oni krenuli, a Vlada sa ministrom stupa na delo. Obećava radnicima da ovaj zakon nije tako loš i za tu ideju "nije tako loš" on će biti korigovan u dogovoru koji nije urodio plodom. Došli radnici iz cele Srbije i pred skupštinskom zgradom i duž beogradskih ulica demonstrirali, ništa se nije bolje desilo. Radnicima je obećano da će Vlada sa 19 amandmana premostiti njihove zahteve; ni tih 19 amandmana ne menjaju suštinu i cilj zakona. Zakon ima za cilj da se stari zakon, koji ne odgovara novoj vlasničkoj transformaciji, pretoči u zakon koji će štiti poslodavca.Radnik će sada svoja prava ostvarivati najbolje kad ima 15, odnosno 18 godina, jer tada poslodavcu daje dosta a malo od njega traži. Što se tiče nataliteta u Srbiji, a on je direktno povezan sa ovim zakonom, on se na negativan način reguliše članom 71. ovog zakona. Član 99. - sa 65 godina prestaje radni odnos, tada radnik može da ide u penziju. Prosečna dužina trajanja života iznosi? Dobroga li odbora koji je pedantno podelio sve amandmane u tri grupe. Čudno se ponaša Odbor, da od 219 amandmana prihvati i predloži 24 amandmana i, evo, ovo je početak zakon o radu. Bilo je komentara da su poslaničke grupe DOS-a razgovarale sa sindikalnim vođama, odnosno sa partnerima koji učestvuju u izgradnji ovog zakona. Ništa od toga nije urađeno. Ovi gore sindikalni lideri su pozivani tek posle štrajka radnika. Što se tiče minimalne zarade koja se reguliše u ovom zakonu - i dalje se kod nas prodaju polutke, ulje, šećer, jabuke u samoj skupštinskoj službi. Mladi od 15 i 18 godina ovim zakonom ne mogu da idu pod vodu i u zemlju, odnosno u rudnike. Pa, valjda treba da dobiju saglasnost svojih roditelja da bi i tamo išli. Što se tiče viškova zaposlenih, uvedeno je da poslodavac uradi program kojim će regulisati na koji način će taj višak biti regulisan. To nema smisla i to je neizvodljivo. Koje će to grupe poslodavac podmititi da bi oni prihvatili, odnosno potpisali da su kolege višak u preduzeću. Zakon treba da zaokruži reformski kurs sa većim nametima i većim obavezama radnika, tako da poslodavac može da čini šta hoće. Suština predloga je da je gazda sve, a radnik ništa.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova skupština je do sada donela samo jedan sistemski zakon, a to je Zakon o privatizaciji i sada imamo na dnevnom redu zakon o radnim odnosima. Ta dva zakona su uzrokovana jedan drugim, odnosno blisko su povezana. Odmah na početku da raščistimo - mi srpski radikali nismo protiv privatizacije, niti protiv tržišne ekonomije. Ako se iko u ovoj zemlji deset godina zalaže za privatizaciju i tržišnu ekonomiju, onda je to SRS. Da nije bilo DS 1994. godine, da zaustavi privatizaciju tzv. Đinđićevim zakonom u Saveznoj skupštini, ko zna dokle bi ta tranzicija do sada već stigla. Mi takođe znamo da je tranzicija, kako vi kažete, a to je u stvari prelazak na tržišnu ekonomiju ili kapitalizam, veoma bolna, ali od te bolesti narod ne mora da skapa. Mi moramo da nađemo načina da što bezbolnije taj period prođemo i preživimo. Zašto smo mi bili protiv Zakona o privatizaciji onako kako ga je Vlada predložila? Zato što niste uslovljavali od zainteresovanih ulagača, onih koji bi se javljali na vaš tender, a naš javni oglas, postoji srpska reč za to, da dostave i ponude razvojni program, koji bi garantovao da neće doći do otpuštanja radnika i da se naše fabrike neće pretvoriti u skladišta. To je bilo ono osnovno što smo mi zamerali Zakonu o privatizaciji. Prošao je onako kako je prošao, bez toga. Ovaj zakon o radu sada opet ostavlja prostora, a ja vam garantujem videćete već na sledećem zasedanju novi zakon o zdravstvenom osiguranju, novi zakon o PIO i novi zakon o društvenoj brizi o deci, da se sve to promeni, jer država treba sa sebe da skine što više obaveza, obaveza koje se tiču pre svega penzija, nadoknada za bolovanja i postoji mogućnost da se smanji obaveza za negu deteta onako kako je to sada predviđeno. Jeste ona sto posto do godinu dana, ali zašto se ne zove porodiljsko odsustvo? Upravo zbog toga što, od tri meseca do godinu, ako se zove nega deteta, Zakon o dečijoj zaštiti može u narednom periodu da utvrdi da ta nadoknada ne bude sto posto, nego da bude 60, 70, 80, i to je to što ne valja. Sa druge strane, molim vas, nismo smeli u ovoj situaciji, kada vlada bela kuga u zemlji, umesto da utvrdimo kao nacionalni interes broj dva borbu protiv bele kuge, da majkama onemogućimo da duže ostanu uz treće dete, jer znamo šta znači vođenje pravilne populacione politike.Ostavljanje praznog, brisanog prostora na teritoriji naše zemlje, bez stanovništva, bez obnovljenog stanovništva, bez podmlatka - to je ono što naši neprijatelji žele i od nas očekuju, a vi im ostavljate prostora za sve to i činite ono što oni hoće. Hvala lepo, nema više vremena, čak sam ipreterala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Bivši predsednik Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata, što bi se reklo - radnička majka, koji je do juče zajedno sa Zoranom Živkovićem, sadašnjim ministrom unutrašnjih poslova, i ostalima širom Srbije ubeđivao radnike da ne plaćaju struju onima koji ih ostavljaju bez posla, preko noći postaje zla maćeha, odnosno ministar u Vladi njegovog partijskog šefa Zorana Đinđića. Sada Dragan Milovanović, dakle bivši predsednik Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata, predlaže zakon čijim će usvajanjem biti znatno umanjena prava radnika, a povećana ionako velika ovlašćenja poslodavaca. Srpska radikalna stranka smatra da bi usvajanje predloženog zakona o radu proizvelo katastrofalne posledice po radnike Srbije, zbog toga što bi zaposlenima umanjilo prava, naročito u pogledu zapošljavanja, otkaza i ugovaranja i utvrđivanja zarade. Aktuelna vlast je obmanula radnike Srbije i, pored brojnih obećanja, nije usvojila najvažnije radničke zahteve u pogledu izmene predloženog zakona o radu. Kakva ovlašćenja ovaj zakon daje poslodavcu i kako će to u praksi izgledati najbolje govori primer Zorana Pešića, novoimenovanog direktora Veterinarske stanice u Ražnju, koji je već sada rekao - čekam da se usvoji ovaj zakon o radu, a onda ćete svi dobiti otkaz jer niste moji partijski istomišljenici, jer mi se ne sviđate, jer mi niste simpatični, iako on sam nema potrebne kvalifikacije i uslove da obavlja tu funkciju. Inače, on je ranije bio kadar JUL-a, a posle posete nekih funkcionera postao je i kadar DOS-a. Srpska radikalna stranka zahteva od Vlade Republike Srbije da prestane da se igra sa sudbinom zaposlenih i da povuče iz skupštinske procedure Predlog zakona o radu. Srpska radikalna stranka smatra da je ovaj Predlog zakona o radu uperen protiv vitalnih interesa radnika u Srbiji i da se, kao takav, ne može podržati. Vreme je isteklo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo poslanici, Predlog zakona o radu je osporavan kao nijedan do sada. On je izveo radnike na ulice, a predsednik samostalnog sindikata je izjavio da je Predlog zakona evropski, ali iz srednjeg veka. Predlog zakona je od momenta objavljivanja prve verzije nacrta i prezentovanja u javnosti imao više od sedam prepravki. Očigledno su te prepravke uvek bile minorne. Činjenica je da socijalnu sigurnost radnicima ne može da pruži ovaj predlog zakona, niti postojeća vlast u Srbiji može da omogući stabilnu privredu, a ni dolazak stranog kapitala u većem obimu i u prava preduzeća. Predloženi zakon umanjuje prava koja sada imaju zaposleni. Pre svega, smanjuju im se otpremnine, skraćuje godišnji odmor, smanjuje naknada za bolovanje, ukida dve godine porodiljskog odsustva za majke trećeg deteta, skraćuje otkazni rok, smanjuje odsustvo zbog nege člana porodice, udaje, ženidbe, preseljenja, smrti. Očigledno da je agresivni ministar, koji je navodno sproveo široku javnu raspravu, imao samo lošu pozorišnu predstavu, jer skoro ništa od dogovorenog nije realizovao. Po Predlogu zakona ukida se oglašavanje slobodnih radnih mesta, iako su po Ustavu radna mesta svima dostupna pod jednakim uslovima. Kako radnici da konkurišu za nova radna mesta, ako ne znaju gde je potražnja za nezaposlenima. Zato bi morala postojati obaveza oglašavanja koja ne bi ugrožavala prava poslodavca da odlučuje koga će primiti. Što se tiče privatnika, obaveza oglašavanja i nije nužna, ali Srbija je tek na početku procesa tranzicije i privatizacije. Sa ovakvom vlašću i Vladom ti procesi mogu da traju i desetak godina. Kako da u prosveti i u zdravstvu mladi obrazovani ljudi dođu do radnih mesta, ako ne postoji konkurs za određena radna mesta? Očigledno da samo poslodavci nemaju primedbe na predloženi zakon o radu, jer zakon daje sva prava poslodavcima, gde su kolektivni ugovori fakultativni, gde je konkurs neobavezan. Porodiljsko odsustvo više ne traje 365 dana, već tri meseca, nakon čega je po Predlogu zakona period nege deteta kojom se dobije samo 65% od plate. Uslovi za odlazak u penziju su apsurdni. Populacija u Srbiji je bila izložena jakim stresnim faktorima ratnog okruženja, učestvovanja aktivnog ili pasivnog u ratu, sankcija, postignut je donji prag socijalne izdržljivosti, povećan stepen kriminala, malignitet je u konstantnom porastu, psihoza. Da li znate da je lek koji se najviše ordinira pacijentima u Srbiji "bensedin"? Lek koji ima sedativno dejstvo. To upravo govori o psihofizičkom statusu populacije u Srbiji, a u Predlogu ovog zakona starosna granica za odlazak u penziju je neverovatnih 65 godina.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Čolić.
Dame i gospodo poslanici, Predlog zakona o radu dolazi u vreme kada u Srbiji nema nikakvog rada i nema proizvodnje, kada se radnicima ništa dobro ne piše. Usvajanjem Predloga zakona o radu nastale bi katastrofalne posledice u smislu umanjenja prava radnika, naročito prilikom zapošljavanja, otpuštanja ili utvrđivanja zarada. Zakon o radu bi trebalo da reguliše ovu značajnu sferu, da uvede pravedne odnose između poslodavca i radnika. Umesto toga, Predlog zakona o radu izazvao je buru protesta radnika, sindikata, zapretili su širi nemiri. Trebalo je da to bude signal za Vladu Republike Srbije da Predlog zakona nije dobar i da eventualno u njemu ozbiljno promeni sve ono što je na štetu radnika. Velika, gotovo neograničena, prava poslodavca koji mogu otpustiti radnika kada god zažele, kada nisu dobre volje, u stvari su želja Vlade da zadovolji prohteve Evropske unije, evropskih standarda i evropskih zakona. Treba onemogućiti radnike za bilo kakav rad da bi strani partneri bili zadovoljni, da bi se dobili strani krediti, da bi fabrike koje su radnici gradili i izgradili postale plen stranaca. Predlog zakona o radu donosi mnoge rigorozne odredbe na štetu radnika. Kako će reagovati majke kada budu shvatile da rođenje deteta po zakonu o radu znači kaznu, da je porodiljsko odsustvo samo tri meseca. Kako će na sve ovo reagovati sindikati kojima ste obećali da će se zakon o radu popraviti amandmanima, i obmanuli ih. Da li će Vlada Republike Srbije staviti sva tri sindikata pod svoju kontrolu? Šta preostaje radniku kada poslodavac proceni da nema posla? Ko ga štiti? Ko staje u zaštitu prava radnika? Da li će surovo gazdovanje poslodavaca unesrećiti hiljade porodica u Srbiji? Budućnost radnika u Srbiji biće potpuno neizvesna. Da li je ovo surova osveta ministra za rad ili nerad, gospodina Milovanovića, za doček koji mu je od strane radnika "Zastave" priređen u Kragujevcu? Da li će ovakvih i sličnih susreta ministra sa radnicima još biti? Očigledno je da hoće, jer je zakon o radu poguban po interese radnika. Moralna obaveza nas srpskih radikala je da sa ove govornice kažemo istinu, i kada je bolna. Ne radujemo se i ne želimo da se dogode ružne stvari prouzrokovane lošim, katastrofalno lošim brakom Vlade i Ministarstva za rad. Iz tog braka rodilo se grbavo dete, grbav zakon o radu. Otac Đinđić nije hteo da ga neguje, a majka Milovanović je imala samo tri meseca porodiljskog odsustva. Pokušali su da ga leče amandmanima, nije uspelo. Što se grbo rodi, to ni amandmani ne mogu da isprave.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, narodni poslanici, ocena SRS za donošenje ovog zakona je takva da ne vidim da se ovde uliva veliki optimizam. Poslodavac dobija neograničena prava, on će birati koga će da zapošljava, raspoređivaće ga kako on hoće, raspoređivaće i otkaze će davati i po političkoj i po partijskoj pripadnosti. Porodiljsko odsustvo apsolutno, po oceni SRS, ne bi smelo da traje tri meseca, već bi to trebalo zadržati ranije rešenje, u postojećem zakonodavstvu. U zakonu, u članu 80. o zaštiti invalida rada malo se poklonilo pažnje invalidima rada. Poznato je da imamo oko 530.000 invalida rada i da je od toga 130.000 invalida rada na teritoriji Vojvodine, a oko 6.500 invalida rada samo na teritoriji opštine Pančevo. Što se tiče radnog staža u odnosu na žene, SRS ocenjuje da je ovo apsolutno neprihvatljivo iz razloga što je poznato da žene rade dva radna vremena, jedno radno vreme rade u preduzeću, u ustanovi, a drugo radno vreme rade kod kuće i bave se poslovima domaćinstva; ne kaže se džabe da kuća stoji na ženi, a ne na zemlji. Ako je u pitanju natalitet u našoj republici, a u velikom je padu, potrebno je ženama omogućiti da imaju više vremena da provedu sa porodicom i sa decom. Ono što je najbitnije, a jeste, to je i ovo što predviđa član 105. koji kaže da poslodavac možeizmeniti ugovor u određenim uslovima, a može i radnik da ostane neraspoređen. Pa evo, da viditesada kako se u praksi sprovodi samovolja pojedinaca, a to će se u praksi zapravo tako i dešavati - Petar Vukašin, otac sedmoro dece iz Rume, ostao je neraspoređen nedavno samo zbog toga što nije bio pripadnik one stranke na čijoj je strani direktor preduzeća. Šta će se desiti ukoliko se usvoji ovaj zakon, koliko će nepravilnosti nositi sa sobom i šta će se desiti sa radnicima - radnicima se crno piše,ukoliko se ovakav neizmenjeni tekst usvoji u ovom parlamentu. Ovih dana, umesto da naša štampa piše o zalaganju stranaka i radnika da se poboljša ovaj zakon, imali smo prilike da pročitamo u listu "Glas" koliko je ozbiljna ideja o osnivanju sindikata prostitutki. Mislim da ovo nije primerenoi da sindikat i radnici zaslužuju da se o njima govori i da im se posveti veća pažnja. Što se tiče otkaza, još jedna odredba ovoga zakona je nepovoljna za radnike. Kaže - radnik ostaje bez posla ukoliko počini krivično delo za koje je predviđena kazna zatvora do 3 meseca. Zakonodavac je zaboravio, ili je zaobišao svesno, da postoje nehatna krivična dela. Vozač u preduzeću, koji izazove saobraćajnu nezgodu ili prekršaj i bude osuđen na kaznu zatvora od 3 meseca, ostaće bez posla; ali, on nije izvršio krivično delo sa umišljajem, radi se o nehatnom krivičnim delu. Kad je u pitanju tranzicija, zemlje u tranziciji mogao bih da kažem da je Rumunija postala najveći izvoznik sirovog gvožđa, starog, jer je strani kapital došao u Rumuniju, demontirali su fabrike i izvoze sada, umesto proizvoda, staro gvožđe. Ta tranzicija će debelo i duboko da pogodi naše radnike, i zbog toga SRS neće glasati za Predlog ovog zakona. Hvala.
Pravo na reč imaju predsednici poslaničkih grupa, ukoliko žele i nisu iskoristili svoje vreme. Ima reč gospodin Ivković.
Dame i gospodo poslanici, poslanička grupa SPS je još prilikom usvajanja dnevnog reda, a nakon proučavanja Predloga zakona o radu, predložila vama, poslanicima Skupštine, da zakon o radu uopšte ne bude uključen u proceduru i da bude povučen iz procedure. Smatrali smo da bi to bila ispravna odluka i da bi dala priliku Vladi Republike Srbije da, u saradnji sa vodećim sindikatima u Srbiji, pripremikvalitetnije rešenje, koje bi sa mnogo manje amandmana i mnogo manje rasprave, na dobrobit građana, a pre svega i poslodavaca i radnika Srbije, bio usvojen. Nažalost, svega 60 poslanika, pored poslanika SPS, glasalo je za povlačenje ovog zakona iz procedure, a jedna poslanička grupa iz DOS-a, iz vladajuće koalicije, bila jeuzdržana. Da je tada ta poslanička grupa bila za povlačenje zakona iz procedure, mi bismo imali četiri dana manje neplodnog rada i imali bismo priliku da se u miru pripremi kvalitetnije rešenje. Dobro je što se, očigledno, ta poslanička grupa u okviru DOS-a opredelila da podrži stav poslanika SPS i da glasa za odbacivanje ovog zakonskog projekta. Prilikom svog izlaska za govornicu resorni ministar je iskazao sumnju u argumentaciju koju su daliposlanici koji su protiv usvajanja ovog zakona. Čak je iskazao u svom stavu mišljenje da ne postoji nijedan argument da ovaj zakon nije bolji od postojećeg zakonskog rešenja. Stvarno treba imati mnogo hrabrosti pa iskazati takav stav, zaboraviti da postoji kolektivni ugovor, kao rešenje koje je u različitim oblicima prisutno u svim evropskim zemljama, rešenje koje nameću sindikati u svim evropskim zemljama poslodavcima, da se definiše pre svega oblast zarada, a takođe i oblast zapošljavanja i otpuštanja sa posla, zaboraviti rešenja vezana za položaj žena - radnica? Prema tome, ogromna jeargumentacija, koja ukazuje da predlog ovog zakonskog projekta u velikoj meri umanjuje stečena prava radnika u postojećem zakonu o radu, a dovodi u potpuno privilegovanu poziciju poslodavce. Mi nismo protiv poslodavaca, jasno je da poslodavci imaju pravo da svojim sredstvima organizuju proces rada, na svoju dobrobit ali i države u kojoj rade. Ali, ovakav zakonski projekat, koji strahovito umanjuje stečena prava radnika, neprimeren je na ovompodneblju, pogotovu na ovom podneblju gde se ludistički pokret, umesto lupanjem mašina, iskazaouvođenjem kriznih štabova, koji su sa nekompetentnim ljudima unakazili i masakrirali privredu Srbije. Hvala.
Za repliku se javio gospodin Srđan Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, DSS ima svoj stav o ovom zakonu, on ni u kom slučaju nije jednak stavu najveće leve stranke, ili jedne od levih stranaka u ovom parlamentu (to je sada stvar diskusije, ko je levica, a ko nije). U svakom slučaju, DSS ne može da podrži ovaj zakon, iz različitih razloga u odnosu na malopre pomenute stranke. Mi se ne zalažemo za to da štitimo radnike po svaku cenu, na onaj način kako je to radio raniji režim. Mi samo smatramo da reforme koje moraju da se dogode, kao i liberalizacija tržišta radne snage, moraju da se dogode tako da ne unište i da ne ugroze stabilnost države. Mi smo kao odgovorna stranka odgovorni za državu, smatramo da je ono što je potrebno ovoj državi stabilnost, a ta stabilnost nije samo potrebna nama, građanima Srbije, ona je potrebna i investitorima, kojima je ovaj zakon i namenjen, kojima je namenjena liberalizacija tržištaradne snage. Znači, da ne radimo nešto preko noći, da ne lomimo preko kolena, a s druge strane da ne štitimo ono što je odavno izgubljeno, neka radnička prava. Ko to treba da štiti, on će se naći. Sigurno je da ima još stranaka koje treba da štite radnička prava na onaj način kako je to rađeno ranije, DSS to sigurno nije.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poslanička grupa Lige socijaldemokrata Vojvodine i Lige za Šumadiju će glasati za ovaj zakon, jer smatramo da je to jedan od reformskih zakona koji ovoj državi treba. Dvadesetčetiri amandmana koje je prihvatio Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, a Vlada 23, bila su sasvim dovoljna da ovaj zakon poprave i da na bolji način regulišu odnose između poslodavca i zaposlenog i da prava radnika podignu na nešto viši nivo od onoga koji je bio u Predlogu zakona bez ovih amandmana. Ima dobar broj amandmana koji su za nas neprihvatljivi, jer suštinski menjaju smisao zakona i vraćaju zakon na Zakon o radnim odnosima. Mislimo da je to u ovom momentu za sve nas neprihvatljivo. Posle svih ovih diskusija danas i tokom prošle nedelje, nekih poslanika, može neko da postavi pitanje kako to da jedna stranka socijaldemokratske orijentacije, poput Lige socijaldemokrata Vojvodine, može da podrži ovakav zakon? I vi se pitate, gospodine Vučiću, kako to da mi možemo dapodržimo ovakav zakon? Možemo da ga podržimo zato što želimo da se u ovoj zemlji stvore uslovi da naš program možemo da realizujemo jednog dana. Dok god se ne steknu ti uslovi, naš program je samo mrtvo slovo na papiru. Zbog toga ćemo podržati zakon i glasaćemo za zakon u načelu, jer polazimo od jednog - svi se mi zalažemo i svi pričamo o nekim nacionalnim i građanskim interesima svih građana Vojvodine i Srbije. Hajde da se dogovorimo koji su to građanski interesi svih nas, šta je orijentacija Vojvodine i Srbije - da li okretanje Evropi, da li jedna pravno uređena i bogata država, da li Bliski istok, Bagdad ili nešto treće? Verujem da većina vas, kao i ja, misli da se treba okrenuti Evropi i treba ući u evropske tokove. Da bismo to mogli da ostvarimo, mi moramo jedan ovakav zakon da donesemo, jedan reformski zakon koji će nam pomoći u tom našem nastojanju. Međutim, ja moram da kažem još nešto - Evropa nas neće prihvatiti dok god se u Novom Sadu vode montirani politički procesi protiv predsednika Skupštine Vojvodine i predsednika Lige socijaldemokrata Nenada Čanka, pa, treba i o tome da razmišljamo. Nije dovoljno samo da donesemo reformske zakone, da uradimo nešto novo. Mi moramo povesti računa i o tome. Poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine i Reformista Vojvodine će podržati ovog puta još ovaj zakon, a od tada ćemo ostati potpuno nemi posmatrači u ovoj skupštini, dok god se ne reši pitanje autonomije Vojvodine i dok god se, samo podsećam poslaničku grupu DOS-a, ne ispune predizborna obećanja koja smo dali građanima Vojvodine i Srbije.
Reč ima narodni poslanik Marko Petrović, zatim Pelević, zatim Nikolić.
Poštovane kolege poslanici, poslanički klub Nove Srbije je ovde u utorak izneo svoj stav u vezi ovog zakona i ovog puta ćemo ga ponoviti, s tim što bih da napomenem jednu stvar svima prisutnima o proceduri donošenja ovog zakona. Mi ovog momenta, kada se završi rasprava u načelu, ne glasamo za zakon u celini, a ponašamo se kao da je bitka već završena. Dozvolimo da posle ove rasprave u načelu, sledi rasprava o amandmanima, posle koje bi trebalo da bude izjašnjavanje o zakonu u celini. Gospodo, vi koji branite stari zakon, znajte da od strane Nove Srbije nećete dobiti podršku za opstajanje starog zakona o radu. Stari zakon o radu treba da ode sa političke scene i treba da ga zameni novi. Kakav, videćemo. Ako posle rasprave o amandmanima, naročito onog koji smo napomenuli, a to je član 105, ne dođe do šminkanja ovog zakona, Nova Srbija o ovome zakonu u celini će izneti svoje negativno mišljenje. Prema tome, nemojte da žurite za tim promenama. Mi smo dugo, dugo čekali trenutak da izvršimo promene u ovoj Srbiji i nećemo na brzinu donositi odluke i ovde u parlamentu. Ponavljam, imamo tri koraka. Ovo je prvi - glasanje u načelu, posle toga dolazi glasanje o svakom amandmanu pojedinačno, a na kraju o zakonu u celini. Kada će to biti i na koji način, videćemo, da li danas, sutra, prekosutra. Uglavnom, Nova Srbija ponavlja svoj stav, a to je da nećemo dozvoliti da stari zakon o radu ostane na političkoj sceni Srbije, jer to znači ostajanje i onih snaga koje su na prošlogodišnjim izborima pobeđene.
Iskorišćeno je pravo, gospodin Marković je dva puta govorio. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sala nikada nije bila punija. Cela Srbija iščekuje kako će sukobi u DOS-u da se završe i kako će posle toga izgledati naša lepa Srbija. Predugo je Srbija zaista u kandžama sukoba DSS - DS. Molimo vas da to raščistite jednom konačno, da znamo da li vlast glasa za predlog zakona ili ne glasa ili vlastima treba opozicija da glasa za predlog zakona da bi neki zakon uopšte prošao. Što se SRS-a tiče, nećete naići na odbijanje kod nas za prave reformske zakone. Očekujte od nas da, kao prava opoziciona stranka, sve vaše predloge zakona odbijamo iz više razloga. Prvi je što su predlagači potpuno nekompetenti i nesposobni zato što prihvate 30 amandmana na svoj predlog zakona, a trebalo bi da prihvate 50 da bi uopšte na nešto ličio. Drugo, što Srbiju vodite jako loše, što mislite samo na to kako ćete se dodvoriti onima koji odlučuju ovog časa o nekim kreditima, o nekim povlasticama, o popustima i mislite na to kako ćete Srbiju da pripremite za trenutak kada ćete je jednostavno predati. Ovaj zakon je trebalo da bude dobar zakon, da glasate vi koji ste glasali za Vladu za njega i da mi koji smo u opozicijiuopšte nemamo prilike da prebrojavamo koliko vas ima u sali. Znamo, loš je zakon, ali proći će zakon, život teče dalje. Ovde se dešavaju čuda, nestvarno je ovo. DSS i DS jedan drugom postavljaju ultimatume. Čuli smo jasno i glasno - ako glasa DS za zakone o sudovima i sudijama, glasaće DSS zazakon o radu. To je tačno. Sada, kada ste preuzeli obavezu da glasate o zakonu o radu, otkud vam sada moralno pravo da o zakonu o radu ne glasate? Ako ste taj zakon do sada propuštali kroz sve filtere, otkud vam pravo da sada računate koliko li će opozicionara biti u sali, da eventualno zaustavite Demokratsku stranku u ovom predlogu zakona i da sednete na predsedništvo DOS-a da o nečemu ponovo trgujete. Nije Srbija bakalnica. Ne može trgovinama da se vodi Srbija. Srbija mora da se vodi programom, dobrim ili lošim. Ako je loš daće loše rezultate i pašće Vlada. Ako je dobar, ići će Srbija napred. Pravo da vam kažem, ako poznajete Srpsku radikalnu stranku, znate da nam nikada nije bilo krivo kada Srbija ide napred, pa makar i da mi ne učestvujemo u tome. Uvek nam je bilo u interesu da Srbija napreduje, ali ovaj sukob u kome tek kada se naljutite izađe na videlo istina o tome kako vodite Srbiju, ne vodi ničemu dobrom. Ja mu se ne radujem, a trebalo bi da skačem od sreće. Ne radujem mu se. Ako padne ovaj predlog zakona, pada Vlada. Ako padne, a Vlada ne padne, ne valja za Srbiju. Ako prođe, a DSS nije za taj predlogzakona, ne valja vam to za Srbiju. Nemojte, molim vas, vi koji sada tamo čekate da glasate, da kažete da biste uopšte bili poslanici u Skupštini da vam nije bilo Koštunice i DSS. Ne pričam vama koji vičete "jaoj", vi biste bili u Skupštini. Pričam ovima koji vam sada donose podršku da zakon bude izglasan. Danas se u ovoj sali rešava ko je vlast, a ko je opozicija, ali se tako i ponašajte. Nema dvoličnosti, nema licemerstva. Ili si vlast, stani iza vlasti, a ako ide u bunar idi za njom u bunar. Ili si opozicija, pa ako vidiš da vlast, kao što je to sada slučaj, ide u bunar, staneš pred nju. Mi smo u stanju da stanemo pred vas, a vi ako ste jaki zgazite nas. Nemojte da se igrate sa ovim vašim sindikatima u sredu, da ih dovodite ovde i da nekome plaćate da pravi uku i buku pred Skupštinom i nemojte slučajno da vam padne na pamet da oni prozivaju neke poslanike koji zaustavljaju reforme. To vam neće doneti dobro u sredu: taj vam je sindikat bio minimalan i dok mu je ministar bio član, a kamo li tek sada. Tranzicija traje godinama i neće valjda danas ili da se obavi tranzicija ili da prestane tranzicija. Na čemu mi insistiramo? Mi vam nismo termin poslodavac uopšte ugrozili u zakonu. Znamo mi kako mora da izgleda Srbija, kako moraju odnosi u privredi da izgledaju, ali tražimo minimum prava za one koji će ostati bez posla, za one koji su invalidi, za one za čijim poslom je prestala potreba, za one za čijim će poslom prestati potreba. Nismo se mi nikada zanosili da je radnik vlasnik fabrike i treba nam pravi vlasnik fabrike. Verovatno će pod veoma povoljnim okolnostima strani industrijalci doći u posed mnogih naših fabrika, ali ako im tu povoljnost date, ja čak nemam mnogo ni protiv toga. Nemojte i drugu povoljnost da im dajete, da u fabrikama nema radne snage. Oni moraju da zateknu našu radnu snagu. Ako sami hvalite naše radnike da su najbolji na svetu, šta će onda oni na ulici, zašto ne čekaju novog poslodavca u fabrici? Nemojte da izbegavate sindikat. Sindikalna borba je svetska borba i nije naš izum, nije ni komunistički, ni socijalistički izum. Čak ni u vreme socijalista na vlasti nije bio jedan sindikat, bilo ih je više. Onaj koji nije bio za vlast, taj ste računali kao nezavisan, a onaj koji je bioza socijaliste, bio je državni. Uloge su se promenile i sada je vaš sindikat državni, a onaj drugi je nezavisan. Ja i to nekako mogu da prihvatim, samo tu nikada nećete zateći radikale. Radikala u toj priči, u političkim igrama sa sindikatima, nema. Ako su u pravu podržaćemo njihove zahteve, a ako se bave politikom na naša vrata niti su mogli da kucaju, niti mogu sada da očekuju da kucaju. Ovde smo čuli da će ligaši vojvođanski glasati za Predlog zakona. Uključite televizor, okrenite bilo koji program na kome oni mogu da govore i čućete pogrde na račun Vlade Republike Srbije, pogrde na račun predsednika Vlade Republike Srbije, najcrnje i najgore moguće reči. Šta je to nego trgovina, i jeste li im nešto obećali od ovih zahteva koje su vam ispostavili, da bi vam glasali za ovaj zakon? Primećujem da i po hodnicima pregovarate sa nekim predstavnicima političkih stranaka. Bilo vas je 176 kada ste preuzeli većinu u Republici Srbiji. Jeste li očekivali da za godinu dana svoj ugled tako srozate da vučete za rukav opozicione poslanike kako bi neki zakon prošao? Vaš ugled, vaša snaga je negde na nivou snage Miloševića iz 1989. godine. Njemu je trebalo 11 godina da se sroza, da izgubi izbore, a vi za godinu dana čak ne smete ni da raspišete izbore, jer ne znate ko će od vas da nadrlja na tim izborima, a narod vas više zajedno ne vidi, čak ni u crtanim filmovima.
Da li se još neko javlja za reč? Replika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je to da Liga socijaldemokrata Vojvodine kaže otvoreno, jasno i glasno uvek kada ima primedbe na nečiji rad. Ima onoga što treba kritikovati u radu Vlade, ima onoga što treba kritikovati u radu premijera, ali u pitanju je sistemski zakon koji treba da stvori uslove građanima Vojvodine i Srbije da krenemo napred.
Ako se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres. Stavljam na glasanje Predlog zakona o radu, u načelu. Za 115, protiv 108, uzdržana četiri, nije glasao jedan, ukupno 228. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o radu, u načelu. Molim vas da se malo stišate. Gospodo narodni poslanici, niste došli valjda samo zbog ovog jednog zakona? Ja vas molim da sednete i da nastavimo sa radom, ili da se makar dogovorimo. Imam molbu velikog broja narodnih poslanika jedne poslaničke grupe, koja nije u mogućnosti da nastavi sa radom do 15,00 časova, da sada napravimo pauzu u radu, pa bih dao pauzu u radu Narodne skupštine do 15,00 časova. Znači, sa radom nastavljamo u 15,00 časova i da vas obavestim da će sednica Odbora za prosvetu, koja je trebalo da se održi danas u 14,00 časova, biti održana sutra u pauzi sednice. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za nastavak rada Narodne skupštine. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak rada sednice. Po Poslovniku, izvolite.
Po članu 117. Poslovnika o radu Narodne skupštine kaže se da će glasanje u kojem je zloupotrebljena identifikaciona kartica, biti poništeno i da će se odmah pristupiti identifikaciji i novom glasanju. Prilikom glasanja o zakonu o radu u načelu, uvidom u elektronski spisak i poređenjem tog spiska i onoga koji stoji ispred ulaza u Skupštinu ustanovljeno je, da narodni poslanik Borislav Novaković nije prijavljen na glasanju, da nije prijavljen ispred sale, a da je posle glasao. Naknadnom proverom utvrdili smo da je poslanik Novaković izvan zemlje, tačnije u Grčkoj u Solunu, i time je došlo do grube povrede odredaba ovog poslovnika. Pošto je odluka doneta jednim glasom, smatramo, i Poslovnik to nalaže, da treba da se pristupi ponovnom glasanju. Ukoliko neko ima primedbu na boravak i prisustvo poslanika Novakovića, može da istakne. Možemo, ukoliko hoćete, da ostavimo sat i po vremena (pošto je on iz Novog Sada) koliko treba da on dođe, ako je napustio sada salu u Skupštini, ali prema našim saznanjima on je izvan zemlje i vraća se tek u četvrtak.
Obavešten sam o ovome, u pauzi sednice je izvršena provera i gospodin Novaković se, prema informacijama kojima raspolažem, nalazi u Solunu. Konstatujem da je došlo do zloupotrebe poslaničke kartice na osnovu činjenica kojima raspolažem. Ne postoji ništa drugo nego da zaključim da je do toga došlo i da utvrdim da smo dužni po, odredbama člana 117, da poništimo glasanje o Predlogu zakona o radu u načelu i da pristupimo novom izjašnjavanju Narodne skupštine. Naravno, saslušaćemo se, ima više narodnih poslanika koji su se javili za reč po Poslovniku, najpre, da li ste se vi javili? Da li ste se javili za reč? Ne. Izvolite. Po kom osnovu, gospodine Rističeviću? (Marijan Rističević, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Nemate pravo, gospodine, niste predsednik poslaničke grupe. Po Poslovniku imaju pravo samo predsednici poslaničkih grupa. Gospodine Nikoliću, izvolite. Samo predsednici poslaničkih grupa imaju pravo da ističu prigovor na povredu Poslovnika, valjda toliko znate.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam vas upozoravao da će vas manipulacije karticama koštati onda kada budete suprotstavljeni jedni drugima. Sve dok se to pokrivalo vašom saradnjom u Narodnoj skupštini, radili ste šta ste hteli. Ovo je prelomni čas: ili će Skupština raditi po zakonima i po Poslovniku, ili nećemo imati Narodnu skupštinu uopšte. Ovako bitan zakon doneti sa jednim glasom koji je ukraden, to je sramota za Narodnu skupštinu Republike Srbije i za one koji pripadaju poslaničkoj grupi koja je izvršila manipulaciju karticom. Da ne bi dolazilo do toga, ja vas molim da obavimo ponovno glasanje prozivkom.
Dakle, konstatovali smo da je poništeno glasanje..... (Marijan Rističević, sa mesta: Nismo konstatovali.) Ja sam konstatovao, nudim samo ... ja pitam da li postoji nešto sporno? Ja pozivam, nemojte izlaziti, molim vas, prihvatam predlog gospodina Šabića. Dajem pauzu od pola sata. Zakazujem sastanak predsednika poslaničkih grupa u prostorijama na prvom spratu da bi se izvršio uvid. Pitao sam da li postoji sumnja u dokumentaciju, ja sam konstatovao da je poništeno glasanje. Dajem pauzu i molim predsednike poslaničkih grupa da se sastanemo u kancelariji na prvom spratu. Gospodine Rističeviću, molim vas da se držite reda u Skupštini. [[Posle pauze - 17,35]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum radi nastavka rada Skupštine. Konstatujem da imamo kvorum. U pauzi smo imali sastanak predsednika poslaničkih grupa na kome smo razmotrili novonastalu situaciju, nakon izricanja prigovora da je došlo do povrede člana 117. Poslovnika Narodne skupštine da je došlo do zloupotrebe identifikacione kartice gospodina Borislava Novakovića. Gore smo konstatovali na sastanku predsednika poslaničkih grupa da postoje dva spiska, dve liste gde se evidentira prisustvo narodnih poslanika po prijavama, po dolasku u Narodnu skupštinu. U jednom spisku, na osnovu koga sam ja u prethodnom delu sednice reagovao neposrednom primenom člana 117, gospodin Novaković nije upisan kao poslanik koji se prijavio po dolasku u Narodnu skupštinu. Na drugom spisku je evidentirano njegovo prisustvo. Sa druge strane, imamo informacije da se gospodin Novaković nalazi na službenom putu i da danas nije bio u Beogradu, već da se nalazi u inostranstvu. U takvim okolnostima, kao predsednik Narodne skupštine, ne mogu da donesem odluku po Poslovniku i u skladu sa odredbama člana 117, jer ne raspolažem u ovom momentu svim relevantnim činjenicama kojima bih mogao taj član neposredno, kao predsedavajući, da primenim. Stoga molim članove Administrativnog odbora da odmah u nastavku ove sednice donesemo odluku o prekidu rada sednice, da se održi sednica Administrativnog odbora u 17,45 časova i da pokušamo na sednici Administrativnog odbora da razmotrimo nastale okolnosti i da, u skladu sa predlogom Administrativnog odbora, potražimo izlaz iz ove neprijatne situacije. Ja vas molim da se o tome Narodna skupština izjasni. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Gospodine Nikoliću, izvolite.
Najpre nam dugujete objašnjenje, gospodine predsedniče, da li je poništeno glasanje. Vi ste ga poništili. Ako sada kažete da nemate dovoljno dokaza da utvrdite da li je poslanik bio tu ili nije, onda tvrdite da i glasanje nije poništeno. To prvo da utvrdimo. Drugo, nedvosmisleno je utvrđeno da narodni poslanik Novaković nije dolazio u salu Narodne skupštine Republike Srbije. To što imate računarski izvod na kome se pominje njegovo ime, to je prva zloupotreba kartice izvršena verovatno zato da on danas dobije celu dnevnicu, da naplati put, na kraju krajeva ne interesuje me. To jejoš jedna zloupotreba kartice. Vi svi znate da je on na službenom putu u Solunu. O čemu se ovde radi? Kakvo je ovo odlaganje? Ili ćemo sada da glasamo ponovo (jer to je vaša dužnost posle proglašenja da je ono glasanje nevažeće) ako ima kvoruma, a to nam je jedina poslanička odredba ili eventualno, ako nema kvoruma, da nastavimo drugog dana. A da miprepuštamo Administrativnom odboru da utvrđuje da li je poslanik bio tu ili nije, to je igranje. Gde je taj poslanik Novaković? Gde je kada on ceo dan danas nije viđen u sali? Kome je dao karticu? Ja sam proveravao, nije glasano pomoću njegove privremene kartice, nego stalne kartice. Kome je on dao karticu da glasa? Jesu li činovnici Vlade Republike Srbije na prošlom glasanju njegovom karticom glasali ili nisu? Sve treba da utvrdimo, gospodine, šta će nama Administrativni odbor? Zašto postoji Skupština? Ima nas 126, sve možemo da utvrdimo. Bilo nas je, ne znam, ako nas nema, onda nema sednice. Ako nas ima, ima sednice. Ako ima sednice, glasamo ponovo o zakonu u načelu. Nema druge priče. Vlast može da beži i u četvrtak sa nastavka sednice i u ponedeljak, sačekaćemo ih jedan dan. Jednog dana, a onda ćemo glasati tajno. Predlagao sam vam - ili tajno ili dizanjem ruku, ali vi nećete, vi hoćete karticama. Sada kada ste došli u sukob, sada vidite kakve su manipulacije sa karticama. Ljudi, ne može zakon krađom da se donese. Koliko je zakona doneto krađom u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Kasa Jožef ni jednoj sednici nije prisustvovao, a na svim glasanjima je njegovo ime. Da li se tako donose zakoni? Kako ćete tek da ih sprovodite, ako ih donosite na ovaj način. Dakle, predsedniče, potpuno odbijam ovaj vaš predlog; ili će sednica da bude nastavljena, a ako bude nastavljena da se glasa ponovo o zakonu; ili nema sednice zato što nema kvoruma. Koliko vidim, kvoruma za rad je bilo, sednica se nastavlja, kada stavimo na glasanje videćemo da li je bilo 126 poslanika koji su glasali ili nije.
Odluku o primeni člana 117. i odluku o poništavanju glasanja, u skladu s tim članom, kao i po ovlašćenju sa tim članom doneo sam u okolnostima kada je postojao jedan spisak prisutnosti narodnih poslanika. Nemam čvrstih dokaza iako, istini za volju, svi znamo o čemu se ovde radi. [[Žagor.]] Nemam čvrstih dokaza o tome da gospodin Novaković nije bio u sali. Dakle, jedno je ono što znamo, a drugo su dokazi na osnovu kojih bih mirne savesti mogao da donesem odluku i time zapravo utičem na to da li bi jedan suštinski važan zakon bio donet ili ne bi. Tu odgovornosti, u okolnostima kada nema čvrstih dokaza, ne mogu da donesem. Prema tome,ostaje da Administrativni odbor, to je moj predlog, razmotri dokaze koji u ovom momentu postoje, razmotri dokaze koji će biti pribavljeni u toku sutrašnjeg dana i donese odgovarajuću odluku. Ako nema drugih predloga, stavljam na glasanje ovaj predlog. Izvolite, po Poslovniku, gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je potrebno izanalizirati sve ono što se desilo i doneti najkvalitetniju odluku. Tu odluku će svakako doneti Skupština. Verujte da nikome nije u interesu da zloupotrebom jedne kartice, u situaciji u kojoj se mi nalazimo, ospori čitav jedan zakon, koji je nama veoma važan. Očigledno je taj zakon važan. Možemo da polemišemo, ali ovo nije mesto za polemiku. Tim jednim glasom na koji se pozvala jedna poslanička grupa, tim jednim glasom se suština ne menja. Znači, Administrativni odbor treba da utvrdi nekoliko činjenica. Mi imamo zvaničnu potvrdu od nadležne skupštinske službe, na osnovu koje se veoma jasno vidi da je čovek koga pominjete bio u Skupštini. Taj čovek će doći na Administrativni odbor. [[Žagor.]] Ukoliko Administrativni odbor donese odluku koja nije prihvatljiva za Skupštinu, Skupština će se o tome izjasniti. Potrebno je na osnovu nekih argumenata doneti odluke, inače će Skupština postati najbezazlenije mesto u državi. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Odavno je.)
Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nemamo kvorum. Zakazujem sednicu Administrativnog odbora odmah sada u sali na prvom spratu. Sednicu nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Molim vas da utvrdimo kvorum. Nemam podatak o broju prisutnih po službenoj evidenciji. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice, ali samo svoje. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branislav Kovačević, Vladan Jovičić i Juhas Atila. Zakasniće Išpanovič Ištvan i Biači Anton, a popodne će odsustvovati Stanko Kovačević. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Molim sve prisutne u sali, u skladu sa članom 83, a koji nisu pozvani na sednicu, da napuste salu (salu napuštaju dva službenika Ministarstva za rad i zapošljavanje). Da je bilo predloga Ministarstva da budu pozvane, sigurno da bi bile pozvane. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zlati Đerić, izabranoj sa izborne liste Demokratska opozicija Srbije - dr Vojislav Koštunica. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodniih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zlati Đerić. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O RADU (nastavak) Da vas podsetim da smo juče imali odlučivanje o Predlogu zakona u načelu i da je odluku donela Narodna skupština; da smo zatim imali prigovor o neregularnosti prilikom glasanja, da je prvobitno glasanje poništeno, zatim povučena odluka o poništavanju glasanja; da je održana sednica Administrativnog odbora Narodne skupštine, na kojoj je izvršen uvid u spiskove prisutnosti narodnih poslanika i da je Odbor, na osnovu činjenice da je ispred imena i prezimena poslanika Novakovića zaokružen broj, konstatovao da je gospodin Novaković bio prisutan prilikom glasanja i na osnovu toga je ocenio da je predlog predsednika poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, gospodina Mihajlova, neosnovan. (Glasovi - nismo dobili izveštaj Odbora) Izveštaj Odbora nije umnožen? (Ne.) To je informacija i ukoliko je predsednik Odbora ovde može da vas o tome izvesti. Izvolite.