Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 52 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, tako da imamo kvorum u uslove da nastavimo sa radom. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik prof. dr Vojislav Šešelj. Izvolite, profesore Šešelj.
Dame i gospodo, ja upućujem pitanje premijeru Ani Brnabić. Zašto je Vlada Srbije pristala da bude partner u pregovorima između vladajućih stranaka i jednog dela opozicionih stranaka od koje su neke van parlamentarne uz posedovanje predstavnika OEBS-a, a zanemarena je najveća opoziciona stranka u parlamentu SRS? Zvali su i mene ovi predstavnici OEBS-a, pa nisam hteo na taj sastanak. Pa su mi onda zakazivali termini od 45 minuta i naravno čekali uzalud. Ja sa strancima neću da razgovaram o unutrašnjim problemima Srbije, a mi imamo problema koji se tiču izbornog procesa. Trebali bi da ih raspravimo. Ne mogu se Vladinim uputstvima, ni uputstvima RIK menjati izborni uslovi. To može da se radi samo zakonom, a mi bi trebali onda da okupimo sve parlamentarne stranke, pa da vidimo šta je to najnegativnije u našoj izbornoj praksi. Kao prvo, Ustavni sud je prekršio Ustav i zakon. U Ustavu stoji da narodni poslanik može svoj mandat da poveri političkoj stranci kojoj pripada. To stoji u Ustavu. Ustavni sud je to ukinuo. Mi živimo u protivustavnom stanju. Ustavni sud ukida ustavnu odredbu i to nikoga nije zabrinulo. To je bilo doduše još pre desetak godina, je li Vjerice, ti pamtiš dugo ovde. Dakle, prvo to mora da se ukloni, da se ispravno tumači i primeni Ustav. Drugo, koji su to naši problemi. Medijsko predstavljanje stranaka, stranke moraju biti ravnopravne, pogotovo u elektronskim medijima, i sa nacionalnom frekvencijom i sa regionalnom i sa lokalnom. Ne može to biti privilegija samo stranaka koje imaju najviše novca, a mi smo u situaciji da ogromna količina novca odlazi na televizijske spotove, mnogo više nego na sve ostale vidove kampanje zajedno. Drugo, moralo bi pod hitno da se zabrani podmićivanje građana. Stranke u predizbornoj kampanji mogu da dele letke, nalepnice, novine, knjige i ostali materijal grafičke obrade. Ali, kod nas se stranke nadmeću koja će više brašna, ulja, šećera, sirćeta, pa i frižidera podeliti građanima. Gospodine Marinkoviću, jeste to pomalo smešno, ali to govori o shvatanju demokratije. Dakle, nije važna izborna volja građana, naroda, nego to hoće li on biti zadovoljan predizbornim paketom. To mora da se ukine, to mora da se zabrani. Delite van izborne kampanje kad ste toliki humanisti i šećer i brašno i ulje i sve što treba građanima. Ne morate ništa da delite, samo stalno pomalo dižite penzije i plate onim najugroženijim, a ne u predizbornoj kampanji, pa neki su i frižidere delili, neki su delili veš mašine. Šta je još bilo Nataša? Neki su naočare delili i to neke, i smederevce u Aranđelovcu, jel tako? I naočare i to one skuplje, ne ove obične kakve ja nosim, nego one „Ray Ban“, koliko to košta? Ja bih kupio 15 naočara za jedne takve. To je ono o čemu treba da razgovaramo ozbiljno, da stavimo na tapet i kažemo to je problem. Problem je što se na kosovskim biračkim mestima ne broje glasački listići odmah na licu mesta, nego se nose u centralnu Srbiju pa usput negde prenoće, kobajagi uz stražu, pa se tek sutradan prebrojavaju. Znamo mi nas, nema poverenja tako paušalno nikome. Ima razvijenih demokratija u svetu kod kojih stranke ne moraju da imaju kontrolore na biračkim mestima, sve rade državni činovnici i u njih se ima poverenja, retko nešto pronevere, ukradu. Daleko smo mi od toga, mi za 100 godina to nećemo postići. Zato su nam kontrolori najvažniji. Ali, ko da nam obučava kontrolore? Stranke same, a ne da pustimo kontrolore da ih neko drugi obučava i na taj način vrbuje.
Hvala prof. Šešelj. Sledeći koji postavlja pitanje je Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Postaviću nekoliko pitanja. Jedno pitanje vezano je za komasaciju, pošto svi znamo da poljoprivreda i razvoj poljoprivrede u najvećem delu zavisi od komasacije, a komasacija je kod nas rađena davne osamdesete godine i sada se radi nešto pomalo ali to je vrlo mala površina koja se radi. Inače, Zakon o komasaciji 2006. godine, gde u tom periodu za dve godine treba da se donesu podzakonska akta, pravilnici, gde do današnjeg dana to nije urađeno. U periodu od 2012. – 2013. godine nemačka vladina organizacija GIZ je zajedno sa Ministarstvom poljoprivrede ušla u postupak, sedam pilot projekata, da se uradi komasacija u određenim područjima, brdsko-planinskim područjima gde je završeno, a gde od tih sedam područja samo u jedno područje ovo, a to je u Boljevcu, gde je sve to upisano u katastar. Što se tiče komasacije, rešavanjem komasacije rešava se i pravno-imovinsko nasleđe jer smo svedoci da u katastru stoje unazad pet generacija vlasnik te zemlje. Ovim se to rešava, rešavaju se putevi između dve parcele, rešava se odvodnjavanje i na taj način komasacija i dobrovoljno popunjavanje zemlje jeste za nas prioritet. Moje pitanje je kada će u Skupštinu ući Zakon o komasaciji, zato što imamo Zakon o poljoprivrednom zemljištu gde samo ima 19 članova vezanih za komasaciju i za dobrovoljno ukrupnjavanje zemlje? Inače, formirana je komisija, kakvu imam informaciju od strane nadležnog ministra poljoprivrede, ta komisija, na čelu te komisije je direktor Uprave za zemljište i po mojim informacijama ta komisija ima 27 članova i oni se dosad nisu sastali nijednom. Interesuje me kada će ući u postupak Zakon o komasaciji, jer samo na taj način imamo šansu da stavimo akcenat na razvoj poljoprivrede, jer se ukrupnjavanjem zemlje rešavanjem pravno-imovinskih problema, rešavanjem putne infrastrukture kroz to zemljište komasirano ima mogućnost i da se razvije poljoprivreda ne samo u brdsko-planinskim područjima o kojima govorim, već i u ostalim delovima Srbije. Ima dobrih primera što je urađeno, ali to su vrlo male površine. Još nešto što bih pitao konkretno, a vezano je za opštinu odakle ja dolazim. Inače, svi znamo, privatizacija koja je bila 2000. godine, privatizacija je bila katastrofalna za celokupno društvo za sve nas u Srbiji. Vrlo mali procenat privatizovanih firmi je uspelo da nastavi da radi. Inače, u Svrljigu, odakle ja dolazim, 2000. godine imali smo više hiljada radnika, čak je Svrljig bio jedna od najrazvijenih opština u bivšoj Jugoslaviji. Privatizacija je učinila svoje, naknadna privatizacija, uništia je firme, gde je jedna od tih firmi bila „EI Akustika“ Svrljig, koja je proizvodila zvučnike, proizvodila sve ono što je potrebno za te namene. U tom vremenu, osamdesetih godina u toj Elektronskoj industriji Svrljig, „EI Akustika“ Svrljig, urađena je laboratorija za zvuk – to je tzv. gluva soba, koja je rađena zajedno sredstvima „EI Akustike“ Svrljig i u tom vremenu zajedno sa Elektronskim fakultetom u Nišu. Ta laboratorija za zvuk, ta gluva soba je bila u to vreme najveći projekat na Balkanu, gde su radili za potrebe i firmi, društvenih preduzeća, a bilo je i za vojnu industriju, za proveru, jačinu kvaliteta zvuka, kvaliteta mikrofona, kvaliteta zvučnika i svega ostalog. Inače, ta gluva soba nije ušla u stečajnu masu kada je ta firma otišla u stečaj zato što u to vreme ti stručnjaci koji su privatizaciju radili u Srbiji, 2000. godine oni su to privatizovali na najgori način, ostali su ljudi bez posla. Ta gluva soba ili ta laboratorija za zvuk je ostala u državnoj svojini, tačnije Elektronski fakultet u Nišu je titular te laboratorije, odnosno te gluve sobe koja sada bi trebalo da se stavi u funkciju. Moje pitanje je, kada će se ta soba, gluva ili ta laboratorija za zvuk staviti u funkciju zato što je to velika šansa i potreba možda za neke projekte, za neke firme koje rade vezano takve neke stvari i velika je stvar da to ne ostane samo spomenik 80-ih godina jer je stvarno veoma kvalitetno urađeno na najbolji način, gde je u to vreme učestovali Danska država, Nemačka država, gde su iz naše države bili najbolji stručnjaci. Moje je pitanje, kada će Elektronski fakultet u Nišu staviti u funkciju taj objekat zato što je to vlasništvo države Srbije, Ministarstva prosvete? Ukoliko to bude što pre da se tu da mogućnost da mogu ljudi da rade normalno. Ta firma je sada privatizovana, kupili su ljudi, a bilo bi dobro da se to stavi u funkciju. Hvala.
Hvala, gospodine Miletiću. Reč sada ima Danijela Stojadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ovom prilikom želim da postavim pitanje predsednici Vlade Republike Srbije. Očigledno je da vršnjačko nasilje je sve prisutniji problem koji prouzrokuje i kompleksne fizičke, socijalne i psihičke posledice ne samo za decu nego i za porodicu, za školu, a samim tim i za društvo u celini, jer zdrava deca su zdravo društvo. Svedoci smo takođe ovih dana da se u više škola, u više mesta u Srbiji desilo više dramatičnih slučajeva vršnjačkog nasilja. U OŠ „Petar Petrović Njegoš“ u Beogradu, dečak već sedam godina trpi različite psihičke i fizičke oblike nasilja, a najdrastičnije bio je pokušaj njihovih vršnjaka da ga bace sa trećeg sprata škole. Na ovo nasilje uprava škole nije reagovala niti roditelji dece koja su zlostavljala ovog dečaka. U srednjoj školi u Barajevu, devojčice su vršile fizičko nasilje nad svojom vršnjakinjom dok je treća osoba to snimala telefonom. Ovaj uznemirujući snimak se našao na svim društvenim mrežama. U ovom slučaju škola je odmah preduzela adekvatne mere, devojčica nasilnik je isključena iz škole. Treći slučaj aktuelan ovih dana se desio u Pančevu gde su devojčice napale svoju vršnjakinju na putu iz škole gde su dve devojčice zlostavljale svoju vršnjakinju na najbrutalniji način, gađale su je kamenjem, davile kapuljačom i udarale kolenima u grudi i stomak. U ovom slučaju se takođe preduzete adekvatne mere ali niko ne može da snosi odgovornost za ponašanje dece na ulici osim roditelja. Prilika je da pomenem najdrastičniji slučaj vršnjačkog nasilja koji se dogodio u Nišu pre više godina, čiji je ishod bio fatalan gde je dečak izvršio samoubistvo ne mogavši da se izbori protiv fizičke i psihičke torture vršnjaka. Naravno, naša država preduzima određene mere i aktivnosti, prilagođava se pravni okvir koji treba da doprinese efikasnijoj prevenciji vršnjačkog nasilja, ali ovaj problem je možemo reći problem i izazov 21. veka za sve obrazovne institucije u zemlji. Nažalost, uprkos svim preduzetim zakonskim i operativnim merama iz navedenim primera koji su se desili u prethodnih desetak dana, zaključak je da su među decom i dalje prisutne i sve izraženiji svi oblici vršnjačkog nasilja, verbalno, socijalno, fizičko, kao i sve prisutno elektronsko preko društvenih mreža. Naravno, postoje pozitivni primeri prevencije vršnjačkog nasilja u mnogim obrazovnim ustanovama, jer u njima postoji dobra i koordinirana saradnja nastavnika, roditelja, dece i ostalih nadležnih službi. Istakla bih posebno primer novog metoda prevencije koji se koristi u osnovnoj školi "Njegoš" u Nišu, ili primer preventivnih mera koje se sprovode u Savremenoj gimnaziji u Beogradu, gde nisu zabeleženi primeri vršnjačkog nasilja. Jasno je da vršnjačko nasilje postaje sve kompleksnije i sve prisutniji problem i društvo još nema adekvatan odgovor, tako da ovaj problem zahteva hitnu, sinhronizovanu i dobro planiranu akciju svih relevantnih društvenih faktora, i roditelja i škole i dece i same države. U tom smislu želim da postavim pitanje predsednici Vlade Republike Srbije - imajući u vidu da problem vršnjačkog nasilja zahteva multidisciplinarni pristup odnosno sinhronizovane mere i aktivnosti i Ministarstva prosvete i Ministarstva pravde i Ministarstva zdravlje, dečije zaštite i raznih socijalnih službi i nevladinog sektora, želim da pitam da li Vlada planira donošenje određenog strateškog dokumenta i sistemskih mera za prevenciju vršnjačkog nasilja, kao i za sprečavanje i ublažavanje posledica koje nastaju usled prisutnosti svih oblika vršnjačkog nasilja među decom i mladima? Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Stojadinović. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Ovih dana u Srbiji je aktivna priča o kvalitetu vazduha i ako je išta dobro u aktuelizaciji te priče dobro je što se pitanje zaštite životne sredine aktivira i što ono dobija na značaju. Zato želimo da od ministra Nenada Popovića i od premijerke Brnabić zatražimo pojašnjenje vezano za nedavno potpisan sporazum o saradnji u oblasti nuklearne energije između Srbije i Rusije i najave izgradnje nuklearnog centra u Vinči, da nam se pojasni šta tačno taj sporazum podrazumeva, šta će tačno taj centar raditi, ko će u njemu raditi, ko će raditi na njegovoj izgradnji i šta je tačno računica u pogledu benefita za Srbiju u ekonomskom, naučnom, tehničkom i tehnološkom smislu. Nema spora da je u interesu Srbije da sa Ruskom Federacijom u naučnom smislu sarađuje u oblasti nuklearnih tehnologija i nauka, pogotovo kada je reč o nuklearnoj medici i to je možda od retkih informacija koje su u javnosti dostupne, kada je reč o svrsi tog nuklearnog centra. Svakako vredi pozdraviti ambiciju da sa Rusijom sarađujemo u oblasti istraživačkog rada u nuklearnoj medicini. Ali, interesuje nas kakav je status ovog sporazuma, obzirom na obaveze države Srbije prema evropskoj Agenciji za nuklearnu energiju, kao delu Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju, dakle OEBS-a? Iz informacija dostupnih medijima nema tačnih i preciznih saznanja, osim opštih konstatacija da je ovo za Srbiju jako dobro. Tek je najavljeno potpisivanje daljih ugovora koji svrhu ovog centra treba da definišu i zato sumnja ostaje neotklonjena. Mi imamo Ruski humanitarni centar u Nišu, za čije osoblje se traži diplomatski status kakav ima osoblje NATO-a u Srbiji, a to je vojni savez a ovo je humanitarni centar i zbog toga javnost vrlo često dovodi u pitanje svrsishodnost i namenu ovog centra u Nišu, jer to može da dovede u pitanje proklamovanu vojnu neutralnost Srbije u očima relevantne međunarodne zajednice. Naravno, podsećam da ukoliko je plan da ova ustanova vremenom preraste u nuklearnu elektranu, a najavljena je izgradnja nuklearnog reaktora u njoj, izgradnja nuklearne elektrane je nešto što mora proći proceduru u Narodnoj skupštini i u ovom domu mora biti odobreno kroz poseban zakon, za čije usvajanje postoji propisan put zakona, koji podrazumeva i javne rasprave i jednu dugu proceduru javne i otvorene debate o svim aspektima ulaganja u nuklearnu energiju, a ponajpre o bezbednosnim aspektima i aspektima životne sredine. Ne treba da podsećamo da smo iz istorijskih iskustava mogli videti na primeru Černobila kako izgleda partijsko upravljanje nuklearnim postrojenjima i kako to može da se završi. Ne treba da podsećam da i u našoj javnosti imamo raspravu o partijskom kadriranju u Vinči, o rodbinskom i partijskom zapošljavanju i dodeljivanju rodbinskih zarada, a u krajnjoj liniji i u javnom preduzeću Nuklearni objekti Srbije već dugi niz godina imamo direktora u v.d. stanju, iako su zakonske pretpostavke za tako nešto odavno prestale da postoje. Stoga mislimo da je nužno da ministar Popović dostavi pisana pojašnjenja zainteresovanoj javnosti, sa detaljnim informacijama šta će se tu zapravo dešavati, pogotovo što postoji sumnja u javni interes jednog ovakvog projekta, obzirom da se ista stvar pojavila istovremeno i na ministrovom privatnom veb sajtu. Zato, ponavljam, vrlo je važno znati ko će dobijati poslove na izgradnji i radu ove institucije? Hvala.
Hvala, gospodine Đuriću. Sada reč ima narodni poslanik Goran Pekarski. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da postavim pitanje Ministarstvu unutrašnjih poslova i Ministarstvu pravde, a zašto ne i Tužilaštvu Republike Srbije, i da pitam da li je neko od pomenutih došao u posed ove knjige pod naslovom "Narod neće", a radi se o političkom profiteru Draganu Đilasu? Ova knjiga je inače veoma laka za čitanje, veoma laka za razumevanje, ali veoma teška za prihvatanje. Inače, postavio sam pitanje da li je neko uspeo da dođe do ove knjige zato što, evo, svedoci smo, pre desetak dana smo obeležili Dan pobede, odnosno Dan oslobođenja grada Beograda i obeležili smo Dan pobede nad fašizmom u Beogradu. Isto tako smo obeležili Dan pobede nad nacističkim metodama, ali smo svedoci da su baš u tom periodu neke nacističke metode iz Nemačke 30-ih godina vratile se u Beograd. Videli smo kako se oko Marka Bastaća okupljaju neki ljudi koji miniraju neke humanitarne akcije, videli smo kako se pale knjige, i baš iz tog razloga sam postavio pitanje da li je neko iz ovih institucija došao u posed ove knjige? Jer, postoji opravdana sumnja da su kopije ove knjige završile negde na lomači. Ova knjiga, kao što sam rekao, bavi se Draganom Đilasom kao jedinkom, a ja bih nekako ovo podelio u dve grupe, odnosno u Dragana Đilasa biznismena i Dragana Đilasa političara. Inače, 90-ih godina jedan ne tako mladi student žicao je pare za cigare, a onda je krajem 90-ih godina osnovao nekolika firmi i te firme nazvao po nekim starim srpskim izvornim rečima, na ćirilici, pretpostavljam, zato što Dragan Đilas ne zna ni da bekne engleski jezik, što mu je Vuk Jeremić odlično objasnio onda kada mu se smejao u lice dok je Dragan Đilas čitao neke stvari. Ti stari srpski nazivi su „Direct Media“, „Emotion Production“, „Multicom Group“, „Ovejšn advertajzing“. Inače, te četiri firme su od dolaska DOS-a 2000. godine, do 2003, odnosno 2004. godine, do pojave Borisa Tadića, uspele da ostvare prihod od samo 125 miliona. Kada podelimo tih 125 miliona na četiri dela, na četiri godine, pa na 12 meseci, ispada da je svaka firma ostvarivala prihod oko 6.000 evra, negde oko 600.000 dinara mesečno, po sadašnjem nekom kursu, što, u suštini, nije tako loše za neku dobrostojeću zanatsku radnju. Međutim, u tom trenutku stupa Boris Tadić na scenu i on izmišlja 11. jula 2004. godine, novo radno mesto, novu funkciju direktora Narodne kancelarije predsednika Republike Srbije i na to mesto dovodi Dragana Đilasa, „mladog“ političara, novog političara Dragana Đilasa. U tom periodu, on je ostao na funkciji tri godine. Tri godine je bio direktor Narodne kancelarije predsednika Republike Srbije. Sećate se, to je onaj period kada je Dragan Đilas divljao žutom trakom, kada ga je patrola zaustavila i kad je izvređao policajce, kada im je čak i davao vizitkarte da vide ko će ih to ostaviti bez posla kasnije zbog toga što su ga zaustavili. Za takvo ponašanje nagrađen je, pa je posle tri godine otišao na mesto ministra, zadužen za Nacionalni investicioni plan, odnosno ministar za potrošnju para, pošto od investicija ništa nije bilo. Interesantno je da je Dragan Đilas preduzetnik iskoristio taj period, pa je multiplicirao prihod svojih firmi, sa 125 miliona na 14,3 milijarde. Povećao je prihod 114 puta. Znači, ne 10, ne 100 puta, nego 114 puta na 14 hiljada i 300 miliona dinara. Sad i to nije više bilo dovoljno, nego Dragan Đilas, političar postaje gradonačelnik grada Beograda i od 2008. do 2012. godine, koliko je bio, Dragan Đilas biznismen i to je iskoristio i povećao je prihode svojih firmi za 262 puta. Koliko je to povećanje? Neka građani uzmu pa pomnože svoje prihode, svoju platu, neka pomnože 262 puta, pa će videti kolika je to drastična razlika u novcu. To je nekih 32,8 milijardi, 32.000 miliona. Onda nam je čudno odakle sjajna finansijska motivacija za Boška Obradovića i za Marka Bastaća, da Boško obljubljuje saobraćajnme znakove ili da Marko Bastać šeta blato po Beogradu i da se valja u svojoj prirodnoj sredini dok čeprka tamo po onim kockama na Trgu Republike. Dalje u ovoj knjizi „Narod neće“ piše se i o drugim aferama, oko nabavke tramvaja, oko nabavke „Solaris“ autobusa. Piše se o kući „Velikog brata“ na Košutnjaku, o predškolskoj ustanovi u naselju Altina, o Bus-plusu, o davljenju GSP-a overdraft kreditima, o PKB, o Gradskoj čistoći, o podzemnim kontejnerima, o zgradi Ineksa, pa i o plaćanju, što je veoma interesantvno, panoramskog razgledanja Londona koji je bio jedan od stavki u ceni izgradnje mosta na Adi. Nadam se da će biti vremena, da ćemo u narednom periodu obrađivati stavku po stavku ovoga što u ovoj knjizi piše, pa ćemo malo građanima predočiti kakav je bio i ko je u stvari Dragan Đilas. Hvala vam.
Hvala, gospodine Pekarski. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Gospodin Đorđe Vukadinović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Imam pitanje za Vladu Republike Srbije i za Kancelariju za Kosov i Metohiju u vezi jedne teme koja se ovde više puta pominjala i onda bila demantovana, ali, kažem, želim pismeni odgovor i izjašnjenje MUP-a, kao i Kancelarije za Kosovo i Metohiju. Radi se o jednoj Odluci, odnosno Zaključku Vlade iz decembra 2012. godine. Dakle, već je bila ova aktuelna vlast, SNS, mada je premijer bio Ivica Dačić, bar formalno, kojim se prihvata informacija o razgovorima predsednika Vlade sa predstavnicom EU za spoljnu politiku i bezbednost Ketrin Ešton i predsednikom privremenih institucija Kosova i Metohije Hašimom Tačijem, a reč je o otvaranju integrisanog upravljanja, odnosno administrativnih prelaza na Jarinju i Merdaru, kao i administrativnih prelaza Brnjak i Končulj. Radi se o tome da je ovde i ovoj Skupštini i u javnosti više puta bilo reči o tome ko je uspostavio granice na Jarinju, ko je administrativnu liniju proglasio i faktički učinio granicom, pa se u tom pogledu prebacivala odgovornost, odnosno loptica sa jedne na drugu stranu. Ovaj Zaključak iz decembra 2012. godine, znači Zaključak Vlade Srbije 2012. godine nedvosmisleno, pogotovo sa ovim tačkama 4, 5. i 6. ukazuje na to da je realizacija u svakom slučaju izvršena za mandata ove SNS-ovske, odnosno SPS-ovske vlasti. Da li je reč o sporazumima koji su bili, načelno, ali parafirani samo za vreme prethodne, čuveni Borkovi sporazumi, i to sam spreman da prihvatim, ali jedno je parafiranje sporazuma, drugo je njihova implementacija. Iz ovoga se vidi da je implementacija sporazuma, znači ovo integrisano upravljanje granicom, odnosno prelazima, a koji faktički funkcionišu kao granicu, izvršena za mandata ove vlasti. Ako su ti sporazumi bili loši, zašto ih nisu poništili? Zašto ih nisu barem primenili na prihvatljiviji način? Dakle, tražim izjašnjenje Kancelarija i MUP, odnosno Vlade po ovom pitanju i pismeni odgovor. Moje drugo pitanje je relativno kratko i ide na adresu, naravno, predsednika Vlade, ali konkretno ministra bez portfelja Nenada Popovića i ministra energetike Antića, jer se tiče jedne potencijalno važne i delikatne teme, odnosno jednog od sporazuma koji je potpisan prilikom posete premijera Rusije Dmitrija Medvedeva, a to je da će Rusija i Srbija zajedno graditi centar za nuklearnu nauku, tehnologije i inovacije u Srbiji. Pominje se čak da je vrednost tog centra i tog projekta oko 300 miliona evra. Od strane Ruske Federacije taj sporazum je potpisao generalni direktor Rosa Toma, Rosa Toma Aleksej Lihačov. Pominje se šta je cilj - da se uspostavi najmoderniji centar za istraživanje, razvoja nuklearnih tehnologija u mirnodopske svrhe u oblasti medicine, poljoprivrede, industrije i razvoja materijala. Cena toga koja je pominjana i koja se vrti i neke špekulacije u štampi tim povodom ukazuju na mogućnost da je to, zapravo, uvod, da je ovaj sporazum, nuklearni, izgradnja jednog mini reaktora, ali ipak nuklearnog reaktora. Može da bude uvod u izgradnju atomskih centrala u Srbiji. Ja čak neću apriori da kažem da je to loše, ali je nešto što ne bi smelo na mala vrata da se uvodi, pogotovo što je, čini mi se, istekao moratorijum na zabranu izgradnje nuklearnih elektrana u ovoj zemlji i mislim da je neophodno da sada čitavo društvo i javnost, stručno i otvoreno prodiskutuje o tome, a ne da se ovako na mala vrata uvodi nešto što potencijalno dalekosežno menja i energetsku, a rekao bih i stratešku politiku ove zemlje i od interesa je za sve građane. Pošto imam još 20 sekundi, samo sam hteo da to, dakle, naglasim. Podržavam sporazume, neka nikakve dileme, kao i ostale sporazume koji su uspostavljeni i potpisani sa Ruskom Federacijom. Nadam se da neće ostati mrtvo slovo na papiru, ali zahtevam i insistiram na više transparentnosti i javnosti, pogotovo oko ovako važne i osetljive teme kao što je potencijalna izgradnja nuklearnog reaktora i nuklearnih elektrana. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Nastavljamo sa radom i prelazimo na pretres u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OPŠTOJ BEZBEDNOSTI PROIZVODA. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su danas pozvani da sednici prisustvuju ministar Zoran Đorđević sa saradnicima. Primile ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Gorica Gajić, Milan Lapčević, Dejan Šulkić, Marijan Rističević, Milorad Mirčić, Nataša Jovanović, Nemanja Šarović, Aleksandar Šešelj, Vjerica Radeta i Sreto Perić. Primile ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Predlagač izmena i dopuna Zakona kaže u prvom članu da treba zabraniti proizvodnju, uvoz i izvoz, promet obmanjujućih proizvoda i dalje ide tekst koji svojim obmanjujućim izgledom ugrožava zdravlje i bezbednost potrošača. Mi srpski radikali kažemo da bi trebalo preformulisati, da se u ovom članu definišu zahtevi koje moraju ispunjavati proizvodi koji se na tržištu Republike Srbije proizvode, odnosno učestvuju u prometu. Mi obuhvatamo sve proizvode, za razliku od predlagača koji se skoncentrisao samo na proizvode koji imaju obmanjujući izgled. Suština je da sprečimo sve vrste obmanjujućih proizvoda ne samo po izgledu, nego i po sadržaju. Kada smo obrazlagali ovaj zakon naveli smo primer „Koka-kole“. Ona po izgledu nije obmanjujuća, ali po sadržaju je obmanjujuća, jer je veoma štetna. Drugo, nema deklaraciju, ne sadrži deklaraciju na kojoj je sastav od čega je i na koji je način spravljen taj napitak, do onoga što je opšte poznato da je štetna, a to su ove elektronske cigarete. Na ovaj način obuhvatamo i proizvodnju i promet i da moraju biti zahtevi jasno izdefinisani da ne bi moglo, da se spreči da ovakvi proizvodi budu prisutni na tržištu i u proizvodnji u Srbiji. Zakonodavac kaže, odnosno, ne zakonodavac nego predlagač, Vlada Srbije kaže da se ovde samo odnosi na proizvode obmanjujućeg izgleda, i Vlada, naravno u skladu sa tradicijom nije prihvatila ovako jedno šire definisanje ovog člana, što umanjuje procenat o kome je kolega govorio prihvatanja amandmana podnetih od strane opozicije.
Hvala, gospodine Mirčiću. Za reč se javio Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se ne prihvati amandman o kome smo malopre govorili iz svih onih razloga koje je i Vlada predložila u mišljenju koje je dostavila narodnim poslanicima, kada govorimo o predlogu zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Međutim, gospodine predsedavajući, danas je 302 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na svoj posao za koji uredno primaju platu, 302 dan kako se nalaze u tzv. „bojkotu parlamenta“. Time pokazuju vrhunsku neodgovornost i prema parlamentu i prema građanima Srbije koji su ih birali. Sad, znam da bi neki iz tog dela tzv. „opozicije“ voleli da se vrate u parlament. Dakle, mogu i da nabrajam konkretno imena nekih poslanika koji bi zaista voleli da se vrate u parlament, ali ima jedan problem, ne da im njihov šef, ne da im Dragan Đilas. Ne da im ni da se oglase u javnosti po tom pitanju, a kamo li da se vrate u parlament. I to ne kažem ja, niti iko iz SNS, to je rekao i jutros Rade Veljanovski na onoj televiziji N1. Ja sam slučajno upalio N1, hteo sam vremensku prognozu da pogledam, pa sam imao prilike da vidim Radeta Veljanovskog kako gostuje i kako tvrdi da je Dragan Đilas apsolutni gospodar onog što se danas u Srbiji zove opozicija, da je apsolutni šef, da je gospodar tog Saveza za Srbiju i da svi moraju bespogovorno da slušaju. Čak je upotrebio jednu sintagmu, a to je da je Dragan Đilas kupio ili da kupuje srpsku opoziciju. Ono što je još gore od ovoga o čemu sam govorio, to je nastavlja se linčovanje i iživljavanje dela naših političara, dela političara iz opozicije prema javnim ličnostima koje se usuđuju da ne misle na način na koji to naređuju „Danas“, N1, NIN, „Vreme“ i svi ostali iz tog miljea. Nakon jučerašnjeg iživljavanja nad slavnim umetnikom Momčilom Bajagićem Bajagom, imamo nastavak. Tako Vuk Jeremić, on je valjda predsednik one Narodne stranke, koji se očigledno iznervirao zbog nastupa poznatog pevača Ace Lukasa na rođendanu SNS u hali „Spens“ u Novom Sadu, koji je u svom nastupu otpevao stihove čuvene patriotske pesme „Ovo je Srbija“, ponavljam čuvene patriotske pesme, po meni možda i najlepše patriotske pesme u Srbiji, Vuk Jeremić na to je rekao na svom zvaničnom tviter nalogu „Gorećeš u Paklu“. Ovo je slika Ace Lukasa za mikrofonom kako peva stihove o kojima sam govorio i Jeremićev komentar na to je „Gorećeš u Paklu“. Zamislite tu bestidnost. Zamislite. Posle je Vuk Jeremić osetio potrebu da reaguje, da objasni dodatno, pa kaže: „Svima koje je uznemirio moj komentar“, citiram: „Drogirani delikvent, sa tamnim naočarima peva o grobovima ratnika sluđenoj gomili, dovezenoj autobusima, a direktan TV prenos toga ide celoj naciji“. Tu misli na događaj, proslavu rođendana SNS. Kaže: „Mene ovo neodoljivo asocira na Pakao“. Dakle, tu vređa i sav srpski narod nazivajući ga „sluđenom gomilom“ u „sluđenoj naciji“ i ja moram da postavim pitanje, dokle ćemo trpeti targetiranje? Dokle ćemo trpeti crtanje mete na čelo svakoga ko se usudi da ne misli na način na koji misle N1, „Danas“ i svi ostali i razni akademici, Dušan Teodorović, za koga moj uvaženi kolega Marko Atlagić ima adekvatan nadimak i svi ostali i ovaj isti Vuk Jeremić koji je u svojoj prošlosti usuđivao da se naziva nacionalistom, desničarem, patriotom itd. Zamislite, on se čak u jednom delu svoje karijere slikao sa šajkačom želeći na taj način da pošalje poruku kako je on nacionalista, kako je on patriota. Ja sam posle ovoga, posle ovog ruganja našoj naciji, posle ruganja vrhunskoj patriotskoj pesmi, pesmi koja izaziva najdublja osećanja kod slušalaca i najlepša osećanja kod slušalaca, ja očekujem da u njihovom stilu spaljivanja knjiga, spaljivanja svega onoga što bi trebalo da nam bude sveto, ja očekujem da on spali sada svoju šajkaču sa kojom se svojevremeno slikao. Sramota da ga bude.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč sada ima ministar Zoran Đorđević, pa pravo na repliku Milorad Mirčić. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem. Gospodine Mirčiću, shvatam šta je bio razlog vašeg predloga izmene i dopune ovog člana. Već u sledećem članu 2, pričaćemo o tome, postoji definicija toga šta je obmanjujući proizvod. Ja razumem da postoji danas i obmanjivanje kada nisu samo proizvodi u pitanju i da danas imamo neke delove i neke članove i neku opoziciju koja želi da obmane javnost i da potpuno zloupotrebi i mlade i sve ostale davajući im potpuno pogrešne informacije, ali ovaj zakon nije vezan za obmanjivanje javnosti. Tako da bih voleo da se vratimo samo i ukoliko ima bilo kakvih predloga kako ovaj član 2. da se drugačije menja i da se definiše, ja stojim na raspolaganju. Hvala.
Hvala, gospodine Đorđeviću. Sada pravo na repliku ima gospodin Mirčić. Izvolite.
Interesantno je kako je kolega obrazložio svoje stavove koji se poklapaju ili u potpunosti se slaže sa obrazloženjem koje je dala Vlada. Od svega toga što je u argumentaciju svog stava naveo, jedino što je vezano za temu i za materiju, to je obmanjujuće ličnosti kao obmanjujući proizvodi. Sve ovo što je nabrojao Aleksandar Marković i ličnosti i događaje to je obmanjujući proizvod i to Srbija zna da su to obmanjujući proizvodi. Još više vi obmanjujete koristeći ovakve prilike da ih po ko zna koji put ponovo aktuelizujete u javnost. Vi ne shvatate jednu stvar da je vaša namera odavno prozrena. Vi želite da veštački polarizujete političku scenu Srbije, pa čak ne prezate da koristite i ovakvu temu i ovakvu materiju kada je u pitanju zaštita zdravlja, zaštita građana Srbije. Koga više interesuju i Đilas i svi ti likovi koje vi nabrajate i Bajaga? Bajaga peva kako ko dođe na vlast. Koga to sada interesuje? Ovde se radi o materiji gde mi kažemo svi proizvodi, zahtevi za sve proizvode koji se nalaze i u proizvodnji i na tržištu, a ne pojedinačno te obmanjujuće proizvode da nabrajamo, to je prošlost. To je već na smetlištu političke istorije. Ako nastavite tako, možete da imate sličnu sudbinu. Nemojte da se zanosite sa tim. I oni su tako isto kao i vi nadmeni, nadobudni, puni sebe. Vidite da vas je Vučić poslao u četvrti red. Već se i on kao radikal distancira od vas. Ako tako nastavite otići ćete u šesti red.
Hvala, gospodine Mirčiću. Pravo na repliku ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Ja zaista ne znam, gospodine predsedavajući, kako sam ja to obmanuo javnost, tako što sam čitao javno dostupne izjave Vuka Jeremića, možda je mislio na jučerašnju izjavu onog akademika Dušana Teodorovića. Znate šta, postoje zvanični tviter nalozi nekih ljudi koji zauzimaju neki prostor u javnom političkom životu. Dakle, šta ja mislim o Vuku Jeremiću, to se vrlo dobro zna. Šta ja mislim o akademiku Dušanu Teodoroviću, to se jako dobro zna. Ali, ne sporim da oni zauzimaju prostor u javnom političkom životu i oni imaju svoje zvanične tviter naloge. Na tim tviter nalozima i ostalim nalozima koji pripadaju društvenim mrežama, oni iznose svoje političke stavove kada je reč o dnevno-političkim događajima. Dušan Teodorović je juče napao proslavljenog muzičara, umetnika Momčila Bajagića Bajatu. Ja sam na to reagovao. Nisam obmanuo javnost, već sam pročitao zvaničan tvit, zvaničnu izjavu i dao svoje mišljenje o tome. Tako i danas, pročitao sam zvaničnu izjavu Vuka Jeremića, koji se na interpretaciju stihova čuvene patriotske pesme „Ovo je Srbija“, oglasio na način da je to rekao: „Ovo je pakao“. I kako sam ja tu, molim vas, obmanuo javnost? Kada je reč o tome ko se nalazi smetlištu istorije, tu mogu da se složim sa prethodnim govornikom. Da, Đilas, da, Jeremić, da Boško Obradović, da svi oni iz tog nesrećnog Saveza za Srbiju, zajedno sa ovim akademikom, za koga moj uvaženi kolega Marko Atlagić, ima adekvatan nadimak, odnosno izraz, da, svi oni zaslužuju da se nađu na smetlištu istorije i to će se sasvim sigurno desiti. Drugi je problem što neki mediji u Srbiji veštački njih pokušavaju da vrate u politički život i da njih predstave kako su oni relevantni politički faktori. Nisu, i ja to znam i svi to znaju i vi to znate, da oni nisu nikakav relevantan politički faktor, ali neki mediji koje sam nabrojao, kao što su N1, „Danas“, „Nin“, „Vreme“, veštački pokušavaju da prikažu kako oni funkcionišu, kako postoje, kako su važni, bitni itd. Što se tiče četvrtog reda, Srpska napredna stranka je na najbolji način predstavila da svoje funkcionere, dakle, naše funkcionere, funkcionere SNS, članove predsedništva, članove glavnog odbora, dakle, poslali smo poruku da nam nisu važni funkcioneri, da kod nas nema podele na nekakav vip i na neki ostali deo, nego da delimo sudbinu građana i da nam je vrhunsko zadovoljstvo da i najveći funkcioneri SNS sednu u četvrti, peti, sedmi, jedanaesti, šesnaesti, bilo koji red. Čak ministar unutrašnjih poslova, Nebojša Stefanović, koji je jedan od najistaknutijih funkcionera SNS, je sedeo na tribinama. Nama to nije važno. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Sada pravo na repliku ima Milorad Mirčić. Izvolite.
Ja moram preko vas, gospodine Marinkoviću, da odgovaram kolegi. Poznavajući Aleksandra Vučića mnogo duže godina nego što ga kolega poznaje, tvrdim da bi bio srećan i ponosan da uspešnu Vladu stavi u prve redove, da vas koji bi služili na čast stavi u prve redove, bar da vas u krupnom planu prikaže kamere, ali pravite mu afere, bavite se kriminalnim radnjama, nema šta ne radite, isto kao što su radili Đilas, i ostali pojedinci iz vaših redova to rade. Ima li većeg kriminalca i lopova od Zorane Mihajlović? Hoćete li redom? Pogledajte samo kakav vam je sastav Vlade, pogledajte kakav je ministar za zdravlje, što bi rekli veselje. Vi sada nama objašnjavate, pravdate što vas je poslao u četvrti red. Da sam na njegovom mestu, poslao bih vas gore na galeriju da vas ne vidi niko, da vas kamere ne mogu snimiti. Ali, ono što vi insistirate, vi insistirate da se mi povodom ove rasprave bavimo sa rokenrolom. Ima jedna, kolega, jako fina pesma, koja kaže „Dabogda crko rokenrol“, a to podrazumeva i one koji brane taj rokenrol, da imaju istu sudbinu. Ostavite se toga. Ne možete nas srpske radikale da zamajavate. Ovde se radi o amandmanom definisanju zakona koji treba da spreči, odnosno da stvori uslove, kriterijume da se na tržištu ne nalaze tzv. obmanjujući proizvodi. Bar imajte poštovanja prema koleginici iz vaših redova. Ona je fino objasnila, dala je primer. Čak i školski pribor je opasnost za decu. A, vi ovde nama pričate o Bajagi i o kojekakvim majstorima, koji sviraju za svakog pobednika.
Hvala, kolega Mirčiću. Danas ste baš žestoki. Pravo na repliku, Aleksandar Marković. Možemo malo i da spustimo loptu, ne bi bilo loše, da se ne kvalifikujemo tako. Izvolite.
Ja mogu da razumem, gospodine predsedavajući, da prethodni govornik ne voli neki žanr muzički, da ne voli ni neke pevače, da mu ne prija takva muzika, ali mislim da je to potpuno bespredmetno da li on voli Bajagu, da li mu se Bajaga dopada, da li ceni ono što Bajaga radi, potpuno je irelevantno za ovu vrstu rasprave. U krajnjem slučaju, narod bira koju će muziku da sluša, koji će pevač ili muzičar da bude uspešan. To može i da se izmeri posećenošću na njegovim koncertima, prodavanošću njegovih izdanja, albuma itd. Mislim da je to potpuno skretanje sa teme. Međutim, ono zbog čega sam se javio za repliku je ta ocena kako mi imamo neke kriminalce u našim redovima itd. Ne znam o čemu prethodni govornik priča, zaista ne znam. Ja znam da postoji ostrašćena, ne bih da kažem mržnja, ali jedan poseban, specifičan odnos jedne poslaničke grupe u našem parlamentu prema određenim ministrima, pa je tako i prethodni govornik spomenuo te neke ministre, konkretno je reč o ministarki Zorani Mihajlović, ministru zdravlja i to je već nekoliko puta ispričana tema. Kad god oni dođu, oni su onda ovde predmet najstrašnijih napada. Tu očigledno postoji nešto lično između njih. Ja zaista ne znam o čemu se tu radi, ali znam da nikada do sada nisam čuo ni jedan jedini dokaz, argument koji bi išao u prilog tim tezama. Najlakše je reći – ovaj je kriminalac, ovaj je kriminalac. Ako imate dokaz za nekoga, ako imate indicije, podnesite krivične prijave, ljudi. Dajte da uozbiljimo jednom tu temu ko je kriminalac, ko nije kriminalac. Ja odgovorno tvrdim da u SNS nema kriminalaca. U krajnjem slučaju, da je tako kao što vi pričate, pa ne bismo mi dobijali toliku podršku građana iz izbora u izbore od 2012. godine, preko 2014, 2016, 2018. godine na gradskim do danas. I danas nam je rejting najveći, prvenstveno zahvaljujući Aleksandru Vučiću. Još samo za kraj da kažem, prethodni govornik je rekao – ja da sam na njegovom mestu, itd. Sva sreća nije, niti će ikada i biti. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar, pa prof. dr Vojislav Šešelj, replika. Izvolite, ministre.
Prvo, želim da kažem i da podvučem da naš predsednik i vrlo jasno vodi politiku ne četvrti red zbog nekog kažnjavanja, već baš iz razloga što je politika naše stranke i politika našeg predsednika da narod bude uvek na prvom mestu. I njegova želja jeste da narod i građani Srbije koji dođu i daju poverenje našoj stranci upravo sede u prvim redovima, a da mi koji smo izabrani od strane naroda stojimo i sedimo iza njih, kako bi oni i njihova uloga koju daju ovom društvu bila na prvom mestu. Što se tiče mojih kolega, ja mislim i predlažem vama da, s obzirom da oni dolaze ovde u Skupštinu kada imaju svoje zakone, da ukoliko imate neke primedbe, a složio bih se i sa prethodnim izlagačem koji je rekao da ukoliko imate bilo kakve dokaze, postoje organi u ovoj državi koji se bave zloupotrebama i krivičnim delima, da razgovarate sa njima i njima te neke primedbe kažete. Ono što ja mogu da vam kažem da je vrlo teško porediti nas sa onim kriminalcima i hohštaplerima za koje znamo šta su radili u ovoj zemlji od 2000. do 2012. godine, šta su učinili protiv ove zemlje, gde su doveli ovu zemlju, šta se sve dešavalo ovoj zemlji, kakve zloupotrebe su imali. Tako da, molim vas, nemojte da poredimo sa tim kriminalcima i hohštaplerima koji su bili u to vreme. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vojislav Šešelj, replika.
Mislim da je najveća greška vašeg režima što ste spremni i kad se nečiji kriminal potpuno ustanovi, utvrdi, dokaže, da ga na izvestan način štitite, da ste prema njemu bolećivi. Sam Aleksandar Vučić je jednom prilikom izjavio da svake godine iz budžeta Ministarstva zdravlja nestane 20% novca, da ni sam ne zna kako je nestalo. Na tri konferencije za štampu sam obrađivao ministra zdravlja i dokazivao kakve pronevere je vršio u sferi nabavki ili su sferi sklapanja ugovora oko izgradnji velikih zdravstvenih objekata. Evo vam, Zorana Mihajlović, samo jedan primer. Da li su Kinezi nudili da urade put od Čačka do Pojata za 500 miliona evra? To svi znaju u državi. Da li je ona sklopila sa Amerikancima da cena bude 800 miliona? Čemu to? Da se dodvorimo na taj način Amerikancima, da malo ublaže politiku prema Srbima? Sam Aleksandar Vučić je izjavio da niko ništa ne nudi i da samo traže priznanje Kosova. Čemu žrtva tih 300 miliona evra i koliko se ona u to ugradila? Kakav je karakter? Najbolje svedoči ona njena bajkovita priča kako je državnim novcem kupovala najskuplji donji veš na svetu, u Njujorku. Tek kad se digla afera, kada su novine počele da pišu, onda je ona taj novac nadoknadila. Nemojte, niste idealni. Prvo, niko ne može biti idealan. Drugo, u Vladi ima i poštenih ljudi. Ja ne znam da li je dovoljno jedna ruka da se nabroji ili bi možda trebale dve, ali ima, ali ima i onih koji su krajnje nepošteni. Sa druge strane, Aleksandar Vučić obećava da će izvesti veliki rez u Vladi. Ja sam kritički reagovao, odmah u javnosti rekao da taj rez treba praviti odmah. Ako on misli sa svim tim ministrima koje smo mi nabrojali, a nismo sve nabrojali, jer nismo sve ni istražili. Pazite, ima još po neki koga bi mogli da istražimo, a ustručavamo se, kada ova prozapadna opozicija nekoga stavi na tapet, da i mi umešamo svoje argumente ili svoje javne nastupe tome posvećujemo. Ima i nemojte to negirati i neozbiljni ste kada to negirate. Vi se u Vladi najbolje znate. Nije slučajno Zorana Mihajlović bila usamljena na tom skupu. Neće bre više niko ni da sede pored nje. Ne bi ni ti Đorđeviću, priznaj, osim kada bi morao, kada bi ti predsednik rekao - sedi pored Zorane, ti bi onda seo, a ovako bi bežao kao od kuge. Da li je istina?
Hvala, prof. Šešelj. Reč ima dr Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Dakle, na temu da mi ljude koji to ne zaslužuju hoćemo da štitimo na bilo koji način i u bilo kom smislu. Naša parlamentarna većina usvojila je Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, terorizma i korupcije. Godinu dana ima kako se primenjuje taj zakon, efekti postoje. Efekti postoje i o tim efektima govori se javno, čak i u jednom saopštenju ministarstva je napravljena određena statistika. Ta statistika kaže, dakle, Zakon mi usvojili i primenjuje Vlada koju mi podržavamo, više od 600 presuda postoji. Dakle, ko god se o zakon ogrešio, a ima tu i slučajeva tzv. visoke korupcije, sve je to u međuvremenu obrađeno. Mislim da ne postoji jasniji dokaz da ni po babu, ni po stričevima, već strogo po slovu zakona danas se u Srbiji postupa. Da je neko želeo da pokaže pošteniji odnos od nas, pa valjda bi i takav zakon usvojio, valjda bi ga primenjivao i mogao da kaže – mi smo u stotinama procesuirali one koji su se o zakon ogrešili i tu ima poznatih primera koje kakvih. Dakle, to je ozbiljan odnos prema ozbiljnom pitanju i čisto govor na osnovu činjenica i argumenata. Što se tiče pitanja izgradnje Koridora, koliko se ja sećam, mi smo o tome govorili mnogo puta ovde. Postojao je određeni javni poziv da se izabere strateški partner, javni poziv. Mogao se prijaviti svako ko je to želeo. Bilo je kompanija koje su mogle da ispune uslove i prijavio se onaj ko je želeo. Na osnovu toga, to je jedini argument, ide se u realizaciju nadalje, i to je bukvalno cela priča. Mi je iznosili ovde nekoliko puta, nije sporno da se ponovi, ali tako je išlo. Na samom kraju, što se tiče našeg skupa ove nedelje, rasporeda sedenja, ne znam zašto bi se neko oko toga potresao. Mi smo sami rekli da je naša želja da poslušamo Aleksandra Vučića kada kaže, prvi redovi, kada SNS organizuje veliki i važan skup, treba da pripadnu uvek narodu, prvi redovi treba da pripadnu onim iskrenim aktivistima, simpatizerima stranke, onima koji stranku vole, koji su pokazali nebrojeno puta da su u stanju neumorno, danonoćno da rade i za stranku i za Srbiju. Da li će bilo ko od nas da bude u četvrtom, petom redu ili na tribine da ode, nama je srce puno kada vidimo da je hala puna, kada nas toliko dođe da svaku halu napunimo pa da nas bude ispred. Nama je srce puno kada kažemo – u prvim redovima imamo mlade ljude, polaznike naše liderske akademije koji će sutra da pokažu koliko vole Srbiju i koliko su u stanju za nju da čine, pa i nas neka nadmaše u svemu što radimo danas tri puta. Biće za Srbiju koja je nama najvrednija i, znate, bićemo mnogo zadovoljniji nego bilo ko ko će da konstatuje – seli ste u četvrti ili peti red. Radimo za ono što nam je na svetu najvažnije, radimo za ono što je Aleksandar Vučić rekao da mora da nam bude najvažnije, pa znate šta, možemo samo zadovoljni da budemo i Bog dao da imamo što više takvih skupova, da nam se prvi redovi popunjavaju tako lepim, mladim ljudima, sposobnim ljudima, biće dobro i za našu stranku i za Srbiju i ne treba niko da brine ni za jedno, ni za drugo.
Hvala, kolega Orliću. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, pravo na repliku. Izvolite.
Nemam ništa protiv isturanja mladih i lepih u prve redove, nego ste vi sami to priznali da u Vladi nemate mladih i lepih, a ima. Najlepša ministarka koju je Srbija ikad imala je Nela Kuburović. Na primer, nju nikada nisam napao i nemam podatke da je u nekoj aferi, a kada imam podatke da je neko u aferi, moram onda da ga prozovem. Vi govorite da se svako mogao prijaviti na javni poziv da konkuriše za izgradnju autoputa od Čačka do Pojata. To nije istina. Vi ste doneli leks specijalis za tu deonicu autoputa. Samo se jedna američka firma mogla prijaviti. Takvi su uslovi bili, i to je tako. Zašto je razlika od 500 miliona? Drugo, vidite jednu stvar, vi ste na vlasti već više od sedam godina. Ne možete se vi više pozivati na to kakvi su bili oni pre vas. Oni pre vas su bili neuporedivo gori i ja to znam, ja sam ih prozvao dosmanlijama, lično, u to nema sumnje nikakve. To za vas nije opravdanje. Za šta god čovek da vas kritikuje vi kažete – a kakvi su oni bili? Oni su bili ološ najgore vrste, a to za vas ne može biti olakšavajuća okolnost. Još nešto, najavljujete sada donošenje zakona o ispitivanju porekla imovine, a sedam godina ste na vlasti, niste hteli da hapsite najveće kriminalce onoga režima. Sad polako stiže zastarelost krivičnog gonjenja. Ako za još nekoliko meseci ne uhapsite Mlađana Dinkića i osudite ga što je sa automatskim puškama upao u Narodnu banku Jugoslavije, što je ukrao državno zlato i sa svojim pajtosom Miroljubom Labusom to prodao negde u svetu, u Švajcarskoj ili gde, više i ne pamtim gde je to bilo, oni će biti nedodirljivi. Čekali ste da nastupi zastarelost, a vi sa vaših 50 ili 60 inspektora da prečešljate celu Srbiju, da nađete ko se protivpravno obogatio, to su gluposti. Jedva čekam da dođe taj zakon. Umesto da gonite gde imate dokaze za krivično delo, a imali ste i za Labusa, i za Dinkića, i za, kako se zvaše, Aleksandra Vlahovića, pa Božidar Đelić… Imali ste i za samog Đinđića, ali ne može da se goni krivično, pošto mi ne razvijamo tu katoličku tradiciju iskopavanja mrtvih da bi im se sudilo. Radili su to katolici papa, da li se zvaše, Đorđe VII iskopao je svog prethodnika papu Formoza iz groba i sudio mu i osudio ga na spaljivanje. Kod nas toga nema, ali kod nas bi morali da se gone kriminalci za koje postoje dokazi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Najpre, što se tog zakona tiče pričali smo mi o njemu više puta ovde. Govorili o kojoj stvari mora da se bude oprezan i gde ne sme da se napravi greška, a to je naravno naš interes da taj zakon obuhvati što je moguće duži vremenski period i upravo oko toga treba biti najoprezniji. Dakle, najduži mogući, ali da ne dovedemo sebe u situaciju, da zahvatimo period u kom nema materijala i u kome ne mogu tvrdnje da se dokažu i da napravimo grešku da se neko zbog toga na taj način opere, a nije zaslužio da se nađe u takvoj situaciji. Dakle, zbog toga je pitanje – koliko dugi period može da obuhvati zakon? Što se tiče volje, ona je potpuno jasna. Kada čujete Aleksandra Vučića da sam kaže – čim se donese zakon, evo prvo mene ispitajte i moju širu porodicu ispitajte, pa onda idemo na sve ostale, valjda vam je potpuno jasno da smo potpuno mirne savesti da potpuno otvorenog srca pristupamo tome. Neka bude tako. Prvo neka se ispita sve što se tiče bilo koga od nas, a onda lepo da vidimo te ljude za koje mi znamo da nisu bili ni najmanje nevini, a predstavljali su vedete bivšeg režima, ali da se to po zakonu dokaže i da bude onako precizno i jasno i nedvosmisleno kao kada je reč o ovim drugim stvarima koje smo već procesuirali. Imena koja se pominju mala su i sitna u odnosu na one koje smo već pokazali, na njihovom primeru pokazali da se naravno nikog ne plašimo, niti imamo zašto da bilo koga štedimo. Ne znam za zvučnije ime u ovoj zemlji od imena Miroslava Miškovića. Jel se na tom imenu pokazalo da ne prezamo ni od čega i koliko je, a može svako od vas da se seti, bilo bivših ministara koje kakvih koji su postali da kako predmet interesovanja nadležnih organa, pa neki od njih malo i prošetali da vide kako izgledaju pritvorske jedinice, pa su kukali tamo sa one strane, skakali ko opareni - jao nemojte da nam dirate Milosavljevića, nemojte ni onog Boru Novakovića, jao nemojte Oliver Dulića, sve su to divni i nevini ljudi, sve je to politika i vi hoćete politički da im se svetite? Uvek su tako odgovarali, a niko me na pamet nije palo- pa čekajte da vidimo, ti divni ljudi, zašto se terete i koliko su jaki njihovi slučajevi kada policija, tužilaštvo kažu ovih država da se bavi mora? Nama nikada problem nije bio, nikada i uvek kažem da svako ko se o zakon ogrešio, mogao je da bude ministar po 101 put, ima pred tim istim zakonom da odgovara i kažemo isti zakon i za nas važi i nikakav problem sa tim nemamo. Skaču i danas kao opareni. Kaže - Zakon o poreklu imovine to se donosi sam zbog toga što vi hoćete nama da se svetite politički da nas uništavate. Ko je najglasniji? Pa oni kojima je savest najmanje mirna i čista. Skače Dragan Đilas, skače Vuk Jeremić, skače Boško Obradović. Oni sami najbolje znaju šta ih tu pogađa i čega se tu oni plaše. Što se tiče pitanja uslova, još jednom, za posao koji je bio na temu Koridora, njihova štampa, Đilasova štampa, Jeremićeva štampa, Obradovićeva štampa kaže -postojale su kompanije. To pročitajte kod njih. Znači, mrze nas, što kažu, kao da smo Nemci. (Predsedavajući: Vreme.) …Ništa nam dobro ne misle. Da završim, ali oni koji nas toliko mrze oni kažu – postoje kompanije koje su mogle da se jave. Zašto nisu – mi ne znamo i to je sada samo pitanje njihovog tumačenja jel ovako ili onako. Činjenica je – ti koji nas ne vole kažu da su postojali. Zašto mi na njih, šta god radili, podsećamo? Ne zbog toga što nama treba izgovor za bilo šta … (Predsedavajući: Vreme.) … nego što je, poslednja rečenica bukvalno, nego što je naša obaveza da kažemo – ljudi, ne smemo da zaboravimo ko su bili, šta su radili i kakvu su katastrofu u ovoj zemlji napravili. To je opomena da ne dozvolimo da se tako nešto bilo šta ponovi jer ako se Đilasu, Jeremiću, Obradoviću i ostalim reliktima žutog preduzeća ikada dozvoli da ponovo zasednu na grbaču ovog naroda od Srbije neće ostati ništa i na to moramo da upozoravamo svaki put.
Hvala kolega Orliću. Pravo na repliku prof. dr Šešelj.
Vi ste pogrešili npr. što Đilasa niste gonili zbog onog mosta i ogromnih para koje su na taj način potrošene, da utvrdite gde je šta išlo, a ne da gonite Đilasa zato što je bogat. Tu je osnovna greška. Na tome sam kritikovao Đinđićev Zakon na ekstra profitu i zakon se okrenuo protiv Đinđića i političkih protivnika. Protiv mene ne, jer kod mene nisu mogli ništa da nađu. Šta ćete sad izazvati kao posledicu ovoga? Izazvaćete opet veliko bekstvo kapitala iz Srbije u inostranstvo. Sada će svi opet da iznose u inostranstvo, pašće vrednost kuća, pašće vrednost nekretnina i ništa više. Jeste vi uhapsili Miškovića, ali još ne možete da ga osudite i jedino ste njega uhapsili. (Aleksandar Martinović: Osuđen je.) Ljudi, mnogo buke oko ničega. Jel to Šekspir pisao? Ko je to pisao Martinoviću – mnogo buke oko ničega? Čije je to bilo? (Vladimir Orlić i Aleksandar Martinović dobacuju.) Šta? Da kažem šta imam sad. (Aleksandar Martinović: Osuđen je.) Dobro, ali to je sve sitno posle onolike halabuke. Koga ste još osudili osim Miškovića? Nikoga ozbiljnog. Sudili ste buraniji. Ovo što je Orlić sada nabrojao to su sitne ribe. Nijedna od ovih krupnih nije suđena. Jel Božo sam sebi čestitao i ovde govorio – Božo, majstore, kada ga je vaš isti Vučić napao u Narodnoj skupštini kao srpski radikal da je ukrao 11 miliona. Jel istina? Jel to baš Vučić uradio? Hajde da mu sudimo za tih 11 miliona sada. (Vladimir Orlić dobacuje.) Šta? Imamo slučaj, ali ja nisam vlast. Ja sam opozicija. Samo vaše greške kritikujem. Vašim nastupom vi ćete naterati te ljude koji su se bespravno ili na pravni način obogatili, a ne mogu sada da dokazuju, da iznesu kapital iz zemlje, jer vi gonite bogatstvo, a ne gonite krivična dela, konkretna krivična dela. To je radio Đinđić i zato mu je sve propalo i zato je ojadio samo nekoliko političkih protivnika i ništa više. Morao sam na svetskom tržištu da trgujem naftom da bi zaradio pare da pokrijem ekstra profit Tomislavu Nikoliću, Aleksandru Vučiću i Draganu Todoroviću, između ostalog. Uspešan sam kojim god se poslom bavim i iza mene nema prljavih tragova, Marijane. Jel tako bilo? Jedna iz toga isplivaše. To je u vreme dok je Tomislav Nikolić bio pošten čovek. Hajde sada od njega krenite. Otkud mu crkva u Bajčetini, ona velika hacijenda, veliko imanje, pa dve kuće na obali Save u Beogradu, bespravno, na mestu gde je apsolutno svaka gradnja nedozvoljena, pa stan na Dedinju, pa dva stana na Novom Beogradu, pa redom tako? Hajde od njega krenite. Lako je krenuti od Vučića koji nije hteo ni sam sebi molbu za stan da potpiše pa sam je ja potpisivao protiv njegove volje. Imate u Vladi taj dokument. Moj potpis. Hajde zagrizite Tomislava Nikolića kada ste takvi mangaši. To uradite.
Hvala dr Šešelj. Pravo na repliku dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Što se tiče vaših ličnih obračuna sa nekim od bivših saradnika, znate već, to smo objašnjavali, to su osećanja oko kojih ne može da pomogne niko. Nešto mnogo važnije. Loša je poruka da se kaže – mi imamo nameru. Nemamo ni nameru ni dosadašnju praksu. Sve je potpuno drugačije od toga. Loša je poruka da se kaže – mi hoćemo nekoga da opteretimo na bilo koji način činjenicom da je bogat zbog te činjenice. Nije tako. Nije to problem. Naravno, naše je želja da društvo bude uspešno i ako može svako ovde da bude bogat, mi bi bili najsrećniji. Druga stvar je u pitanju. Ovaj zakon se tiče porekla imovine, ne toga šta čovek ima, nego kako je do toga došao i niko nema ništa protiv toga da Đilas bude bogat ako je u stanju to da bude pošteno, ali on je pokazao svojim životom i time kako je sticao, kada je sticao, u kojim okolnostima je sticao to nenormalno bogatstvo koje ima da to nešto nije kako treba. Čovek sam prijavljivao imovinu u vreme stupanja na funkcije, a znate šta je sve bio, sve i sja je bio u Srbiji. Počeo je od toga što je prvo postao funkcioner svoje DS tamo neke 2004. godine. Ušao je u izvršni odbor, ušao u glavni odbor, izmislili mu funkciju, dali mu da bude šef Tadićeve kancelarije mimo Ustava i bilo čega i počinje njegovo doba moći. U to vreme prijavljuje sam u hiljadama evra, hiljadama se meri vrednost njegove imovine, što ušteđevina, što auto, kaže firme neke je imao po Češkoj. Te firme ukupno su imale prihod 70 i neku hiljadu evra. Teoretski toliko je on mogao da bude bogat u tom momentu, teoretski ni evro preko toga. Onda prolaze godine i on bude i ministar u Vladi i gradonačelnik nakon što je bio ovo tamo kod Borisa Tadića. Postaje alfa i omega svoje stranke, a njegovi biznisi privatni rastu li rastu i počinju da se mere milionima pa desetinama miliona, pa ukupan profit kada pogledate četiri firme, tu su i „Dajrekt medija“, „Multikom“ i „Ovejšn“ i kako mu se zove ona četvrta, sve saberete – dođete do, ljudi, 619 miliona evra da je na prihodnoj strani leglo na račune tih firmi, a od toga kaže neto dobit samo 105 miliona evra. Fantazija, ali ne u vreme kada se bavio bilo kakvim biznisom i pokazivao da može da bude bogat jer je sposoban ili ne znam šta, nego u vreme dok je bio na vlasti, dok je bio u moći. Dokumenta postoje, radile mu firme RTS-om, a on na čelu nečega u državi, nisu to male ribe, nisu to sitne ribe. Biti ministar, nije to za potcenjivanje, biti gradonačelnik Beograda, ni najmanje. U isto vreme rukovodi firmama koje trguju reklamnim sekundama, rade sa javnim servisom, rade sa „Studijom B“ koji je direktno podređen gradu Beogradu, kojim šefuje kao cezar Dragan Đilas, radi sa „Telekomom“, koji je takođe državna firma, radi sa desetak raznoraznih gradskih ustanova, e to su problemi. To su problemi kada čovek kaže - sada silazim sa funkcije, 619 miliona mi je leglo na račune firmi i ja sam priznajem. On priznaje - imam imovinu u nekretninama 25 miliona evra, a premotamo film i gledamo - šta si imao majstore kada si došao na vlast? E to su problemi. Nije niko kriv zbog toga što je više ili manje bogat, nego zbog toga što takve stvari ne može da objasni niko, da su bilo gde na svetu moguće. Kada kažemo - na to moramo da se podsećamo, na to moramo da ukazujemo, mi kažemo narodu - ne dozvolite da vas banditi ponovo pljačkaju. Jel to neka greška? Rekao bih da nije greška. To je mudro postupanje.
Hvala, doktore Orliću. (Vojislav Šešelj: Replika.) Profesor doktor Vojislav Šešelj. Izvolite.
Mora sve to biti provedeno kroz odgovarajuće zakonske norme, a vi biste da vaše norme budu izraz samovolje, a ne pravnih principa. Ja vam kažem, ja ne sumnjam u težinu optužbi protiv Đilasa, ali ono gde je najuočljivije da je on vršio malverzacije, to je most na Adi, jer taj most koliko je izneo na kraju miliona? (Aleksandar Martinović: Četristo pedeset miliona.) A koliko je kineski? (Vladimir Orlić: Sto trideset.) Sto trideset. E, tu isterajte gde je bio kriminal. Nađite konkretan kriminal. Ne zaboravite još jednu stvar, kod nas su poreske obaveze donedavno zastarevale za tri godine, a sada zastarevaju za pet godina. Ne možete goniti nekoga zbog utaje poreza na primer, kada istekne pet godina. Jel tako? Jedino ako su opomene uredno davane, pa može do 10 godina da se produži. Ne možete, nemojte provoditi samovolju neko uhvatite kriminalce, uhvatite one kojima je to dokazano. Hajde istražite ovu fondaciju Dragice Nikolić. Nema većeg kriminala među naprednjacima od Tomislava i Dragice Nikolić, ja mislim, ili sam ja možda u zabludi, možda ima još većih od njih. Hajde to uradite, a ne da mu date još vilu od 800 kvadrata na Dedinju da uživa o državnom trošku, koliko pet, šest hiljada evra ili osam hiljada evra svaki mesec se iz budžeta plaća njeno održavanje. Pa još izmislite i to uredbom Vlade, to je korupcija u Vladi, izmislite funkciju apsolutno nepostojeću, dolaze kineski, dolaze ruski državnici, gde je Toma Nikolić, nema ga ni ispod stola negde, ne u četvrtom redu, nego nema ga nigde, jedno što su ga prepustili kada je ova akademija bila u „Sava centru“, pošto on voli partizanske pesme, pa eto malo da mu se učini. Dakle, to su te stvari. Vi ste odgovorni pre svega za kriminalce u vašim redovima. Nemojte da tvrdite da ih nema, ima ih, i ja sam vam nabrojao nekoliko, ne mogu ih ja sve pohvatati, a i ustručavam se, tamo da započne prozapadna opozicija, ustručavam se da se umešam, da me ne bi neko s njima izjednačio, jer moja je pozicija najosetljivija ne smem biti s vama, a još manje smem biti s njima, a moram da klepim i jedne i druga, ali samo argumentovano.
Hvala, profesore Šešelj.
Pa, ti meni skraćuješ vreme u odnosu na moje opomene.
I te kako vam skraćujem. Doktor Vladimir Orlić. Izvolite.
Dakle, potpuno je suvišno govoriti, samovolja je u pitanju. Mi hoćemo stvar da regulišemo zakonom. Mi zakone donosimo i kao što rekoh maločas te zakone sprovodimo i sa jednakim aršinima prema svakome to radimo, to je sve samo ne samovolja. Jel tako? Zašto se uopšte bavimo pitanjem Zakonom o poreklu imovine, ako ne zašto to mora da se uradi na način kako država mora da funkcioniše, kako jedino može da funkcioniše ako je država. Za razliku od tih bivših koji su mislili da su oni država i da im sve od Boga pripada, da je postalo njihovo lično tim momentom kada su na vlast stupili, pokazujemo potpuno drugačije ponašanje. Zna se šta je država i kako se prema njoj odnosi i nikakve tu zabune nema. Kada Vlada formira određeno telo, ono odgovara Vladi. Isto funkcioniše i ovo koje ste pomenuli sada. Kada određeni prostor stavi na raspolaganje tom telu ili nekome ko za državu radi, to opet državi pripada i neće niko od nas ništa u džep da stavi. Nemoguće je staviti auto-put. Ne radimo ga zbog toga da bi ga mi odneli sutra. Ne može niko od nas da pokupi kliničke centre koje smo podizali, sa mukom se starali da ih napravimo, pa da ih ponese u ne znam, svoju stranačku kancelariju. To je napravljeno da traje, to je napravljeno da ovoj zemlji ostane. I ovim mladim ljudima o kojima sam govorio, da njima služi, pa sutra da pokažu da mogu i to da nadograde i naprave da bude i veće i bolje i da ga ima više. Što se tiče tog čuvenog mosta, velika je enigma koliko je to ukupno para kada se crta podvuče. Evo, ni oni sami da se dogovore ne mogu. Đilas tvrdi 160 miliona i neće nijedan evro da prizna preko toga, ali znate šta kažu ovi pored njega. Na primer Vuk Jeremić, onomad kada ga je Đilas izbacivao iz stranke, pa je Vuk Jeremić dolazio na televiziju da sikće protiv toga, kaže Jeremić - sedam miliona evra budžeta što su dali meni, za 60 godina bi mogli takve budžeta da imamo, pa da opet to bude jeftinije od ovog Đilasovog mosta, bez pristupnih saobraćajnica. Znači, kada se pomnoži, Jeremić je tada u nastupu rekao Đilasu - 420 miliona si potrošio na to, nemoj da lažeš da je 160 i još nisi uradio pristupne saobraćajnice. Ako to kažu oni sami jedni o drugima, tj. sami o sebi, možete misliti kakva je tek cela istina. Činjenica jeste da smo mi uradili saobraćajnice koje su nedostajale, pa imamo Bulevar heroja sa Košara, zato što smo ga mi uradili. Nismo se bavili tim šta nije završeno i čija je krivica što nema. Naša je uvek briga da ima, da se napravi, da radi, da služi, da se narodu i državi obezbedi. To je sve što nas zanima, zakon da se poštuje, da bude jedan aršin prema svima, da se zna šta je država i zbog koga je država. A ko je tu, sa kim sme ili ne sme, to je čini mi se bila poslednja tema. To je najmanje važno. Ako pričamo o državi, o vrednostima govorimo, ako pričamo o narodnom interesu, o vrednostima govorimo i tu nije važno šta ko sme ili ne sme, nego čemu ko pripada. Sa takvima, sa bivšim režimom koji je opljačkao sve što je mogao, koji je hiljade, poput Đilasa imao da prijavi imovine kada je stupao na vlast, a desetine i stotine miliona kada je silazio sa funkcija, pošten čovek nema šta da traži. Nije pitanje hoće li ili neće zato što sme ili ne sme, nego zato što je na strani istine, pravde, zakona i na kraju, na strani Srbije ili ako je sa njima, onda jasno je, nije. Ti i takvi sa Srbijom nikada ništa nisu imali.
Reč ima prof. dr Vojislav Šešelj, replika.
Prvo, Tomislav Nikolić nije bivši. On je vama sadašnji, on je i sada nosilac visoke državne funkcije. Nije predsednika republike, ali je šef ovog koordinacionog tela za saradnju sa Rusijom i Kinom. To je organ državne uprave. Ajmo prvo od vas, vi ste mi pri ruci ovde. Morate da priznate da ne štedim ni ove prozapadne, još sam gori prema njima. Vi sami koristite mnoge argumente koje sam prvi potegao protiv njih, jel tako. Evo vam konkretnog primera, dajte na njemu dokažite principijelnost. Vi još ne smete da mu srušite dve vile na obali Save. (Vladimir Orlić: Koje vile?) Koje vile? Da te vodim sada da ti pokažem, jel znaš da plivaš Orliću? (Aleksandar Martinović: Kada ih je napravio?) Napravio ih je dok je bio predsednik republike. (Aleksandar Martinović: I ništa nije imao pre toga? Bio je go i bos?) Pre toga je imao … Bio je go i bos dok ja nisam otišao u Hag. Imao je jednu kućiću u predgrađu Kragujevca i imao je stan što je dobio od Vlade Srbije u Beogradu. U Bajčetini nije imao ništa. Dakle, to je imao dok nisam otišao u Hag, a posle kada su počeli da ga saleću razni, sa gomilama novca, tada se razboleo jadan od pohlepe, a to je najteža bolest. Gora je od raka. Ja rak savladah, ali se pohlepa ne može savladati. E to je vaš osnivač i prvi predsednik, na njemu dokažite principijelnost, pa onda krenite redom. Onda odmah i mene uzmite na tapet, pa ćete naći što i ovi iz Haga što su našli. Dakle, to je ono što je među vama što morate da čistite, a vi to nećete. Ako hoćete da se dokažete kao borci protiv kriminala prvo počistite kriminalce iz vaših redova. Za Đilasa nađite dokaz o kriminalu, uz dokaz o kriminalu može se izvršiti ogromno oduzimanje imovine. Sve ono što se dokaže da je stečeno kriminalom može se oduzeti po zakonu, a ovako ako će tražiti da on dokazuje, vi ćete doći u situaciju da će vam to sve u Strazburu pasti, ne igrajte se sa tim. Neko vas navlači. Idite, držite se Krivičnog zakonika i gonite kriminalce po Krivičnom zakoniku. Ne izmišljajte vi pravne principe, nije vas Bog stvorio kao pravničke genije. Jeste Vučić bio od mene bolji pravnik, imao je sve desetke, bolji student, ali nije bolji pravnik. E, to imajte u vidu, to je razlika među nama.
Hvala, dr Šešelj. Sada pravo na repliku, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Eto, ja lepo kažem, mi zakone usvajali, mi zakone primenjivali, mi možemo da kažemo jednaki aršini primenjivani na sve, pa čak i na ljude koji su možda na bilo koji način pripadali ili pripadaju SNS, postoje već slučajevi kao dokazi. Kad god se desi da bude neka organizovana akcija u ovoj zemlji, a mi govorimo o tome u ovoj sali, samo, naravno, zna ko je tu. Mi kažemo – evo, vidite, ima ljudi iz raznih stranaka, ima iz ove, iz one, bude poneko i iz naše, mi uopšte nemamo problem sa tim. Dakle, uvek mi o principima pričamo. Ako ćemo da pričamo o principima i da budemo korektni do samog kraja, ja ne mogu da razumem da neko smatra da je greh zbog toga što čovek ima na očevom imanju kuću, a imao ju je u vreme kad je bio i vaš zamenik, jel tako? (Vojislav Šešelj: Nije imao.) Imao. Isto selo u pitanju, isto mesto u pitanju, ili kaže – greh je što je čovek napravio vikendicu, a napravio je u vreme kad je bio vaš zamenik, jel tako? Pa, kako onda nije bio problem? (Vojislav Šešelj: Nije tačno.) Kako onda nije bio problem? Nije u tome stvar, dakle, rekao sam već, lični odnosi i neka opterećenja iz prethodnih godina, zbog kojih ljudi prosto ne misle dobro jedni drugima, pa onda to često bude tema i ovde. To je jedna stvar. Ali, ako se bavite državom ne možete da budete lični i ne možete nikada nikakvu paralelu da napravite sa slučajevima koji se mere stotinama miliona evra. Najveći problem je u toj priči, naravno, govorim o Draganu Đilasu ponovo. Ja kad kažem bivši režim ja na te i takve mislim. Najveći problem u toj priči je čiji je to novac i na koji način se do njega došlo, ali na šta je mogao drugo mogao da bude upotrebljen ako je reč o narodnom novcu. Vidite, ako je reč o novcu koji potiče sa javnog servisa RTS ja to već vidim kao narodni novac. Ako je reč o novcu koji potiče od trgovine sa „Telekomom“, koji je državno preuzeće, ja to takođe vidim kao narodni novac. Ako je reč o različitim ustanovama, institucijama, što gradske, što republičke, ja to opet takođe vidim kao narodni novac i to je najveći problem u celoj priči. Šta smo sve mogli da uradimo u ovoj zemlji da se meri milionima, desetinama ili čak stotinama miliona evra, da nismo imali pohlepne ljude na čelu ove države, kao što su, taj Đilas, taj Jeremić, ovi koje kakvi koji su još tada finansirali, pa su nastavili i danas. Dakle, to je ono što treba da brine svakoga, to je ono što treba građanin da ima u vidu kad se pita. Mi ćemo opet da imamo izbore za nekoliko meseci od danas, i to ljudi treba da imaju u vidu, uz sve ovo što rade danas, histerični, bučni, kakvi jesu, pa kao nacisti knjige spaljuju, pa mašu vešalima, pa mašu motornim testerama, pa prete ko nije sa nama, taj nek bira hoće li da visi ili će metak u čelu. Sve su to divne i lepo ponude i to građani lepo čuju i razumeju, ali da znaju šta je pozadina svega toga. To je ta bahata, ostrašćena, nezajažljiva potreba da se zgrće, da se bogati i da se opet 100 miliona evra narodnog novca, trpaju u privatne džepove. To su radili ti Đilas, Jeremić i ostali, i to je naša dužnost da narod opominjemo i time da se bavio. Ko koga od nas voli ili ne voli, pa hoće da mu učini nažao time što će da ga pecne u raspravi u Skupštini ili na televiziji. Mnogo je manje važno, čak je trivijalno, u odnosu na to, da li se pravi šteta državi i da li se pravi šteta narodu. Što se SNS tiče, Aleksandar Vučić je rekao mnogo puta, a mi mnogo puta iza tih reči stali, i da znate uvek ćemo, država i narod su svetinje. Ko krade državu, taj ne misli ništa dobro nikome sem sebi.
Hvala, dr Orliću. Prof. dr Vojislav Šešelj, pravo na repliku.
Vi neumesno koristite tu ogromnu argumentaciju. Ja sam prvi izneo za Jeremića podatke kako je pokrao novac iz državne kase putujući širom sveta i trošeći po najskupljim hotelima. Ja sam izneo na televiziji celu knjigu o tome dok ste vi ćutali, dok niste imali pojma. Ne morate mene to da učite. Ja sam onoga razotkrio da je ljotićevac. Ja sam napadao Đilasa zbog mosta. Ali, nemojte moju kritiku kvalifikovati kao moj lični odnos prema nekome, jer kada ja kažem da je korupcionaška afera Vlade Srbije, slučaj Tomislava Nikolića, nije to moj lični odnos. Je li Vlada Srbije donela uredbu da on koristi državnu vilu od 800 kvadrata i nakon što mu je istakao mandat predsednika Republike? Hoće li svaki predsednik Republike po jednu vilu od 800 kvadrata na kraju da uzima? Hajde da se to unese u zakon ili u Ustav. To je uredba Vlade Srbije. Evo, podaci se objavljuju i po štampi o kriminalnim aferama fondacije njegove žene i nema traga ko je davao novac za fondaciju, niti traga gde je sve novac potrošen. Ona sad formira novu fondaciju na koju će prebaciti imovinu iz te stare kako bi likvidirala staru i uništila dokumentaciju stare. Je li Vlada Srbije izmislila funkciju koordinatora, kako mu je ta funkcija, Nacionalnog saveta za koordinaciju odnosa sa Kinom i Rusijom? Jesu li ovde nedavno bili kineski funkcioneri u Beogradu, ruski funkcioneri najvišeg ranga, je li učestvovao Tomislav Nikolić u tome? Ima li on uopšte neku ulogu u tome? Nema nikakvu. Tamo je zaposleno 20, 30 ljudi, primaju lepe plate i to je to. Tako se rasipa novac iz budžeta. Je li to korupcija? Naravno da jeste. Hajde očistite sebe od takvih afera. Očistite sebe i onda ste mirni. Ovako mi se samo nameštate i moram da vas preslišavam na ovaj način, jer to jeste korupcionaška afera, to znaju i ovi u Đorđevićevom Ministarstvu, je li tako ministre? Ti da si nadležan, ti bi preduzeo mere.
Hvala, dr Šešelj. Sada pravo na repliku, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Da, samo da ta Kancelarija za saradnju sa Rusijom i Kinom služi bilo kome od nas, da je to za saradnju sa Rusijom i Kinom za Vladimira Orlića, ili za Srbislava Filipovića, ili za Igora Bečića, pa bih ja razumeo. Ali, kako je to kancelarija koja služi ovoj državi i Vladi Srbije, kako neko može da kaže – ja tvrdim, ne služi ničemu, a nema rezultat i efekat kao dokaz koji će da pokaže da je neki efekat nula. Naprotiv, kakva je nama saradnja sa Rusijom i Kinom danas? Ja bih rekao bolja nego ikada. Naravno, najzaslužniji jeste, za to što je to tako, Aleksandar Vučić i naravno ima tu svoju ulogu i Vlada, resorna ministarstva, ali i tela poput te kancelarije. Učestvuje se zajednički i ako imate rezultat koji je bolji nego ikada, teško ćete reći da ne služi to ničemu. Dakle, da je tu rezultat nula moglo bi da se kaže sve što ste vi osnivali i tome posvetili, džabe ste ulagali. Ali, ovako, vrlo je teško reći čemu to služi. Druga stvar, što se tiče priče o različitim fondacijama. Ja sam očekivao da ova rasprava krene u smeru finansiranja određenih fondacija za koje se tvrdi da su izdašno finansirane, onako humanistički, finansirane od strane Dragana Đilasa videli ste to možda prethodnih dana, na temu toga da li neko kamati ili ne kamati DS. Meni je to bilo simpatično kada sam pročitao, pa sam prvo pomislio da se na taj slučaj upućuje. Dakle, čovek koji je svoju stranku, bivšu stranku, kupio, sebi u džep stavio, 11 miliona zaradio u jednom potezu, time što je uzeo dug od 49 miliona, platio ga 38, a onda tu svoju bivšu stranku opteretio sa svih 49 i 11 stavio sebi u džep. Onda im na to još stavio zelenašku kamatu kako sada cvile ti iz DS. E, taj kaže – ja to velikodušno što uberem kamatice neke male, ja njima vratim kroz njihovu fondaciju, pa se ispostavilo da para nema. Bilo mi je, da vam kažem iskreno, smešno da to čitam kako se tamo još međusobno glođu i svađaju gde su nestale pare. Kažu, neke stotine hiljada evra su u pitanju, pa mi je palo na pamet da se možda na to upućuje. Ali to je zaista simbolično smešan novac, kad govorim o redovima, veličini, pravim problemima, simboličan novac u odnosu na štetu koju su ti ljudi pravili. Mi smo, nije niko drugi, govorili o tome kako Jeremić troši i po belom svetu ali i kako troši, izgleda, i ovih dana ovde, recimo, u onoj kampanji 2017. godine u milionima evra. Milionima evra se merio onaj novac koji je on utrošio tada. Počeo je kampanju sa, kako je on pričao, imam 17% rejtinga, a završio sa dva puta manje nego Beli Preletačević. Zbog čega? Zato što smo mi narodu istinu govorili. Silni milioni i ovde stižu koje-kuda iz belog sveta, sa čudnih destinacija, stižu iz Katarske ambasade u Nemačkoj, stižu iz Katarske ambasade u SAD. Mora da se utvrdi šta se to čoveku plaća, koja vrsta usluga, pa onda bude šta, Patrik Ho zaglavi zatvor. Mi smo, niko drugi, govorili o Draganu Đilasu i ovim slučajevima o kojima govorim i ja sada. Dakle, ako pričamo o tome ko hoće narodu istinu da govori, ko se ne straši da govori istinu i da je potkrepi podacima, to je uvek bila SNS. Kad kažete Aleksandar Vučić na neke stvari upućivao, tu ste u pravu i oko toga se slažemo, zna se i ko je uvek bio najhrabriji, ali i ko je uvek bez ikakvih kalkulacija išao na to da se zaštiti i država i narod.
Hvala.
Poslednja rečenica. Kada o tim stvarima govorimo mi hoćemo da budemo do kraja precizni, nije bitno ni kako se ko zove, ni koliko ko ima, bitno je da li je to na račun i na teret građana ove države i same države, pošto je reč o tajkunima koji su sve to uzeli dok su se bavili politikom i od bavljenja politikom, ali više to tako ne može.
Hvala dr. Orliću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Ko je najhrabriji među živim Srbima to srpski narod zna dobro. Pa, ne glasa za njega? Ne glasa uvek za najhrabrijeg, nego onaj koji mu da najlepša obećanja – za njega glasa. U najhrabrijeg se uzda samo u kritičnim momentima, a na izborima glasa onome ko daje najprijemčivija obećanja i ko ima propagandna sredstva u rukama. Orliću, znaš da ja nisam vesla sisao, da ja imam neko znanje valjda za sve ove godine koje sam stekao i dobro utvrdio. Imamo mi slučaj Tomislava Nikolića koji je 2007. ili 2008. dobio milion evra za predizbornu kampanju od Stanka Subotića, pa je taj novac stavio u džep, a stranku zadužio ogromnim kreditom deviznim sa 19% godišnje kamate. To zna Martinović vrlo dobro. (Aleksandar Martinović: Što ste ga kandidovali?) Pazi, kad sam ja saznao da se on zadužio bilo je kasno. Retko ste vi meni dolazili Martinoviću da bih ja imao baš sve brze informacije. (Aleksandar Martinović: Što ste ga kandidovali za predsednika?) Saznao sam nakon što je to uradio. Nije tačno, nije istina. To pitaj Vučića je li istina ili nije, nemoj napamet da govoriš. Drugo, znate jednu stvar, evo da budem iskren, ja kad najviše hoću da naljutim Vučića, ja kažem da je on politički sin Tome Nikolića i to je Toma Nikolić izjavljivao, najviše ga tad naljutim, ali ne reaguje javno. A vi ste ga sad još više naljutili, zapravo Orlić, kad je izjavio da se Aleksandar Vučić uvek konsultuje sa Tomom Nikolićem kad učvršćuje veze sa Rusijom i Kinom. Kad me u tom trenutku nije strefio infarkt, živeću bar 100 godina, toliko je to duhovito bilo. Kako ćeš ti to objasniti kad prvi put vidiš Vučića, to je sad drugo pitanje. Kaži da sam ja kriv, da si se zaleteo mojom krivicom. Da, zaleteo si se mojom krivicom. Šta je on tu mogao da doprinese? Ništa. Mi znamo šta je on bio u Srpskoj radikalnoj stranci svojevremeno, samo zamenik predsednika sad ono što je znao dobro standardnu političku retoriku stranke da iznosi u javnost i ništa više, čim je počeo samostalno da razmišlja, sve je uprskao i vi ste morali vrlo brzo da ga se otarasite, jer je izjava izjavu sustizala, narod vam se smejao. Morali ste da ga se otarasite, jel istina? Jeste. E, sad, kao vid neke socijalne pomoći, nekog vašeg humanizma, vi mu date vilu od 800 kvadrata na neograničeno uživanje. Ne treba mu tamo da ostane dalje od smrti. Niste ograničili do kada će on tamo biti. Drugo, što se tiče funkcije, lepo pare kaplju iz Vlade svakog meseca, iz budžeta, sve je sigurno, zapošljava po svojoj volji koga hoće, niko mu se u to ne meša. To je to, to je vid korupcije. Hajde, naučite nešto, naučite nešto od boljeg pravnika od sebe, to je vid korupcije.
Hvala, dr Šešelj. Pravo na repliku Vladimir Orlić. Imamo puno ljudi koji hoće da se uključe u debatu i profesor Stojmirović, imamo puno prijavljenih. Izvolite.
Ovu ću da shvatim, gospodine predsedavajući kao sugestiju meni da pustim druge da kažu još nešto. Nije problem, slobodno nek se uključi ko god želi. Mogu samo da konstatujem pošto je to sve ovako kako smo čuli, ljudi koje ste pominjali nisu na tom nivou političke misli i sposobnosti kao vi, onda izgleda da ste vi postali predsednik Republike Srbije, a ne niko od njih. Da li je tako bilo? Ili nije baš tako bilo? Onda razmislite kako je bilo i zašto. Što se tiče zaduženja stranke, finansije SNS, mi to uvek potpuno mirno, čiste su kao apoteka. Nikakvih tu malverzacija nije bilo nikada, niti ih ima danas, niti će biti ikada. Pobrkali smo neke stvari izgleda, druga je stranka završila u teškim dugovima zato što se malverzacijama bavila, a ja sam o njoj govorio malo pre. (Vojislav Šešelj: Koja stranka?) Demokratska stranka, znate koliko su se opteretili dugovima jer su bili ubeđeni biće na vlasti doveka i oni će to opet da zatvore tamo nekim papirima, biće pojeo vuk magarca, pa se ispostavilo da nije baš tako, pa se ispostavilo da su u silnim milionima ostali da grcaju, stavili pod razno razne hipoteke i kola i stanove, sve ono što su nakupili dok su bili na vlasti. Pa, bih na kraju, da se vratim na ono što sam već rekao, došao njihov bivši lider Đilas Dragan koji ih je uvalio u tu situaciju, zaradio na njihovom dugu, odnosno na otkupu istoga, nekoliko miliona i dan danas ih davi zelenaškim kamatama kako sami kažu. To je kod njih bilo, nije kod nas nikada. Nešto što je mnogo važnije, zbog čega je počela ova rasprava pre dva ili tri minuta, rekli ste, ljudi glasaju za onoga ko najbolje obećava, ne za najsposbnijeg, ne za najhrabrijeg, ne za onoga ko govori istinu, nego za onoga ko najbolje obećava. Pa, živ vam je dokaz, Aleksandar Vučić i SNS da to nije tako. Dakle, može neko u datom momentu da dođe do velike popularnosti, dešavalo se to u ovoj zemlji, ali da mu ta popularnost traje bez da pokaže rezultat, nikad se nije dešavalo. Danas popularnost Aleksandra Vučića i SNS godinama se meri, a znate zašto? Zato što ima rezultata, zato što se pokazuje da svaka reč je istina. Zato što se pokazuje kad se kaže ljudi uradićemo to zajednički tako i tako, to se po pravilu i realizuje. U ovoj je sali Aleksandar Vučić govorio 2014. godine, biće veće plate kada završimo fiskalnu konsolidaciju, biće veće penzije. Bivši režim se smejao. Polazili od sebe, ma kakvi to su samo priče da bi se u datom momentu dobio neki glas. A on im govori – ne, sve ćemo da radimo suprotno, radićemo i ono što oduzima glasove, ali ćemo da radimo zato što je pametno, zato što je za državu lekovito. I, da znate, znamo šta radimo, biće na kraju i bolje nego što je bilo ikada, i biće plate 500 evra. Ustao je ovde jedan od bivših lidera žutog preduzeća i rekao – neće nikad i toliko sam ubeđen da neće nikad da ćemo mi svi, evo sad ti kažem, da glasamo za vas ako ikada plate u Srbiji budu 500 evra. Novembara mesec 2019. godine, evo nas na dan današnji, pogledajte statistiku za novembar mesec kad dođe negde tamo tokom decembra. Da li će da bude 500 evra? Evo, mi vam kažemo biće. Da li je to dokaz da se nikad ovaj narod nije lagao, da kad god je rekao Aleksandar Vučić, biće autoputa, autoputa je bilo. Kad je rekao dovešćemo investitore, investitora je bilo. Kad je rekao biće fabrike u onim delovima Srbije koje je i bog zaboravio, uvek ih je po pravilu bilo. Tome narod veruje i tome narod kaže – svaka čast pokazali ste da znate šta radite i hoćemo da zajedno sa vama tu politiku koja se pokazala kao uspešna sledimo i dalje. Aleksandru Vučiću verujemo i njemu je, to je odgovor na ono pitanje, 55% glasova išlo u prvom krugu. Da li se to desilo još nekome ovde, koliko god mislio da je od drugog bolji. Pa, nije nikome. Znate šta, neće nikom drugom.
Hvala, doktore Orliću. Reč ima Prof. dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Znate, vi ste još uvek na vrhuncu popularnosti, to je tačno, ja to ne sporim, ali malo vam je ta popularnost sada uzdrmana, upravo zbog ovakvih slučajeva, na koje vi sami nećete blagovremeno da reagujete i da takve ljude odstranite iz vaših redova i precesuirate. Pazite, vodite računa, ničije nije do zore dogorela. Trošite malo, pomalo i Vučićev autoritet. To se pokazuje u javnosti. Što se tiče odnosa između njega i mene, na političkoj pozornici, ja sam svestan da je on sada jači, neuporedivo jači, ja to nikada nisam ni sporio. Jednom sam napravio grešku što sam poverovao njegovom obećanju da se neće kandidovati za predsednika Republike, pa sam udario po Tomi Nikoliću iz sve snage, razbio ga potpuno i onda se Vučić kandidovao. Još jednu stvar, da sam ja znao da će predsednik Putin da ga podrži, dva, tri dana pred izbore, ne bih ja podneo kandidaturu ni mrtav. Dakle, to su bila ta dva faktora zašto sam uopšte istrčao na teren. Ja u principu ne istrčavam na teren ako nemam neke šanse i da pobedim. To je to. Ali, ničija nije do zore dogorela. Drugo, iz Vučićeve duše je izbilo ono u Novom Sadu, mi srpski radikali, kako reče. Mnogi od vas to nosite u svojoj duši. Treće, od mog povratka iz Haga, Vučićevi javni nastupi i politička orijentacija su se postepeno menjali. Nije to onaj Vučić koga sam zatekao da vodi kampanju da se Amerikancima budzašto proda smederevska Železara. Ovo je Vučić koji je opet u priličnoj meri srpski patriota, sve više. Jel tako? Ne može se više od dva mandata provesti na toj funkciji. Ja sam u odličnoj fizičkoj kondiciji do stote godine teram. Za mene je Mićunović malo dete koliko ću ja da teram u politici. Što se tiče Đilasa, svo vreme Orliću iznosiš teze kao da ja branim Đilasa. Pa, ja sam potezao pištolj na Đilas 1992. godine, kada je doveo rulju pred Narodnu skupštinu da me linčuje. Imaju sve televizije taj snimak kako ja dižem pištolj i Đilas prvi beži koliko ga noge nose i rulja za njim, naravno. (Aleksandar Martinović: Nisi dobro nanišanio.) Nisam ja hteo ni da pucam, hteo sam malo da ih poplaši. Rulja odmah ustukne. Nisam ja, čak ni držao prst na obaraču, to se vidi na snimku nego niko nije primetio, toliko su se uplašili. Eto, to je to. Nemoj meni Đilasa ovde. Ja sa Đilasom nikada nisam hteo nikakvu saradnju. (Aleksandar Martinović: A sa Milovanom?) Ne, nego sa ovim vašim Draganom Đilasom što ste mu dali da bude, jel predsednik Košarkaškog saveza, gde je bio? Tada vam je bio dobar. S Milovanom Đilasom sam se solidarisao dok je bio politički progonjen. (Aleksandar Martinović: A što je pobio 5.000 Srba u Crnoj Gori?) Čekaj, polako. Mnogi su komunisti ubijali, a on je jedan od retkih pokajnika. Ali, čim je mogao slobodno da javno nastupa i objavljuje, pa se još priklonio antisrpskoj koaliciji, ja sam ga opet napadao 1990. i 1991. godine, pa do smrti ja sam ga napadao. To bi trebao da znaš Martinoviću. (Aleksandar Martinović: Znam, zato te i pitam.)
Hvala, doktore Šešelj. Sada smo došli do Milovana Đilasa. (Vojislav Šešelj: Nisu oni u srodstvu. Ispitivao sam i to.) Reč ima doktor Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Šta da kažem. Trebalo je da se očekuje da samo može da podrži Vladimir Putin Aleksandra Vučića. To je valjda svako u ovoj zemlji očekivao, jer se zna da Srbija zahvaljujući Aleksandru Vučiću ima tu vrstu odnosa i taj nivo odnosa sa Ruskom Federacijom koju ima danas. Ja sam to iskreno mogao samo da očekujem, očekivao jesam, verujem da su i svi ostali. I, ne samo kada je reč o Vladimiru Putinu. Drugi naši prijatelji iz sveta, da pogledate, zar nije bilo jasno šta oni vide kao najbolje rešenje za Srbiju. Potpuno je jasno da mi tu vrstu najboljih mogućih odnosa, kakve imamo danas sa svima, i na Zapadu i na Istoku, imamo zbog toga što je Aleksandar Vučić od Srbije napravio ozbiljnu državu, državu koja zna šta hoće, koja štiti svoje interes, koja se tako postavlja kao partner svima. Ne priča jedne priče jednima, druge drugima, ona zna šta je njen interes i taj interes jasno saopštava celom svetu, za njega se bori i na njemu radi. Zbog toga nas i poštuju, između ostalog i Vladimir Putin nas poštuje. Mislim da je to iznenadilo samo Vuka Jeremića, ne znam da li je iznenadilo još nekoga u ovoj zemlji. Što se tiče ovih drugih stvari da li smo mi dovoljno rodoljubi juče, danas, mi se, nas dvojica trenutno, oko toga uopšte ne sporimo. Mi se slažemo da je Aleksandar Vučić iskreni patriota, samo, kad već pričamo o tome, vidite onda, ima u tim vašim klupama onih koji često govore da je izdaja ono što radi Aleksandar Vučić. Popričajte na tu temu. Ja mislim da ti ljudi teško greše, a vidim da se i vi sa tim slažete, i čiji je i kakav je Dragan Đilas. Igrom slučaja baš ti isti što sebi dozvoljava taj luksuz da takvu optužbu izgovore na teret Aleksandra Vučića ili SNS, a vidim da se sa tim ne slažete i drago mi je što se ne slažete. E, pa ti su uspostavljali saradnju sa tim istim Đilasom onda kada su mogli nešto da organizuju na nekom nivou. Mislim da je to bio gradski nivo u gradu Beogradu. To su stvari sa kojima treba vi da se pozabavite ako ste u ovim rečima iskreni, da bi ja ostavio malo vremena, predsedavajući me je zamolio, za druge da govore ovde. Nije uopšte pitanje hoće li do zore goreti bilo kome od nas lično. Nije nama želja da mi budemo u poziciji parlamentarne većine ili koji organizuju bilo šta u ovoj zemlji doveka. Nama je želja da nam Srbija bude bolja. Nama je želja da za svoju kuću uradimo nešto. Jedini cilj, jedini motiv koji vidimo u bavljenju javnim poslom, kao što je ovaj politički, to je da svojoj zemlji služimo. To znači biti član SNS, to znači javno zastupati politiku SNS, to znači slediti tu politiku koju je ustanovio Aleksandar Vučić. Srbija da se voli iznad svega i svojoj zemlji i svom narodu da se služi. Ja mislim da vam jači motiv od toga ne treba ni kada o nama sudite, ni kad zaključujete šta nas pokreće, Srbija i ništa drugo!
Hvala, doktore Orliću. Reč ima profesor dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Čitav niz tema, vašom krivicom, doduše, ali ja moram dati odgovor, bar na ove osnovne. Kad sam postao predsednik opštine 1996. godine, u Zemunu, mi srpski radikali smo imali apsolutnu većinu, bez prethodne, ali kad smo formirali upravne odbore javnih preduzeća i druge neke opštinske organe, mi smo proporcionalno pozvali pripadnike svih drugih partija da uzmu učešća. Iz svih partija su bili predstavnici, čak i Građanskom savezu smo prvi mi dali kancelariju, do tada je nikada nisu imali. Naš je princip i danas ovo o čemu govorite. To se desilo dok sam ja još bio Hagu, ali sa mojom saglasnošću, kada nam je bilo ponuđeno da učestvujemo upravnim odborima na nivou grada, ja sam rekao - prihvatite. Prvo, naši kadrovi će tu dosta da nauče. Drugo, kontrolisaćemo šta radi vlast. Danas smo u raznim mestima u Srbiji u koaliciji sa vama, sa demokratama na Starom gradu, pa su Bastaća izbacili iz stranke zbog toga što je sa nama ušao u koaliciju, jer su imali striktan nalog da ne smeju sa radikalima, to postoji još od Tadića. Pa, sa Šabićem imamo na Novom Beogradu, pa sa još raznim strankama u nekim delovima Srbije. Na lokalnom nivou, a polazimo od toga kakav je ko čovek, naravno, ja se ne solidarišem sa Bastaćem, u njegovim političkim nastupima koji su van brige za opštinu Stari grad, a na opštini Stari grad dobro funkcionišemo, u Užicu isto dobro funkcionišem, tamo smo sa socijalistima i sa naprednjacima, nama je cilj da naši sposobni ljudi uđu na lokalni nivo vlasti gde god je to moguće da je moguća uspešna saradnja. Vodimo strogo računa da neko ne uđe u kriminal. Vi, koji ste bili među radikalima, pogotovo oni koji su bili ministri, znate kakva je bila disciplina među našim ministrima. Rada Trajković je smenjena sa svih funkcija i otišla iz stranke zato što sam je sprečio da svog brata unapredi i zvanja sudije Opštinskog suda u sudiju Okružnog suda u Nišu, to je bio razlog. Onaj Blažić iz Kikinde, njega smo nagrdili na predsedničkom kolegijumu zato što je njegovo ministarstvo sponzorisalo neki seoski fudbalski klub tako što im je kupilo dresove. Takva je kontrola bila. Jedino što sam u policijskom dosijeu posle našao i neku malverzaciju Jorgovanke Tabaković, što je nisam otkrio u Vladi. Svi radikalski ministri su, dakle, bili besprekorni. Kad je ta Vlada propala, posle tri godine, mi smo svi izašli, dosmanlije su nebo i zemljo prečešljali i nisu mogli da nađu nikakav kriminal, nikakvu korupciju. Nikada i nigde. E, to je taj uzor na koji se mi pozivamo i smatramo da s tog aspekta moramo da kritikujemo i vašu Vladu. Jer, u vašoj sadašnjoj Vladi nisu sve takvi ljudi. Ali, ne generalizujem. Ne kažem da su svi lopovi. Što se tiče Vučića i optužbi za izdaju, te su optužbe bile zato što je izdao stranku u određenom momentu. Mi smo napadali oba paketa briselskih sporazuma, tražili da ih poništi Ustavni sud, znate kakva je bila odluka Ustavnog suda, da to nisu pravni nego politički akti, ali donose pravne posledice. A što se tiče ovih njegovih sadašnjih poteza na odbrani suvereniteta Srbije, teritorijalnog integriteta, za ovih četiri-pet godina ga sa naše strane glava nije zabolela. Jel to istina?
Jeste. Hvala.
Da vas volimo, ne volimo vas, ali…
Pravo na repliku ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Nije ni važno da li se volimo. Pretpostavljam da se ne volimo, ali to je najmanje bitno u celoj priči. Koliko mi je drago što sam čuo da se vodi računa o tome da jeste, apsolutno jeste u interesu države i naroda ono što Aleksandar Vučić radi, toliko mi, moram da priznam, nije drago ovo malo pre što sam čuo na temu sklapanja koalicije na različitim nivoima, kad je ovde rečeno - opredeljenje je na osnovu toga da li je neko dobar čovek, odnosno kakav je čovek. Po tome ispade onda da je taj Bastać dobar čovek, čim se sa njim sarađuje. A ja zaista ne mogu to da razumem. Ja ne mogu da razumem šta ima dobro i korisno za građane Starog grada, Beograda ili bilo koga u ovoj zemlji, šta je dobro i korisno kada se uništavaju gradilišta po gradu Beogradu? Šta je dobro i korisno kada se preko 100 miliona duga napravi na nivou jednog sportskog centra? Kome je to korisno? Ili da se politički, na mufte, sarađuje sa onim ostacima žutog preduzeća koji sada iz Šapca šalju svoje televizije da u prostorijama opštine Stari grad postavljaju svoj televizijski studio, da taj Dragan Đilas može tamo lepo po ceo dan da sedi na divanu i govori o Aleksandru Vučiću da je izdajnik, da je lopov, da je ne znam šta. Kome je to korisno? Starom gradu nije, Beogradu nije, nikom trećem nije. Dakle, da se sarađuje politički i na lokalnom nivou i sa ljudima sa kojima ne se slažete na nacionalnom, to je potpuno jasno. To je azbuka političkih odnosa i potpuno mi je logično da svako hoće da sarađuje sa predstavnicima SNS, u beogradskoj opštini, u Užicu, na bilo kom petom mestu. Ali ovo, što ne razumem, sad sam vam objasnio - ja to zaista ne razumem. Ispade dobar čovek i taj Bastać i taj Đilas kad je vaše predstavnike uključivao u svoje upravne i nadzorne odbore. Pa, nije bio dobar čovek ni onda, ni danas. Vi kažete - kontrolisali smo. Šta smo kontrolisali? Vi šta ste kontrolisali? Da se kontrolisalo bilo šta, ne bismo nas dvojica danas pričali o tome da je čovek zarađivao od toga što je radio sa Studijom B, a vi imali svog predstavnika tamo u nadzornom ili upravnom odboru Studija B. Nije to moglo da se kontroliše tako. Jel to sprečilo Đilasa da se obogati? Pa, nije. Ni na tom mestu, ni na bilo kom petom. Da je to bilo moguće, da je to bilo realno, ne bismo mi danas pričali na temu, i slagali se oko toga, da su stotine miliona slupane u most, da su stotine miliona završile na računima privatnih firmi. Dakle, nije to tako. Nije to opredeljenje. Neke druge stvari, nažalost, mnogo prizemnije od nekih visokih odnosa kvaliteta prema čoveku tu su presudile. Samo treba biti do kraja pošten i reći kako stvari stoje, ako se slažemo, a ja verujem da se slažemo da lopovi ne smeju da vladaju ni na nivou opštine, ni na nivou grada, a kamoli na nivou države. Onda imamo jasan odnos i prema Đilasu i prema Bastaću i ovima ostalima koji su svi čelnici Staroga grada, koji su imitirali nacističke lomače ovde pre 15 dana. Snimljeni su, prepoznati, imate njihove fotografije u štampi. Knjige su palili, ljude su pokušavali da linčuju. To je sve, samo ne dobro. Kada mi kažemo da Srbiji ne misle dobro, ne žele dobro, Đilas, Bastać i ostali, mi to govorimo zbog ovakvih stvari. Tu nema kalkulisanja. Tu se strana bira. Ili si na strani Srbije, ili si na strani tih ljudi koji vode računa o svom ćefu, svom džepu i ni o čemu drugom, jer im nikad ništa u ovoj zemlji sveto bilo nije.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku, prof. dr Vojislav Šešelj. Ja se trudim da imate jednako vremena u replikama i mislim da sam tu vrlo korektan i precizan. Izvolite.
Ako Maja postane ministar, ja ću predložiti da ti budeš predsednik Narodne skupštine. Što se Bastaća tiče, ja već rekoh. Godine 2016. su bili izbori. On je isključen iz Demokratske stranke zato što je sa nama ušao u koaliciju. (Vladimir Orlić: Šta je on sada?) Jel mi učestvujemo u njegovim aktivnostima van opštine Stari grad? (Vladimir Orlić: Vlast mu držite na Starom gradu.) Ako ima kriminala u opštini Stari grad, zašto ne pošaljete inspektore da to ustanove? Ustanovite to. Ja na reč nikome ne verujem, pogotovo ne političarima i novinarima. Drugo, vi nama zamerate što smo sa Bastaćem u koaliciji, a vi ste u koaliciji u Novom Sadu, slušaj Martinoviću, pusti ga da sluša, vidiš da mu se zanebesalo već, vi ste u Novom Sadu u koaliciji sa Nenadom Čankom. (Aleksandar Martinović: Da li mogu ja malo da se umešam?) Ne možeš ti, ja sa njim polemišem, ne sa tobom, tebi sam se usput obratio. Sa Nenadom Čankom, ej, sinonimom zla u Srbiji, po ideologiji koju zastupa, po političkom programu. Vi ste u koaliciji sa Čedomirom Jovanovićem, još ste mu oprostili šest miliona evra dugova na ime neke pšenice koju je uzeo iz državnih rezervi. (Aleksandar Martinović: Gde smo u koaliciji?) U koaliciji ste po tome što ste mu oprostili krivično gonjenje i on vam ovde služi kao dokaz da jednu opozicionu stranku u Skupštini imate više. (Aleksandar Martinović: Gde je on sada?) Šta ja znam gde je, nisam mu ja dadilja. (Aleksandar Martinović: Pa, kažeš da je u Skupštini.) Onda ste u koaliciji opštine sa Sulejmanom Ugljaninom, a onda ste u koaliciji sa simbolom svih zala, sa Vukom Draškovićem i veštački održavate u životu njegovu stranka koja je najviše zla Srbiji nanela. On ima još dva poslanika u Narodnoj skupštini, da li je tako, zahvaljujući vama. Davno bi se ugasio da nije bilo vas. Đinđić ga nije hteo ni 2000. godine. Ja sam pričao u više navrata kada smo imali tu večeru u Jagodini, nakon našeg televizijskog duela i zamalo Vučić nije izmlatio Đinđića, pa se jedva nekako smirio, kada je Đinđić pričao da je Vuk izmislio atentat u Budvi i da je Vuk Drašković kofa govana. Tako je rekao tim rečima. Aleksandar Vučić mi je svedok i Dragan Marković Palma i Čeda Jovanović koji je bio prisutan. Vi ste Vuka Draškovića sve ove godine održavali u političkom životu. Upropastio nas je u Hagu pred Međunarodnim sudom pravde. Za glavnog zastupnika postavio je Radeta Stojanovića, koji je opet izdajnik takođe i koji uopšte nije insistirao da je Haški tribunal nelegalan, a Međunarodni sud pravde se pozivao isključivo na jednu presudu Haškog tribunala kao dokaz da se desio genocid u Srebrenici. Umesto da kaže da je taj sud formiran protivno Povelji UN, on je ćutao. On je hteo da sav teret padne na Republiku Srpsku, jer je od Vuka Draškovića dobio direktivu – možeš da braniš Srbiju, ali gledaj da upropastiš Republiku Srpsku.
Hvala, dr Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Stvarno ćete teško da nađete zamerku u odnosu Srbije prema Republici Srpskoj danas. (Vojislav Šešelj: Ko je izneo zamerku, hajde?) Da li je pomenuta Republika Srpska u kontekstu nečega lošeg što može da se veže za nas? Da li je pomenut Haški sud? Hajde, nađite zamerku u odnosu. Nećete naći. (Vojislav Šešelj: Zamerka je protiv Vuka Draškovića.) Znamo da nećete naći, ni prema Međunarodnom sudu pravde nećete naći. Svi ti koji su te stvari radili, koje biste vi da kritikujete, kritikujte slobodno, nalaze se sad na toj drugoj strani. Eno su uz skute Dragana Đilasu. Znači, počinjemo priču oko toga, vi kažete – sarađujemo sa nekim na osnovu toga što je dobar čovek. Ne mogu da se ne zaprepastim i kažem – pa, zar ljudi to znači da je za vas Bastać dobar čovek? Da li je moguće da za vas to znači da je Đilas dobar čovek? U to ne mogu da verujem. Sad hoćemo to da branimo time što ćemo da pričamo – SNS ima koalicije. Ima, a znate u čemu je razlika, i to se raspitajte, raspravljali smo već sa ovima što su Vučića optuživali za izdaje i svakakve druge stvari govorili na njegov račun, a vidim da se ne slažete i dobro je što se ne slažete? Njima smo već objasnili. Razlika je jako velika. Ko hoće da podrži politiku koju mi kandidujemo, onda će da prati tu politiku. Politiku koju zacrta Aleksandar Vučić sprovodi SNS. Može da se pridruži, da je podrži ko god želi, sve je u redu. Ali, ne podržava Bastać vašu politiku, ne podržava Đilas vašu politiku u gradu Beogradu, onomad. Nego, vi ste se našli u ulozi onih koji su sledili njihova nedela, moram da kažem. Da li je činjenica ili nije preko 100 miliona dinara štete za SC „Milan Gale Muškatirović“ od strane tog Bastaća danas? Šta tu podržavate? Jel to vaša vrednost? Nije, nego je njegova, a vi je podržavate time što ga držite na vlasti. Izbacila ga DS, pa šta? Ko ga drži na vlasti dan danas, sa tom strankom ili bez te stranke? Ko ga drži na vlasti danas kada je on postao desna ruka Dragana Đilasa za grad Beograd, tog Đilasa, takvog Đilas, taj i takav Bastać? On mu je poverenik za grad Beograd. Ko ga na vlasti drži? Jel vrednost to što sa propagande televizije Šabac i iz zgrade opštine Stari Grad danas zlo i otrov po Srbiji seje? Ko mu to omogućava? Onaj ko ga drži na vlasti. Milione je samo na primeru geronto-domaćica pojeo mrak. Jel to vrednost koja se služi, jel to vrednost koja se podržava? Što je podržavate? Koliko je, beše, desetina miliona dinara otišlo na privatne batinaše koje je finansirao i finansira taj i takav Bastać, desna ruka tog i takvog Đilasa, iz opštinskog budžeta? Ko mu to omogućava? Onaj ko ga drži na vlasti? Jesu li to vrednosti, jesu li to primeri dobrih, kvalitetnih ljudi sa kojima vredi sarađivati? Srpsku naprednu stranku i Aleksandra Vučića može da podrži svako ko želi da sledi politiku odbrane Srbije, borbe za Srbiju i rada za Srbiju. Ko je i kakve vrednosti podržava onaj ko podržava jednog Bastaća, održava ga na vlasti? Pa šta? Da ima odakle, iz kog budžeta da finansira svoja ludovanja kada napada ljude, maltretira radnike, ruši ograde, dečije igračke nabija na kolac kao da je u nekom, Bože me sačuvaj, ritualu, pa onda da pokaže da može da imitira 1933. godinu i Minhen, spaljuje knjige. Tu ni jedne jedine vrednost nema. Tu su razlike velike kao nebo i zemlja. Ako hoćemo da pričamo o ovim stvarima, možemo, a razmislite dobro kome se ta tema isplati. Nešto sam siguran da se vama ne isplati baš najviše.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku, dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
To što je Bastać 2016. godine prkosio rukovodstvu DS koja mu je pretila isključenje, to je za nas bio hrabar čin i mi ga cenimo zbog toga. Nama vlast ni jednog trenutka nije zaškripala. Vi ste ovde izneli čitav niz optužbi. Gde su vam dokazi? Što ne pošaljete budžetsku inspekciju da ona ustanovi tamo da li je to tačno ili nije, kako su pare trošene i zašta su trošene? To radi budžetska inspekcija, to ne radim ja niti to neko može od naših članova opštinskog veća ili nekog drugog organa. Pošaljite budžetsku inspekciju i preduzimajte mere, jer vi ste vlast. Vi ne možete da se izgovarate da negde postoji kriminal, korupcija, krađa, pronevera, a ništa ne preduzimate povodom toga. To možemo mi opozicionari, jer mi nemamo ministarstva sile u svojim rukama, a vi imate vojsku i policiju, Žandarmeriju i carinike i poštari. Jesu li poštari naoružani? Nisu još. (Vladimir Orlić: Vi ste vlast, niste opozicija.) Mi smo samo vlast na lokalnom nivou, mi smo opozicija u državi, ali nismo opozicija državi. Ako vi imate dokaze o proneverama dajte, iznesite ih. Dajte budžetsku inspekciju, ali Vuk Drašković nikada nije prihvatio vašu politiku. On je samo prihvatio da ostane u životu kao parlamentarna stranka sa dva-tri poslanika. Sada mu se i to smanjilo. Imao je tri, pa sada dva, a on i danas objavljuje tekstove u „Danas“, gde napada sve one koje brane Kosovo u granicama Srbije, gde napada sve one koji su za prijateljstvo sa Rusijom, gde se suprotstavlja svim srpskim nacionalnim interesima, napada Republiku Srpsku. To on radi i dalje. Nikada se on nigde nije pojavio da podrži vašu politiku, osim što je izjavi, eto, podržava to što je Vučić za članstvo u EU, pa je kao to bio njegov razlog da uđe u koaliciju. Na svim tačkama vaše politike, on vam se javno suprotstavlja i kada sam to pitanje direktno ovde Vučiću postavio, on je rekao da ima neki razlog, na neki način da se oduži, jer jednom nije bio baš prema Vuku Draškoviću možda korektan ili neki izraz je upotrebio. Ne može to tako. Prema tome, možete vi nama zameriti što smo bili sa raznima u koaliciji, ali vi ste bili i još uvek ste sa mnogo gorima. Ne može se Bastać porediti nikako sa Vukom Draškovićem, ma koliko je tamo znakova oblepio, blata istovario pred Skupštinom itd. Vuk Drašković nas je oblatio pred celim svetom. Ja se sećam koliko je on brigada rasturio svojom subverzivnom delatnošću 1990. i 1991. godine. Mi smo išli da sastavljamo te tek raspuštene brigade koje su trebale da idu da štite srpsku zemlju i srpski narod. Ja sam u Hagu ležao zbog zločina Vuka Draškovića. Meni je u optužnici stajalo sve ono što je njegova garda radila na području Boračkog jezera – ubijanje civila, žena, dece i čak držanje mladih muslimanki u seksualnom ropstvu dve-tri godine. Eto, ja sam zbog toga u Hagu visio.
Hvala, dr Šešelj. (Borisav Kovačević: Poslovnik.) Gospodine Kovačeviću, povreda Poslovnika? Izvolite.
Evo, sada će 12 časova i 30 minuta. (Vojislav Šešelj: Koliko je sad? Ne valja ti sat, Kovačeviću.) Sad će 12 časova i 30 minuta za dva-tri minuta. (Vojislav Šešelj: Ne valja ti sat.) To vi mislite tako. Ako se ne varam, pitanja smo završili negde oko 15 minuta do 11. Gospodine predsedavajući, vama se obraćam. Na dnevnom redu je Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda, u pojedinostima. Nadam se da vam je jasno i vama i svima ostalima šta hoću da kažem.
Hvala, gospodine Kovačeviću. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Imamo jednu demokratsku otvorenu debatu. Tome služi parlament.
O čemu?
Ja sam tu samo da to podržim. (Borisav Kovačević: Nije u redu da podržite debatu van dnevnog reda.) Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Borisav Kovačević: Da.) Želite. Hvala. Ja jedino što mogu da uradim kao predsedavajući je da podržim ovakvu vrstu debata, zato smo ovde. Spreman sam da radim do večeras, dokle god treba. Pravo na repliku ima dr Orlić.
Sve je u redu gospodine predsedavajući, ako mene pitate. Vidite ovo. Ovo vam je primer koji pokazuje koliko ste zapravo nedosledni. (Vojislav Šešelj: Šta?) Koliko ste nedosledni u priči i odnosu. Kažete, kada se ukaže na nešto loše što radi taj Bastać kog držite na vlasti na Starom Gradu, nema dokaza zato što nije presuđeno i ne možete vi da se odredite prema tome zato što presude nema. Sa druge strane, koliko puta na svakoj sednici mi slušamo od vas optužbe na račun ljudi iz Vlade i pozive da vam na reč verujemo. Nema presude, nikakve. Naravno, mi smatramo, ljudi nisu krivi za to što vi tvrdite, a vi i dalje uporno tvrdite i kažete - ma ima da se veruje na reč kad vi to kažete, a ovamo tražite presude za svoje saradnike, odnosno ljude koje na vlasti održavate. Mislim da to do kraja nije baš dosledno, ali znate šta, vi možete da se uverite u činjenično stanje, niste nikakva opozicija na Starom gradu, vi ste tamo vlast. Vi možete da dođete do dokumenata, do izveštaja, pa da se uverite crno na belo, jel tačno ovo što pričam, ili nije tačno, jesu li nestali milioni za ove programe „pomoći u kući“, ili nisu, jesu li utrošene desetine miliona na izmišljene saradnike koji su u stvari lični telohranitelji, kriminalci neki Bastaćevi. To možete sve lepo da utvrdite tamo, tamo ste vlast, dobijate svu dokumentaciju. Jel istina ovo što pričamo za sportski centar ili nije? Sve je to evidentirano i zabeleženo. Niko vama nije prepreka da te stvari utvrdite. Ono što je mnogo važnije, kad se kaže - neko je državu oblatio pred svetom, pa vam je to najveći problem, ja stvarno ne razumem kako drugačije nego užasan šamar državi Srbiji, kao izlučevinu pljuvačnih žlezda na licu Srbije, čovek može da tumači ono što je ispred galerije „Progres“ radio Bastać sa sve samim rukovodstvom opštine Stari grad, koje na vlasti držite. Ono je, ljudi, sramota za Srbiju. Ono je uništavanje našeg ugleda u svetu. U danima kada se u ovoj zemlji, u gradu Beogradu održava Inerparlamentarna unija, više od 150 država sveta poslalo svoje najviše državne delegacije da ih mi ovde ugostimo, da pokažemo i Beograd i Srbiju, da učvršćujemo svoje odnose, da pokažemo kako izgleda zemlja slobodnog naroda, ljudi koji mogu sa svima u svetu da budu prijatelji, kako ne može niko drugi u Evropi, nijedna druga država u Evropi nije mogla da bude u ulozi domaćina kakav je bila Srbija, šta uradi Bastać i ovi njegovi bezumnici? Kažu - evo malo epizoda nacizam 1933. godina u sred Beograda, pa u Opernplac berlinski da pretvaraju Knez Mihailovu ulicu, da nas na taj način sramote, pred 150 državnih delegacija iz celog sveta. Mislim da je to šteta za Srbiju, dakle, takva sramota kakva se ovoj zemlji nije desila, ja je ne pamtim. Nikada niko nije sebi dozvolio da knjige u ovoj zemlji pali. Nije to bilo ni u vreme Drugog svetskog rata, ni u vreme onih kriza, izazova, kakvih smo imali 90-ih. Bilo je i teških vremena, bilo je i mržnje u narodu, ali toga, takvih pojava, nikada nije bilo. Takvi to urade 2019. godine, iz čista mira, reklo bi se. To je sramota za zemlju. Ako pričamo o tome ko štetu u zemlji pravi, ja kažem – takvi je prave, narodu koji su besomučno opljačkali, ali i ugledu zemlje koliko su pametni i mudri. I takve držati na vlasti, davati im priliku da koriste narodne resurse da te i takve stvari rade, pa ja mislim da za to nema racionalnog opravdanja.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku prof. dr Vojlisav Šešelj.
Orliću, ja sam mislio da je ovde samo, kako mu beše ime, Borisav Kovačević zreo za gerontologiju, a za trenutak pomislih da si i ti. Ti sad reče, meni pripisa…
Doktore Šešelj, nemojte, nema potrebe za…
Nije to ništa uvredljivo, to postoji kao institucija. To može sve da nas čeka.
Nemojte, nema potrebe za tim. Imali smo lepu raspravu do sada, molim vas.
Ti si još mlad, pa ne znaš šta znači zagaziti u starost. Nego, i Orlić je mlad, pa me zato čudi. Orliću, ja nisam pomenuo da je on trebao da bude osuđen, procesuiran, nego što niste preduzele mere. Ako mi nismo ustanovili, preko naših ljudi koji tamo rade, koji su tamo u strukturi vlasti, što vi, koji raspolažete Vladom i državnim organima, niste poslali budžetsku inspekciju da to utvrdi? Ja tebe ovako slušam, izvini, ništa ti ne verujem. Ako bi tamo otišla budžetska inspekcija i dokazala nešto, možda bi joj poverovao. (Vladimir Orlić: Pa, bila je.) Pa, jel iznela izveštaj? Pa, šta je onda bilo? (Vladimir Orlić: Onda ste se vi napravili da ne vidite.) Nismo se mi ništa pravili. (Vladimir Orlić: Evo, sad se pravite.) Nije tačno. Ja nisam video taj izveštaj. (Vladimir Orlić: Dajte izveštaj čoveku.) Pošalji mi taj izveštaj. Što se tiče paljevine knjiga, mi srpski radikali smo apsolutno protiv toga. Ali, opet bi vi mene naterali da ja optužim Bastaća. Evo, vidimo na televiziji da su to drugi uradili, da je tu Branko Miljuš i još neki s njim, sin Brane Miljuša, koga sam ja otkrio kao plagijatora u Sarajevu 1981. godine i na kraju otišao na osam godina robije zbog toga. (Vladimir Orlić: Gde radi Branko? Čime se bavi?) Ne znam, možda je on već u penziji. On je stariji od mene. (Vladimir Orlić: Ovaj što je palio na Starom gradu.) A, za sina ne znam, zaista. Otkud ja to znam? Ko da ja vodim kadrovsku politiku Starog grada. Ako je čovek imao kvalifikacije i zaposlen na određenom mestu i ako ga je htela vladajuća većina, šta ja imam tu da se mešam? Prvo, nisam ja doživotno ostao ni protiv Brane Miljuša. Njemu je magistarski oduzet. On se ponovo prijavio na postdiplomski u Beogradu, magistrirao, doktorirao. Ne može čovek celog života sve to da ispašta. Ne mogu ja njega da gonim zato što je sin Brane Miljuša. Ali, ako je zapalio knjigu i ako postoje dokazi, onda najmanje dva meseca prekršajno zakona mora za to dobiti, jer to nije krivično delo, ali jeste delo koje je dovelo do teškog uznemirenja javnosti, jer asocira na fašizam. Ako išta asocira na fašizam, onda je to paljevina knjiga. I evo mog stava po tome i uvek sam bio. Protiv sam i da se Titove i Kardeljove knjige pale. Kad sam došao u opštinu Zemun, zatekao sam gomilu tamo i kažu da to uništimo, u stari papir. Ne, kažem, ja ću to prodati na licitaciji i prodam jednu po jednu na licitaciji i poklone novčane siromašnoj deci ili deci palih boraca od toga isplatimo. E, takav je moj odnos prema knjizi. Ja sam protiv toga da se „Majn kampf“ spaljuje. Imam jedan primerak kod kuće. Kupio sam neko hrvatsko izdanje, zagrebačko, od pre 20 godina. (Ljubiša Stojmirović: Čitaš na stranom jeziku?) Čitam na stranom jeziku, što kaže Ljubiša. Dakle, protiv sam paljevina i za mene je knjiga svetinja. Nikad ne bih uništio nijednu knjigu. I smatram da treba da bude kažnjen ko je, ali to, ispostavi se, nije Bastać, a vi bi mene ubedili da je on. Evo, televizija sinoć prikazala da su to drugi ljudi, po majici, po patikama utvrdiše Branko Miljuš. Pa, nemoj tako onda.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, replika.
Ne njegov ni otac, ni stric, ni deda, nego Branko Miljuš, koji je rođen 2. januara 1972. godine itd, da vam ne čitam celu biografiju. Znate li odakle je čitam? Sa sajta opštine Stari grad. Dakle, taj Branko Miljuš, koji je to palio što ste vi videli, on je član veća opštine Stari grad. Kad vam kažem Bastaćevi ljudi, pa na to mislim. Ja kažem ljudi koje držite na vlasti time što ste deo većine na opštini Stari grad, pa na to mislim. Tog Miljuša kog ste videli, dobro ste videli, ja sam video isto, tamo kako komanduje onoj drugoj dvojici ili trojici, koji su svi prepoznati da su oni bili na snimku i oni palili. Taj Miljuš, član veća opštine Stari grad, organizuje, on ih doveo, sa Bastaćem ih doveo. Videli ste sigurno na tim snimcima i Bastaća kako juriša rame uz rame sa Miljušem na galeriju „Progres“, kako trče za Goranom Vesićem u nameri da ga linčuju. Jeste li videli snimke na kojima taj Bastać, sa tom svojom ekipom sa Starog grada, pokušava da zaustavi vozilo Gorana Vesića u garaži Obilićev venac? Jeste li videli zajedno, rame uz rame, tog Miljuša kog ste prepoznali, dobro ste prepoznali, što je član veća opštine Stari grad, tamo ga držite na vlasti, kako zajedno sa tim Bastaćem, predsednikom opštine kog držite na vlasti, ide pred kuću Goranu Vesiću? Snimali se ljudi, hvalili se, kao što su se snimali da knjige spaljuju, da se pohvale, veliki junaci, tako su se snimali kako mu idu pred kuću, gde sa porodicom živi, da mu tamo prete. Kad pričamo o fašističkom piru u Srbiji, jeste to i spaljivanje knjiga, ali jeste i opsedanje kućnog doma, koji je svetinja, koji je svetinja i nikada to niko u ovoj zemlji nije radio pre tih i takvih bezumnih ljudi. Radili su u Mađarskoj ovi fašisti iz Jobika. To je jedini slučaj koji ja znam. A ovi krenuli da to kao uzor kopiraju u Srbiji. Kad vam kažem nešto što Srbiji apsolutno ne treba, nešto što je za Srbiju samo teška sramota i ništa bolje i ništa pametnije od toga, ja na te ljude mislim. I kad kažem i kriminal i kad kažem i šteta koja se pravi, vrlo svesno se pravi, ja na te ljude mislim. Dajte, molim vas, obezbedite izveštaje za koje znam da ih znate i znam da ste za njih čuli, jer smo mi o njima govorili ovde sa vama u ovoj sali. Ako predsednik vaše stranke to nije video, dajte čoveku, jer smo mi o tome razgovarali sa vama. Državna revizorska institucija, koliko je stanova ustanovila da fali na opštini Stari grad. Pričali mi sa ljudima ovde i ne samo tamo, isto to su utvrdili na drugim mestima i u Beogradu, gde su vlast držali Đilas i njegovi, ali gde drže i danas. U gradu Šapcu isto. Dakle, to je nivo štete koji je nepobitno utvrđen. Državna institucija ga je utvrdila. Ja vam lepo kažem, ako smatrate da to nije dobro, svaka čast. Slažemo se oko toga. Svaki normalan čovek će se složiti, to nije dobro. Vi ste u prilici da to presečete. Onog momenta kada uskratite podršku za boravak, dalji boravak na vlasti tom i takvom Bastaću, tom Miljušu i ovim ostalima što su knjige palili. Vi ste jedno zlo koje se dešava na teritoriji grada Beograda, zlo za jednu opštinu, ali i za grad, ali i za državu, jer, još jednom, državu brukaju imitirajući nacističke lomače. Vi ste to jedno zlo sprečili. Ja mislim da nema razloga da ne postupite tako, ako se već oko ovih stvari slažemo.
Hvala, doktore Orliću. Pravo na repliku Vojislav Šešelj.
Prvo, nije nadležna Skupština grada da donosi odluku za smenjivanje člana opštinskog veća, zato što je nešto uradio mimo svoje funkcije na javnom mestu. Ja sam vam rekao. To je trebala da uradi policija, još nije kasno, da ga lepo privede policija, izvede pred sudiju za prekršaje. To je nekada bilo dva meseca, ne znam da li je tu nešto menjano. Mene je iznenadilo i što su vezali ove sudove za prekršaje sa pravosudnim institucijama. Nekad je to bio organ državne uprave a ne pravosudni organ. Ove dosmanlije su zaista upropastile sve i malo se teže snalazim tu. Sud za prekršaje je sad pravosudni organ, a on je uvek bio organ državne uprave. Dva meseca zatvora zaslužuje onaj ko je na javnom mestu zapalio knjigu zato što je uznemirio javnost. Teško uznemirio javnost. (Marijan Rističević: Zastavu?) Zastavu, ako je srpska, kaznio bih žestoko. Ako je neke neprijateljske zemlje, tog bih odlikovao. Ja kad zapalim hrvatsku zastavu, zaslužujem odlikovanje, nikako Vučić da se seti da mi dodeli. Kad zapalim zastavu NATO ili zastavu EU, takođe. Ko je ovaj Trifunović? Odmah sam ga napao preko Tvitera, onda su me blokirali na Tviteru zbog Milojka Pantića. Ja sam tamo aktivan i reagujem na takve stvari. Da bi se neko smenio sa funkcije treba da se dokaže da se ogrešio nečim konkretnim na toj funkciji. Ovo neka ide pred sudiju za prekršaje, pa kako mu sudija odredi. Ja, lično, kao pravnik, smatram da to zaslužuje dva meseca zatvora. Nije krivično delo, ali jeste uznemirenje javnosti. Zato je nadležan sud za prekršaj i svi koji su s njim u tome učestvovali. Vi ne preduzimate ni kada vam neko uništi imovinu, ništa ne preduzimate. Ovi što su upali na državnu televiziju, svi su trebali da budu pokažnjavani, bar prekršajno. Pa je li prekršajno? A, nisu. Ovi što su opkolili predsedništvo i blokirali predsedništvo, takođe. A vi niste. Vi imate političke razloge što to ne radite. Vi dižete galamu oko toga, a nećete da preduzmete efikasne mere da vam se ne bi zamerilo da ste represivni, a hoćete da vas ja sledim u toj galami. Ni u kakvoj galami vas neću slediti, ali kad god se desi nešto što smatram da nije u redu reagovaću. Nije u redu kada se blokira Beograd iz dana u dan. To sam rekao. Videli ste, vi niste smeli da se s ljotićevcima obračunate. Policija je branila ljotićevce koji su me sprečavali da uđem u Narodnu skupštinu. Ja sam hteo da ih pogazim džipom sve tamo, da se nisu razišli pred džipom, bilo bi i pogaženih. Dobro, ne bi išli brzo, pa bi bilo samo po nogama. Jedan je malo dobio i po njušci. Jedan najistaknutiji među njima, a Boško Obradović je na lepoj distanci od mene tarabio, 15, 20 metara. Dakle, mi pokazujemo to. Ne može mi niko zabraniti, ako me narod izabrao, da uđem u zgradu Narodne skupštine. I ko mi se ispreči ili će on mene pregaziti ili ja njega. Vi niste ništa preduzeli. Policija je čak branila ljotićevce, tako je bilo.
Hvala, doktore Šešelj. Reč ima dr Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Dobro, sad baš da je policija tu spašavala ovog ljotićevca Obradovića, nisam siguran. Meni je delovalo, možda grešim, takav je moj utisak bio, da je on bežao iza leđa policije, da se tamo zakloni, sakrije, pa je možda zbog toga delovalo kao da ga neko štiti. Nije to važno. Ozbiljnije su stvari ovde u pitanju. Znate, mi pričamo o nekim nalazima, rezultatima zvaničnih izveštaja, izveštaja koje su sačinile relevantne institucije. Razgovarali smo mi o tome ovde i pokazivali te izveštaje. Ako treba da ih donesemo ponovo, nije problem nikakav, sad će stići brzo. Dakle, da se vidi, kada neko kaže malopre – hoću da bude osuđen, ja pitam – što ne primenjujete isti aršin svuda, onda se koriguje i kaže – nisam rekao da hoću da bude osuđen, hoću da se to utvrdi od strane nadležnih. Ja kažem – evo, utvrđeno, sad ćete videti, pa se treći put koriguje i kaže – vraćam se na ono prvo. Ako hoćete ozbiljno, nije problem, sad će da stignu izveštaji, pa slobodno pogledajte. Kažem vam, već smo dostavljali, pokazivali i već se to vidi i zna. Politička odgovornost je ono o čemu mi pričamo ovde. Niko ne očekuje od vas da vi sad uzmete i prekršajno osudite ovog Miljuša kog ste, kažete, videli svojim očima da je organizovao paljenje knjige. Pitamo – da li ima tu političkog stava sa vaše strane? Ako ima, vi onda kažete – ovaj više ne može po našim kriterijumima da bude na rukovodećem mestu u opštini u kojoj se mi pitamo, a vi se pitate. Vi se pitate. Dakle, vi ga tamo držite da bude opštinska vlast, i Bastaća i njega. Ima li političke odgovornosti u tom spaljivanju knjiga? Smatram da mora da bude. Ako ćete da pokažete neke vrednosti i da ne služite slepo njihovim interesima za tu i tamo poneko mesto u nekom lokalnom preduzeću ili neko nameštenje, onda se kaže – izvinite, mi ovo više ne podržavamo. Da li će da reaguje prekršajni sud ili neće? Nema nikakve veze sa tim da li ćete vi da pokažete politički stav. Baš kao i u slučaju Bastaća. Znate, čovek je uhvaćen u švercu deviza. Kako će on da prođe, što se tiče prekršaja kao prekršaja, to je jedno pitanje, a druga je stvar ima li tu političkog stava i odgovornosti. Vi ste u prilici da kažete – ovaj čovek će da nastavi da rukovodi jednom gradskom opštinom i da se kiti kako on nekoga predstavlja, kako je neki politički lider ili neće. Da li vi želite da kažete – nije sporno što je čovek švercer deviza, što je najbliži saradnik Dragana Đilasa, što je jurišao na galeriju „Progres“, što je organizovao linčovanje političkih protivnika, što je opsedao kuće, uznemiravao porodice? Za to vi treba da date politički stav. Gradska opština Stari grad u godišnjem budžetskom izveštaju o radu budžetske inspekcije za 2015. godinu nalazi se, ovaj aparat nije pokazao evidenciju strana, u poglavlju 10. Ne piše koja strana tačno, ali nalazi se u poglavlju 10. Ovo ću da vam ostavim danas. Po izvršenoj kontroli primene odredaba člana tog i tog Zakona o budžetskom sistemu utvrđeno je da je predsednik gradske opštine Stari grad zasnovao radni odnos sa tri nova lica na neodređeno vreme na taj način što je prilikom postavljenje na mesto pomoćnika predsednika gradske opštine, uzimajući u obzir izuzetak od zabrane zapošljavanja koja se odnosi na postavljena lica u skladu sa članom tim i tim zakona, a posle samo pet dana ta ista lica razrešavao dužnosti pomoćnika, a načelnik uprave gradske opštine Stari grad svojim rešenjima raspoređivao na sistematizovana radna mesta u upravi. Dakle, ovo što se dešava sada na opštini Stari grad je isto ono što ste, siguran sam, 10 puta kritikovali javno kada se dešavalo na drugim opštinama, a isti ljudi radili, ista je ovo organizacija. Na Voždovcu, čini mi se, toliko su veštački rotirali i postavljali za pomoćnike predsednika opštine, kada je žuto preduzeće vladalo tamo. Mislim da je tamo je možda jedina gradska opština na kojoj je svaki građanin, koji uđe na njihova vrata, mogao da se pohvali – lično me primio i dočekao predsednik opštine. Znate zašto? Pedeset i nešto svojih ljudi su veštački postavljali na mesto pomoćnika, pa onda raspoređivali na druge dužnosti, da su i portiri, vratari bili pomoćnici predsednika opštine u nekom trenutku. (Predsedavajući: Hvala.) Isto to se danas dešava kod vas, utvrdila je nadležna institucija, prikazala i, kad pitate – hoćemo dokaze, ja vas pitam – šta vas sprečava da po ovim dokazima postupate. Ako vas mrzi da čitate, kažite politički stav – da li zaslužuje da predstavlja bilo koga neko ko imitira fašistički Jobik mađarski ili naciste Hitlerove iz 1933. godine? Zaslužuje li Bastać, koji to radi, Miljuš, koji to radi, i ostali rukovodioci opštine Stari grad da se pitaju bilo šta? To je pitanje vrednosti.
Hvala. Ja ću zamoliti oba govornika još jedan krug replika i ja bih voleo da… (Vojislav Šešelj: Sa mnom završavamo.) … još jedan krug vi, Orlić i idemo dalje. Može? Eto, džentlmenski dogovor, da damo i drugim ljudima priliku. Izvolite.
Vidiš Orliću, ti iznosiš neke argumente koji su jaki, za koje ja ne znam. Po ovim nalozima treba da postupa nadležni državni organi, a ne ja. Ja sam tu, samo ako nadležni državni organi utvrde da se neki srpski radikal ogrešio o zakon da ga partijski kaznimo opomenom, opomenom pred isključenje ili isključenjem. To je kada je reč o našim kadrovima, a mi ne hapsimo, ne zatvaramo, osim ponekada što nekoga strpamo u gepek po zasluzi, pa šta da se radi. I gepek je za ljude, jel tako? Jeste. To su jaki argumenti ako su tačni, ali treba državni organi da to provere i izreknu odgovarajuće sankcije, ali to što mu spočitavate da je uneo tri hiljade evra više od dozvoljenog… (Aleksandar Martinović: Trinaest hiljada.) Pa, 10 je dozvoljeno, Martinoviću. (Vladimir Marinković: On to ne zna.) Pa, zna li, ne zna li, to je ipak relativno sitan prekršaj za koji se izriče novčana kazna možda petina iznosa, petina iznosa prekoračenja. (Aleksandar Martinović dobacuje.) Pa, znam, ali je to ipak više za duhovite novinarske dosetke, nego za ozbiljnu raspravu. Ovde su ljudi koji su pokrali milione, pokrali državu… (Aleksandar Martinović: Da li je to uobičajeno?) Pa hajde to dokažite. (Aleksandar Martinović: Rekla je inspekcija.) Čekajte, što sada dalje ne radi inspekcija? Neću ja da radim, po tom slučaju. (Aleksandar Martinović: Kako mi da radimo kao poslanici?) Pa, eto neka radi inspekcija, vi ste vlast, vi ste vladajuća stranka, vi snosite odgovornost za sve takve pojave, koje nisu procesuirane. (Aleksandar Martinović: Vi snosite vlast u Starom Gradu.) Šta? Ne, ne, nemamo te organe što su zaduženi za tako nešto. Nemamo takve organe, jer opština nije država, opština je organ lokalne samouprave, a gradska opština je mnogo mnogo manje od toga. Mnogo manje nadležnosti ima opština Stari Grad, nego tvoja opština Ruma. (Aleksandar Martinović: Kriminal je kriminal.) Jeste, ako je utvrđen kriminal, ja nikoga neću štititi. Pa, da li ja njega štitim za neki kriminal. (Aleksandar Martinović: Štitiš ga.) Za koji? (Aleksandar Martinović: Držiš ga na vlasti.) Držim ga na vlasti? Pa, ako ga osuditi više od šest meseci zatvora, automatski će otići sa funkcije. (Aleksadar Martinović: Po toj tvojoj logici ni Hitler nije ratni zločinac.) Šta? (Aleksadar Martinović: Po toj tvojoj logici ni Hitler nije ratni zločinac.) Slušaj, ratni zločinac je nešto posebno, ljudi su se proglašavali za ratne zločine, politički aktima i bez ikakvog procesa i kod na je to rađeno. Ratni zločinac mu dođe neka vrsta negativnog narodnog heroja. (Aleksandar Martinović dobacuje.) Jeste. Pazi, on je proglašen za ratnog zločinca. Čovečanstvo ga je proglasilo, ali nije suđen. On je umro neosuđivan, ali proglašen je za života i bio bi osuđen da je uhvaćen. (Aleksandar Martinović: Kako za života kada se ubio 30. aprila?) Šta? Kažem – on je proglašavan od strane čovečanstva i za života za ratnog zločinca. (Aleksandar Martinović dobacuje.)
Kolega Martinoviću, javite se za reč slobodno.
Ovaj Martinović ko da je u obdaništu negde. Šta je ovo? Što se tiče ove zamerke za tri hiljade, to je kao iz topa da gađaš vrapca. Pored tolikih milionskih pronevera u državi sada je glavna vest da je Bastać imao više tri hiljade evra u džepu. (Marijan Rističević dobacuje.) Pa nije ranije utvrđeno. Nije uhvaćen.
Hvala dr Šešelj. Pravo na repliku dr Vladimir Orlić. Molim vas da ne pričamo svi u glas. Slobodno se javite svi za reč. Svi ćete dobiti reč. (Aleksandar Martinović: Sada mi treba tebi da verujemo na reč, a ti ne veruješ papiru državnom?)
Uvek je tako. U jednom krugu replika Vojislav Šešelj tvrdi jedno. Ja kada ga to isto pitam, onda menja, pa treći put vraća na prvo. Znači, dok ne utvrdite da li vam je dovoljno to što je nadležna institucija nešto utvrdila ili nije, ja ću da vas podsetim samo šta vi tačno konkretno sada branite. Utvrdila je ta budžetska inspekcija, pored ovoga što sam vam već čitao, još da su nezakonito angažovana lica po ugovoru o delu, po ugovoru o privremenim i povremenim poslovima, preko omladinske i studentske zadruge u upravi gradske opštine, zatim Poslovni centar „Milan Gale Muškatirović“, jel ste pitali gde je to utvrđeno, evo ovde u ovom dokumentu je utvrđeno, takođe opet nezakonito višak zaposlenih ima veze sa onih 100 miliona štete. Nije to jedino preduzeće. Evo vam i javno preduzeće Stari Grad „Parobrod“, to je ustanova kulture gradske opštine. To je sve utvrdila inspekcija. Vi kada kažete – ja sa tim nemam ništa zato što taj Bastać nije moj član, ni taj Miljuš nije moj član, mene zanimaju samo moji članovi. Jeste li izbacili iz spiska članstva one ljude koji kao odbornici ove stvari podržavaju i za ovo glasaju? Niste. Vi ovde tvrdite – to je uz moju saglasnost, to je uz moj blagoslov, to je po mom kriterijumu da se podržavaju dobri i pošteni ljudi na lokalu ko god da su. Ne može da bude dobar i pošten čovek jedan Bastać koji je dokazani švercer deviza. Čovek je sam priznao, za novine izjavio – jesam, prenosio sam devize te za koje su objavili da sam ih prenosio u tom iznosu koji je objavljen, sve sam priznaje, ali hoće nama da da kaže da je on nevin u celoj priči zato što, zamislite, nije znao koliko sme, a koliko ne sme. Da li vi, evo vi ste rekli da ste najbolji pravnik ovde, smatrate da to što neko nije znao kako glasi zakon njega oslobađa odgovornosti i krivice? Neće biti. Znate to jako dobro, nego je druga stvar ovde po sredi. Treba sada da se malo pravimo naivni. Švercer deviza po vašim kriterijumima i vašim vrednostima zaslužuje da bude predsednik opštine koga vi podržavate, za koga vaši članovi glasaju i kažu – ovaj treba da bude predsednik, za koga glasaju zajedno i sa tim LDP, koga ste pomenuli maločas, i oni su deo te vaše koalicije i kojekakvi drugi reslovi žutog preduzeća, a svi su danas u službi Dragana Đilas, jer mu je Bastać desna ruka za grad Beograd? Dakle, Miljuš koji širi nacizam zajedno sa Bastaćem, spaljuje knjige, pravi nacističke lomače, linčuje druge ljude, pokušava da im fizički naudi, narušava svetinju tuđeg doma, jel po vašim kriterijumima političkim, svetonazorima, životnim, kako god hoćete, zaslužuje da predstavlja bilo koga i bilo šta u ovoj zemlji? To je jedino pitanje koje se ovde postavlja. Sudovi neka rade svoje i oni koji se bave prekršajima i ovi koji se bave ozbiljnijim i težim delima, ali ako ćemo da pričamo o tome šta je vrednost, šta je ono što želimo u Srbiji, kakvu zemlju i društvo hoćemo da gradimo, onda pričamo o ovim stvarima o kojima govorimo sada. Dokazani kriminal, pravljenje štete za opštine, za gradove i za celu zemlju, bacanje ljage na lice Srbije, da li je to nešto što bilo ko treba da u ovoj zemlji podrži? Ako smatrate da treba, ako građani smatraju da treba, neka slobodno pobedi Dragan Đilas i njegov klan na sledećim izborima, ali građani kažu – ne baš ne treba i zbog toga oni nemaju glasova ni za lek, zbog toga oni sebi pokušavaju alibi da nađu za to što nemaju glasova ni za lek u nekakvim besmislenim pričama o bojkotima. Činjenica je, kaže narod, nećemo to, ne treba nam to. Hoćemo poštenu Srbiju, domaćinsku, sposobnu, vrednu, Srbiju koja pobeđuje. Hoćemo Aleksandra Vučića i SNS. A ko je za one i onakve vrednosti, taj je sam sebe sveo na to da bojkotuje jer ne može sa cenzusom da se izbori.
Hvala vam dr Orlić. Hvala. Reč ima dr Vojislav Šešelj.
U Požegi posle poslednjih izbora formirana je koalicija SNS i SRS i SPS i ta je opština funkcionisala. Naši kadrovi nisu baš imali iskustva. Tek su počeli da se bave politikom, mladi ljudi itd. i onda se digla velika afera. Kompletan sastav vlast, naprednjaka je pohapšen zbog razno raznih malverzacija, a nijedan radikal nije uhapšen, ni socijalista. Samo su naprednjaci pohapšeni, a onda je formirana nova vlast, ušli su novi naprednjaci i stari radikali i stari socijalisti, jel tako? (Neđo Jovanović: Tako je.) E, dakle bili su u vlasti sa vama. Vaši su se teško ogrešili o zakon, pohapšeni su, još im se vodi proces, jel tako, još proces traje. Naši su bili sa vama u vlasti, ali se nisu ogrešili o zakon, nijedan nije uhapšen, a takođe i socijalisti. Ne mogu ja da snosim odgovornost za postupke svog koalicionog partnera, pogotovo koalicionog partnera na lokalnom nivou vlasti. I u Bajinoj Bašti je isto tako bilo. (Vjerica Radeta: Uhapšen, pa ga vratili.) A, uhapšen pa ga vratili. Dobro, nije bitno. Pisao sam knjigu o Srebrenici u tri toma na 3.360 strana, pa sam time bio pre svega opterećen, a sada sam opet slobodan i sada se posvećujem aktivno aktuelnoj politici. Dakle, ne možete tako stvari da postavljate. Na sledećim izborima na Starom gradu, ko zna kako, novo mešanje karata, ko će sa kim u koaliciju, to se ne zna unapred. Možda ćemo mi opet u mnogim opštinama sa vama, možda ćemo i sa nekima drugima, ali to je lokalni nivo vlasti. Ja samo jednu stvar mogu da vam garantujem, da neću sa Đilasom, Jeremićem i Boškom Obradovićem na republičkom nivou vlasti. To mogu da vam garantujem. (Marijan Rističević: A Janko Veselinović?) Šta? Ko ti je taj, zdravlja ti? (Marijan Rističević: Vođa.) Čega? Pokret za preokret. Nemoj bre Rističeviću. Dakle, to je ono što ja znam da nećemo. To bi bilo kompromitantno za nas, a sa vama bismo smo mogli da se odreknete EU. Nijednom nisam za ovih pet godina, koliko ima od kada sam se vratio sa službenog puta, otišao kod Vučića u zvaničnu audijenciju. Jesmo se sastali nekoliko puta ovde u Skupštini ili u Ruskoj ambasadi, uglavnom u Ruskoj ambasadi na prijemima. Nijednom nisam otišao kod njega u zvaničnu audijenciju Predsedništava Srbije i rekao sam - neću dok ne skine zastavu EU, kojoj nije mesto u njegovom kabinetu.
Hvala, dr Šešelj. (Vojislav Šešelj: Opet me zaustavi.) Doktor Orlić pravo na repliku. (Vojislav Šešelj: Ne može on sada više, rekao si da završavaš sa mnom.) Pa niste me poslušali ni jedan, ni drugi. Vidim da ste nastavili. Ja bih dao, ako se slažete malo prostora i drugim kolegama. (Vojislav Šešelj: Evo, ja opet moram posle Orlića, pa ti daj kome hoćeš posle.) Moramo negde da presečemo. (Vojislav Šešelj: Ali ja moram poslednji.)
Da li ćete do tih sledećih izbora opet da promenite stav o EU ili nećete, ne znam, ali nije to nemoguće i ne bi me iznenadilo, jer ne bi bilo prvi put. Uglavnom nije to ono što je ovde najinteresantnije. Meni je nekako najinteresantnija ta priča o sledećim izborima na recimo, ovom nivou na kome ste sada, koalicioni partner ovog Bastaća i držite ga na vlasti. Kažete - videćemo šta će da bude na sledećim lokalnim izborima, konkretno na opštini Stari Grad. Evo, ja mogu odmah da vam kažem šta će da bude, pobediće ubedljivo naša lista. Pobediće ubedljivo, jer, znate zašto? (Vojislav Šešelj: Zakuni se ako smeš.) Dakle, neće ljudi da glasaju za ove što pale knjige. Možete vi da ih podržavate i držite na vlasti koliko god hoćete, ali slažemo se nas dvojica u ovoj raspravi da je to odvratno, da je to neprihvatljivo. Isto to misli i narod. Mislite da će da glasa za to? Neće. E sada, koliko vi rizikujete time što to držite na vlasti, da se sa vama poveže, to vi najbolje znate. A ja vam kažem, ne razumem zašto to na vlasti držite? Zašto tome dajete šansu da ponovo takvu štetu pravi sutra? Zašto tome dajete šansu da sutra opet kalja ugled ove zemlje? Jel treba opet da nam dođe neko kao što je bio recimo, pre neki dan Dmitrij Medvedev pa pred njim da napravi neku takvu glupost. Meni bi bilo neprijatno da znam da za to imam odgovornosti taman toliko što sam takvome dozvolio da nastupa kao neki predsednik neke gradske opštine i da takvu stvar uradi. Dakle, to je ona vrsta odgovornosti o kojoj mi pričamo ovde. Sam taj Bastać, taj što dečije plišane igračke nabija na ražanj, što spaljuje knjige, što maltretira poštene radnike koji nikom ništa nažao učinili nisu, što ruši gradilište, taj što opseda Gorana Vesića i porodicu mu uznemirava, znate šta kaže na ovu temu o kojoj pričamo sada, šta će da bude nakon tih sledećih izbora na Starom Gradu? Kaže - ja ću da se zabarikadiram u prostorijama opštine i neću im dati da ovde uđu. Pita ga novinar - ali kako, tog momenta ti više nikakav legitimitet nemaš, ti više nisi predsednik opštine. On kaže - baš me briga. Time provocira te sukobe o kojima ste govorili, koje su provocirali kada su pokušavali da zauzmu RTS i tamo sa onim motornim testerama upadali i kada su opsedali zgradu Predsedništva i kada su jurišali na političke protivnike koje bukvalno kao neprijatelje doživljavaju, koje hoće fizički da zatru. Tu vrstu katastrofalnog odnosa prema ovom društvu, njegovoj stabilnosti, potrebama da se valjda neki elementarni red i mir uspostavi, oni će da demonstriraju, kako sam taj Bastać kaže - i dan nakon izbora. Moje pitanje na kraju ostaje i nek bude pitanje za razmišljanje, vidim da je na mnoga pitanja ovde teško odgovoriti i mnoge odgovore dobiti neću, koliko god pitam, pa nek ostane za razmišljanje - hoće li oni koji danas drže na vlasti tog i takvog fašistu Bastaća, tog i takvog fašistu Miljuša, sa njima da postavljaju barikade unutar opštine Stari Grad ili će da se narodna volja poštuje i sprovodi? U ovoj zemlji može samo demokratija da postoji, ako nas pitate. U ovoj zemlji može samo narodna volja da odlučuje, ako nas pitate. I u ovoj zemlji, ako se tako bude razmišljalo i tako ponašalo, ona ima neku perspektivu, ona ima neku budućnost i ti mladi ljudi o kojima govorimo imaju za šta da se bore i gde da ostanu, a u zemlji u kojoj je sve i svja lična volja diktatura i samovolja jednog Đilasa, jednog Bastaća, u kojoj oni kažu - ima da bude kako mi kažemo, ima da se troši kako mi kažemo, ima da se uzima koliko mi hoćemo, ima pravo da živi i da bude sa svojom porodicom u svojoj kući samo onaj kome mi to dozvolimo, to je zemlja bez bilo kakve perspektive, to je onaj mrak, propadanje, ono ništavilo u kom smo bili i kakav smo gledali do 2012. godine. Zbog toga je tu izbor vrlo jasan. Neka ostane pitanje za razmišljanje - hoće li sa takvima da sprečava narodnu volju i uzurpira zgradu opštine onaj ko ih održava te i takve na vlasti danas ili će možda ipak da razume da je volja naroda nešto što u ovoj zemlji mora da bude neprikosnoveno. Mi kažemo mora i zbog toga Aleksandar Vučić i SNS imaju tu podršku koju imaju i znate šta, potvrdiće je i na tim izborima.
Hvala doktore Orliću. (Vojislav Šešelj: Replika.) Sada bih u skladu sa članom 112. jednu malu pauzu od pet minuta, pa da nastavimo dalje. [[Vojislav Šešelj: Daj mi repliku, pa posle daj pauzu.]] Pet minuta pauza. Mislim da sam bio dva i po sata… (Vojislav Šešelj: Repliku mi daj bre.) Sve je u redu, preuzeće kolega Arsić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, koleginice Jovanović.
Kada se govori o opštoj bezbednosti proizvoda uvek je na vrhu te liste, naravno sve ono što koriste najmlađi, a to su dečije igračke. Međutim, uopšte bezbednosti proizvoda je i ogroman broj artikala koji se zaista koristi kao neka roba široke potrošnje. Sad, ovde dolazimo do toga da neko mora na tržištu odmah da reaguje. Vi ste prihvatili taj princip po direktivi EU da kada otkrijete da je neki proizvod nebezbedan, on automatski kao takav bude oglašen na sajtu i u roku od jednog minuta se alarmira čitava javnost. Međutim, to u praksi nije tako. Nešto što ima sertifikat da je po hemijskom sastavu u redu, ne mora da znači da je bezbedno, naročito za decu. Dešava se da mnoge igračke, mnoga dečija pomagala, počev od onih zvečki, cucli, raznih drugih igračaka imaju po svom sastavu, obično su od gume ili od plastike, sve ono što je bezbedno za decu, ako dete to stavlja u usta i nema tih povećanih talata, a koji se nalaze i u pesticidima i u građevinskoj nekoj supstanci itd, ali to ne znači po sebi da je taj proizvod bezbedan, jer često se dešava da u toku igre dete može, pogotovo malo dete, nehotice, jer šta deca znaju, bitno je da oni imaju tu igračkicu da se zanimaju, jel tako, da li će neki deo da se otkine ili ne daj Bože da dođe do gušenja. Na tim oznakama, gospodine ministre, stoji oznaka kvaliteta CE. To znači da nije proizvod koji nije bar toliko kvalitetan. Međutim, dešava se da tržišna inspekcija i to je ključna stvar kod ovog zakona i kod Zakona o bezbednosti hrane, ne reaguje pravovremeno ili ne reaguje uopšte, tek kad prođe ko zna koliko vremena ili se ne daj Bože desi neki incident oni reaguju. Šta je potrebno da bi ovaj zakon mogao da funkcioniše u praksi? Naravno sa ovim ispravkama koje mi zaista dobronamerno dajemo kroz ove amandmane, mi srpski radikali, da imate veće inspekcije, odnosno tržišni nadzor, jer to je ključ svega, da se blagovremeno otkrije da li je taj proizvod usklađen sa svim onim normama koje su bezbedne, a naročito kada su deca u pitanju.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić, Milan Lapčević i Dejan Šulkić. Da li neko želi reč? (Da) Prvo, koleginica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Samo kratko. Poslanička grupa SNS je i u načelnoj raspravi isticala koji su razlozi za donošenje zakona, odnosno izmena i dopuna Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Važeći zakon je iz 2009. godine i potrebno je usvojiti neke izmene shodno nacionalnom programu za usvajanje pravnih tekovina EU. Propisi u ovoj oblasti su deo pravnog okvira koji je važan za Poglavlje 28, koje se odnosi na zaštitu potrošača i javno zdravlje. Takođe, moramo da znamo da je ovaj zakon povezan i sa pregovaračkim Poglavljem 1, koje se odnosi na slobodan protok robe. Proizvodi koji se stavljaju na tržište, pre svega, moraju biti bezbedni. Ono što je važno da se kaže zbog građana, jeste da postoje obmanjujući proizvodi, odnosno imitacije koje su opasne, oni podsećaju na hranu, ali nisu hrana i mogu biti opasni za potrošače, naročito za decu i mogu imati i neke štetne posledice. Zbog toga je jasna namera predlagača da zaštiti korisnike u smislu zdravlja i bezbednosti, uzimajući u obzir proizvode koji se koriste za lične potrebe ili za obavljanje profesionalne delatnosti. Tačno je da na teritoriji EU postoji informacioni sistem čiji je najvažniji deo baza podataka o nebezbednim proizvodima, koja se ažurira iz minuta u minut. Ni jedan proizvođač zapravo ne želi da se neki njegov proizvod nađe u ovoj bazi, jer to povlači određene posledice. Smatram da je ovo jedan od načina koji je dobro što smo usvojili i jedan od načina za suzbijanje opasnih proizvoda sa preventivnim dejstvom. U Srbiji takođe postoji sistem za brzu razmenu informacija o nebezbednim proizvodima, koji na osnovu minimalno 11 vrsta rizika određuje koji su to proizvodi i o tome obaveštava nadležne organe, a nadležni organi naravno imaju obavezu da reaguju u skladu sa zakonom. U svakom slučaju, smatram da treba podržati ovaj predlog zakona kojim Vlada takođe pokazuje brigu prema građanima i prema državi u smislu svega o čemu sam i do sada govorila. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, proizvodi bi trebali da se prodaju samo ako su u saglasnosti sa Zakonom o opštoj bezbednosti proizvoda i to ukoliko je ta saglasnost iskazana na pravi način. Proizvodi moraju da budu bezbedni, u normalnom i predvidivom korišćenju i odgovarajući državni imaju ovlašćenja da preuzmu akciju ukoliko ovi zahtevi nisu ispunjeni. Privredni subjekti posebno moraju da iskažu da posluju u saglasnosti sa relevantnim zahtevima za bezbednost proizvoda predviđenim ovim dopunama zakona. Najbazičniji zahtevi su minimalizacija rizika povezanih sa proizvodom, uspostavljanje, uredno vođenje i čuvanje tehničke dokumentacije povezane sa proizvodom, stavljanje odgovarajuće etikete na proizvod, kao i obezbeđivanje i instrukcija za bezbedno korišćenje proizvoda. Imajući u vidu da na našem tržištu postoji veliki broj stranih privrednih subjekata, posebno onih sa teritorije EU, poznata je činjenica da su oni u poslovanju morali da ispune stroge regulative EU, a da na pojedinim tržištima van EU pomenute regulative poštuju ili ne poštuju u manjoj meri. Naša je namera da se svi privredni subjekti drže strogih pravila koje implementira ovaj zakon i da posluju sa istim bezbednosnim standardima po kojima posluju u EU. Primena ovih standarda, posebno je značajna u postupku proizvodnje. Privredni subjekti koji primenjuju standardne bezbednosti u postupku proizvodnje, na ovaj način pokazuju da posluju saglasno ovom zakonu i dobroj poslovnoj praksi. Poslovni subjekti koji proizvode, uvoze, distribuiraju ili prodaju potrošačke proizvode, su svi odgovorni za njihovu bezbednost. Na primer, ukoliko proizvođač otkrije da proizvod koji proizvodi predstavlja rizik za bezbednost, mora odmah preuzeti mere da otkloni problem. Ovo može da znači da obezbedi nove instrukcije za korišćenje, izvrši modifikaciju proizvoda ili da pozove potrošače da prestanu da koriste proizvod i vrate uz refundiranje sredstava. Proizvođač bi na kraju trebalo da kontaktira sve potrošače koji su mu poznati, a prilagođeni su i da ih upozori na problem uz instrukcije šta bi trebalo da urade. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Vlada je predloženi amandman odbila sa sledećim obrazloženjem: amandman se ne prihvata iz razloga što proširuje pojam obmanjujućih proizvoda na specifične rizike i posebne kategorije proizvoda koje su predmet uređenja posebnih zakona. U cilju odbijanja predloženog amandmana ja ću još dodati i sledeće. U uvodnom delu zakona eksplicitno se navodi šta je svrha zakona, a to je da proizvodi stavljeni na tržište moraju da budu bezbedni. Promenjen je pojam proizvoda u smislu ovog zakona koji se do sada odnosio na finalne proizvode, a sada obuhvata sve proizvode uključujući i one koji nisu finalni, a bez kojih se određeni finalni proizvodi ne mogu koristiti kao na primer baterije. Pored toga dopunjena je definicija obmanjujućih proizvoda, tj. opasnih imitacija, tako što je pojašnjeno ko je razlike sa sobom nose obmanjujući proizvodi koji nisu hrana, ali svojim izgledom podsećaju na hranu i mogu biti opasni za potrošače posebno za decu uz navođenje primera da takvi proizvodi mogu da imaju štetne posledice. Htela bih još nešto predsedavajući da kažem i obraćam se vama. U prepodnevnoj diskusiji iznesene su loše konotacije u pogledu rada Ministarstva zdravlja i ministra Lončara. Imam obavezu, kao dugogodišnji radnik zdravstvenog sistema Srbije da kažem, da rezultati rada gospodina ministra Lončara postoje koji su vidljivi i u svakom gradu, kao što je moj grad Niš, i u svakoj opštini, i bio bi mi potreban čitav dan kako bih nabrojala šta je sve urađeno na unapređenju zdravstvenog sistema Srbije, šta je sve urađeno na unapređenju zdravstvenih usluga, kao i na unapređenju položaja zdravstvenih radnika u zdravstvenom sistemu Srbije, pri čemu nikako ne smemo zaboraviti da je trebalo nadoknadi godine i godine nebrige i nehata prema zdravstvenom sistemu Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milan Ljubić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, Zakonom o opštoj bezbednosti proizvoda propisuje se postupanje i obaveze u pogledu stavljanja na tržište isključivo bezbednih proizvoda. Uređuju se kriterijumi koji definišu bezbednost proizvoda. Značajne su aktivnosti i mere koje nadležni organ primenjuje srazmerno riziku po zdravlje i bezbednost potrošača. Utvrđuje se obaveze i daje mogućnost proizvođaču sa opozivom opasnih proizvoda od potrošača. Sistem u Republici Srbiji služi za razvojne informacije između nadležnih organa, kao i za komunikaciju sa privrednim subjektima sa ciljem povlačenja ili opoziva proizvoda. Na ovaj način smanjuje se mogućnost da se na našem tržištu pojave ne provereni opasni obmanjujući proizvodi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, opšta bezbednost proizvoda, obmanjujući proizvod, ja ću pokazati jedan obmanjujući proizvod. Dakle, država u državi N1, verovatno je ovo vođa te države Jugoslav Ćosić. On je prodavac obmanjujućeg proizvoda. Proizvod je televizijski program. Danas sam imao tu čast, nažalost, tako vrstu časti da slušam generalnog sekretara REM-a, koji se ponašao kao da je član ili advokat obmanjujućeg proizvoda koji se zove N1 televizija. Nije samo N1 televizija u pitanju, u pitanju je i Nova S, one se sada umnožavaju. Danas je generalni sekretar REM-a rekao sledeće – da zbog slobodnog prijema signala iz EU, da je dovoljno da samo registrujete fiktivno televiziju bilo koje zemlje EU i možete nesmetano da svoj proizvod plasirate u Srbiju, odnosno da program ubacujete u Srbiju bez početnog emitovanja. Znači, za njega je reemitovanje prijem signala. Reemitovanje bez emitovanja. Pazite, kada vam to kaže generalni sekretar REM-a onda znate koliko je sati. Sada sam u obavezi da podnesem krivičnu prijavu zbog zloupotrebe položaja, a ta zloupotreba položaja ugrožava domaće medije i domaće operatore, druge operatore. Preterana sloboda jednih koji ne plaćaju nikakve naknade REM-u, SOKOJ-u, Ratel-u, za razliku od domaćih televizijskih kanala koji za svoj program koji emituju moraju sve to da plaćaju. To je rad na crno, narušavanje konkurencije. Dakle, to je obmanjujući proizvod, vrlo obmanjujući. Ako uzmemo da će ta televizija i Nova S koji su samoglasno govornici i potparoli Šolakove i Đilasove kampanje, u zaštiti njihovih biznisa, ako uzmemo da će oni sad da emituju politički program, zamislite da vam strane televizije koje nisu registrovane u Srbiji, koji nemaju PIB, koji nemaju matični broj, koji nisu registrovani u APR-u, dakle da nam ti mediji emituju informativni politički program. To je vrlo obmanjujući i škodljivi po pitanju političkog ustrojstva jedne države, veoma škodljiv proizvod. Dakle, oni utiču na političke okolnosti, na političko javno mnjenje u državi Srbiji iako su mediji iz Luksemburga. Ne znaju ni kad su izbori u Luksemburgu, tamo uopšte ne učestvuju, ne emituju nikakav program, ali zato ga emituju u Srbiji, pa oni misle zato što je signal prošetan kroz Luksemburg do Slovenije, samo signal prošetan bez ikakvog emitovanja u tim zemljama, da se sam prijem signala ovde smatram reemitovanjem. Zamislite da sada ja u Inđiji fiktivno registrujem dvadesetak kanala, sportskih kanala. A tvrdim da najveći prihodi su od sport klubova koje Đilas i Šolak ostvaruju, a da politički programi sa Novom S i N1 televizijom služe da se napadne vlast i da se tako zaštiti ceo taj biznis koji je nelegalan i koji je obmanjujući. Zamislite da ja sada registrujem u Inđiji fiktivno dvadesetak televizijskih kanala. Fiktivno registrujem, ne emitujem program nigde, samo fiktivno registrujem da su to elektronski mediji. Onda širom Evrope, recimo, u Albaniji emitujem signal na albanskom jeziku, sa albanskim reklamama u Tirani i pri tome napadnem albanske političke partije, albansku opoziciju, albansku vladu i tako dalje. Da li bi to bilo moguće? Pri tome ja kažem, ja ne reemitujem tako, evo poslao sam signal iz Inđije, i nemam nikakvih problema, ja u Albaniji pravim program, pošaljem signal do Inđije i vratim, i kažem – ja, ne emitujem program ja ga reemitujem. Zamislite da to uradim u Skoplju? I da počnem na makedonskom jeziku da emitujem program sa makedonskim reklama i kažem – ne, to je fiktivno registrovano u Inđiji pa može to reemitovanje, a vi ste u obavezi da primite slobodan prijem signala. Znači, to ne bi bilo moguće. Zamislite u Parizu da otvorim televiziju i kažem ja sam fiktivno registrovan u Inđiji i onda emitujem program na francuskom jeziku, proizvodim ga u Francuskoj, emitujem francuske reklame, učestvujem otimam hleb francuskim medijima, iz propagande, iz reklama i tako dalje i kad dođe neki Francuz kažem ja to samo reemitujem program iz Inđije. To ne bi bilo moguće. Naravno takvi programi ne bi trajali ni 24 sata. To je ona nasleđena situacija gde se ti lažni prekogranični kanali, te strane televizije pozivaju na slobodu medija. Kažu - mediji nisu slobodni u Srbiji. Zašto vi toliko brinete za slobodu medija u Srbiji kad ste vi luksemburška televizija? I vi iz te luksemburške televizije zamislite kada „Nova S“ prenosi prezentaciju u Luksemburgu, Srbija – Luksemburg, i pri tome tvrde da reemituju program. Zamislite nemaju pravo prenosa za Luksemburg, a navodno iz Luksemburga reemituju program. Dakle, to je nemoguće. Pre neko veče sam gledao „Nova S“, ona je uzela, čak dnevnik „N1“ televizije, jedne sasvim druge televizije, a reemitovanje, kaže, je istovremeno preuzimanje neizmenjenog programa, to je reemitovanje bez izmena, promena, umetanja, podmetanja itd. Zamislite „Nova S“ umetnula program „N1“ televizije – Dnevnik, i oni kažu reemituju program. Dakle, oni lažu. To je obmanjujući proizvod i pri tome te prekogranične televizije služe za ispumpavanje pretplate koje se ostvaruju u Srbiji. Dakle, domaći mediji od SBB za svoj program koji proizvode ne dobijaju nikakav novac, pri tome su u obavezi da od reklama izdržavaju svoje zaposlene, da plaćaju REM, RATEL, Sokoju itd. Ova grupa lažnih prekograničnih kanala tu vrstu obaveze nemaju, Ali, dok domaći kanali od SBB ne dobijaju nikakav novac dotle ovi lažni prekogranični kanali čiji je vlasnik „United Media“, odnosno povezano lice sa SBB, čiji je vlasnik u stvari SBB, Šolak i Đilas, oni dobijaju novac i po nekoliko evra po pretplatniku. Na takav način se ispumpava novac sa teritorije Republike Srbije od pretplate i završava negde u Luksemburgu, Holandiji, Malti itd. Da li će ova država stati na put ovom obmanjujućem proizvodu koji se zove „United Group“, „United Media“, „Direct Media“, „Cast Media“, „Adria News“ ostaje da vidimo. Ovde imate jedan dobar primer, Jugoslav Ćosić daje izjavu da gubitak koji je ostvario „Adria News“, pazite na memorandumu „N1“ televiziji i „CNN“, a piše „Adria News“, čak je toliko pomešao firme kojima rukovodi da je zaboravio da „N1“ televizija nema PIB, pa je upotrebio PIB „Adria News“. Dakle, mejl adresu „N1“ televizije, zaglavlje „N1“ televizije i ovde on lepo napiše da gubitke koji su negde oko 7,5 miliona evra, da je doneo odluku da nije doneta odluka o pokriću gubitaka po redovnom godišnjem finansijskom izveštaju za 2018. godinu. Znači, kad su u pitanju gubici, on je odbio da donese odluku, a gubici su 73.143.000 dinara. Ali zato kad je u pitanju druga njegova privatna firma koja se bavi istim poslom, produkcijom, on ostvaruje dobit i to dobit kao produkcija jedan na jedan. Znači od prihoda koje ostvaruje polovina je dobit. Mada nije jasno koju vrstu produkcije vrši njegova firma čiji je vlasnik 90%. Znači, ovde je direktor, ovde je vlasnik, ali se donosi odluka da se dobitak rasporedi na osnivače, dobitak od 15.494.000 dinara, da se taj dobitak rasporedi osnivačima, tj. njemu, Jugoslavu Ćosiću i Sanji Ćosić 10%. Dakle, neko ko ima 4.000 evra platu u „Adria News“, neko ko obmanjuje gledaoce proizvodom koji se zove „N1“ televizija, tamo ima 4.000 evra platu, njegovi novinari imaju po 3.000. Naši novinari, novinari u našim medijima, nemaju ni pet puta manju platu. Dakle, imaju daleko manje lične dohotke, upravo zato što se novac sa medijskog tržišta ispumpava, plaća se jedna prevara, jedna obmana, i u toj obmani učestvuje Jugoslav Ćosić i njegovi novinari, To je ovaj proizvod, obmanjujući, država u državi koja navodno reemituje program koji se nigde ne emituje. Na takav način su ugroženi domaći mediji, to je rad na crno. I, sada zamislite da držite bilo koju zanatsku radnju, da proizvodite, recimo cipele, plaćate sve obaveze državi Srbiji i pored vas isto neko otvori obućarsku radnju i kaže – ja sam prekogranična obućarska radnja, ovo je moj proizvod i ja ne plaćam nikakve poreze, ne plaćam nikakve naknade, samim tim, narušena bi bila konkurentnost proizvoda. Pisao sam i Komisiji za zaštitu konkurencije koja se odjednom proglasila nenadležnom, iako je svima očigledno da ovaj proizvod radom na crno ugrožava rad medija i ovih sa nacionalnom frekvencijom i lokalnih televizija zato što, sem što ništa ne plaća emituje reklame daleko povoljnije baš zato što ništa ne plaća i uzima deo propagandnog reklamnog tržišta i na takav način dodatno ugrožava medije koji žive od reklama, plaćaju svoje naknade, poreze i tako dalje. Dokaz da je ovo obmanjujući proizvod je što ova firma nema PIB. Dakle, ovaj proizvod, ova firma nema PIB. Sada vas ja pitam – kako oni trguju, kako posluju sa dobavljačima, kako plaćaju radnu snagu kada nemaju PIB? Sve je to jedna velika prevara, jedna velika obmana. Mi kao država i mi kao Parlament, s obzirom da su naši činovnici debelo korumpirani, moramo doneti odluku da se medijska strategija ne utvrđuje tamo nekoj radnoj grupi u kojoj su se oni već pozicionirali, pokušavajući da obmanu Vladu, nego da mi tražimo da u Skupštini, ovde, utvrdimo medijsku strategiju i da onda tačno znamo šta su stvarne prekogranične televizije, šta je obmanjujući proizvod, a ovo je sigurno jedna velika obmana, jedna velika prevara, teška 500 miliona evra, a dokaz za to da se pojedinci enormno bogate, što je gospodin Šolak kupio avion vredan 55 miliona evra. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić, Milan Lapčević, Dejan Šulkić. Da li neko želi reč? Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 5. se odnosi na izmenu člana 10. Pročitaću samo jedan stav, jer je bitno zbog obrazloženja, kaže: „Proizvođač je dužan da potrošačima i drugim korisnicima pruža u pisanoj formi odgovarajuće informacije i uputstva neophodna za procenu rizika pri upotrebi proizvoda tokom predviđenog ili uobičajenog perioda upotrebe, ako takvi rizici nisu očigledni bez odgovarajućeg upozorenja“. Ovo je taj član koji smo mi menjali, a najbolja ilustracija zašto ovo ovako mora da bude je ono što se dešava ovih dana, odnosno u nekih poslednjih, desetak dana, prilična je panika u narodu zbog toga što je onako šturo objavljena vest da se iz upotrebe izbacuju lekovi Ranisan i Ranitidin. Ranisan, koji je proizvodi „Zdravlje“ Leskovac i Ranitidin, koji proizvodi „Hemofarm“ Vršac“. Rečeno je u toj šturoj vesti da su ta dva leka sadržavala neke supstance koje su navodno kancerogene. Zamislite sad koliko ljudi u Srbiji je, čak i dece, koristilo ove tabletice svaki put kad ima neku nelagodnost u stomaku, koliko je tabli ovih lekova svako pojedinačno potrošio i sad treba da razmišlja o tome da li je zaista taj lek bio kancerogen. Odgovor na to pitanje, prilično logičan, se pojavio samo dan nakon te vesti da se Ranisan i Ranitidin povlače iz upotrebe jer je u upotrebi u Srbiji Ranitidin, kojeg proizvodi „Alkaloid“ Skoplje. Pitah ja u apoteci gospođu koja je farmaceut kakva je razlika? Kako su oni u apotekama dobili upozorenje, objašnjenje iz Agencije za lekove? Ona kaže: „Znate, ovi naši su imali neku supstancu“. Ja kažem: „Gospođo, vi ste farmaceut, vi ne možete laički da pričate. Dajte meni kutiju od ranisana i ovog našeg što se proizvodi u Leskovcu i ovog ranitida iz „Alkaloida“ da ja pročitam, da uporedim u čemu se razlikuju ta dva leka“. Odgovora nema. Mi pitamo, da li se tu kriju opet prsti farmakomafije? Mi smo o tome govorili kada je u pitanju naš zdravstveni sistem, već tri-četiri godine pričamo o tome, a ovo nekako deluje zaista kao jedan odličan primer. Da su sledili ovaj zakon onda bi morali proizvođači da upozore. Kako je moguće da se ta dva leka ranisan i ranitidin, naši, koji se kod nas proizvode u Vršcu, odnosno u Leskovcu, da se godinama koriste i da niko nije znao? Da li se neko bavi lekovima, da li je moguće da niko nije znao da ti lekovi sadrže neke supstance koje su kancerogene? Verovatno da to nije tačno. Ali, očekujemo i tražimo da nam neko iz Ministarstva zdravlja, iz te Agencije, ministar konkretno, direktor Agencije, da objasne narodu koliko je štetno za ljude koji su koristili ove lekove, pa da se ljudi presaberu koliko godina unazad su ih koristili itd, da idu na neke preventivne lekarske pregled ili ne znam šta, ako je to tako. A ako je u pitanju samo farmakomafija koja povlači dva naša leka i na taj način poprilično ugrožava dve naše fabrike, da bi se ovde prodavao lek koji se proizvodi u Skoplju, onda je to nešto mnogo, mnogo opasnije. Onda je to ozbiljan kancer, ali na zdravstvenom sistemu, na Vladi Republike Srbije i na kompletnom društvu našem.
Koleginice Jovanović, po amandmanu? (Nataša Sp. Jovanović: Da.) Izvolite.
Koleginica Radeta je zaista pokrenula kao ključnu stvar jer ogroman je broj korisnika. Ja samo tražim od vas gospodine ministre, dok traje ova rasprava, da dobijete sada zvanično od Ministarstva zdravlja, pustite vi Agenciju za lekove. Ovo je preporuka Evropske agencije za lekove, da se ovi lekovi povuku sa tržišta. Sad vi, pošto više nema, ne znam da li znate koleginica Radeta, nema više ni ovih „Alkaloidovih“. Znači, sada je rečeno i to, zbog te hidrohloride. Evo ovde je dosta lekara u sali, pa i profesor Knežević koji je patolog, molim vas da se ne bi uznemiravala javnost i da mi ne idemo, ja to kupujem svoju majku, koleginica je kupila ili za svoje potrebe, neko za decu, što kaže, dajte vi nama zvaničnu informaciju, jer govorimo ovom zakonu, da li je taj proizvod i ovaj sada „Alkaloidov“ bezbedan?
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić, Milan Lapčević, Dejan Šulkić. Da li neko želi reč? (Da) Koleginica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Arsiću, što ste mi dali reč. Informacija kojima raspolažu nadležni organi u vezi sa rizikom koji predstavljaju proizvodi po zdravlje i bezbednost potrošača dostupne su javnosti. Posebno će se ove odredbe odnositi na svojstvo proizvoda, očekivane rizike i mere koje su preduzete. Dakle, potpuno je nelogično da se predloži brisanje člana 7. iz Predloga zakona. Predlagač je članom 7. izmenio član 13. važećeg Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Ako bismo brisali ovaj član, ne samo da bi se otežalo razumevanje zakonskih odredbi, već uopšte ne bi moglo da se govori o jednom sistemu koji treba da postoji, a odnosi se na razmenu informacija o opasnim proizvodima. Moram da kažem da nisam videla da su predlagači ovog amandmana u drugim amandmanima ponudili rešenje za ove odredbe čije brisanje traže, jer ako predlog na kraju posmatramo kao celinu, onda bi ukoliko brišemo ovu odredbu postojao problem u smislu nedorečenosti ili nepotpunog regulisanja ovih pitanja. Iz tih razloga ja se slažem sa mišljenjem Vlade da ovaj amandman treba odbiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Takođe sam saglasna da ovaj amandman ne treba prihvatiti jer u pogledu uslova i načina informisanja javnosti, razmene informacija u celosti se menjaju odredbe važećeg zakona, tako što se propisuje da će informacije koje su dostupne nadležnim organima u vezi rizika koje proizvodi predstavljaju po zdravlje i bezbednost potrošača, ali i drugih korisnika biti dostupni javnosti u skladu sa uslovima transparentnosti, bez obzira na ograničenja koja nameću aktivnosti praćenja istraživanja. Takođe, dalje pojašnjava se da će javnosti biti posebno dostupne informacije o identifikaciji proizvoda, prirodi rizika, kao i o preduzetim merama. Dalje, u ovom članu 7. se kaže – u opravdanim slučajevima neće se objavljivati informacije dobijene u svrhu primene ovog zakona koje po svojoj prirodi predstavljaju poslovnu tajnu, osim informacija koje se odnose na bezbedonosna svojstva proizvoda, koja se moraju objaviti ako to zahtevaju okolnosti, da bi se zaštitilo zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika proizvoda. Na ovaj način predlagač vrši dodatno usklađivanje sa navedenom direktivom EU i pojašnjava ovaj veoma važan mehanizam koji doprinosi efikasnoj primeni zakona i efikasnijem ostvarivanju cilja zbog kojeg se upravo i zakon donosi, a to je opšta bezbednost proizvoda.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Periću, izvolite.
Opšta bezbednost proizvoda, uključujući i prehrambene proizvode, svakako za nas je od primarnog značaja i sve subjekte koji mogu doći u kontakt sa proizvodima mi možemo da svrstamo u tri grupe. Na prvo mesto bi stavili državu. Kad kažemo država, mislimo na državnu upravu koja bi trebala od propisa, kontrole i obaveštavanja javnosti da odradi svoj posao na najkvalitetniji način. To je jedno jačanje odgovornosti proizvođača kada je u pitanju opšta bezbednost proizvoda, to bi bio drugi faktor subjekata. Treći svakako da bi bili potrošači. Nama je poznato da još iz rimskog prava postoji jedna maksima, kaže - neka i kupac bude oprezan. Znači da moramo podeliti odnos prema bezbednosti proizvoda u tri kategorije subjekata koji mogu da dođu u kontakt sa tim. Mi sada na neki način i delimično štitimo bezbednost proizvoda Zakonom o opštoj bezbednosti proizvoda i Zakonom o bezbednosti hrane, ali lično mislimo da to još uvek nije dovoljno dok se ne promeni odnos svih ovih učesnika na relaciji proizvodnje samog proizvoda, stavljanja u promet i konzumiranja tamo gde je to moguće. Mi smo predložili kada postoje rizici od nebezbednih proizvoda, da javnost o tome mora da bude obaveštena, pod uslovom da je to nekim drugim zakonima čak zabranjeno. Ovde nema ničeg opasnog i nema ničeg što bi dovelo u zabunu bilo koga u pravnom sistemu Srbije, jer ovde se radi i kaže se - ako postoji rizik od opšte bezbednosti proizvoda, treba obavestiti javnost. Praktično, trebalo bi napraviti i neke uzbunjivače koji bi imali obavezu da nadležnim organima, nije ovo iz "Krušika" nego vezano za bezbednost, za opštu bezbednost proizvoda kojim bi obavestili nadležne organe da mogu da intervenišu. Samo da vas podsetim da za dva meseca, to je decembar 2007. godine i januar 2008. godine, da smo morali da povučemo iz prometa u Srbiji negde oko 510.000 igračaka. Onda vi vidite sada šta mi sve kupujemo i kakve poklone dajemo našoj deci. Ono što je i kolega Mirčić posebno akcentirao, naravno i koleginica kada je bila rasprava u načelu, rekla da prosto i neke igračke i školski pribor dovode ne samo malu decu, nego i malo ozbiljnije potrošače u zabunu. Te s toga svaki proizvod koji je namenjen prometu, pa čak i kao sirovina mora biti višestruko iskontrolisan da ne bi došlo do narušavanja zdravlja nacije. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bezbednost je veoma bitna. Ja ću sada govoriti o bezbednosti po pitanju prehrambenih proizvoda. Juče smo govorili o tome koliko je krava poklano za vreme vladavine žutih žohara, odnosno Dušana Petrovića, dok je bio ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, ali i trgovine. Oni su se prisetili da bi se moglo trgovati interesima naših seljaka, da bi se moglo trgovati i interesima, samim tim i interesima države. Dvesta hiljada krava, jedna krava daje sedam hiljada litara mleka, ako je visokomlečna. Ja računam da je to pet hiljada. To je milijarda litara mleka, svake godine vrednost tog proizvoda je bila 300 miliona evra. Pri tome se radilo o kvalitetnom domaćem proizvodu, koji nije bio dvostruke namene, nije bio obmanjujući, a od mleka se prave i kvalitetni sirevi, pavlake, kajmak itd. U isto vreme, za vreme vladavine Dušana Petrovića, nestalo je sa stanja milion i po svinja. Vrednost toga je novih 300 miliona evra. Kada uzmemo podmladak kao rezultat, da je 200 hiljada krava opstalo, naš gubitak je samo u teladima negde oko 300 miliona evra. Samo četvorogodišnja, a i nešto kraća vlast Dušana Petrovića, koštala nas je 900 miliona evra svake godine. Mi izvozimo tri i po miliona kukuruza, kada je rekordna godina, nekada nešto manje, izvozimo proizvode od soje, izvozimo stočno brašno, sve u svemu, izvozimo biljnih proizvoda, poljoprivrednih, za milijardu kilograma mesa žive vage. Mi imamo 0,33 grla po hektaru, a potencijal, kada bi uzeli evropsku normu, nam je negde oko pet miliona. Dakle, imamo tri i po miliona manje uslovnih grla nego što je to evropski prosek. Vrednost te proizvodnje je negde tri i po milijarde, prerađeno, ne u konačnu fazu, u proizvodima to bi bilo negde oko sedam milijardi evra. To je ono što gubimo. A za biljnu proizvodnju koju izvezemo, dobijemo negde oko 700 do 800 miliona evra. Znači, naš gubitak je, kada od sedam milijardi oduzmete 800 miliona, naš gubitak je preko šest milijardi. Klanična industrija nam radi sa 30% do 40%, vinarije nam rade sa 30% do 40% kapaciteta, i pri tome uvoze grožđe iz Makedonije. To znači da su nam umesto naše proizvodnje, biljnom proizvodnjom, ovi koji su vladali pre nas, podigli, intenzivirali poljoprivrednu proizvodnju drugih zemalja. Izvozimo biljnu proizvodnju, a uvozimo meso i proizvode često sumnjivog karaktera. Morali smo da menjamo na desetine pravilnika da bi sprečili uvoz lošeg mesa, mleka i tako dalje, loših prehrambenih proizvoda u Republiku Srbiju. Mislim da još taj štetni uticaj nismo sprečili i da pokušavamo na sve načine da očuvamo bezbednost i zdravlje ljudi, na koliko-toliko prihvatljivom nivou. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo došli u situaciju, koju su oni želeli, da premiramo biljnu poljoprivrednu proizvodnju, a da zauzvrat ona služi za podizanje stočarske proizvodnje, proizvodnje mesa, mleka i jaja u nekim drugim državama. Mi pokušavamo to da okrenemo i sredstva koja ulažemo u poljoprivredu i prehrambenu proizvodnju su negde u zadnje tri godine u subvencijama bile oko milijardu evra. Ali, ja apelujem i dalje na Vladu da sledeće godine, ako ne uvećamo iznos podsticaja u Republici Srbiji, ono bar da očuvamo na ovom nivou, a to je negde oko 43 milijarde evra. Mislim da to valja uvećavati, jer podizanjem poljoprivredne proizvodnje, podizanjem podsticaja, stvaramo uslove da naša prehrambena industrija ima po povoljnim okolnostima, po povoljnim uslovima da ima sirovinu za proizvodnju i na takav način da bude konkurentna, pre svega, na domaćem tržištu i na tržištu CEFTA, a i na evropskim tržištima, ukoliko se to može. Zato apelujem pred donošenje budžeta na Vladu Republike Srbije, na nadležna ministarstva finansija i poljoprivrede, da dobro razmisle, jer novac utrošen u poljoprivredi je kao semenka koja niče. Dakle, ona će dati prvo dobru biljku, a posle će dati zreo plod. Ukoliko želite da jedete ukusan hleb, onda morate posejati pšenicu. Ukoliko želite da jedete slatku voćku, morate da zasadite drvo. Prema tome, valja investirati u poljoprivredu i prehrambenu proizvodnju, jer na takav način će biti uvećan BDP i taj novac će na ovaj ili onaj način doći do svih nas. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala. Predložene izmene i dopune Zakona o opštoj bezbednosti proizvoda imaju potrebu da uspostave i sprovode pravila opšte bezbednosti proizvoda i da organi nadležni za nadzor nad tržištem imaju mogućnost preduzimanja specifičnih mera koje im stoje na raspolaganju u okviru propisa i uputstava za opštu bezbednost proizvoda, kao i potrebu jačanja mehanizma nadzora nad tržištem u vezi sa proizvodima koji predstavljaju ozbiljan rizik. Postoji neophodnost da se u slučaju ozbiljnog rizika zahteva brza intervencija koja može predstavljati i zabranu raspolaganja proizvodom, njegovo povlačenje ili zabranu dostupnosti tržištu i da se u tom slučaju primenjuju pravila brze razmene podataka, što je upravo predmet uređivanja prema ovom zakonu. Naime, ovaj zakon uređuje, odnosno unapređuje i precizira norme koje se odnose na postupke za proveru opravdanosti mera kojima se ograničava sloboda kretanja proizvoda. Novina u odnosu na dosadašnji propis jeste i to što će nadležni organi podsticati i promovisati delovanje proizvođača i distributera, na dobrovoljnoj osnovi, u skladu sa obavezama iz ovog zakona, uključujući, gde je to moguće, donošenje i primenu pravila dobre prakse. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ovaj amandman koji je podneo cenjeni poslanik Rističević treba prihvatiti, bez obzira što je odbijen, jer u stavu 2. koji postaje stav 3. zamenjuje se reč: "samoinicijativno" sa rečju: "dobrovoljno", što smatram da je u duhu srpskog jezika. Da objasnim. Samoinicijativnost je vrlina kojom ljudi deluju po svom vlastitom, unutrašnjem nagonu i iz vlastitih pobuda, bez potrebe za spoljnim uticajem. To je vrlina kojom imamo običaj sami pokrenuti ili započeti nešto. A dobrovoljno, mislim da je ovo adekvatniji izraz, je reč koja je izvedena preko sinonima "rado", "voljno", "milom", "svesno", "bez prisile". I zato ću glasati za ovaj amandman, jer mislim da je u duhu dobrog srpskog jezika, koji u ovom visokom domu treba da upražnjavamo. Hvala.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić, Milan Lapčević i Dejan Šulkić. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na petu tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IZVOZU I UVOZU ROBE DVOSTRUKE NAMENE Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Damjanoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ovo je još jedan od onih zakona gde, kada pročitamo obrazloženje, dolazimo do toga da se neke stvari ovde nekad ne poklapaju, kada vi govorite o vašem putu, odnosno kada predstavnici režima govore o putu, uspešnom, kako kažu, putu Srbije ka Evropskoj uniji. Ono što, naravno, uvek bode oči svim našim ljudima jeste što je po pravilu postalo činjenica koju ste pokupili još od Mlađana Dinkića i termin "eksperti" da u svojim obrazloženjima stavljate na novim zakonima koje predlaže Vlada Republike Srbije, obično učestvuju eksperti, nekakvi eksperti EU. I šta je sad tu interesantno u tom obrazloženju? Naravno, mi smo protiv ovoga, ali kada vi dajete obrazloženje, ovo bi bilo interesantno da su ove izmene i dopune rađene šest meseci, godinu dana nakon dolaska na vlast sadašnje koalicije, ali interesantno je da tek posle punih sedam godina režim uvidi da nešto nije bilo u redu, da su sve države u regionu davno promenile te svoje zakone, uskladile ih sa evropskim standardima i sedam godina kasnije, odnosno danas, vi smatrate da su naši privrednici bili nekonkurentni a da smo imali problem sa međunarodnim tržištem i institucijama. Sada shodno tome treba podsetiti da mi nismo nekonkurentni na tržištu, i našem i na tržištu EU zato što ovi zakoni nisu bili dobri, već mi nismo prevashodno konkurentni na tom tržištu, a nažalost i na sopstvenom, iz razloga što je jednostrana primena SSP-a dozvolila nekontrolisani uvoz strane robe na naše tržište i tako uništila srpskog privrednika, proizvođača i svih ostalih. S druge strane isto treba napomenuti da istim tim ugovorom mi nismo konkurentni ponovo na tržištu EU iz razloga što sa druge strane mi kada izvozimo plaćamo i carine i porez i sve ostalo. I ovo je zapravo samo još jedan u nizu neuspešnih pokušaja i vašeg puta i destabilizacije naše privrede, jer ovim zakonom ništa nećete doprineti, odnosno izmenama i dopunama, da naši privrednici ili bilo ko stanu na noge i budu konkurentni, ne samo na međunarodnom, već i na sopstvenom tržištu. Jer, razlog, dokle god budete išli ovim putem stranputice a ona se zove Evropska unija, naš privrednik, proizvođač, poljoprivrednik, nažalost, neće biti konkurentan.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Radeta, izvolite.
Napravili ste jednu grešku, možda i previd. Ovaj član odnosi se na treći član zakona i govori o izvozu robe dvostruke namene i kaže šta je izvoz robe dvostruke namene. Između ostalog - prenos softvera i tehnologija putem elektronskih medija, telefonom ili faksom na području izvan Republike Srbije, ali ste izostavili ovde da napišete i - društvene mreže. Društvene mreže su sredstvo ne samo komunikacije, nego sve više se trguje preko društvenih mreža i mi smo mislili, evo, samo skrenuli vam pažnju da bi bilo dobro da ovaj amandman prihvatite i da društvene mreže uvrstite takođe u jedan od načina izvoza robe dvostrukih namena u skladu sa ovim članom 3. Vi to niste prihvatili i moram da vam kažem da onaj ko je pisao obrazloženje zbog čega to nije prihvaćeno ništa ne zna. Izvinite, ali je tako. Ne prihvatate amandman, pa nam objašnjavate šta je amandman i kažete da je amandman predlog za izmenu i dopunu predloga zakona, a kaže, pošto ovde razmatramo izmene i dopune zakona, a ne zakon, onda amandman ne može da se prihvati. Ovo stvarno niko živi ne može da razume. Da li to znači da vi mislite da samo vi imate pravo da menjate zakon i da mi zapravo ovde ništa ne treba da govorimo, ni da podnosimo amandmane, jer zakon mora da se menja onako kako vi kažete? Zapravo, ne kako vi kažete, nego kao što ste napisali u obrazloženju. U izradi zakona, zamislite, učestvovali su eksperti EU, koji su skretali pažnju da je evropskim zakonodavstvom propisano da je to međunarodna praksa da se kontroliše izvoz robe dvostruke namene itd. Mi vas podsećamo na jedan katastrofalan sporazum koji je Srbija potpisala, a to je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a zbog kojeg Srbija trpi velike štete, budžet Srbije trpi velike štete, naši seljaci trpe velike štete. Zahvaljujući tom sporazumu roba, poljoprivredni proizvodi i poljoprivredna industrija naša je u velikom problemu zato što joj konkuriše roba iz zemalja EU, koja je povoljnija, zato što može da se uvozi bez carina. Mi vam godinama skrećemo pažnju na pogubnost tog sporazuma, ali vi, naravno, ne reagujete zato što ste vi, zapravo, pravni sledbenici, u pravnom smislu te reči, onih pre vas ne samo kao država, nego kao režim. Vi ste u svemu zapravo podržali one žute koji su vas napravili, pa od njih preuzeli vlast i to pokazujete i kroz taj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i o tome kako hrlite u EU i kako ste potpisali Briselske sporazume. Generalno, dakle, vi se ne razlikujete od njih i onda malo, malo pa se pojavi neki zakon koji nam skrene pažnju, prosto, da ne zaboravimo da ste vi vlast u kontinuitetu i da je taj kontinuitet zapravo velika šteta, da vi ne vodite računa o ljudima u Srbiji. Ovde sada konkretno govori o seljacima, ali generalno ne vodite računa o ljudima u Srbiji i zato ljudi veoma teško žive. Narod u Srbiji veoma teško živi. Moram da podsetim i na činjenicu da ste se vi hvalili da će od nove godine minimalna zarada u Srbiji biti 30.022,00 dinara. Niste se hvalili, ali opšte je poznato da su najniže penzije između 10 i 14 hiljada dinara, da je minimalna potrošačka korpa 37.000 dinara. Niko nam još iz vlasti nije objasnio šta da rade ljudi bez tih sedam hiljada dinara za minimalnu potrošačku korpu, da li treba nedelju dana da se zamrznu, kao što je kod vas praksa da se vaši funkcioneri zamrznu da bi kao, navodno, nestranački preuzeli neku funkciju. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Samostalnost jedne države je nešto čemu treba sve države, odnosno njihovi stanovnici da teže. Juče je jedan od kolega rekao da je u pravnoj teoriji ovo što Srbija ima sad vrhunac što može da se postigne i tu nema šta da se zameri, to je otprilike tako. Ali, kroz ove zakone, nove zakone, zakone o izmenama i dopunama koje mi sada imamo na dnevnom redu, mi sve manje ograničavamo svoju samostalnost. Jedan od tih zakona kroz koji se to može i u praktičnom i u teorijskom smislu prepoznati je ovaj zakon o izvozu robe dvostruke namene. Ovde zemlje članice, a vi to i ne krijete, vi kažete da su evropski stručnjaci učestvovali u donošenju ovog zakona, zakona o izmenama i dopunama zakona, žele da zaštite svoje tržište. Kada se kaže izvoz i uvoz robe dvostruke namene, pre svega se misli na konvencionalno naoružanje i oružje za masovno uništavanje koje ima enormnu smrtnost. Te zemlje žele da zaštite sebe od uticaja drugih zemalja i mi to sve prihvatamo. Naravno, ovde dolaze u obzir i robe široke potrošnje. E mi tu ne vodimo računa. Moje kolege su već govorile kako da budemo konkurentni poljoprivrednim i drugim proizvođačima u zemljama EU ili zemljama trećeg sveta, kako vi to kažete, ukoliko sami ne vodimo računa dovoljno o sebi? Mi smo počeli neka usaglašavanja, ne čekajući SSP EU. Državna zajednica Srbija i Crna Gora 2005. godine je regulisala odnos prometa roba dvostruke namene. Naravno, desilo se to što se desilo sa tom državnom zajednicom. Srbija je 2013. godine donela Zakon o uvozu i izvozu robe dvostruke namene i sad je to malo, vi idete i dalje. Kada smo mi hteli u ovom članu 3. da intervenišemo, status poljoprivrednih i svih drugih proizvođača u Srbiji, prihvatanjem ovog našeg amandmana, ne bi se značajano popravio i poboljšao, ali delimično bi otklonili te neke nejasnoće i praktično ustrojili nešto kako bi trebalo da bude. Vi ni to niste prihvatili, uključujući neke bravure kako da objasnite da po članu 161. Poslovnika o radu Narodne skupštine nije moguća intervencija na ovakav način, a mi smo samo hteli da preciziramo ko se smatra izvoznikom robe iz Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, mojim amandmanom sam predložio preciznije rešenje ovog člana 1. U obrazloženju za donošenje ovog zakona navedeno je da je namera da se poveća broj stranih investicija, kao i da se rasterete privredni subjekti koji posluju u našoj zemlji. Ovaj zakon je bio zatvoren šest godina i, kako reče moj kolega Miljan Damjanović, zar je bilo potrebno toliko vremena da se uvidi da je procedura kontrole uvoza robe dvostruke namene smetnja? Ispostavilo se da smo mi jedina zemlja u Evropi koja izdaje dozvole za uvoz robe dvostruke namene. Onda kada smo se opredelili za nešto što je samo naša unutrašnja stvar, mi smo kontrolisali više od onoga što je Evropa propisala. Ovo je svojevrsna potvrda samokritike rešenja za koje smo se opredelili, ali zaista nema opravdanja da je potrebno šest godina da se ukine jedna procedura čije ukidanje, uzgred, traje oko 30 dana, a koja predstavlja smetnju. Drugim rečima, kada nam Evropa nije branila mi smo otežali stvar, a onda je Evropa preko poslovnih subjekata pospešila promenu rešenja koja se sada predlažu kroz izmene i dopune ovog zakona. Dame i gospodo, SRS smatra da se mi u ovoj našoj zemlji igramo i poigravamo zakonima, bilo da ih donosimo ili sprovodimo. Kod nas zakon nema značenje kao u drugim razvijenim i stabilnim zemljama. I kada nismo u krizi ili tranziciji ili kada se harmonizujemo i usaglašavamo sa evropskim uzorima, nama su zakoni sezonska rabota. Zato ili kratko traju ili se često menjaju i dopunjavaju. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela SRS na Predlog zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene odnosi se na član 1. postojećeg člana 3. stav 1. tačka 4. alineja 2. Predloga zakona posle teksta: „telefonom“, dodaje se tekst: „aplikacijama za pametne telefone“, uz obrazloženje da je amandmansko rešenje preciznije za prenos softvera i tehnologije putem elektronskih medija, telefaksom ili telefonom na području izvan Republike Srbije. Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene je karakterističan po tome što u vreme donošenja zakona naš predlagač, to jest Vlada nije imala obavezu da odabere ovakvo rešenje, ali oni, gle čuda, odaberu rešenje koje je dodatno opterećivalo privredu administrativnim procedurama. Drugim rečima, Evropa nas nije silila da odaberemo takvo rešenje kontrole uvoza i izvoza robe dvostruke namene, a mi smo to već sami uradili i sada tu grešku ispravljamo sa zakašnjenjem negde oko šest godina. U prilogu ovih zakonskih rešenja naveli ste da su učestvovali eksperti iz evropskih zemalja, pa je tako u tekstu dosta evropskih predloga kao što su lista 1, lista 2, lista 3. Konvencije o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja, to jest međunarodni ugovori ili tzv. hemijska konvencija. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre svega, da vas pitam šta je sa ministrom Rasimom Ljajićem, nema ga već duže vremena u Skupštini, a koliko vidim od strane Vlade Republike Srbije, upravo je on taj koji je ovlašćen, pa se zanimamo da li je sve u redu? Druga stvar, gospodine ministre, koju bi ste vi morali da objasnite, pa makar umesto Rasima Ljajića, je zašto ovaj zakon nije donet mnogo ranije? Opet jedno pričate, drugo radite a treće mislite. U obrazloženju ovoga zakona i u analizama efekata zakona vi pričate najpre o tome kako je zakon donet, kako je u potpunosti usaglašen sa regulativom EU, kako je izuzetno dobar, a onda skačete sami sebi u usta i kažete – jeste dobar, ali moramo ga menjati zato što nije baš, baš u saglasnosti sa regulativom EU. Vi ovde nama, podsećam vas i 2013. godine, tvrdite kako je zakon usaglašen sa regulativom EU. Što se mene tiče, kamo sreće da se ni jedan zakon ne donosi da bi se usaglasio sa regulativom EU. Međutim, vi nama otkrivate još nešto. Kažete da su još 2013. godine u izradi zakona učestvovali eksperti EU koji su vam još tada, kako sami kažete, skretali pažnju da je evropskim zakonodavstvom propisano, a i da je takva međunarodna praksa, da se kontroliše uvoz robe dvostruke namene, kao i pružanje brokerskih usluga i usluga tehničke pomoći, dok se uvoz ove robe ne kontroliše. U tom momentu, vi kažete, sada ovo u ime Vlade - smatrali smo da nema uslova za ukidanjs kontrole uvoza ove robe. Eksperti EU su naglašavali da je važno da se uskladimo sa odredbama obavezujuće regulative broj 428/2009 u smislu definicija i procedure izdavanja dozvola, a da je unutrašnja stvar zemlje da li će kontrolisati više od onoga što je regulativom propisano. Kažete - u tom momentu to je bila praksa i u zakonodavstvu većine zemalja okruženja. Vi niste, dakle, u stanju da navedete ni jedan jedini ozbiljan razlog za takvo rešenje. Tvrdite da su vas vaši eksperti iz EU upozoravali da rešenje nije dobro. Priznajete praktično da ste napravili grešku i kao jedini razlog vi navodite to što su zemlje u okruženju imale slično zakonsko rešenje. Onda kažete – u međuvremenu Republika Srbija je praktično ostala jedina zemlja u Evropi koja kontroliše, odnosno izdaje dozvole za uvoz robe dvostruke namene. Naime, zemlje u okruženju su svoje zakonodavstvo u tom smislu već izmenile – Hrvatska, Crna Gora, Bosna i Hercegovina, pa čak i Albanija. Mene zanima, gospodine ministre, zašto je Srbija, ako vi stalno govorite kako smo neki svetski prvaci i kako živimo u zlatnom dobu i kako smo na sedmom mestu Svetske banke na njihovoj biznis Duing listi, da li zna EU za ovo, da li zna Svetska banka? Naravno da zna i vi ste, evo to je još jedan zanimljiv podatak, još 2015. godine, utvrdili da zakon nije dobar, da treba doneti drugi, pa ste tada, kako sami kažete, napravili jednu radnu grupu. Znači, radna grupa sastavljena od predstavnika Ministarstvo odbrane, Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo pravde, Uprava za izvršenje krivičnih sankcija, Ministarstvo finansija, Uprava carina, Bezbednosno-informaciona agencija i Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija je učestvovalo u radu na pripremi zakona uz eksperte EU. Imali u septembru 2015. godine neke sastanke, pa utvrdili da treba da se menja zakon, pa 21. oktobra 2015. godine, opet zanimljivo, uz podršku programa Vlade SAD održali seminar za akademske i naučne institucije i privredu Republike Srbije pod nazivom – Kontrola uvoza i izvoza robe dvostruke namene i tad, pretpostavljam, doneli slične zaključke. Četiri godine od tada je prošlo. Bilo je više nego dovoljno vremena da taj zakon bude i mnogo ranije u skupštinskoj proceduri. Naravno da nije, ali isto tako, naravno, vi ćete nastaviti da nas ubeđujete da je dobro kada raspravljamo po više puta o istom zakonu, da je to valjda neka dobrobit i da to pokazuje koliko je Srbija demokratska zemlja, a zapravo bi bilo mnogo bolje kada biste vi ipak malo više slušali i cenili i tuđe mišljenje i kada biste neke dobronamerne savete, koje dajemo i kroz svoje diskusije i kroz amandmane koje podnosimo, poslušali ranije, a ne kasnije.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega.
Evo nešto što je interesantno za kolegu Markovića pošto je on tu statističar, pa prati... A nije tu. Izvinjavam se. U ovom članu 1. smo predložili da izvoznik može da izvozi različita sredstva komunikacije i obaveštavanja, pa smo rekli, između ostalog, da postoje ove odrednice elektronskom poštom, da može da stoji i – društvenom mrežom. Ministarstvo odbija amandman. Sredstva komunikacije, prenos informacija i svega onoga što čini savremeni svet su između ostalog i društvene mreže. Ono što u svakom slučaju može da se okarakteriše kao pozitivno to je da se u pojedinim delovima kada su pitanju oprema koja se uvozi recimo za potrebe sajma definitivno oslobodi te papirologije koja je vezana za uvoz jer to je oprema koja se izlaže na štandovima sajma pa nema potrebe da se toliko dugo čeka zbog te administrativne procedure. Kasnije ćemo u amandmanu, a sada da kažemo, da intervenišemo recimo za opremu koja se koristi na teritoriji Srbije i izdaje se dozvola maksimalno na godinu dana, a mi kažemo – može i duže ako je ta oprema u funkciji, ako se koristi pa da se izda i dozvola za period dok je u upotrebi ta oprema i ministarstvo, odnosno Vlada odbija. Stigao je i kolega Marković, on je statističar. Ne može čovek da bude tu pametan – šta je sada u pitanju. Da li je zato što su radikali predložili ovo – društvene mreže pa to ne može ili je to u domenu nekih velikih tajni pa ne može da se koristi društvena mreža. Zašto bi bilo po nama, logično govoreći, zašto bi bila tajna osim ako je u pitanju namenska, a i to na kraju krajeva izvoznik i uvoznik, oni odlučuju kako će i na koji način komunicirati? Dobro je ovo. Ima neke prednosti kada je u pitanju uvoz ovoga što se radi sa Ruskom Federacijom. To je dobar znak, generalno gledajući, da ste i vi evrofanataci prelomili jednom da je spas u Ruskoj Federaciji. Doduše, ne možete baš da se hvalite sa originalnošću, jer tu originalnost su vam uzeli Boris Tadić i Vojislav Koštunica. Oni su prvi sa Putinom. Pošto vi to brojite, kolega Markoviću, vi ste statističar, 17 puta je predsednik Srbije Vučić bio kod Putina, a ne 19, kako je neko želeo. Možda će biti do nove godine 19. Do izbora sigurno će biti 19 puta. Bio je 17 puta i to je dobro u ovom programu sa Rusijom što se ta procedura oko uvoza jednostavno svodi, uslovno rečeno, na neke evropske standarde. Nejasno nam je zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen. Ako bi mogao ministar Đorđević da da neko objašnjenje, a ako ne, onda ćemo sačekati resornog ministra. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pa je prvo da se zahvalim prethodnom govorniku na svojevrsnom komplimentu… (Milorad Mirčić: Kako se zove?) Prethodnom govorniku, znate na koga sam mislio, gospodine predsedavajući, na komplimentu da sam statističar. Verujem da je taj kompliment posledica toga što je prethodni govornik zapazio da ja s vremena na vreme iznosim precizne podatke u svojim govorima, u Narodnoj skupštini i to je delimično istina. To su uglavnom podaci o napredovanju Srbije. O napredovanju Srbije na mnogim poljima, pa između ostalog i taj segment koji je spomenut, a to je razvijanje bilateralnih odnosa između Srbije i Rusije i kako je to kolega lepo primetio, 17 puta je došlo do sastanka između Vučića i Vladimira Putina, što je svakako za pohvalu. Ja sam napravio u jutrošnjem delu izlaganja lapsus, odnosno pogrešio sam pa sam umesto 17 rekao 19 i ako mi je to neki greh, evo ja se izvinjavam i vama i javnosti. Dakle, nije se 19 puta sastao Vučić sa Putinom, nego samo 17 puta. Voleo bih da pitam – a, koliko su se prethodni lideri, predsednici, premijeri, sastajali sa rukovodstvom Rusije, sa Putinom? Koliko puta? Ja ću vam reći. Jednom, maksimalno jednom. (Ljiljana Malušić: I to u 10 godina.) U 10 godina, što kaže koleginica. I to govori o položaju Srbije, to govori o poziciji Srbije, to govori na koji način jedna velika sila, poput Rusije danas gleda i uvažava Srbiju. Srbiju koju vodi Aleksandar Vučić. Ima tu još mnogo podataka o kojima smo govorili ovih dana, koje sam iznosio i svako se odnosi na napredovanje Srbije. I na napredovanje, kada je reč o svetskoj Duing- biznis listi, jel tako? I kada je reč o povećanju penzija, i kada je reč o povećanju plata u javnom sektoru, i kada je reč o povećanju minimalne zarade i tu beležimo, jel tako napredak, i kada je reč o tome da ćemo uskoro, pitanje je dana dostići dugo očekivanu platu u iznosu od 500 evra. Govorim o prosečnoj zaradi i sva ostala napredovanja Srbije i zbog toga smo ponosni. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Pa vi ste kolega otišli korak dalje. Vi ste u domenu analitičara, statističara - analitičara. Znate, vi već ulazite u neke vode gde analizirate koliko je neko pre Vučića, bio sa Putinom. To je već neka intima. Kako ste vi to predstavili, ja to razumem kao intimu, ali šta ćete to je tako. Kada čovek zagazi u te vode statistike, onda možda i nesvesno napravi grešku kao što ste vi, pretpostavljam iz dobre namere, rekli 19 puta, računajući sada u decembru i pred izbore. Obično se pred izbore ide kod Putina, jer Srbija tako glasa. Ko se poslednji sastane sa Putinom Srbija za njega glasa. Boris Tadić, dva puta otišao kod Putina, dva puta pobedio, treći put nije otišao, neće Srbija da ga bira, taman da je ne znam kakav. Ali, šta je ovde suština kolega? Vi pratite tu statistiku kada su u pitanju sve liste, a da li možda znate, kako stojimo na listi kada je u pitanju korupcija? Kako stojimo na listi kada je u pitanju standard u odnosu na zemlje pre svega u okruženju. Kako tu stojimo, kakvi su tu podaci? To je veoma interesantno. Bilo bi dobro, jer vi to pratite i meni je drago, a sa druge strane, ovde je suština bila upućena pitanju ministru, ako može da objasni – zašto društvene mreže ne mogu da budu sredstvo komunikacije, kada su u pitanju uvoznici, izvoznici? Ako je moguće dobiti taj odgovor, čak i pismeno se zadovoljavamo, gospodine Đorđeviću, ako budete ljubazni pa samo da objasnite, da vidimo šta je tu problem. Kao što su ova unapređenja, ponovo vam kažem, unapređenja su dobra, s tim što ćemo kasnije da raspravljamo oko korišćenja ove opreme koja se uvozi na duži period od godinu dana.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Moram da priznam da imam razumevanja za prethodnog govornika za to da bi on voleo da bude u prilici da razgovara sa Vladimirom Putinom. Ja to potpuno razumem. Verujem mu da bi voleo, kada bi bio u prilici da razgovara, da se sretne sa njim, da razmenjuje mišljenje. Nažalost, to se neće desiti, ali kada je reč o standardu koji je pominjao… (Milorad Mirčić: Nažalost.) Nažalost za vas. Kada je reč o standardu koji je pominjao i o tome smo govorili u prošlom javljanju, Srbija može da se pohvali napretkom i kada je reč o životnom standardu građana. Podsetiću vas da je prosečna plata u Srbiji veća, pominjali ste poređenje sa zemljama regiona. Upravo kada poredimo situaciju sa onim što se naziva zemlje regiona, dakle, imamo podatak da je veća prosečna plata u Srbiji, nego u mnogim zemljama regiona, kao što su Severna Makedonija, BiH, Albanija. Zanimljiv je slučaj sa Bugarskom, minimalna zarada u Srbiji je veća od minimalne zarade u Bugarskoj. Kada je reč o prilivu investicija, priliv investicija u našu zemlju, stranih direktnih investicija je veći nego sve zemlje regiona zajedno i to nisu podaci koje je neko paušalno procenio, to su zvanični ekonomski pokazatelji. Dakle, to možete da pročitate kao zvanične podatke nadležnih institucija koje se time bave. Želeo bih za kraj da se složim sa jednom konstatacijom, da ko razgovara sa Aleksandrom Putinom pred izbore, posle toga pobedi obezbedi na izborima. Međutim, moram da izrazim bojazan da stranci prethodnog govornika ne bi pomogao ni susret sa Putinom da pobedi na izborima. Dakle, ni Putin im ne bi pomogao da pobedi na izborima u Srbiji. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Nijednog trenutka mi nije palo da prognoziram nešto ili da u sklopu neke eventualne analize kojom se vi bavite, budem prorok na neki način kako će proći ova ili ona stranka. Iskreno vam sada najozbiljnije govorim, zabrinuo bih se da izgovorim te reči koje ste vi izgovorili. Vama predsednik stranke kaže svesno da je srpski radikal, a vi prognozirate da više mu ni Putin neće pomoći da se vrati na vlast. Nemojte tako. Drugo, samo mala korekcija, Aleksandar je Makedonski, a Vladimir je Putin. Ne možete da prekrstite čoveka. Nemojte ovo pogrešno da shvatite, samo radi korekcije. Drugo, ta statistika koju vi koristite je objavljena kolega od strane Centralne banke, NBS i Republičkog zavoda za statistiku. Niste baš potpuno u pravu. To vi što poredite sa Bugarskom, to je samo taj jedan segment gde vi kažete da je minimalni lični dohodak. Nije to suština svega. Kod Bugarske ima dosta toga što je gore nego u Srbiji. Sa druge strane, ne ide Bugarska putem Srbije, nego Srbija očigledno kreće putem Bugarske i kada su Bugarsku ubeđivali kakav je prosperitet u EU, znate šta su im dragi moj kolega, prvo rekli? Da to što oni rade, da to što su oni vodeći u nekim proizvodnjama kao što je proizvodnja ekstrakta mirisa, da je to prevaziđena tehnologija, da to nema nikakve perspektive u Evropi, pa su im sve mašine, svu tehnologiju pokupili, preselili na zapad i sada su rekli, sada ste vi bogati, jer mi sa vašim ružama proizvodimo taj isti ekstrakt. Drugo, oslobodili su ih svih aviona, svih tenkova, skoro sve opreme za vojsku i rekli su - sada vas brani NATO, ranije dok ste imali avione i tenkove svoje ste bili slabi, sada kada vas brani NATO sada ste jaki. Ja ne bih voleo, pretpostavljam kao i vi, da Srbija krene bugarskim putem i ponovo vam kažem, ne ide Bugarska putem Srbije, nego nažalost Srbija polako kreće putem Bugarske, putem Rumunije, pa na kraju krajeva i Grčka treba da služi u jednom delu kao primer. Tako da, ta statistika vam nije baš najbolja ili niste u saglasnosti, možda niste na društvenim mrežama upratili, pošto mi predlažemo to amandmanom, možda niste najsvežije, najnovije podatke upratili, to bi bilo dobro da pogledate.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Marković.
Prvo, imamo dve nelogičnosti. Kaže, prethodni govornik - sada najozbiljnije. Sada moram da pitam, da li se pre toga šalio kada je odlučio da naglasi, da će od sada najozbiljnije da priča. Ako se šalio, dobro, ne ljutim se. Drugo, rekao je da se Vučić vrati na vlast ili tako nešto. Pa, ja sada pitam kako neko može da se vrati na vlast ako nije otišao uopšte sa vlasti? To ste rekli, ali možda je i to bio lapsus. Znate šta predsedavajući, ja i dalje nisam čuo neke konkretne podatke koji negiraju moje malopređašnje tvrdnje, a to je da je Srbija ostvarila značajne skokove, i kada je reč o ekonomiji, i kada je reč o stanju javnih finansija, i kada je reč o životnom standardu i sve ono o čemu sam malopre govorio. Nisam čuo ni jedan jedini podatak koji bi osporio te moje tvrdnje. Sada, očigledno da, pošto je prethodni govornik posvetio izvesnu pažnju stanju u bugarskom i bugarskom putu, očigledno da se mnogo bavio Bugarskom, pa nije stigao da isprati srpski put i put Srbije, a taj srpski put govori da je minimalna zarada u Srbiji, dok su neki pre nas vodili ovu zemlju, bila je 16 hiljada dinara. To je zvaničan podatak. Danas je preko 30 hiljada dinara. Da li je to mnogo? Ja ne tvrdim da je mnogo. Da li je to dovoljno za kvalitetan i pristojan život? Ne tvrdim da je dovoljno. Naravno da ćemo raditi i dati sve od sebe da to popravljamo u mesecima i godinama koji dolaze, ali je to duplo više nego što je bilo. Nama ne treba ni Svetska banka, ni MMF, ni jedna od onih ustanova o kojoj ste govorili da nam to stavi do znanja. Građani Srbije osećaju da žive bolje, jer kako drugačije objasniti ako je prosečna plata bila između 330 i 340 evra, pre nego što je SNS preuzela odgovornost za vršenje vlasti, a danas je 500 evra i biće i nešto malo preko 500 evra, onda nam ne treba ni Svetska banka, ni MMF da nam objasni da je to tako. Građani Srbije vide da je to tako. Zahvaljujem.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Ja ću po amandmanu da govorim i samo da se osvrnem…
Kolega Marinkoviću, ne možete po amandmanu zato što je kolega Mirčić zatražio repliku.
Onda povreda Poslovnika 107. ako mi dozvoli predsedavajući, povreda dostojanstva Narodne skupštine. Radi onih ljudi koji nas gledaju, radi građana Republike Srbije, želeo sam samo da kažem da je Srbija danas zemlja u kojoj vrlo rado dolaze, imali smo to priliku da vidimo i da se svi uverimo, pre dve nedelje na velikoj, dakle, 141. Skupštini Interparlamentarne unije i delegaciji iz Izraela, iz Irana, iz Pakistana, iz Indije, Ruske Federacije, Kine, Južne Koreje, država Latinske Amerike, Afrike. Dakle, Srbije je danas zemlja koja ima ogroman kredibilitet širom zemaljske kugle. Ono što je suštinski važno da kažemo da jeste predsednik Vučić imao tih 17 susreta sa predsednikom Vladimirom Vladimirovičem Putinom, ali isto tako sličan broj sastanaka i sa Angelom Merkel. Hoću da podsetim naše građane da je predsednik Makron, predsednik Francuske, bio ovde u Srbiji, proveo dva dana i da smo obnovili strateško partnerstvo i prijateljstvo sa Francuskom, ali ne zaboravljamo naše prijatelje ni iz Latinske Amerike. On se na marginama generalne Skupštine UN sreo i sa predsednikom Gvatemale, Džimi Moralesom. Gvatemala je zemlja koja podržava teritorijalni integritet i suverenitet naše zemlje, da smo uspeli da jednu od dve zemlje iz Latinske Amerike koja je priznala tzv. nezavisno Kosovo, ubedimo da suspenduje svoje priznanje. Radi se o Peruu. Da smo uspeli da 14 zemalja Afrike, Latinske Amerike i Azije ubedimo da povuku svoje priznanje tzv. nezavisnog Kosova. Srbija će i dalje, na čelu sa predsednikom Vučićem, voditi takvu politiku, politiku dobrih odnosa sa svima. Pre neki dan smo potpisali Sporazum sa Evroazijskom Unijom, ali i te kako radimo na poboljšanju naših odnosa, inteziviranju odnosa i sa Ruskom Federacijom, i sa Narodnom Republikom Kinom, ali i sa SAD i zemljama EU. Pošto je bilo reči o borbi protiv korupcije. Nikada Srbija nije imala ovakvu bespoštednu i beskompromisnu borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije. Mi se trudimo i ministar policije, Nebojša Stefanović, radi svakodnevno na tome da tolerancija prema korupciji bude nulta. Zato danas Srbija ima 4,1, ako već hoćete da se bavimo statistikom, privredni rast. Hajde da se ne poredimo sa Bugarskom, da se poredimo tu i sa Poljskom, sa Češkom, sa zemljama višegradske grupe, sa razvijenim zemljama EU, 4,1. Drugi smo u Evropi posle Poljske po privrednom rastu, deveti u svetu, dakle deveti na Duing biznis listi Svetske banke po izdatim građevinskim dozvolama. Četiri milijarde evra ćemo imati stranih direktnih investicija u Srbiji, više nego sve zemlje zajedno zapadnog Balkana, plus Hrvatska koja je zemlja EU. Znači, apsolutni smo šampioni. Vi nas sada poredite sa nekom Bugarskom. Zar mislite, a ja sam siguran da ne mislite tako, jer gospodin Mirčić dobro poznaje pravo i ekonomiju, da možemo tako lako da dođemo do neke zarade prosečne u Srbiji, koja nam je u stvari želja i gde nam je cilj da je ostvarimo, a to je prosečna od 800, 900 evra. Danas je ona 500 evra, sa 366 evra koliko je to bilo 2015. godine. Naravno, neću tražiti da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje, ali zahtevam od kolega narodnih poslanika da baziramo svoje debate na argumentima i na toj statistici za koju je moj kolega Aleksandar Marković malopre bio optuživan. Mi smo ljudi koji su ozbiljni, koji se ozbiljno zalažu da se ova zemlja razvija, ljudi koji su patriote, koji na ozbiljan način pristupaju i odbrani nacionalnih interesa kroz jačanje ekonomije, kroz jačanje vojske, kroz jačanje odbrane naše zemlje. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Neću ja sedam minuta, mnogo ću kraće i govorim na osnovu člana 27. Recimo da je sve ovo što je kolega Marinković rekao istina, svi ovi hvalospevi, sve tako, jedino mi se onda nešto ne uklapa. Zašto je on sve ovo svrstao u povredu dostojanstva Narodne skupštine? Jer, on je intervenisao po članu 107. Znači, kolega Marinković misli da su svi ovi uspesi Aleksandra Vučića, o kojima je on ovde govorio, da je to povreda dostojanstva Narodne skupštine. Eto.
Koleginice Radeta, ja mislim da je kolega Marinković mislio da je povreda dostojanstva ono što je govorio vaš kolega Mirčić, naš kolega. (Vjerica Radeta: Ne znam ja šta ti misliš, nego šta je on rekao.) Po tom osnovu, pa ja moram da vam odgovorim na povredu Poslovnika. Nije ni tražio da se izjašnjava Skupština u danu za glasanje unapred. (Vjerica Radeta: Jesam li ja tražila?) Niste tražili, sada ću da vas pitam. Po Poslovniku? Izvolite.
Član 27. stav 1. isključivo. Dakle, kolega Arsiću, ajde se malo uključite, bili ste na putu, možda se niste odmorili. Ako je tako, mogli ste još da ostanete i danas da odmarate. Ako je kolega Marinkoviću umoran, evo mene odmorna, uvek mogu tu na to mesto da vas zamenim, to mi Poslovnik dozvoljava samo mi naprednjaci ne dozvoljavaju. Dakle, vi malopre niste pitali kolegu Marinkovića, odnosno on sam je rekao da ne želi da se izjasni. Vi, ste sebi, posle moje intervencije po Poslovniku, dozvolili da komentarišete šta je mislio kolega Marinković. Dakle, precizno je rekao – povređen je član 107. zato što je Srbija izdala, ne znam koja je na listi za izdavanje građevinskih dozvola, zato što se Vučić video ne znam koliko sa kim, zato što su povukle zemlje priznanje lažne države Kosovo, zato što je Vučić ovo, zato što je Vučić ono, to je dakle, sve u sklopu povrede dostojanstva Narodne skupštine, ne kažem ja, već kaže kolega Vladimir Marinković, a vi sada pokušavate da kažete šta je on mislio. Znate, ko zna šta ja sad mislim, ali znate smo ovo što čujete šta govorim i samo to može biti tema razgovora, i onda mi još kažete da vi niste njemu odgovorili, a meni ste pokušali odgovoriti na povredu Poslovnika zato što je kolega rekao da on ne želi da se Skupština izjašnjava o povredi, a ja ništa nisam rekla. Opet ste bacali pasulj, sad ste znali i da sam ja zapravo htela da kažem da ne želim da se Narodna skupština izjasni o povredi. Molim vas samo da se koncentrišete, ne treba vam Poslovnik, ja kad sam rekla tako je kako piše u Poslovniku. I, nemojte se izjašnjavati. Hvala.
Koleginice Radeta, po Poslovniku koji je trenutno predsedavajući može samo da ga prekrši, a ne narodni poslanik, to je pod jedan. Pod dva, niste rekli da želite da se Narodna skupština izjašnjava o povredi Poslovnika, to je tačno, ali niste ni eksplicitno rekli da ne želite. Ako eksplicitno ne kažete da ne želite, onda sam ja dužan da vam po istom tom Poslovniku dam objašnjenje zašto sam postupio i kolegi Marinkoviću dao reč. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika, posle mog objašnjenja? (Vjerica Radeta: Pobogu, Arsiću, koliko puta da kažem.) U redu. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Pa, evo, slušajući pojedine kolege ja sam mislio da ona emisija RTS „Šta radite bre“ to je bio kolaž neki svega i svačega, svakakvih podataka, garnirano sa Vučićem, sa Putinom, stvarno čovek treba da to odvoji jedno posle podne da bi pratio, da bi mogao da fino sistematizuje te podatke koje su iznele pojedine kolege, kao što je kolega govorio o standardu da smo iznad Makedonije, da smo iznad Albanije, da smo iznad Bosne, ovo dvoje jeste, ali Bosna nije, BiH nije kolega, nažalost, to su u pitanju prosečna primanja i visina primanja u pojedinim državama. A kada je standard, samo da vam kažem kolega Markoviću, relativno šta je to standard. Zašto je relativno? Zato što imate jedan primer na kojem želim da vam pokažem kako je to dosta nezahvalno analizirati na taj način kako vi radite. U Belorusiji je prosek primanja 400 evra, kada se pretvori to je 400 evra. Za 400 evra radnik ili porodica koja živi u Belorusiji može da pokrije sve životne troškove, može da plati struju, komunalije, obezbedi sebi hranu za mesec dana i da izdvoji sebi za letovanje i zimovanje. U Zapadnoj Evropi imate primanja koja su u proseku 1.700 do 1.800 evra u zavisnosti kako koja zemlja. Za tih 1.700, 1.800 evra može da pokrije osnovne životne troškove, plati struju, plati komunalije, ali ne može da ide na letovanje i ne može da ide na zimovanje i tu vam je ta relativnost kada je u pitanju standard. Standard je ono što može da priušti čovek da živi onako kao to dolikuje ljudskom biću i da može da sebi obezbedi ne samo onu osnovnu egzistenciju nego i da obezbedi i nešto što se zove odmor i za njega i za porodicu. Što se tiče ovoga oko korupcije što sam vas pitao, kolega Markoviću, tu Srbija jako loše stoji kada je u pitanju ta lista i to je EU upozorila, dala upozorenje. Tu je Srbija na 0,5, a maksimalno je 1,5. Tako da morate voditi računa da to neko posmatra sa strane nezavisno od vas i od mene, na koga nemate ni vi ni ja uticaja i jasno ocenjuje kakva je situacija po pitanju korupcije. Tako da treba imati to u vidu, a to je na neki način upozoravajuće, nije još alarmantno. Što se tiče ovog nerazumevanja oko kontakata sa Vladimirom Vladimirovičem Putinom, vi ste rekli da radikali neće doći na vlast, jer neće doći u priliku da budu sa Vladimirom Vladimirovičem Putinom. Pa, mi računamo Vučić je već 17 puta, pa svakako je radikal, nije valjda da neće kao radikal biti primljen od strane Vladimira Vladimiroviča Putina. Pa, i vi gospodine Markoviću niste baš bili ravnodušni na Spensu kada je svesno Vučić rekao da vi radikali već 11 godina. Tako da nemojte to da krijete, nije to uopšte nešto što bi trebao čovek da krije. To je nešto sa čim treba da se ponosite jer tradicija u Srbiji je u radikalima i socijalistima, a ovo je sve za jednokratnu upotrebu, to zna gospodin Martinović.
Pravo na repliku, narodni poslanik, Aleksandar Marković. Izvolite.
Opet imamo, gospodine predsedavajući nedoslednost jednu u obraćanju prethodnog govornika. To je pomalo i simpatično. Pazite, sad ovako, kada EU oda priznanje Srbiji za neki rezultat, bilo šta da je u pitanju, dakle, da li je u pitanju neki ekonomski rezultat, da li napredak na svetskoj Dujing biznis listi, da li povećanje plata, da li povećanje životnog standarda, bilo šta, onda to za njega nije istina, Evropa ima loše namere i tako dalje. A kada iz te EU dođe neki podatak o kome usput budi rečeno, on je iznosio te podatke, kako smo mi pali u nekom rangiranju kada je reč o procentu korupcije, onda se taj podatak uzima zdravo za gotovo, uzima se bez ikakve predrasude i proglašava se za merodavan. Dakle, to je jedna nedoslednost koja prosto nije prihvatljiva, ili ste za priznanje rezultata od strane EU, evropskih institucija ili niste. Odlučite zašta ste od ta dva. Kada je reč o statističkim metodama u koje je malo dublje ušao u poslednje vreme prethodni govornik, vidim da se bavio tim različitim statističkim metodama, kako može neki podatak da se prezentuje na različite načine. Moram odmah da kažem da ja nisam stručan kada je reč o toj oblasti, ali mislim da je govoreći o životnom standardu on zapravo imao u vidu kupovnu moć građana, kada je upoređivao neke zemlje, kada je upoređivao stanje u tim zemljama, pa sa koliko novca može da se kupi koliko namirnica ili tako nešto. Opet moram da kažem da je on zapravo potvrdio sve ono što sam ja malo pre pričao. Morate da imate u vidu da je inflacija zadnjih sedam godina jedan do dva posto, dakle, sada govorimo o kupovnoj moći građana. Kupovna moć građana se ogleda u inflaciji, u stopi inflacije. Inflacije nema, inflacija je niska, jedan do dva posto zadnjih nekoliko godina. Podsetiću vas da je ranije bila dvocifrena, svake godine je bila minimum dvocifrena, odnosno minimum 10% i na više, a sada je nema. Tako da kada građanin ima 360 evra platu on može da kupi proizvode za tih 360 evra. Kada ima 500 evra platu, može da kupi proizvode za 500 evra. Dakle, ni ta njegova konstatacija ne leži kako zapravo kupovna moć nije onakva kako sam malo pre pokušao da objasnim. Prema tome, građani imaju prilike to i da vide. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Ne želim da zamaramo ni parlament, a pogotovo one koji prati ovaj prenos, ali kolega Markoviću, morate se skoncentrisati, prvo kad iznosite neke podatke onda morate da stojite argumentima iza toga. Često se ovde navodi inflacija kao argument uspešnosti ove Vlade. Da vam kažem jednu stvar, inflacija, ali ovo uslovno shvatite, najmanje zavisi od ove Vlade. Inflacija u svetu je na niskom nivou. Godine 2008. kada je bila svetska ekonomska kriza inflacija je bila mnogo viša. Sada je inflacija svugde oko 2%, u razvijenijim zapadnoevropskim zemljama ona je ispod 2%. (Aleksandar Marković: Kao i kod nas.) Pa, nije kod nas, kolega Markoviću, kod nas je nešto iznad 2%, ali to nije alarmantno, ni upozoravajuće. Između ostalog, to je dobro za nas. Koliko će trajati to niko ne zna. Najavljuje se nova svetska ekonomska kriza. Kada se govori o eventualnoj samostalnosti, kako bi Arsić sad ustupio Vjerici da vodi sednicu, samo da on kao ekonomski ekspert objasni da ovo što mi raspravljamo nije tako nego po njegovom viđenju. Ali, evo, ima jedna uteha, gospodine Arsiću, izdajte vi skriptu, pa ako vam to neko kupi nek uči po tim skriptama, a da mi nastavimo ozbiljnu raspravu. Suština je sledeća, vi znate da je ovde prisutan MMF. Međunarodni monetarni fond je na neki način, hajde grubo da predstavim, kao izvršitelji, nema milosti. Međunarodni monetarni fond propisuje šta treba da se radi. On je predstavnik, zastupa poverioce, Svetsku banku koja je dala pare Srbiji na ime kredita za neke investicije. Najbolji primer koji vam potkrepljuje ovo što vam govorim je upravo ovaj švajcarski model za penzije. To vam je MMF odredio, jer MMF ne da da se povećaju penzije onako koliko su se povećale plate, što je logika stvari, nego je odredio model, a to što se prezentuje u javnosti da je to model koji je plod rada Vlade i što kaže uma i razmišljanja Vlade to je za javnost. Međunarodni monetarni fond se duboko protivi povećanju penzije kao što su se povećale plate. Međunarodni monetarni fond gleda da dužnik izmiruje redovno svoje obaveze, a ne da arči pare. Njemu je stalo da se vraćaju redovno krediti i to je suština, kolega Markoviću, ja smatram da ste vi čovek koji ovo prihvata najozbiljnije, niste kao kolega Arsić koji odmah skače. On misli da je imam neko loše mišljenje o njegovoj stručnosti. To je toliko puta već potvrđeno da ja nemam reči.
Hvala, gospodine Mirčiću. Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Ne razumem zašto čovek često govori neke podatke, a prvo ih ne proveri. Nije prosečna plata u Belorusiji, prvo to da raščistimo, 400 evra. Početna plata u Belorusiji je 650 dolara, znači, najniža plata, to je negde oko 600 evra, koliko ja znam. Tako da, nemojte da brkamo babe i žabe itd. To je prva stvar. Druga stvar, kažem, MMF vodi računa samo o svojim potraživanjima koja ima prema nekoj državi ili drugih banaka. (Milorad Mirčić: Nema potraživanja, nije banka.) Čekajte, jel to znači da treba da se ponašamo neodgovorno i da bez obzira ko je podizao te kredite takvi kakvi su, često nepovoljni, ne treba da vratimo? Moramo da ih vratimo. Nije da trebamo, nego moramo da ih vratimo. Hajde ako hoćete da učestvujete u međunarodnoj trgovini, u razmenama robe, usluga, da budete i zemlja kroz koju prolazi roba i tranzitna i turizmom da se bavite, valjda prvo morate da plaćate svoje obaveze. Međunarodni monetarni fond, kako ga ovde predstavljaju, nama nije bitan da oni nama govore šta mi treba da radimo, i to da raščistimo odmah, imali smo potpunu suverenost, ali nam je bilo bitno kakve će ocene da daje u smislu kako sprovodimo reforme i ciljeve koje smo mi sami zacrtali, a ne MMF. Na osnovu tih ocena koje daje MMF, vi u stvari počinjete da se kotirate na raznim listama koje vas ocenjuju da li ste povoljna zemlja za investicije ili niste, ili da li možete da se zadužite po jednoj kamatnoj stopi, a ne po drugoj i tako dalje. Treća stvar, opet proveravajte, to je inflacija. Na početku svetske ekonomske krize 2008. godine, sve zemlje evrozone, a naša privreda da se najviše bazira na evrozonu i evro, imale su jako nisku inflaciju, toliko nisku da je pored svih problema koje su imale i ta jako niska inflacija pretila da, čak, i Nemačku, koju je tada bila ekonomski motor čitave evrozone uvuče u recesiju. Ne može da bude izgovor bivšem režimu svetska ekonomska kriza što smo mi imali inflaciju 10%, 12% pa i 16%. Štampali su novac, nemojte da ih pravdate kolega Mirčiću. To kako se štampao novac, to su radili komunisti sedamdesetih, osamdesetih godina i samo tada niste morali da vratite kredit. Odnosno, kad ga uzmete i dođe vreme da ga vratite on više ne vredi ništa, ta vremena su prošla, to ne može više da se vrati. Znači, zaboravite na takve operacije i vodite računa da podatke koje iznosite zaista budu tačni. Inflacija je danas u evrozoni približno ista kao i u Srbiji, zato nemamo problem sa nacionalnom valutom, a opet, kad vam je stabilna nacionalna valuta, kada nemate inflaciju vi ste stvorili uslove da vam se privreda razvija, stanovništvo da počne bolje da živi. Nije ono vreme 2008. i 2009. godine, kad su Boris Tadić i bivši režim podizali penzije po 5%, zarade u javnom sektoru 5%, a inflacija 12%. Pa, šta su povećali? Troškove života za 7%, to su njihovi rezultati. Vi možete nešto da osporavate, ali vas molim, koristite prave argumente.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima Milorad Mirčić. Pravo na repliku. Izvolite.
Ja se izvinjavam kolegi, ali prvih pet minuta nisam baš dobro pratio vaše izlaganje, nemojte da mi zamerite, razmišljao sam o pametnim stvarima, tako da nemam šta da vam kažem. Moj predlog je, gospodine Marinkoviću, vi ste čovek koji ima široke vidike, da sve ove govore, ako je moguće od gospodina Arsića iz oblasti ekonomije, finansija, monetarne politike ukoričimo u jedan mali priručnik i to bi u svakom slučaju bilo korisno za buduće generacije koje dolaze, a možda kolegi Markoviću neće koristiti, ali nama će i te kako biti značajno. Tako da, to je jedini moj odgovor. Ja sam fasciniran, vi ste Lukašenka pomerili, vi ste čak proglasili da je mnogo veći standard u Belorusiji nego što to i sam predsednik Belorusije… Vi ste na neki način fenomen. Evo, ako je moguće, najiskrenije vam kažem, ja se na poseban način divim ljudima kakvi ste vi, koji ima toliko podataka, doduše nisu svi upotrebljivi, ali podaci su.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dobro, kolega Marinkoviću, neka sam ja i glup, kako to reče kolega Mirčić. (Milorad Mirčić: Šta sam rekao?)
Nije to rečeno. Ne bih ja to dozvolio, kolega Arsiću, verujte.
Dok sam ja govorio, on je razmišljao o pametnim stvarima. (Milorad Mirčić: Ja tebi rekao da si glup?) Za razliku od njega ja sam imao i priliku da budem domaćin predsedniku Belorusije, Lukašenku, ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa smo pričali o ekonomiji, o njihovoj niskoj stopi nezaposlenosti i zašto je na tako niskom nivou drže, i zašto je skoro uopšte i nema i da li može da je nema i da ne nabrajam sve. Kada sam imao sedam godina tada su mi obukli, odnosno stavili na glavu onu pionirsku kapu, stavili oko ramena onu pionirsku maramu, ali tada sam imao sedam godina. Sada imam 50 godina, valjda razmišljam kao pedesetogodišnjak, a oni što su ostali sa kapama i maramama u tom vremenu, ja tu ne mogu da im pomognem, zaista.
Hvala, kolega Arsiću. Milorad Mirčić. Izvolite.
Ja sam prosto iznenađen. Nisam mogao ni da pretpostavim da ste vi nekada imali sedam godina. To je za mene fascinantno. Ja sam duboko bio ubeđen da ste vi mnogo stariji rođeni. A što se tiče te ikonografije nije sramota shodno svojim godinama i shodno vremenu u kome ste živeli, možda nije sramota ni biti sa tom kapom i maramom. To je jedan deo čovekovog života. Nismo mi mogli da odlučujemo o tome da li ćemo nositi ili ne, ali spletom okolnosti, već kada idete toliko lično. Lično nikada nisam stavio tu kapu, ni maramu, spletom slučajnih okolnosti, ali ne mogu ja da kažem da sam ja zaslužan. To je splet slučajnih okolnosti. Bolest me je sprečila kada se to radilo, tako da ne treba da se ja sada nešto posle toliko godina ističem. Nije to za isticanje. Ali stvarno sam iznenađen da ste bilo kada u životu imali sedam godina.
Hvala, kolega Mirčiću. Veroljub Arsić. Izvolite.
Vidite, meni su stavili tu kapu sa sedam godina. Izgleda da su mom uvaženom kolegi to stavili koliko juče. Koliko juče da su mu stavili Titovu kapicu i maramicu oko ramena. Sve u svoje vreme kolega Mirčiću.
Hvala, kolega Arsiću. Milorad Mirčić. Izvolite.
Ne želim sada da vam repliciram, naknadno kada preslušam traku ili vidim u stenogramu, onda ću vam odgovoriti na ovo. Nisam vas razumeo.
Hvala lepo. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite. Nemačkom.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovih komunističkih impresija koje smo mogli da čujemo od gospodina Arsića, to je ono opipljivo o čemu on može da govori iz svog iskustva. Što se tiče onoga na čemu se ne razlikuju SNS i DS tj. njihove vlade i njihovi režimi jeste što su obe te stranke prihvatile neke odluke koje nam dolaze iz EU, uslovljavanja koje su posle sprovodili i implementirali u Srbiju, iako su naprednjaci obećali da će preispitati sve što su demokrate radile. Videli smo da od toga nije bilo ništa. Ni od sporazuma tzv. „Borkovih sporazuma“ sa tzv. „republikom Kosovo“, ni od tih privatizacija, ni od borbe protiv korupcije, ništa od toga. Tako su i prihvatili Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju koji je jedan od uzroka propasti naše privrede i uzroka te činjenice da se ovako danas živi kako se živi u Srbiji. Da bismo mi zaista tj. kada bi Vlada želela da u prvi plan i kao prioritet stavi bolji životni standard svojih građana, da se trudi da poveća plate i penzije, ne samo te imaginarne prosečne, nego da velika većina ljudi u Srbiji ima tu platu koja je dovoljna za minimalnu potrošačku korpu, pre svega bi trebalo da se preispita Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a podsetiću vas da su gubici od tog jednostranog primenjivanja i ukidanja carina bili više od 500 miliona evra u godini dana. Dakle, to je prvi preduslov da bi se onda razmišljalo i o tim švajcarskim penzijama za koje čujemo, o nemačkom standardu i svemu ostalom. Dajte, pozabavite se prvo realnošću u Srbiji, pa posle pričajte o izjednačavanju sa
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Čarapić, izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pre svega želim da kažem da predsednik Vučić, Aleksandar Vučić i Putin su se sastali 17 puta, a 4. decembra i 18 put. To zapravo nije bitno, to je samo brojka, broj poseta. Ogroman napredak u odnosu na prethodnu vlast i na sve prethodne. Ali, nama je bitno da se uskoro završava Turski tok kroz našu zemlju od granice sa Bugarskom do granice sa Mađarskom. Nama je bitno da nam je Ruska Federacija najveći uvoznik poljoprivrednih proizvoda, jedan od najvećih, i EU je tu vrhu, naravno. Ne želimo da se odreknemo nikakvih ekonomskih koristi ni od Ruske Federacije, ni od Kine, niti od EU, niti od bilo koga. Što se tiče obrazlaganja samih amandmana, od predlagača amandmana iz poslaničke grupe SRS, danas smo imali priliku da čujemo kontradiktorne stavove. Čas nam govore da mi trebamo da oslobodimo, odnosno da smanjimo troškove kod naših proizvođača, a to kada se reguliše zakonom, kao predlogom zakona o kom danas raspravljamo, to je uvoz i izvoz robe dvostruke namene. Dakle, zakon predviđa da uvoznici, odnosno proizvođači budu oslobođeni plaćanja taksi prilikom uvoza opreme ili mašina za proizvodnju robe dvostruke namene. Ja ne vidim zaista ništa sporno i smatram da ovaj zakon, zapravo reguliše ono što predlažu poslanici poslaničke grupe SRS, dakle da oslobodimo naše proizvođače od dodatnih taksi kako bi naši proizvodi bili konkurentni proizvodima i na tržište EU i na ostalim tržištima. Zahvaljujem.
Po amandmanu, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. (Aleksandar Šešelj: Pominjanje poslaničke grupe.) Izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Pre svega, to da SNS vodi Srbiju ka putu u EU je činjenica da su ishodi te politike pogubni, to je tako isto činjenica. Ne može ni jedan susret između Aleksandra Vučića i Vladimira Putina, nemojte pogrešno da me razumete, ja se za to zalažem, za produbljivanje saradnje, da se sastaju jednom mesečno, ako treba. Ne može ni jedan od tih susreta da kompenzuje loše posledice te politike u Srbiji. Oko naših proizvoda. Znate, zbog te EU, mi smo u takvoj situaciji da strani investitor ima ovde u Srbiji 10.000 evra po radnom mestu, besplatno zemljište i sve moguće dozvole po ubrzanoj proceduri i besplatnoj. Sa tim uslovima ne može naš domaći investitor da bude konkurentan sa svojim proizvodom u Srbiji, a tek ne može da bude konkurentan nigde u EU. To je iz razloga što EU ne vidi Srbiju kao ravnopravnog partnera, kao buduću zemlju članicu sa kojom treba da se sarađuje i nije joj stalo do našeg ekonomskog napretka. Isključivo je EU stalo da se mi što je pre moguće odreknemo naše teritorije i da naši građani služe kao jeftina radna snaga, jer imajući u vidu da mi osim što im dajemo 10.000 evra po radnom mestu, ovde ti investitori iz EU mogu da daju platu radniku od 250 evra, a u Nemačkoj bi moralo da bude 1.200 evra. To je osnovni razlog naše saradnje i tog nastojanja da se oni ovde prikažu kao naši prijatelji i ništa drugo.
Pravo na repliku narodni poslanik Ana Čarapić. Izvolite.
U nedavnom svom izlaganju sam tražila da kolege iz poslaničke grupe SRS nam pokažu zakon ili neki podzakonski akt, uredbu, gde se posebno regulišu subvencije naših domaćih investitora, posebno subvencije stranih. Ja mislim da nema nikakve razlike i da takav pravni akt ne postoji. Dakle, subvencije su iste za sve. Suština je u tome da li je subvencija 10.000 evra, da li je pet, da li je 15, to se sve za svakog zaposlenog radnika nama vrati u budžet Republike Srbije kroz obračunate i isplaćene poreze na zarade. Vraća nam se kroz Fond za penziono osiguranje, kroz Fond za zdravstveno osiguranje itd, dakle kroz porez na dodatu vrednost. Da li je kapital strani ili domaći, kada se uloži u neki proizvodni pogon ili kada se investira za izgradnju nove fabrike, on podleže pravnom sistemu Republike Srbije. Dakle, da li proizvođač ili pružalac usluge bio strani investitor ili domaći investitor, on izmiruje obaveze prema zakonima koji važe u Republici Srbiji. Ja zaista ne mislim da mi treba da se odreknemo 62 hiljade radnih mesta, koliko nam trenutno radi u nemačkim kompanijama, građane Srbije prevashodno zanima da rade, da će im plate već do kraja godine biti preko 500 evra, a setimo se, pre samo šest-sedam godina je prosečna zarada u Srbiji bila 320 evra. To je ono što zanima građane Srbije - životni standard. Sve ostalo, da li je investitor strani ili ne, to za građane nije toliko važno.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Gospodine Arsiću, koleginica Čarapić očigledno nije pratila. Predsednik SNS i predsednik Republike Srbije u svim razgovorima, medijskim nastupima, stavlja do znanja svima i čak je negde rekao da je predstavnicima Folksvagena ponudio opkladu da se klade da nema boljih uslova za strane kompanije nego što daje Srbija. I kao i sve u Srbiji što se tiče ulaganja novca iz budžeta, gde ministar finansija i svi u Ministarstvu finansija saznaju na konferencijama za štampu. U kampanji "Budućnost Srbije" Aleksandar Vučić obilazi celu Srbiju i gde god mu se učini da neki put nije dovoljno osvetljen, da neki put treba da se renovira, neki toalet u školi da se popravi, on to samo nabraja a posle se zapisuje. Ili šta god mu padne napamet. I kako u takvom jednom ambijentu i takvoj atmosferi, kakve veze ima neki pravni akt sa tim? I gde je tu predvidljivost i transparentnost u svemu tome? Imajući u vidu da mi možemo za sebe da kažemo da imamo švajcarske penzije i nemački standard, pa možemo onda da pričamo i tu iluziju da su u stvari domaći privrednici sa stranim privrednicima izjednačeni u Srbiji, iako to nije tačno. Jer, šta nas briga. Ako možemo da imamo nemački standard, možemo onda da pričamo šta god hoćemo. Ili da budemo drugi u Evropi, kako je rekao gospodin Marinković. Realnost je takva da je isključivo uloga Srbije u procesu evrointegracija to da obezbedi jeftinu radnu snagu. Nemojte pogrešno da razumete. Svakako je bolje da je neko zaposlen nego da nije zaposlen, ali treba malo da se vodi računa o dugoročnim posledicama takve politike. Jer, u jednom momentu svaki taj investitor može samo da se pokupi i da ode iz Srbije, iako nije nijedan dinar uložio, a šta smo mi onda uradili i šta je onda na kraju rezultat cele te naše ekonomske politike iz ovog našeg zlatnog doba?
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Ana Čarapić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Zaista sve pratim šta je predsednik moje stranke izjavio u medijima i on nije rekao da su naše subvencije najveće, nego je rekao da subvencije drugih zemalja nisu dovoljno velike, male su. On nije rekao da su naše velike nego da su njihove manje od naših, a to nije isto. Ponavljam još jednom, ja zaista ne smatram da građani Srbije žele da se odreknu svog posla, jer su zaista pretrpeli, a mogu i na svom ličnom primeru da kažem, sve i svašta do 2012. godine, tako da Vlada Republike Srbije podjednako privlači i strane i domaće investitore. Recimo, nedavno je u Kuršumliji otvorena domaća, odnosno postavljen je kamen temeljac za izgradnju domaće fabrike iz oblasti namenske industrije i to je izvesno. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Ne moraju naše subvencije da budu najveće, važno je samo da su veće od svih drugih. Dakle, nije naravno niko toliko nenormalan, pogotovo iz poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, da može da kaže tako nešto da je bolje da ljudi ne rade nego da rade, da imaju veću platu nego da imaju manju platu, itd. Ali, postoje neke opasnosti kod tih stranih investicija, kojih mi nismo svesni. Pre svega, po uporednim iskustvima. Pogledajte sve te zemlje gde je MMF vodio glavnu reč i svi koji su se oslanjali na te strane investitore, niko se nije na taj način razvio, nego su se samo još dublje zaduživali. Pogledajte zemlje Južne Amerike gde je MMF imao najveću ulogu, u kakvom je to stanju. Jednostavno, njih zanima da samo kupe ono što je kod nas jeftino, da iskoriste te naše uslove, stare, propale fabrike da kupe za budzašto. Sve dobijaju ovde besplatno i zašto oni ne bi došli ovde? Mi plaćamo te radnike iz budžeta, tim subvencijama. Srpska napredna stranka pre nego što je došla na vlast je kritikovala to. Možda će vam gospodin Arsić pomoći, ali, zaista, ovo su neke činjenice o kojim ja govorim. Sve dok smo mi slepo pričvršćeni na put evrointegracija, biće takva situacija u Srbiji. Niko ne razmišlja o tome šta će se desiti kada odjednom količina tih investitora i ljudi koji su tu zaposleni, kada njih bude toliko da poraste njihov ucenjivački potencijal, oni će krenuti da donose političke odluke u Srbiji pod ucenom da će se, ako se ne sprovede njihova volja, kroz Vladu Srbije, kroz parlament Srbije, napustiti Srbiju i ostaviti sve te hiljade radnika koje smo mi platili pre toga bez posla. Razmišljajte o tome.
Hvala, gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima Ana Čarapić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Evo, navešću jedan primer. Recimo, za vreme bivšeg režima, naš narod, u nedostatku posla, naši ljudi su išli u Nemačku i zapošljavali se. A sada Nemci dolaze u našu zemlju, otvaraju kompanije, kako naši građani ne bi išli u Nemačku da se zapošljavaju. Znači, ostaju nam ljudi u Srbiji. Porezi i doprinosi se plaćaju po važećem pravnom sistemu u Republici Srbiji. Rađaju se deca u Srbiji. Znači, brinemo čak i o natalitetu. To je ono što je cilj Vlade Republike Srbije. Kada su u pitanju subvencije, mi se upravo ugledamo na prakse razvijenih zemalja i onih koje su uspele da smanje stopu nezaposlenosti i da podignu životni standard. Recimo, Česi, Mađari, Slovaci, imali su veće subvencije nego što mi imamo i to je dalo rezultate. Oborili su stopu nezaposlenosti i podigli su životni standard građana. To je ono što zanima građane u svim zemljama, pa naravno i u Republici Srbiji. Hvala.
Hvala. Sada reč ima Đorđe Komlenski. (Aleksandar Šešelj: Replika.) Daću vam repliku, ali javio se gospodin Komlenski. Moram da ga uvažim. Sačekajte, budite strpljivi. (Narodni poslanici SRS dobacuju s mesta.) Možete li malo da budete strpljivi? Sve ćemo da stignemo. Ne brinite, imamo vremena, radimo. Gospodin Šešelj je strpljiv čovek. Izvolite, kolega Komlenski.
Zahvaljujem. Ja sam se davno javio za repliku, ali sam jako, jako strpljiv. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, pošto sad pomenu jedan moj uvaženi kolega ovde i 1945. godinu, čuh ovako, ja stvarno moram da kažem da onaj ko nije primetio i nije sposoban da primeti da nam je privreda 2012. godine bila kao 1945. godine, kad se završio rat, mora malo da porazmisli o svojim stavovima. I 1945. godine pa nadalje, a i 2012. godine na ovamo smo se iz tog stanja privrede i, da ne kažem, predbankrota ili sa razorenom kompletnom privredom izvlačili na dobrovoljnom radu, na trudu, na stezanju kaiša, na stranim kreditima, ulaganjima, požrtvovanju. Prema tome, ne bismo ni danas razgovarali o mogućih 500 evra prosečne plate u Srbiji da nismo koristili slične principe kao i 1945. godine. Pokret socijalista, kao što je svima poznato, se ne zalaže sa ulazak u EU, ali će poštovati ono što građani Republike Srbije jednog dana na referendumu budu odlučivali. Ponoviću ponovo da su naš stav i interes da ovo što se zove putem ka EU doživimo kao oporavak srpske privrede, stajanje na noge, a da punog stomaka, mirne ruke građani Srbije jednog dana odluče hoće li jednog dana u EU ili neće, a ne da, kao neki naši susedi, puzeći ulaze u EU i žive lošije nego što mi danas živimo. Prema tome, vratiću se na nešto što stalno čujem u poslednje vreme, sve češće, a to je, kaže, dok smo bili drugovi živeli smo kao gospoda. Mislim da to svima vama dosta toga govori. Prema tome, jasno mi je zbog čega ovolika i potreba da se vrlo čestim kontaktima, pa i direktnim kontaktima poslanici uvere u to kako funkcionišu i Rusija, kao velika zemlja, ali i Kina, kao jedan od najvećih strateških partnera Srbije u ovom trenutku i jedan od važnih oslonaca našeg razvoja. Podsetiću vas, a nadam se da ću to osetiti i po povratku velike delegacije srpskog parlamenta koja odlazi u Kinu da ćete razumeti da je Kina uspela da bude ovo što je danas, zahvaljujući što se tamo još uvek vezuju marame oko vrata, nose petokrake na čelu, ali vrlo uspešno Komunistička partija Kine rukovodi celokupnom privredom, svojom stabilnošću i njenim razvojem. Prema tome, očekujem da će moje uvažene kolege koje putuju u Kinu imati priliku da to osete, shvate, razumeju, a pošto u toj delegaciji nema nikoga iz Pokreta socijalista, ja to razumem na taj način da jednostavno Pokret socijalista, koji ima izuzetnu saradnju sa Komunističkom partijom Kine, nema potrebe za takvo doobukom i razumevanjem kako funkcioniše sistem privrede u Kini, kako sistem državnosti funkcioniše u Kini, tako da i ne zameramo što nismo uključeni u tu delegaciju. Hvala.
Hvala, gospodine Komlenski. Reč ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Zahvaljujući vama, gospodine Marinkoviću, i vašoj nekorektnosti, ja sam sad zaboravio sve što je gospođa Čarapić pričala pre gospodina Komlenskog. Što se tiče tih iskustava Češke, Mađarske, Poljske itd, jesu tamo plate veće, ali te zemlje su prezadužene, te zemlje su periferija EU. Evropska unija, kao što je gledala šta je najvrednije u Srbiji da otme, tj. investitori iz EU, tako isto pre toga u Mađarskoj i Češkoj. Monopol evropskih banka u obe te zemlje, banaka iz zapadne Evrope, „Rajfajzen“, „Erste“, itd. Monopol nad svim industrijskim pogonima i te zemlje su danas tri puta više zadužene nego što su bile pre nego što su ušle u EU, a nisu ni u evrozoni. Zašto bi te zemlje opterećivale Evropsku centralnu banku u Frankfurtu, ti neki koji nisu dovoljno razvijeni? U EU jednakost postoji samo na papiru, neke su zemlje jednakije od drugih. Čak ni to nije dovoljno da se mi sa njima poredimo. Mi moramo da se poredimo sa Rumunima i Bugarima, koji su isti kao mi. Rumunija ima skoro tri puta više stanovnika nego Srbija, a imamo rumunske radnike u Banatu, nadničare koji dolaze da rade u Srbiji. Ista situacija i u Bugarskoj. Te zemlje čak nisu ni u šengenu. Iseljavanje svakih 10 godina, minimum 10% stanovništva se iseli iz tih zemalja. To je ta EU. To su efekti na Balkanu, balkanskim zemljama. Mi taj nemački standard, kako imamo privredni rast veći nego Nemačka, mislim, to možemo da pričamo koliko god hoćemo, ali to jednostavno nije istina, imajući u vidu da kad nemačka privreda poraste 1%, to je i dalje 10, 20, 30 puta više nego što kad poraste srpska privreda za 1%. Tako da, imajući u vidu iskustva naših prvih komšija, treba trezvenije, racionalnije da donosimo odluke, a ne da budemo opijeni tim bajkama i lažnim obećanjima o nekim evropskim fondovima i tome slično.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 107, predsedavajući. Kada pričamo o zemljama koje su nama prijateljske, iznosimo tačne podatke. Ja ću sada da kažem tačan podatak iz 2018. za 2019. godinu. Nema javnog duga Češke, 32,7%, daleko ispod Mastrihta. Da kažem, Slovačke, 48,9, i on je ispod Mastrihta. Jedino mađarski 70%, blizu 71%, ali imaju stabilan rast, pa im se to može. Još uvek ne razumem tu toliku zaslepljenost da, ako neko dođe da investira novac u Srbiju, mi na svaki mogući način to treba da mu zabranimo. Ne samo da mu zabranimo, nego ne smemo ni da mu pomažemo da započne, bez obzira da li je on domaći investitor ili strani. Država više nije poslodavac, i to smo raščistili kada smo skinuli pionirske kape i marame, valjda! Tad smo to raščistili. Ja sam se nadam da je konačno tako neko to shvatio. Druga stvar, ne znam šta ima neko protiv da „Folksvagen“ dođe u Srbiju? Treća stvar, za koga mi izdvajamo sredstva, ako ne za naše građane? Za koga izdvajamo sredstva? Za naše građane. Šta ćemo, da čuvamo šikare, da čuvamo livade, šta, zbog čega, koje niko ne koristi? Da li je bolje da se napravi fabrika ili da to čuvamo i da tvrdimo stalno – to je naše, to je naše, to je naše? Imamo li neku korist od toga? Nit ide, nit se vodi. Do sada je bila priča oko EU. Kažu – oni će da dođu, pa šta ako odu? Dobro. Da li sarađujemo samo sa jednom stranom? Da li sarađujemo samo sa jednom zemljom? Ne, sarađujemo i sa Ruskom Federacijom. Drugi investitor u Srbiji je Narodna Republika Kina. Prve su zemlje evrozone. Sarađujemo sa svima. Ne odlučuju oni o tome, politički, kada će da dođu i kada će da odu. Odlučuju na osnovu njihovog sopstvenog ekonomskog interesa. Svi, ne samo evrozona, nego i Ruska Federacija i Narodna Republika Kina. Neki su nam prijatelji malo više, pa će taj standard za njihove ekonomske interese da bude nešto niži, ali to je tako. To je svet u kome živimo i koji nije baš uvek prijatan i lagan. Zaboravite više to, preživeli smo to vreme kada je država bila poslodavac, prevazišli smo. Ne možemo da se uhvatimo u korak sa drugim tehnologijama. Ne možemo da budemo konkurentni na tržištu, pa vidite da i ova preduzeća, domaća, javna preduzeća, koja posluju na tržištu, ne mogu da se takmiče sa konkurentima koji obavljaju istu delatnost, jer država traži da se sprovodi Zakon o javnim nabavkama. Da li „Telenoru“ treba Zakon o javnim nabavkama? Ne. Sprovodiće ga na osnovu svojih iskustava. Da li je to otežavajuća okolnost za „Telekom“ da posluje kao mobilni operater? Jeste. Zamislite da imate čitavu privredu tako, pa da vidim kako bi to izgledalo i da li bi bili uspešni? Ne samo na domaćem tržištu, nego i van Srbije, kako bi izvozili? Baš bih voleo da vidim, ako bismo… Ranije se to zvalo, mislim, planirana… (Aleksandar Šešelj: Planska.) …planska proizvodnja. (Aleksandar Šešelj: Vidiš kako ja znam.) Vi znate, vi pratite tu ideologiju. Ja bih radije da poslujemo tržišno, da zaista koliko vredimo, toliko novca dobijamo, a ne na osnovu nekih imaginarnih vrednosti. (Predsedavajući: Hvala.) Zamolio bih kolegu, kolega Marinkoviću, da još jednom obrati pažnju da se ne iznose netačni podaci za zemlje koje su nama prijateljske.
Hvala, kolega Arsiću, na ovoj elaboraciji. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 108. gospodine Marinkoviću. Gospodin Arsić veoma banalizuje ono što sam ja rekao. Dakle, gospodin Arsić je dugo vremena bio član SRS. On, pretpostavljam, poznaje ekonomski program SRS. Nije se to mnogo promenilo. To se sada samo modernizovalo. Mi nismo preuzeli program DS i mi se zalažemo za privatizaciju i mi se zalažemo za slobodno tržište, ali jedno je pljačka, a drugo je privatizacija. Dakle, te dve stvari nisu isto. Jedno je sa političkim pritiscima kad dolazi neki investitor da ovde nešto kupi, nekog će da zaposli, naravno, itd, a sasvim je drugo kada se nama kaže da smo obavezni da neko dođe iz zapadne Evrope ili sa zapada da ovde bude investitor i na sve to taj naš aranžman, koji podrazumeva 10.000 evra po radnom mestu, sve te dozvole besplatno i zemljište besplatno. Dakle, mi smo protiv toga. Mi to, jednostavno ne možemo da odobrimo. Mi smo protiv političkih pritisaka koje imaju posle uticaj na naše finansije i našu privredu. Mi smo protiv da jedna kompanija iz Amerike koja je dobila posao lek specijalisom gradi Moravski koridor Preljina – Pojate po ceni, koju smo sada čuli, da će biti i više od 800 miliona evra, a kinske kompanije su taj isti put mogle da na naprave za 500. Mi smo protiv pljačke. Mi smo protiv korupcije. Nismo mi protiv autoputa. Kako je moguće da je kineska kompanija nama dobra za ponos zapadne Srbije Autoput „Miloš Veliki“, a nije nam dobra za Moravski koridor? Gde je tu logika? Mi samo želimo da prekinemo da shvatamo nešto što dolazi iz Evrope kao nešto sveto, to isto tako može da se kritikuje i sve što dolazi ovde iz EU dolazi zato što je u interesu EU, a ne zato što je u interesu Srbije.
Hvala kolega Šešelj. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala vam. Reč ima Veroljub Arsić po Poslovniku. Izvolite.
Član 27. predsedavajući. Da raščistimo. Verovatno bi kineska kompanija dobila posao oko izgradnje autoputa da su oni procenili da je to u njihovom ekonomskom interesu i da su se prijavili. Međutim, nisu. Šta da radimo? To je njihovo pravo. Ne možemo mi nikoga da nateramo ni na šta, pogotovo Narodnu Republiku Kinu. Oni su rekli - mi ćemo u nekim drugim projektima da učestvujemo, u ovom nećemo. Nama je taj autoput potreban, pa prema tome taj autoput će da se pravi. Voleo bih da me zaista neko ubedi da „Folksvagen“ politički traži od Republike Srbije, znači političkim pritiskom, preko političkog rukovodstva Nemačke 10.000 evra da bi otvorio fabriku u Srbiji. To kada me neko ubedi, ja ću da ga kandidujem za Nobelovu nagradu. Tog istog trenutka. Tražiću da dobije Nobelovu nagradu, ako me u to ubedi. Stvarno, zaista, nemojte takve stvari da pričate. Kažite koji je to investitor došao u Srbiju da je politički ucenjivao rukovodstvo subvencijama? Mi smo se za svakog investitora borili. Za svakog. Molili ih da dođu. Zaboravite više te priče. Niko ne dolazi u Srbiji da ne ostvari svoj ekonomski interes. Naš cilj je da i mi ostvarimo svoj ekonomski interes. Naš ekonomski interes je da se naši ljudi zaposle. Naš ekonomski interes je da naši ljudi ostanu ovde. Naš ekonomski interes je da se rađaju, da se žene, da se udaju, da školuju decu. To je naš ekonomski interes. Ako ćemo da čuvamo livade, onda će morati da dođe neki drugi narod za 20, 30 godina koji će da čuva livade po tom programu koji nudite. Neki drugi, verovatno možda ih Rumunije, možda iz Bugarske, zato što Srba više ovde neće biti, jer ćemo uporno da čuvamo livade koje su zarasle u korov, šikare. I tako uvek bez obzira na to šta drugi rade i koliko drugi napreduju, mi ćemo da tapkamo u mestu zbog neke valjda ideologije. Meni ne pada napamet u tome da učestvujem.
Hvala, kolega Arsiću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima Aleksandar Šešelj, povreda Poslovnika, opet. Izvolite.
Dostojanstvo Narodne skupštine, gospodine Marinkoviću. Prvo, mi ne prodajemo livade. Mi prodajemo naše stare pogone. Drugo, prodali smo IMR sada tri puta ispod cene da bi tamo bili stanovi, parkinzi i šoping molovi. To je najskoriji primer. Za milijardu dinara, a vredi tri milijarde. Da li je tako bilo? To je bilo pre nekoliko dana. Ono što je problem kod tog Moravskog koridora jeste što je taj javni poziv bio pisan tako da samo „Behtel“ na njemu može da prođe, a godinu dana pre toga sa „Behtelom“ Ministarstvo saobraćaja i Zorana Mijalović potpisuje protokol o razumevanju. Oni su godinu dana imali ovde prednost u odnosu na bilo koju drugu kompaniju pre nego što su dobili taj posao zvanično i to putem leks specijalisa o utvrđivanju javnog interesa, ako se ne varam. Naravno, da nigde u zakonu ne piše „Behtel“, ali to je jasno, može svako da protumači, pogotovo što mi znamo, opšte je poznato u Srbiji, uticaj taj koji Američka ambasada ima na Vladu Republike Srbije je preko Zorane Mihajlović. To je ta veza. Zato je „Behtel“ u Srbiji. „Behtel“ je radio i negde kod nas u regionu. U Hrvatskoj je ministar ekonomije morao da podnese ostavku zato što je „Behtel“ prošao na tenderu za autoput Split-Karlovac. Jel tako? Zato što su to neke cene koje su mnogo veće nego što su realne, a to je zato što na kraju neko zbog veza sa Američkom ambasadom taj ostatak para deli. To je korupcija. To je ono o čemu sam pričao, a ne o livadama, gospodine Arsiću. Nikada nisam isto tako bio komunista. Možda ste me sa nekim pomešali.
Hvala gospodine Šešelj. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) (Veroljub Arsić: Član 103.) Veroljub Arsić, povreda Poslovnika, član 103. Izvolite.
Član 103. (Aleksandar Šešelj: Kako znate da je član 103?)
Rekao je čovek.
Rekao sam kolegi Marinkoviću. Ne treba da me podsećate, ali moj uvaženi kolega Aleksandar Šešelj treba da razlikuje neke pravne pojmove. Nije prodat IMR nego je prodata imovina stečajnog dužnika po Zakonu o stečaju. Tačno ima kako je predviđeno kako se prvi put prodaje imovina, pa drugi put, pa kako se menjaju vrednosti imovine itd. To nije kupio strani investitor, koliko znam, nego neki domaći, konzorcijum čitav jedan. Tu nastaje problem, što pokušava da se stvori jedan utisak da sve treba da čuvamo i ako to više ničemu ne služi, nema svrhu. Ne možete da ga prodate više kao pravno lice. Ne možete da prodate više nijednu njegovu mašinu jer poslednja je kupljena pre 40 godina. Nemate koga da vratite više na posao jer ti radnici su odavno ili otišli iz Srbije, odavno, ili su otišli u penzije. Onda ćemo uporno da vičemo – to je naše, to je naše, pa neka propada, to je naše, kao što je propao i „Zmaj“. Gde su ranije bile fabričke hale, danas mogu i divlje životinje da vas napadnu. To je taj jedan deo priče. Srbija mora da se razvija i svi koji hoće da posluju u Srbiji su dobrodošli. Ako treba da im pomognemo da otpočnu svoj biznis u Srbiji pomoći ćemo i svakom drugom našem domaćem investitoru. Hajde da nabrajamo koji su domaći investitori. Mislim da spisak neće da vam se svidi. Ne bi ni meni. Šta mislite, pa gospodin Mišković bi odmah sačekao da uradi takozvano neko dobro delo za državu posle onoga koliko je opljačkao. Između ostalog, ja mislim da je on i hteo tu lokaciju iz IMR-a, za vreme DS bivšeg režima, ali oni bi mu poklonili, ne bi to bilo prodato za ovoliko novca. Pa je hteo da kupi i stadion „Crvene zvezde“, pa stadion „Partizana“, pa da tamo pravi tržne centre. To su naši domaći investitori koji imaju ozbiljan novac. Ima i poštenih, ali oni nemaju tu finansijsku moć, ne zarađuje se novac na pošten način u tim količinama kao što je Mišković i ostali šećerci da ih ne nabrajam sve, kako su drpali novac. Ovde danas je bilo diskusije oko toga što ih sudski ne procesuirate? Neke kolege uvažene, iz vašeg poslaničkog kluba, bili su svedoci kako je bivši režim u ovoj sali donosio zakone da ne bi bili osuđivani kada izgube vlast. Ovde, Narodna skupština je donosila zakone da Mišković i svi njegovi satrapi drugari ne idu u zatvor kada DS izgubi vlast. Vi to dobro znate. Vi to jako dobro znate. Evo, ja ću da spomenem Zakon o deviznom poslovanju, evo. (Vjerica Radeta: Jeste li vi posle menjali taj zakon?) Taj zakon je promenjen posle, ali džabe, već su bile odredbe u zakonu koje su amnestirale sve njihove marifetluke i špekulacije i sa kursom dinara i sa evrom. Dakle, Srbija sarađuje sa svima koji žele da sarađuju sa Srbijom, svi koji žele da investiraju u Srbiju su dobrodošli. Nemojte da ih terate. Svako ko zaposli jednog radnika učinio je jedno dobro delo za Srbiju, za jednu porodicu, a onda za Srbiju i daje veću nadu za opstanak našeg naroda na ovim prostorima.
Hvala, kolega Arsiću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Idemo dalje sa radom. (Aleksandar Šešelj: Poslovnik.) Gotovo, udaljili smo se potpuno, počeli ste da zloupotrebljavate i vi i kolega Arsić, moram preseći na jednom mestu, ne vredi. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Morate da me razumete, uz svo uvažavanje, stvarno. Izvolite, koleginice Radeta.
Čudne se stvari dešavaju. Ovaj četvrti red, treći koji beše, je napravio haos. Gospodin Marinković, od kada je stao u prvi red da okreće kolač, čovek više neće da čuje ni za koga nego za naprednjake. Ovo je stvarno neverovatno. Danas prekidate raspravu tako što ne dozvoljavate da gospodin Šešelj govori repliku. Istina, bila je to ne znam već koja replika, a sada ne dozvoljavate Aleksandru Šešelju da govori po Poslovniku. Jel vi imate nešto protiv porodice Šešelj? O čemu se ovde radi? Zaista neverovatno, zaista neverovatno. Očigledno je ovo ozbiljan problem. Dakle, zašto kažem da se vrlo čudne stvari dešavaju i da neke ovde izjave zbunjuju? Najpre smo čuli ovde komentare kako je uvreda za dostojanstvo Narodne skupštine sve što Vučić radi, sve što naprednjaci rade. Onda smo čuli da je to što se Vučić sastajao sa gospodinom Putinom samo neka puka brojka nebitna. Zaista plaše takvi komentari u Narodnoj skupštini kada se čuju od predstavnika vlasti. S obzirom da je ovde govorila koleginica koja je pričala o tome kako je prioritet njihov samo dobar život građana, da je sve posvećeno narodu i tako dalje, pa evo ja bih je podsetila, s obzirom da je ona iz Kuršumlijske Banje, ne bi bilo loše da nam malo kaže šta se to dešava oko privatizacije Kuršumlijske Banje? U kakvoj su rodbinskoj vezi Rodoljub Vulić, predsednik opštine, i Radovan Rančić, predsednik SNS i direktor AD „Planinke“, koji je vlasnik Prolom Banje, Lukovske Banje, Đavolje varoši, pa sad i Kuršumlijske Banje i to za prilično, onako, mizernu sumu, banju sa, ne znam koliko, kvadratnih kilometara površine i koliko desetine hiljada površine objekata je kupio za manje od milion i po evra. Prethodna ponuda je bila milion i 800 evra. Naravno, sve je to bilo namešteno da bi na kraju došla u ruke zapravo gazde Kuršumlije. Taj čovek je gazda Kuršumlije. Raičević, da, Filipe, u pravu si. Znate li vi onda šta se još dešava u Kuršumliji? Prosto mi je koleginica dala ideju da malo podsetim javnost, pošto mi znamo šta se tamo dešava, kao što znamo šta se dešava u celoj Srbiji. Tamo, recimo, lažne preglede direktorke Doma zdravlja, plaća RFZO. Zašto lažne? Zato što se pečat te doktorke, direktorke koristi dok je ona na godišnjem odmoru, na moru u Grčkoj. Ta direktorka, recimo sanitetskim vozilom preseljava svoj nameštaj, a ljudi, građani Kuršumlije bolesni od karcinoma, teško bolesni plaćaju šest hiljada dinara sanitetsko vozilo da ih preveze do Niša da prime hemoterapiju ili već neki pregled, šta treba da urade. Desio se, recimo, jedan novi incident, govorili smo mi ovde o jednoj školi koju je takođe kupo Raičević, to verovali i li ne, ministar prosvete je rekao da će to da proveri, da ispita, ali ništa nije uradio, i sad je direktor škole Radica Jović pod otkazom. Zamislite ovo, predsednik opštine, piše pismo nastavničkom veću, imamo ovde to pismo, kaže da ne preduzimaju nikakve radnje u vezi sa predlozima za novog direktora Osnovne škole „Miloje Zakić“, pošto prethodni direktor, Radica Jović, uložila prigovor na zapisnik prosvetnog inspektora, pa postoji mogućnost da njeno razrešenje ne bude konačno. Dakle, ovo je samo deo bisera iz jedne od opština i kada onda slušate nekoga ko ovde predstavlja građane te opštine, onda zaista čoveku se malo ne dopada to što čuje, da ne kažem da slušamo različite neistine zato što vi govorite ono što vi mislite da treba ovde da se čuje i što bi bilo lepo da čuju građani, ali građani znaju i kakvo im je stvarno stanje u životu. Ovaj amandman smo podneli zato što ste vi veoma nezgrapno napisali, pokušali da članom 2. izmenite član 4, gde se pominje roba dvostruke namene utvrđena u listi, a vi onda u novom stavu koji dodajete govorite o listi jedan, dva i listi tri. Dakle, niste usaglasili ni formalno ovaj novi stav sa ovim prvim stavom predloga zakona. Ali, šta je ovde bitno? Vi se ovde hvalite kako mi, na osnovu ovog zakona, kako će se razviti poljoprivreda, kako će se obnoviti industrija, ali nećete da kažete jednu tužnu istinu. Na osnovu ovog zakona, između ostalog, Srbija, odnosno mnogi delovi Srbije postaće deponija opasnog otpada. To se već radi u nekim opštinama i vi to dobro znate, u Lapovu na primer i još u nekim opštinama, a ovaj zakon će tom kontrolom dozvoliti i omogućiti da se upravo takve strašne stvari dešavaju u našoj lepoj Srbiji.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima Ana Čarapić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kada je reč o Kuršumlijskoj Banji, s obzirom da dolazim iz opštine Kuršumlije, Kuršumlijsku Banju, odnosno hotel „Žubor“, ne banju, nego hotel „Žubor“ u Kuršumlijskoj Banji, u banji nije ugasila SNS, već prethodna vlast. Mi smo ponosni što akcionarsko društvo AD „Planinka“ iz Kuršumlije, inače reč je o kompaniji koja uspešno posluje i koja uspešno vodi Lukovsku i Prolom Banju i srećni smo što je upravo naše domaće preduzeće, a ceo dan o tome govorimo da li su dobri strani ili domaći investitori, znači naša domaća kompanija je rešila da kupi hotel „Žubor“ u Kuršumlijskoj Banji. Pa, sad diskutabilno je da li je prodat hotel ispod cene ili ne, zato što treba zaista dosta da se uloži za rekonstrukciju samog hotela kako bi se hotel stavio u funkciji, jer prošlo je 13 godina, znači, treba da se odrade i građevinski radovi, da se nabavi nova oprema, vozni park itd. Ono što je za građane Kuršumlije bitno da će u Kuršumlijskoj banji raditi preko 100 ljudi. To je ogroman broj za Kuršumliju. To je zapravo kao u Beogradu zaposliti, odnosno otvoriti 10.000 novih radnih mesta, toliko je i za Kuršumliju 100 ljudi. Isto kada je u pitanju Lukovska Banja, gradi se hotel u kome će raditi preko 50 ljudi, mi smo zaista ponosni na to kako posluje „Planinka“, a to što je generalni direktor rade „Planinke“, ujedno i predsednik Opštinskog odbora SNS u Kuršumliji niko ne može da utiče ni na čije političko opredeljenje i svako bira ono što smatra da je dobro, i želi da da svoj doprinos, pogotovo kada je u pitanju predsednik Opštinskog odbora u Kuršumliji. Dakle, on pojedine pomaže građanima i ta „Planinka“ ulaže i kulturno-istorijske spomenike u sportske manifestacije u Kuršumliji, nije to samo Kuršumlijska, Lukovska i Prolom Banja. Dakle, kada je u pitanju, pomenuli ste u prethodnoj diskusiji direktorku Doma zdravlja u Kuršumliji i pričali ste o pečatu, na nadležnim institucijama da ustanove da li je došlo do kršenja zakona ili ne. Ja iskreno smatram da nije, s obzirom da je Dom zdravlja u Kuršumliji jedan od najboljih doma zdravlja u čitavoj Srbiji, a kada je u pitanju škola u Špancu ona nije u vlasništvo „Planinke“, postoji izvod iz nepokretnosti koji govore da je škola u Špancu vlasništvu Osnovne škole „Miloje Zakić“. Inače, ugovor je sklopljen 1987. godine, kada je Radovan Raičević nije ni bio generalni direktor a.d. „Planinke“, nego gospodin Raković. Hvala.
Hvala, gospođo Čarapić. Pravo na repliku, Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Prodaja Kuršumlijske Banje je apsolutno nezakonita i slobodno se može reći da je ta prodaja zapravo kriminalnija akt. Evo zbog čega? Kuršumlijska Banja je pripadala PIO Fondu. Pokušano je ne samo sa Kuršumlijskom Banjom, već i neke druge banje, to je Rasim Ljajić počeo da mulja nešto sa tim banjama, pa sećate se da smo ovde meljali zakon i govorili smo da se menja zakon upravo da bi uradili nešto što im je bilo u planu sa tim banjama i onda je na intervenciju, da li ljudi iz PIO Fonda ili penzionera nekih pojedinačno, uglavnom Ustavni sud je poništio odluku i PIO Fond je morao da učestvuje u prodaji Kuršumlijske Banje i još nekih banja. I šta se desilo? Kako je došlo do odluke o prodaji Kuršumlijske Banje? Gospođo Čarapić, draga koleginice, možda vi to i ne znate, ali evo da vas informišem na telefonskoj sednici se prodala ta banja, a na toj sednici, to što Arsić šapuće nije tačno, nije on upoznat, na toj telefonskoj sednici je glasao član PIO Fonda, a to je ozbiljan sukob interesa i to je ozbiljna smetnja i to zapravo govori o tome da je prodaja ove Kuršumlijske Banje kriminalni akt. Vi možete da pričate koliko god hoćete, malopre kažete - ponosni ste što je domaća kompanija kupila ovu banju, u prethodnom javljanju ste bili ponosni na strane kompanije, pa hajde se odlučite na koga ste više ponosni. Ali, evo, samo još možda, vi možete da nam odgovorite, Arsiću pustite ženu da sluša da bi mogla da odgovori na pitanje građani Srbije su jako zainteresovani, možda gospođa Čarapić zna da nam kaže - zbog čega je taj Raičević koga okiva u zvezde dobio batine. Da li to ima neke veze sa prodajom Kuršumlijske Banje? Da li to ima veze sa nasilnom kupovinom zemljišta oko Kuršumlijske Banje? Hajde, recite, možda vi znate više podataka nego ja, ali ovo je verovatno dovoljno.
Hvala, gospođo Radeta. Ana Čarapić ima pravo na repliku. Izvinite, Ana, prednost ima Nataša Jovanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Da li znate po kom se članu javljam? Javljam se po članu 107. jer gospodine Marinkoviću, moram da se obratim vama, vi ste dužni da štitite dostojanstvo Skupštine, vi ste iz stranke čiji ministar je ministar za turizam, između ostalog, predsednik jeste još uvek, čujem da ćete vi možda da ga zamenite, ako ne odete na ovu drugu stranu. Imate podršku što se nas tiče, za vaš dalji politički angažman. Veoma je važno da građanima Srbije kažemo meštanima Kuršumlije, Kuršumlijske Banje i te ispravke gospođo Čarapić, nije ovaj Kuršumlijska Banja nego Hotel „Žubor“. Ma, može da se zove i cvetak zanovetak, u pitanju je kriminal. Dakle, Vlada Republike Srbije je, mi smo to isticali ovde, nekoliko puta smo govorili kada je bio Zakon o turizmu, izvršila procenu vrednosti kapitala tog hotela, kako hoćete koji je prodat u Kuršumlijskoj Banji. Procena je izvršena na 2,4 miliona evra. Kako je onda vama palo na pamet da za milion evra manje ovom konzorcijumu, odnosno privatnoj firmi prodate, eto tako što neko tako hoće. Molim vas, pa to je čist kriminal. Umesto da ste, što je bilo obećanje Rasima Ljajića i svih vas, izvršili neophodnu rekonstrukciju, pa podigli vrednost te banje, odnosno tog hotela, da ste vi kao Vlada Srbije uložili neophodna sredstva, pa umesto 2,4, da to bude pet miliona evra, vi prodajete jedan zaista resurs, jedno blago na takvom mestu, sa takvim odlikama koje datira iz ko zna koliko prošlih vekova za bednih milion i 400 i nešto evra. Zaista neverovatno. Onda sada mi treba da kažemo, super je, prodato je nešto ispod procenjene vrednosti. To bi bilo isto, gospodine Marinkoviću, ne znam koji automobil imate vi ili ko ovde, i sad neko vama dođe i kaže, vi znate koja je tržišna vrednost toga ili bilo čega što vi imate u posedu. Postoje procenitelji, postoje ozbiljne kuće u Srbiji koje se bave time, neko se specijalizovao za nekretnine, neko za ovo drugo i sad neko da dođe i kaže vama, e Marinkoviću ne vredi ti to ništa nego tričavih 500 evra. Kako biste se vi osećali, molim vas? Znači, na vaše oči vam neko nešto otme i vi kažete to je super, odlično je. Pustite vi to, uložiće oni deset miliona i nekakve priče, jednostavno vi ste gospodo iz SNS dočekali mandata, kraj ovog mandata a da niste uradili ono što je bilo neophodno a da rešite pitanje i revitalizacije, prvo to da uradite, da povećate vrednost, pa tek onda da idu te banje na prodaju. To je pitanje kako i pod kojim uslovima, a ne ovako kao što je urađeno sa Kuršumlijskom Banjom.
Hvala, gospođo Jovanović. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne.) Gospodine Veroljub Arsić, po Poslovniku.
Član 107. Kolega Marinkoviću, nisu samo proceniteljske kuće koje određuju vrednost neke imovine… (Nataša Sp. Jovanović: Nego ti.) Evo, sad dobacuju, oni sve znaju, sve razumeju. Određuje tržište. Možete vi neku imovinu da cenite koliko god hoćete, ako neće niko da vam je kupi šta vam vredi to, a zakon kaže da je početna cena 50% od procenjene vrednosti. Pa, šta je tu prekršeno. Možemo sad i o tome da pričamo da li je država ulagala ili nije i tako dalje. Pitam, koliko to i dan danas Republika, odnosno Vlada Republike Srbije ima dotacije prema Fondu PIO? Pa, da im kupimo sve banje koliko dotiramo kao Republika, ne samo u jednoj godini, nemojte 10 godina unazad, samo u jednoj godini. Ako kažete da treba da revitalizujemo, da to treba da ostane u imovini u kojoj treba da ostane, kako vi tvrdite, pa što je došlo u situaciju da se revitalizuje ako su oni upravljali tom imovinom u smislu dobrog privrednika? To samo dokazuje sve ono što sam rekao. Država ne može da bude takav poslodavac koji učestvuje na tržištu, to im je izgleda problem da to ne može da se prevaziđe više. Znači, vrednost imovine, možemo da pričamo daju procenitelji, ali tržište određuje. Možete vi da cenite vaš automobil da košta 20.000 evra. Ako kaže poslednji kupac on košta 10.000 ja ti ne dam ni evro više, ma džaba ga vi cente 20.000 evra, to je zakon tržišta, zakon ponude, zakon potražnje, jednostavno, danas je takvo vreme, tako se živi. Ali, za razliku od bivšeg režima kojima je početna cena bila 20% od knjigovodstvene vrednosti, a knjigovodstvena vrednost je bila samo 10% od tržišne vrednosti, šta su sve oni prodali? Oni su poklanjali. Ako mi ne kaže da RTB Bor poklonjen, ne mogu da se složim sa tim. Danas, ako mi neko kaže da je „Sartid“ poklonjen pre 2016. godine, ne mogu da se složim. Ako mi neko kaže da smo koncesiju za aerodrom „Nikola Tesla“ dali na poklon, ni sa tim ne mogu da se složim. To su dobri projekti, dobri za državu, dobri za stanovništvo, ali morate da shvatite da onaj ko ulaže novac očekuje neki profit. Pa, to su jednostavno zakoni. Ko će da vam pokloni novac, ja bih samo voleo da vidim, ko će da nam da novac i da mu nikada ne vratimo. Hajde, nađite ga.
Hvala, kolega Arsić. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Veroljub Arsić: Ne.) Oboje, i gospođa Jovanović i Veroljub Arsić su zloupotrebili Poslovnik, javili ste se i replicirali, jedno i drugom. Imam dve opcije da jednoj i drugoj poslaničkoj grupi oduzmem ovo vreme ili nastavljamo dalje. Ja biram da nastavljamo dalje. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite, kolega Ljubenoviću.
Hvala, predsedavajući. Ovim amandmanom, koji je poslanička grupa SRS, podnela na Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, predložena je izmena član 2. Članom 2. predlagač želi da izmeni član 4. postojećeg zakona tako što bi se posle stava 2. dodao novi stav 3. Srpska radikalna stranka predlaže ovim amandmanom da se izmeni stav 1, koji bi sada glasio – „roba dvostruke namene utvrđena listom izvozi se, odnosno uvozi na osnovu dozvole“. Srpska radikalna stranka smatra da je amandmansko rešenje preciznije. Kao i kod većine zakona, koje je usvojila Narodna skupština, i ovde su prema obrazloženju predlagača prisutni razlozi za donošenje, pod broj jedan - da su eksperti EU naglašavali da je važno da se u Srbiji ova oblast uskladi sa odredbama obavezujuće evropske regulative 428/2009. i da se u izradi prethodnog zakona, čije se izmene vrše danas, učestvovali su eksperti EU, koji su još tada skretali pažnju da je evropskim zakonodavstvom propisano, a da je takva i međunarodna praksa da se kontroliše izvoz robe dvostruke namene, kao i pružanje brokerskih usluga i usluga tehničke pomoći, tako da se uvoz ove robe ne kontroliše. Pod broj dva - da su strani ulagači, koji su investirali u proizvodne kapacitete kod nas na ovaj način destimulisani, jer pošto dobiju dozvole za izvoz iz zemlje članica EU, na primer, za uvoz pojedinih mašina ili delova neophodnih za proizvodnju koja spada u tzv. robu dvostruke namene, moraju da se izlažu dodatnim troškovima i čekaju na dozvole nadležnih srpskih organa za uvoz te robe. U ovoj raspravi, poslanička grupa SRS, predstavnicima vlasti u Republici Srbiji savetuje da interesi građana Srbije moraju biti na prvom mestu, a ne interes EU i stranih ulagača. Hvala.
Hvala, gospodine Ljubenoviću. Po ovom amandmanu se javila Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, koleginice Žarić Kovačević.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, meni je drago što je ova rasprava dobila određenu širinu. Govorili smo o mnogim stvarima i sučeljavali mišljenja o mnogim stvarima koje su važne za našu zemlju i za naše građane. Govorili smo i o privredi, i o tržištu, o konkurentnosti, o usaglašavanju sa EU, pa sad ko se slaže, ko se ne slaže, svako ima pravo na svoje mišljenje, bar ja tako mislim. Dozvolićete mi da se do negde držim okvira Predloga zakona koji je pred nama u raspravi u pojedinostima, ali da do negde možda i na trenutke izađem iz tih okvira kako bih dala svoj doprinos ovoj raspravi. Kako govorimo o izvozu i uvozu robe dvostruke namene, ja bih još nešto samo rekla o ovoj priči koja je aktuelna u našoj zemlji, a tiče se lažnog uzbunjivača. Juče je bio taj protest u Valjevu kada su ponovo lepili nalepnice, samo sada na zgradi fabrike. Ne znam zašto se tim ljudima više dozvoljava da lepe nalepnice na saobraćajne znakove, na zgrade fabrika, na zgrade sudova, a onda prefarbavaju zgrade i na sličan način da uništavaju javna dobra. To što sad postaje pravilo da se protestuje ispred tuđih kuća, ispred stambenih zgrada u kojima ljudi žive, smatram da je vrlo problematično. Juče su se oni okupili ispred kuće tog lažnog uzbunjivača, da mu daju podršku, ali i da pozovu narod na bunt, na rušenje države. Oni kažu - budite si kao taj lažni uzbunjivač. Čovek je optužen za krivično delo, zato je i uhapšen. On nije nikakav uzbunjivač. Taj pritisak, to zastrašivanje, to pozivanje konstantno na haos i na destrukciju je postalo pravilo i zapravo nešto na čemu oni zasnivaj svoje političko delovanje. Zapravo, oni će doći ispred Vesićeve zgrade da ga zastrašuju. Oni će doći ispred fakulteta da vrše pritisak na profesore. Oni će ugrožavati autonomiju univerziteta. Oni će upasti u RTS da tamo maltretiraju ljude. Mislim da ništa od toga nije normalno ponašanje koje je zaslužila ova zemlja i koje zaslužuju građani Srbije. Praktično se postavlja pitanje – da li je njima išta sveto ako uzmemo u obzir onaj tvit kojim se oglasio Bojan Pajtić. Ne znam da li se on priključio Savezu za Srbiju, ili se nije priključio. Ako se nije priključio, neka se što pre priključi Savezu za Srbiju, pošto su očigledno isti. On je u svom tvitu napisao jednu jako ružnu stvar. Kaže - Nela Kuburović je u drugom stanju. Eto, a sve vreme je napadate da ništa ne zna. Nela kuburović je ministarka pravde, ona ide na svoj posao, ona radi, ona priprema zakone, ona daje izjave, ona predstavlja Ministarstvo pravde na najbolji mogući način. Šta radi Pajtić? Meni nije jasno, osim što širi prostakluk po društvenim mrežama i što verovatno troši pare koje je na sumnjiv način istekao. Ovo o čemu mi govorimo, a tiče se lažnog uzbunjivača, smatram da nije beznačajno. Naprotiv, u jednom delu, odnosno u većem delu se odnosi na bezbednost naše vojne industrije, na bezbednost naše zemlje. Zašto je taj Obradović lažni uzbunjivač? Zato što se nije javio nadležnom organu, zato što se nije javio ovlašćenom licu u fabrici. Umesto toga on je stranim novinarima odavao tajne naše države i ko zna koliku je štetu time naneo. Ja, recimo, ne mogu ni da zamislim kakva šteta može da se nanese takvim postupcima. Građani Srbije imaju pravo da znaju o čemu se tu zapravo radi. Radi se o tome da je cilj Saveza za Srbiju da se uništi naša namenska industrija, da se uništi naša vojska, da se ugrozi bezbednost Republike Srbije i da se ugrozi mogućnost da izvozimo naoružanje i vojnu opremu, samo zato što smo uspeli da i namensku industriju oporavimo, samo zato što smo uspeli da „Krušik“ ponovo dobro posluje, odnosno mnogo bolje nego što je to bilo u vreme vlasti DS, samo zato što se trudimo da naša namenska industrija ponovo bude konkurenta na tržištu, a u to su se uložili jako veliki napori. Prema tome, nije to što se sa lažnim uzbunjivačem desilo slučajno, Đilas i njegova ekipa su videle šansu da ruše Aleksandra Vučića i SNS i ovu vlast, pri tome ne mareći za to što će na taj način možda da ruše Srbiju i što odaju neke državne tajne. Oni su se i ranije tako ponašali, samo je razlika u tome što su tada rušili Srbiju da bi ostali na vlasti, a sad ruše Srbiju da bi ponovo došli na vlast, da bi ponovo mogli da rade šta hoće i kako hoće. I oni pamte privatizaciju „Krušika“ koja se desila posle 2000. godine i ko je i kako tu fabriku ojadio. Ta fabrika je izvozila opremu i neke vojne delove, oni su sveli to na nivo propasti, kako su sveli i sve druge fabrike koje su bile zatvorene, a ljudi su ostajali bez posla. Prema tome, sve su ovo stvari za koje smatram da mi u parlamentu, o kojima mi u parlamentu možemo da govorimo i da razmenjujemo svoja mišljenja, ali svakako ćemo se svi složiti da politika koja podrazumeva rušenje bezbednosti naše zemlje nije politika koju zaslužuju građani Srbije, niti Srbija. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodin Perić se javio za reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, imamo mi još dobre šanse, evo, raduje i izjava lidera Nacionalnog fronta gospođe Marin le Pen koja kaže – poništiću priznanje Kosova, to je sveta srpska i hrišćanska zemlja. Nemojte sad da vi mislite da je to iluzija. Mnogi od vas ovde, mnogi građani Srbije, nisu mogli da zamisle da će radikal, Aleksandar Vučić, biti predsednik Srbije, pa se desilo. Prema tome, ovo je već jedna lepa vest za nas. Još nešto malo moram da prokomentarišem. Neko je rekao nekad su naši radnici išli u Nemačku, a sada imamo obrnutu situaciju. Pa, nemamo obrnutu situaciju. Naši radnici kad su odlazili tamo oni su bili najobičnija radna snaga i moramo da konstatujemo da su odlazili oni čiji je lični stepen obrazovanja bio možda na nivou trećeg stepena nekih zanimanja, vrlo često i oni sa osnovnom školom. Ali tamo kad su odlazili, osim radnog mesta nisu ništa drugo dobili. Ovde kad dolaze nacionalne kompanije iz Nemačke, ili koje druge države, svejedno, mnogo toga dobijaju. Ne kažemo da ne treba se truditi da oni dolaze ovde, ali one uslove koje imaju sigurno pre treba ponuditi našim građanima, nego što je to kod njih situacija. Šta se ovde dešava, a što je ozbiljno, gospodine ministre? Vi biste mogli ovde možda malo i da date jednu inicijalnu kapislu jer doneli smo zakon, vaše Ministarstvo je bilo predlagač, odnosno Vlada predlagač, a vi ste obrazlagali ovde, o sezonskom angažovanju radne snage i mi imamo, kada je u pitanju taj izvoz veliki problem sa izvozom poljoprivrednih proizvoda. Kad nastupa sunovrat za srpski izvozno-uvozni posao? Pa, nastupa 2008. godine, 29. aprila, kada je potpisan SSP Evropskoj uniji, kao i ovaj privremeni ugovor. Tada se država Srbija dvostruko obavezala. Šta su bile njene obaveze? Njene obaveze su bile da počne sa usklađivanjem svojih propisa sa propisima EU, sa jedne strane i sa druge strane da otvori svoja vrata, širom da ih otvori, proizvodima iz EU. Šta smo zauzvrat dobili? Pa, da se naši proizvodi mogu pojavljivati na njihovom tržištu. Zamislite sve se to dešava u vreme kad mi imamo potpisan sporazum od 2000. godine sa Ruskom Federacijom o slobodnom uvozu robe. Mi smo bili i tada i danas najpovlašćenija nacija u Evropi kada je u pitanju izvoz i uvoz robe sa Ruskom Federacijom. Imamo sličnu situaciju ili skoro identičnu i sa Belorusijom. Nešto, devet godina, kasnije mi sad imamo situaciju i vrlo često kolege kad kažu jeste, i iznose uporedne podatke, izvoz naše robe u države članice EU je možda i desetak puta veći nego što je to u Rusku Federaciju. Pa tu i jeste problem. Šta smo mi uradili? Šta je uradila Privredna komora Srbije da se to stanje promeni, da se situacija popravi? Čini mi se da nije uradila ništa. Hajde što nije do sada uradila, mi srpski radikali ne vidimo ni neku ozbiljnu inicijativu da se tu nešto promeni. Imali smo pad u 2018. godini za 8,7% u izvozu robe ka Ruskoj Federaciji. Planirate li nešto da uradite na tome da se to promeni? Mi moramo da iskoristimo tu situaciju. Znate da bi nešto imalo taj povlašćeni status kada je u pitanju izvoz u Rusku Federaciju jeste da u supstanci ima preko 50% porekla sa našeg tržišta. Jesmo li mi u stanju da dobacimo? Ja lično mislim da jesmo. Da li to moramo da uradimo? Moramo da uradimo jer vidite šta nam rade zemlje članice EU, odnosno EU kao naddržava. Evo vidite danas da kaže da mi možemo da budemo sa njima partneri. Nema više onog obećanja koje smo dobili 2008. godine prilikom potpisivanja ovog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju da ćemo postati ravnopravna članica, nego se kaže baca nam se šarena laža da možemo da postanemo njihov partner.
Hvala, gospodine Periću. Za reč se javio ministar Zoran Đorđević, pa Veroljub Arsić.
Zahvaljujem. Ja samo moram ukratko da kažem. Prvo, ne slažem se sa vama da je sunovrat naše poljoprivrede krenuo 2008. godine. On je krenuo 2000. godine posle dolaska DOS na vlast i on je sistematski uništavan do 2012. godine. Ne samo poljoprivreda u pojedinim segmentima, već poljoprivreda u globalu, od agrara, stočnog fonda i svega ostalog. Da ne nabrajam ovde, a pričali smo o tome da je zemljište izdavano u zakup koje nije uopšte obrađivano, za to su dobijane subvencije, tako da kasnije kada smo probali da dajemo to zemljište, oni koji su bili zakupci morali su da tretiraju to zemljište. Ja ću sada da budem banalan, pošto se zaista ne razumem u poljoprivredu, ono što su meni objasnili jeste da moraju sada da sade određen sorte koje ne donose nikakav prinos kako bi vratili to zemljište i taj kvalitet, kako bi mogli da sade i kako bi morali da imamo prihod. To su sve štete koje su oni naneli i koje ne mogu da se tako lako vrate u nazad i da se preskoče tek tako. Potrebno je vreme kako bi mi uspeli i kao Vlada i kao zemlja da pokrenemo našu poljoprivredu, ali to je ono što naši građani zaslužuju da znaju, da znaju da je neko sistematski uništavao poljoprivredu, da je neko sistematski gledao da uništi sve što je bilo vezano za poljoprivredu sa nekim svojim razlogom. Da li zato što su imali neku želju za uvozničkim lobijem, uvođenjem nekog uvozničkog lobija ili toga da zavisni budemo od nekih drugih zemalja ili neki drugi interesi, ja u to stvarno neću da ulazim i to bi stvarno trebao neko da se pozabavi time. Ono što je činjenica i što ste vi rekli jeste da su fakti i da govori da je sistematski uništavana naša poljoprivreda. Pitali ste kako možemo sa Ruskom Federacijom? Naravno, kada imate saradnju sa nekim, ona mora da ima neke amplitude. Ja ne mislim da ona se nalazi u nekoj alarmantnoj zoni i da ne treba da nas zabrinjava da je prošla godina završena sa malo nižim izvozom nego što je bio, ali svakako ovo što je potpisano i što je naša predsednica Vlade potpisala sa Evroazijskom unijom i otvaranje tako jednog velikog tržišta će sigurno da doprinese kada je u pitanju poljoprivreda. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Ništa vam to ne vredi za neke kolege ovde što smo potpisali Sporazum sa Evroazijskom unijom, ništa to njima ne vredi dok se ne ponište svi drugi sporazumi sa bilo kojom zapadnom zemljom, taj sporazum ništa ne vredi. (Aleksandar Šešelj: Što lažeš, Arsiću?) Evo. (Vjerica Radeta: Jer mi smo glupi, mi ništa ne razumemo?) Evo. Ja to nisam rekao. (Vjerica Radeta: To što si rekao…) Ali, kako se izvrću reči i to moje reči? Ja sam rekao da su naši stanovnici u prošlosti odlazili na privremeni rad u Nemačku. Rečeno je, maločas u diskusiji – to su bili bez škole, drugi, treći stepen. Tačno tako, ali kada? U šezdesetim i sedamdesetim godinama prošlog veka. Ko nam odlazi od 2000. godine? Najškolovaniji i radno najsposobniji građani. Sada je to smešno. Vidite kako sada okreću stvari. Nemojte da se igrate rečima, ne izvrćite činjenice. Danas ih dva puta manje odlazi u zemlje zapadne Evrope, nego što ih je odlazilo 2012. godine. Nama je cilj da ne odlaze uopšte. A vi ako nećete da dovodite investitore i sa istoka i sa zapada i sa juga i sa severa, ostaće vam prazna Srbija. Kada to jednom vama dođe u glavu, možete da prihvatite odgovornost za vođenje države. Dokle god se držite slepe i jedne priče – mi smo protiv nekoga i nečega, od vas državnika nikada neće biti.
Hvala. Reč ima Sreto Perić, pravo na repliku.
Gospodine predsedavajući, ne bih polemisao sa gospodinom Arsićem, on je Mirčićev pacijent. Ja se ne sećam kada je on govorio kada su odlazili. Koleginica Čarapić je pričala o tome. Ja sam samo napravio kratak osvrt na to. Gospodine ministre, vi ste to lepo rekli, ja sam sa vama saglasan. Nulto ili početno vreme, kako su govorili oni iz DOS-a, od njih je počelo sve 2000. godine. Tu ste apsolutno u pravu. Tu i mi srpski radikali i građani Srbije vide da je od tada krenuo apsolutno sunovrat. Samo sam rekao – potpisivanjem ovog sporazuma 2008. godine, ovakvog kakav je, to je dodatno donelo probleme ne samo srpskoj poljoprivredi, nego realnom sektoru u celini i svim privrednim aktivnostima koje su pledirale na bilo kakav izvoz, pa čak i oni proizvođači koji su planirali svoje proizvode da plasiraju na srpskom tržištu, zbog povoljnih uslova za uvoz proizvoda iz zemalja EU, nikada u životu niko od srpskih radikala nije rekao da treba raskinuti neki sporazum sa nekom zemljom, pogotovo ako je on u pitanju afirmacije, izvoza, uvoza ili pokretanja realnog sektora ili bilo kojih drugih privrednih aktivnosti. Pojedinačno smo uvek rekli - sa svakom zemljom koja uvažava Srbiju kao takvu, kao slobodnu zemlju, treba sarađivati. Nema nikakve veze, nikakve sporazume te pojedinačne ne predlažemo da se ukidaju, ali SSP, pa on je na godišnjem nivou pravio direktne štete 500 miliona evra. To je direktna šteta. Kao što ste vi, ministre, napravili osvrt, u poljoprivrednoj proizvodnji, evo, ovde je i gospođa Bošković, pa zna da postoje neke poljoprivredne kulture čije je trajanje prilikom uzgoja na godišnjem nivou, ali priprema i neki drugi rezultati traju i po nekoliko godina. Proizvodnja jedne industrijske biljke, duvana, uništena je u Podrinjskom kraju, pa čak i Kolubarskom delu, kada je jedne godine iz poreske uprave čovek koji je pre toga bio, čini mi se, u službi bezbednosti, došao kao oni posle Drugog svetskog rata u mantilima, zaplenio robu, zaključao fabriku. Ako je neko napravi grešku tamo, trebao je da bude procesuiran. Mi ne branimo takve, ako je i bilo greške, ali on je uništio jednu poljoprivrednu proizvodnju, ne samo one godine gde se nalazilo na lageru 3.000 tona duvana, nego dugogodišnje su ljudi izgubili poverenje i sada, da bi se vratili na onaj nivo koji smo imali pre deset godina, a tu je veliko ulaganje živog rada i to je možda i perspektiva, iako subvencije nisu kao što su nekada bile, ali sada da ne govorimo o tome, to je nešto što dugotrajno ostavlja posledice. To je upravo ovaj sporazum. Jasno nam je da ponekad dolazi do amplituda, ali mi, država, Vlada, mora da analizira zbog čega je do toga došlo. Žalili su se ruski ambasadori u više navrata da kada su u pitanju privredni subjekti iz Ruske Federacije i drugih zemalja EU, nemaju ravnopravan tretman. Istina, treba biti realan, mnogo manje je toga od 2012. godine. To se dešavalo kao pravilo do 2012. godine.
Hvala. Pravo na repliku, gospodin Veroljub Arsić, pa ministar Đorđević ima pravo na repliku.
Izvinite, nisam čuo, predsedavajući, čiji sam ja to pacijent?
Ja nisam čuo, iskreno, nije bilo razgovetno. Ako je to rekao gospodin Perić, onda stvarno nema smisla. Ako je to tako rekao, ja to stvarno nisam od vas očekivao. Stvarno nije u redu. Izvinjavam se, kolega Arsiću.
Obično pribegavamo uvredama kada nemamo argumente. Šta drugo da odgovori? Ne znam šta je tu sporno? Evo, zalaže se za poljoprivrednu proizvodnju. Nemam ništa protiv, samo su je ovi uništili. A, znate li kako najlakše uništavate poljoprivrednu proizvodnju? Kada uništite mesnu prerađivačku industriju. Sada nađite nekoga, evo, javni poziv za vas koji znate sve, nađite nekoga velikog klaničara koji će da dođe u Srbiju. Evo, nađite iz Ruske Federacije, nađite ga gde god hoćete, sa bilo koje tačke zemaljske kugle. Nemojte nama da prebacujete ono što je radio bivši režim do 2012. godine. Napravite ogradu. Preduzeća, investitori iz Ruske Federacije su dobrodošli kao i iz bilo koje druge zemlje. Nemojte više da to prebacujete SNS. Njihovi ambasadori se, od kada je SNS došla na vlast, ne žale na tretman u Srbiji. Na tretman u Srbiji se više niko ne žali. Svi su potpuno ravnopravni, i domaći kada dolaze sa bilo koje strane sveta, ako hoće da rade, po pravnom sistemu Republike Srbije i niko im ne brani da ostvare svoj ekonomski interes. Ako ćete da vređate, možete slobodno, meni ne smeta. Meni ne smeta. (Vjerica Radeta: Pa šta ti smeta, nije rekao da si pacijent nekog lekara?) Evo, i sada pokušavaju. To mi samo pokazuje da nemate argumenata, da nemate ideologije i da nemate snage, ni znanja šta da ponudite građanima Srbije.
Hvala. Vama je, kolega Periću, prihvaćen amandman od strane Vlade i od strane odbora. Ja nisam čuo šta ste rekli, s obzirom da je to kolega Arsić ponovio, mislim da to stvarno nema smisla. Nije uredu, nije kolegijalno. Ja jedino što mogu je da stanem u odbranu mog kolege i saborca. Određujem pauzu od pet minuta i upozoravam, neću dozvoliti, jednostavno, ne dozvoljavam da Veroljuba Arsića neko vređa na taj način. Član 112, pet minuta pauze. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Nadam da smo malo relaksirali atmosferu. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega.
Pre svega, ne razumem vašu ulogu, gospodine Marinkoviću. Zašto se vi umešavate u ovu raspravu koja se vodi na jednom dosta dobrom nivou uvažavanja? Sreta Perić i Arsić se znaju dugi niz godina. Ne možete vi kao argument da iznosite da je Arsić vaš saborac. On je koalicioni partner, ali to je kod njega promenljivo, kao i kod vas. Danas, sutra, pitajte ga, on će pre s nama da bude ponovo, jer to se videlo u „Spensu“ kako je njemu srce zaigralo. O čemu se radi ovde? Ovde se radi o veoma bitnoj stvari. Sada mi je gospodin Nikčević objasnio da kada se produžava dozvola za ove proizvode višenamenske, da je to automatizam. Zašto ovo govorim i zašto ističem ovu informaciju i onog ko mi je dao tu informaciju? Zato što smo mi podneli amandman da ta oprema može da bude, da se daje dozvola na period dok god ta oprema funkcioniše dok radi. Međutim, sada je potpuno jasno, ustaljeno je da to bude na godinu dana, s tim što u Srbiji ima posebno nešto, a to je da se po automatizmu produžava rok ako nije završen posao ili funkcija te robe. Znači, oprema kada se uvozi, ima samo pro forme da se prijavi i ministarstvo to produžava, što je veoma bitno, veoma značajno. Ima tu dosta opreme koja je višenamenska, koja se može koristiti u civilu i može se koristiti za vojne svrhe. Mi, radikali, uopšte ne shvatamo zašto se u ovu priču koja je veoma bitna, veoma značajna zbog uvoza ove opreme, zbog uvoza svega onoga što je od strateškog značaja za Srbiju, zašto se uopšte umešava "Krušik" Valjevo? Razumem da je tu umešan Đilasov otac, pa da je to… (Dušica Stojković: Umešava? Nije testo da se umešava. To je pogrešan izraz.) (Vjerica Radeta: Znaš li šta je "umešava"?) Izvinite, koleginice, vi raspravljate sami sa sobom ili sa nekim? Drugo, nema tu nikakvog razloga da se stavlja u kontekst rasprave o ovom Predlogu zakona ili ovim amandmanima da se stavlja nešto što je trenutno politički aktuelno. To će proći jako brzo, u jako kratkom roku. Videćete, za par dana ili za desetak dana, niko se neće sećati čiji je otac umešan u tu aferu, da li je Đilasov ili je od Nebojše Stefanovića. Niko neće to da zna, to nije bitno. Ovde je bitno da je postignut taj automatizam kada je u pitanju produžetak ili produženje dozvole za korišćenje te opreme koja je potrebna ne samo u civilne svrhe nego i vojne svrhe. I to je nama, srpskim radikalima, sasvim dovoljno, jer mi smo insistirali ovim amandmanom da to bude duži rok, odnosno rok dok je u upotrebi ta oprema i dok radi neki određeni posao. Zahvaljujući toj informaciji, mi pozdravljamo to što je svedeno na neki formalni nivo. A o pravopisu i o jeziku, koleginice, nemojte baš tako da se vi mešate i da dajete uputstva i da vi govorite šta je pravilno a šta nije. Znate, postoji i nešto što je korektnost. Nismo mi vama nikad prigovarali kad sami sa sobom razgovarate, možda pripremate govor, možda razgovarate na mobilni, ali šta da radite.
Hvala, kolega Mirčiću. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Hajde da završimo ono što smo započeli malo pre, a vezano je za Kuršumlijsku banju. Nekoliko poruka je stiglo u međuvremenu, pa da se ljudi ne ljute. Najpre da raščistimo kako je došlo do toga da Kuršumlijsku banju kupi baš Raičević i kako sa dva i po miliona cena u trećem pokušaju bude negde oko milion i 400 hiljada evra. Tako što je u celu ovu priču umešan najdirektnije Rasim Ljajić. Zapravo, Kuršumlijska banja preko Raičevića je prodata jednom Šiptaru iz Podujeva, koji je ultra bogat, koji tamo ima avione, koji ima aerodrom, ali, naravno, nije vreme da se to obelodani. Kako je došlo do toga da niko drugi nije hteo da kupi banju? Bili su zainteresovani kupci i Rusi i Izraelci i Turci, ali evo zašto nisu na kraju kupili - zato što im je rečeno da mogu da kupe samo objekte, jer voda je državni resurs i to nije sporno. Ali, nije im rečeno da će država da im da dozvolu da mogu da eksploatišu vodu i onda ljudi što bi davali te pare ili bilo koje pare da kupe neku kuću ili tri kuće u Kuršumlijskoj banji. Znate ko je Raičević? Evo, da podsetimo građane, on je, pored toga što je direktor te "Planinke" i svega živog, on je gazda Kuršumlije, i Prolom banje i Lukovske banje i Đavolje varoši i svih škola i doma zdravlja, svega, svega. Dakle, on je gazda Kuršumlijske banje. Inače je poznat po tome što je, sećate se kad je Toma Nikolić štrajkovao glađu i žeđu od 12 do podne, e, onda mu je on donosio Prolom vodu da popije neki gutljaj. E, taj Raičević je dobio pravo da eksploatiše vodu i to traje već više od 20 godina. I on dobija na svakih pet godina, kako je predviđeno zakonom, novu dozvolu, odnosno produžava mu se dozvola. A to je trebalo da ide u paketu onome ko bi kupio Kuršumlijsku banju, pa je to sad on dobio. Ovo što sada govorim, što ima 20 godina, odnosi se na Prolom banju. On po jednom litru, samo što pakuje državnu vodu, neto zaradi 11 dinara. Pakuje 60 miliona litara godišnje, a to je zarada od šest miliona evra samo na pakovanju vode tog državnog resursa. Tolika je njegova godišnja zarada. Ali, vi se igrate banjama, pričate jednu priču, radite drugo. Prethodno, ponavljam, banje su otete PIO fondu… Gospodine ministre, kako nisu kad jesu? … otete PIO fondu i evo šta se, recimo, dešava u Vrnjačkoj banji. U Vrnjačkoj banji je, recimo, na starom Snežniku, na izvoru banjske vode, Zoran Babić pravi vilu. Na izvoru banjske vode! Krste se i levom i desnom ko god prođe tamo. Dakle, niste vi ni izbliza ono što pokušavate da se predstavite. I to se zna, svi ljudi znaju na terenu kako vi radite, kako funkcionišete. Nemojte samo da nam pričate opet koliko glasova dobijate. To je jedna druga tema i nadam se da će biti prilike da jednom i o tome razgovaramo. Nemojte mnogo da kukate nad ovima koje napadaju. Sećate se kako ste kukali nad ovom rektorkom Ivankom Popović, pa ona okrenu ćurak naopako, pa vam zabode nož u leđa, tako i sad sa ovim Bajagom, prosto morala sam da vas podsetim da je on u kampanji Tadiću pevao – što ne može niko možeš ti. Lako će se on snaći, ne morate vi da ga branite. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Moram da reagujem, s obzirom da je bilo reči o PIO fondu koji je nekako indirektno u nadležnosti ministarstva i moram da vam kažem… Gospođo Radeta, ako mogu samo da vam odgovorim. Znači, ako hoćete samo pravu istinu, što se tiče banja, činjenice su sledeće: PIO fond raspolaže sa nekih 26 banja koje u većini slučajeva ili velikom većinom uopšte nisu u funkciji ili su u toliko lošem stanju da je prosto, kada je u pitanju PIO fond, nemoguće da se one iz fondova kojima raspolaže PIO renoviraju. Šta to znači? To znači da 26 banja, 26 mesta u Srbiji je na neki način mrtvo, da Srbija koja ima veliki kapacitet, kada su u pitanju banje, jednostavno ne koristi sve svoje resurse i banjski turizam je jednostavno na vrlo niskom nivou. Šta je ideja države? Ideja države jeste da, ne kao što ste vi rekli, otme PIO fondu, već da poreska inspekcija u skladu sa vrednošću kojom vredi ta banja, država isplati PIO fondu vrednost tih banja, a onda te banje da ponudi, ili da se privatizuju ili da uđu u javno-privatno partnerstvo sa onim ko bi želeo da ulaže u te banje. Mislimo da pored naših građana, za naše banje su zainteresovani i neki strani investitori iz Ruske Federacije, iz zapadne Evrope, čak postoji i sa dalekog istoka, koji žele da ulažu u naše banje, i da one imaju višestruku korist. Ne samo da će staviti u funkciju to mesto, već će pružiti mogućnost da se mladi zapošljavaju, da ostanu u tom mestu, da se razvija turizam, ugostiteljstvo, hotelijerstvo, da se razvijaju neke druge delatnosti koje su vezane za banju. Na taj način ćemo ne samo zadržati ljude da žive u tim mestima, već ćemo i pokrenuti privredu i turizam u tim mestima. Moram da kažem da niko nijednu banju nije oteo. Kad je u pitanju Kuršumlijska banja pored svih problema koje smo imali i sa restitucijom i sa drugim stvarima, mi smo sproveli tender koji je bio potpuno javan. Ja sam dobio rezultate tog tender, i moram da vam kažem da je gospodin koji je dobio ili koji je pobedio na tom tenderu je to uradio u skladu sa zakonom. Banja je procenjena na vrednost od strane poreske inspekcije. Republička direkcija za imovinu je ona koja je prodavala banju. Mi ćemo probati da sve ostale banje u Srbiji stavimo u funkciju. Mislim da je to interes svih nas. Umesto da idemo na banjsko lečenje u Sloveniju ili u Mađarsku i te kako lepih banja ima u našoj zemlji. Mislim da stavljanje u funkciju tih banja će biti samo profit za našu zemlju i korist za našu zemlju. Hvala.
Hvala ministre Đorđeviću. Za repliku se javila Ana Čarapić na izlaganje Vjerice Radete i onda Vjerica Radeta. Moram dati mogućnost koleginici Čarapić da odgovori. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Čuli smo od strane ministra da je hotel „Žubor“ u Kuršumlijskoj banji kupljen po zakonu. Znači, ispoštovana je zakonska procedura. Kada je reč o AD „Planinka“ želim samo par podataka da iznesem, koliko zapravo i država a i lokalna samouprava ima koristi od AD „Planinke“. Da se razumemo nisam ja PR menadžer AD „Planinke“, želim da se ogradim od toga. Jednostavno, opština Kuršumlija i sugrađani moji se ponose zato što baš na mojoj teritoriji opštine posluje tako uspešna kompanija. Zašto je prednost imala Kuršumlijska banja prilikom kupovine… Zapravo nije imala prednost, ali Kuršumlijska banja već duži niz godina uspešno vodi i Prolom i Lukovsku banju. Zadržava stanovnike tog kraja da ostanu na svojim ognjištima. Kad je u pitanju, pomenuli ste, eksploatacija vode država ima zapravo koristi od eksploatacije vode. Posao eksploatacije vode se na godišnjem nivou plati oko 100 miliona dinara po osnovu naknade za korišćenje prirodnih resursa. Kada je u pitanju broj zaposlenih u AD „Planinka“, što u Lukovskoj banji, što u hotelima u Prolom banji, radi ukupno oko 500 radnika i na godišnjem nivou se uplati pola milijarde dinara po osnovu poreza i doprinosa. Važna je činjenica da svi naši sitni proizvođači koji su locirani na teritoriji opštine Kuršumlija, da li su poljoprivredni proizvođači, celokupnu poljoprivrednu proizvodnju otkupljuje upravo AD „Planinka“ i ta hrana se koristi za spremanje u ugostiteljskim objektima AD „Planinke“. Tako da imamo višestruke koristi od AD „Planinke“. Još jednom ponavljam da se moji sugrađani ponose kako jedno preduzećem a domaće je, može uspešno da posluje. Hvala.
Hvala koleginice Čarapić. Pravo na repliku Vjerica Radeta na izlaganje ministra Đorđevića.
Samo najpre dve rečenice iz programa SRS. Tačka 51, ekonomskih programa – Tržišna privreda, ne mogu sve da čitam, ali polaznu pretpostavku razvoja društva u programu SRS predstavlja koncept tržišne privrede. Tržišna privreda koja za osnovno polazište ima privatnu svojinu treba da ostvari sledeće ciljeve, samo ću jedan pročitati, samostalnost i nezavisnost privrednih subjekata u odnosu na centre političke moći, njihov uticaj i moguće pritiske. Ministre, ovo je odgovor na vaše pitanje. Uopšte ne dovodim u pitanje to da ste vi pratili ovaj konkurs, da se pojavio samo ovaj gospodin Raičević, koji je kupio Kuršumlijsku banju, ali niste odgovorili ni vi, ni koleginica Čarapić – kako je moguće da će taj Raičević dobiti pravo na eksploataciju vode u Kuršumlijskoj banji, a to u oglasu, u tenderu za prodaju nije pisalo, već je pisalo samo da se prodaju objekti, a to je dramatična razlika, dramatična razlika da li će neko kupiti samo objekte ili će dobiti i pravo, odnosno dozvolu za eksploataciju banjske vode. Mi, sprski radikali, nikada nismo bili protiv privatizacije ni banja, ni uopšte. Mi smo predlagali i u javnosti odavno govorimo, Zoran Krasić se najozbiljnije jedno vreme bavio tom temom i ovde u Narodnoj skupštini o tome govorio, da sve banje u Srbiji treba revitalizovati, da su naše banje blago koje je neiskorišćeno, a tamo gde se koristi nažalost veoma često se zloupotrebljava. Trebalo je da se donese zakon o banjama, novi zakon naravno, pa da kroz taj zakon predvidimo revitalizaciju banja pa određene medicinske usluge, ne samo usluge tipa banjske vode itd. Vi znate da ljudi iz inostranstva npr. dolaze kod naših zubara da rade kompletno zube itd. Zašto to nismo mogli da razvijemo u banjama i da tamo ljudi umesto deset dana borave 21 ili mesec dana i da bude svima dobro? Njima mnogo jeftinije, ljudima iz inostranstva i da tako nešto imamo u ponudi? Ne, vama je samo bitno da se zadovolje ti lokalni šerifi da bi on mogli kasnije da finansiraju kampanje itd, a kakve su posledice toga to će se tek videti. Rekoh vam, u Vrnjačkoj banji na izvoru Zoran Babić pravi vilu, a sedam ari u sred parka, da li možete to da zamislite, ministre, prodato je nekom privatniku, onog lepog, prelepog vrnjačkog parka. Morate malo ući u suštinu. Može to sve ovako formalno lepo da izgleda, ali ovo što ste danas čuli, ministre, ne morate ništa da odgovarate, mislim, ako hoćete odgovorite, ali proverite sve ovo pa kada budete došli sledeći put kažite nam šta smo slagali.
Hvala koleginice Radeta. Reč ima Zoran Đorđević, ministar. (Dragana Kostić: Poslovnik.) Izvinjavam se. Po Poslovniku reč ima Dragana Kostić.
Da ne bude zabune. Vode po banjama se ne prodaju. One su javno dobro i one mogu samo da se… (Predsedavajući: Koji član koleginice?) Član 107. Ovo iznosim zato što je prethodni govornik rekla da se prodala i voda zajedno sa kapacitetima, hotelskim kapacitetima u Kuršumlijskoj banji. Svako ko kupi neki RH centar on plaća nadoknadu za korišćenje tih voda, lekovitih voda, a odluku o nadoknadi donosi lokalna samouprava – koliko će da košta ta nadoknada po litru i plus plaćaju Ministarstvu za energetiku i rudarstvo i Ministarstvu poljoprivrede za korišćenje tih voda.
Hvala kolegine Kostić. Mogli ste i po amandmanu da se javite, bez problema. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala. Vjerica Radeta ima reč. Izvolite.
Zaista veoma kratko. Ne bih replicirala, ali radi javnosti. Nisam blesava da sam rekla da je neko kupio izvor. Nisam to rekla, rekla sam na koji način je Raičević došao do Kuršumlijske banje, kako su ostali ponuđači potencijalni prevareni jer im nije rečeno da će dobiti dozvolu, sve ove dozvole koje koleginica kaže, da će dobiti mogućnost da dobiju te dozvole. Rekla sam da bespravno, proverite, Zoran Babić na izvoru, starom izvoru „Snežnik“ gradi objekat. To sam rekla, nisam rekla da mu je neko dao dozvolu, nisam rekla da je niko prodao vodu. Naravno da nije i nadamo se da nikada neće ni biti donet takav zakon da prirodni resursi mogu postati privatni, ta vrsta resursa.
Hvala. Reč ima Zoran Đorđević, ministar. Izvolite.
Shvatio sam, gospođo Radeta, ali kada je u pitanju tender i kada je u pitanju javni poziv, ko hoće da se nadmeće itd, nikada ni u jednom javnom pozivu, niti sada u tenderu, niti će biti u ovim sledećem banjama pominjani. Nemojte da kažete da oni koji su hteli da kupe banje nisu se informisali o tome da mi ne možemo u tenderu da napišemo – prodajemo ili ne prodajemo vodu, raspolažete ili ne raspolažete, već se zna zakon po kome i koje uslove neko ko ima i ko radi u banji ima pravo da eksploatiše tu vodi i pod kojim uslovima. Tako da ni ovom gospodinu niko nije garantova, niti mu sada garantuje da će on dobiti tu vodu, nego postoji zakon koji kaže šta on mora sve da ispuni, kako i na koji način treba da aplicira i kako i na koji način, eventualno, može da da dođe do toga. Da li će dobiti ili neće, kažem vam sada, to niko njemu ne garantuje, osim ako ne bude ispunio sve u skladu sa zakonom.
Hvala, ministre Đorđeviću. Reč ima Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, kao približava se neki kraj, pa se malo i vi koncentrišite na predsedavanje i vi ste onda dužni da branite dostojanstvo Skupštine. Mi imamo stari Zakon o banjama i vi ste trebali sada da se uključite i da kažete, ne možete vi tu sada da držite predavanja, ali morate da budete informisani. Upravo je to problem što ovaj saziv Skupštine, kao ni prethodni, nisu doneli novi zakon o banjama, pa sad će da se licitira da li taj tajku Raičević, će da dobije ili neće da dobije dozvolu. Dajte, molim vas, prvo saglasnost mu daje opštinska vlast u Kuršumliji, a neće da mu da saglasnost. Je li tako ministre? Tamo su baš neki ljudi koji ga ne vole i na koje on nema uticaj, a onda je sledeća stepenica, da podnese zahtev nadležnim organima u Vladi. Naravno da će da dobije tu saglasnost, ali niste vi došli na vlast, ne obraćam se sada vama konkretno, nego SNS i ova Vlada sa pričom – ići ćemo na javnu ponudu, pa sad, i ako bude manje od procene direkcije za imovinu Vlade. Ne, vi ste rekli – donećemo novi zakon, pa ćemo zbog svih ranijih zloupotreba da ograničimo šta je to dobro u banji, da se kvalifikuje, kao što reče malopre koleginica Vjerica, da to nije samo ta voda kao resurs, odnosno termalni i lekoviti izvori, nego sve drugo što treba da bude omeđeno kao banjsko lečilište. Mi uopšte nemamo zakon koji je u novonastalim okolnostima definisao za svaku banju u Srbiji – Vrnjačku, Sokobanju, sve druge banje, Koviljaču, tačno šta je to banjsko lečilište. One postoje po nekim ranijim zakonima, a sada imamo i neplansku i razno-raznu gradnju i zloupotrebu tih resursa. Prema tome, vi ste trebali da donesete zakon o banjama, pa onda da uđete u taj proces za koji vi ispravno tvrdite da bi podigao i standard života u tim lokalnim samoupravama i da bi ostali ljudi da rade i da bi dolazili strani turisti, ali pre svega toga ste trebali ovo da uradite.
Hvala, gospođo Jovanović. Da li želite da se Narodna skupština izjasni o mojoj povredi dostojanstva. (Ne) Hvala. Nastavljamo dalje. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega Šešelj.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što smo već i konstatovali, dakle Vlada Republike Srbije, koju čini SNS kao većinska stranka u toj Vladi, nastavlja onu političku praksu Demokratske stranke, sa procesom harmonizacije tj. usvajanja evropskih zakona u srpskom parlamentu, bez bilo kakvog preispitivanja, a imajući u vidu da su to pravni akti koji nisu podesni za naše društvo i našu državu, jer nisu za nas ni pisani, očigledno je da proizvode posle toga negativne posledice na naše društvo, a ne približavaju nas ništa bliže EU. Ono što smo mogli da čujemo od SNS u kampanji, pre nego što su došli na vlast, jeste preispitivanje glavnih političkih odluka DS i da će se već jednom raskrstiti sa tom praksom, koja je bila za vreme DS. Videli smo potpuno obrnuto nakon 2012. godine. Niko se nije usudio da bilo šta kaže ili da preispita ili da uopšte pokrene pitanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, koji je jedan od osnovnih uzroka naše današnje ekonomske situacije. Samo jedan podatak treba da bude dovoljan, a to je da pre nego što smo potpisali Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji primenjujemo jednostrano, imali smo prihode od carina 829 miliona evra 2014. godine, u vreme tog famoznog naprednjačkog preporoda 295 miliona evra. To su podaci Zavoda za statistiku. Dakle, to je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Niko ne obraća pažnju na politička uslovljavanja koja dolaze od strane EU u vezi saradnje Srbije sa drugim evropskim zemljama i nekim vanevropskim zemljama. Dakle, osnovna stvar koja je valjda prioritet svake Vlade, jeste nacionalni interes Srbije. Nacionalni interes Srbije, pre svega, jeste da sarađuje sa zemljama bez ikakvih političkih pritisaka i da se maksimalno orijentiše na Rusku Federaciju. Naravno, pozdravljamo potpisivanje Sporazuma o saradnji sa Evroazijskom unijom, ali to nije dovoljno. Mogli smo da čujemo ovde od poslanika SNS da čak i ako nikad ne uđemo u EU, trebaju nam ovde evropski standardi. Ni to nije tačno. Pogledajte zemlje u našem okruženju koje su isto tako postali članovi EU, a nemaju taj famozni nemački, švedski ili bilo koji drugi standard, već imaju standard koji je namenjen za balkanske i druge zemlje. To nikako ne može da se poredi sa nekim najbogatijim zemljama EU koje, imajući u vidu čak i 60% budžeta EU ide tim najbogatijim zemljama, a ostalima idu samo mrvice. To su baltičke zemlje, to su bivše zemlje sovjetskog tj. istočnog bloka, zemlje varšavskog pakta i balkanske zemlje. Više nas čak ni ne lažu da ćemo ikada postati članovi EU, umesto toga nude nam se razne balkanske unije zajedno sa Albanijom, Severnom Makedonijom, tzv. Kosovom i sa kim već ne. Govori nam se o specijalnom partnerstvu između EU i Srbije, a to je ono što je Nemačka ponudila pre desetak godina Turskoj, što je svima bio jasan signal da Turska nikad neće postati član EU i to su Turci shvatili i u skladu sa tim tražili spoljnopolitičke alternative. To se još u Srbiji nije desilo. Ono što je posledica naše saradnje sa EU jeste prevelika zavisnost od EU. Kada nam se obećaju ti predpristupni fondovi, mi gotovo nikad ne dobijemo taj toliki iznos koliki nam je obećan, a u stalnoj smo zavisnosti od Administrativnog centra u Briselu. Neki bivši ministri finansija u baltičkim zemljama su to stanje nazvali narkomanskom krizom, jer te zemlje poput narkomana su u stalnoj zavisnosti i potpuno njihova budućnost i sudbina zavisi od toga šta će da uradi Brisel sa njima. To je opasnost da se desi sa Srbijom. Evropska Unija za članstvo Srbije zahteva punopravno priznanje nezavisnosti Kosova i neblokiranje Kosova ka članstvu u UN. To je ono što danas nikog ne zanima. Imali smo prilike da slušamo, SNS pre dolaska na vlast je mnogo češće pominjala Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti, govorila je da će preispitati sve tzv. Borkove sporazume. Desilo se potpuno suprotno. Imajte u vidu da EU ima dvostruke aršine kada su u pitanju najbogatije zemlje i zemlje koje pretenduju da budu članovi ili predstavljaju periferiju EU. Mi možemo ovde da se hvalimo koliko god hoćemo našom dobrom saradnjom, ali istina je potpuno drugačija, EU je saučesnik u formiranju tzv. republike Kosovo. Poslala je tamo misiju EULEKS-a da instalira kosovske institucije i ponaša se prema Kosovu kao prema nezavisnoj državi. Evropska Unija nije takav aršin imala kada je bio u pitanju Kipar, iako je postojala tenzija i sukob i Republika Severni Kipar nije bila pod faktičkom kontrolom Vlade u Nikoziji, EU je primila Kipar u svoje članstvo bez političkih uslovljavanja i bez tih zahteva da jedni druge međusobno priznaju. To je danas potpuno drugačija situacija sa Srbijom. Pogledajte posledice koje imaju zemlje koje su sada članovi EU, vezano za ekonomiju kada je Bugarskoj zabranjeno bilo da svoju ekonomiju i svoj izvoz orijentiše ka Rusiji, kada je trebala da se orijentiše prema Nemačkoj imala je spoljnotrgovinski deficit, a pre toga suficit u saradnji sa Ruskom Federacijom. Sve te zemlje ubrzano gube stanovništvo, minimum deset posto u razmaku od deset godina. Rumuni dva miliona, Bugari 700 hiljada, u Hrvatskoj više od 450 hiljada je razlika između broja stanovnika pre i posle. Dakle, to su činjenice koje mi treba da imamo u vidu i treba da imamo svojevrsni „plan B“ i alternativu u ovom našem bespuću i toj famoznoj politici koju je SNS osvojila od DS, a to je Evropa nema alternativu. Mi ovde pričamo o nemačkom rastu koji je veći od nemačkog, švajcarskim penzijama i tako dalje. Jedino što je u Srbiji nemačko jesu cene, ali zato su penzije i plate srpske. Jedini proizvod koji mi vrlo uspešno izvozimo i obezbeđujemo za tržište EU jeste jeftina radna snaga. To će tako da ostane i u budućnosti i neće se to nikada promeniti. Imajte u vidu ove signale koje nam dolaze iz Brisela, treba ih najozbiljnije moguće razmotriti. Pogledajte šta nam se sve traži na tom putu. Tražiće nam se da postanemo punopravni članovi severno-atlantskog pakta, vojne koalicije koja nas je 78 dana bombardovala, izvršila agresiju na našu zemlju, okupirala našu teritoriju. Tom prilikom načinila više od 100 milijardi dolara materijalne štete i ubila preko 2.500 hiljade ljudi. Tražiće nam se da stavimo poslednji pečat na nezavisnost i državnost takozvane republike Kosovo i članstvo Kosova u UN, tražiće nam se da za sva vremena rešimo pitanje Bosne i Hercegovine, a to znači puna integracija Banja Luke u nešto što bi se zvalo unitarna BiH i likvidiranje Republike Srpske. To su sve činjenice, to dolazi od strane najvećih evropskih zvaničnika, predsednika država, od pripadnika američke diplomatije uvek dobijamo takve poruke, a nudi nam se nešto što ni ne postoji, a to je evropska perspektiva za zapadni Balkan. Što pre Srbija treba da se orijentiše ka saradnji sa Evroazijskom unijom, ka članstvu u Evroazijskoj uniji, ka članstvu u ODKB-u, ka saradnji sa zemljama BRIKS-a, Brazil, Rusija, Indija, Kina, Južna Afrika, danas predstavljaju najperspektivniji, najbogatiji i najveći deo ekonomskog sveta i naša je velika sreća što smo mi sa tim zemljama u dugotrajnim prijateljskim odnosima i možemo sa njima da sarađujemo bez političkih pritisaka. Ono što je takođe, u situaciji naše saradnje EU i Srbije loše za Srbiju, jeste ne konkurentnost srpskih proizvoda na evropskom tržištu kakav nije slučaj sa tržištima u Aziji, to jest u evro-azijskoj ekonomskoj zajednici. Mi zbog EU imamo ovde režim subvencija kojima dajemo više od 10.000 evra po radnom mestu svakom stranom investitoru, besplatno zemljište i sve potrebne dozvole po ubrzanoj proceduri i besplatno. To će dovesti Srbiju u preveliku zavisnost od lobija stranih investitora koji će da Srbiju ucenjuju svojim potencijalnim odlaskom odavde ukoliko ne bude ispunjavala određene političke odluke koje su u interesu najmoćnijih zemalja EU. Gospodin Arsić je rekao da smo mi izolacionisti. To apsolutno nije tačno. Srpska radikalna stranka se nikada nije zalagala za izolaciju, za prekid saradnje sa bilo kojom drugom zemljom osim Ruske Federacije i Narodne Republike Kine. Mi želimo da sarađujemo sa evropskim zemljama, ali na bilateralnom nivou bez političkih pritisaka i ne u podređenom položaju, a to je ono što nam omogućava EU, samo podređeni položaj. To mislim da treba svi, pre svega političari koji su na vlasti u Srbiji da imaju u vidu, a ako se mi budemo pravili da to nije istina, da to nema veze, jako ćemo loše da završimo, a morate da imate u vidu da se Severna Makedonija, to je najskoriji primer, odrekla svog imena da bi otpočela pregovore o učlanjenju Severne Makedonije u EU. Bilo je čvrstih garancija da će se to desiti, na kraju je stigla blokada od Holandije i Francuske. Dakle, evropska perspektiva je mrtva. Ona više ne postoji. Nema nikakvog razloga da takva situacija isto ne bude i sa Srbijom. Srbija će isto tako da ostane prevarena, a mi ćemo se odreći mnogo više nego onoga što su se odrekli Makedonci i mi ćemo se odreći i naše teritorije, našeg identiteta, a neki od zahteva od strane najvećih evropskih zemalja jesu i priznanje da se u Srebrenici desio genocid i da je Srbija za taj genocid odgovorna što će biti uvod u disoluciju Republike Srpske. Odgovorna Vlada treba da ima sve to u vidu i preduzima mere i korake da se takvo stanje promeni i da se preispita ta sumanuta odluka okupacione uprave koja je došla u Srbiju 5. oktobra, da je EU jedina budućnost Srbije. Ako je mogao mali Island od 300 hiljada stanovnika da kaže da članstvo u EU nije u njihovom ekonomskom interesu ne vidim nijedan razlog da to isto ne može da uradi i Srbija.
Zahvaljujem se. Na član 6. amandman sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Već je skoro kraj ove rasprave po amandmanima i nama su neprihvatljiva obrazloženja predlagača ovog zakona resornog ministarstva i Vlade zbog čega ulazimo u izmene i dopune zakona kada su u pitanju uvoz, izvoz robe dvostruke namene, zato što razlog da je obrada preko 700 dozvola godišnje veliko opterećenje za zaposlene u državnoj upravi je potpuno besmisleno. Oni treba da rade svoj posao, a sad što preduzetnici iz Srbije čekaju preko 30 dana to je takođe onda loš rad tog ministarstva. Ovde se radi o drugoj opasnoj stvari, ako ovi strani investitori počnu masovno kao repromaterijal, ono što im je potrebno za njihovo poslovanje da uvoze robu dvostruke namene, bez pojačane kontrole, pazite gospodine ministre, zaista imamo i mi neka loša iskustva kao država ali i druge zemlje, vi ste bili ministar vojni i pored vas je gospodin Nikčević, vi vrlo dobro znate da je uvek to bilo veoma važno, pogotovo za zemlje na osetljivom području kao što je Srbija, da se striktna kontrola vrši robe koja ima tu oznaku da je roba dvostruke namene. Da li mislite gospodine ministre, evo ovaj dron dečija igračka da on može samo da bude, da ne bude da ja kujem neku teoriju zavere ali evo, vi ste ljudi koji ste bili u vojnim strukturama, naoružanju, jer bilo je takvih primera svuda u svetu. Da li znate, onaj čiji je interes da se destabilizuje Srbije, da se ne daj bože sprovode nekakve terorističke aktivnosti ili nešto naći će način da i kroz uvoz takve robe, koja kao izgleda da je recimo dečija igračka neka bespilotna letilica, može da bude i oružje koje za bezbednosne strukture nekom dodatnom nadogradnjom i te kako opasno. Dakle, mi srpski radikali zato smo i podneli ovaj amandman koji ja obrazlažem, tražimo da oni koji vrše uvoz takve robe u roku od sedam dana posle svih kontrola države naprave pisani izveštaj, a koliko, evo da znate dame i gospodo narodni poslanici, naši ljudi koji su vlasnici preduzeća u Srbiji ne znaju šta je sve roba dvostruke namene, odnosno kakvu opasnost ona može da ima ako je uvoze neki proizvod iz neke zemlje EU, ide dotle da su imali čak i razne, kako vole da kažu treninge, edukacije od strane Uprave carine Srbije i drugih koji su morali da im objašnjavaju da nije sve to što je tako deklarisano i što im se nudi od pojedinog stranog partnera tako i bezopasno za tržište Srbije.
Zahvaljujem se. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite, kolega.
Hvala, predsedavajući. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Članom 7. predlagač želi da izmeni član 29. u stavu 1. i stavu 3. osnovnog zakona. Inače, članom 29. važećeg zakona definisani su kaznene odredbe, tačni prekršaji iz ovog zakona. Srpska radikalna stranka predlaže da se u članu 29. zameni stav 2. tako da glasi - za prekršaje za stava 1. ovog člana kazniće se i odgovorno lice u pravnom licu novčanom kaznom od desetostruke do dvostruke namene iznosa vrednosti roba. Smatramo da ovo amandmansko rešenje doprinosi smanjenju i mogućnosti zloupotreba od strane odgovornih lica u pravnom licu. Amandman izražava i principijalni stav SRS o smanjenju raspona zaprećenih novčanih kazni, s tim što bi bilo povećan najniži iznos kazne dok bi najviši ostao nepromenjen. Činjenica da je u praksi prekršajnih sudova u Srbiji možemo videti da se prilikom odmeravanja kazne odgovornim licima u pravnom licu koji su učinioci prekršaja najčešće izriče najniži iznos zaprećene kazne. Sudije tada navode da su smatrali da će takvom kaznom postići svrhu kažnjavanja i na tome će se sve završiti. U praksi naših prekršajnih sudova je i kažnjavanje odgovornog lica u pravnom licu, izricanjem opomene kao kazne, jer sud smatra da će se na taj način postići svrha kažnjavanja. Kako bi se prebrojale kazne za učinjene prekršaje izbave, smatramo da ovaj naš amandman bude prihvaćen. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri sa saradnicima, podneo sam amandman na član 7. stav 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. Amandmanom sam tražio da se izmeni pomenuti stav pomenutog člana, čime se traži povećanje kazne. Ovo se traži iz razloga što SRS uvek zauzima principijalni stav, da primena zakona mora biti efikasna, a jedan od načina za to je povećanje kazne za one koji to ne poštuju. Suština svakog propisa je u tome da on ne sme da ostane mrvo slovo na papiru, pogotovo kada se radi o zakonu kao što je zakon koji razmatramo. Ovde ne sme biti odstupanja, ovde se do najsitnijih detalja mora biti u skladu sa propisima. U suprotnom, čemu onda toliki propisi koji svakim danom sve više i više? Narodni poslanici su tu da uoče sve manjkavosti predloga zakona, što mi iz SRS i činimo. Vašu, kao i sve druge prethodne vlasti mi smo neprestano upozoravali da su vam zakoni nedorečeni. Tako smo, napokon, posle dužeg vremena dobili izveštaje o završnom računu budžeta za nekih 15 godina unazad. Moram da priznam da je to za svaku pohvalu, uporno insistiranje SRS na ovim stvarima, počeo je napokon da daje rezultate. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 30. oktobar 2019. godine, sa početkom u 10.00 sati, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda, Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, u 2019. godini. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom. [[Sednica je prekinuta u 18.40 sati]]