Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 75 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, i pre prelaska na dalju raspravu, tok sednice Narodne skupštine definisan je članom 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine koji kaže – da izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima pravo iz stava 1. ovog člana, odnosno člana 286. tj. da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera. Dakle, ovo pravo izuzetno može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam, da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? Narodni poslanik Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, kolege i koleginice, nema nijednog našeg turiste koji nije išao u Grčku ili Solun da nije posetio groblje poginulih u Prvom svetskom ratu. Ono je jako lepo i gospodin Mihajlović, koji se stara o tom groblju, nešto je za primer. Postavljam danas jedno pitanje, želeo bih i molio bih da mi premijer gospodin Cvetković i gospodin Dinkić, potpredsednik, odgovore pismeno, da li će u novom budžetu biti sredstava za očuvanje i negovanje takvih stratišta i u našoj zemlji koja postoje? Zainteresovan sam, jer grupa građana mi se obratila, imam i pismeni trag i mogu vam dati to pismo, da za groblje u Kraljevu streljanih 1941. godine oktobra trebalo bi da se postavi ploča sa imenima i prezimenima da niko ne bude bezimen. Tamo je streljano, kao što znate iz istorijskih podataka, 6.506, a mnogi od tih potomaka već umiru, jer 69 godina je prošlo. Takvo obeležje još uvek ne stoji. Mada je arhitekta Paja Krunić uradio idejni projekat tog spomen groblja, međutim finansijskih sredstava nema. Molim i predsednika Vlade i gospodina Dinkića, da li će u budžetu biti sredstava, i koje ministarstvo zaduženo za ovakve stvari? Pošto će budžet biti u narednom periodu pred poslanicima, pa da li se misli i o tome? Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, imam pitanje za ministra kulture. Konkretno, kada će se Ministarstvo kulture angažovati na donošenju podzakonskih akata kojima je, između ostalog, rok donošenja bio 11. mart 2010. godine, kao i na donošenju zakona o muzejima, čime bi se stalo na put raznim zloupotrebama, otuđivanju i drugim vrstama unutrašnjih kulturnih dobara? Ilustracija za ovo moje pitanje je skorašnji događaj u Boru gde su nestali muzejski eksponati iz Muzeja rudarstva, a ovo moje pitanje je samo vrh ledenog brega svih zloupotreba koje se događaju i koje su dnevno na sceni u Boru. Ovaj primer samo ukazuje na bestijalnost lokalnih funkcionera G17 plus. Da podsetim, tamo i gradom i rudarsko-topioničarskim basenom upravljaju ljudi iz iste partije, tako da je čitava okolina sa čitavom privredom pod šapom G17 plus. Povodom ovog pitanja konkretno, o kome sam govorio, oglasio se i kustos muzeja u Boru, gospodin Dušan Kabić, koji kaže – nemoćni smo da se borimo protiv samovolje neodgovornih pojedinaca kako bi zaštitili muzejski prostor u gradskom parku. Ako je neko iz RTB, kako se danas priča, odneo neke eksponate, trebalo bi da ih vrati na isto mesto. Sumnja se i na gradnju na tuđem zemljištu, bez propisane dozvole, konkretno vezano za binu koja se radi u tom prostoru. Još jedno dodatno, odnosno dopuna pitanja koje sam postavio – da li je ministar kulture upoznat sa događajima u Boru? Još jedno pitanje, šta će MUP preduzeti u cilju očuvanja kulturnih dobara, kao i rešavanja ovog pojedinačnog slučaja? Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, želim samo da ukažem na jednu stvar koja je upravo i interes i problem naše države. Po privi put, koliko znam, delegacija države Belgije je tražila da se susretne sa poslanicima srpskog parlamenta. Bio je tu gospodin Vitomir Mihajlović i ja, i oni su apelovali. Smatram da je to ozbiljan problem i u našoj državi i država konačno mora nešto da uradi. Upravo veliki odlazak ljudi romske i albanske populacije u zemlje Evrope, svi znamo kakva je situacija ekonomska i da se oni vraćaju. Readmisije je potpisala naša država, povraćaj interno raseljenih lica iz Evrope, ali ništa se nije uradilo tim ljudima koji su se vratili i dalje se živi na najnižim marginama, kada su Romi i romska zajednica u pitanju u celoj Srbiji, a osobito na KiM, koji je sastavni deo, još uvek, Republike Srbije. Apelujem na državne institucije da nešto učine da bi zaustavili taj odlazak romske zajednice koja je takva kakva je, osiromašena. Moraju se neki projekti učiniti koji će biti afirmativni i koji će zaustaviti romsku zajednicu u svojoj državi, u svojim gradovima, kako bi mogla da radi, da proizvede nešto i da hrani porodicu. Inače, mislim da je veliko nezadovoljstvo kod romske zajednice baš na socijalnim pitanjima. Kad su u pitanju Romi na Kosovu, mogu da vam kažem da su na najnižim socijalnim, kulturnim i obrazovnim marginama. Posebno bih aplicirao na koji način se najbolje može pomoći romskoj deci koja pohađaju osnovne škole na srpskom jeziku. To je program Republike Srbije, program koji se sprovodi u određenim enklavama, gde je većinski srpski narod, a gde ima i romskog naroda. Normalno, romski narod je po programu Vlade Republike Srbije i Ministarstva prosvete apsolutno prihvatio taj program, ali oni nemaju udžbenike, nemaju najosnovnija sredstva za pohađanje, a znamo da smo doneli u našem parlamentu određene zakone koji omogućavaju deci da se besplatno školuju u osnovnim školama. Takođe bih zamolio i apelujem, zdravstveno stanje romske zajednice na Kosovu je katastrofalno. Svi znamo da su dugo godina živeli na jednom delu gde je olovna prašina, gde je kancerogeno, gde su mnogi oboleli, ima ih i koji su umrli. Smatram da treba asistenti tamo da se postave, kao što su asistenti za zdravstvo postavljeni u Srbiji. Takođe bih zamolio, treba da se postave medijatori, kao što su ovde postavljeni medijatori za zdravstvo, za obrazovanje, tako treba i na Kosovu. Apelujem na institucije i na ministarstva, upravo su nam potrebni ti asistenti za zdravstvo i medijatori za obrazovanje. Nadam se da će ovaj moj apel određena ministarstva prihvatiti i učiniti ono što bi bila i obaveza koju smo doneli u našem demokratskom parlamentu. Na kraju bih rekao još ovo, da se zahvalim Ministarstvu za životnu sredinu, gospodinu Duliću, koji je odobrio jedan projekat romskoj zajednici, ne u jednom mestu, nego da se u celoj Srbiji otvore romska reciklažna dvorišta, kako bi mogli da zaposlimo Rome, kako bi mogli da omogućimo taj socijalni program, da ojačamo romsku zajednicu, da ne bi odlazila u evropske države i onda se vraćala, a to je problem naše države. Ovaj projekat, koji je ministarstvo ministra Dulića dalo romskoj zajednici, mislim da će uskoro zaživeti i to je pravi pravac kako treba i druga ministarstva da rade, kako bi ublažili socijalnu problematiku romske zajednice, da ne bi odlazila u druge države.
Reč ima poslanik Nemanja Šarović.
Danas je 2.801 dan otkako se predsednik SRS dr Vojislav Šešelj nalazi u pritvoru u Haškom tribunalu. Osmogodišnji pritvor je nešto što je nezabeleženo u sudskoj praksi u civilizovanom svetu i za tih osam godina mnogi su otežavali na razne načine položaj dr Vojislava Šešelja. Posebno težak uticaj imaju negativne posledice koje je taj pritvor ostavio na njegovo zdravlje. Vi znate da smo mi obaveštavali javnost o njegovom zdravstvenom stanju, da je ono sada veoma ozbiljno. On je pre nekoliko dana potpisao i saglasnost da se izvrši hirurški zahvat nad njim, potpisao je jer nema drugu mogućnost. Druga mogućnost bi, eventualno, bila da ne potpiše takvu saglasnost, pa da sutra, kada mu se, ne daj bože, nešto desi, predstavnici Haškog tribunala kažu da je to zato što je on odbio lečenje koje mu je bilo ponuđeno. Naravno, već osam godina on prihvata sve terapije koje mu daju lekari u Haškom tribunalu i to je konačno dovelo do ovakvog pogoršanja njegovog zdravstvenog stanja. Međutim, danas želim da dobijem obrazloženje i obaveštenje šta je sa zahtevom SRS da se razreši načelnik VMA Jevtić, koji je zabranio doktoru Mijailoviću da učestvuje u izradi ekspertskog nalaza o trenutnom zdravstvenom stanju dr Vojislava Šešelja. Druga tema o kojoj želim da pričam i drugo obaveštenje koje želim da dobijem, 7. oktobra ove godine SRS je podnela krivične prijave protiv predsednika opštine Zemun Branislava Prostrana i protiv Steve Živanovića, bivšeg odbornika SRS, zbog trgovine odborničkim mandatima. Mi imamo audio snimak i uz krivičnu prijavu je predat stenogram razgovora iz koga se vidi da je Steva Živanović pokušavao da bukvalno kupi odbornika SRS Sašu Subotića. On mu je nudio znatnu materijalnu korist koja se, po njegovim rečima, kreće negde u visini od 100.000 evra, nudio mu je posao za sestru, nudio mu je posao za njega. Pročitaću jedan deo tog stenograma, ali i podsetiti da smo mi još 2008. godine, u septembru, kada je Tomislav Nikolić ukrao 21 mandat SRS, upozoravali da je to jedno zlo i da, ukoliko se dozvoli kupovina mandata, ukoliko to zlo izađe iz Pandorine kutije, da će to onda postati princip političkog delovanja i da će oni koji su se i sami upustili u političku prostituciju težiti da što više drugih građana Srbije u tu političku prostituciju uvuku. Nažalost, to se sada dešava i zato imamo situaciju da oni otvoreno po Srbiji kupuju odborničke mandate. Kako izgleda ta kupovina mandata, možemo videti iz stenograma. Ponavljam, ukoliko postoji potreba, možemo pustiti i audio zapis. Taj dotični Steva Živanović kaže: "Imamo dve varijante, imamo na stolu ponudu koja se ne sme odbiti". I kaže: "Ideš sa mnom kod čoveka da se dogovorimo i da dobiješ sve …"
Narodni poslaniče, prateći pažljivo vaš zahtev za objašnjenjem od nadležnih organa, vodeći računa da se radi o javnoj reči, da ne bi kršili pravila koja važe za slobodu govora, ali istovremeno važe i drugi zakoni, pre nego što se utvrdi da li je tekst sniman ovlašćeno ili neovlašćeno, molim vas, to ne mogu da dozvolim, upravo zato što, ako krivični postupak teče, onda svi treba da vodimo računa da ne bude ometan, pogotovo ne na ovakav način.
Samo bih podsetio da se radi o javnim funkcionerima, dakle, radi se o predsedniku opštine Zemun Branislavu Prostranu, ne radi se o nekom bezimenom čoveku o kome ne možemo govoriti zato što on, eventualno, nije tu, i radi se o odborniku koji je takođe javni funkcioner. Druga stvar, pre nekoliko dana sam pitao gospođu Malović, ministra pravde, dokle je došlo sa procesuiranjem ovih krivičnih prijava. To je nešto na čemu ćemo mi uporno insistirati. Ne moram dalje čitati iz ovog stenograma, ali ću reći, na to imam pravo, da je garant ovoga bio Tomislav Nikolić, da je Steva Živanović nudio Saši Subotiću da ga vodi direktno kod Tome, da ga je zvao pred njim telefonom, da je kontaktirao sa Branislavom Prostranom telefonom, da se sin Steve Živanovića već zaposlio u opštini Zemun, gde, po njegovim rečima, prima platu veću od 40.000 a ne radi ništa. A, kako kaže, obećano mu je u narednom periodu, pošto su velike pare ušle u Zemun, da će postati nekakav direktorčić i da će imati 100.000 dinara platu i da neće biti u obavezi da bilo šta radi, kao što ne radi ni njegov sin. Dakle, molim vas, gospođo Čomić, očekujem odgovor od ministra pravde, od ministra policije i od Vlade Republike Srbije – do kada će se dozvoljavati politička prostitucija i kupovina odborničkih i poslaničkih mandata u Srbiji?
Reč ima poslanik Zoran Nikolić.
Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, moje prvo pitanje jeste upućeno premijeru, odlučnom premijeru, gospodinu Mirku Cvetkoviću, da li je on možda zabranio ulazak u parlament ministru spoljnih poslova gospodinu Jeremiću, jer od one sednice od 26. jula nemamo priliku da gospodina Jeremića vidimo u ovom parlamentu, ali nemamo priliku ni da čujemo glasa od ministra spoljnih poslova u poslednja dva meseca? U ovom jesenjem zasedanju smo u više navrata apelovali na ovu skupštinu da je potrebno da o KiM, najavljenim pregovorima, razgovorima, pre svega raspravlja ovaj parlament. To sada neću da učinim. Očigledno da ti apeli upućeni vama ne znače ništa, ali želim da skrenem pažnju građanima Srbije i želim i njima da se obratim i Vladi RS, da još jednom postavim pitanje – kada ćemo raspravljati o KiM, najavljenim pregovorima, koji se najavljuju, pre svega od predsednika Republike, ali i od odlučnog premijera Vlade RS gospodina Cvetkovića? Dve i po godine otkako ovaj parlament postoji, o KiM smo raspravljali 26. jula, dakle, posle dve i po godine, što je po mom mišljenju sramno, nedopustivo i što po mom mišljenju, ali ne samo po mom mišljenju, Vlada RS, onaj čovek koji čini vlast u ovoj državi, a zove se Boris Tadić, ponižava ovu skupštinu. Bez obzira da li pripadamo vlasti ili opoziciji, ne smemo dozvoliti da nas niko kao instituciju ponižava na taj način. Dve i po godine o tome nismo raspravljali i koliko vidim, Vlada ima i dalje nameru da o tome ćuti, a ulazi se u jedan vrlo ozbiljan proces. Da vas podsetim, i vlast i javnost, ovde smo raspravljali 26. jula o Rezoluciji, odnosno Deklaraciji koju ćemo podneti i UN. Ovde je data podrška i poslanici vladajuće većine su izglasali tu deklaraciju. Šta se potom desilo? Niste dali mandat ni predsedniku Borisu Tadiću, ni Vladi RS, ni odlučnom premijeru Mirku Cvetkoviću, da tu deklaraciju povučemo sa sednice UN i da nam tu deklaraciju napiše EU, a naša vlada i naš predsednik je imao zadatak samo da se sa time složi ili ne. Posle toga je nastao muk i danas, kada smo u predvorju dogovora i nekakvih pregovora sa delegacijom KiM, apsolutno ne znamo u kom pravcu će to ići, da li se kao prvo pitanje postavlja status naše pokrajine ili ne, a vidimo i iz izjava najviših zvaničnika i EU i SAD da je pitanje statusa apsolutno rešeno. Po nama, to je prećutno priznavanje Kosova. Ova vlada ulazi u proces priznavanja Kosova. Ako nije tako, onda Vlada ima obavezu da dođe u ovaj parlament i da se suoči sa onim poslanicima i sa onim političkim strankama koje ovo tvrde, jer ako ne dolaze i nemaju nameru da dođu, onda je to faktički u odsustvu argumenata koje Vlada RS ima zapravo priznanje da smo apsolutno u pravu. Zato postavljam još jedno pitanje – da li Vlada Republike i kada Vlada Republike Srbije i ovlašćeno, pretpostavljam, Ministarstvo spoljnih poslova će u ovaj parlament doći sa platformom, obavestiti poslanike, narodne predstavnike i javnost u kom pravcu će otpočeti i u kom pravcu će se razvijati najavljeni pregovori sa delegacijama ili delegacijom KiM? Nemojte da napravimo grešku, kao što smo puno puta pravili u prošlosti. Izneću samo jedan podatak, kada je Austrougarska anektirala BiH u roku od tri dana su o tome raspravljali svi svetski parlamenti, odnosno evropski parlamenti, svesni posledica jednog takvog čina, a u srpskom parlamentu se tada raspravljalo o teritorijalnoj organizaciji, koja će sela, sada, zlatiborskog okruga pripadati jednom ili drugom srezu. Tu neodgovornost sebi ne smemo dozvoliti i zato neodgovornu Vladu pitam – kada će doći u parlament i suočiti se sa narodnim poslanicima, odnosno građanima Srbije kojima je jasno da ova vlada ulazi u proces priznavanja nezavisnosti KiM?
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da postavi pitanje, zatraži objašnjenje? (Da) Narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, veoma jasno i glasno sam više puta postavio jedno pitanje Vladi RS i ministru finansija, tadašnjem, i njegovom zameniku gospodinu Cvetkoviću, kasnije. Pitanje je glasilo – sredstva od prodaje "Mobtela" u ukupnom iznosu od milijardu i skoro 600 miliona evra, od "Robnih kuća Beograd" 360 miliona evra, od trećeg "VIP" operatera 300 miliona evra, kako su potrošena, gde su otišla, kako su potrošena i po čijem nalogu su potrošena i datumi kada su ta sredstva distribuirana određenim institucijama, ustanovama ili već kako su potrošena itd? To je veoma važno pitanje na koje treba dati odgovor. Međutim, od Vlade sam dobio odgovor, od jednog narodnog poslanika koji ovde sedi, gde mi on, tobože, piše neko pismo i odgovara. Nisam pitao poslanike, nego Vladu, resornog ministra finansija i drugog ministra finansija, jer je deo naplata vršen i u jednoj i u drugoj vladi. Pitanje na Vladi je postavljeno da će sredstva otići, kao i sada što se priča oko "Telekoma" u infrastrukturu, pa je onda nađen kompromis da se ne prebacuje direktno u infrastrukturu, već u budžet, pa će iz budžeta da ide za infrastrukturne objekte, a onda je Vlada i resorni ministar, koji je bio šef tima, ministar finansija, da se odredi koncesionar, predložio da deo sredstava se prebaci u druge namene, a da se da koncesija na auto-put Horgoš-Požega. Pošto su obišli izgradnju auto-puta, a sada to isto pitanje pokreću, isto govore, ne mogu da im poverujem, pitam, kako su ova sredstva u vrednosti od 2.260.000.000 evra potrošena, po čijem nalogu, ko ih je potrošio i datume kada su sredstva prebacivana, a kada je izvršena uplata? Pitanje je jasno i glasno. Molim predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića, da se uozbilji i da da odgovor i da natera svoje ministre da daju odgovore na ovo pitanje, a ne da mi odgovaraju neki građani. Prvo mi je odgovorio na ovo pitanje neki Ljubodrag Ristić, ne znam ko je Ljubodrag Ristić, pa onda neki Tika Živanović, i on mi je pisao odgovor u ime Vlade, pa sada je gospođa narodni poslanik, koja tu sedi u parlamentu, isto tako dala neki odgovor da ova gospoda nemaju veze sa sredstvima, kako su trošena, na koji način i po čijem nalogu. Prema tome, postavljam ponovo pitanje, molim premijera da urazumi određene ministre i da pošalju adekvatan odgovor, ako su sredstva poslata u budžet, da se iz budžeta, preko Trezora, da tačan izveštaj kako su sredstva trošena, sa kojim namenama, gde su prebačena, po čijem nalogu itd? Molim vas, ovo je veoma ozbiljno pitanje na koje tražim odgovor, a nikako da mi odgovaraju neki drugi. Odgovori svakodnevno stižu, ali od ljudi koje uopšte ne poznajem i koje nisam ni pitao. Ova gospoda koja piše odgovore može da piše privatno, to je njihovo mišljenje i da mi dostavljaju svaki dan, ali tražim zvaničan odgovor od Vlade i Trezora, pošto su sredstva bila prebačena u budžet.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Riza Halimi. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i Miladin Avramov i Bojan Đurić, državni sekretari u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja, Aleksandar Vesić, Danica Baćanović i Nebojša Pokimica, pomoćnici ministra životne sredine i prostornog planiranja, Milan Batić, direktor Republičkog hidrometeorološkog zavoda, Borislav Stojkov, direktor Agencija za prostorno planiranje, Jelena Cvetković, direktor Agencije za hemikalije, i Momčilo Živković, direktor Agencije za zaštitu životne sredine. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PROSTORNOM PLANU REPUBLIKE SRBIJE OD 2010. DO 2020. GODINE (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za urbanizam i građevinarstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, u osnovnom postupku ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Đorđe Milićević, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Milan Lapčević, poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica; narodni poslanik Zoran Antić, poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Jovan Nešović, poslaničku grupu G17 plus, narodna poslanica Bojana Stanojević, poslaničku grupu ZES i narodni poslanik Dragan Stevanović poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača Oliver Dulić, ministar životne sredine i prostornog planiranja, želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da parlamentu i vama kao narodnim poslanicima čestitam na jučerašnjem danu. Naime, juče je Savet ministara EU prosledio kandidaturu Srbije Evropskoj komisiji i mislim da smo svi svesni toga da je to jedan veliki korak na našem putu ka EU. Pred nama je ogroman posao, ali je i iza nas takođe ogroman posao i jučerašnji dan je potvrda da smo uradili zajedno veliki posao na reformama celokupnog sistema našeg društva. Naravno, Narodna skupština Republike Srbije će u budućnosti da bude jedno od mesta gde će se suštinske i dubinske reforme ovog društva odvijati i unapred vam želim da budete uspešni kao što ste bili, pogotovo u poslednjih godinu dana. Danas imam čast i zadovoljstvo da predstavim prostorni plan RS kao jedan od važnih strateških dokumenta koji upravo Srbiju vidi u budućnosti, vidi je, siguran sam, u budućnosti u porodici evropskih naroda kao jednu modernu, demokratsku, dobro uređenu državu, u kojoj se stvaraju uslovi da i naši građani žive mnogo bolje i mnogo zadovoljnije. Po prvi put u svojoj istoriji država Srbija je pristupila izradi prostornog plana kao suverena država i na taj način demonstrirala svoju državotvornost. Državotvornost ne znači samo odrediti i zaštiti granice i doneti Ustav, već znači upravo zagledati se deset godina u budućnost, utvrditi viziju razvoja jedne zajednice i staviti građanima u izgled progres za sve i za svakoga pojedinačno. Prostorni plan, koji je danas pred vama, jeste krovni dokument svih planskih dokumenata i razvojnih strategija u svim sektorima i na svim nivoima vlasti u Srbiji. Njegova uloga je da bude veza između prethodnih generacija sa budućim generacijama i veza između prošlosti i budućnosti ove generacije. Infrastrukturni razvoj Srbije je naš ključni prioritet i onprožima kroz celokupan prostorni plan RS. Tu ne mislim samo na fizičku infrastrukturu, nego i na institucionalnu infrastrukturu koja je toliko potrebna da bi Srbija sprovela sve neophodne reforme. Postojanje prostornog plana u svakoj razvijenoj demokratskoj zajednici govori o tome da je dostigla određeni nivo političke zrelosti, zrelosti da planira svoju budućnost, a ne da joj drugi planiraju, i da u prostoru i vremenu određuje pravce razvoja i pravce kojima će da se kreće. Imali smo jedan težak zadatak pred nama, a to je da izvršimo jednu vrstu kombinovanja i usaglašavanja svih razvojnih strategija i ogromnog broja planskih dokumenata koji su u prošlosti donošeni u Srbiji i da to stavimo u jedan novi vremenski horizont. Suština koja se proteže kroz ceo prostorni plan jeste neophodnost da se mnogi segmenti našeg društva i dalje reformišu da bismo u prostoru RS dobili sve neophodne fizičke, biološke i svake druge faktore za razvoj našeg društva. Takođe, izradom ovog prostornog plana Republika završava svoj deo obaveza, koji podrazumeva da se donese krovni dokument sa kojim svi niži dokumenti, a to su pre svega lokalni i regionalni prostorni planovi, moraju da budu usaglašeni. Nažalost, u prošlosti lokalne samouprave i regioni nisu donosili svoje prostorne planove, obrazlažući to činjenicom da ni RS svoj deo obaveza nije ispunila. Na taj način smo ulazili u jednu spiralu nepoštovanja zakona koji se u ovoj skupštini donese i koji danas moraju da se prekinu. Siguran sam da će nakon današnjeg plana mnoge lokalne samouprave razumeti da rokovi koji postoje, pogotovo u Zakonu o planiranju i izgradnji, moraju da budu poštovani i da Srbija najzad mora da postane zemlja koja je na celokupnoj svojoj teritoriji pokrivena adekvatnim prostornim i regulacionim planovima. Prostorni plan definiše prostorne uslove za usmeravanje privrednog razvoja, odnosno definiše okvir za ravnomerni regionalni razvoj Srbije. Posebna pažnja, kao što ste mogli da vidite u ovom planu, posvećena je ruralnom razvoju i potrebi da se on u potpunosti osveži. Mi kao društvo imamo puno interesa da nam sela budu poželjna za život, a ne da se prazne i da se stanovništvo seli u gradove, čija je infrastruktura već odavno prenapregnuta da opsluži sve one koji u njima žive. Insistiranje na boljoj infrastrukturi, i to ponavljamo, pogotovo infrastrukturnom opremanju sela i funkcionalnom povezivanju sela sa urbanim celinama, ovaj prostorni plan ima suštinski snažan demografski, ekonomski, socijalni i kulturološki aspekt. Sa ovim planom se definišu integralna planska rešenja za ekološki, ekonomski, socijalni, kao i institucionalni razvoj. To podrazumeva da se u svim oblastima i sektorima dugoročno optimalno iskoriste teritorijalni kapital i komparativne prednosti Srbije kojih je izuzetno mnogo i koje su pobrojane u prostornom planu. Ono što je važno naglasiti je da izrada prostornog plana znači evidentiranje i usaglašavanje mnogih razvojnih strategija. Mnoge od njih, nažalost, u praksi nisu zaživele, upravo iz razloga što nije postojala jasna vizija razvoja regiona, uređenja prostora i korišćenje komparativnih vrednosti tog prostora. Nakon donošenja ovog prostornog plana, sigurni smo da će mnoge od tih strategija postati realnost i predstavljati motor u tim oblastima. Prostorni plan je definisao tri osnovna zadatka. Kada smo ulazili u izradu prostornog plana, fokusirali smo se na njih. Prvi zadatak je bio da se definišu problemi i planska rešenja za zaštitu onoga što je interes svih građana Srbije, za prirodu, prirodna dobra i resurse, za kulturnu baštinu i vrednosti koje obeležavaju identitet Srbije i njenih sastavnih delova, kao i za zaštitu životne sredine sa svim njenim elementima i preduslovom uspešnog razvoja. Drugi zadatak prostornog plana je da predloži propozicije, pravila i mere za uređenje teritorije Srbije i njenih sastavnih delova, imajući u vidu sve probleme prostornog uređenja sa kojima je država do sada bila suočena. Treći i najvažniji zadatak prostornog plana je da ponudi planska rešenja koja nude šansu za uspešan i održiv razvoj Srbije u narednih 10 godina, zasnovan na principima racionalnosti, socijalne kohezije i ekološke održivosti. Zahvaljujući, još jedanput hoćemo da ponovimo to, radu ogromnog broja stručnjaka iz različitih oblasti, uspeli smo, siguran sam u to, i nadam se da će na kraju rasprave o ovom prostornom planu on dobiti i vašu podršku i postati sastavni deo naših prava. Koncepcija plana i planska rešenja koja su zasnovana na sistemu usaglašenih principa su vam prezentovani u prostornom planu i vrlo kratko ću ih samo napomenuti. Prvi princip je uređena priroda i životna sredina. Priroda predstavlja temelj razvoja svake ljudske zajednice i zahteva pažljiv odnos, naročito kada se radi o prirodi koja nije obnovljiva. Životna sredina, koja predstavlja kultivisani deo prirode u kome stanovnici Srbije žive i rade, predstavlja preduslov uspešnog razvoja, jer odražava sliku urednosti i racionalnosti. Drugi princip je revitalizovano stanovništvo i humani kapital. Srbija se suočava sa ogromnim demografskim problemom, sa ozbiljnim pretnjama za budućnost. Ovaj prostorni plan je bio suočen sa tom pretnjom i pokušao je da ponudi rešenje. Stanovništvo se, nažalost, u Srbiji kreće od manjih mesta ka većim, naše stanovništvo stari i ne postoji dovoljan prirodni priraštaj koji podrazumeva obnavljanje našeg naroda. Iz tog razloga, smisao prostornog plana je da obezbedi dovoljan stepen razvoja svih krajeva Srbije koji će obezbediti da te sredine u kojima danas postoji ogroman demografski problem, budu dovoljno ekonomski i socijalno prihvatljive, da stanovništvo ostane u njima da živi. To će svakako dovesti do toga da se izvrši demografska revitalizacija u velikom delu Srbije, a pogotovo tamo gde je slika najporaznija, a to su istok, jug i zapad zemlje. Treći princip je održiva ekonomija. Danas se sve više utvrđuje princip održive ekonomije, koja se pažljivo odnosi i prema prirodi, prema prirodnim resursima, životnoj sredini i socijalnim problemima. Četvrti princip je decentralizacija. Prostorni plan vidi našu zajednicu, odnosno naselje, bez obzira na veličinu i karakter, kao nukleus razvoja. Da bi ona mogla da ostvari svoju ulogu u razvoju, neophodno će biti da se nastavi započeti proces decentralizacije, kako bi svako naselje, opština ili grad ili region u budućnosti imali svoju ulogu, pravo i odgovornost u razvoju. Peti princip je policentrizam. Poseban značaj u tom smislu prostorni plan Srbije posvećuje gradovima kao motorima razvoja. Istovremeno, grad mora da dobije veće nadležnosti, prava i odgovornosti za seoska naselja u svom okruženju, sa kojima čini funkcionalnu celinu i time istovremeno rešava i veći deo problema u ruralnim područjima. Šesti princip koji ovaj prostorni plan prepoznaje je princip integracije. Da bi se omogućili veći koraci i razvojni projekti, neophodno će biti usmeravanje ka funkcionalnom podržavanju opština i gradova oko velikih projekata, što je koncept interne integracije. Graničnim područjima treba omogućiti prekogranično funkcionalno povezivanje sa susedima. Regionima treba olakšati međuregionalnu saradnju, a velike sisteme, odnosno reke kao što su Dunav, Sava i Tisa i karpatski planinski sistem treba koristiti za transdržavno povezivanje na osnovu zajedničkih strategija. Prostorni plan Srbije jasno definiše pet glavnih ciljeva. Prvi cilj je uravnoteženiji regionalni razvoj i veća socijalna kohezija. Regionalne razlike su danas u Srbiji među najvećima u Evropi. Prema narodnom dohotku, kao pokazatelju razvijenosti, razlike između pojedinih opština ide u odnosu 1:30, dok su razlike između regiona čak i 1:7. Pristup koji utvrđuje prostorni plan Srbije uključuje i policentričnu mrežu naselja i funkcionalna urbana područja, koju čine urbani centri i naselja u okruženju na 45 minuta distance od urbanog centra. Danas je Srbija pokrivena sa 60% teritorije pod funkcionalnim urbanim područjima, a plan ovog prostornog plana je da do 2012. godine to bude 80%, ukoliko se naravno poboljšaju pristupačnost gradova lokalnim saobraćajnim vezama i infrastrukturom. Posebni problem kojim se bavi prostorni plan Srbije je prostorna distribucija stanovništva, budući da je razmeštaj našeg stanovništva krajnje nepogodan – migracije ka centru, starenje stanovništva i nepovoljna demografska struktura su najozbiljniji problemi ove zemlje. To sam ponovio, jer to jeste u fokusu naše pažnje. Zato projekti u onim delovima zemlje gde postoje najveći problemi, kao što su istok, jug i zapad, treba da omoguće popravljanje demografske situacije. Drugi cilj prostornog plana je obezbeđivanje regionalne konkurentnosti i pristupačnosti. Regionalne razlike u prirodnim potencijalima Srbije su ogromne. Gledano prema obimu izvoza po glavi stanovnika, centralna, istočna, južna Srbija zaostaju za ostatkom zemlje. Ključni regioni razvoja su uglavnom vezani za Koridor 10. Nimalo slučajno, nerazvijena područja nemaju adekvatnu saobraćajnu, železničku i drugu infrastrukturu i predstavljaju područja koja zbog toga imaju mnogo manje komparativne prednosti. Potrebno je jačati razgraničene veze između ovih područja. Takođe, potrebno je ulagati u infrastrukturu, da bi ova područja bila povezana sa razvijenijim centrima i da bi preko njih ostvarivala svoj sopstveni razvoj. U tom smislu, ovaj prostorni plan je definisao i putne prioritete. Pre svega, završetak izgradnje druge polovine auto-puta u dužini od 107 km Horgoš-Novi Sad, izgradnja auto-puta Niš i granice sa Bugarskom kod Dimitrovgrada, izgradnja i dogradnja auto-puta Leskovac i granice sa Makedonijom kod Preševa. Kompletiranje dela obilaznice oko Beograda koji je u sastavu Koridora 10 i naknadna izgradnja sektora C Bubanj Potok-Boleč-Starčevo-Pančevo-istok-Pančevo-sever, uz izgradnju punog auto-putskog profila na sektorima A i B, kompletiranjem auto-putske obilaznice oko Subotice, odnosno Ipsilon krak. Državni put prvog reda granica sa Rumunijom-Vršac-Pančevo-Beograd, državni put prvog reda Beograd-Čačak-Požega-Arilje-Ivanjica-Sjenica i granica sa Crnom Gorom, državni put prvog reda Paraćin-Boljevac-Zaječar i granica sa Bugarskom, državni put prvog reda deonica Niš-Prokuplje, državni put prvog reda Pojate-Kruševac-Kraljevo-Čačak i dalje Požega-Užice i granica sa BiH, kao i završetak izgradnje dela državnog puta prvog reda deonica Batočina-Kragujevac. Treći cilj predstavlja održivo korišćenje resursa, zaštitu i unapređenje životne sredine. Ovaj cilj se sastoji iz nekoliko segmenata, među kojima je prva – fokusiranje na tačke na kojima je životna sredina naročito ugrožena. Drugi prioritet jeste upravljanje rizicima od prirodnih nepogoda i tehnoloških udesa. Na trećem mestu, ali ne manje važnom od prethodna dva elementa, javlja se potreba da se generalno unapredi upravljanje otpadom, da se formiraju regionalni sistemi za upravljanje otpadom, da se formiraju sistemi za bavljenjem pitanjima životne sredine i da se Srbija očisti u bukvalnom smislu od ogromnog broja nesanitarnih i divljih deponija koje leže na njenoj teritoriji. Četvrti cilj prostornog plana je zaštićeno, uređeno i održivo korišćenje prirodnih i kulturnih nasleđa i uređen predeo. U ovom segmentu, prostorni plan ističe vezu između zaštite i unapređenja prirodnog nasleđa sa jedne strane, zaštite kulturnog identiteta kao osnove za identitet regiona i opština na drugoj strani, i njihov uticaj na kvalitet turističke ponude na trećoj strani. Turizam, kao važna razvojna ruta Srbije, mora se razvijati polazeći od regionalnog ugroženja opština koje samostalno radeći ne mogu dovoljno da postignu u ovoj oblasti. Peti cilj je da se promoviše prostornim planom prostorno funkcionalno integrisanje u okruženju, koju uključuje transgranično povezivanje na funkcionalnoj osnovi, kao i interregionalno i transdržavno povezivanje. Dva osnovna pravca i principa prostorno-funkcionalnog integrisanja u okruženju su da se ide u pravcu EU i da se ide u pravcu istoka, odnosno da se učini mnogo bolje ekonomsko povezivanje sa Rusijom. Praćenje izvršenja plana, odnosno unapređenje prostornog razvoja Republike Srbije vršiće se preko sistema indikatora prostornog razvoja Srbije. Kontrolisanjem ostvarenja poslednjih indikatora pokrenuće se i pitanje eventualne izmene i dopune prostornog plana. Validnost ovoga plana ističe 2020. godine, a prilikom izrade novog plana, preispitaće se sva ona rešenja i projekti koji nisu ostvareni, kao i njihova dalja opravdanost. Dame i gospodo narodni poslanici, siguran sam da razumete da je prostorni plan jedan od važnih segmenata na putu ostvarenja svega onoga što jeste naša zajednička vizija, bez obzira na političke razlike, bez obzira na razlike u smislu regiona iz kojih dolazimo. Siguran sam da svako od nas deli sve one vrednosti koje su duboko satkane u ovaj prostorni plan. One se suštinski tiču boljeg života naših ljudi. Boljeg života naših ljudi nema bez poštovanja ciljeva, principa i uloge ovog prostornog plana. Siguran sam da ste svi toga duboko svesni. Iz tog razloga, zahvaljujem se na strpljenju i molim da nakon ove današnje skupštinske rasprave podržite prostorni plan Republike Srbije.
Pre nego što pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da će današnja pauza za rad biti u uobičajenom terminu, od 14.00 do 15.00 časova, a da ćemo takođe raditi posle 18.00 časova, ne duže od 20.00 časova. U produženju će radni dan Skupštine biti završen nekakvom prirodnom celinom koju nam debata zajednička bude priuštila danas, razgovorom i debatom na ovoj važnoj temi. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Siniša Stamenković ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovani predsedavajući, gospodo saradnici, prostornim planom Republike Srbije postavlja se prva i prava dugoročna vizija razvoja Srbije i otvara se pravi put ka uređenju prostora naše zemlje. Ovim planom se izdvajaju svi prioriteti koje bi država trebalo da ostvari, najpre do 2014. godine, a kasnije i do 2020. godine. Naša poslanička grupa smatra da je osnovni cilj ovog dokumenta, pre svih, uravnoteženi regionalni razvoj, zatim bitno smanjenje regionalne konkurentnosti, kroz koje treba postići aktivno povezivanje manjih i većih gradova sa celim ruralnim sastavom naše zemlje, na potpuno drugojačijim osnovama nego do sada važećim. Činjenica je da se sa donošenjem prostornog plana dosta kasni, ali da je razlog tome što je najpre trebalo rešenja iz ovog plana usaglasiti sa realnim životom. Mišljenja smo da su osnovne postavke prostornog plana ispravne, realne i racionalne i da je vrlo dobro što je glavni akcenat stavljen na decentralizaciju i smanjenje pritisaka unutrašnjih resursa, pa i demokratskog pritiska na Beograd. Mi smo u svom iskustvu i stručnoj rutini u izradi ovih planova u dosadašnjem radnom veku prepoznali jednu vrlo tešku, ali takođe važnu dimenziju prostornog plana Srbije, a to je da se sada neodložno i obavezno ovim planom moraju stvoriti uslovi da se i svi drugi gradovi Srbije i sela Srbije razvijaju uporedo sa razvojem svog kapitalnog rada. Svesni smo da se ovako ambiciozan plan može ostvariti samo ako se obezbede neophodna sredstva, pre svega za kapitalne investicije, kao što su metro u Beogradu, koridori 10 i 7 i kapitalne investicije svakog grada Srbije ponaosob. Srbija jednostavno više nema vremena, ni mogućnosti, ni opravdanja za bilo kakvo eksperimentisanje, već samo za ubrzano i intenzivno sprovođenje prostornog plana Srbije, onakvog kakvog ga donesemo. Želimo da se svi skupa podsetimo najvažnijih delova plana, a pre svega na to da počev od 2010. godine počinje izgradnja puta ka Crnoj Gori, da se očekuje završetak i predaja na upotrebu auto-puta ka Mađarskoj u 2011. godini, da se očekuje završetak i predaja na upotrebu auto-puta prema Bugarskoj u 2012. godini. Obavezni završetak izrade svih planskih akata i dokumenata za čitavu teritoriju Srbije, čime će se omogućiti da svaki grad, selo, opština, znaju gde može da se gradi put, gde bolnica, gde park, gde industrijska zona ili nešto drugo i to do kraja 2011. godine. Očekuje se završetak i predaja na upotrebu autoputa prema Makedoniji do kraja 2012. godine, izgradnja i upotreba ovih predaja na upotrebu šest regionalnih aerodroma, izgradnja i aktiviranje svih 13 luka na Dunavu, stvaranje svih uslova da gradski status dobiju: Kikinda, Vršac, Pirot, Prokuplje i Bor. Mišljenja smo da javna rasprava o Predlogu prostornog plana Republike Srbije traje dosta kratko i da je trebalo uključiti još neke institucije, fakultete i stručnjake. No, bez obzira na to, cenimo da su dosta dobro obrađene centralne postavke, a pre svega naše buduće regije, kao i glavni pravci daljeg razvoja, te da sve vreme razvoja plana treba da usmeri na to da se plan što pre donese, a da se onda u hodu otklone eventualni propusti o kojima će se raspravljati i u raspravi u načelu i kroz veliki broj amandmana koji su podneti na tekst prostornog plana. Naša populacija i građani Srbije imaju posebnu priliku da razmatraju i usvoje drugi najvažniji pravni akt Republike Srbije, posle Ustava, odnosno prostorni plan Republike Srbije za period od 2010. do 2020. godine. Ovim planom uspostavljaju se najvažniji ciljevi daljeg održavanja, uređenja i unapređenja prostornog plana i razvoja Srbije. Mišljenja smo, kao građani ove zemlje, koji su u svom radnom veku imali priliku da izrađuju, učestvuju u donošenju i primenjuju više prostornih planova, da sada imamo jedan svestran prostorni plan razvoja Srbije, zasnovan na više ciljeva. Podsetimo se: prvo, uravnoteženi regionalni razvoj sa značajno unapređenom socijalnom kohezijom; drugo, regionalna pristupačnost i usmerena konkurentnost svih; treće, plansko i održivo korišćenje svih prirodnih resursa, sa kvalitetnije zaštićenom i unapređenom životnom sredinom nego do sada; četvrto, odgovorno i visoko zaštićeno održivo korišćenje prirodnih dobara, kulturnog nasleđa i prirodnog predela; peto, funkcionalno integrisanje prostornog i prirodnog okruženja Republike Srbije i svih njenih nadaleko poznatih resursa; šesto, povezivanje prekogranične, regionalne i interregionalne privredne, ekonomske, agrarne i turističke saradnje sa ostalim učesnicima; sedmo, jačanje svih oblika zaštite prostora lokalnih uprava i gradova u očuvanju prostornog definisanja od demografskih do razvojnih i privrednih ciljeva. Predlogom prostornog plana Republike Srbije, po našem mišljenju, obuhvaćene su sve osnove, od područja posebne namene, preko prostornih područja, zatim jedinica lokalne samouprave, te urbanističkih planova na nivou Republike, a svi usklađeni sa polaznom osnovom sadašnjeg stanja društvenog i privrednog razvoja, do buduće moderne projekcije države Srbije. Rasprava u načelu, a sigurni smo i rasprava u pojedinostima po amandmanima biće nedovoljna da se osvetle svi osnovni aspekti i načela opštinskog, regionalnog i republičkog razvoja predviđenih ovim zakonom. Predlagač je, postupajući po obavezama iz Ustava Republike Srbije, ovim prostornim planom zamenio zadnji prostorni plan iz 1996. godine. Mi smo u svojstvu učesnika izrade svih dosadašnjih prostornih planova moderne Srbije vršili crpljenje osnovnih rešenja i strategije prostornog plana razvoja Srbije od 1996, sa projekcijom do 2009. godine, a i dalje, sa projekcijom za 2020. godinu. Nama je razumljivo da se sada uspostavlja potpuno novi sistem planskih rešenja i propozicija kojima se reguliše zaštita, održavanje, blisko uređenje i dalji razvoj prostora Republike Srbije. Mi imamo samo jednu bojazan, a to je da li će se obavezno od naših građana zahtevati poštovanje usvajanja ravnomernih regionalnih celina i najstrože poštovanje ravnomernog regionalnog razvoja, a vlast mora da ispuni sva očekivanja u tom zahtevu. Mislimo da su predlagača novog prostornog plana Republike Srbije uspeli da uspostave korelaciju između fizičko-ekološko i ekonomsko-socijalnog razvoja, a na principima realnog i racionalnog prostornog plana koji ne može opstati bez ključnih komponenti koje mi uvažavamo, poštujemo, podržavamo, a to je obaveza prostornog planiranja da podstakne i poveže javni i privatni sektor u svim oblastima privrednog, ekonomskog i naročito socijalnog razvoja, što je suštinska orijentacija naše političke orijentacije. Drugo, potpuno podržavamo jačanje inovacija i visokotehnoloških rešenja u svim oblastima prostornog planiranja, a pre svega u oblasti daljeg razvoja Koridora 7 i 10, kao i vazdušnog saobraćaja, daljeg razvoja agrara i turizma. Treće, zadovoljni smo predlogom rešenja kojim se postiže dobra horizontalna i vertikalna povezanost između javnog sektora i realnog sektora privreda, a u oblasti socijalnih, zdravstveni, obrazovnih i kulturnih usluga pre svega radi njihovog jačanja i daleko veće pristupačnosti i efikasnosti za potrebe svih građana. Četvrto, zalažemo se za još kritičniju i strožu ocenu, kao i za preispitivanje svih postojećih standarda, normativa koji nisu u celosti prilagođeni lokalnim i regionalnim potrebama, a prema tome i lokalnim mogućnostima. U celosti se mora ispoštovati i racionalni, stručni i utemeljeni normativi i standardi koje lokalna uprava predlaže za ovu gradnju u definitivnom prostornom planskom rešenju Srbije. Peto, jasno je da, pre svega, naša politička opcija i svi penzioneri Srbije predlažu da se ovim planom, pored već datih rešenja, predlože i nova kojima bi se izvršilo jačanje podrške isključenim i siromašnim društvenim grupama i grupacijama, a kroz proces socijalnih obezbeđivanja i davanja, zatim kroz decentralizaciju republičkih nadležnosti i kroz značajno jačanje odgovornosti lokalne samouprave bitnom popravkom materijalne baze i osnove za jačanje i dominantu podršku vulnerabilnim osobama i grupama. Šesto, prostorni plan Srbije će ubrzati odgovor na sva pitanja iz povraćaja imovine u vlasništvu lokalnih samouprava i gradova Srbije, što je, čini mi se, jedan od postulata ovog prostornog plana. Sedmo, najstarija grupa građana, penzioneri, invalidi i zavisna lica, imaju poseban stav na predložene racionalizacije mreže zdravstvene zaštite, na predloge uspostavljanja nove mreže objekata zdravstva, nove mreže obrazovnih institucija, nove mreže socijalne zaštite i nove mreže usmerenog i racionalnog snabdevanja. Mi jesmo svesni potrebe ekonomičnije organizacije tog novog prostornog rasporeda institucija zdravstva, socijalne zaštite, ali predlažemo da se decentralizacija i dalji razvoj tog sistema što je moguće više prilagodi potrebama najstarije generacije, podjednako i mladih. Najstariji građani Srbije izuzetno su zainteresovani za dalji razvoj socijalnog stanovanja koji mora biti usaglašen sa urbanom i ruralnom politikom, kako na lokalnom tako i na državnom nivou. Promocija razvoja novog sistema socijalnog stanovanja za potrebe naših najmlađih građana bitno će relaksirati i rasteretiti i složenu situaciju stambene potrebe naših građana, pa i onih najstarijih. Složena je situacija u ruralnom razvoju koja proističe iz činjenice da je naše seosko stanovništvo najstarije na svetu i da obnova stanovništva u marginalnim i devastiranim područjima zavisi samo od pravih, principijelnih rešenja države i mi kao najstariji građani ove zemlje mislimo da su predložena rešenja dobra, ali ne i definitivna, i spremni smo da sve svoje raspoložive kapacitete, znanje i iskustvo stavimo u funkciju izgradnje pravog sistema, nove ruralne politike i nove demokratske politike neophodne za sve principe socijalne inkluzije i socijalne kohezije koja mora obnoviti selo kroz ovaj prostorni plan. Mišljenja smo da je Predlog prostornog plana Srbije od 2010. do 2020. godine u osnovi dao kao krajnje odgovore i predloge, kao i za utvrđivanje postojećih snaga i potencijala, te za slabost i ograničenja i za sve razvojne pravce kojima su obuhvaćeni elementi ovako značajnog dokumenta. Poslanička grupa PUPS smatra da su prostornim planom Republike Srbije obuhvaćene sve dugoročne osnove organizacije, održavanja, korišćenja i uređenja prostora Republike Srbije. Obuhvaćeni su svi glavni pravci urbanizacije i svi osnovni kriterijumi datog uređenja prostora, naselja, životne sredine i okruženja Srbije. Mišljenja smo da su zaštićena sva planska načela i svi kriterijumi korišćenja prirodnih resursa, a naročito resursi životne sredine. Projekcijom prostornog plana takođe su ispoštovani uslovi za zaštitu i korišćenje zaštićenih prirodnih dobara, područja od posebnog značaja, nacionalni parkovi itd. Posebno su dobro obrađena načela i principi daljeg razvoja Koridora osnovnih infrastrukturnih sistema. Poslanička grupa PUPS će aktivno učestvovati u analizi rešenja ponuđenih ovim strateškim dokumentom i daće maksimalni doprinos da se usvoji zakon o prostornom planu Republike Srbije. Hvala na pažnji.
Dvanaest minuta i 20 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Pre nego što dam reč sledećem govorniku, obaveštavam vas da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP, narodni poslanik Zoran Ostojić. Sada ima reč narodni poslanik Balint Pastor.
Gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, narodni poslanici, mi smatramo da je prostorni plan pored budžeta najvažniji dokument, najvažniji zakon koji Narodna skupština treba da usvoji. Predlog prostornog plana i sa stručne strane je temeljan dokument, kvalitetno urađen, ali postoji problem što se on oslanja na trenutno važeće podele Srbije, na upravne okruge. Problem je u tome, gospodine ministre, što i kod stručnih predloga zakona uvek treba da se vraćamo politici, odnosno političkim problemima, pitanjima, zato što ta politička pitanja nisu blagovremeno rešena. To je, nažalost, problem sa prostornim planom, ali to nije vaša krivica, nije krivica vašeg ministarstva, ali vi morate razumeti da je ovo pitanje za nas od izuzetne važnosti i da ne bi bilo dobro kada bi se prostorni plan i čitava logika prostornog plana, jednog strateškog dokumenta, važnog dokumenta, a ona se donose na deset godina, kada bi se oslanjala na nelogične upravne okruge. Mi smo zbog toga podneli jedan amandman o kojem ću malo kasnije govoriti, ali želim da vam kažem, da vas ubedim, zbog čega nije dobro bazirati prostorni plan na postojeće upravne okruge, a na kraju ću vam predložiti jedno rešenje, koje ukoliko prihvatite, u tom slučaju ćemo moći da glasamo za ovaj prostorni plan. Vi niste govorili maločas o upravnim okruzima, govorili ste o opštinama, o gradovima i o regionima. Doduše, ne može biti jasno na šta vi mislite kada govorite o regionima, da li su to AP, da li su to statistički regione, da li su to upravni okruzi, da li su to budući administrativni regioni ili šta su regioni. Pažljivim čitanjem Predloga prostornog plana mogli smo da ustanovimo da je čitav prostorni plan građen na logici upravnih okruga. To smatramo jednim pogrešnim rešenjem. Za nas je razumljivo, pretpostavljam da je i to bilo rešenje, ne pretpostavljamo zlu nameru, nego je verovatno to rađeno jer je jednostavnije tretirati 29 upravnih okruga, nego 170 i nešto opština, odnosno jedinica lokalnih samouprava. To je verovatno razlog. Izuzetno je štetno jedan razvojni dokument graditi na logici uredbe o upravnim okruzima iz 1992. godine, koja uopšte ne uzima u obzir privredne argumente, ekološke argumente, razumske argumente. To je problem. Pravnici znaju da je Valtazar Bogišić napisao u imovinskom zakoniku, mislim na zakonik Crne Gore iz 1888. godine, da – što se grbo rodi, vreme ne ispravi. Ne znam da li je to tako u medicini, gospodine ministre, ali je u pravnoj nauci to tako, a tako je i u životu. Znači, ne možemo bazirati plan regionalnog razvoja na upravnim okruzima. Vi ste čak i naveli u ovom dokumentu kod regionalne organizacije Republike Srbije da Republika Srbija ima tri nivoa javne administracije: centralni tj. republički, pokrajinski i opštinski. To je tačno, prema Ustavu Republike Srbije. Kao što znate, upravni okruzi nisu ustavna kategorija. Znam da svesno mnogi pričaju neke stvari koje nemaju utemeljenje u Ustavu i često se govori da je za promenu granica upravnih okruga neophodno izmeniti Ustav, ali to naravno nije tačno. Upravni okruzi nisu čak ni zakonom regulisani, upravni okruzi su regulisani uredbom Vlade Republike Srbije. Dalje, vi kažete u ovom dokumentu: "Analiza izvornih i ustupljenih nadležnosti ukazuje da okruzi nemaju ni dodatne atribute regiona karakterističnih za EU. Iako u svom sastavu imaju opštine, okruzi ne predstavljaju oblik teritorijalnih decentralizacija sa političkim i administrativnim nadležnostima." Ali, u istom ovom dokumentu kažete i sledeće: "Za manje teritorijalne segmente oblasti uzete su već postojeće jedinice u organizaciji države, upravni okruzi". To je problem, pošto okruzi, kao što stoji tu u ovom dokumentu na nekoj drugoj stranci, nisu oblici teritorijalnog organizovanja, to su područni centri državne uprave. Čak upravni okruzi gube smisao svog postojanja jer još nekoliko inspekcijskih službi ima unutar upravnih okruga, ali, kao što vrlo dobro znate, neke inspekcijske službe su prenete na jedinice lokalne samouprave, a neke inspekcijske službe su prenete na AP Vojvodina, na teritoriji te naše pokrajine. Vi ste spomenuli određene reči u svom obraćanju, govorili ste o reformi, o decentralizaciji, o privrednom razvoju. Govorili ste i o tome da ovaj dokument nudi planska rešenja, a spomenuli ste i reč "racionalnost". Zbog toga vas molim, gospodine ministre, da prepravimo ovu grešku zajednički u ovom dokumentu, da se logika ovog dokumenta ne oslanja na upravne okruge. U tom slučaju nam omogućite da možemo glasati za ovaj vrlo značajan dokument. Imam ogromnu sreću što ste vi iz Subotice, što ste bili načelnik Severnobačkog okruga i zbog toga vam ne moram detaljno obrazlagati gde je Subotica, gde je Kanjiža, gde je Senta, gde je Ada, gde je Bačka Topola, gde je Mali Iđoš, vi odlično znate. Zbog javnosti da kažem i ovog puta, te lokalne samouprave su na teritoriji Bačke. Senta, Ada i Kanjiža su već 18 godina u Severnobanatskom upravnom okrugu, bez obzira na to što ove opštine uopšte ne mogu i ne čine jedno jedinstveno područje sa Kikindom, već čine jedno jedinstveno područje sa Suboticom, Bačkom Topolom i Malim Iđošem. To je tako i privredno, to je tako i ekološki, to je tako i infrastrukturalno, to je tako i po zdravoj ljudskoj logici, jer jednostavno sve te opštine su na teritoriji Bačke. Neko je pre 18 godina promenio tok Tise i te tri opštine su prebačene u Banat iz isključivo političkih razloga. Da smo mi zajednički tu štetnu odluku, tu štetnu uredbu promenili u poslednjih deset godina, mi danas ne bismo imali problem sa prostornim planom, ali nažalost nije to slučaj. Samo nekoliko primera da vam navedem, na šta baziram moju tvrdnju kada kažem da je čitav ovaj dokument rađen na osnovu upravnih okruga. Na primer, kada se govori o logističkim centrima, onda se kaže da je prilikom kriterijuma i određivanja lokacije logističkih centara vođeno računa o sedištu upravnog okruga. Znači, ovde se radi o veoma bitnim praktičnim stvarima, ne radi se o nekakvim političkim stvarima, još manje o nacionalnim stvarima, nego se radi o ekonomiji i privredi. Uopšte nije svejedno gde će biti logistički centri i nije prihvatljivo da će logistički centri, da će lokacija logističkih centara biti određene na osnovu sedišta sada postojećih upravnih okruga. Tako je navedeno i kod industrijskih parkova i industrijskih zona. Čak ste u obrazloženju naveli da su materijali u štampanom i digitalnom obliku prosleđeni svim jedinicama lokalnih samouprava preko sedišta upravnih okruga. Govori se o privrednom, odnosno piše u ovom dokumentu da je osnovni cilj uspostavljanje efikasne regionalne organizacije i koordinisane regionalne politike koja odgovora preporukama EU. Preporuka EU sigurno nije da mi menjamo tokove reka, preporukama EU sigurno ne odgovaraju kriterijumi koji su iz političkih razloga doneti, odnosno zacrtani pre 18 godina, jer se time onemogućava ravnomeran regionalni razvoj i uopšte razvoj tih jedinica lokalnih samouprava, jer jednostavno Kikindi nije u interesu da razvija Kanjižu, Sentu i Adu, pošto su to rubna područja tog Severnobanatskog upravnog okruga u Bačkoj. Zbog toga smatramo da je ovo logika maksimalno štetna. Mi tu imamo jako puno argumenta koje ovom prilikom ne bih želeo da iznesem, pošto ste odlično upoznati sa materijom i odlično znate o čemu govorim. Želeo bih na kraju samo da vam kažem u čemu se sastoji ovaj naš amandman koji smo podneli. Mi smo mogli da biramo između tri rešenja. Jedno rešenje je bilo da mi glasamo protiv ovo prostornog plana, što nismo želeli i ne želimo. Drugo rešenje je bilo da podnesemo amandmane na svaku rečenicu gde se spominju upravni okruzi, ali bismo u tom slučaju morali podneti barem 60-ak amandmana, što mislim da ne bi bilo celishodno. Treće rešenje je bilo, i mi smo izabrali to rešenje, da se predloži amandman na član 5. ovog zakona. Član 5. govori o tome da će se prostorni plan usklađivati sa stanjem društvenog i privrednog razvoja Republike Srbije na svakih pet godina.Mi smo tu predložili jedan novi stav koji govori o tome da ukoliko se promeni Zakon o teritorijalnoj organizaciji ili Uredba o upravnim okruzima ili Uredba o nomenklaturi statističkih teritorijalnih jedinica, znači, ako se izmeni taj sistem na kojem ste vi bazirali čitav ovaj dokument, u tom slučaju će Vlada predložiti izmene i dopune ovog prostornog plana Skupštini u roku od godinu dana. Mi smatramo da je taj rok od godinu dana u potpunosti razuman. Mi bismo, naravno, u tom slučaju želeli da se te izmene urade još u kraćem roku, recimo, u roku od šest meseci, ali smo videli da u prostornom planu nema roka kraćeg od godinu dana. Zbog toga smo predložili u ovom slučaju rok od godinu dana, a rok od pet godina bi svakako bio predugačak i jednostavno ne bi bilo celishodno ostaviti taj rok. Mislim da bi bilo maksimalno korektno da ministarstvo prihvati ovaj amandman, čime ništa ne gubi. Ovde se govori o nekakvim pretpostavkama. Znači, ukoliko se taj sistem izmeni, onda će se menjati i prostorni plan. Nadam se da ćemo do kraja godine doći do izmena uredbe o upravnim okruzima, jer je to koalicioni dogovor, ali je to već politička tema i o tome sada ne bih želeo da govorim. Molim gospodina ministra da prihvati ovaj amandman i možemo razgovarati o tom amandmanu bilo kada i da nam omogući da glasamo za prostorni plan, koji je stvarno moderan i koji bi bio racionalan. Trenutno ovaj predlog zbog navedenih razloga nije racionalan.
Iskorišćeno je 14 minuta i 45 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima Đorđe Milićević.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o prostornom planu i kao što je, između ostalog, rečeno u uvodnom izlaganju, reč je o jednom krovnom i strateškom dokumentu, rekao bih da je reč o sistemskom zakonskom predlogu koji predstavlja jedan osnov za budući razvoj Republike Srbije. Predlagač zakona je veoma opravdano procenio da je u vremenskom periodu, od trenutka kada je usvojen poslednji prostorni plan, od 1996. godine do danas, došlo do značajnijih promena, kako ekonomskih, socijalnih i političkih, tako se promenilo i ekološko okruženje, i to ne samo u našoj zemlji, već i u čitavoj Evropi. Sve su to opravdani razlozi koji govore u prilog konstataciji da je potrebno usvojiti novi prostorni plan. Šta se postiže Predlogom zakona o prostornom planu? Dakle, utvrđuje se činjenično stanje i relevantni faktori koji utiču na razvoj Republike, a isto tako i potencijali, ograničenja, mogućnosti i prepreke daljem razvoju Republike i pojedinih delova Republike. To je sve osnova da se definiše osnovni strateški cilj prostornog razvoja i da se definišu prioritetu. Ovaj zakonski predlog zahteva jednu podršku, reč je o dokumentu trajnije vrednosti i sigurno da jedan visok stepen konsenzusa, bez obzira na trenutnu vladu, garantuje da će se pitanjem razvoja u narednom vremenskom periodu baviti sve vlade u kontinuitetu, odnosno da će to biti obaveza i ove i svih narednih vlada Republike Srbije. Smatram da iza ovog prostornog plana treba da usledi i strategija razvoja Srbije, koju Vlada Republike Srbije, između ostalog, već najavljuje. Za mene su to dva komplementarna dokumenta: strategija razvoja Srbije i Predlog zakona o kojem danas govorimo. Oni mogu biti jedan snažan oslonac za buduće razvojne projekte, i kada je reč o regionima, i kada je reč o pojedinim industrijskim granama i kada je reč o gradovima i opštinama. Ono što takođe želim da kažem, veoma je važno da su u izradi ovog zakonskog predloga, kao što smo mogli čuti, učestvovali predstavnici stručne i naučne javnosti, da je ovaj zakonski predlog prošao jedno usaglašavanje unutar ministarstava, dakle, da su učestvovali politički činioci. Ono što je takođe važno jeste da je postojala jedna široka javna rasprava kroz izjašnjavanje građana Srbije o samom zakonskom predlogu, dakle, o ovom krovnom i strateškom dokumentu o kojem danas govorimo. Smatramo da je izuzetno važno da je ovaj dokument prošao jednu široku raspravu, jer, recimo, za gradove i opštine kroz ovaj predlog određuje se sudbina u dugoročnom vremenskom periodu, te možda svaki, pa i najmanji ishitreni ili nepromišljeni potez može značiti jednu agoniju i zaostalost u svakom pogledu, pre svega u socijalnom, demografskom, privrednom, infrastrukturnom i kulturnom. Dobro je da je postojala mogućnost da se iznesu primedbe i na ovaj način isprave negativni elementi koji su uočeni. Želim da iznesem svoje uverenje da su predlagači korektno pristupili, kada je reč o predlozima i sugestijama koje su se mogle čuti kroz javne rasprave koje su održane u proteklom vremenskom periodu. Dolazim iz grada čiji su predlozi i sugestije uvaženi, odnosno našli su svoje mesto u ovom izuzetno važnom planskom dokumentu. Nekoliko ilustracija u prilog ove konstatacije. Dakle, zapadna Srbija je, gledajući dokument koji se danas nalazi ispred nas, rekao bih realno predstavljena i kada je reč o oceni stanja i kada je reč o izboru budućih pravaca razvoja. Dobro je uočeno da su naši potencijali u poljoprivredi i na njoj zasnovani prerađivačkoj industriji, razvoju turizma, saobraćajne i druge infrastrukture. Što se tiče orijentacije, mislimo da treba u strategiji razvoja izvršiti jednu operacionalizaciju koja bi vodila ka realizaciji cilja. Šta je naš problem kada je reč o valjevskom kraju, a mislim da je to problem i Loznice i Šapca? Imali smo veoma razvijenu metalno preradu, a Šabac i Loznica hemijsku industriju. Danas, zbog mnogo promena na prostoru bivše Jugoslavije, danas na prostoru Srbije i u samoj Srbiji, došlo je do jedne, rekao bih velike dezindustrijalizacije, nestala je snažna prerađivačka industrija i kada je reč o metalnoj preradi i kada je reč o poljoprivredi. To je danas ograničavajući faktor našeg društva i sigurno je da treba preduzeti aktivnosti, posebno da se obnovi industrija u agraru i razvoj novih tehnologija i na toj osnovi novih industrija. Kada je reč o infrastrukturnom razvoju, a ministar je u uvodnom izlaganju rekao da je to i prioritet, nema ekonomskog bez infrastrukturnog razvoja, to je danas potpuno jasno. Dakle, kada je reč o infrastrukturnom razvoju, gledajući celokupan dokument, gledajući prostor zapadne Srbije i valjevskog kraja, najpre u celini želim da kažem da su dobro postavljeni razvojni pravci u putnoj mreži, da su locirani prioriteti. Kada je reč konkretno o kraju koji sam pomenuo kao primer, južni Jadran ima apsolutni prioritet, oko njega živi četiri i po miliona ljudi i iz grada ove saobraćajnice imaće višestruku ulogu: privući će investitore, bitno će doprineti razvoju turizma, a veliki trgovački centri, poput Beograda, Novog Sada, odnosno Vojvodine, postaće bliži za one proizvode iz agrara kojima mi raspolažemo i s kojima imamo šansu u budućnosti. Kada je reč o železničkoj mreži, zadovoljstvo mi je da se još jednom potvrđuje značaj koridora 10 i koridor 10 danas jeste definitivno nacionalno pitanje, pitanje od nacionalnog značaja i da se potvrđuje kao opravdani nastavak izgradnje pruge Valjevo-Loznica. Dakle, naveo sam samo jedan primer, želeći da pokažem da je predlagač imao sluha za sugestije i predloge koji su se mogli čuti iz pojedinih gradova i opština. Valjevo je, recimo, grad za čije je primedbe i sugestije predlagač imao sluha. Što se razvoja Srbije u budućnosti tiče, mislim da su dobro uočene oblasti nerazvijenosti, praznog prostora od stanovništva i industrije, ali isto tako i neke razvojne šanse u tim krajevima. Ovaj prostorni plan doživljavamo kao dokument kojim se Srbija obavezuje na jedan ravnomerniji razvoj svih delova Republike i na neophodnost praktičnih mera i podsticaja od strane Republike da se to ostvari. Kada posmatramo razvojne ciljeve po oblastima, mislim da se precizno definiše strateška orijentacija, ali vrednost ovog plana je u tome što ima visok stepen konkretizacije kroz svaku oblast i mislim da je to dodatni kvalitet koji ima ovaj zakonski predlog. Posmatrajući celokupan dokument, celokupan zakonski predlog, moram reći da mislim da konačno imamo jedan dokument koji u celosti, gledajući u perspektivu, gledajući u budućnost, sadrži sve ono što ćemo uraditi u narednom vremenskom periodu, i ova vlada i sve naredne vlade Republike Srbije. Mi unutar poslaničkog kluba SPS-JS ne želimo da verujemo da je ovo samo jedan spisak lepih želja. Takođe, verujemo da će usvajanjem ovog zakonskog predloga biti napravljen jedan ogroman korak napred ka uvođenju reda u građevinu i urbanizam u Srbiji, što je od izuzetne važnosti. To znači da će biti moguće brzo dobiti određene građevinske dozvole, ali da će isto tako biti jasno i precizno definisano šta je moguće i gde graditi. To je ono što očekujemo takođe od ovog zakonskog predloga. Dakle, imajući na umu sve ono što ovaj zakonski predlog sadrži, da zapravo obuhvata problematiku svih razvojnih strategija, na ovaj zakonski predlog i dokument gledamo kao jednu obavezu i ove, rekao sam, i svih narednih vlada Republike Srbije i institucija, obaveze svih nas, odnosno obavezu svih građana Srbije. Poslanički klub SPS-JS u načelu prihvata ovaj zakonski predlog, naravno, spremni smo za jednu kvalitetnu raspravu o pojedinostima. Spremni smo da razgovaramo o svim amandmanima koji će verovatno biti podneti. Pretpostavljam da će biti kvalitetnih predloga. Svako će izneti određene sugestije i predloge iz svojih gradova i opština. Predlažem da ih i sam predlagač ovog zakonskog predloga sagleda kako bi imali konačnu verziju, odnosno kako bi imali što kvalitetniji zakon.
Iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Za reč se javio narodni poslanik Jovan Nešović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je zakon o prostornom planu Republike Srbije i to je naša ustavna obaveza kao Narodne skupštine Republike Srbije da donesemo zakon o prostornom planu, a to je obaveza koja proističe iz Zakona o planiranju i izgradnji, koji je ova Narodna skupština RS usvojila prošle godine. Ono što treba, čini mi se, na početku reći je da važeći prostorni plan u RS donet daleke 1996. godine, pre 14 godina. Od tada do danas desile su se velike ekonomske promene, institucionalne promene, političke promene u državi Srbiji, promene u okruženju, promene u ekologiji, promene u upravljanju resursima i čini mi se da je bilo krajnje vreme da se sve te promene, a i određeni zahtevi koji se postavljaju pred društvo, odnosno pred državu Srbiju, danas ugrade u jedan savremeni novi prostor plan koji će RS, odnosno Narodna skupština RS doneti. S druge strane, prostorni plan predstavlja jedan krovni, nacionalni dokument, iz koga treba da proizilaze ostala planska dokumenta. To su prostorni planovi posebne namene, za ona značajna područja u Republici Srbiji, kao i regionalni prostorni planovi, odnosno prostorni planovi lokalnih samouprava. Svi ovi prostorni planovi međusobno moraju da budu povezani, da proizilaze jedan iz drugog. Lokalna samouprava treba da insistira na međusobnom povezivanju lokalnih samouprava, naročito kod onih zajedničkih regionalnih projekata, a to su projekti kao što su saobraćajnice, upravljanje komunalnim otpadom, vodosnabdevanje, postojanje za prečišćavanje otpadnih voda i sve ono što jača ekonomsku vezu između lokalnih samouprava. Mnoge lokalne samouprave danas u Srbiji su pristupile, poštujući slovo Zakona o planiranju i izgradnji, izradi prostornih planova, neke su u fazi završnice izrade tih prostorni planovi, ali je bilo i jeste važno da donesemo prostorni plan razvoja RS, da bi lokalne samouprave, one koje već nisu, završile posao, uradili određene izmene, ako su potrebne, u saglasnosti sa ovim prostornim planom, ali sa druge strane da bi kao država, kao Narodna skupština, kao Vlada pokazali našu odgovornost i insistirali kod lokalnih samouprava, onih koje nisu počele svoje aktivnosti oko izrade prostornih planova, da i one krenu u taj posao. Ono što takođe treba na početku reći, prostorni plan je nešto u šta treba ugraditi sve ono što je definisano različitim strategijama, koje je definisala i usvojila Narodna skupština RS u zadnjih nekoliko godina i to nije bio ni malo lakposao. Mislim da je posao koji su uradile stručne ekipe ljudi, koji su radili na izradi ovog prostornog plana, zaista bio obiman i zaista bio veliki. Prostorni plan, o kome danas govorimo, donosi se za period od2010. do 2020. godine. On predstavlja dugoročnu viziju razvoja RS i čini mi se da je on prvi korak da se napokon u Srbiji donesu određena strateška dokumenta i određeni planovi i da se tačno zna u budućnosti šta se gde može raditi i da nema više odstupanja od toga. Fizički, prostorni plan je uradila Agencija za prostorno planiranje RS, stručna organizacija. Ono što smo dobili informacija na Odboru za urbanizam i građevinarstvo jeste da je prostorni plan bio u oko 150 opština u razmatranju, da je bio u razmatranju u različitim stručnim institucijama, različiti stručni pojedinci koji se bave ovom problematikom su takođe dali svoje primedbe, i ono što mi je drago, da na sajtu Agencije za prostorno planiranje postoje sve primedbe koje su stigle na prostorni plan RS i sve primedbe koje su prihvaćene i koje nisu, sa objašnjenjima, što mislim da je jako važno. Jer jedan ovakav dokument treba da ima jednu dobru javnu raspravu i moje lično mišljenje jeste da svi oni koji su želeli da učestvuju u toj javnoj raspravi su imali mogućnosti da u njoj učestvuju. Prostorni plan sačinjava dva dela, to je tekstualni i grafički deo prostornog plana. Kada govorimo o tekstualnom delu ovog dokumenta koji se nalazi pred nama, imamo i jedan veliki deo koji predstavlja analizu postojećeg stanja. Tu su podaci koji jesu iz 2008. godine, ali moramo uzeti da je ovaj prostorni plan počeo da se radi 2009. godine, pa se podaci iz 2008. godine nisu mnogo promenili u 2009. godini. Ima onaj deo koji je jako važan. To su mere i akcije koje treba preduzeti u narednom periodu da bi 2020. godine bili tamo gde želimo da država Srbija bude u različitim oblastima društvenog života. Stoga je važno, čini mi se, ovde reći ono što su predlagači prostornog plana definisali kao viziju ovog strateškog dokumenta, a to je da je država RS 2020. godine teritorijalno utvrđena i regionalno uravnotežena država, održivog ekonomskog rasta i kompletno infrastrukturalno opremljena i saobraćajno pristupačna, socijalno koherentna i stabilna, očuvanog i zaštićenog prirodnog i kulturnog nasleđa, kvalitetne životne sredine i funkcionalno integrisana u okruženju. Potpuno je jasno da bi 2020. godine država Srbija bila ovakva trebaće dosta rada, političke odgovornosti, velike političke tolerancije, ogromnih materijalnih sredstava, da bi sve ono što se ovde zamisli bilo ugrađeno i ostvareno u državi Srbiji. Ono što je takođe važno u ovom prostornom planu i o čemu treba razmišljati jeste da se on bazira na nekih pet principa koji su bitni. Prvi princip koji je ovde definisan u ovom prostornom planu jeste princip uravnoteženog regionalnog razvoja i unapređenja socijalne kohezije. Država Srbija je danas jako neravnomerno regionalno razvijena. Pričali smo da razlika između razvijenosti opština danas u Srbiji je oko 1,30, posle ove krize možda 1,25. Između okruga ta razlika je 1:7 i potpuno je jasno da dolazi do još višeg zaostajanja onih područja koja su do sada bila nerazvijena i na tom polju se u bliskoj budućnosti moraju uraditi velike intervencije. Ono što je jako važno je da se pristupi planskoj izgradnji infrastrukture na celoj teritoriji RS. S druge strane, mora se raditi na izgradnji industrijskih zona, tehnoloških parkova, da bi se privukli potencijalni investitori u sve delove RS, da bi ljudi dobili posao, da ne bi bilo iseljavanja stanovništva. Važno je stvaranje novih lokalnih inicijativa i intervencija sa državnog nivoa. Potpuno je jasno da lokalne samouprave, tako siromašne i same, ne mogu određene stvari odraditi da bi se privukli potencijalni investitori. Zato je važna politika države da se sa centralnog nivoa ulažu sredstva u razvitak, industrijski razvoj i opremanje industrijskih zona da bi se privukli potencijalni investitori da ulažu u ta područja da bi zaposlili stanovništvo, da bi stanovništvo ostalo u tompodručju. Takođe je važno da javne institucije moraju da budu ravnomernije raspoređene na celoj teritoriji države Srbije. Potpuno je jasno da samo sa tim elementima možemo postići da u narednom periodu država Srbija bude ravnomernije razvijena, uravnoteženije razvijena na celoj svojoj teritoriji. Ono što predlagači prostornog plana definišu jeste da će gradovi u budućnosti igrati motornu snagu razvoja tih područja i predlaže se da 4 opštine dobiju status grada. To su Kikinda, Vršac, Pirot i Prokuplje. Ono što je takođe definisano u prostornom planu je da ćemo imati 2020. godine jedan veliki metropolski grad, a to je Beograd, sa 1.200.000 stanovnika. Imaćemo i četiri grada koji će imati i međunarodni značaj, kao što to obrađivači plana kažu – funkcionalna i urbana područja. To su gradovi Novi Sad, Priština, Niš i Kragujevac, koji će biti gradovi od posebnog značaja. Oni ispunjavaju ovaj uslov, iako u aktuelnoj javnoj raspravi Kragujevac i to područje traže da bude grad od nacionalnog značaja, ali to područje ima manje od 250.000 stanovnika. Predlagači su razmišljali da samo oni gradovi koji imaju preko 250.000 stanovnika mogu biti gradovi od nacionalnog značaja. Zato će imati poseban značaj i gradovi koji imaju manje od 250.000 stanovnika, ali će imati poseban podsticaj države da bi i oni bili motorna snaga razvoja tog područja. To su Subotica, Kragujevac, Pančevo, Užice, Novi Pazar i Zaječar. Treći broj gradova će imati takođe značaj. To su gradovi u centralnoj Srbiji, kao što su Čačak, Kraljevo, Kikinda, Kosovska Mitrovica, Pirot i Vranje, značaj u drugim delovima Srbije. Poseban značaj će imati pogranična mesta Loznica, Šabac i mesta koja su vezana za koridor 10 i koridor 7. Da bi se postigao uravnoteženiji regionalni razvoj budućnosti Srbije, definisane su posebne mere i podsticaji koji će ići prema onim gradovima, bez obzira koji je njihov značaj, da li nacionalni, poseban značaj ili da su oni pogranična područja. U budućnosti treba da budu nosioci razvoja celog područja. Drugi princip koji je definisan u ovom prostornom planu je regionalna konkurentnost i pristupačnost. Kad govorimo o konkurentnosti, prvenstveno se misli na privrednu konkurentnost. U budućnosti moramo da stvaramo privredu koja može da bude konkurentna, odnosno da izdrži pritisak konkurencije koja će biti nemilosrdna kako se država bude otvarala prema EU. Samo takva privreda može da zaposli stanovništvo, da građani budu zadovoljniji, a to znači da imaju posao i da mogu da stvaraju. Nosioci razvoja i stvaranja takve privrede moraju da budu zajedno lokalna samouprava i država kroz jačanje institucija na svim nivoima vlasti, a s druge strane, mora se tražiti modalitet da se opterećenje, odnosno troškovi privređivanja svedu što je moguće na manju meru. U budućnosti se posebna pažnja mora posvetiti ulaganju u obrazovanje, jer samo sa kvalitetnijim obrazovanjem možemo imati kvalitetnu privredu i određenu produktivnost koju želimo da postignemo. S druge strane, pristupačnost znači da svi oni koji žele da ulažu u privredu Srbije moraju da imaju razvijenu infrastrukturu, da mogu da dođu do određenih područja. Jeste važan razvoj kako putne, tako i železničke infrastrukture, vodnih puteva, infrastrukture institucije i svega onoga što pospešuje sve ono što je vezano za funkcionisanje privrede. Treći princip koji je definisan je održivo korišćenje prirodnih resursa i zaštićena i unapređena životna sredina. U tom delu se mora voditi računa o racionalnom korišćenju prirodnih resursa, povećanju energetske efikasnosti koja je u Srbiji na jako nismo nivou, korišćenju obnovljivih izvora energije, što predstavlja imperativ i određena zakonska rešenja su počela da se donose na Vladi Republike Srbije. Potpuno sam siguran da će se u budućnosti intenzivirati ova oblast. Uvođenje čistih tehnoloških rešenja, princip regionalnog upravljanja komunalnim otpadom, što mislim da je nešto što je definisano i zakonom i što se u narednom periodu takođe mora insistirati kod lokalnih samouprava, smanjenje zagađenja gradova i sela, razvijanje zelenih površina u gradovima i pošumljavanje i uređenje određenih prostora. Četvrti princip je zaštićeno i održivo korišćenje prirodnih i kulturnih nasleđa. To zaštićeno korišćenje u narednom periodu treba da bude osnova privrednog i turističkog razvoja. Potpuno je jasno da zaštita prirodnog i kulturnog nasleđa mora da bude u saglasnosti sa svim savremenim evropskim standardima. Peti princip je prostorno i funkcionalno integrisanje u okruženje. Danas je važno da se država, a tako i pojedine regije države Srbije, povezuju sa državama u okruženju, i a regijama u okruženju. Tu govorimo i o prekograničnoj, interregionalnoj i transnacionalnoj saradnji. Država Srbija treba da se povezuje sa državama EU, kao i sa drugim razvijenim državama sveta, da bi svoju poziciju u ovom trenutku poboljšala, kako u privrednom tako i u političkom smislu. Za ovaj princip je jako važno korišćenje projekata prekogranične saradnje i implementacija tih projekata koji su najčešće vezani za saradnju sa lokalnim samoupravama i između lokalnih samouprava. To partnerstvo će pomoći kako lokalnim samoupravama tako i državi Srbiji u njenoj integraciji u EU. Da bi se stiglo do ove vizije, potrebno je definisati i akcije i obaveze po Zakonu o planiranju i izgradnji, i da se donese program implementacije prostornog plana Republike Srbije. Mislim da će to biti doneto u narednih godinu dana. Onda ćemo imati potpuno jasnu sliku i šta treba da se uradi da bi se sve desilo, da bi 2020. godine Srbija bila onakva kakva je definisana u viziji ovih ljudi koji su pravili ovaj prostorni plan. Hoću da se baziram još na dve stvari, na razvoju ruralnog dela Republike Srbije i na razvoj infrastrukture Republike Srbije. Mislim da su to dve oblasti koje možda nisu najznačajnije, ali su jako značajne, a koje su obrađene u ovom prostornom planu. Ruralno područje danas pokriva 85% teritorije države Srbije. Na tih 85% teritorije živi 55% stanovnika Republike Srbije i prosečna naseljenost je 63 stanovnika po ha, što je jako malo. U državi Srbiji, po statističkim podacima, ima 4.800 sela i 700 sela po predviđanju do 2020. godine neće postojati. U njima sada živi manje od 150 stanovnika. Najugroženija područja po ovoj analizi jesu istočna, južna Srbija, jugoistočna Srbija i AP KiM. Ključni problem ovog prostora je što 60% tih ljudi koji žive u ruralnom području zavise od poljoprivrede i nemaju stalno zaposlenje. Osnovni cilj u budućnosti Republike Srbije je povećanje kvaliteta života u ruralnim područjima, očuvanje, obnova održivog razvoja i ekonomsko-socijalna, ekološka vitalnost kao rezultat decentralizacije gradova i opština. Šta to znači? Razvoju ruralnih područja mora se u narednom periodu posvetiti posebna pažnja. Njihov razvoj se mora posmatrati na jedan integralan način. Ono što je u ovom planu jako dobro definisano je, da nije svugde isto, kada govorimo o ruralnom razvoju. Smatramo da su neka ruralna područja mnogo više razvijena od drugih i zato su obrađivači plana definisali neka tri tipa ruralnog razvoja. Prvi tip se odnosi na Vojvodinu i deo oko Šapca, odnosno na Mačvu, gde je broj stanovnika veći od 150 stanovnika po ha. Drugi tip je Šumadija, Pomoravlje, okolina Niša, Leskovca i Vranja. Tu je negde oko 100 stanovnika, 50 do 100 stanovnika po ha. Treći tip je onaj deo gde ima najmanje stanovnika, a to je istočna, jugoistočna, južna Srbija i deo Zlatiborskog okruga, gde je ispod 50 stanovnika po ha, izuzev Preševa i Bujanovca gde je broj stanovnika veći. Obrađivači plana su tačno definisali šta treba u tim područjima raditi, da bi se prvo zaustavilo iseljavanje stanovništva, da bi se poboljšala demografska struktura i da se iza toga dođe do povraćaja stanovništva, da bi ti prostori bili naseljeni u budućnosti. Ono što je takođe važno je i razvoj infrastrukture, naročito putne infrastrukture. Jednostavno, da bi zaustavili migraciju stanovništva sa rubnih područja države prema centralnim područjima, moraju imati brzu komunikaciju. Danas je brza komunikacija pored svih transporta najvažnija, a naročito putna komunikacija. Mislim da je jako važno da se u ovom dokumentu nađe do 2014. godine, šta to država planira da uradi u oblasti auto-puteva kao najvažnijih putnih saobraćajnica. Pored toga, razmišlja se i o regionalnim putevima. Verovatno će lokalne samouprave u svojim prostornim planovima definisati lokalne saobraćajnice. Prioritet je završetak koridora 10, kako na severu, tako i na jugu, kao i prema granici sa Bugarskom. Jeste važno da se napravi šumadijski prsten. Kad kažem šumadijski prsten mislim na povezivanje Beograda preko Požege do granice sa Crnom Gorom i povezivanje od Preljina do auto-puta Preljina-Pojate. Potpuno sam siguran da će se time povezati veliki industrijski centri u centralnoj Srbiji, tako da će to biti okosnica i prema istoku, prema Zaječaru, odnosno prema zapadu, Užicu, Šapcu, gde može da se razvija privreda i da taj prostor bude povezan dobrom infrastrukturom, a samim tim, da se postigne da ekonomski prostori ojačaju. To znači da nema iseljavanja stanovništva. Prostorni plan Republike Srbije treba da bude osnov ekonomskog i institucionalnog planskog razvoja države Srbije. Potpuno sam siguran da su za njegovo ostvarivanje potrebna značajna finansijska sredstva i ne samo zadatak ove Vlade, nego i svih budućih vlada. Prostorni plan donosi se do 2020. godine gde treba da se obezbede sredstva da bi se one stvari koje su definisane ovim prostornim planom i ostvarile, da ne bi ono ostalo na papiru. Čini mi se da jeste važno da ovaj dokument kao razvojni dokument dobije što širu podršku u parlamentu. Očekujem da i opozicioni poslanici, iz opozicionih poslaničkih grupa, podrže ovaj dokument. Poslanička grupa G 17 plus smatra da je ovaj dokument dobar i da će u danu za glasanje podržati ovaj dokument.
Narodni poslanik Zoran Antić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, čisto informacije radi, ovaj zakon se sastoji iz dva dela. Jedan je ovih 15-ak članova koji nas uvode u zakon, a nakon toga sledi prostorni plan. Ja bih prvo par reči o samom zakonu. Na početku bih rekao da nam je zakon bio i te kako potreban. SNS smatra da se kasnilo sa donošenjem prostornog plana i da smo u prethodnom periodu imali jako veliki priliv deviznih sredstava, imali smo veliko zaduživanje države, imali smo prihode od privatizacije, imali smo donacije, a i izvoz nam je bio sasvim pristojan, ali smo, nažalost, u ovih 10 godina jako malo iskoristili od tih sredstava za neke kapitalne investicije. Nažalost, najveći deo je otišao u neku tekuću potrošnju, kroz stalne izbore, kroz stalne političke čarke, interese političkih stranaka i tako je jedan veliki kapital kojim je raspolagala Republika Srbija i svi građani Srbije potrošen. Danas smo došli u situaciju da donosimo jedan prostorni plan koji je oročen na 10 godina i da se pitamo koliko je on ekonomski realan, a koliko iza njega stoji politička želja i eventualno predstojeća predizborna kampanja i u kojoj meri će ovaj prostorni plan biti realizovan u ovom periodu koji ste naznačili. Ono što bi u samom zakonu meni smetalo to je što program implementacije planirate tek za godinu dana. Prostorni plan ste, koliko je meni poznato, uradili za par meseci, početkom ove godine. Planirali ste bili da ga možda usvojite još u julu u ovoj skupštini, ali, odužilo se do oktobra, pa ipak za par meseci ste doneli prostorni plan a nakon toga čekamo na implementaciju godinu dana. Posle implementacije imaćemo, bar mi narodni poslanici, još godinu dana, jedan rok da se sagleda šta je od tih planova i poslova na koje ste se obavezali urađeno. Znači, mi ćemo realno od ovog dokumenta moći da sagledamo njegove efekte i da vidimo u kojoj se meri realizacije faktički tek za dve godine. Stičem utisak da je motiv u ovom trenutku pre svega politički, da sam posao oko prostornog plana nije u dovoljnoj meri pripremljen, da imamo veliki problem sa regionalnim prostornim planovima, gde se bukvalno ništa nije ni uradilo. Verovatno je agencija započela deo tih poslova, ja sam nešto načuo, bar što se tiče Pomoravskog okruga i Šumadijskog da se na tome radi, da je to u planu u toku naredne godine, ali, u samom planu imate jako šture konkretne podatke. Više je to opisno i više je to spisak želja, ono što bismo voleli da uradimo, nego što stvarno može da se prepozna šta su prioriteti u pojedinim regionima. Smatram da je veliki propust kod zakona ovaj institut uvida. Ne znam zbog čega ministar propisuje uvid fizičkim ili pravnim licima, odnosno, verovatno će uslediti neki pravilnik, zbog čega se niste opredelili na to da ovo bude dostupno faktički i građanima, da se ide na jedan informacioni sistem koji bi objedinio možda i druge institucije, u smislu da svi podaci koji su relevantni za sagledavanje prostora Republike Srbije mogu da budu dostupni i domaćim i stranim investitorima. Valjda je i osnovni cilj prostornog plana da svi mi znamo šta RS odnosno šta mi kao država planiramo u nekom narednom periodu. Ova mogućnost i upotreba najnovijih tehnologija, a pretpostavljam da će tu biti i nekih otežavajućih okolnosti da svako fizičko lice bude u situaciji da sagleda ovaj prostorni plan i sve ono što u njemu stoji, mislim da je veliki propust i da je to trebalo na drugačiji način da se reši u samom zakonu. Kao što rekoh, mnogo se priča o stranim direktnim investicijama, ali strane direktne investicije pre svega dolaze tamo gde je situacija izvesna, tamo gde se uviđa da jedna država i jedan narod ima neku svoju viziju. Vi smatrate da ste ovim zakonom ukazali na viziju, na neke prioritete, ja verujem i da jeste, ali, nisam siguran da je to dovoljno za povećani nivo investicija u Srbiji danas. Što se tiče samog prostornog plana, on je sasvim sigurno urađen sa prevelikim ambicijama, ambicijama koje nisu primerene za ovaj trenutak ekonomske krize u kojoj se nalazimo. On ima, nažalost, političku pozadinu a nije bilo mesto u ovom dokumentu, jer, kao što rekoh, prostorni plan bi trebalo da ostane svim budućim vladama i trebalo bi, kao što u njemu piše, da se realizuje u narednih deset godina. Vi ste to delimično i kroz jedno objašnjenje u samom prostornom planu donekle i naglasili, da imate dva scenarija kada je u pitanju prostorni plan, da je jedan recesioni, koji je sasvim izvestan, ali, čini mi se da ste se mnogo više bazirali na ovaj drugi, u želji da mnogo više toga isplanirate, obećate, a da to nije umnogome u skladu sa realnostima u kojima se Srbija danas nalazi. Pre svega, kada je u pitanju ekonomska baza Srbije, način finansiranja tih projekata, imaćemo velikih problema. U zakonu stoji da nisu potrebna neka dodatna sredstva a da su sredstva obezbeđena iz nekih namenskih fondova, da eventualno možemo da računamo na sredstva iz kredita, itd. Podsetio bih vas da smo pre mesec dana doneli Zakon o finansijskom sistemu, u dogovoru sa MMF-om, gde smo bitno ograničili mogućnost zaduživanja Republike Srbije, znači, da taj javni dug može da bude samo nekih 45% bruto domaćeg proizvoda. Što se tiče bruto domaćeg proizvoda, u narednih godinu-dve, verovatno nećemo moći da dostignemo ni onaj nivo iz 2008. godine, bez obzira što nas aktuelna vlast uverava kako je situacija u privredi sve bolja i bolja, kako se popravlja iz dana u dan. Činjenica je da to ide znatno sporije i da se srpska privreda oporavlja jako slabo i jako sporo, tako da ekonomska osnova za realizaciju tih novih projekata biće krajnje problematična. Vlastitih sredstavamislim da praktično nemamo. Čeka nas rebalans budžeta, gde će dobar deo tih sredstava koja su preostala biti raspodeljena pre svega u neke socijalne svrhe. Vlada je isto tako svesna da građani Srbije jako teško žive i u narednom periodu, nažalost, budžeti Republike Srbije biće socijalni, mnogo manje razvojni, mnogo manje para za investicije i ne prepoznajem od kojih to stvarno sredstava računate da ćemo moći da isfinansiramo veliki broj projekata koji su planirani do 2010. godine. Koncesija ima jako malo. Očigledno je da tu zakonska regulativa nije adekvatna i da nema interesa da Srbija, kad je u pitanju demografski kapital i neka njena budućnost nije sjajna, da strani investitori i budući koncesionari tu ne vide profit, ne vide svoj interes. Sasvim sigurno je da nemamo ni dobru zakonsku regulativu, kada je u pitanju ovaj miks između privatnog i javnog sektora, jer to privatno i javno partnerstvo kod nas uopšte nije zaživelo. To su eventualno neki ventili gde bismo mogli deo ovih projekata da realizujemo, ali, toga, nažalost nema i time ćemo morati poprilično da se pozabavimo i da vidimo da pripremimo jednu zakonsku regulativu da bismo te potencijale iskoristili. "Telekom", koji ste planirali da prodate do nove godine, verovatno će se iskoristiti za predizbornu kampanju. To i nisu neka sredstva kojima bi mogli da se realizuju kapitalni projekti. Sve u svemu, mi imamo veliki problem sa ovim planom i sa ovim zakonom. Znači, mnogi projekti biće pod znakom pitanja. Samo bih podsetio da uz sve to u narednom periodu možemo da očekujemo i manji broj zaposlenih, manji dohodak, i sve to bitno komplikuje situaciju i mogućnost realizacije i realnost samog ovog prostornog plana koji je danas pred nama. Mislim da je veliki problem kada su u pitanju regionalni prostorni planovi koji će biti u pripremi u nekom narednom periodu i činjenica da Vlada ne poštuje Zakon o finansiranju lokalnih samouprava. Verovatno su sve moje kolege dobile pisma od lokalnih samouprava, a ja sam dobio od mojih Despotovčana, imam obavezu prema njima i prema ostalim lokalnim samoupravama iz Pomoravskog okruga, da vam dam do znanja da u budžetu za 2011. godinu niste predvideli dovoljan iznos sredstava za lokalne samouprave, da ne poštujete zakon, onih 1,7% BDP ne odvajate lokalnim samoupravama. Čemu ti regionalni prostorni planovi, ako te projekte lokalne samouprave neće moći da investiraju i neće moći da potpomognu, jer danas veliki broj lokalnih samouprava ima sredstava za plate zaposlenih, a što se tiče investicija, tu je situacija sve gora i gora. One u mnogome kasne i kada su u pitanju i obaveze prema dobavljačima, kada su u pitanju njihovi troškovi, ne ispunjavaju ih i pad prihoda je veliki, zato što je najveći broj radnih mesta u prethodnoj godini kojih je blizu 200.000, izgubljen baš u unutrašnjosti, baš van Beograda i Novog Sada. Smatram da u ovoj trenutku treba svi da se založimo i da Vlada odustane od toga da smanjuje sredstava lokalnim samoupravama, da poštuje Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, jer je to još jedan uslov da bi ovaj zakonski projekat koji bi danas trebalo da usvojimo, bude bar u jednom delu realizovan u nekom narednom periodu. Kada je u pitanju regionalni razvoj, dosta je toga u ovom zakonu rečeno o regionalnom razvoju, jako puno lepih želja, planova, ali se potpuno zaboravilo da u prethodnih deset godina mi imamo sve veće osiromašenje unutar centralne Srbije, da imamo veliki broj opština koje su, da ne kažem, pred izumiranjem i u ekonomskom, ali i u demografskom smislu i da je taj kapital jako mali da ovaj model koji ste vi zamislili, trebaće ozbiljna finansijska sredstva da se to realizuje, da se jedan broj gradova revitalizuje u Srbiji da bi mogli da budu nosioci privrednog razvoja. Nažalost, u procesu privatizacije stradali su, pre svega, gradovi i opštine u unutrašnjosti, jer se prodavala imovina, a većina je njih bila u unutrašnjosti i ta privredna osnova bila je jako tanka, a stanje u preduzećima i kada je u pitanju njihova likvidnost u privatnoj privredi, mislim, pre svega, i kada su u pitanju troškovi koji su u toku kao vraćanju kredita, jer do obrtnog kapitala su došli zaduživanjem kod banaka. Svim opštinskim samoupravama danas, da bismo održali standard, potrebna su nova radna mesta, nove investicije i bez toga neće biti moguće realizovati ovaj prostorni plan prihoda koje bismo iz tih investicija mogli da računamo u nekom narednom periodu. Znam samo za Pomoravski okrug da je u ovom trenutku potrebno četiri do pet hiljada kvalitetnih radnih mesta da bi mi građani Pomoravlja mogli da sačuvamo ovaj standard, inače će i ovaj uslužni sektor koji prati privredu početi da posustaje. Prođite kroz gradove unutrašnjosti, svaki drugi lokal je prazan. Očigledno je da usluga ne može da opstane bez realnog sektora, a realnog sektora i radnih mesta sve je manje. Mislim da generalno govoreći, ne sumnjam u dobru nameru, ali još jednom da podvučem, plan nam je potreban, ali plan koji je na realnim osnovama, ne plan koji je proizvod nekih političkih želja ili plod neke buduće predizborne kampanje, a čini mi se da je to namera predlagača, namera Vlade u ovom trenutku. Nije nam potreban lažni optimizam koji treba da širimo širom Srbije u ovoj predizbornoj kampanji, jer mnogo je obećanja bilo ovih deset godina, a jako malo toga je ostvareno i nije ni čudo što danas ima jako puno pesimizma u Srbiji, nije kriva opozicija što ukazuje na to kako se danas loše živi. Gospodo iz vlasti, krivi ste vi, zato što ste mnoga obećanja pogazili i što se danas nažalost u vas nema poverenja i čini mi se da bi građani Srbije od ovog prostornog plana bar u nekom narednom periodu, ne bi imali ozbiljne koristi. Nadam se da promenama koje svi očekujemo, akcentom na jednu sasvim drugačiju privrednu politiku koja neće da se zasniva na uslužnom sektoru, na uvozu, na finansijskim institucijama, već na onome o čemu sami vi pričate, ovih dana na izvozu, a propustili ste deset godina, sad ste se prisetili pred izbore. Samo takva politika, takav model ekonomskog rasta i razvoja omogućiće da se jedan deo ovih planova realizuje. U protivnom, ostaje nam da planiramo, da primenjujemo neke standarde, da izvršimo edukaciju po lokalnim samoupravama u kojima imamo jako veliki problem sa kadrovima koji nisu sposobni da pripreme dokumentaciju za mnoge projekte i u tom smislu je jako malo urađeno, bez obzira što smo dobili zakon o regionalnom razvoju, ali skoro ništa od toga nije implementirano, ništa od toga danas u Srbiji ne funkcioniše. Bavimo se politikom, i to dnevnom, kratkoročnom, izbornom, ali dokle god se ne pogledamo, ne stanemo pred ogledalo i ne rešimo da krenemo i ispravljamo stvari u Srbiji, neće nam biti bolje. Nadam se da ćemo posle ovih izbora dobiti Vladu koja će biti sposobna da u tom smislu popravlja stvari, realizuje sve ovo u vezi prostornog plana što ste zamislili.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, meni je jako žao što nema ministra u sali da sasluša neke predloge, nešto o čemu se danas govori. Prvo, pre njegovog dolaska u Ministarstvo ovaj prostorni plan je bio urađen, napravljen, nešto malo je dorađen i sada je dat na usvajanje. Radilo se mnogo na ovom prostornom planu, ali se čekalo da se vidi jedna realnost, šta je realno za Srbiju da može da se uradi do 2020. godine, a šta je bajka i priča predizborna, da će se uraditi četiri auto-puta, da će se uraditi sve u Srbiji što je neophodno. Mi nismo hteli da izađemo, dok nismo videli realna sredstva za sprovođenje ovog prostornog plana Srbije do 2000. godine. Vidi se i sada da jedna neozbiljnost poslanika i vladajuće koalicije, i neki iz opozicije ovo smatraju kao jednu običnu priču nerealnu, pa vidite i sami kakav je interes u sali, jer nikoga nema. Da je sreće da svaki narodni poslanik bude ovde prisutan danas, jer usvaja se prostorni plan. Ovde se danas kroji kako će koja opština raditi, šta će koji grad dobiti u narednih deset godina i da svaki poslanik grize i bori se za svoj kraj, svoju sredinu i da izađe i realno kaže da pojedini delovi Srbije potpuno izumiru, ne postoje. Uzmimo Kuršumlijsku opštinu, 17 sela nema nijednog stanovnika. Lukovska banja, koja je ovih dana najposećenija banja u Srbiji, nema put, ima makadam, ne može da se priđe od Kuršumlije, ima 40 km, da slomite kola vozeći po makadamu. Ovde nije predviđeno da ona mesta koja mnogo znače za Srbiju i koja mogu da donesu neki profit, neku zaradu, jednostavno nisu obuhvaćena. Opet se vodi politika da se sve da velikim gradovima, te tamo veliko biračko telo i zato nije ni čudo što u Beograd godišnje dođe 70.000 ljudi iz unutrašnjosti. Svake godine Beograd dobije 70.000 novih stanovnika. Dolazak jedne porodice u Beograd, po proračunima koji su rađeni od stručnih službi, košta Beograd infrastrukturno 100.000 evra. Svaka porodica koja uđe u Beograd traži parking, traži školu, traži obdanište, traži proširenje elektrodistributivne mreže, proširenje vodovoda, kanalizacije, kišne kanalizacije, trgovinske objekte itd. Šta mislite gde bi nam bio kraj da se u svako selo Srbije uloži stotinak hiljada evra, a to je samo da po jedna porodica ostane da živi tamo gde već ima kompletnu infrastrukturu. Ovo je jedna loša politika, a to pokazuje i ovaj prostorni plan koji se olako predlaže u svrhu neke predizborne kampanje, i sve će biti 2012. godine i 2013. godine, sve će biti nekih narednih godina, a gospodin ministar ne shvata da je njemu tri građevinske sezone prošlo kao ministru, a jedino što je napravio je jedan dobar posao, doveo je te mangupe iz "Nuba investa" i uzeo jedan veliki prirodni resurs Srbije i prodao ga bez tendera u bescenje. Naterao je ljude da to potpišu. Zbog toga, naravno, biće kasnije problema. Niko ne shvata zašto je građevinarstvo u ovoj godini palo za 12%, a prošle godine za 18%. Kakve mi prostorne planove pričamo i bajke o auto-putevima, spajamo, a ljudi ne mogu da dobiju metar asfalta da izađu iz kuće, žive u blatu? Ibarska magistrala je više nemoguća za saobraćaj. Mi smo usvojili Zakon o bezbednosti saobraćaja. Kako može saobraćaj da bude bezbedan na magistralnom putu, kada je 27.000 auta dnevno kod Lazarevca, 17.000 u Ćelijama, 15.000 u Preljini? Svi stručnjaci kažu 8.000 kad pređe na magistralnom putu nema više bezbednosti i nema tog zakona koji može dati sigurnost u saobraćaju, jedino da se vozi 20 na sat, što se i sad radi. Naročito u dane vikenda, 30 km je prosek od Čačka do Beograda put. Mi ovde pričamo – sada ćemo praviti auto-put i Novi Sad-Šabac-Loznica. Hajde da ga pravimo, ali od Loznice da počnemo. Nemojte ovo što Pajtić priča, izborna kampanja, pa će od Novog Sada krenuti. Hajde od Loznice da počnemo. To bi mi bilo drago da vidim, ali od Loznice da počnemo, odnazad. Mi pričamo – sada ćemo graditi i prugu Valjevo-Loznica. To je dobro i trebalo je odavno da se izradi. Ne pričamo da je već dve godine zatvorena pruga Kraljevo-Kruševac-Niš. Dve godine pruga ne radi zbog trulih pragova, zbog dotrajalosti i nemogućnosti da se odvija bezbedno železnički saobraćaj. Hajde da popravimo. Da li je to nevažno? Pričali smo da pravimo i auto-put, jer to je najveći promet kao Kruševac-Pojate-Preljina itd. Dve godine je zatvorena pruga Kruševac-Niš. Kraljevo-Kruševac-Niš ne postoji. Za vreme mandata sam radio Požega-Kraljevo, ali trebalo je nastaviti elektrifikaciju i izgradnju pruge. Nije nastavljeno, stalo se. Gde je stalo, tu i ostalo. Šta je sa tunelom Straževica? Što se ne završi? Gde je ostao tu i danas stoji. Šta je sa obilaznicom oko Beograda? Gde je stalo, tu ostalo. Izašli šefovi, otvorili ono što su drugi napravili i stavili tačku. Sve ćemo to 2012. godine, očekujemo od EU velike fondove itd. Lepo su nam rekli, ulazak u EU najranije je 2018. godine. Šta će ova vlada da uradi? Ona ima još iduće godine građevinsku sezonu i prođe ceo mandat, gospodo. Šta ste uradili na Prokopu? Gde je stalo, tu i danas stoji. Šta ste uradili na batajničkoj petlji? Isto tako. Postavili ste kamen temeljac već godinu i nešto dana za most na Dunavu kod Zemuna i kažete da ćete ga iduće godine raditi. Počnite već jednom nešto. Počeli ste nešto od Bugarske granice. To su zemljani radovi, to je sve ništa. Ovo prema Makedoniji ne liči na ništa. To tamo da vidite kakav je haos napravljen, neprijatelja da dovedemo najvećeg ne bi tako pravio auto-put. Izvolite, ja bih predložio, pošto sam predsednik Odbora za saobraćaj i veze, da odemo jedan dan i da obiđemo to što je otvoreno. Evo, gospodo poslanici iz vladajuće koalicije i iz opozicije, da odemo i da se prekrstimo kako je urađen auto-put. Ako vi kažete da je to dobro, čestitaću vam i uložiću ovde izvinjenje. Zaustavili ste koncesiju koja je bila motor pokretanja razvoja Srbije. Zaustavili ste koncesiju i rekli ste da ćete da pravite. Pravite. Koliko ste napravili? Ni 500 metara. Kad mislite da pravite? Isto 2012. godine. Je li tako? Možda nešto i 2011. godine. Samo čekate i taj jadni "Telekom" da prodate, kao da biste nešto uradili. Znate li vi da je pola ovog jednog auto-puta ceo "Telekom". Nema od toga ništa. Meni je jako žao što ste vi zaboravili u prostornom planu neke veoma prioritetne stvari koje treba da se rade. Gospodin ministar je ministar za ekologiju. Ne vidim rešenje za Bor i za čitavu regiju istočne Srbije. Šta je sa šljakom u Boru koja je rak-rana Bora? Gospodine ministre ekologije, drugi mandat si ministar, da li ste tamo kočić jedan pobili? Niste. Ne vidim rešenje sa pepelom u Obrenovcu, u Lazarevcu. Šta ste tu uradili? Kopovi Kolubara, iskopali ste i napravili ste, ono u Bijafri nema. Samo kopate, vadite ugalj, a tamo ostaju močvare. Krokodili će početi još malo da funkcionišu sad. One jadne seljake potiskujete. Uzeli ste pola Šumadije i pripojili Beogradu da bi eksploatisali ugalj i radile toplane i da bi ste od toga uzimali prihode. Sad hoćete gasnu elektranu koja je predviđena sa Rusima da bude u Nišu, da prebacite u Batajnicu, da bi ste i to pridodali Beogradu, da bi imao Beograd od čega da funkcioniše i da svi građani Srbije jednog dana krenu i da dođu u Beograd. Ne možete preživeti, ugušiće se i sam Beograd. Gospodo, ne radi privreda. Bez privrede, planirajte šta god hoćete, nema od toga ništa. U pojedinim gradovima i opštinama ne radi nijedna fabrika. Čujem danas ovde jednog gospodina iz vladajuće koalicije koji kaže – još ćemo četiri grada dati da dobiju status gradova. Možemo dati i Mrčajevcima da bude u statusu grada. Hajde i Guču da proglasimo da bude grad. Nema veze što nema stanovnika, ali to se sve prazni i sve se povlači ka Beogradu. I u Beogradu ne radi privreda. Ne radi Rakovica. Ne radi Železnik. Ne radi "Prva iskra" Barič. Ne radi vam "Zmaj". Ne radi vam ništa. Prema tome, kako da funkcioniše Srbija? Vaš veliki program, na kojem ste dobili izbore sa "Fijatom", zapošljava samo hiljadu ljudi, a obećali ste da se zaposli Šumadija. Da li je Šumadija hiljadu ljudi? Obećali ste 200.000 "punta", koji će biti izvezeni u Rusiju 2010. godine, a sada slavite 30-hiljaditi auto za dve-tri godine. Da li vidite koliko ste imali pogrešne procene i planove? Zato je i ovo što predviđate greška, jer nema realne osnove da se ovo sprovede. Pogledajte na šta liče pojedini gradovi. Nemate najosnovnija sredstva iz budžeta da prebacite za grejanje škola, obdaništa. Pričate ovde o Loznici, neko je ishvalio. Tamo se pola grada ne greje, ne greju se škole, deca sede u jaknama, u zimskim kaputima, ali jedna partija je uzela Loznicu, dovela nekog bivšeg načelnika MUP i sada diže Loznicu u zvezde. Ne radi privreda, gospodo. Taj MUP-ovac može samo da osluškuje, prisluškuje, radi šta hoće, ali privreda vam ne radi i bez toga ne možete da mrdnete. Nema u prostornom planu kada će Sava da dobije plovnost. Na plovnosti Save radilo je 60 hiljada ljudi, danas nema nijedan zaposlen. Nema o Dunavu, nema luka, nema ničega, nema funkcionisanja sistema. I ovu jednu ste prodali pod sumnjivim okolnostima i hoćete da naselite tamo. Niste završili termoelektrane. Osnovno, ne vidim u prostornom planu da je oročeno najosnovnije, da građani u 21. veku imaju zdravu pijaću vodu. Ceo Banat je problem, nema pijaću vodu. Da ne nabrajam gradove. To je bilo u planu godinama, a nije se uložio nijedan dinar iz NIP, od prodaje ovolikih firmi. Brana "Svračkovo" je bila predviđena već 15 godina i nikako da dođe na red da se napravi, već se pije voda direktno iz vodozahvata za pet opština i to je nemoguće, pitanje je dana kada će stati. Prokop? Rečeno je da ne mogu da se usaglase Vlada i grad. Sada je prilika da se usaglase, i u jednoj i u drugoj vlasti su demokrate i ova koalicija. Zašto ne radite Prokop? O kakvom železničkom saobraćaju pričate, kad vam je stanica stara 200 godina? O kakvom razvoju železničkog saobraćaja pričate? Prema tome, mnogo štošta ima ovde nerealnog. Mi smo bili na putu da otvorimo za kargo saobraćaj Ponikve. Samo je još malo sredstava trebalo da vojska konačno, ako ume, demontira one rakete koje se nalaze u zatrpanim avionima. Ako ne ume, da nađe nekoga ko to ume da uradi. Nije do danas urađeno, pista je osposobljena, pista zadovoljava. Lađevci su bili pri kraju, kontrola leta uvedena i sve je završeno, ali biće tek za pet-šest godina. Zašto iduće godine ne profunkcioniše taj kargo centar? Prema tome, ništa ozbiljnije se ne može uraditi. Napustili ste neke objekte koje ste godinama forsirali. Sad ne pričate o nekim nebulozama na Staroj planini, ali vidim da ste zaboravili koridor 7, zaboravili ste Savu. Bezbednost saobraćaja je nikakva, jer nemate stvorene uslove za bezbednost. Vidite šta su problemi, a nikako dase krene u realizaciju. Ovde kršite Ustav, gospodo, kroz ovaj prostorni plan, jer ga bazirate na višim političkim, odnosno statističkim regionima. To su regioni koji su izmišljeni da bi ova koalicija preživela na vlasti, da bi neki ministri dobili tobože neku podršku. Mi treba realno prostorni plan da zasnivamo na našem Ustavu, znači na opštinama i okruzima koji postoje, a ovi vaši politički regioni ili statistički, kako god hoćete, ili Dinkićevi regioni, oni vam služe samo da bi preživeli. Obećavate sve i svašta. Koliko sam čuo iz uvodnog izlaganja, ministar se opredelio za varijantu Beograd-Južni Jadran preko Sandžaka, napustio je varijantu Užice – Kokin brod – Nova Varoš – Prijepolje – Priboj. Rečeno je da će ekspertska grupa da radi i jednu i drugu varijantu i da se odabere, a sada se malo dodvoravate ovima iz Sandžaka da vas podrže na vlasti, ali je pitanje da li će ta komisija, koja radi na nivou države, prihvatiti tu varijantu kao opravdanu. Naravno, kad vi ne biste to sada izneli ovde, vama bi pala Vlada. Zato morate da je prihvatite. Sada pitam Užičane, Zlatiborce, pitam sve ove usput opštine koje sam nabrojao, da li oni znaju da se ministar već opredelio za ovu varijantu? Otkud mu opravdanost, po kom osnovu se opredelio za to, da li da bi se spasla Vlada i još malo trajala? Videli ste da prostorni plan, koji smo godinama imali i koji je usvojen1996. godine, on je bio na snazi, ali niko ga ne poštuje. Video sam šefa države da je odveo predsednika Turske i već je rekao neku novu varijantu auto-puta, koja nije ni u jednom prostornom planu, ali je prihvaćeno. Zašto? Da bi se dodvorili turskom predsedniku. Dođe čovek i kaže "ovuda", a oni "razumete", mi kažemo "nije u prostornom planu", a oni kažu "kakav prostorni plan, ko te pita za to". Prema tome, ima mnogo propusta, ima mnogo nedostataka o kojima treba da se razgovara. Nađite rešenje da ove opštine prežive, nemojte im obećavati šarenu lažu – svi ćete dobiti auto-puteve, svi će te dobiti obilaznice, svi ćete dobiti infrastrukturu. Ne radi nijedna fabrika. Iz kojih sredstava? Vi punite budžet 60% od akciza na gorivo, što ni jedna zemlja ne radi. Svaka normalna zemlja izdvaja od akciza za gorivo za auto-puteve, puteve i putnu infrastrukturu. Nemci izdvajaju 53%, Englezi preko 50%, a mi smo do prošle godine izdvajali 10% i sada smo nešto povećali, ali to je nedovoljno, to nije ni trećina od onoga što se ubira. Vi uzimate od akciza za gorivo i plaćate penzije i plate budžetskim korisnicima. Zašto? Nemate realno zaposlene koji će uplaćivati u penzioni fond. To je problem ove države, to je problem ove Vlade – ne radi privreda. Mora na tome da se poradi. Nemojte živeti u snovima, u bajkama, nemojte mnogo maštati, budite realni, ono što obećate oročite, prihvatite i uradite, a ono što ne možete, recite da ne možete. (Predsednik: Vreme.) Pokušajte da zapošljavate ljude. Srbija treba da zaposli najmanje 300 hiljada ljudi da bi mogla da održi sistem koliko-toliko realnog punjenja budžeta. (Predsednik: Zahvaljujem.) Ne možete opet na kazan MMF, jer je pitanje kako ćemo to jednog dana vratiti.
Replika, izvolite.
Želim da iskoristim svoje pravo na repliku i da repliciram uvaženom kolegi poslaniku Iliću na njegovu konstataciju da u Loznici nema grejanja. U Loznici već nekoliko dana ima grejanja, doduše sa zakašnjenjem, zbog problema koji su nastali u privatnoj firmi "Dekotre"zbog štrajka, a ona greje jedan deo grada. Zato danas odgovorno tvrdim, kao poslanik i kao zamenik predsednika Skupštine grada, da u Loznici već tri dana ima grejanja.
Gospodin Lapčević ima reč.
Poštovano predsedništvo, nažalost, ne mogu da se obratim gospodinu ministru, koji je danas ovde prezentovao, kako reče, ovaj krovni zakon iz koga bi trebalo da proisteknu sva planska dokumenta koje ova država treba da donosi i da, kako reče gospodin ministar, uravnoteži i napravi održivi razvoj u Republici Srbiji. Osvrnuću se na početku onako kako se ministar obratio, a rekao je - čestitam vam na jučerašnjem danu i na tome, verovatno misleći na prosleđivanje naše kandidature za članstvo u EU od strane saveta ministara prema komisiji. Svaki put kada se desi neki od koraka, kojih ima na desetine u tom procesu integracije Srbije ka EU, mi ovde imamo hvalospeve i čestitanja i proglašavanja tog dana za nekakav istorijski datum, te pozitivno mišljenje, te studije izvodljivosti, te predavanje kandidature, te prijem kandidature, te razmatranje kandidature. Svaki put kada se nešto priča o kandidaturi Republike Srbije na tom trnovitom putu koji ima stotinu stepenika mi proglašavamo taj događaj istorijskim i čestitamo jedni drugima. Šta to čestitamo? Šta smo to dobili juče? Prosleđeno komisiji koja će nam proslediti upitnik koji ima četiri hiljade pitanja na koja ćemo mi odgovarati, pa ćemo četiri hiljade puta jedni drugima da čestitamo, divno, odgovorili smo na to pitanje. Hajmo dalje. Pitanje je - koliko nam se život poboljšao juče u džepu svakog našeg sugrađanina ili se možda pogoršao? Dakle, kao što reče gospodin ministar, ovo je jedan krovni zakon, najvažniji planski dokument koji jedna suverena država može da donosi kako bi napravila uravnotežen i održiv razvoj na svom prostoru, uzimajući u obzir sve prirodne karakteristike područja na kome se nalazi. Po takvoj definiciji za mene bi bilo najlogičnije i najnormalnije, pretpostavljam i za sve druge narodne poslanike, da je tu rečenicu izgovorio predsednik Vlade ili predsednik države. Zašto da ne? Ako je to najvažniji dokument koji ova Skupština donosi za razdoblje od narednih deset godina, zašto taj dokument, taj plan prostorni, nisu prezentovali najviši državni funkcioneri? Pazite, na primer, u Kini, svake godine državni parlament zaseda, na tom njihovom godišnjem okupljanju, početkom marta i ta njihova sesija traje tri do pet dana, na kome svi najviši državni funkcioneri, počev od predsednika države, preko predsednika Vlade, nadalje predsednika raznih komiteta za održivi razvoj, govore o godišnjem planu razvoja Kine, detaljno i iscrpno nekoliko sati u parlamentu, šta država Kina planira da uradi u toku te godine, kojim sredstvima, u kom delu i kojoj provinciji će izgraditi koji kapitalni objekat, koliko će to koštati itd. Pazite, mi donosimo prostorni plan za deset godina, prezentuje nam ga ministar za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja. Mislim da je to toliko važan dokument da u najmanju ruku bi trebalo predsednik Vlade da prezentuje, jer je to viđenje jedne političke elite koja je trenutno na vlasti kako Srbija treba da izgleda i kako treba da se razvija u narednih deset godina. Ne kažem da gospodin Dulić nema te kvalifikacije, iako je, doduše, ortoped i bavi se prostornim planiranjem, ali mislim da prosto važnost dokumenta zahteva da se ovde pred nama danas pojavi predsednik Vlade, koji izgleda se ne bavi svojim poslom i ne zna šta ga je snašlo time što je izabran za predsednika Vlade. U ovom prostornom planu je, govorio ministar, posebno ocrtano način na koji je on rađen i predstavlja jedan sveobuhvatan dokument, od analize stanja u kom se država nalazi trenutno i prepoznavanja problema koje treba da reši u narednih deset godina sa postavljenim ciljevima šta treba uraditi do 2020. godine da bi ova država imala ravnomerniji razvoj, da bi poboljšala kvalitet života svakog građanina itd. Reče ministar da je izrada ovog planskog dokumenta se bazirala na šest principa, između ostalog, jedan od principa je revitalizacija stanovništva, održiva ekonomija, decentralizacija, policentrizam, pažnja posvećena gradovima, integralno udruživanje oko velikih projekata, uređenje privrede i zaštita životne sredine. Principijelno je sve u redu i čitajući ovaj obiman materijal od oko 400 strana na mene je najveći utisak ostavio deo koji se bavi demografijom i demografskom analizom zemlje i demografskim predviđanjima koja će, nažalost, biti katastrofalna u narednih deset godina. Ne samo zato što je trenutno na vlasti ova pogubna politika koju predvodi Boris Tadić i njegovi satrapi, već zato što je očigledno da država Srbija je u smislu industrijskog i privrednog razvoja na samom dnu i da su migracije tolike da ćemo za deset godina imati još goru sliku nego što je ona danas. A danas je takva da nam je skoro čitav istok i jug zemlje polupust, zapad takođe, da se stanovništvo grupiše u Beogradu, Vojvodini i većim centrima, a da se po pravilu sve državne pare iz budžeta, i ne samo iz budžeta, već iz kredita, troše na razvoj tih urbanih centara. Dok niko ne vodi računa o tome kako se živi u najsiromašnijim delovima zemlje, kako da se tamo podigne infrastruktura, kako da se u tim mestima zaustavi pogubno iseljavanje stanovništva, pre svega, obrazovanih ljudi, jer kad odu obrazovani ljudi, mladi, onda sa njima odlaze i njihove porodice, što dugoročno znači da to naselje nema nikakvu perspektivu. Za mene je frapantan podatak koji sam ovde pročitao da od 4.860 naselja u 1.100 naselja u prošloj godini nije rođeno nijedno deto. Zamislite podatak da četvrtina naselja praktično nema nikakvu budućnost, jer se u njoj ne rađaju deca i da će ona verovatno za desetak, dvadeset godina potpuno nestati, jer nemaju nikakvu perspektivu za opstanak. U ovom prostornom planu je, doduše, posvećena pažnja ovom problemu i ocrtan cilj da je neophodno da se učini sve na uravnoteženju razvoja i na, kako se kaže, prostornoj distribuciji stanovništva, na demografskoj osnovi. Međutim, nijednu konkretnu meru nisam pročitao ovde, niti jedan konkretan mehanizam na koji način će se to učiniti. Gospodin Dulić ima preča posla, verovatno, a pošto je došao, moram da ga pitam konkretno pitanje. Bio je predsednik Skupštine dve godine, ministar je već dve godine u ovoj Vladi i čovek za te četiri godine nije imao prilike da putuje dalje od Dunava i Save ili je možda išao po centralnoj Srbiji. Pre desetak dana je imao priliku da ode do Leskovca, da poseti opštinsko rukovodstvo, da sa njima razgovara i da na konferenciji za štampu izjavi sledeće, da je bio u velikoj zabludi, da nije mogao, ni imao prilike ranije da putuje po Srbiji, da upoznaje Srbiju i da je živeo u zabludi svih tih 36, 37, 38 godina, koliko već ima, da je smatrao da je on kao čovek koji je rođen na severu poseban i da svi ljudi koji žive na severu su posebni, a da oni koji žive na jugu, u Leskovcu, Nišu, Vranju, su malo manje posebni, ali je dolazeći u Leskovac, upoznajući taj grad, saznao da tu ne žive majmuni i da to nije džungla i da je razbio tu svoju zabludu i da je zbog toga srećan. Pazite, jedan ministar, koji na neki način politički predstavlja establišment ove zemlje, kaže u jednom gradu, koji je peti, šesti po veličini u ovoj zemlji, da je smatrao da u toj sredini žive malo manje posebni ljudi, da ne kažem da je to džungla i da nisu vredni pažnje. Eto prilike, na taj slikovit načinmožda je čovek i nesvesno rekao i pokazao kakav je odnos države i državne vlasti prema najnerazvijenijim delovima Srbije, prema jugu, prema onoj narodnoj - što južnije to tužnije, vidi se i kroz tu političku izjavu, ali se vidi i kroz odnos države u onom smislu ulaganja i pomoći i sagledavanja problematike u kojoj se nalazi to stanovništvo u najsiromašnijim delovima zemlje. Da je to tačno, govori podatak da preko 80% investicija koje polaze od državnog budžeta se realizuju u Beogradu, Vojvodini i okolini. Čuli smo pre dva meseca u putešestviju koje gospodin Tadić imao širom zemlje, da je Srbija zemlja u kojoj se gradi najviše mostova i koja gradi najviše mostova. Ne, gospodine Tadiću, i gospodo iz vlasti, ne gradi se u Srbiji najviše mostova, gradi se u Beogradu najviše mostova i delimično u Vojvodini. Nijedan most, nijedna veća investicija se ne realizuje niže od Save i Dunava. Doduše, predsednica Skupštine je sa ministrom za infrastrukturu pre nekoliko meseci otvorila radove na Koridoru 10 kod Dimitrovgrada na obilaznici i tom prilikom istorijski izjavila da otvaranjem ovih radova se otvara prilika za zapošljavanje 100 hiljada ljudi. Pre neki dan sam poslom išao do Dimitrovgrada i video kako fenomenalno napreduju radovi i da onaj kilometar koliko je urađen na obodu Dimitrovgrada ima šanse da bude završeno 2082. godine, ovakvom dinamikom kako je početo... Inače, Dimitrovgrađani su mi rekli da je njih troje već našlo posla na obilaznici kod Dimitrovgrada, pa će verovatno tih 100 hiljada ljudi u narednih 50 godina i biti angažovano. Posebna pažnja u ovom dokumentu je posvećena i u uravnoteženijem regionalnom razvoju. Dakle, ovde se konstatuje da su regionalne razlike ogromne, da se bruto društveni proizvod po stanovniku u ravničarskim regionima kreće čak u odnosu i jedan prema 30, odnos najrazvijenijeg Beograda i verovatno regiona oko Novog Sada, prema najsiromašnijim regionima verovatno leskovačko-ravničarski kraj. Da odnos razvijenosti regiona čak ide jedan prema sedam. Broj nezaposlenih ljudi u Beogradu je negde oko 5,5% a u opštinama Vranje, Leskovac i okolnim opštinama se kreće čak i do 40%. Da je prosečna plata u najrazvijenijim delovima zemlje, pre svega u beogradskim opštinama, preko 60 hiljada, a da je plata u Kuršumliji, u Beloj Palanci, u Blacu jedva 16-17 hiljada, što jasno govori kolika je razlika između razvijenosti u pojedinim delovima zemlje i koliko treba raditi na prevazilaženju tog problema. Međutim, sem konstatacije da je to tako, ovde ne postoji opet nijedna konkretna mera na koji način ćemo te regionalne razlike smanjiti - kako ćemo zaustaviti velika demografska traženja iz najsiromašnijih opština istoka i juga Srbije, kako ćemo i koje ćemo to infrastrukturne projekte realizovati u tim opštinama da bismo omogućili ljudima da imaju pristojan život, da mogu da se zaposle da rade u svojim mestima, da osnuju porodicu i da tamo ostaju. Ako ništa od privrede ne radi, a očigledno da ne radi, čak i u Nišu koji se ovde pominje kao metropola ili kao veliki gradski centar oko kog treba da se bazira budući razvoj jugoistočne Srbije, čak i u tom Nišu ne radi ništa od privrede, pa je zabeleženo da je zadnje dve godine otišlo preko 400 visokoškolaca, koji su završili svoje fakultete, ali nemaju posla u rodnom mestu, već moraju da odlaze u Novi Sad, Beograd ili inostranstvo kako bi mogli da nađu posao jer je to preduslov za osnivanje porodice i dalju egzistenciju. Nema nijedne konkretne mere kako ćemo rešiti probleme koji se tiču regionalne konkurentnosti. Nema čak ni naznake na koji načinćemo podstaći privredu u nerazvijenim krajevima da funkcioniše da bi se ti ljudi zaposlili, jer ako se ne zaposle moraće da spakuju kofere i dođu u Beograd. Malopre smo čuli od gospodina Ilića da je za svaku porodicu koja se iseli u Beograd potrebno izdvojiti stotine hiljada evra da bi se proširila infrastruktura i obezbedili uslovi za život. Znam da i u Beogradu nemaju svi stanovnici pristojne uslove za život, ali mi nije jasno, ako se govori o uravnoteženijem regionalnom razvoju i o prostornoj distribuciji stanovništva, u smislu da treba uravnotežiti i smanjiti regionalne razlike, zaposliti ljude i omogućiti im pristojan život da se ne bi selili iz svojih mesta, kako se onda nasuprot jednoj takvoj strategiji realizuju državne investicije? Naime, prethodnih godina su uzeti silni krediti da bi se realizovali veliki infrastrukturni projekti u Beogradui to građenje jednog mosta na Adi, drugog mosta od Zemuna do Borče, građenje podzemne železnice, metroa i čega sve ne. Pominje se još nekimost od Smedereva prema Pančevu. Bukvalno sve državne investicije će se potrošiti na to da se Beograd kompletira infrastrukturno. Obilaznica se radi. Izgradnjom tog mosta od Zemuna prema Borči stvoriće se mogućnost da se ogromna površina preko Dunava pretvori u gradsko građevinsko zemljište, što u prevodu znači poziv svim ljudima koji nemaju svoju egzistenciju u mestima gde žive da mogu slobodno da dolaze i da naseljavaju taj deo Beograda. Što će reći, da će za narednih 20 godina, ukoliko se taj projekat realizuje, nestati bar još 20 gradova ili 20 manjih mesta jugoistočne Srbije. Po onome što ovde piše, te silne pare koje se predviđaju za infrastrukturu u Beogradu je mnogo pametnije i normalnije da se ulože u nerazvijene opštine kako bi se stvorili uslovi za život onih ljudi koji tamo ne mogu da opstanu. Ovako kako je ovaj dokument napisan, on jeste sveobuhvatan, jeste krovni dokument, i iz njega treba da proizađu svi drugi planski dokumenti, da se uravnoteži razvoj, ali nažalost bez finansijske potpore i bez strategije – na koji način realizovati ove lepe želje ovo će ostati samo spisak lepih želja koji će kao i svi prethodni dokumenti ostati mrtvo slovo na papiru, jer neće moći da bude realizovan. Država Srbije je danas dužna preko 24 milijarde evra. Strategija vlasti je dodatno i dalje zaduživanje. Prihodi u budžetu su takvi da ne mogu da obezbede ni osnovnu egzistenciju države i njenih organa, pa imamo deficit od oko 1,5 milijardu evra godišnje. Bez jasne strategije kako ćemo oživeti domaću privredu nema budućnosti, niti ima šanse da se bilo šta iz ovoga što je zapisano u prostornom planu realizuje. Neće moći da budu izgrađeni ni državni putevi prvog i drugog reda. Neće moći da budu izgrađeni ni autoputevi, niti da budu realizovane druge investicije u energetici, infrastrukturi ukoliko država nema sposobnu domaću privredu, ukoliko ne zaposli stanovništvo, ukoliko ne podigne kvalitet života. Razvoj jedne zemlje koji je zasnovan isključivo na kreditima apsolutno nije održiv i nemoguć je na duže staze.Zbog toga, naravno, ne možemo da podržimo ovakav dokument jer nam ne pruža garancije da će ovo što je ovde zapisano biti i moguće realizovati.
Vreme. Iskreno verujem da se vaše procene da koridor 10 treba da bude završen kroz našu zemlju 2080. godine neće ostvariti. Drugo, htela bih da kažem, naravno, nikada nisam rekla da otvaranje radova na deonici na kojoj sam se pojavila je potrebno da se angažuje 100.000 ljudi. Procene su da će 100.000 ljudi imati posao kroz sve vreme i kroz čitav koridor 10 u našoj zemlji i one objekte koje idu uz koridor 10. To je bila jedina rečenica koju sam izgovorila. Gospodin Dragan Stevanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku da ovu raspravu o prostornom planu započnem onako kako je i ministar počeo. Gospodine Duliću, ono što nam čestitate, a odnosi se na jučerašnji dan, za SRS predstavlja poraz. Predstavlja poraz, a kasnije ćemo doći do toga i zašto, jer je za političku odluku koju je doneo vaš predsednik stranke i Vlada Republike Srbije da uđete u dijalog sa Prištinom i, da bih tu napravio vezu sa ovim dokumentom koji je danas pred nama, pitam vas, u te dijaloge i pregovore sa Prištinom, da li ćete polazišnu osnovu da nađete u ovom prostornom planu koji danas čitajući predstavljate ili će negde dokumenti za tako nešto da se napišu i da nam dođu naknadno? Ovo neodoljivo podseća na vremena kada su naši porazi pretvarani u pobede. Ne bih želeo da politika doživi kraj, kakav je kraj doživela politika koja se time bavila. Ali, sve u upućuje na to, da će se tako nešto desiti. Rekli ste malopre i pomenuli ste evropsku porodicu naroda. Kada govorimo o prostornim integracijama, gospodine ministre, one su nešto mnogo više i ozbiljnije od političkih integracija na kojima vi insistirate. One mogu da budu deo prostornih integracija, ako politika koja rukovodi jednu državu ima opredeljenje da bude deo, recimo, EU. Nas to ne zanima, ne interesuje. Ne mislimo da to treba da bude nešto čime treba država da se rukovodi, ali nas to takođe ne limitira da zauzmemo stav i u odnosu na prostorni plan i prema prostornim integracijama Republike Srbije. Još jednu stvar ste rekli, možda ste napravili lapsus, da je ovim posao Vlade završen. Nažalost, ovim posao Vlade, ozbiljne i odgovorne Vlade koja razume šta je održivi razvoj, tek treba da počne. Vlada, gospodine ministre, u kojoj vi sedite, to sam jednom čini mi se i rekao, neka mi zamere kolege ako se ponovim, ima veze sa održivim razvojem koliko i Eskimi sa indeksom u Beogradskoj berzi. Jedinu vezu koju imate je skupa publikacija, koju ste platili vi uz pomoć Švedske, štampao je i izdao Božidar Đelić, koja nam govori koliko smo napredovali u održivom razvoju. Došli ste na vlast 2000. godine, osam godina vam je trebalo da donesete strategiju održivog razvoja Republike Srbije. Kada otvorite ove stranice, idete od jednog do drugog poraza. Porazi nisu preneti i izneti samo u ovom dokumentu. Gospodine ministre, porazi su izneti u prostornom planu. Kada je prostorni plan o kojem danas govorimo u pitanju, SRS ne želi da ospori izazov na koji je nauka odgovorila. Hoćemo da kažemo da je u naučnom smislu, kada je nauka u pitanju, prostorni plan urađen korektno, metodološki. U ovaj prostorni plan su ugrađeni i zasniva se na modernim principima planiranja, ali ovaj prostorni plan ima drugi hendikep, što ćete vi da ga sprovodite ili bar to malo koliko vam je ostalo, godinu ili dve dana, nadamo se. To je najveći hendikep ovog prostornog plana. Ako me pitate, gospodine ministre, šta je to što je dobro? Za nas je najbolji segment koji se odnosi na analizu stanja. Ne postoji bolja potvrda svake političke kritike i inkriminacije režima Srbije, od one koju je nauka, potvrđujući stav SRS, na neki način, unela u analizu stanja u Srbiji. Način na koji ste vi predstavili poslovni plan, uopšte niste morali da ga predstavljate. To je svaki poslanik mogao da pročita. Ovde smo očekivali živu raspravu. Živa rasprava bi vas dovela do podataka i argumenata koje ne želite da slušate ni vi koji činite Vladu, ni poslanici koji glasaju za ovu većinu, a bogami nije vam stalo da to sluša javnost Republike Srbije. Šta je ovde sporno? Sporna je politika koja uokviruje ovaj dokument koji je uradila nauka. Zašto je sporno? Pitam vas vrlo konkretno pitanje – sa kojim Zakonom o regionalnom razvoju koji je usvojen je usklađen ovaj prostorni plan? Nauka je definisala sedam funkcionalnih celina ili regiona, kako onito zovu. Tu je dokaz za sve ono što je SRS govorila, da nam Zakon o regionalnom razvoju nije bio potreban. Zašto, u nastavku. Onda su prostorni plan uskladili sa zakonom koji ima sedam regiona. Onda su se gospoda u Vladi posvađala, otvorila vatru u Raškoj oblasti i, kao posledicu toga, doneli odluku da promene prostorni plan. Zakon o regionalnom razvoju. Danas imamo prostorni plan koji ćete pretpostavljam usvojiti i koji poznaje sedam funkcionalnih celina, a Zakon o regionalnom razvoju zna za pet regiona. Ne ide apsurd dotle. Kada se o prostornom planu govori, o prioritetima na osnovu kojih će se raditi regionalni prostorni plan, tamo se kaže da će prioritet imati regije koje imaju akreditovane razvojne agencije. Koliko ste akreditovali razvojnih agencija? Možemo li to da čujemo? Ironija ide dalje. U ovom prostornom planu ste dali prostor da nauka unese oblasne asocijacije koju je vaša politika ukinula. Kategorija oblasnih asocijacija više ne postoji. To ste ukinuli zakonom. Ovde će prioritet imati oni koji imaju oblasne asocijacije. Doveli ste u zabludu nauku. Nerazumna politika Vlade Republike Srbije i Borisa Tadića obesmišljava napore ozbiljne nauke. To je problem ovog prostornog plana i ove države. Danas ovde slušamo priču o koridoru 10. Tu priču kao papagaji ponavljate već 10 godina. Dokle ste stigli? Šta ste uradili sa tim koridorom 10? Šta ste uradili sa plovnim putevima? Treba vam 80 miliona evra samo za područje Šapca da reku Savu napravite plovnom, a da se ne dotičemo Dunava, a dotaći ćemo se malo kasnije. Naravno, sve ono što takođe dolazi od Vlade Republike Srbije kao barijera i opstrukcija principima održivog razvoja, racionalnom i domaćinskom upravljanju nacionalnim dobrima, zaštićenim područjima, nažalost, nemamo sada vremena da se svega toga dotaknemo. Biće i rasprave u pojedinostima, o čemu ćemo i da govorimo. Gospodine ministre, govorićemo i mahati dokumentima koji dolaze iz vašeg ministarstva, koje potpisuju vaši saradnici, a koji su direktno suprotstavljeni principima održivog razvoja i nacionalnom odgovornom gazdovanju zaštićenih područja koji predstavljaju nacionalni interes Republike Srbije. Sada vi koji ste takvog političkog profila tražite od nas da prihvatimo vašu sklonost i razumevanje održivog razvoja. Nemojte, molim vas. Žalosno je što jedan ozbiljan dokument, koji bi u drugačijoj atmosferi trebalo i da se usvoji i da se o njemu razgovara, dat vama na implementaciju i sprovođenje. Pitamo vas, šta je u prostornom planu i zakonu garancija da će dobiti adekvatan program implementacije i da će biti usvojen na vreme? Gospodine ministre, iz vašeg ministarstva, naravno, nemojte ovo ništa lično da shvatite, ali iz vašeg ministarstva su u ovu skupštinu došli zakoni koji su doživeli gotovo apsolutno fijasko. Zakon o socijalnom osiguranju, gde su efekti? Nema ih nigde. Zakon o unapređenju građevinske industrije, gde su efekti? Nema ih nigde. Set ekoloških zakona, kada uzmete u obzir set ekoloških zakona i ono što vam je nauka napisala u izveštaju, odnosno analizi stanja u prostornom planu, postavlja se pitanje zašto smo uopšte o njima i raspravljali. Na kraju, šlag na tortu, vaš zakon o planiranju i izgradnji. Lepo samo vam govorili, ministre, nađite meru i nemojte Zakon o planiranju i izgradnji da predstavljate onako kao ste ga predstavljali. Vi za godinu dana ne samo da ne možete da sumirate i sublimirate efekte primene tog zakona, vi još sve podzakonske akte niste doneli ili ih menjate u bolesnoj političkoj atmosferi u kakvoj ih menjate u Vladi. Tu ne stavljamo na teret lično vama i najviše vama, možda ste vi imali dobru volju, ali sve ono što je oko vas - politika, partikularni interesi, mafijaški interesi, tajkunski interesi, doveli su vas u pat poziciju. Srbija godinu dana posle usvajanja tog zakona nije napravila ni pola koraka napred. Kada je u pitanju suština problema tog zakona, to je konverzija. Vi ste jednim zakonom hteli da rešite pet stvari, niste rešili nijednu stvar, a i onu koju ste mogli, odnosi se na planiranje, objektivno doveli ste u pitanje. Dobro znate sa kakvim se problemima susrećete na terenu kada je u pitanju planiranje i sve ono što planiranje podrazumeva. Sada jedno pitanje vrlo korektno za vas – šta to znači da vam ne trebaju dodatna sredstva u budžetu za implementaciju prostornog plana? Da li to znači da imate dovoljno redovnih sredstava u budžetu ili znači nešto drugo? Gospodine ministre, ovaj prostorni plan je izuzetno ambiciozan i dobro je što je takav jer biste se sutra pozivali na limite, jer ništa nećete uraditi kada je u pitanju implementacija ovog prostornog plana. Nije loše što je ambiciozan, ali vas pitam – odakle vam pare za sve ovo? Da li znate da je pre nekoliko dana usvojen Zakon o izmenama i dopunama zakona o budžetskom sistemu. Da li ambicije ovog prostornog plana možemo da prepoznamo u fiskalnoj politici koja je dobila okvire kroz taj novi Zakon o budžetskom sistemu? Vi, gospodine ministre, evo ovde, doći ćemo, verujem, u priliku da o tome govorimo u raspravi u pojedinostima, govorite o promenama i reformama obrazovanja. Vi govorite o potrebama i promenama u sistemu koji 95% sredstava koristi isključivo na plate. Božidar Đelić nam ovde piše kako ste u kontekstu evropskih integracija veliku stvar u oblasti nauke napravili. Podsmevanje zdravoj i prosečnoj inteligenciji. Nekako ne želite o tome da govorite i ne želite o tome da pričate. Vratio bih se na ovo što po svojoj suštini predstavlja okosnicu ovde problema. Pazite sad ovo, svima nama se čestita jučerašnji dan. Pogledajte podatak koji je na teret svih vlada od 2000. godine naovamo nauka stavila. Godine 2007, 13,7% beogradskih domaćinstava priključeno je na kanalizaciju, vi nam čestitate. Šta nam vi čestitate, ministre? Posle deset godina vaše vlasti, 95% otpadnih voda Republike Srbije neprečišćeno ide u vodotokove. Gospodine ministre, voleo bih da mi uslovi i okolnosti dozvoljavaju da se izrazim kako treba, dok nam vi čestitate evropske pobede podavićemo se u sopstvenim otpadnim vodama. Kažite ovim ljudima ovde - koliko vam para treba da samo beogradske otpadne vode preradite, da izgradite po evropskim standardima postrojenja kojima će se te vode prečišćavati? Sedamsto miliona evra. To je podatak koji sam pročitao, ako je tačno, tačno je, ako nije, onda izvinjavam se javnosti ako je obmanjujem. Vi nam pričate o evropskom putu i čestitate nam. Vi pričate da ste vi juče dobili potvrdu za sve što ste uradili. Šta ste vi uradili? Ništa vi niste uradili što ima veze sa zdravom sredinom i sa održivim razvojem Republike Srbije. Da sam u pravu, idem dalje kroz ono što ste nam vi kao dokument ponudili i pred nas poslanike izneli. Regionalne razlike nikada veće u periodu od 2000. godine pa naovamo. Ko je za to kriv? SRS? DS je dve trećine tog vremena bila na vlasti. Ko je kriv za to? Kažite nam – ko je kriv? Jednostavno, to je nešto što treba da nam kažete. Kažite, ko je kriv što do danas nemamo katastar aerozagađivača? Uporedite izveštaj o stanju zaštite životne sredine u Srbiji iz 2008. i 2009. godine. Gotovo nema nikakve razlike. Neće biti ni sledeći bolji. Odlaganje otpada ne zadovoljava ni elementarne kriterijume. Dalje, neko je to pominjao, jedna smo od najstarijih nacija na svetu, ne u Evropi, nego na svetu, tako ovde piše, gospodine ministre. Da ne govorimo o fijasku sa socijalnim stanovanjem. Pazite, čak i nauka koja je to, istina u akademskoj formi, rekla kaže vam da se ovde odražava nemoć političke volje da se spreči i reši problem bespravne gradnje neformalnih naselja itd. Pa se ovde u jednom momentu spominje investitorski urbanizam, koji SRS naziva zloupotrebama koje prave tajkuni. Oni su, ljudi, hteli akademski nivo da zadrže, sve vam je jasno rečeno. Vi nemate političku volju i moć da se suprotstavite atmosferi i ambijentu koji ste i sami iskreirali i napravili, i ova država ima taj problem i svi mi građani ove države imamo taj problem. Ne razumete održivi razvoj i ne možete da se izborite sa onim što ste, nažalost, vi sami uspostavili. Nedovoljna iskorišćenost mreže naselja, o tome ništa niste rekli. Onda, neusklađenost saobraćajne mreže i namene prostora, kulturno nasleđe neću da spominjem. Osnovni problemi u domenu zaštite prirode i prirodnih dobara su vezani za nesprovođenje, nepoznavanje važećih propisa od strane stanovništva, pazite sad, institucija, neracionalno korišćenje prirodnih resursa, slaba pokrivenost planskom i urbanističkom dokumentacijom, neinventivnosti itd. Jeste li za to juče dobili potvrdu, nagradu i hvalospev? Je li to Srbija koju ćete vi da vodite u EU? Tu Srbiju ne možete ni u treći svet, u Južnu Afriku, na dno dole da odvedete. Vi ste krivi za tako nešto i o tome treba da pričate i da se time pohvalite, a ne kojekakvim političkim odlukama koje znamo svi koliku će cenu da imaju. Naravno, nemam dovoljno vremena, a voleo bih da mogu da se dotaknem svega, naročito ovoga što se tiče oblasti ekonomije. Nauka, vi iz Vlade ste nam ovaj dokument poslali, tu piše – usporavanje privrednog rasta, niska produktivnost privrede, visok spoljnotrgovinski deficit, izbegavanje privatizacije, uvođenje principa korporativnog upravljanja u javni sektor, u javna preduzeća itd. Gospodine ministre, nauka vam je napisala na pristojan način da se samo deklarativno zalažete za održivi razvoj Republike Srbije. Sada vi očekujete da jedan ozbiljan dokument dobije svoju implementaciju i realizaciju od ljudi koji su krivi za sve ovo. Šta je sa Dunavom? Znate li šta piše ovde? Zbog privatizacije luka koje je sprovela demokratska vlast u Srbiji, lučka delatnost je dovedena u pitanje. Srbija, dok vi pričate bajke o dunavskoj strategiji, došla je u poziciju da na Dunavu izgubi stratešku poziciju zbog pljačkaških privatizacija luka u Srbiji. Ko je kriv zbog toga? Ko je kriv? Vlade Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, vi koji ste sve to dozvolili. Sada ćete vi to da otklonite ili da ispravite. Ne, naravno da nećete i javnost to mora da čuje. Ubeđen sam da veliki deo javnosti deli mišljenje sa mnom. Mi moramo, gospodine ministre, da prestanemo da na vašu inicijativu živimo u iluziji. Uslovi, time ću završiti, za usvajanje prostornog plana koje ste vi naveli, politički, ekonomski, socijalni, ekološki, stekli su se mnogo ranije i vi ste te argumente mogli da uzmete u obzir još 2000. godine, kada ste došli na vlast. To smo vam lepo rekli. Prostorni plan iz 1996. godine je bio prostorni plan koji je usvajan da se ne usvoji. Političku opstrukciju su pravila pokrajinska rukovodstva. Da je bilo snage da se tome suprotstavite tada, posledice tih opstrukcija i u Vojvodini i na KiM danas možda ne bi bile u obimu u kojem jesu. Zato danas, sa 15 godina zakašnjenja, ili 1996. godine kada je usvojen taj plan, bio je anahron, jer je 20 godina usvajan. Imali ste dovoljno vremena, prostora i ljudskih i resurskih kapaciteta, a vi ste svima nama protraćili proteklih deset godina, da bi se jedan ozbiljan i ambiciozan prostorni plan u Srbiji proveo, Srbiji trebaju nacionalno svesni i odgovorni ljudi, iste takve stranke. Gospodine ministre, vi nemate šansu, priliku da ovako nešto ponudite Srbiji i zato će ovaj zakon doživeti fijasko, kao i sve drugo u Srbiji.
Reč ima ministar dr Oliver Dulić.
Počeo bih od ovoga čime ste vi završili vaše izlaganje, a to je da je u Srbiji sve doživelo fijasko. Kada to govorite, imam utisak da osećate zadovoljstvo zbog toga i imam utisak da kada pričate o svim ovim problemima, a koje smo mi pošteno i otvoreno naveli u prostornom planu, pričate kao da vam je milo što su to problemi sa kojima se naša zemlja suočava. Kao da vam je milo što vi sada saopštavate da je 4% otpadnih voda u Srbiji, da se toliko prečišćava, pa kao da vam je milo pošto je Srbija prepuna deponija, pa baš vam je drago što je Srbija prepuna različitih vrsta opasnih voda i to su sve činjenice. Vi kada to saopštavate, možete da uperite prste u mene, možete da ih uperite u ovu Vladu, u bilo koju drugu vladu, možete da uperite sada prst u činjenicu da smo 20 godina prolazili kroz ratove, sankcije, razaranja, nemaštinu, sa groznim posledicama i po ekonomiju i po društvo, ali smo mi to sve prepoznali i stavili u ovako jedan važan dokument. Tvrdim vam i garantujem, prostorni plan je politički, apsolutno neutralan dokument, on ne podržava nijednu ideologiju, nijednu politiku, nije pisan od strane ni jedne stranke, on je presek stanja i ponuda seta opcija koju ova država ima u budućnosti. Mnogi poslanici kažu, dakle, da je ovo jedan ambiciozan dokument koji nikada neće biti ispunjen. Da li će biti ispunjen ili neće, zavisi od nas samih. Prostorni plan ni jednog trenutka nije rekao Srbija će 2020. godine sigurno biti bolja, lepša i uređenija zemlja i srećnija. Prostorni plan je rekao, ako se uradi ovo, ovo i ovo, ako se za to obezbede sredstva, ako se investira u infrastrukturu, ako se obezbede druga sredstva koja su potrebna za razvoj, ako se u funkciju stavi Dunav, ako bude postojala politička volja da se izborimo sa korupcijom, ako bude postojala politička volja da se izborimo sa nelegalnom gradnjom, ako uvedemo red u urbanizam, građevinu i druge sektore, Srbija može da 2020. godine bude mnogo srećnija i lepša. To vam danas ovde prezentujem, potpuno svestan činjenice da biste vi mogli kroz ironiju da kažete – ha, ha, priznali ste vaše poraze. To nije priznavanje poraza. Sve ovo što se dešava, na primer u sektoru zaštite životne sredine u proteklih 20 ili 30 godina, nas je zateklo u poslednje dve godine i krenuću da vam listam šta smo sve uradili u te zadnje dve godine da bi vi danas pričali o problematici životne sredine kao jednom od vrhunskih političkih prioriteta. Prvi uspeh Ministarstva životne sredine jeste da se danas uopšte raspravlja o tome u ovom parlamentu i o problematici. To je već veliki uspeh. Činjenica je da smo mi prvi otvorili problematiku svega onoga što se zataškavalo poslednjih ne znam koliko godina. Rekli smo, Srbija je jedna velika divlja deponija. To niko nikada nije rekao, jer smo se pod plaštom lažnog patriotizma plašili da o našem narodu i našoj zemlji ne pričamo ružno, jer to znači da mi o našem narodu i našoj zemlji mislimo ružno. Ne mislim ružno kada kažem da se tek 4% otpadnih voda koje mi kao građani stvaramo prečišćava, a sve ostalo ide u reke koje su nam se pretvorile u otvorene kanalizacije. To nije moj problem, to je vaš i svakoga od ljudi ko je uzeo na sebe odgovornost da učestvuje u kreiranju boljeg društva. Taj problem mora da se otvori, o njemu mora otvoreno da se priča i tek onda mogu da se ponude rešenja, kao što mora otvoreno da se priča da je ovo društvo propalo, ne za vaše vladavine, ne za to vreme, jer ste vi kratko vladali, ali za vreme one politike koju ste vi kreirali i čiji ste bili sastavni deo i da je u propasti tog društva, ne samo ekonomski i socijalno, nego i kulturološki i vrednosno, došli smo do toga da nikome nije smetalo da je Srbija jedna velika deponija. Srbija nije bila jedna velika deponija pre 20 godina, a kao posledica, između ostalog, ove politike koja je upropastila ovu zemlju, Srbija je postala jedna velika deponija. To su sve stvari o kojima možemo da pričamo, a koje su sastavni deo priznanja i podvlačenja crte, dakle, prostorni plan je podvukao crtu. Mi danas kada pričamo o implementaciji svih zakona koje sam ovde branio pred Narodnom skupštinom, a ona ih usvojila, mi pričamo o protoku vremena koje je neophodno da svaki od njih postane sastavni deo našeg života. Možda je tačno da izađem ovde i predložim zakon o planiranju i izgradnji, verujući da će mnoge birokratije u administraciji po lokalnim samoupravama ozbiljno shvatiti nameru države da ovog puta krenemo da uvodimo red u tu oblast. Tačno je da ja sada moram da idem i dolazim sledećeg meseca opet pred vas sa izmenama i dopunama zakona, gde ću one stvari za koje smo smatrali da ne moraju da budu uređene, jer se podrazumevaju, normirati i staviti u zakon da bismo ga doveli u red. Mi nismo odustali od kursa da se uvede red u oblasti koju pokrivamo. Mi smo za dve i po godine normirali u potpunosti celokupnu zaštitu životne sredine. Vi danas imate normirane hemikalije, nejonizujuća zračenja, celokupne reforme koje je potrebno ugraditi u institucijama koje treba da se bave klimatskim promenama. Vi danas imate 100% reciklažu otpadnih guma, akumulatora, vi danas imate velike investicije u reciklaži pet ambalaža, u samoj reciklaži električnog otpada, vi najzad imate regionalne deponije na velikoj teritoriji Srbije. U Leskovcu je otvorena velika deponija, niko nije verovao u to, gradila se 20 godina, a otvorena je upravo zahvaljujući svemu onome što smo uradili. Takođe postoji u Jagodini, Lapovu, u mnogim drugim gradovima. Uskoro ćemo otvoriti i u Užicu. Mi ćemo, dakle, pokriti ogromnu teritoriju Republike Srbije uređenim upravljanjem otpadom. Otvorili smo do sada ili planiramo da otvorimo 20 reciklažnih centara, i to su stvari koje su nove. Vi najzad imate separaciju otpada, više ne bacamo sve zajedno u jednu kantu, nego smo krenuli da separišemo otpade. Sve su to posledice ogromnog rada koje ovo ministarstvo i ova Vlada čine da bi se država uredila. Možda vama to nije dovoljno brzo, ali s obzirom na okolnosti i na inerciju našeg birokratskog aparata, i na činjenicu da smo takvi kakvi jesmo, izuzetno sam zadovoljan što smo i ovoliko učinili, verujte mi. Radićemo još više. Da bismo uradili još više, moramo da napravimo presek stanja i to je učinjeno ovim prostornim planom i da moramo da kreiramo politiku budućnosti. Ovaj projekat koji se zove prostorni plan Republike Srbije do 2021. godine nije napravljen da bi se mi time hvalili i da bi ga potom stavili u fioku. Duboko smo svesni činjenice da će biti do 2021. godine još nekoliko izbora i još nekoliko vlada koje će ga sprovoditi. Duboko smo svesni činjenice da i vi sutra, kojim čudom dođete na vlast, i vi biste isto tako morali da napišete gotovo identične stvari koje su presek situacije koja se danas dešava u Srbiji. Šta biste vi napisali, da nije 4% samo voda koje su zagađene, koje se prečišćavaju; ne, pišemo ono što je realnost. Pošto ste se suštinski i vrednosno osvrnuli na ono što je bio moj uvod, moram da kažem da sam veoma ponosan što smo nakon niza dobrih koraka koje ova zemlja preduzima kada su u pitanju integracije, najzad došli u situaciju da možemo da kažemo da ćemo uskoro postati zemlja kandidat. To je veliki napredak i to je uspeh. On nije isključivo priznanje ovoj Vladi za dobre rezultate, već je priznanje svim vladama od 2000. godine. Najzad smo došli do tog nivoa da možemo da kažemo da smo veoma blizu da postanemo zemlja kandidat. Da vam kažem još jednu stvar i to je moje duboko uverenje, sreća da postoje evropske integracije, sreća da postoji jedan model reforme društva kao što je ovo društvo, jer da toga nema, ko zna u kom pravcu i kojom brzinom bi mi imali snagu da reformišemo naše društvo; srećom, one postoje. Upravo iz tog razloga, možemo da kažemo, uradili smo jedan deo tog ogromnog posla i idemo dalje. Vi kažete, Vlada je ovim rekla mi više nemamo posla. Tek je ogroman posao pred Vladom, ogroman posao je i pred parlamentom, ali najveći posao je pred celokupnim društvom. Dakle, najveći posao je pred našim građanima, privredom, institucijama, pogotovu na lokalnom nivou. Nama predstoji ogroman posao da bi ovo društvo upristojili, da bi napravili da bude jedno normalno, prosečno, mirno, bezbedno i kulturno društvo, kao u porodicama evropskih zemalja. Mi tamo pripadamo i mi tamo idemo. Upravo će nam ta EU pomoći da razrešimo većinu ovih problema koje ste vi ovde naveli sa podsmehom. Nama EU jedino i može da pomogne da rešimo problem otpadnih voda. Jedino oni. Mi sami nećemo to rešiti ni za sto godina. Tačno je da 700 miliona evra košta samo da se prečišćavaju otpadne vode koje stvaraju višemilionski gradovi. Tačno je da su potrebne milijarde evra da bismo upristojili sve ono što jeste samo zaštita životne sredine u ovoj zemlji. Odakle nama te pare? Mi te pare nemamo. Dakle, upravo zahvaljujući toj EU mi ćemo većinu ovih problema da rešimo. Hajde da budemo barem radosni zbog toga što će neko svoje budžetske pare svojih poreskih obveznika umesto da troši da asfaltira put u Švedskoj ili da reši neku deponiju u Holandiji, ili da ne znam šta uradi u Britaniji ili Engleskoj, poslati u ovu zemlju da ona reši svoje probleme. Da li će se rešavati deponije ili otpadne vode samo meni, a neće vama jer ste vi protiv EU? Ne, ovo su investicije za našu decu. Kada pričamo o održivom razvoju, mi pričamo o tome da ćemo, zahvaljujući upravo tim investicijama, sačuvati prirodne resurse i ostaviti bolju prirodu našoj deci nego što su je nama ostavile generacije pre nas. To je velika stvar. Nemojte bar da se tome podsmevate. Sve ovo može da bude politička kritika, ali neke temelje i osnove onoga što mi danas ovde u prostornom planu predstavljamo, koje su duboko okrenute ka budućnosti i duboko su okrenute ka želji ovoga društva da se menja, to stoji. Rekao sam da je ovo most između prošlosti i budućnosti. Mi kroz ovaj prostorni plan hoćemo da ostavimo našoj deci bolju zemlju. Nemojte da se tome podsmevate. To je važna stvar. Sve prihvatam kao kritiku. Napravili smo prostorni plan u kome smo priznali šta je danas realna situacija i hoćemo da se zagledamo u budućnost i da kažemo – ako budemo pametni, ako budemo smeli, mudri, sistematični, odgovorni, ako prestanemo da dnevno političarimo i ako hoćemo da se bavimo strateškim osmišljanjem budućih politika, uspećemo da 2021. godine Srbija bude zemlja kao što smo u ovom prostornom planu opisali. Verujem da je to moguće i verujem da ova zemlja to može da uradi. Pozivam vas da i vi u to verujete, bez obzira koliko se razlikovali u nekim elementarnim pitanjima, kao što je pitanje da li Srbija treba da bude u EU ili treba da bude ko zna gde, kako vaša politička partija to promoviše.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Replika, narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospodine ministre, ni nad čim, ni nad nesrećom za koju ste vi, kao deo Vlade i cela ova vlada i ceo paket od 2000. godine pa naovamo, odgovorni, niti sam kad likovao niti ću se kada smejati, jer ja i moja deca nameravamo da živimo. Kao neki bedni lokalni funkcioner, ja sam vašim evropskim vladama pokazao da jedna mala opština na jugu Srbije, radikalska Surdulica, za svoj mandat je donela sve strateške planske dokumente koje vi donosite dve ili tri godine posle toga, od Srbije pa nadalje – i prostorni plan opštine, i predele izuzetnih odlika, i urbanističke planove, i master planove, i strategiju ruralnog razvoja, i lokalni ekološki akcioni plan i strategiju smanjenja siromaštva na lokalnom nivou. Nemojte vi meni da pričate da li, šta i kako treba da se gleda u perspektivu i budućnost i šta našoj deci treba da ostavimo. Pitam ja vas još koliko ćete decenija da ponavljate jedno te isto? Ko ste vi da ovo društvo upristojite? Dobili ste mandat 2000. godine da ga upristojite, zbog svega onoga što smo mi radikali uradili 90-ih godina. Vi ste na vlasti koliko i socijalisti. Dovoljno vam je vremena bilo da sve brljotine naše ispravite. Ne da ste ih ispravili, nego ste ih produbili i proširili. Sad vas pitam prosto pitanje – ako vam je ostavljen haos iz 90-ih, koliko vam to još vekova treba pa da umesto četiri prečišćujemo 15% srpskih voda? Nemam dilemu da mi ne možemo sami. Ali, ova država ima problem s vama. Nismo mi srećni što imamo Evropsku uniju. Mi smo nesrećni što imamo na vlasti ljude koji ne razumeju principe održivog razvoja. Politikantstvo je, gospodine ministre, kad danas usvojite zakon, posle šest meseci ga menjate, a ne doživi jedan dan u svojoj primeni. To je politikantstvo.
Vreme. Narodni poslanik Zoran Ostojić.
Koleginice i kolege, pred nama je nesumnjivo važan dokument, a njegovo usvajanje je obaveza po Zakonu o planiranju i izgradnji. Ovo je interesantna rasprava između predstavnika, da tako kažem – stare politike i gospodina Dulića, zato što su obe strane na neki način u pravu. Shvatam, gospodine Duliću, da ovo kako Srbija sada izgleda jeste posledica te politike iz 90-ih godina i to nije sporno. Ali, činjenica je da brzina u otklanjanju toga pada na sadašnju Vladu. Na primeru Zakona o planiranju i izgradnji možemo da elaboriramo i više od 20 minuta, koliko imam kao ovlašćeni predstavnik. Raduje me što sam, ako sam dobro razumeo, shvatio da vi najavljujete izmene tog zakona i to je ono na čemu LDP već od usvajanja tog zakona insistira, sa konkretnim rešenjima. Nadamo se samo da ćemo, kad dobijemo taj zakon, ta naša rešenja videti inkorporirana u te izmene zakona jer, na kraju krajeva, nesporno je da je zakon i ono što niste posle toga uradili dodatno urušio građevinsku industriju. Ekonomska kriza je ekonomska kriza, ali i loši zakoni imaju nekada efekte ekonomske krize. Kad je u pitanju Zakon o planiranju i izgradnji, a ima veze sa prostornim planom Srbije, to je nesumnjivo tačno. Biće nam drago da, ako pošaljete sledećeg meseca izmene tog zakona, ako još to bude u skladu sa onim što je LDP od početka predlagao, biće nam još draže. Ali, činjenica je da je izgubljeno vreme. Tu su kolege iz SRS u pravu – može sve mnogo brže. Kad kažete – inertnost birokratije itd, vi ste u prilici da je menjate, vi ste u prilici da kao Vlada protekle dve godine učinite sve da se to popravi. Prostorni plan nesumnjivo da jeste spisak želja i nesumnjivo je da se može ostvariti samo novcem koji može da dođe iz fondova EU. Bugarska je od tih para, koje su namenjene za otklanjanje neravnomernog razvoja, jer je Bugarska slično bila razvijena kao i mi, Sofija je koliko-toliko bila razvijena a ostatak je bio katastrofa, digla selo. Ali, nisu samo želje iz ovih planova dovoljne i nekakav novac. Na kraju krajeva, nije članstvo u EU, kao što tvrdi većina proevropskih stranaka, rekao bih da su sve na jedan ili drugi način proevropske, bar na rečima, u ovom trenutku nije članstvo u EU cilj. Članstvo u EU, po našem shvatanju, posledica je onoga što ćemo učiniti od naše zemlje. Kada naša zemlja bude izgledala kao evropska zemlja, onda ćemo postati članovi. Nije skakanje i preskakanje prepreka i ulazak u EU ono što će nam rešiti probleme. Mi tamo nikada nećemo doći, ako mi Evropu i evropske vrednosti i standarde prvo ne pokušamo da primenimo u Srbiji. Ako to uradimo i ako od naše zemlje napravimo bolju zemlju, koja poštuje evropske standarde i vrednosti, onda će članstvo postati samo po sebi posledica toga. Između ciljeva koji se govore u ovom prostornom planu pominje se uravnoteženiji regionalni razvoj i unapređenje socijalne kohezije. Ovo ću navesti samo kao jedan primer, uslovno rečeno, fraza ili lepih želja koje se neće ostvariti ukoliko suštinski ne promenimo politiku u Srbiji. Piše ovde da je teritorijalna kohezija rezultat održivog aktiviranja celokupnog kapitala i potencijala teritorijalnih jedinica koje za to imaju odgovornost i kapacitet. Imaju li naše teritorijalne jedinice odgovornost i kapacitet? Nažalost, nemaju. Znači, ovo je samo jedan primer, a ima ih mnoštvo gde bih mogao da navedem da ako se suštinski ne promeni politika u ovoj zemlji, a kada govorim o promeni politike u ovoj zemlji, svakako mislim na sveobuhvatnu reformu društva, od promene spoljne politike, preko promene nečeg što mi zovemo nova ekonomija, do decentralizacije, kada će se dobiti i mehanizmi i odgovornost, govorim o lokalnim samoupravama, ništa od ovoga neće se ostvariti. Ostaćemo da čekamo da nam daju neke pare, oni će nas vući, mi ćemo vas gurati, ovi će vas napadati da ste spori, vi ćete se braniti time da je sve to zatečeno stanje ali, uprincipu, to će biti šlajfovanje. Svakako da, kada kažu da ste vi deset godina, odnosno vaša partija Demokratska stranka na vlasti, to svakako nije tačno, nažalost, ona je rupa od 2004. do 2008. godine, ne zbog toga što vi niste bili na vlasti, nego što je na vlasti bila jedna, uslovno rečeno, antievropska politika, plaćamo tu cenu. Zato bez suštinske promene politike, a to ne znači samo brže u onom pravcu u kome svi mi mislimo da treba da idemo, nego reforme recimo javnog sektora, smanjivanje javne potrošnje, potpuno nove fiskalne i poreske politike, decentralizacije, reforme javnih preduzeća, odnosno privatizacije. Znate šta, prostorni plan govori i uvažava, uslovno rečeno, nekakvu prednost koju Srbija ima, to je komparativna prednost u saobraćaju, jer se nalazimo prosto na takvom mestu. Ali, kada se priča o železničkoj infrastrukturi, ne možemo da ne podsetimo gospodina ministra da, recimo, u tu srpsku železnicu poreski obveznici skrkaju svake godine oko 12 milijardi dinara, tj. 120 miliona evra. To znači da se taj novac ne koristi za to nego se koristi za, ne znam, plate ili za šta već sve. Jednostavno, dok takvu privredu imamo, dok imamo takva javna preduzeća, gde od 582 javnih preduzeća, 580 posluje sa gubitkom, koji pokrivaju poreski obveznici Srbije, znači svi građani, kako ćemo naći novac da ostvarimo ambiciozan prostorni plan Srbije? Znači, mi ćemo trošiti novac dalje na održavanje nekog socijalnog mira, na nešto što se zove kupovina birača, a faktički takva situacija generiše to što vi zovete Srbija – deponija. Ako kolega Ilić kaže da ne radi pruga Kraljevo-Niš preko Kruševca već dve godine, onda je činjenica da to preduzeće sa tolikim subvencijama, koje svi građani uplaćuju, u principu je neefikasno. Sada napraviti bolju, čistiju, sa jačom infrastrukturom Srbiju, u takvom okruženju apsolutno je nemoguće. Rekoh da ovaj prostorni plan uvažava delimično tu jednu komparativnu prednost - saobraćaj, ali čini mi se da ne uvažava ono što je možda najveća prednost Srbije, a to je poljoprivreda, jer nećemo se mi hleba najesti od automobila, ima ko bolje to radi od nas. Sami podatak da 85 odsto teritorije Srbije je poljoprivredno zemljište, ovaj plan, nažalost, ne uvažava u dovoljnoj meri. Zašto? Nije dovoljno samo napisati kako, eto, selo se prazni, ne znam 700 sela sledećih nekoliko godina od 4.000 i nešto će nestati. Jednostavno, ne može se željama nego podsticajnim merama, pametnom politikom sprečiti, uslovno rečeno pražnjenje sela i rast gradova, a što je grad veći to je život u njemu skuplji. Potrebno je apsolutno ono što kažemo -nova politika da bi se to sprečilo. U nekim drugim društvima koja više uvažavaju nešto što se zove realnost, mada je reč realnost u poslednje vreme postala moderna u Srbiji i nama je to drago, govorim oko Kosova, realnost kaže da skup život u velikom gradu neke ljude koji nemaju prihoda da žive u velikom gradu prisiljava da idu van velikog grada u selo, govorim o penzionerima itd. To je na neki način, politikom koja se vodi, prirodan tok stvari. Mi možemo da želimo da, kako da kažem, sprečimo da ljudi dolaze u veliki grad, ali prosto niko ne može i ne sme to da radi. Ako se nastavi ovakva politika koja je, u principu, samo nekakva inercija neke ranije politike industrijalizacije i elektrifikacije, to će se dešavati. Mi ćemo i za deset godina kukati kako se smanjio broj sela i broj ljudi koji žive na selu, ali suština je napraviti uslove da se živi van velikog grada pristojno, dostojno čoveka u Evropi u 21. veku. Veliki novac u Evropi postoji za to. Ne znam koliko znate da fondovi EU postoje za takve, da kažem, detaljne ili razvojne projekte, da se npr. povlači za razvoj Interneta na selu. To uopšte nije mali novac. To je samo jedan primer. Do Interneta na selu, daleko smo mi od divljih deponija, makadamskih puteva, uzoranih puteva itd. Plan koji imamo, on se ne može ostvariti uz dosadašnju ekonomsku politiku. Možemo da kukamo kako je demografska slika Srbije nepovoljna, kako se svake godine gubi jedan grad od 30.000 stanovnika, kako Beograd dobija 70.000 novih stanovnika, ali činjenica je da je to isto vezano zapolitiku. U ekonomskoj situaciji koju imamo, toliko nezaposlenih, svakako da će ljudi pre šansu potražiti u vekom gradu, a oni sposobniji u inostranstvu. Bez suštinske promene u politici, ulaganja u obrazovanje, u mlade i bez onoga što mi zovemo međugeneracijska solidarnost, mladi će i dalje odlaziti ili u velike gradove ili u inostranstvo. Onaj ko je iz neke okoline Kruševca, sposobniji će otići do Kruševca, još sposobniji će stići do Beograda, a oni najsposobniji će verovatno završiti negde na zapadu. To je proces koji se, zbog politike koja se vodila devedesetih godina, nažalost nastavlja. Činjenica je da u zadnjoj deceniji 20. veka oko 500.000 mladih je napustilo Srbiju, uz pretpostavku da je svako od njih dobio bar jedno dete, malo ko se vratio, to su ljudi u toj dobi, to znači da u Srbiji sada ima milion ljudi manje nego što je moglo biti. Za to je odgovorna pogrešna politika. Nažalost, inercija toga se nastavlja, a one četiri godine od ubistva Đinđića do formiranja ove vlade su dale svoj danak. Ono čime nismo zadovoljni je što se u ovih dve godine uradilo no što je trebalo da se uradi, ali veoma sporo. Da nije bilo glasova iz Brisela, koji su vukli ovu vladu prema evropskim integracijama i nas iz LDP, koji smo otpozadi gurali, ne bi stigli dovde. U svakom slučaju, ambiciozni planovi i planovi generalno službe da se ostvare ili ne ostvare. Kada ovakav plan jedan parlament donese, to ne može da bude takva dilema: da se ostvari ili da se ne ostvari. Mi ćemo sve učiniti da se ona ostvari, ali dok smo u opoziciji možemo samo da predlažemo, nudimo rešenja i kritikujemo. To i radimo, ali ono što nas čeka, moramo svi da uradimo. Preskočili smo jednu prepreku juče. Mi iz LDP učinićemo sve da ova situacija, odnosno ovaj status u kome smo sada, traje što kraće, ali svakako na Vladi je odgovornost da što pre stignemo do statusa kandidata za EU, ali to ne rešava samo po sebi problem. Moramo te evropske vrednosti da dovedemo u Srbiju. Sad da li ćemo kao društvo biti u stanju to uz ovu ili onu vladu, na nama je da uradimo. Mi, što se nas tiče, smatramo da je ovo ambiciozan plan, da je, zato što je ambiciozan, više skup lepih želja. Voleli bi smo da se ostvari. Mi nismo srećno što se samo 4% otpadnih voda prečišćava, ali bez suštinske reforme i nove politike i nove ekonomije ovo neće moći da se ostvari. Nažalost, gospodine Duliću, u ovih dve godine tog što mi zovemo nova politika, odnosno posebna nova ekonomija, tog malo ima. Recimo, svi pričamo kako u sledećih 10 godina moramo da strukturu privrede prilagodimo onom što nas čeka tj. da mnogo više, veći procenat društvenog proizvoda zavisi od izvoza. To znači nekakva nova reindustrijalizacija, za šta se mi iz LDP zalažemo, takođe, ovde u ovom planu ne vidimo, kako da kažem, viziju da je to potrebno. Nekako, ocena stanja je nesporna, sadašnjeg stanja i ono nije dobro, ali to kako ćemo doći do te čiste Srbije koja je pristojno mesto za život, to baš u ovom planu nije jasno naznačeno, odnosno u ovom planu nedostaje ne kako treba Srbija da izgleda, nego kako do takve Srbije doći. Zato sam rekao ta reindustrijalizacija i poljoprivreda su zanemarene u ovom planu, saobraćaj nije i to je jedino što je dobro.
Iskorišćeno je 17 minuta i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodna poslanica Bojana Stanojević želi reč. Da li do 14.00 časova želite da koristite svoje pravo? (Da.)
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, pred nama je danas Predlog prostornog plana Republike Srbije za period od 2010. do 2020. godine i to kao jedan od najvažnijih razvojnih planova za ovu državu. Kroz ovaj plan treba doći do osnova za definisanje strategije na državnom i regionalnom nivou, i to u onoj meri u kojoj imaju uticaj na prostorni razvoj Srbije i njenih regiona. Prostorno planiranje spada u novi vid planiranja i u svetu i kod nas. U svetskim okvirima počinje da se razvija 40-tih godina 20. veka, a kod nas nekih 20-tak godina kasnije. Danas, nakon svih tih godina postojanja prostornog planiranja, može se reći da je to jedan od retkih oblika ljudskog delovanja koga karakterišu interesantnost, raznovrsnost problema, ali u isto vreme i odgovornost, kreativnost, spremnost na kompromise. Zemljište i prostor su samo dva specifična pojma prirode, i to zemljište kao prirodno dobro i prostor kao opšte dobro, uređeno i opremljeno za adekvatne namene. I zemljište i prostor su predmet opšte razvojne politike i uređuju se, unapređuju i usmeravaju odgovarajućim planskim dokumentima. Prostorni plan Republike Srbije, koji je još uvek na snazi, usvojen je 1996. godine, a na njegovom radu se započelo još 1989. godine. To je plan koji je rađen u godinama raspada stare Jugoslavije, nepostojanja definisanih državnih granica, izmenjenom državnom uređenju. Pored toga, to su bile godine ratnih sukoba u okruženju Srbije, kao i godine izloženosti sankcijama međunarodne zajednice, uključujući i ekonomsku blokadu. Veliko je pitanje koliko je ovaj plan koji je rađen u takvim uslovima, i planiranje u celini, mogao biti jedan od mehanizama za prilagođavanje promenama u izrazito kriznim situacijama i velikim neizvesnostima u svakom pogledu. Od 1996. godine do 2010. desile su se suštinske promene u ekonomskom, socijalnom i institucionalnom razvoju, kao i u oblasti upravljanja prirodnim resursima, zaštite životne sredine i regionalnom povezivanju. Svakako su se stekli uslovi i ukazala potreba za izradu novog prostornog plana, kako bi se utvrdili budući pravci prostornog razvoja Srbije, a u krajnjem slučaju, ovo je i obaveza koja je definisana Ustavom i Zakonom o planiranju i izgradnji. Malo sam se osvrnula u svom govoru na dosadašnji prostorni plan, odnosno na teške uslove u kojima je rađen, u kojima je primenjivan, kako bih ukazala na činjenicu koliko je planerski tim imao težak posao pred sobom. Suočio se sa puno problema u samom načinu korišćenja prostora u Srbiji, a trebalo je da da predlog kako to da se izmeni kroz novi plan. U tački 2) data je vrlo detaljna opšta ocena stanja i nakon ove analize potpuno je jasno kako je odgovoran, zahtevan i težak bio rad na planu. Iako je ministar u svom ekspozeu to detaljno objasnio, nije zgoreg ponoviti da donošenje novog zakona o prostornom planu omogućava postepen prostorni razvoj Srbije i to kroz osnovne ciljeve, kao što su uravnoteženiji regionalni razvoj, regionalna konkurentnost i pristupačnost, održivo korišćenje prirodnih resursa, zaštita životne sredine, adekvatno korišćenje prirodnih i kulturnih dobara i prostorna integracija Srbije u evropsko okruženje. Vrlo je bitno da se nakon usvajanja ovog zakona krene sa izradom i donošenjem planskih dokumenata za uže teritorijalne jedinice. Neke moje kolege su pominjale da se usvaja republički prostorni plan, a da pri tom nisu doneseni regionalni, ali ovo je krovni plan i nakon njegovog usvajanja tek treba da se usvoje planovi nižeg reda, odnosno planovi za regione, gradove i opštine. Tek tada će se umrežiti i povezati svi oko zajedničkog programa, koji je upravo dat u prostornom planu Republike Srbije. Dobro urađeni prostorni i urbanistički planovi lokalnih zajednica uslov su za njihov pravilan razvoj i osnov su za izradu brojnih projekata kojima bi svaka lokalna zajednica konkurisala kod Republike za finansijska sredstva. Ono što je vrlo bitno, zakon propisuje obavezu Vladi da donese program implementacije prostornog plana za period od pet godina i da se na pet godina vrši usklađivanje prostornog plana sa stanjem društvenog i privrednog razvoja Srbije. Takođe, Vlada svake godine podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o ostvarivanju prostornog plana. Tako je omogućena transparentnost u procesu primene plana i omogućava se da plan ne bude mrtvo slovo na papiru, a najmanje da bude ograničavajući faktor, kako je do sada vrlo često znao da bude. Konačno, glasaću da prostorni plan RS poštuje vodeće principe za održivi prostorni razvoj evropskog kontinenta, koji su usvojeni na 12. zasedanju Evropske konferencije ministara odgovornih za regionalno planiranje, septembra 2000. godine u Hanoveru. Kroz ovaj važan dokument preporučuje se saradnja sa centralnim, istočnim i jugoistočnim zemljama koje prolaze kroz reforme, kako bi im se pomoglo da utemelje regionalna vladina i administrativna tela, a sve u cilju lakše prostorne integracije različitih regiona Evrope. Preporučuje se da vodeće principe treba koristiti kao osnovu nacionalnog i regionalnog planiranja i mera za prostorni razvoj. Imajući u vidu da se prilikom izrade ovog najvažnijeg prostorno planskog akta vodilo računa o svim našim problemima, o našim osobenostima, potrebama, a da su se u isto vreme pratili i evropski principi, mislim da ćemo dobiti prostorni plan koji će učiniti da Srbija krene da menja odnos prema zemljištu i prostoru i vrlo često lošu praksu njihovog korišćenja. U isto vreme apelujem na sve nadležne institucije da obezbede adekvatnu primenu ovog plana. Aktivna saradnja između Ministarstva za prostorno planiranje, Inženjerske komore Srbije, nadležnih zavoda, kao i lokalnih zajednica može biti garant uspešne primene plana. Naročito je važno da lokalne samouprave, poštujući osnovne principe date u prostornom planu Republike, završe svoja planska akta, na šta ih je Zakon o planiranju i izgradnji obavezao, kako bi se omogućio pravilan prostorni razvoj Srbije. U danu za glasanje poslanička grupa ZES glasaće za usvajanje zakona o prostornom planu RS.
Iskorišćeno je sedam minuta i 55 sekundi vremena poslaničke grupe. U ovom trenutku završili smo tok sednice koji definiše da reč imaju predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, te vas obaveštavam da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe – poslanička grupa manjina, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa G17 plus, poslanička grupa LDP, poslanička grupa DSS, poslanička grupa SRS, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa ZES. Određujem pauzu. U 15.00 časova nastavljamo rad u popodnevnom delu raspravom, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o prostornom planu RS od 2010. do 2020. godine. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Bajram Omeragić, a posle njega narodni poslanik Miroslav Markićević. Zahvaljujem se. [[Posle pauze – 15.00]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu, raspravom po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o prostornom planu Republike Srbije od 2010. do 2020. godine. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Bajram Omeragić. S obzirom da trenutno nije u sali, onda reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, posle njega narodna poslanica Miroslava Pejica.
Poštovana potpredsednice, ne znam da li da vas pitam na početku, da li da sačekamo ministra ili će on doći u toku moje diskusije? Bilo bi lepo da on bude prisutan. Dobro, niste me slušali, očigledno. Hteo sam da vas pitam da li će gospodin ministar da bude prisutan, pošto vidim da je često odsutan? Bilo bi lepo da bude prisutan bar dok ja govorim.
Narodni poslaniče, predstavnik predlagača ima prava, kao i svako drugi, na povremene pauze. Ministar Oliver Dulić je u zgradi, prisutan je tokom većeg dela sednice, sve druge obaveze koje ima u zgradi, uključujući kontakte sa novinarima, druge obaveze, kontakt sa drugim poslanicima, on obavlja tokom sednice, kao i svi drugi poslanici. Prema tome, Poslovnik Narodne skupštine nije prekršen i molim vas da nastavite svoje izlaganje.
Dobro. Ništa mi ne preostaje drugo nego da primetim da kad govore poslanici Nove Srbije, iz nekog razloga, gospodin ministar nije prisutan. Možda zbog argumenata koje mi imamo, a možda i zbog nekih drugih razloga. Svejedno, diskutovaću i govoriću o ovom prostornom planu Republike Srbije za sledećih deset godina kao da je ministar prisutan. Ne bih govorio u stilu pisanja uopšte zakonskih projekata koji nama dolaze iz Vlade Republike Srbije kao zakonski predlozi ovde, te ne bih želeo ni zbog stila različitih ljudi, različiti stilovi i zbog obimnosti ovog dokumenta, samo bih poželeo unapred da kažem da bih želeo kao građanin Srbije, ne samo kao narodni poslanik, da ovo što piše ovde u ovih tri stotine i nešto strana, da se ostvari 20% i svima će nam biti mnogo bolje i mnogo lepše. Pažljivo sam pročitao ovaj Predlog prostornog plana Republike Srbije za sledećih 10 godina i zbog kratkoće vremena koje imamo mi, odnosno ja kao predstavnik Nove Srbije, u ovom trenutku dok govorim, a i možda zbog pomanjkanja stručnosti,iako sam se informisao dosta o prostornom planu, reći ću neke stvari koje su meni zapale za oko taksativno i nadam se da će, gospodin ministar, iskoristiti priliku da mi replicira i odgovori i meni, a verujem i mnogim građanima Srbije za koje verujem da će interesovati ovo što pitam ovde. Na strani 154. imamo jednu tabelu broj 28 iznad koje piše – lokacije, gradovi sa potencijalom za urbanu obnovu. Malo mi je zapalo za oko i mislim da će ministar videti iz ovoga što budem sada rekao, šta je meni zapalo za oko u ovoj tabeli. Da zaključi, vrlo pažljivo sam čitao ovaj njegov predlog plana. Dakle, neću da pominjem grad, za građane koji u ovom trenutku ne vide o čemu govorim, pošto nemamo ono kao u nekim sudovima, da svi mogu da vide. Da kažem, sa jedne strane su navedeni, uglavnom, gradovi u Srbiji koji imaju tu titulu i taj status. Onda kaže – ocena opšte atraktivnosti, potencijal. Onda se navode koji su potencijali i dobre osobine i predispozicije tih gradova, pa onda, sa druge strane, tabela šta je to loše i šta bi to trebalo da se obnovi, odnosno uradi kod tih gradova. Šta je meni zapalo za oko, konačno, to već jednom da kažem? Kod jednog grada, kod svih ambijentalna celina, a kod jednog grada je ambijent. Možda je to stručno pitanje, ali da neko objasni, kakva je razlika između ambijenta i ambijentalne celine? Meni je, pre svega, zapalo za oko jedan grad, kaže – ambijent i, sad slušajte dobro gde sam video krajnju politizaciju, agilna lokalna samouprava. Šta to znači, da kod ovih ostalih gradova, da vam samo napomenem da su tu i Beograd, Valjevo, Čačak, Požarevac, Smederevo, Novi Sad, tu nema epiteta agilna lokalna samouprava? Počinjem da sumnjam da je neko iz tog grada. Gospodin iz ministarstva koji sedi pored ministra i vrlo pažljivo zapisuje, voleo bih da mi kaže na osnovu čega su oni zaključili da je taj grad, da je u tom gradu agilna lokalna samouprava, a u drugim gradovima, recimo, nije agilna lokalna samouprava? To je jedan razlog. Drugi je razlog, pošto je ovo prostorni plan od 2010. do 2020. godine, kako vi znate koja će lokalna samouprava da bude, recimo, 2018. godine? Ovo je dokument za 10 godina, je li tako? Možda će do tada to biti najagilnija lokalna samouprava u istoriji, a možda će biti i loša lokalna samouprava. Ovo što ste vi napisali trebalo je da proverite, pa da vidite da li su za zadnjih pet godina platili gradsku rasvetu, toliko su agilni. Jesu agilni na televizijama, a u stvarnosti nije tako. To sam stavio kao primedbu, a možda sam i malo lokalpatriota, pošto sam iz Čačka. Očekivao sam da će u ovim dobrim osobinama Čačka biti mnogo više toga navedeno. Dalje, imamo na strani 165, to nešto o čemu bih želeo malo više da govorim. Na strani 165, pod tačkom 5 je socijalni razvoj i socijalna kohezija. Navešću samo, da bi građani i ljudi koji gledaju ovaj prenos znali o čemu se radi. Znači, prvi pasus koji ima nekih pet-šest redova. Pod pojavom socijalni razvoj podrazumeva se, to piše u prostornom planu: unapređenje blagostanja i kvaliteta života građana, promene u društvu, normama, institucijama koje će društvo učiniti pravednijim i pristupačnim za sve članove društva. Socijalni razvoj se temelji na ekonomskoj pravednosti i socijalnoj inkluziji, sa ciljem da se smanji siromaštvo itd.Vrlo lepe reči, ima li normalnog čoveka koji neće ovo da podrži? Gospodine ministre, ali, nažalost, juče ili prekjuče imamo podatak zvaničan od nadležnih institucija da broj građana, onih koji su ispod praga siromaštva, da kažem, koji su najveća sirotinja, 2000. i 2010. godina, 2010. godine je više siromašnih građana koji su ispod praga siromaštva nego što je bilo 2000. godine, a i 1996. godine, kao što vidimo, prošli prostorni plan je bio usvojen. Znači, 14 godina smo radili nešto, država je radila, svi su se trudili, ničiji rad ne želim da osporim, pogotovo ljudi koji su ovo napisali, verujem da su napisali iz najbolje namere. Ali, zar zaista nije za pitanje da se svi zapitamo ovde, pa i mi poslanici u Narodnoj skupštini, da posle deset godina demokratskih promena, ne znam kojih sve reformi, 2010. godine mi imamo veći broj građana koji su ispod praga siromaštva nego 2000. godine. Neko bi rekao možda da smo "džabe krečili". Rekao sam "džabe krečili" jer sam na neki način učestvovao u tome, jer sam bio pripadnik vladajućih koalicija. Na strani 219, žurim zbog vremena koje imam, dakle, radi se o mom kraju, gospodine ministre, a za građane koji nemaju ovaj plan prostorni koji imam ovde, radi se o kategorizaciji aerodroma. Recimo, u opštini Kraljevo imamo sportski i školski aerodrom, pa se na jednom pominje aerodrom Lađevci, a na jednom aerodrom Kraljevo, Morava. Znači, radi se vojnim aerodromima. Koliko znam, u Kraljevu ima jedan aerodrom, i to su Lađevci. Zašto ovo napominjem? Zato što ste, pored spiska ovih aerodroma, iza spiska napisali - strateški prioriteti, projekti do 2014. godine. Dakle, Lađevaca tu nema. Prema tome, opominjem gradonačelnika Kraljeva da više ne manipuliše građanima i nekim predizbornim obećanjima, neka obeća nešto drugo. Iz ovog prostornog plana vidi se da aerodrom u Lađevcima nije prioritet do 2014. godine. To je zloupotrebljavao u političke svrhe i ministar odbrane i ne zna ko sve. Namere Velimira Ilića, bivšeg ministra i budućeg, verujem, zaista je bila iskrena i došlo se skoro do realizacije, pretvaranja tog vojnog aerodroma u civilni, što bi bilo veoma značajno za ceo taj kraj. Na kraju, pošto ovo vreme tako brzo prođe, želeo bih da zamolim ministra, da mu dam priliku da makar najavi jednu dobru vest za građane Srbije, pogotovo one koji su podneli zahteve za legalizaciju, pošto, koliko znam, za one koji mogu po nekim povlašćenim uslovima rok je do 31. decembra. Tempom koji ide, gospodine ministre, ne kažem da ste vi krivi za to, ispada da za hiljadu godina neće svi moći koji su podneli zahteve za legalizaciju. Šta košta Vladu i vas da predložite da donesete jednu uredbu da to produžite za još jedno godinu dana? Mislim da bi to bilo dobro i prihvatljivo za sve, pogotovo za one građane koji su podneli, znači prihvataju zakon, možda im se baš sve ne sviđa, prihvataju, hoće da legalizuju, ali sad samo dva meseca. Mislim da biste to mogli, dao sam priliku, da ne mislite samo da sam kritičar vaš. Hvala lepo.
Minut i deset sekundi je ostalo na raspolaganju poslaničkoj grupi. Reč ima narodna poslanica Miroslava Pejica, a posle nje narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, potreba da se Predlog zakona o prostornom planiranju danas nađe pred nama proistekla je iz više razloga, a osnovni sigurno leži u našoj ustavnoj obavezi za donošenje jednog ovako važnog dokumenta, kao i u činjenici da je prethodni zakon o ovom važnom pitanju donet još 1996. godine. Sigurno da jedan tako stari i prevaziđeni dokument koji zbog raznih političkih, ekonomskih i demografskih promena koje su se dešavale zadnjih 15 godina na ovim prostorima ne daju mogućnost za uspešno konkurentsko pozicioniranje Srbije u regionu, kao i integraciju naše zemlje u EU. Upravo zbog svega navedenog smatram veoma bitnom nameru predlagača da dugoročno precizira način organizovanja, uređenja i korišćenja prostora Republike Srbije uz istovremeno usaglašavanje ekonomskog i socijalnog razvoja sa privrednim, ekološkim, kulturnim mogućnostima, odnosno ograničenjima na njenoj teritoriji. Nije bilo lako predlagaču da pomiri zahteve, mogućnosti i potrebe mnogih segmenata naše zemlje i društva, uvažavajući mnoge različitosti, složićete se, mi danas ipak pokazujemo političku zrelost usvajajući prostorni plan i birajući put razvoja naše zemlje u narednih deset godina. Interesantno je istaći činjenicu da se ovaj zakonski predlog prostornog plana Republike Srbije našao na putu promene od jake centralističke strukture ka decentralizaciji i modelu ravnomernog regionalnog razvoja. Iz svega ovog proističe potreba za novim načinom preuzimanja odgovornosti i inicijativa na raznim nivoima, počevši od republičkih, preko regionalnih tela, pa sve do lokalnih samouprava. Polazeći od stanovišta da su potrebe i mogućnosti svakog regiona potpuno različite i zavisne od mnogo faktora, time svako područje Republike Srbije snosi odgovornost koliko efikasno i brzo bude bilo u mogućnosti da svoje kapacitete i resurse prilagodi šansama koje mogu biti iz različitih oblasti, poput saobraćajnih povezivanja, infrastrukturnih projekata i objekata bez kojih je nemoguće graditi budućnost saradnje između gradova i regiona, pa sve do prekogranične saradnje. Koliko je ovaj vid saradnje bitan, najbolje možemo posvedočiti mi koji dolazimo iz graničnih područja Republike Srbije, gde pored zajedničkog korišćenja prirodnih resursa, zajedničkog određivanja prioritetnih saobraćajnih veza, otvorena je mogućnost usmeravanja zajedničkih napora u pravcu jačanja ekonomskih i privrednih kapaciteta od obostranog interesa. Pored toga, pretpristupni fondovi EU upravo su široko otvoreni za projekte zasnovane na ovom vidu saradnje. Iskreno verujem da će ponuđeni model prostornog planiranja na nivou Republike, uz podršku regionalnih i lokalnih struktura, učiniti da uloženi napori dovedu do ravnomernijeg i uspešnijeg razvoja cele Srbije. Predviđeno je da gradovi budu motor razvoja Srbije oko kojih se okupljaju sela koja će biti sastavni deo sa izgrađenim putnim pravcima, čime bi bio ostvaren jedan od osnovnih ciljeva, a to je uravnoteženiji regionalni razvoj i unapređena socijalna kohezija. Kao poslaniku iz Loznice, veliko mi je zadovoljstvo što sam, čitajući ovaj predloženi prostorni plan Republike Srbije, našla dosta segmenata koji su zastupljeni i u lokalnom prostornom planu koji smo mi usvojili još 2005. godine, a sada nas očekuju izmene i dopune tog prostornog plana i usklađivanje sa ovim prostornim planom Republike Srbije o kome mi danas govorimo. Pri tome prvenstveno mislim na Loznicu, kao jedan od centara razvoja zapadne Srbije, koja je u prošlosti nepravedno bila zapostavljena. Uz veliku pomoć Vlade RS, obnavljanjem, izgradnjom infrastrukturnih i nekih kulturnih objekata, ta podrška se svakako ogleda i u ovom predlogu zakona o prostornom planiranju, gde je Loznica prepoznata kao nosilac saradnje, povezivanja među opštinama regiona, a istovremeno i kao područje sa značajnim energetskim i vodenim potencijalima koji se nalaze u toku reke Drine. Pored toga, daje se veliki značaj i kulturnoj baštini i turističkim potencijalima našeg kraja, a u budućnosti i mogućnost eksploatacije litijuma, kojim naše područje oko reke Jadra obiluje. Od izuzetnog značaja je izgradnja državnih puteva prvog reda, gde će jedan od takvih državnih puteva povezati zapadnu Srbiju sa Vojvodinom jer je budućnost nemoguće graditi bez infrastrukture. Na samom kraju, želim da kažem da ćemo mi podržati donošenje ovog zakona jer cilj njegove implementacije je da Srbija u budućnosti bude regionalno uravnotežena, održivog ekonomskog razvoja, konkurentna i socijalno stabilna, infrastrukturno sa zaštićenim kulturnim i prirodnim nasleđem i na najbolji mogući način integrisana u okruženje.
Šest minuta i 15 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević, a posle njega narodni poslanik Bajram Omeragić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o prostornom planu Republike Srbije je posledica odredaba Zakona o planiranju i izgradnji, tj, onog zakona za koji mi iz LDP smatramo da je, zbog dosadašnjih ekonomskih i socijalnih, političkih uticaja, postao jedan od unutrašnjih generatora krize i privredne stagnacije. Zato nas je obradovala današnja izjava gospodina ministra da će predstojeći mesec biti izmene i dopune Zakona o planiranju i izgradnji i nadam se da će te izmene i dopune ići u pravcu onih predloga koje je LDP već uputila za izmenu tog zakona o planiranju i izgradnji. Sada bih se malo više osvrnuo na zakon o prostornom planu Republike Srbije. Žao mi je što nismo uz ovaj predlog zakona o prostornom planu Republike Srbije, gospodine ministre, dobili i strategiju prostornog razvoja Republike Srbije od 2009. do 2020. godine, jer u toj strategiji možemo da pročitamo i to je izuzetno važan deo te strategije, a to možda fali u ovom prostornom planu, zašto prostorni plan Republike Srbije, odnosno taj zakon koji je usvojen 1996. godine, nije sproveden. Tu piše, između ostalog, sada ću vam citirati: "Prostorni plan nije programiran, organizovan i sistematski sprovođen, niti je za to bila obezbeđena sva neophodna podrška. To je tipičan primer razvojnog dokumenta čiji se nominalni ciljevi nisu podudarali sa ciljevima ključnih aktera, a koji su uticali na njegovo pripremanje, donošenje i ostvarivanje, odnosno tipičan primer razvojnog dokumenta za koji nisu postojale političke volje koje su neophodne u ovakvim razvojnim poduhvatima". Iz ove jedne konstatacije, odnosno rečenice, vidimo da je neophodno da bi ovaj predlog zakona o prostornom planu Republike Srbije do 2020. godine uspeo, a ne ostao samo mrtvo slovo na papiru, da postoji politička volja i želja da se on sprovede, s jedne strane, odnosno da je neophodno da imamo jasan politički diskontinuitet, koje su 90-tih godina naše društvo učinile najnesrećnijim društvom u Evropi i svetu. Zbog toga LDP sa radošću je primila jučerašnju vest koja će omogućiti bržu integraciju Srbije ka EU, sa jedne strane, a sa druge strane, jučerašnja vest nas obavezuje da svi više radimo na procesu evropskih integracija, jer samo te integracije će omogućiti da ovaj dokument o kome danas razgovaramo, a to je ovaj zakon, zaživi do 2020. godine, odnosno nadam se da nećemo moći 2020. godine biti u prilici da neko od poslanika tadašnje Skupštine Srbije čita jednu sličnu konstataciju i jednu rečenicu o ovom zakonu. Gospodine ministre, vi ste u uvodnom izlaganju rekli da je ovaj zakon dokument svih strategija i razvojnih dokumenata i mi možemo da konstatujemo da imamo jednu inflaciju raznih strategija, razvojnih dokumenata i tu se postavlja jedno logično pitanje. Naime, kakav je odnos između tih strategija i razvojnih dokumenata i ovog prostornog plana Republike Srbije? Da li su u korelaciji, odnosno da li one strategije i razvojni dokumenti koji nisu usaglašeni sa ovim prostornim planom, da li će morati i oni da se usaglase? Ono što bih želeo da istaknem kao jednu zamerku ovom prostornom planu Republike Srbije, mi iz LDP smatramo, a to je jedno celo poglavlje koje govori o regionalizaciji Srbije. Čini mi se da se puno govori o regionalizaciji Srbije i ovde u ovoj Skupštini i u javnosti, ali da ne postoji ozbiljna javna rasprava koja treba da omogući i kaže kakav je to nivo decentralizacije Srbiji danas potreban. Mi smo u situaciji da svi govorimo o uvođenju tog nekog srednjeg nivoa vlasti, a iz meseca u mesec, iz godine u godinu, taj osnovni nivo decentralizacije, lokalna samouprava nam je na izuzetno niskom nivou, bilo da se radi o finansijskim uslovima te lokalne samouprave danas ili da se radi o funkcijama koje te lokalne samouprave preuzimaju, a nemaju dovoljno sredstava kako bi na adekvatan način obavljali tu funkciju. Takođe, ako govorimo o funkcionalnim urbanim područjima i planu koji je predstavljen u ovom prostornom planu RS, dolazimo do situacije da jedan dobar deo opština RS uopšte nije uključen u urbana područja. Mislim da je neophodno da se naprave takva funkcionalna urbana područja koja bi bila izuzeta iz onog pravila koje bi bilo definisano ovim planom Republike Srbije. Tu konkretno mislim na opštine koje se nalaze uz samu granicu Republike Srbije, kao što je Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, Sjenica, Ivanjica, i između ostalog mogla bi da budu urbana područja. Zatim, ako govorimo o migraciji stanovništva, zaista ste u pravu da ta stalna migracija iz manjih sredina ka većim dovodi do depopulacije određenog segmenta teritorije Republike Srbije. Ono što moramo da uočimo kao jednu protivrečnost zalaganju Vlade Republike Srbije da se zaustavi ta migracija, jesu oni gradovi gde imamo relativno veliki broj mladih građana. Tu mislim na Novi Pazar i Tutin. Novi Pazar je jedan od najmlađih gradova u Evropi, ali uslovi u kojima ti mladi ljudi danas žive su ispod svakog minimuma. Mislim da su to jedine opštine u Srbiji gde se nastava u osnovnim školama odvija u tri smene, odnosno da đaci iz treće smene izlaze iz škole posle 10 sati uveče. S druge strane, to su gradovi i opštine gde ima puno mladih, a imaju najveći procenat nezaposlenih. Dolazimo do tih čudnih odnosa u zalaganju Vlade Republike Srbije da zaustave tu lošu migraciju i ekonomske uslove u kojima ti mladi ljudi treba da ostanu i da žive. Ako govorimo o raznim infrastrukturnim projektima koji su ovde navedeni u prostornom planu Republike Srbije, dolazimo do čudnih situacija da pričamo o obnavljanju železničke infrastrukture, a da ni jednom rečenicom nije rečeno u kakvoj se situaciji nalaze Železnice Srbije kao javno preduzeće. Dakle, ne samo Železnice Srbije, već i druga javna preduzeća koja su u Srbiji, prvo, monopolisti sa jedne strane, a sa druge strane izuzetno veliki gubitaši, odnosno to je gospodin Ostojić govorio u prepodnevnoj raspravi. Mi smo u situaciji da železnicu subvenišemo iz budžeta Republike Srbije sa oko 12 milijardi dinara, a da infrastruktura u tom železničkom saobraćaju iz godine u godinu sve više propada. Postavlja se jedno logično pitanje gde idu te subvencije, odnosno da li će ono što je predviđeno prostornim planom Republike Srbije ići iz subvencija dosadašnjih za druga javna preduzeća ili će se tražiti neka dodatna sredstva iz nekih fondova EU, s jedne strane. S druge strane, da li imamo neku strategiju koja će da omogući da ta javna preduzeća više ne budu veliki gubitaši ili da se uvede mogućnost konkurencije. Lokalne samouprave su, po izjavi gospodina ministra, imale mogućnost javnog uvida. Želeo bih da još jednom konstatujem, pošto sam dobio informaciju od nekih čelnika lokalnih samouprava, da oni nisu imali mogućnost javnog uvida u nacrt prostornog plana Republike Srbije. Ako govorimo o energetici, koja je jedno od važnih poglavlja u prostornom planu Republike Srbije, vidi se da činjenice koje su date u prostornom planu RS idu u korist zalaganja LDP da dođe do revizije međudržavnog sporazuma između Srbije i Rusije o naftnoj industriji, odnosno da ćemo veoma brzo mi kao država postati energetski zavisnik od monopola druge države. Mislim da to za budućnost Srbije nije dobro. Ono što je dobro u ovom prostornom planu jeste to poglavlje koje govori o industriji Republike Srbije, odnosno o industrijalizaciji RS, da tako nazovem, i mislim da je izuzetno dobro to opredeljenje koje treba da omogući veći razvoj industrije u Republici Srbiji. Mi u LDP kažemo da u toj industrijalizaciji moramo da povedemo računa i o tim nekim velikim sistemima koji su postojali i postoje i dalje u Republici Srbiji. Ti neki veliki sistemi koji su propali, ili koji propadaju, ne propadaju zbog svoje nesposobnosti, već zbog politike države i vlasti, koja je uspela da uništi i njih i tržište u kome se oni nalaze. Kao što sam rekao na samom početku, politika je ta koja određuje ekonomski razvoj svake države. Zato smo mi kao LDP i dali jedan niz mera pod nazivom "nova politika, nova ekonomija", jer bez jasnog političkog profilisanja Srbije, kao evropske države i države koja treba da postane članica NATO pakta, nema ekonomskog boljitka ovde u Srbiji. Ako želimo bolju ekonomiju moramo da više radimo. Ako više radimo moramo da nađemo tržišta gde ćemo te naše proizvode da prodamo, a ta tržišta možemo naći samo u susedstvu. Tako kada govorimo o saradnji, prekograničnoj saradnji regiona u Srbiji sa regionima susednih zemalja, moramo prvo da promenimo i našu spoljnu politiku, odnosno politiku koja mora da od naših suseda napravi dobre partnere, a ne kao što smo danas u situaciji da imamo izuzetno loše odnose sa Bosnom, Crnom Gorom i sa Makedonijom. Na taj način nećemo imati ni tržište na kome možemo da plasiramo naše proizvode. Ako govorimo o poljoprivredi, mislim da u poljoprivredi isto moramo da kažemo istinu ovom društvu, a ta istina je veoma jednostavna, da Srbija kao poljoprivredna država ima mogućnost zaista velikog razvoja. Dovoljan je samo taj podatak da ako bi u poljoprivredu uložili 5 milijardi evra, da bi to omogućilo da se ispegla celokupan deficit koji Republika Srbija ima na godišnjem nivou. To su prednosti koje poljoprivreda ima, a nedostaci su ta loša agrarna, odnosno poljoprivredna politika, koja se vodi od 2004. godine. Mi, na primer, moramo otvoreno da kažemo da nedostatak mleka nije posledica nikakvih monopola, nego jednostavno što nemamo krava koje to mleko treba da proizvedu. Odnosno, mi smo za pet godina zaklali preko 150 hiljada grla stoke, što je vrednost oko 250 miliona evra, što predstavlja gotovo jedan i po poljoprivredni budžet Republike Srbije. Faktički smo mi uništili jedan i po poljoprivredni budžet godišnji Republike Srbije. To najbolje pokazuje na kakav se loš način vodila ta agrarna, odnosno poljoprivredna politika. Na kraju, neophodno je da kažemo da u ovom prostornom planu Republike Srbije, bar kada se govorilo o rasporedu tih javnih službi, neophodno je bar jednom rečenicom reći da intencija u Republici Srbiji treba i mora da bude departizacija javnih funkcija, odnosno moramo da učinimo da sve javne funkcije postanu departizovane, jer samo na taj način možemo da stvorimo jednu jaku državu koja može u svakom pogledu da da jasne odgovore na potrebe koje imaju građani. Gospodine ministre, vi ste govorili o funkcionalnom povezivanju sela i gradova u vašem uvodnom delu i tu vas podržavamo, ali ja sam, na primer, dao amandman gde dve trećine opštine Priboj nije uopšte povezano sa centrom Priboja. Odnosno, građani sa dve trećine teritorije opštine Priboj moraju svakodnevno četiri puta da prelaze granicu da bi došli do svog centra, sa jedne strane, dok sa druge strane, ako govorimo o toj železničkoj infrastrukturi i o izuzetno značajnom putnom pravcu Bar-Beograd, u opštini Proboj postoji klizište koje verovatno može da prekine celokupnu tu prugu i magistralni put koji vodi od Novog Pazara ka Sarajevu. Na samom kraju, moram da pomenem kulturno nasleđe, da kulturno nasleđe opština odakle dolazim, Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, nije uključeno na adekvatan način u prostorni plan Republike Srbije. Mislim da ste morali to na taj način da uradite. Mislim da je to izuzetno važno i zbog osećaja koji građani tog dela Srbije imaju, da se granicaSrbije završava na Zlatiboru, odnosno Kraljevu, i da je celo to područje Sandžaka jedan karantin gde pojedinci ili pojedine strukture pokušavaju da leče svoje komplekse vladanja.
Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić, a posle njega narodni poslanik Ivan Jovanović.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre Duliću, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, u ime Bošnjačke liste i u ime poslaničke grupe manjina, građanima Srbije čestitam još jedan korak ubrzanja ka EU. U ime Bošnjačke liste mogu da kažem da ono što smo građanima obećali, da ćemo zajedno sa ovom Vladom, našom podrškom,učiniti sve da se taj put ubrza. Prostorni plan RS, ne samo u našoj zemlji, svuda u svetu prostornim planom se pokušava u oblasti urbanističkog uređenja, decentralizacije i raznim drugim oblastima, urediti nešto na jedan strateški način, na jedan način da se to može prepoznati možda deceniju unapred, da se mnogi projekti u oblasti infrastrukture, privrede i u ostalim društvenim oblastima mogu jednostavno trasirati, a da se stalno neke stvari na kratak rok ne menjaju. Mi smo ovde čuli da će biti možda ubrzo izmene i dopune, ako ništa drugo, neka buduća promena Ustava će verovatno uticati na to da dođe do nekih promena. Bošnjačka lista je, kao što znate, glasala na referendumu i pozivala građane da podrže Ustav RS. Naravno, taj ustav odražava situaciju, i političku i ekonomsku, u ovom trenutku, međutim, verovatno će on imati nekih promena da bi odgovorio onom cilju kojem mi idemo prema EU. Zato bih počeo od decentralizacije, za koju smatram da je prostorni plan trebalo na adekvatniji način da reši neka pitanja. Uz to, želim da kažem da će Bošnjačka lista podržati ovakav predlog zakona, jer smatramo da je većinu stvari kojima se bavi ovaj zakon zaista na najbolji mogući način rešio. Naravno, ograničenja iz Ustava i nekih drugih akata su morala da se uvažavaju. Mi se zalažemo da decentralizacija u RS bude na evropskom nivou, na nivou da jednostavno po principu – sve što se može uraditi na lokalnom nivou treba spustiti sa republičkog nivoa, da jednostavno vlast bude bliža građanima i da se neke javne funkcije mogu zadovoljavati na što nižem nivou. U tom smislu se zalažemo da se mnoge institucije, kao što to radi Savezna Republika Nemačka, kao što rade mnoge zemlje u Evropi, dislociraju iz Beograda. Citirao bih pokojnog književnika Duška Radovića, napisao je jednom jedan aforizam koji je glasio – u komunizmu svi ćemo živeti u Beogradu. Prema tome, decentralizacija, regionalni razvoj i razvoj nedovoljno razvijenih područja su našli dosta mesta u ovom prostornom planu i mi smo izuzetno zadovoljni zbog toga, ali smatramo da je trebalo učiniti više, da se predloži da se mnoge institucije dislociraju i da jednostavno na nedovoljno razvijenom području dobijemo neke institucije koje mogu da budu moto razvoja i da jednostavno samim postojanjem u tim delovima Srbije se pokaže da je i u tim delovima zapravo RS prisutna na adekvatan način, kako bi se ubrzao socijalni, ekonomski i sveukupni razvoj RS. Što se tiče saobraćajne infrastrukture, mi smo izuzetno zadovoljni da je u ovaj plan ušla trasa autoputa Beograd-Bar, koja prolazi kroz opštinu Sjenica, odnosno Duga Poljana, gde prelazi na teritoriju Republike Crne Gore. Smatramo da će ovaj auto-put biti motor razvoja Sandžaka, kao jednog od najnerazvijenijih delova naše zemlje. U tom smislu, pozivamo još jednom Vladu Republike Srbije da, obzirom da se ovih dana vode pregovori sa eventualnim izvođačima, vezano za kreditne aranžmane, za uslove, da se taj proces ubrza, da taj auto-put što pre krene. To je interes i Čačka, Požege, Sjenice, Novog Pazara i, da tako kažem, velikog dela Srbije koji će imati veliku korist od ovog auto - puta, da ono što proizvedemo i u Sjenici, u Čačku i u Požegi i u svim delovima gde će prolaziti ovaj auto-put, ta roba stigne na tržište, a da i robe i ljudi mogu da imaju što bolju komunikaciju i da pojeftinimo saobraćaj na najnižu moguću meru. Što se tiče pravca Prijepolje-Sjenica, tačke Uvac, mislimo da je to od izuzetne važnosti za ove dve opštine i da će posle rekonstrukcije puta Tutin-Novi Pazar-Sjenica-Aljinovići, ovaj putni pravac izuzetno biti važan da se nastavi prema Priboju, Novoj Varoši, da na taj način i ovu regionalnu infrastrukturu u Sandžaku rekonstruišemo i na taj način učinimo da se taj zamajac privrednog razvoja pokrene u ovom najnerazvijenijem području. Ono što je izuzetno važno, to je da je ovde predviđen i priključak na auto-put koji će ići ka Makedoniji, a to je od tačke Ribariće, pa dole prema Kosovskoj Mitrovici i Prištini na Makedoniju, da se priključimo i na komunikaciju prema Istoku, a da ovaj drugi krak koji bude išao prema Užicu, prema BiH, na taj način možemo da ostvarimo komunikaciju i u regionu, što će pospešiti našu trgovinu, obzirom da znamo da u zemljama CEFTA država Srbija ima suficit. Mi treba da nastojimo da taj suficit u razmeni roba ostane i da Srbija bude lider u industrijskoj proizvodnji u regionu i da na taj način povećamo naš bruto nacionalni dohodak, a na taj način i povećamo sveopšti standard građana Srbije i Sandžaka. Što se tiče infrastrukture, za nas je izuzetno bitno da su ovim zakonom predviđeni i završni radovi zaobilaznice oko Novog Pazara. Obzirom da je i ovim zakonom predviđeno da je maltene Novi Pazar toliko zaštićen da ima problema da se razvija, jer kao kulturni i istorijski spomenik, mnoge ulice ne mogu da se prošire, mnoge saobraćajnice ne mogu da se urede, obzirom da je to pod zaštitom kao kulturno-istorijski spomenik, ova zaobilaznica treba da reši ovo pitanje i izuzetno je važno da je ovaj naš predlog prihvaćen. Što se tiče železničke infrastrukture, želim da kažem, pored toga što će se ići u obnovu i rekonstrukciju arterije Beograd-Bar, koja je izuzetno važna za Sandžak, važna je još jedna stvar, a to je da se napravi krak železničke pruge od Raške do Novog Pazara. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) Završavam. Gasovod i Rudnik Štavalj su od izuzetne važnosti, oni su ušli u ovaj plan. Na kraju želim da zamolim ministra Dulića vezano za planinu Goliju. Golija treba da se razvija, treba da bude zaštićena, ali Tara je zaštićena i tamo imamo hotele i privatne smeštaje, a mi danas imamo staračka domaćinstva na Goliji i treba da ih zaštitimo, da bude i nacionalni park ako treba, ali ne možemo da dozvolimo da zaštitimo medvede, vukove i ostale životinje, a da nam se ljudi sele sa Golije. Ostala su staračka domaćinstva koja nemaju od čega da žive. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas, minut duže govorite.) Moramo da stvorimo ono što imamo na Tari i na Zlatiboru i na drugim planinama, i moramo na Goliji da uradimo sve ono što smo uradili u drugim delovima Srbije.
Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović, a posle njega Milan Lapčević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu Skupštine Srbije imamo prostorni lan, osnovni, da kažem, strateški i planski dokument, osnovni plan održivog razvoja, plan koji je osnova za bolji život u Srbiji. Na donošenje novog prostornog plana Republike Srbije čeka se još od 1996. godine, tako da je bilo krajnje vreme da se ovaj plan usvoji, jer nijedna ozbiljna država ne može na pravi način da se razvija ako nema utvrđene osnovne pravce razvoja i od samog kvaliteta takvih prostornih planova zavisi i kvalitet života kojim se živi u tim državama, tako da je to sigurno slučaj i sa Srbijom i da će sigurno ovo uređenje, koje se postiže prostornim planom, doprineti da se Srbija mnogo brže razvija. Ono što je još jedan veliki značaj prostornog plana je ukidanje arbitrarnosti administracije, jer smo imali do sada velike mogućnosti za korupciju time što su najznačajniji infrastrukturni objekti zavisili od toga kako će određeni administrativci donositi pojedinačne odluke. Sada to više neće biti slučaj, jer je prostornim planom tačno utvrđeno šta se i na koji način može graditi u Republici Srbiji. Želim da pohvalim predlagača, pre svega zbog nepolitizovanog predloga koji uvažava specifičnosti svih regiona Srbije, predloga koji pretpostavlja ravnomerni regionalni razvoj. Njegova dosledna primena će omogućiti da se sigurno umanji i zaustavi pražnjenje Srbije, odnosno onih ruralnih delova gde ne postoje dobri uslovi za život, gde ne postoji odgovarajuća infrastruktura. Prostorni plan predstavlja osnov da se živi bolje u celoj Srbiji, a ne samo na nekoliko najurbanijih i najuređenijih tačaka. Ono što je posebno značajno, što posebno želim da istaknem, u ovom predlogu je ocena stanja prostornog razvoja Republike Srbije, koja je izvedena integralnom metodom, što znači da su uzeti uticaji socijalnog, ekonomskog i ekološkog faktora. To je veoma značajno zato što po prvi put imamo ekološku strategiju koja je uključena u jedan planski dokument koji je na nivou Republike. Sigurno je da bi ona ocena stanja životne sredine, kakvu smo mogli videti u prostornom planu, bila bolja da smo ranije imali više razumevanja za ekološki aspekt i da smo više vodili računa o životnoj sredini, jer sigurno da nikakva ekonomska, niti infrastrukturna dobit ne može ugrožavati živote i zdravlje ljudi, ne može biti prepreka da se u Srbiji živi zdravije. Ono što posebno ističem u ovom predlogu prostornog plana je deo koji se tiče infrastrukture na selu, jer region iz koga dolazim, 47% stanovništva iz kraljevačkog regiona živi upravo na selu. Dovođenje infrastrukturnih priključaka do sela je veoma važna stvar koja bi u narednom periodu trebalo da umanji pražnjenje sela i da omogući da građani u selima u Srbiji žive maltene isto kao i u gradu, tj. da imaju i put, kanalizaciju, vodu, telefonske i internet priključke, kakve imaju i građani u najurbanijim delovima. To je sigurno pretpostavka za normalan život ljudi i sigurno je da će to omogućiti da više ljudi ostane da živi na selu, a možda se neki iz urbanih delova vrate u seoska područja. Saobraćajni koridori koji se pretpostavljaju ovim planom omogućavaju da se cela Srbija na neki način poveže auto-putevima i da svi građani imaju lak pristup evropskim koridorima, što će omogućiti da oni žive bolje, jer povezivanje na koridore znači manje troškove za potencijalne investitore, što će omogućiti da i ti investitori imaju više mogućnosti za ulaganje u ova ruralna područja, koja su u dosadašnjem periodu, zbog loše infrastrukturne opremljenosti, zbog loših puteva, bila zaobilažena od strane investitora. Što se tiče regiona iz koga dolazim, posebno ističem značaj auto-puta Beograd-Preljina i Preljina-Pojate. To je ono što život znači za građane Kraljeva, Čačka, Kruševca, Trstenika, Vrnjačke Banje i to je nešto što omogućava stanovništvu ovog regiona da očekuje da u budućnosti, kada se izgrade ti auto-putevi, da će imati više investicija u ovim krajevima i da će ogroman broj nezaposlenih koji je nastao gašenjem velikih industrijskih giganata naći način da obezbedi sebi golu egzistenciju. Što se tiče grada Kraljeva, nikakvih primedbi na predlog prostornog plana nemamo. Čak želimo da pohvalimo predlagače zato što su uvažene sve naše primedbe. Što se tiče civilnog aerodroma "Morava", jedan kolega je pominjao malopre, želim da ga obavestim da je studija ekonomske isplativosti aerodroma "Morava" izrađena. Izradio je "USAID" zajedno sa 12 opština regiona civilnog aerodroma "Lađevci". Radni naziv aerodroma je aerodrom "Morava" i to je civilni aerodrom, mešoviti, civilno-vojni, zato dva aerodroma, dva naziva. Druga stvar, studija je pozitivna, ekonomska. Izrađena je na predlog, na inicijativu Ministarstva odbrane. Počeli su čak i radovi, tako da nikakve informacije o tome da će to početi 2014. godine nisu tačne i siguran sam da svako može da se uveri, da ode do "Lađevaca" i proveri da li su već krenuli radovi na proširenju uzletno-sletne piste. Ovaj aerodrom ima poseban značaj za građane ovog regiona. Oko njega, u njegovom okruženju od 100 km živi oko 1.200.000 ljudi, Čačak, Kraljevo, Kragujevac, Novi Pazar i siguran sam da će završetak ovog civilnog aerodroma stvoriti nove mogućnosti za ekonomski napredak i ekonomski rast čitavog ovog regiona. Poslanici poslaničke grupe ZES će podržati ovaj predlog prostornog plana Republike Srbije, jer smatramo da bi konačno trebalo da odredimo pravac održivog razvoja Srbije.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Kasnije će. U tom slučaju, Žika Gojković, a posle njega narodni poslanik Saša Maksimović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, danas imamo na dnevnom redu Predlog zakona o prostornom planu, koji predstavlja jedan obiman materijal i vrlo kvalitetno urađen dokument. Uostalom, to je ocena gotovo svih stručnjaka koji su se izjašnjavali o današnjoj temi. Kada imamo jedan ovako veliki dokument na dnevnom redu i kada se o njemu raspravlja, onda je sasvim realno da postoje i razni propusti, ali propusti koji se amandmanima mogu ispraviti. Zbog toga osećam potrebu da, iako je načelna rasprava, ne govorim o svim pozitivnim efektima jednog ovakvog dokumenta, već da ukažem samo na jedan poseban slučaj, za koji sam podneo i amandman, za koji smatram da je potrebno možda malo više vremena nego što mi to dozvoljava vreme koje bih potrošio kada budem govorio o amandmanu. Ovde se radi o tome da u Predlog zakona o prostornom planu nije ušla i rekonstrukcija i izgradnja deonica državnog puta prvog reda Vrbas-Kula-Sombor, državna granica Bački Breg, sa vezom na planirani južni auto-put kroz Mađarsku. Uvrštavanjem u prostorni plan, tj. realizacijom ovog putnog projekta, poboljšale bi se saobraćajne prilike, skratio bi se putni pravac za više od 100 km, ubrzao promet robe, što posebno interesuje moguće investitore, jer bi se uz ovu saobraćajnicu uradila i industrijska zona. Osim toga, ono što je bitno, unapredila bi se životna sredina, rasteretio saobraćaj na magistralnom putu na kojem je dnevna frekvencija oko 12 hiljada vozila, a posebno kroz tri naseljena mesta u kampanji šećerne repe, koju uglavnom vuku teški kamioni. Svi mi koji dolazimo odande ovih dana imamo priliku da se susretnemo sa mnogim kamionima, uglavnom pretovarenim. Izgradnjom ove putne deonice izmestio bi se saobraćaj sa gradskih ulica, što je izuzetno važno, jer veliki broj saobraćajnih nesreća sa velikim, teškim kamionima, po pravilu se završava tragično, a ovom prilikom bih samo izdvojio deonicu puta Crvenka-Sivac, gde se po pravilu gotovo uvek saobraćajne nesreće završavaju tragično. Ukoliko se taj put ne nađe u prostornom planu, u pitanje se dovodi i inicijativa za proširenje graničnog prelaza sa Mađarskom na prelazu Bački Breg, čije rešavanje je opština Sombor posle mnogo godina pokrenula sa mrtve tačke. Ako pogledamo geografski, ceo Zapadnobački okrug, na čelu sa Somborom, ima vrlo dobar položaj. To bi trebalo da predstavlja potencijal ne samo Sombora, nego i celog regiona. Nažalost, zbog dugogodišnjeg neulaganja u putnu infrastrukturnu mrežu i na prvom mestu nerazumevanja bivših MUP i bivših čelnih ljudi u Ministarstvu infrastrukture danas imamo jedan region koji umesto da predstavlja jedan veliki potencijal, on predstavlja, nažalost, slepo crevo. Takođe, treba reći da je to region i opština koja ima ogroman prostor, kada je u pitanju pogranična oblast, da se graničimo sa Mađarskom, koja je danas u EU, da se graničimo sa Hrvatskom, koja će sutra biti u EU i da pored aerodroma koji Sombor poseduje, još mnoge druge stvari, ogroman potencijal, pretpostavljam da ćemo se svi složiti. Takođe je važno istaći da ovaj putni pravac skraćuje put ka zemljama EU i gradovima u kojima ima najviše naših građana koji tamo žive, prvenstveno mislim na pravac Beč-Minhen i severnije. Rekonstrukcija i izgradnja putnog pravca, naravno, zahtevala bi angažovanje potrebnih sredstava iz budžeta, ali treba reći i da je pogodnost ta da je za izgradnju puta Sombor-Baja (Baja, grad u Mađarskoj), Komisija EU za projekte prekogranične saradnje odobrila Somboru 320.000 evra, a ovaj novac bi trebalo da pokrije troškove planiranja i pripreme projektne dokumentacije za ovaj put, koji sa mađarske strane se već uveliko gradi. Želim napomenuti da možda i komisija koja je odlučivala pri ministarstvu, kada su se odlučivali prioriteti za prostorni plan, nije imala ovu celokupnu informaciju u vidu, pošto je ova informacija o ovoj pomoći stigla tek pred kraj javne rasprave i pretpostavljam da lokalne samouprave nisu bile dovoljno pripremljene i potkovane sa informacijama, da bi značajnije prenele svoje zahteve i ukazale na mogućnost jednog ovakvog prioriteta. Podsetiću takođe da je Vuk Drašković kao ministar spoljnih poslova učinio velike napore da se upravo sa mađarske strane stvori jedna vrsta razumevanja, kada je u pitanju jedan ovakav vid prekogranične saradnje. Pokrajinski odbor SPO već nekoliko godina pokušava da ukaže na važnost ovog projekta, ne samo kada su u pitanju potencijali ovog regiona, već se odnosi na sve naše državljane iz cele Srbije koji su usko povezani sa našom dijasporom ili su deo nje. U ovom poslu imali smo veliku pomoć naših kolega iz DHSS, koji poslednjih meseci vrlo aktivno učestvuju u radu i gospodin Vladan Batić mislim da je podneo vrlo sličan amandman u želji da zajednički ovu ideju približimo ministarstvu, verujući da je ipak napravljen jedan propust. Nažalost, do sada nije bilo dovoljno sluha, iako je ovde stvar, čini mi se, potpuno očigledna. Ipak, ovo je sjajna prilika da tu grešku, koja traje već jako dugo i nema nikakve veze sa ovim današnjim ministarstvom, ispravi. Ne sumnjam, gospodine ministre, da ćete objektivno sagledati ovaj predlog, a pošto ste Vojvođanin i dobro ste upoznati sa onim o čemu sam danas govorio.
Šest minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Vrlo kratko. Nakon razmatranja mi smo odlučili da vaš amandman prihvatimo, tako da će on postati sastavni deo zakona.
Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović, posle njega narodna poslanica Maja Laušević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovana predsedavajuća, Nacrt prostornog plana Srbije koji je pripremila Republička agencija za prostorno planiranje i dala ga na javnu raspravu, nigde u stvari nije naišao na toliko otpora kao u gradu Zrenjaninu i ostalom celom Srednjobanatskom okrugu. Kritike na račun ovog dokumenta izriču se od dana kada se čulo za njega do danas, a ukoliko ga usvojite, mislim da nažalost i hoćete, govorim sa stanovišta nekog ko dolazi iz Srednjebanatskog okruga, verujem da su sve dosadašnje kritike bile samo početak. Koliko je za Srednjobanatski okrug prostorni plan loše rešenje govori i jedinstvo svih stranaka, i to kako onih u vlasti, tako i onih u opoziciji, što u stvari govori u prilog svemu onome što ja govorim ili što ću govoriti, i to kako onih u Zrenjaninu, tako i onih u opštinama Novi Bečej, Nova Crnja, Žitište ili Sečanj. Umesto luke na Tisi, pristaništa na Begeju, Aerodroma "Ečka", koji inače uzgred budi rečeno i postoji od 1942. godine, Zrenjaninu, Novom Bečeju i Žitištu, Novoj Crnji i Sečnju, nudi se i predviđa samo regionalna deponija za odlaganje opasnog otpada. Zrenjanin nije mesto za odlaganje opasnog otpada, a nije prihvatljivo ni da se on kao najveće banatsko naselje izbegava kada je reč o planiranju buduće izgradnje važne infrastrukture. Ekološki problemi jesu osnovni globalni problem. Međutim, ekološka svest građana je nažalost na veoma niskom nivou, ali je svakom jasno šta bi mogla da znači deponija u regionu gde se nalazi svetski poznata i navodno zaštićena Carska bara, zatim jezera, peskare, kao i reka Begej, koja je inače već na crnoj listi po svojoj neispravnosti, a da vas podsetim i ta reka Begej prolazi kroz sam centar grada Zrenjanina. Umesto da to u stvari budu dragulji u koje vredi ulagati u smislu turizma, prostorni plan barem ovakvom logikom predviđa njihovo uništenje. Moram da vam napomenem da u srednjem Banatu nema, i ponavljam još jednom, nema generatora opasnog otpada, pa prema tome ne vidim ni logiku da se ovde locira jedno njihovo skladištenje u Vojvodini. S druge strane, zar je moguće da u gradu koji je u evropskim okvirima poznat kao proizvođač hrane, u kome se nalazi nekoliko najznačajnijih proizvođača sa vekovnom tradicijom, kao što su "Dijamant", "Mlekoprodukt", IPOK "Žitoprodukt", kao i proizvođači lekova "Jugoremedija" i kozmetičkih proizvoda "Luksol", budu u stvari izgrađeni na deponiji opasnog otpada. Ma koliko obećavali bezbednost deponovanja istog, ko može poverovati da to neće imati nikakvog uticaja na kvalitet proizvoda pomenutih fabrika i kvaliteta života građana uopšte. Zrenjanin, a za njim i Novi Bečej, poznati su nažalost po veoma lošem kvalitetu vode i odavno su na prvim stranicama svih medija, a rešavanje ovih problema je bilo glavno predizborno obećanje kod većine političkih stranaka, računajući i sadašnje vladajuće, kako u Republici, tako bogami i u gradu Zrenjaninu, a i u Novom Bečeju. Mislim da je Vlada RS u saradnji sa lokalnom vlašću trebalo da reši najveće pitanje građana Zrenjanina i Novog Bečeja, a to je svakako ekološka ispravnost tekuće vode, dok im ona za razliku od toga nudi deponiju opasnog otpada. Gospodine ministre, kakva je to poruka žiteljima najvećeg grada u Banatu? Posebnu kritiku moram da vam uputim zbog lošeg tretmana Zrenjanina u republičkim planovima. Mogu sa punim pravom da ocenim da je Zrenjanin marginalizovan i neopravdano izostavljen ili zapostavljen, jer je prepoznat kao grad sa specifičnom lokacijom u odnosu na koridore sedam i deset, a ne onako kako je trebalo kao grad od posebnog značaja ili kao grad u pograničnom području. U delu ovog plana koji se zove – Ekonomska regionalna interaktivnost navodite da će se neravnomernost stepena razvijenosti pojedinih delova AP Vojvodine rešavati primenom principa decentralizacije i policentrizma, gde će veći gradovi i gradska naselja, kao što su Subotica, Sombor, Sremska Mitrovica, Pančevo, Vršac, Zrenjanin i Kikinda, imati ulogu, i sada ono što su ključne reči, odnosno ključne dve reči, motora razvoja, odnosno u fokusu tačaka u koje će se grupisati manje opštine, formirajući razvojne regione na čitavoj teritoriji Pokrajine. I onda, gospodine ministre, nakon toga, deponija. Kako vi kažete, gospodine ministre, mi ćemo 2020. godine ispuniti plan i uvesti Srbiju u bolju budućnost i da sve ovo ostavljamo svojoj deci. Mislim da su bile tako neke reči, je li tako? Gospodine ministre, svoj deci barem po ovom planu, barem iz Banata, ostavljamo samo deponiju, što, mislim da ćemo se složiti, nije neko nasledstvo. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Hoću da vas zamolim da u raspravi o prostornom planu budete objektivni kada saopštavate neke činjenice javnosti, da one budu i sam sadržaj prostornog plana. To nije samo zamerka vama. To je zamerka svima iz Zrenjanina, koji su pokrenuli jednu potpuno bespotrebnu nelogičnu kampanju zasnovanu na neznanju, a vezanu za priču o deponiji opasnog otpada. Zašto na neznanju? Kao prvo, niko nikada nije rekao da će deponija da bude baš u Zrenjaninu. Kao drugo, pojma nemate šta je opasni otpad. Tvrdite da u Zrenjaninu nema generatora opasnog otpada, a ja vam tvrdim da smo i vi i ja i svako od nas ovde svakoga dana generatori opasnog otpada koji će jednog dana morati da se prikuplja i moraće negde da bude taložen. Tako bi svaki grad, i svaka opština, i svaka mesna zajednica i svaka kuća mogla da kaže – ja ću da generišem plastičnu flašu sa deterdžentom, "domestosom" za čišćenje VC-a, proizvodiću bakterije, proizvodiću gomilu stvari koje dolaze iz mog domaćinstva, poljoprivrede, sa herbicidima, pesticidima, otrovima za prskanje buba. To će sve da bude nešto što ću da generišem u kući. Hoću da se to oslobodi iz moje kuće, a baš me briga gde će da ode. To – baš me briga gde će da ode dalje je dovelo do toga da je to sve završavalo na smetlištima po celoj zemlji. Pošto ne može da se razloži tek tako, završavalo je u vodotocima, zemlji, vazduhu i na kraju u našim ćelijama i generiše jedan nenormalan broj bolesti i povećanja incidence nekih bolesti koje se ne javljaju u drugim delovima Evrope zbog toga što sa opasnim otpadima, kao i drugim vrstama otpada ne upravljamo na pravi način. Prostorni plan nudi rešenje kako se to radi. Moramo da imamo mesta gde će nakon prikupljanja tih bakterija i ambalaža sa hemikalijama pesticida, herbicida, svega ostalog, a opet kažem da su najveći generatori opasnog otpada stanovništvo, a ne industrija, negde će morati da se prikupi. U srednjem Banatu, koje je logično mesto za skupljanje kada je u pitanju ceo region, koji je okružen sa nekoliko stotina hiljada ili milion ljudi, mora da se odredi jedno mesto, koje će se određivati nekim nižim planovima, pokrajinskim planom, možda nekim lokalnim planom, koje će da se određuje nakon studije uticaja na životnu sredinu, koja će da se radi na jedan sistematičan način. Cela kampanja koja je pokrenuta je bila politikantska i to nije moja zamerka samo vama i vašoj partiji. To je zamerka svim drugim partijama koje su u tome učestvovale, bile one u vlasti ili opoziciji. Mi smo to sa njima razjasnili. Nemojte da vrtite ove mape i kažete – evo mi smo odlučili kao grad da nećemo ovo ili ono. Da vam kažem nešto, neko će morati, a mi prepoznajemo sve ove komparativne prednosti Zrenjanina o kojima ste pričali kao jedno od mesta gde bismo trebalo da postavimo nešto što je civilizacijska tačka, a ne naš odnos prema Zrenjaninu, koji je kao što ste rekli maćehinski, a to nije tačno. Samo moje Ministarstvo je vašem gradu u poslednje dve godine pomagalo u ogromnom broju problema koji su posledica lošeg rada nekih koji su bili pre ovih ljudi koji danas vode Zrenjanina.
Pravo na repliku, narodni poslanik Saša Maksimović.
Gospodine ministre, da li će biti u gradu Zrenjaninu ili Srednjobanatskom okrugu – predviđen je Srednjobanatski okrug. Inače, nisam iz grada Zrenjanina. Ja sam Novobečejac. Ono na šta sam se pozivao je praktično bilo saopštenje vaše vlasti iz Zrenjanina, odnosno vaših ljudi ili vaše stranke, tako da ne smatram ovo nekom ličnom primedbom, s obzirom da sam više shvatio da ste uputili vašim ljudima u Zrenjaninu, jer je DS na vlasti u Zrenjaninu. Postavlja se pitanje – šta ste vi sada iz ovog razgovora, u stvari, ponudili gradu Zrenjaninu, sem otpada? Znači, dobro, biće otpad. Kada će biti voda? Zašto nije aerodrom u Ečkoj, kada je već pokrenut projekat. Ispao je iz plana za narednih 10 godina? Zašto u Novom Bečeju ništa? Nigde ništa, znači, samo deponija.
Reč ima narodna poslanica Maja Laušević. Posle nje, narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o prostornom planu Republike Srbije i to za period od 2010. do 2020. godine. Njime se utvrđuju dugoročne osnove kako organizacije, tako uređenja i korišćenja prostora Republike Srbije, a u cilju usaglašavanja ekonomskog i socijalnog razvoja sa prirodnim, ekološkim i kulturnim potencijalima, i ograničenja na njenoj teritoriji. Članom 2. Predloga zakona se navodi da se sam sastoji iz tekstualnog dela i grafičkog prikaza. Prostorni plan se razrađuje regionalnim prostornim planovima, prostornim planovima područja posebne namene, kao i drugim propisima i drugim opštim aktima za njihovo sprovođenje. Nadalje, u Predlogu zakona, tačnije, tekstualnom delu zakona, navodi se da program implementacije prostornog plana Vlada donosi u roku od jedne godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. U odeljku koji se bavi scenarijima i koncepcijom prostornog razvoja, a kako dolazim iz grada Novog Sada, navodi se da će grad Novi Sad imati ulogu razvojnog centra za ukrštanje Koridora 10 i 7, uz pretpostavljeno funkcionalno povezivanje sa gradom Beogradom, čime će ovo područje predstavljati jednu od kapija u ovom delu Evrope, veoma značajnu za ukupan razvoj Republike Srbije. Moram da izrazim zadovoljstvo o razlozima za donošenje ovog zakona, već je bilo dovoljno reči u prethodnoj raspravi. Samo bih apostrofirala da su razlozi za donošenje zakona sadržajni, zapravo promenilo se političko, ekonomsko, socijalno, ali i ekološko okruženje u odnosu na vreme donošenja važećeg prostornog plana. Samo ću podsetiti da je prostorni plan koji je važeći iz 1996. godine. Ove sve okolnosti koje smo napred nabrojali su se promenile ne samo u Republici Srbiji, nego i u Evropi. Potrebno je izvršiti i utvrditi činjenično stanje relevantnih faktora koji utiču na prostorni razvoj Republike Srbije i prepoznati potencijale i prepreke za dalji razvoj pojedinih regiona. Poslanici DS će u Danu za glasanje podržati ovaj predlog.
Iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Posle njega, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovano predsedništvo, nastaviću onu priču odmalopre u načelnoj raspravi kao ovlašćeni predstavnik. Stoji činjenica da je u ovom dokumentu, obimnom dokumentu koji se zove prostorni plan, sagledana problematika s kojom se danas Srbija suočava. Napravljena je veoma kvalitetna analiza stanja u svakoj oblasti. Određeni su ciljevi gde bi i u kom pravcu Srbija trebalo da se kreće za period od 2010. do 2020. godine. U svakoj oblasti imamo jasno preciziran cilj šta treba da uradimo. Ostaje jedino nerazjašnjeno kako ćemo to da uradimo, iz kojih sredstava i na koji način? Lepo je napisati da nam je cilj da zaustavimo demografsko pražnjenje pojedinih delova Srbije, samo nije rečeno na koji način to treba uraditi. Lepo je postaviti cilj da Srbija treba infrastrukturno da se razvija, da izgradi mrežu državnih puteva, auto-puteva, da razvija nove aerodrome, ali nije rečeno kako će to da radi. Lepo je rečeno da će Srbija da smanjuje regionalne razlike, jer su ove današnje neodržive i neizdržive. Kreću se od 1:7, od najnerazvijenijeg ka najrazvijenijem regionu, ali nije rečeno na koji način će se to rešavati, kojim će to investicijama, kojim će državnim projektima, kojim će to mehanizmima država učestvovati u rešavanju problema velikih regionalnih razlika. Pre svega, ekonomskih razlika, koje su u stvari ključ i koje utiču presudno na demografsko pražnjenje pojedinih krajeva zemlje. Sve je lepo napisano, samo nisu data rešenja kako ćemo te probleme koje smo lepo prepoznali, lepo smo napisali šta hoćemo, samo nije rečeno kako ćemo to da uradimo. Recimo, u prostornom planu piše da će Srbija razvijati šest regionalnih aerodroma. Hajde da to poredimo sa današnjom situacijom, da vidimo koliko danas aerodroma ima Srbija i kako se državna vlast ponaša prema tim aerodromima. Do pre sedam-osam godina, jedini civilni aerodrom je bio beogradski aerodrom. Od 2003. godine, posle obnavljanja, nakon bombardovanja 1999. godine i velikih uloženih sredstava, niški aerodrom je dobio ponovo status civilnog aerodroma. Sa tog aerodroma su svi ljudi koji žive na teritoriji jugoistočne Srbije mogli da koriste taj udobniji prevoz i da budu prevezeni do najbližih evropskih destinacija nekoliko godina. Međutim, od 2007. godine državna kompanija JAT je prestala da leti iz Niša, navodeći činjenice i razloge da ona nema dovoljno aviona i da nema interesa da leti sa tog regionalnog aerodroma u Nišu. U prostornom planu piše da će se razvijati aerodromi, a sa druge strane, realnost je da državna kompanija koju Vlada ne da je osnovala samo, nego je i svojski pomaže svake godine raznim pozajmicama, ne može da leti sa tog drugog državnog aerodroma. Šta to u prevodu znači? U prevodu znači da treba svi koji želimo negde da putujemo da dođemo u Beograd i odatle letimo. To znači jednu prostu diskriminaciju ljudi koji žive u drugim krajevima zemlje. Ista je situacija i sa infrastrukturom i sa mnogim drugim stvarima. Osnovna zamerka onih koji žele da investiraju u Srbiji, odnosno u nerazvijenijim krajevima, da tamo nema dovoljno razvijene infrastrukture. Umesto da tu infrastrukturu razvijamo prvo u nerazvijenim područjima da bi smo zaustavili to demografsko pražnjenje, ova Skupština donosi Zakon o regionalnom razvoju koji piše da se Srbija deli na nekih šest statističkih regiona prema klasifikaciji NUTS 1, 2, 3. i 4, da ima strategiju za regionalni razvoj, a u realnosti projekti, državni krediti, obilaznice, putevi, mostovi se grade, gde? U Beogradu ili delimično u Vojvodini. Danas ne možete pošteno doći ni do jedne opštine a da ne slomite točak negde usput. Govorim, pre svega, o opštinama u jugoistočnoj Srbiji. Umesto da državni projekti budu realizovani tamo gde je najpotrebnije, da se ulože sredstva u oživljavanje privrede, jer je to jedini način da se stvore nove vrednosti u budžetu Republike Srbije, kako bi mogao da se prostorni plan realizuje i da se realizuje razvoj infrastrukture i drugih projekata koji su neophodni za napredak države, sve te projekte, uglavnom, realizujemo u krugu od 80 km od Beograda, pa imamo situaciju da je nezaposlenost u Beogradu jedva nekih 5%. Ono što je važno reći vezano za ovaj zakon je i činjenica da je u odeljku koji je vezan za demografsko pražnjenje određenih delova zemlje navedeno analizom da od 4860 naselja, 3840 naselja ima depopulaciju stanovništva, a da samo u 834 naselja imamo porast broja stanovnika, i to, uglavnom migracijom stanovništva iz jednog dela opštine u drugi ili iz jednog grada u drugi. Prirodni priraštaj stanovništva u zemlji je već desetak godina negativan i Srbija je jedna od najstarijih nacija u Evropi, sa prosečnom starošću od 41 godine, a sa brojem dece koji je neverovatan, ali nažalost tačan - 0,8 dece po porodici ova zemlja ima, pa smo od pre godinu dana došli u situaciju da ima veći broj ljudi koji su stariji od 65 godina nego onih koji su mlađi od 15 godina, što jasno govori da zemlja u kojoj su mlađi manja populacija od starijih apsolutno nema nikakvu perspektivu i da takvo stanje mora da se promeni. Doduše, u prostornom planu je to i zacrtano kao cilj, da se mora raditi na rešavanju tog problema, ali nema ni jednog mehanizma konkretnog na koji način će se to raditi. Šta se dešava u praksi? Nemamo nikakvog podsticaja za zapošljavanje mladih. Od obećanih, u predizbornim kampanjama raznim, 200 hiljada novih radnih mesta došli smo u situaciju da je preko 230 hiljada ljudi dobilo otkaz zadnje dve godine, iako je predsednik države i predsednik svega i svačega govorio da jedino Srbiju ta kriza svetska neće pogoditi. Došli smo u situaciju da je izgleda jedino Srbiju ta kriza pogodila, pošto smo dospeli, posle dve godine vladavine sadašnje koalicije, na zadnje mesto po prosečnim primanjima u Evropi i na zadnje mesto po kvalitetu života u Evropi. Ako niste znali, od pre dva meseca Srbija se nalazi na poslednjem mestu u Evropi po prosečnim platama i po kvalitetu života. To je učinak onih koji vladaju za ove dve godine. Dakle, ne postoji nikakva strategija kako ćemo da prevaziđemo te probleme. Ne postoji ni konkretno delanje da se smanji ogromna državna potrošnja da bi se prestalo sa enormnim zaduživanjem zemlje. Imamo najveću Vladu u Evropi, imamo najveću državnu potrošnju otkad postoji ova zemlja, najveći deficit u budžetu u zadnjih 20 godina. Više potrošimo za milijardu i po evra nego što prihoduje budžet i ništa se ne čini da se ta javna potrošnja smanji, naprotiv, i dalje se ide u zaduživanje. Planira se prodaja "Telekoma", kao spasonosno rešenje, ali izgleda samo spasonosno rešenje za one koji su trenutno na vlasti. Prodajemo jedan od zadnjih nacionalnih resursa da bismo pokrili rupe u potrošnji i da bi se pripremio narod za novu predizbornu kampanju. Od pre 15-ak dana najbrojnija populacija, nažalost, penzioneri, dobili su crkavicu u vidu 5.000 dinara pomoći, iako je glavni argument bio za ulazak u novu Vladu da će penzije biti 70% i da će penzioneri imati pristojan život i pristojne penzije za svoju starost. Od tog obećanja danas, naravno, nema ništa, pa im se zamazuju oči sa jednokratnim pomoćima, i to iz onog dela budžeta koji ne postoji. Planirali smo da ćemo imati 750 milijardi potrošnju i deficit od oko 130 milijardi, pa nismo probili taj deficit od 130 milijardi, nego nam je trenutno 110, pa hajde da ga probijemo za još 20, da bi dostigli planirani gubitak, da potrošimo te pare deleći penzionerima i pripremajući ih za ponovno glasanje na budućim izborima. U međuvremenu ćemo prodati i "Telekom", koji je verovatno po vrednosti akcija, uopšte telekomunikaciona industrija, u ovom trenutku najniži u zadnjih 20 godina i nešto što je mnogo, mnogo vrednije nego što je bio "Mobtel", prodaćemo za otprilike iste pare. Samo od pretplate koju je ova Vlada podigla sa 0,8 na 4,5 evra "Telekom" godišnje inkasira oko 250 miliona evra, što će reći da će kompletnu cenu koju bude platio neko sutra moći da povrati za šest godina samo od pretplate koju će ubirati od fiksne pretplate. Da ne pričamo o osam miliona mobilnih pretplatnika, o vlasništvu nad "Telekomom" Republike Srpske ili "Telekomom" Crne Gore.
Trinaest minuta iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Ne znam gde nam ode ministar, a baš sam mislila da ga pohvalim jer on nam ovde u Skupštini dođe kao pravo osveženje. Kada se pojavi Oliver Dulić, imam utisak kao da nam menja dnevnik na državnoj televiziji. Sve je divno, krasno, uspesi cvetaju na sve strane i onda se čovek probudi. Šta nam kaže? Čestita nam Oliver Dulić jučerašnji dan. Doduše, nije doneo tortu, ali čestitao je. Samo zaista ne znamo šta je to što je za čestitanje. Činjenica da je rekao da je prostorni plan dokaz da smo mi suverena država govori o tome na koji način gospodin Dulić doživljava svoju državu i suverenitet države Srbije. Kada se pogleda ovaj dokument, ova velika knjiga, onda ono što je interesantno jeste da svi podaci o kojima se govori u ovom prostornom planu i o kojima je Oliver Dulić ovde govorio ima dosta tabela i ni u jednoj tabeli nema KiM. Ovo pominjem u kontekstu čestitke gospodina Dulića za jučerašnji dan, da bih podsetila građane Srbije da taj put u EU kojem streme ovi iz režima, vodi ka tome da je Srbija, nažalost, ostala bez KiM, da će se federalizovati i AP Vojvodina i Raška oblast, itd, i ko zna dokle ćemo stići na tom evropskom putu, na tim uslovljavanjima koji će trajati ko zna koliko godina. Jutros me pita taksista – šta će to on kao građanin i šta će inače običan građanin u Srbiji da ima od toga i da dobije od toga što je juče bio neki dan koji treba da se čestita? Zaista, teško je objasniti jer bi trebalo mnogo da se priča, ali jednom rečju može da se kaže – ništa, apsolutno ništa, osim što će Srbija biti sve manja i manja. Evo, stiže nam TV dnevnik, u liku gospodina Dulića. Zato SRS kaže, jasno i glasno, da nama ne treba put u EU, da ono što ste pominjali, ministre, da mi nemamo para, pa ćemo odatle da dobijemo pare, ako ne budemo u toj EU. Ne znam kako niste govorili o tome da bi trebalo u ovoj zemlji da počne da se radi, da počnu da se otvaraju neki proizvodni pogoni, da se revitalizuje industrija itd, pa da onda zaista imamo od čega da živimo. To bi valjda trebalo da bude ideal svake vlade, a ne ono što ste vi pokušali da nam predstavite. Ministre kada ste rekli sve što ste rekli, kada su poslanici stavili određene primedbe, ne samo na to što ste vi iznosili, nego i na predlog ovog zakona i svakako u vezi sa ovim zakonom i na Zakon o planiranju i izgradnji, onda ste se poneli kao uvređena mlada. Ljutito ste počeli da komentarišete da se vraćate u neke, ne znam ni ja koje 90-e godine, da kritikujete vašeg koalicionog partnera, što naravno nas uopšte ne zanima, ali stvarno verujete da je degutantno da nakon 10 godina DOS vlasti da neko pominje nešto što je bilo pre toga. Znate, za 10 godina čudo može da se napravi, naravno pod uslovom da je na vlasti neko kome je stalo da napravi pozitivno čudo u državi Srbiji, naravno. Rekoste ministre da moraju da se poštuju i rokovi zakona o planiranju i izgradnji. Evo jednostavno pitanje – zašto ih ministre ne poštujete? Zašto niste doneli podzakonske akte na koje su vas obavezao zakon o planiranju i izgradnji? Kažete za mesec ili dva dana ćemo imati na dnevnom redu izmene Zakona o planiranju i izgradnji. Mi smo, sećate se kada smo govorili o tom predlogu zakona, da smo vam govorili da će vrlo brzo zakon morati na doradu, zato što ste doneli zakon koji je neprimenjiv i evo sada koliko je vremena prošlo zaista imamo zakon koji je samo mrtvo slovo na papiru. Koliko je objekata legalizovana po tom zakonu? Nula. Koliko je građevinskih dozvola izdato po tom zakonu? Nula ili takoreći nula? Ne znam zašto me tako gledate, pa pitajte građevince, pitajte ko je napravio problem zbog čega je stala izgradnja u Srbiji. Zakon o planiranju i izgradnji lokalne samouprave koje ne poštuje odredbe iz Zakona o planiranju i izgradnji. Ali, zato Zakon o planiranju i izgradnji ubaci u džep gospodina Miškovića 10 miliona evra. Gospodine ministre, trebalo bi zaista da nam kažete, pretpostavljam, naravno, ne mislim da ste vi lično za to odgovorni, jer je to nemoguće, ali pretpostavljam da ste od juče do danas pokušali da saznate i da ste možda saznali koja je to služba za katastar nepokretnosti uradila preparcelaciju tako da je gospodin Mišković dobio hektar zemljišta u centru grada Beograda. Kada smo govorili o Zakonu o planiranju i izgradnji onda je bila aktuelna zgrada "Ušća" i sećate se kada smo iznosili podatke o tome koliko je vlasnika "Ušća" dobio zemljišta i koliko je to novca gradskog, građevinskog zemljišta, zemljišta građana Srbije, građana Beograda. Vi ste tada rekli da je to moglo da se desi zato što nije bio dobar Zakon o planiranju i izgradnji. U međuvremenu se donese taj odličan Zakon, kako ste ga vi hvalili, i evo opet imamo ovu zaista neviđenu aferu o kojoj smo juče obavešteni iz medija. Ministre, kada ste govorili i obrazlagali ovaj predlog prostornog plana o starenju stanovništva, o migracijama ka centrima itd, to sve jeste nažalost apsolutno tačno, ali bi bilo dobro da ste rekli šta je to Vlada Republike Srbije, šta je to režim uradio da se tu nešto promeni. Znate, ministar ne može da konstatuje stanje, ministar i Vlada su oni koji treba da rešavaju probleme. Lako je konstatovati, lako je pročitati statističke podatke, ali šta je urađeno da to ne bude tako, šta je urađeno da to bude malo drugačije, da počnu neki pozitivni trendovi bar u nekoj oblasti u Republici Srbiji. Vi se zalažete za ekologiju, stalno promovišete neke ekološke programe itd. Šta se desilo sa onim vašim neuspešnim pokušajem da se prerada opasnog otpada gradi u Ćupriji, pa su vas odavde isterali građani Ćuprije, nisu vam to dozvolili i sada to hoćete da radite u Ćićevcu. Gospodine ministre, nije smešno, govorim činjenice. Jeste li bili u Ćupriji, jeste pokušali – da. Niste uspeli i građani su uspeli da izdejstvuju da SO donese odluku da se to ne dozvoli. Vi ste sada otišli u Ćićevac i tamo ste vašem predsedniku opštine dali onaj ukradeni mercedes da biste ga odobrovoljili da nekako progurate taj opasan otpad u Ćićevcu. Kada smo takođe govorili o Zakonu o planiranju i izgradnji, podsećamo vas ministre na ono što se dešavalo i što se dešava kada je u pitanju bespravna izgradnja, i tada ste tvrdili da, kada bude ovaj zakon stupio na snagu, da će bespravna gradnja, niste rekli da će se iskoreniti, ali da se svede na minimum. Ne znam kakvo je vaše iskustvo u nekom delu Srbije gde živite ili radite, da li vidite kada negde prolazite kako i dalje cveta bespravna gradnja? Ja sam vas upozorila, kada smo tada govorili i skrenula vam pažnju na neke lokacije na teritoriji opštine Zemun i rekli ste javno da ćete da se angažujete da se proveri o čemu se radi, a očigledno niste ništa proverili. Evo sada jedna ekskluzivna informacija za vas, gospodine ministre, u Zemunu, u Vrtlarskoj ulici stoji jedan zid koji je pod zaštitom Zavoda za zaštitu spomenika kulture i na tom zidu, uz taj zid apsolutno ništa ne sme da se gradi. Da li znate, gospodine ministre, da je tik uz taj zid iznikla velelepna zgrada? Još vam nije kasno, gospodine ministre, zaštitite ono što je pod zaštitom Zavoda za zaštitu spomenika kulture, pošaljite inspekciju, proverite da vidite kako je to neko na volšeban način mogao da izgradi i koliko su u to umešani funkcioneri opštine Zemun, koliko su para dobili za to itd. Vi govorite i kolege iz skupštinske većine pominju kako će ovaj zakon doprineti tom regionalnom razvoju, ali samo da vas pitam, jeste li čuli šta je rekao vaš kolega Đelić kada je dolazio pre neki dan u Pirot? Dakle, javno pred medijima, pred kamerama, kaže – kako neko želi Pirot u Evropi, a pravi koaliciju sa radikalima, krenuo sam tamo da dam neke pare, ali dok se ne promeni vlast, ne pada mi na pamet. Da li je to ravnomeran regionalan razvoj, gospodine Duliću? Donosite vi zakone koji su nekad loši, nekada ima i nečeg dobrog u njima, ali to što je dobro, vi ne primenjujete. To je suštinski problem funkcionisanja vas iz Vlade Republike Srbije, problem ovog režima. Vi volite, kao i predsednik parlamenta, da se hvalite koliko je zakona doneto u nekom prethodnom periodu, pa ste jutros nama poželeli i ponadali se da ćemo kao parlament biti i dalje produktivni kao i do sada, ali hajde jednom izađite sa podacima, koliko je zakona koje ste vi predložili, koliko puta smo raspravljali izmene i dopune zakona. Hajde jednom, predložite nam zakone, neka skupštinska većina usvoji zakon koji će bar da počne da se primenjuje, bar godinu dana. Vi to, nažalost, niste u stanju. Nažalost, to kažem, zbog građana Srbije koji mnogo trpe zbog loše Vlade Republike Srbije, kao što će trpeti i zbog prodaje "Telekoma", ukoliko to ne sprečite i ukoliko poslanici parlamenta ne prihvate inicijativu poslanika SRS i predlog koji smo danas podneli da se to spreči. Evo završavam, pored toga što je veoma štetno to što nameravate da prodate "Telekom" i u tome što grupa koja je izabrana za privatizacionog savetnika je u sukobu interesa, zato što je ta firma privatizacioni savetnik "Dojče telekoma" koji se pominje kao ozbiljan kupac "Telekoma". Možda mislite da ovo nema baš neke bliske veze sa temom koja je na dnevnom redu, ali ima, gospodine ministre, zato što je ovaj prostorni plan strateški dokument svake države i bilo bi dobro da je to slučaj i sa prostornim planom o kojem danas ovde govorimo. Ponoviću samo ono sa početka, dokle god mi imamo prostorni plan i ostale akte, u kojima se ne usuđujete čak da u onoj tabeli napišete podatke za KiM, ništa od vas, gospodine ministre.
Narodni poslanik Milan Vučković ima reč.
Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kolege, pokušaću da se u svom govoru držim teme, dakle, neću govoriti o "Telekomu", već o prostornom planu Republike Srbije za period od 2010. do 2020. godine. Rizikujući da budem grub, reći ću da je planiranje kod nas tradicionalno zanemareno, vrlo često za račun improvizacije. Do te mere da smo u nekom periodu pomislili kako je improvizacija naša sjajna osobina, naš nacionalni ponos, izuzimajući iz vida vrlo bitnu činjenicu, a to je da tamo gde postoji planiranje improvizacija nije neophodna ili je makar od manjeg značaja. Ako prođemo danas Srbijom, po selima i gradovima, uzduž i popreko, videćemo bezbrojne primere nedostatka planiranja u prethodnim decenijama i vekovima. Čak i bivša Jugoslavija, za koju mnogi danas smatraju, možda s pravom, možda ne, da je zemlja koja je bila sjajno uređena, da je zemlja koja je na neki način davala mnogo bolje rezultate nego ono što je sledilo iza SFRJ, dozvolila je sebi da desetine i stotine hiljada ljudi koji su živeli u ruralnim područjima doseljavajući se u gradove naprave naselja koja su potpuno mimo svakog kriterijuma za 21. vek. Nisu krivi ti ljudi koji su došli i pokušali da sebe skuće u jednom novom kraju, kriva je upravo bila država koja nije dovoljno planirala i koja nije predvidela notornu činjenicu da će se iz siromašnih krajeva ljudi doseljavati u industrijske centre. Priča meni jedan sad već stariji Kragujevčanin kako se to radilo u to vreme. Kaže – mi dođemo, kupimo njivu i na njivi podignemo kuću. Treba nam voda, treba nam struja i kako ćemo da se snađemo? Pa eto, imamo tu komšija, majstora priučenih koji mogu da probiju vodovodnu cev, a onda ste vi dužni da od te vodovodne cevi do svoje kuće taj divlji priključak sprovedete da biste imali vodu. Ti veliki stratezi nisu predvideli potrebu za novim naseljima, već su pustili da se ljudi sami snalaze i danas imamo naselja, recimo, u Beogradu, gde vatrogasna kola u slučaju intervencije, u slučaju požara ne mogu da dođu do kuće, jer je ulica suviše uska. Da ne idemo dalje u prošlost, to je samo jedna ilustracija onoga što se loše planiralo ili se nije planiralo u prošlosti, pa ispaštamo i ispaštaćemo možda u celom 21. veku. Ako Srbiji danas nešto treba, to je plan, prostorni plan naročito, a ovakav prostorni plan kao melem na ranu. Reći ću vam da je prvi prostorni plan Srbija dobila 1996. godine, što ste već čuli. Da li znate da je još 1968. godine doneta odluka da se izradi taj prostorni plan? Dakle, sa prekidima su 28 godina, skoro tri decenije nam je trebalo da dođemo do prostornog plana. Danas je svega 20% naše teritorije pokriveno planskim dokumentima. To nam govori o tome koliko se ozbiljno shvata planiranje u Srbiji. Ovaj prostorni plan je osnova za ekonomski razvoj Srbije. On pravilno uočava i dijagnostifikuje probleme, uska grla u našem društvu, u našem prostoru, u našoj ekonomiji, i predviđa kako da se ta uska grla otklone. Jedan od načina jeste i ravnomerni regionalni razvoj. Mnogo se o tome govori, ali mislim da nije ni dovoljno, s obzirom na to kolika je potreba Srbije za ravnomernim regionalnim razvojem. Možda još veća nego za ukupnim razvojem koji se meri bruto domaćim proizvodom, na primer. Beograd je danas najrazvijeniji grad u Srbiji, najrazvijeniji centar i mi koji ne živimo u Beogradu podržavamo Beograd da bude još razvijeniji, ali ne može samo Beograd da bude svetla tačka u Srbiji što se tiče razvoja. Beograd sam sebe guši zbog prevelike količine stanovništva, infrastrukturno ne može da podnese toliki broj stanovnika. Pojedini delovi teritorije se prazne i to je loše, kako sa ekonomskog, tako i sa bezbednosnog aspekta. Kada čujem reči poput – unutrašnjost, za sve ono što nije Beograd u Srbiji, pitam se kako je to Beograd spoljašnost? Ako smo mi unutrašnjost, onda je logično da je Beograd neka spoljašnost. Ne razumem tu terminologiju, ali znam da je ta terminologija posledica vladajućeg stanja duha u Srbiji koji je upravo doveo do toga da nestaju pojedina naselja, pa recimo imamo opštinu sa 2000 stanovnika u Srbiji, koja je možda pre nekoliko decenija imala 20 hiljada stanovnika. Ono što ovaj plan predviđa jeste ravnomerni regionalni razvoj i tzv. policentrizam. Dakle, nije nam dovoljan jedan centar, već moramo gledano od severa ka jugu, kroz kičmu Srbije, da napravimo i da ojačamo centre osim Beograda. Tu je Novi Sad, Kragujevac, Niš, na zapadu Užice, na istoku Zaječar i drugi gradovi Srbije koji se pominju u ovom planu. Na taj način ti centri će kao magneti vezivati ostatak regiona za sebe i sprečavati odlivanje stanovništva, sprečavati nešto što je posledica neplaniranja u Srbiji i improvizacije. Veliki značaj je dat putnoj infrastrukturi i meni je drago zbog toga. Kao Kragujevčanin mogu da izrazim zadovoljstvo što je predviđen završetak autoputa Koridor 10, odnosno Lapovo – Batočina do Kragujevca. Kragujevac ponovo postaje industrijski centar, ono što nam je neophodno. Ono što ovaj plan, takođe, predviđa, jeste da nam je neophodna i reindustrijalizacija. Ima još jedan drugi dokument koji se zove, reći ću vam tačno, postkrizni model privrednog rasta i razvoja Srbije od 2011. do 2020. godine. Reč je o dokumentu koji govori o privredi i koji nije zvaničan Vladin dokument, izrađen je u saradnji sa "USAID"-om, ali i jedan i drugi nedvosmisleno govore da i ovaj plan, plan "USAID"-om govori da je Srbiji neophodna reindustrijalizacija, da je Srbiji potrebno da učešće u bruto proizvodu sa sadašnjih 15-16% industrije bude najmanje 25%, najmanje ¼, a možda i više. To je ono što Srbiji treba. Da smo tako radili u vreme kada su u vreme Vlade Vojislava Koštunice bile najveće privatizacije, kada su novci ulagani u tom smeru, danas bismo sigurno bolje živeli i lakše bismo pretrpeli krizu koja je došla, doduše sa strane. Ovaj prostorni plan ima dva scenarija, jedan je plan održivog prostornog razvoja, optimistički, rekao bih, i realni, a drugi je scenario recesivnog rasta. U ovom slučaju recesivnog rasta prepoznaju se prioriteti od kojih se ne odustaje. Meni je upravo ova činjenica, da postoje dva alternativna plana, dovoljan pokazatelj da ovo nije politički predizborni pamflet, da je ovo jedan ozbiljan dokument, čuli smo danas bezbroj puta, strategijski dokument, ali on to zaista jeste, koji će omogućiti Srbiji da 2020. godine izgleda mnogo bolje nego danas. Usvajanjem ali i sprovođenje prostornog plana moralo bi na bolje da promeni fizionomiju naše države. Danas nisam čuo ozbiljne zamerke na sam plan, osim što neko ima ideju da li da put bude pet kilometara severno, južno, istočno, zapadno, ali sam plan suštinski se ne dovodi u pitanje i to je dobro. Takođe je dobro što je u planu predviđeno u jednom članu da se jednom godišnje podnose izveštaji Skupštini o sprovođenju ovog plana. Dakle, mi moramo da pratimo šta se dešava sa planom. Mi smo ga doneli danas, mi smo ga izglasali, pa smo ga zaboravili a i onda svako radi kako je i planirao do tada. Ovaj plan će jednom godišnje ovde biti pregledan da vidimo šta smo ostvarili, a na pola perioda važenja, u narednih pet godina će biti revidiran u skladu sa novim okolnostima. Ovaj plan predviđa i izdvajanje određenih budžetskih sredstava u skladu sa navedenim pravcima razvoja. Dame i gospodo, ovo je jedan odličan plan. Njega su izgradili, ne samo ministarstvo, ne samo agencija, ne samo čitava Vlada, u njega su ugrađene ideje svih građana Srbije koji su bili za to zainteresovani. Recimo, Miloš Kurteš iz Subotice, taj podatak sam našao u medijima, uspeo je da izdejstvuje promenu prostornog plana Srbije kojim se formira nova saobraćajnica na trasi Subotica-Sombor-Bezdan. Dakle, napravljen je u transparentnom procesu. Ovaj razvojni plan urađen je u skladu sa evropskim principima, uvažavajući našu realnost i poboljšavajući našu realnost. Srbiji treba plan, imamo ga, podržimo ga.
Dajem reč narodnom poslaniku Bojanu Mladenoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, na samom početku Prostornog plana načinjena je jedna greška u opisu granica, pa tako stoji da se Srbija graniči sa Bosnom. Takva država ne postoji. Kasnije u tekstu negde stoji – Republika Srpska, negde stoji BiH, ne znamo od čega to zavisi, ali samo natpis Bosna ne može da stoji u Prostornom planu. Ima u ovom planu pregršt podataka iz 2008. godine, poput spoljnotrgovinskog deficita, stope nezaposlenosti, koji su izuzetno bili visoki i tada, 2008. godine, a sigurno su u 2009. godini bili daleko veći. Mnogobrojni drugi podaci su iz 2008. godine. Postojala je mogućnost i dosta vremena da se oni izmene do sada. Ne verujem da bi se bilo šta suštinski promenilo i da bi to uticalo na ovaj prostorni plan, ali zbog nas samih i onih koji čitaju ovaj plan, bilo bi daleko bolje da su uneti novi, tačniji i precizniji podaci. U Prostornom planu Srbije napisali ste sledeće: "U toku tranzicionog perioda posle 2000. godine regionalne nejednakosti Republike Srbije su još više produbljene. Desilo se drastično pražnjenje ruralnog i nerazvijenog područja, neizgrađen koridor 10, odložene aktivnosti na izgradnji auto-puta E-763, nezavršena obilaznica oko Beograda, neizgrađeni novi mostovi u Beogradu, neizgrađene obilaznice oko gradova, plovni putevi se samo delimično koriste u odnosu na raspoložive potencijalne kapacitete. Veliki problem jesu i negativni efekti privatizacije luka, koji mogu da ukinu lučku delatnost, te da Republika Srbija izgubi stratešku poziciju na Dunavu. Železnički saobraćaj je u lošem stanju, a radovi na rekonstrukciji nisu obavljeni, tako da stanje železničke infrastrukture, ni po obimu ni po kapacitetu, ne odgovara ni onim minimalnim standardima. Stanje vodovodne infrastrukture nije zadovoljavajuće, stanje distributivnih sistema je loše, kasni se sa razvojem izvorišta, a i sama njihova zaštita je izuzetno loša". Kao što se vidi, konačno je i DS priznala da nešto nije dobro u Srbiji i to upravo zbog njih, da su za nešto i oni krivi i odgovorni, pa su stavili, ponavljam još jednom, da se od 2000. godine dešavalo u Srbiji nešto što ne valja, nešto što nije dobro za građane Srbije, da su regionalne nejednakosti produbljene, štetnost privatizacija luka je ogromna, kao i njihova prenamena zemljišta. Po prvi put za sve ovo ne okrivljuju prethodne vlasti nego konstatuju sopstvene greške. U ovom trenutku, možda nije najbitnije ko je odgovoran za ovakvo stanje kada je u pitanju Prostorni plan. Dobro je za Srbiju da stoje ovakve stvari u Prostornom planu, dobro je da stoji realno stanje, onako kako stvarno jeste. Ne treba da lažemo sami sebe i građane Srbije. Za Prostorni plan je najbitnije kako i šta dalje, da se promeni nešto na bolje, da se bolje i kvalitetnije živi, da se konačno uvede neki red, da se zna šta su prioriteti, šta su ciljevi, kako ih ostvariti, da se poštuju planovi, da ne ostaju zatrpani prašinom u fiokama, da se primenjuju i da se konačno po njima radi na razvoju Srbije. Na više mesta u planu se spominje i da ostvarivanje ciljeva dosta zavisi i od političke situacije, tj. od neizvesnosti političke situacije. Pri tom se ne navodi na koju se političku neizvesnost misli, da li na ovu unutrašnju ili na spoljašnju. Verovatno je po vama situacija izvesna, dobara i stabilna ako vlada DS, sve drugo je verovatno nestabilno i dovelo, po vama, u pitanje realizaciju ovog zakona i samog Prostornog plana. Ako se, pak, misli na spoljašnu nestabilnost, to je nešto čime ne treba apsolutno da se bavimo. Nismo vidoviti da predviđamo šta će se dešavati, da li će biti treći svetski rat ili nešto slično, pa se plan zbog toga neće moći realizovati. Plan ne treba da se bavi time, jer onda ostvarivanje ciljeva zavisi i od poplava, i od požara, od zemljotresa i drugih nepogoda. Previše uvlačite politiku u planski dokument, previše se tome daje na značaju. Na puno mesta se spominju evrointegracije, ulazak u EU, potpuno bespotrebno. Predviđa se prostornim planom da će spoljni dug u toku naredne tri-četiri godine biti u konstantnom porastu. Postavljam pitanje šta će Vlada uraditi po pitanju da do toga ne dođe, da se ne povećava spoljni dug unedogled, da se ne povećava do 2014. godine, kako je ovim prostornim planom predviđeno? U Prostornom planu stoji da eventualni ulazak u EU može uticati na smer i intenzitet migracija. Takođe smatram da time ne treba da se bavimo, da li će biti ili neće biti migracija i u kom intenzitetu, kada se i ako uđe u EU, pošto ne možemo na to da utičemo, pa ne vidim svrhu zbog čega bi se bavili time. Ono što nas treba da interesuje i zabrinjava jesu svakodnevne migracije stanovništva iz sela u gradove. Time najviše treba da se bavimo. Sela ostaju pusta, kuće prazne, nema ko da živi u njima. Taj problem treba da rešavamo. Postavlja se pitanje i zašto niko neće da živi na selu, da li zbog niskih otkupnih cena žitarica, mleka, povrća, voća, stoke, da li što seljak ne može da živi, pre svega od sopstvenog rada, da li je to u pitanju? Sigurno da jeste, sigurno i da je u pitanju infrastrukturna neizgrađenost, nemogućnost adekvatnog i pravovremenog lečenja, nedostatak jaslica, vrtića, škola, pošti, banaka, prodavnica, sportskih, kulturnih objekta itd. Da li su to razlozi za napuštanje sela? Sigurno da jesu. Treba napomenuti i poljoprivrednu penziju od svega par hiljada dinara. Ko pod ovakvim uslovima da živi i ostane na selu? Tu treba da se vidi jačina, sposobnost i, pre svega, spremnost države da interveniše da te probleme rešava, da nam opstanu sela, da se ulaže u razvoj seoskog turizma koji je potpuno nerazvijen. Preko 700 sela biće ugašeno u narednih 20 godina ako se nešto ne preduzme, tako stoji u Prostornom planu Srbije. Selo treba da bude stub razvoja Srbije, selo može i treba da hrani ne samo celu Srbiju, već i zemlje u okruženju. Odoše svi iz sela u grad i mi upravo ovom migracijom treba najviše da se bavimo, a ne migracijom koja će nastati ako možda jednoga dana uđemo u EU. Kada se spominju sela, moram i rečenicu-dve o depopulaciji. Demografski kapital Republike Srbije predstavlja jedan od najkritičnijih ograničavajućih faktora za njen budući prostorni razvoj. Država nedovoljno deluje da ublaži uzrok depopulacije i nepovoljne demografske strukture. Tu se nešto hitno mora promeniti, jer odnos države prema ovom jako velikom problemu je potpuno neodgovarajući i previše pasivan. U delu – koncepcija prostornog razvoja Republike Srbije, stavili sta da će poseban značaj za Srbiju imati prekogranična saradnja sa Republikom Srpskom, a u perspektivi sa Albanijom. Postavljam pitanje zašto baš sa Albanijom, zašto je to naša perspektiva? Valjda je perspektiva da se sarađuje apsolutno sa svim zemljama. Zašto bi neku zemlju izdvajali? Ako se čak i neka izdvaja, onda to treba da bude zemlja sa jako razvijenom ekonomijom, preko koje možemo razviti naše opštine ili regione u pograničnom pojasu. Tražim objašnjenje u vezi ove vaše konstatacije. U Srbiji ima milion bespravno sagrađenih objekata. Oni odražavaju nemoć političke volje da se reši problem. Neformalna naselja predstavljaju najteži moralni, ekološki i kulturni beleg na licu Republike Srbije. Država je kriva što se zidalo bez građevinskih dozvola, gradio je ko gde hoće, ko je gde stigao, na poljoprivrednom zemljištu, nacionalnim i regionalnim parkovima, u banjama, turističkim regijama, pa čak i u zaštitnim zonama akumulacija vodosnabdevanja. Pitanje je da li će ova vlada imati volje i snage da reši ovaj problem? Kada smo kod bespravno sagrađenih objekata, ne mogu a da ne spomenem i legalizaciju. Mi smo više puta govorili o tome da će cena legalizacije usporiti ceo proces. U vreme velike ekonomske krize, lošeg standarda građana, ovakve cene su potpuno neprihvatljive i nerealne u odnosu na primanja i mogućnosti građana. Ceo trud i ceo proces legalizacije će sigurno propasti samo zbog cena. Tu upravo apelujem na ministra, na Vladu, da koliko-toliko utiču na jedinice lokalne samouprave i da cene budu usklađene sa mogućnostima i primanjima građana. Takođe sam postavio pitanje ministru na prethodnoj sednici, nadam se da će mu neko preneti – gde su pare od građana Srbije koje su godinama uzimane i odvajane u stambeni fond? Ceo radni vek je neko odvajao sa ciljem da reši svoje stambeno pitanje i na kraju je većina radnika ostala i bez para i bez stana, pa se, s toga, postavlja pitanje Vladi Srbije – šta je sa parama iz stambenog fonda? Dobar osnov za buduće investiranje u Srbiji jeste sigurno kvalitetan prostorni plan Srbije, na osnovu kojeg se jasno mogu videti budući pravci prostornog razvoja Srbije i potrebna je svakako kompletna planska pokrivenost. U što kraćem roku treba uraditi regionalne prostorne planove, prostorne planove područja posebne namene, prostorne planove jedinica lokalnih samouprava, kako ne bi dolazili u situaciju da čitave ulice, naselja ili objekte rušimo zato što će tu proći put ili da rušimo čitava vikend naselja ili ugostiteljske objekte koji se upravo grade duž obala reka, zato što će kroz godinu, dve ili tri tu biti izgrađena hidroelektrana. Kvalitetnim prostornim planiranjem i dobrim prostornim planovima može se privući veliki broj stranih i domaćih investitora koji će ulagati u Srbiju, što je od izuzetnog interesa za građane Srbije. Ono na čemu insistira SRS je da Srbija mora iskoristiti svoj geostrateški položaj, privredne kapacitete, prirodne karakteristike, raspoložive resurse itd. Krajni cilj je ravnomerniji razvoj, veći privredni rast, smanjenje problema zaostajanja Srbije u celini i povećanje standarda stanovništva. Država mora sve da učini da planska pokrivenost bude što pre 100%, da ti planovi budu kvalitetni i razvojni i naravno da vodi računa o implementaciji tih planova da ne ostanu samo mrtvo slovo na papiru. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega u ime poslanika SPO kao jedine stranke koja predstavlja desnu evropsku Srbiju vladajuće većine, želim da kažem da je ovim planskim dokumentom urađen jedan veliki posao, da je mnogo tematskih oblasti obrađeno i zaista želim da iskažem pohvale i Ministarstvu i stručnim službama koji su radili jedan zaista neophodno potreban posao u Srbiji, jer je Srbija poznata po tome što nema dovoljno razvojnih planova, nema dovoljno razvojnih projekata, a oni su, naravno, preduslov razvoja celokupne zemlje. Pošto je ovo tek drugi prostorni plan na nivou Srbije koji se usvaja u Narodnoj skupštini Republike Srbije, nije višak reći da zaista Srbija nije imala u svojoj istoriji dobrih razvojnih planova. Tu, pre svega, mislim na urbanističke planove svih nivoa. Recimo, i sam Beograd do početka 20. veka su gradili preduzimači koji nisu bili ni visokog obrazovanja, ni poštovali mnoge standarde iz oblasti urbanizma i građevinarstva. Ali, najbolje objekte u Beogradu, po ugledu na objekte koje u tadašnjoj carskoj Rusiji gradio Petar Veliki i Katarina, a opet po ugledu na zapadnu arhitekturu, ostavili su ruske arhitekte i to su objekti kojima se danas Beograd ponosi. Mnoge kolege su rekle koji je značaj prostornog plana za ekonomski razvoj zemlje, za decentralizaciju. Uvek kad se pomene tema decentralizacije SPO sve što ide u tom smeru podržava s obe ruke. Nadležno ministarstvo je u okviru svojih mogućnosti i svojih nadležnosti, ono što je bio njihov zadatak, dalo svoj doprinos decentralizaciji zemlje i njenom ravnomernom razvoju. Želim, pošto i mi imamo koncept decentralizacije zemlje, da iskažem još jednom zadovoljstvo u ime poslanika SPO, ali još jednom da napomenem da smatramo da u proces suštinske decentralizacije zemlje Srbija mora da uđe što pre i da puni doprinos decentralizaciji zemlje treba da daju sva ministarstva i Vlada RS. Kao poslanik koji živi u Kragujevcu i koji predstavlja građane Kragujevca koji su ne samo iz moje političke stranke, nego sve građane Kragujevca, i svi građani Kragujevca očekuju od svih poslanika iz Kragujevca da zastupaju njihove interese, mislim da je gospodin Milan Vučković rekao nekoliko tema koje su veoma značajne za Kragujevac. To je taj krak Koridora 10 na deonici Kragujevac – Batočina – Lapovo, autoput, ali mislim da je možda imalo prostora da se Kragujevac ne svrsta u ovih dvadeset gradova, u grupu gradova od državnog značaja, jer ima manje od 250 hiljada stanovnika i mi smo kao predstavnici SPO učestvovali na javnoj raspravi kod izrade ovog prostornog plana. Nismo hteli kao pojedinci da upućujemo primedbe Agenciji za prostorno planiranje. To je učinila u ime vladajuće većine, čiji je sastavni deo SPO u Kragujevcu, gradska uprava grada Kragujevca, jer zarad javnosti treba reći da funkcionalna, urbana područja su podeljena u četiri kategorije. U prvoj je grad Beograd, u drugoj gradovi od međunarodnog značaja u pogleda planiranja, a to su Niš i Novi Sad. U treću kategoriju od državnog značaja među dvadeset gradova spada i grad Kragujevac. Dobili smo odgovor da su evropski standardi, da je potrebno da grad ima 250 hiljada stanovnika da bi imao taj međunarodni značaj. Pri tom, napravljena je analiza koja je vredna poštovanja. Praćene su i dnevne migracije stanovništva i utvrđeno da, što se tiče Kragujevca, iz pravca Knića dnevno dolazi 23% stanovnika, iz pravca Batočine 14%, iz drugih opština Topola, Rača, Aranđelovac i Lapovo znatno manje, čak iz Aranđelovca možda i manje od 1%, što je prirodno, s obzirom na položaj tih mesta i gradova. Argumentacija koju smo izneli je da je i po podeli Srbije na statističke regione Kragujevac jedan od centara jednog veoma značajnog regiona. Čini nam se da samo broj stanovnika ne treba da bude odlučujući, a SPO pored ove podele na statističke regione, mislim da je javnosti poznato, zalaže se za suštinsku regionalizaciju zemlje i stvaranje stvarnih regiona, pet u Srbiji, sa mini vladama, ali istovremeno i za promenu Ustava. To je tema koja će sigurno doći skorije na dnevni red, jer ako želimo u potpunosti da ravnomerno razvijamo Srbiju, da prvo dođemo do pretpristupnih, onda pristupnih fondova EU, da uradimo sve ono što su uradile mnoge zemlje poput Portugalije, Španije, Grčke, Irske, koje su u neko skorašnje vreme bile iza bivše Jugoslavije u stepenu svog ekonomskog i sveukupnog razvoja, a danas, pomenuću Poljsku, Češku, Slovačku, Litvaniju itd, danas su možda, ako su 1990. godine u vreme raspada Jugoslavije 20 godina bile u pogledu razvoja iza Srbije, danas su sigurno najmanje deceniju ispred Srbije. Ključ rešavanja tog problema vidimo u suštinskoj decentralizaciji. Raduje me da su danas i poslanici i vlasti i opozicije ukazali na dramatično demografsko pražnjenje istočne Srbije, južne Srbije, ali, ne zaboravite, prazni se i Šumadija, Vojvodina. U pravu su oni koji kažu da je tendencija da će jednog dana svi ići ka Beogradu ako se ne naprave u tom delu hirurški rezovi. Zbog toga kažem, SPO očekuje u tom delu apsolutno pun doprinos svih nadležnih ministarstava, da dođemo do te suštinske decentralizacije zemlje i ravnomernog razvoja zemlje, što su principi EU. Još nešto u pogledu geostrateškog položaja Srbije. Srbija je most između Evrope i Azije, Jadrana i Dunava, Balkana i Rusije. Zbog toga što nam je državna i narodna kuća na glavnom drumu u prošlosti su se pri svakoj balkanskoj, evropskoj ili svetskoj oluji sukobljene vojske kretale tim drumom i najčešće smo tu imali velika stradanja. Prvi put u istoriji, zahvaljujući projektu Ujedinjene Evrope, srpska kuća je u prilici da samo dobija zbog toga što je na glavnoj kopnenoj magistrali koja spaja Evropu sa Azijom i što je na dunavskoj magistrali, koja povezuje dvadesetak evropskih država i tri mora. To je prednost koju ima naša država prihvatanjem principa EU pri izradi ovog plana, vođenjem računa o prostornom planu Evrope, izgradnjom saobraćajnica, i železničkih i drumskih, uređenjem Dunava te vodi u značajnoj meri računa i o evropskom prostornom planu, što čini mi se danas retko ko ili niko nije pomenu u Narodnoj skupštini RS. Ako je ovo ministarstvo dalo doprinos ravnomernom razvoju iz okvira svoje nadležnosti, onda svi evropski zakoni koji utiču na to da se Srbija ravnomerno razvija treba bezuslovno da budu prihvaćeni od strane Srbije, jer je to u interesu ne Evrope već same Srbije. Zatim, princip EU da od pretpristupnih fondova EU najveći deo sredstava treba da ide najrazvijenijim područjima nikako ne treba kvalifikovati kao neku vatikansku zaveru, kao neko delovanje antisrpskog lobija, već kao patriotizam prvog reda koji je u interesu baš Srbije. Jer današnja Slovenija, koja je do pre samo 20 godina bila sa nama u zajedničkoj državi, prva je prihvatila principe EU. Godine 1990. su rekli – Evropa sada i oni su sada po pogledu unutrašnje organizacije države i ekonomske snage u priličnoj ravni sa susednom Austrijom. To je ono što želi da vidi jednog dana SPO, i ako postoje oni koji imaju otpor i otklon prema EU, hajde da nemamo otpor ka Sloveniji, hajde da uradimo sve ono što su oni uradili i SPO želi da vidi Srbiju uređenu po evropskim zakonima, želi da se ravnomerno razvija. Želimo da otvorimo perspektive za sve krajeve naše zemlje i za sve naše stanovnike. Verujte mi, tada kada država Srbija bude ravnomerno razvijena, kada prelaskom iz jedne u drugu opštinu ne steknemo utisak da smo prešli iz jedne zemlje u drugu zemlju … Jedan moj prijatelj, Grković iz Aranđelovca je rekao – u Šumadijskom okrugu kada pređem iz opštine u opštinu imam utisak da sam prešao iz države u državu. Toliki je stepen razlike u razvijenosti tih opština i gradova. Sami pokazatelji i naši i nadležnog ministarstva pokazuju da smo nažalost zemlja sa najvećim stepenom neravnomernog razvoja u Evropi. Nadležno ministarstvo kaže 1:15%. Neke studije iz 2005. godine govore da su ti odnosi 1:20% ili 1:21%, što je znak za uzbunu, što je znak za paljenje svih crvenih svetala i zato kažem, ako je ovo ministarstvo dalo svoj puni doprinos ravnomernom razvoju RS, to očekujemo od svih nadležnih ministarstava, a SPO će stalno podsećati na to da se taj proces ubrza da bi svima nama bilo bolje.
Narodni poslanik Milorad Krstin ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, SRS razmatrajući Nacrt prostornog plana RS, koje je pripremila Republička agencija za prostorno planiranje, usvojila je sledeće, naglašavam, primedbe i predloge sa obrazloženjem na Nacrt prostornog plana RS tj. zakona o prostornom planu RS od 2010. do 2020. godine. S obzirom da dolazim iz Srednjobanatskog okruga, iz Zrenjanina, i došao sam do zaključka da je ovde naneta velika šteta gradu Zrenjaninu, u primedbe i predloge ću ići redom od jedan pa nadalje, a onda dati obrazloženje. S obzirom da nema ministra, vi kao pomoćnik ćete me dobro razumeti i pratiti. Primedbe i predlog broj 1 – na strani 141, Funkcionalna urbana područja, pod brojem 284, u kategoriji opštine i gradova najvišeg stepena u organizaciji navodi se "preplitanje uticaja grada Beograda i grada Novog Sada, najizraženijeg na teritoriji opštine Inđija". Opet favorizujete Inđiju, koja se graniči sa gotovo istovetnim gravitacionom potencijalom ka oba grada. S obzirom na složenost, prostorno-funkcijske odnose i intenzivne veze u budućoj prostorno-funkcionalnoj organizaciji RS, prostor između grada Beograda i grada Novog Sada je moguće tretirati kao jedinstveni funkcionalni region ili kao pojas intenzivnijeg razvoja Republike sa bipolarnim uticajem dva centra međunarodnog značaja. SRS predlaže da i Zrenjanin u prostornom planu RS treba označiti kao pojas najintenzivnijeg razvoja Republike. Sada dajem obrazloženje – Zrenjanin se teritorijalno naslanja na grad Beograd i grad Novi Sad. U neposrednom je kontaktu sa njima. Gravitira ekonomski i društveno ka oba grada i povezan je direktno sa njima jednim od najvažnijih nacionalnih puteva. Zbog činjenice da se u Zrenjaninu nalaze dve velike industrijske zone, jedna prema Novom Sadu, jedna prema Beogradu, definisanje Zrenjanina kao pojasa najintenzivnijeg razvoja Republike i ulaganja koja bi iz tih razloga došla u razvoj infrastrukture učinili bi naše industrijske zone primamljivijim za investitore, što bi nesumnjivo dovelo do bržeg industrijskog razvoja našeg grada i sprečilo dodatni odliv stanovništva ka Beogradu i Novom Sadu. Primedba i predlog broj 2 – na strani 150, pod naslovom Prostorni razvoj, uloga gradova i naselja, pod brojem 299, u odnosu na institucionalni nivo gradovi su po značaju svrstani u šest grupa, a Zrenjanin je svrstan u poslednju šestu grupu. SRS predlaže da se Zrenjanin u prostornom planu RS po značaju prepozna i utvrdi kao grad u trećoj grupi gradova tj. čvorišta. Obrazloženje – neprihvatljiva je činjenica da je Zrenjanin prepoznat kao grad sa specifičnom lokacijom u odnosu na koridor 7 i 10, a ne kao potencijalno čvorište tj. treća grupa grada od posebnog značaja – četvrta grupa ili grad u pograničnom području – peta grupa. SRS smatra da je na ovaj način grad neopravdano zapostavljen i marginalizovan. Zrenjanin je uvek bio prepoznatljiv kao industrijski, poljoprivredni, kulturni centar Banata, Vojvodine i šire. Označavan je kao čvorište drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja na teritoriji Banata. U direktnoj je vezi i naslanja se na gradove Beograd i Novi Sad, a u direktnoj je vezi sa rumunskom granicom i izlazi na tri reke. Po broju stanovnika nalazi se ispred mnogih gradova koji su prema tekstu Nacrta prostornog plana pronašli svoja mesta u trećoj, četvrtoj i petoj grupi gradova, pa nabrajam – Novi Pazar, Zaječar, Kikinda, Pirot, Vršac, Sombor, Vranje, Sremska Mitrovica, Loznica, Šabac i drugi. Na strani 152, pod brojem 303 prioriteti, projekti do 2014. godine, predviđa se donošenje paketa podsticajnih mera za gradove treće, četvrte i pete grupe, čime se naš grad ostavlja bez investicija u naredne četiri godine, što će imati negativne posledice po urbani i privredni razvoj Zrenjanina. Primedba broj tri – izgradnja aerodroma u Zrenjaninu. Na strani 216, u naslovu 19, tačka 5, Sistem vazdušnog transporta, obrađen je vazdušni saobraćaj, kao i na tematskoj karti plan železničko vazdušnog, rečnog i intermodalnog saobraćaja i na referalnoj karti "transportna i telekomunikaciona infrastruktura", i nigde se ne spominje lokacija za aerodrom u Zrenjaninu. SRS predlaže da se u prostorni plan RS uvrsti aerodrom "Ečka". Obrazloženje je – smatram da je ovo namerna greška pošto u Zrenjaninu postoji aerodrom. U prilogu dopisa dostavljam vam, koji se nalazi kod mene, rešenje o dozvoli za korišćenje sportskog aerodroma "Ečka" Zrenjanin, rešenje o izdavanju produženja dozvole za korišćenje posebnog aerodroma "Ečka" Zrenjanin i dopis Saveznog ministarstva za odbranu. U Zrenjaninu postoji aerodrom "Ečka" od 1942. godine. Na lokalitetu "Ečka " Zrenjanin postoji aerodrom na kome se obavljaju sportske i privredne delatnosti. Izrađena je i planska dokumentacija za rekonstrukciju postojećeg aerodroma UP kompleksa, aerodrom "Ečka" Zrenjanin, za mešoviti saobraćaj, što se može videti iz "Službenog lista opštine Zrenjanin" broj 8/98 i 11 iz 2003. godine. Primedba broj 4 – izgradnja robno-transportnog centra Zrenjanin. Na strani 218, u naslovu 19. tačka 6. "Unutrašnji plovni putevi, vodni transport" kroz tekstualni deo i kroz karte na teritoriji grada Zrenjanina nije planirana luka. SRS predlaže da se u prostorni plan Republike Srbije, s obzirom na plovne puteve naše teritorije, treba planirati luka. Gospodine ministre, dajem obrazloženje. Zrenjanin je najgušće rečno čvorište u ovom delu Evrope. Kroz teritoriju grada Zrenjanina prolaze četiri plovna puta, i to: Begej, Tisa i Dunav i kanal Dunav-Tisa-Dunav. Područje opštine Zrenjanin je najgušće rečno i kanalsko čvorište u Evropi, gde u krugu od 30 km protiče Begej, Tamiš, Tisa, Dunav i kanalska mreža Dunav-Tisa-Dunav. Analizama rađenim krajem 80-ih i početkom 90-ih godina prošlog veka, kroz izradu studije "Istraživanje i definisanje broja i rasporeda robno-transportnih centara u Jugoslaviji" u okviru metodologije za definisanje i kriterijuma za utvrđivanje broja i rasporeda robno-transportnih centara i kroz razređen ekonomsko-matematički model, dokazana je potreba za postavljanjem robno-transportnog centra u Zrenjaninu, tako da se može razmišljati i o Zrenjaninu kao potencijalnom multimodalnom čvoru. Primedba broj 5 – Izgradnja regionalnog skladišta za opasan otpad. Na strani 98, broj 196, navodi se da je potrebno izgraditi regionalno skladište opasnog otpada za njegovo bezbedno sakupljanje i čuvanje do tretmana. Posle analize prijavljenih količina i vrste otpada i postrojenja, centralna regionalna skladišta opasnog otpada se planiraju u sledećim oblastima: Srednjobanatska oblast, Podunavska oblast, Mačvanska oblast, Moravička oblast i Nišavska oblast. SRS predlaže da se u prostornom planu RS odredi druga lokacija za regionalno skladištenje opasnog otpada. Dajem obrazloženje: Srednjobanatski okrug, sa centrom u Zrenjaninu, najveći je generator opasnog otpada u Vojvodini. U skladu sa Zakonom o upravljanju otpadom, "Službeni glasnik RS" broj 36/2009, u članu 34. definiše se šta se uzima u obzir pri određivanju lokacije za izgradnju i rad postrojenja za upravljanje otpadom. Pod brojem jedan se kaže – količina i vrste otpada, i tačka 4 – blizina zaštićenih prirodnih dobara. U Strategiji upravljanja otpadom 2010-2019, koju je donela Vlada Republike Srbije na svojoj sednici 15. 04. 2010. godine, na strani 119, u tabeli – Količine komunalnog otpada koji se godišnje proizvede u Srbiji i projekcije do 2020. godine, navodi se da Južnobački okrug proizvede 212.928 tona; Južnobanatski okrug 102.278 tona; Sremski okrug 101.143 tone, Severnobački okrug 73.587 tona a Srednjobanatski okrug 71.608 tona, iz čega proizilazi da Srednjobanatski okrug ima mnogo manju količinu otpada od drugih okruga. Na teritoriji grada Zrenjanina nalazi se prirodno dobro koje je steklo međunarodni status zaštite, to je specijalni rezervat prirode "Stari Begej Carska bara" i upisano je u Ramsarsku listu, a za upis su predloženi i "Okalj bara" kod Elemira i "Rusanda" kod Melenaca, tako da smatram da je to jedan od razloga da se na prostoru grada Zrenjanina ne planira regionalno skladište otpada. Na strani 124. Plana, u naslovu 12, tačka 6 – Prirodne nepogode i tehnološki udesi, u prvom stavu, alineja tri, navodi se usklađen razvoj na osnovu uravnoteženog regionalnog razvoja i ograničavanja koncentracija različitih delatnosti u regijama sa već visokim tehnološkim rizikom: Beogradski region, Banat, Moravička oblast. Da li takvo skladište za opasan otpad treba da predstavlja rizičnu delatnost? S obzirom da predloženo regionalno skladište u Srednjobanatskom okrugu poprima razmere pokrajinskog skladišta, za prihvat i distribuciju opasnog otpada ka centralnoj Srbiji, takva inicijativa za grad Zrenjanin nije prihvatljiva. Zrenjanin spada u prvu grupu po kategorizaciji ugroženih područja životne sredine. Na strani 90 je oznaka 185. prostornog plana Republike Srbije, navodi se da kada je u pitanju finansiranje zaštite životne sredine, koncepcija koja je urađena na osnovu Nacionalne strategije održivog razvoja RS projektuje dostizanje nivoa izdvajanja u zaštitu životne sredine od 1,5% BDP 2014. godine. Za potrebe plana izvršena je prostorna diferencijacija životne sredine prema standardima i iskustvima EU, a uzimajući u obzir postojeće stanje kvaliteta životne sredine i trend u narednom periodu, i to na četiri kategorije. U oznaci broj 186 navodi se kategorija koja je apostrofirana kao prva u nizu. Područja zagađenja i degradirana životna sredina, lokaliteti sa prekoračenjem graničnih vrednosti zagađivanja, urbana područja, područja otvorenih kopova, lignita, jalovišta, deponije, termoelektrane, koridori auto-puteva, vodotoci četvrtog reda i van klase, sa negativnim uticajem na čoveka, biljni i životinjski svet i kvalitet života. Dalje je podvučeno da – za ovu kategoriju treba obezbediti takva rešenja i opredeljenja kojima se sprečava dalja degradacija i umanjuju efekti ograničavanja razvoja. Potrebno je sanirati i revitalizovati degradirane i ugrožene eko-sisteme i sanirati posledice zagađenja, u cilju stvaranja kvalitetne životne sredine. U ovoj kategoriji najugroženija područja su Pančevo, Bor, Majdanpek. Urbana područja koja spadaju u ovu kategoriju su i Zrenjanin, Ruma, kao i sadašnji vodotoci četvrte klase i van klase. Na osnovu pozicije grada Zrenjanina, u okviru kategorisanih iz navedene prostorne diferencije Srbije, smatramo da je neophodno odustati od izgradnje regionalnog skladišta za opasni otpad u Zrenjaninu jer se time povećavaju šanse za dodatno ugrožavanje i pogoršavanje kvaliteta životne sredine u Zrenjaninu, koje je i sada veoma narušeno. S obzirom da ima još kolega koji će pričati o ovom zakonu, imao bih još toliko toga da kažem, ali nadam se da bi trebalo dobar deo ovoga da prihvatite, gospodine ministre, ali, kako vidim, nešto niste raspoloženi.
Narodni poslanik Munir Poturak. Nije tu. Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč. Izvolite.
Gospodine ministre, iskoristiću još malo vremena u okviru poslaničke grupe. Voleo bih da kod nekih stvari ne ostanemo nerazjašnjeni. Osloniću se malo na diskusiju od jutros i na nešto što ste rekli, kako bi se neke stvari iznele na čistinu. Ponoviću još jednom da moja namera danas zaista nije bila da ubadam prst ili pokazujem prstom na vas, niti da se u bilo kojoj mojoj reči ili rečenici prepozna likovanje. To bi zaista bilo neukusno, ali stvari sam kao predstavnik opozicione stranke morao da konstatujem upravo onako kako su one napisane u prostornom planu. Vi ste danas rekli da je ovaj prostorni plan politički neutralan. To zaista jeste tako i mi ne bismo imali prava da kažemo da ovaj plan nije korektan jer je politički neutralan. On zaista jeste korektan i objektivan u velikoj meri, zato što je politički bio neutralan. Ono što bi moglo da se nađe kao zamerka ovom prostornom planu to će, gospodine ministre, moći da se ispravi kroz akta i razvojne strategije odnosno razvojne dokumente nižeg reda, ukoliko bude postojala politička volja. Tu su uglavnom neke razlike i suprotstavljeni stavovi oko puteva, gde u principu opet problem predstavljaju one institucije i organi koji su u okviru izvršne vlasti, direkcija za puteve itd, ali to saglasje može da se napravi kroz regionalne prostorne planove, planove predela izuzetnih odlika odnosno područja posebne namene, lokalne prostorne planove itd. Znači, ukoliko bude postojala politička neutralnost, to ćete moći da usaglasite. Ali, moja diskusija će u nastavku da ukaže kroz jedan ili dva primera, videću koliko vremena imam, primera koji predstavljaju dokaz da Vlada i izvršni organi vlasti u Srbiji imaju problem s političkom voljom i da loša i patološka politička volja i opredeljenja mogu održivi razvoj i prostorne razvojne dokumente da dovedu u pitanje. To se nije dešavalo jednom. To nije incident, to postaje praksa. Ja sam sa vama razgovarao oko nekih stvari i biću slobodan da kažem da sam prepoznao volju da se sa nekim stvarima obračunam, međutim, naišli ste i vi, i naravno ja, kao predstavnik SRS, naišli smo na zid, jer nemate mehanizme da se s time obračunate. Kolega Vučković je čini mi se malopre rekao da on nije našao ni prepoznao ozbiljnu kritiku ovog prostornog plana. Ponavljam, bili bismo licemerni da ga kritikujemo. U njega su ugrađeni neki principi iz Hanovera, odnosno, rađen je na osnovu principa iz Hanovera. Ovo su stenogrami od pre godinu i po dana, kada smo vas mi iz SRS, evo dokaza, pozivali i tražili od predstavnika Vlade, tada vi niste sedeli ovde, nego vaš kolega ministar, tražili smo jedan dokument da Vlada pred nas iznese koji je sazdan na principima iz Hanovera, principima održivog prostornog razvoja, koji su prihvatljivi, uprkos činjenici da je SRS protiv evropskih integracija. Ali, ponavljam, prostorne integracije su nešto što prevazilazi evropske integracije i ne možete da osporite nešto što uvažava najviše moguće standarde, naročito u oblasti planiranja. Šta je ono čime mašem celo jutro, a u suštini predstavlja krucijalni dokaz da vi zaista imate problem? Dolazim iz opštine Surdulica, to znate, Vlasinsko jezero je proglašeno predelom izuzetnih odlika i ima posebni režim zaštite. To znate. Tri zone zaštite, u prvoj i drugoj je zabranjeno da se gradi, u trećoj uz odgovarajuća poštovanja pravila bi dozvole i mogle da se dobiju. Tim predelom izuzetnih odlika, zaštićenim dobrom od nacionalnog značaja, upravlja Direkcija za građevinsko zemljište. Na jednoj lokaciji postoji pet objekata. Onaj ko se stara o tom prirodnom dobru, na osnovu zakona, uredbi i pravilnika koje vi donesete, donesi odluku da ukloni rešenjem svih pet objekata i onda se četiri objekta poruše. Ali, za svih pet je doneto rešenje da se uklone. Šta se onda dešava? Onda se gospodin čija kuća treba da se sruši, odnosno vikendica, žali drugostepenom organu. Drugostepeni organ, koji je takođe vaše ministarstvo u Leskovcu, potvrdi rešenje organa lokalne samouprave, a onda taj neko nađe nekog u vašem ministarstvu, potpis gospođe Aleksandre Damjanović je tu i onda po njenom nalogu i njenom zahtevu drugostepeni organ po istom slučaju donosi drugačije rešenje. Znate dokle ide drskost? Ne da se objekat ne ruši, nego vaši saradnici traže od organa koji štite prirodno dobro na lokalnom nivou, onda oni traže ne da se ta kuća ne sruši, nego da se izradi, odnosno da se uradi premer i predračun, da se naplati naknada za korišćenje građevinskog zemljišta. Onda iz vašeg ministarstva stigne akt, potpisan vašim saradnicima, koji kažu da se objekat koji je u drugoj zoni zaštite i ne ispunjava uslove da bude legalizovan ostavi, a četiri se uklone. To je suprotstavljeno održivom konceptu razvoja. To, gospodine ministre, ukazuje i potvrđuje onaj moj stav da gomila birokratije u Vladi Republike Srbije ne prepoznaje prostor Republike Srbije kao strateški resurs ili mi sa tim imamo problema, pa ljutite se vi koliko god hoćete, koliko god mislite da treba ili ne mislite da treba. Ali, ovo je naša surova stvarnost i surova realnost. Danas živimo u vremenu, gospodine ministre, kada u javnoj raspravi za neki planski dokument komisija koja obrađuje planove, uvrsti primedbe građana, a obrađivač plana ih ne uvrsti i tako se objave u "Službenom glasniku". To nije posao koji može da se ispravi tek tako što će se ovde neko javiti ili vi u ime većine i reći – pa vi samo kritikujete, vi ovo, vi ono. Znači, mi pokazujemo dobru nameru jer shvatamo i razumemo značaj planske nauke, prostornog planiranja i razumemo prostor Republike Srbije kao strateški resurs. Ali, problem sa tim danas u Srbiji ima izvršna vlast. Možda i vi lično imate problem sa tim, ali znate kako se kod mene u kraju kaže – baba dala banku da uđe u kolo, dala bi 100 da izađe, ali nema više natrag. Sada ste tu gde jeste i morate da trpite. Dužni ste i obavezni, da li se to vama sviđa ili ne, za SRS nije bitno. Ali, vi imate ozbiljnih problema. Naravno, želeo bih da moje kolege nešto kažu. Imao sam obavezu da vam kažem ovo, da znate da naša priča nije isključiv politički pamflet i politička poruka, ovde su potpisi vaših izabranih ljudi koji sede u izvršnoj vlasti, koji urušavaju princip i koncept na koji se vi zaklinjete. U drugoj ću raspravi, u raspravi u pojedinostima, da vam pokažem karte, regionalne i prostorne planove koje opet vaša politika, politika DS, lokalnih samouprava u kojima ste vi na vlasti, obesmišljava prostorni razvoj i koncept održivog prostornog razvoja.
Gospodine ministre, imate reč.
Vaše kritike ne shvatam lično jer siguran sam da niko od vas u ovoj zemlji ne može da nađe nijednu stvar koja je pitanje protivzakonitosti ili protivzakonitog sticanja bilo kakve imovinske koristi koja ima veze sa mojim imenom. Dakle, ovo shvatam kao kritiku jednog sistema za koji smo svi svesni da ne funkcioniše najbolje. Da funkcioniše najbolje, ova zemlja ne bi bila Srbija, nego bi bila Švajcarska. Ali, mi živimo sa svim nesavršenostima izvršnog aparata i birokratije koga smo svi svesni. Kada kritikujem nešto što je neprestano ponavljanje problema koga smo svi svesni, samo kritikujem pokušaj da se relativizuju ti problemi, zbog toga što danas kada smo razgovarali o problemu ekologije, rekao sam samo jedan dan da se zamislite koliki su to problemi, koliko to košta i kada bi jednu godinu rekli - hajde da rešimo sve probleme u Srbiji, mi bi morali sve da zaustavimo da finansiramo, samo da krenemo da se bavimo ekologijom i bilo bi nam potrebno nekoliko godina. Dakle, ne možete da kažete – u zadnjih deset godina ništa niste uradili, apsolutno ništa, jer još uvek četiri posto otpadnih voda se samo prečišćava u Srbiji. Da rešimo taj problem u Srbiji treba nam između dve i tri milijarde evra. Podsetiću vas da je budžet Srbije nešto malo veći od toga. Dakle, moramo da budemo realni, objektivni i svesni problema s kojima se suočavamo i mnogi od tih problema moraju da budu rešavani korak po korak. Što se tiče ovog konkretnog slučaja, sada čujem nove činjenice. Tačno jeste da svako od vas koji ima neku od primedbi građana može do mene da dođe i mislim da ste i vi svedoci iskrene namere da se problemi reše. Na više mesta po Srbiji sam ponavljao odlučnost Ministarstva i Vlada Republike da se u zemlju uvede red. Danas kada slušam konkretne primere da negde postoji neka divlja gradnja ili da negde ne postoji postupanje u skladu sa zakonom, mogu samo da obećam da ću učiniti sve da se to ne dešava u budućnosti. Kada već spominjemo loša rešenja iz Zakona o planiranju i izgradnji koja se obrazlažu i dalje postojanjem divlje gradnje, reći ću vam da i u Nemačkoj postoji divlja gradnja, ali se ona sankcioniše efikasnom upravom. Ona se sankcioniše efikasnim lokalnim samoupravama, ona se sankcioniše voljom i željom birokratije da se sa tim problemima izborimo. Mi smo kao zemlja jako daleko od toga. Nije tačno da je zakon o planiranju i izgradnji zakočio građevinu u Srbiji i da predstavlja veliki balast naše privrede. To jednostavno nije tačno. Daću samo nekoliko argumenata. Pre nekoliko meseci sedeo sam ovde i branio sam zakon o pomoći građevinskoj industriji u uslovima svetske ekonomske krize. Vlada Republike Srbije je opredelila 18 milijardi dinara za konkretne projekte čija realizacija je sada u toku i počeli su. Da li znate da je svim lokalnim samoupravama, a gotovo na teritoriji svih lokalnih samouprava se grade objekti, bilo potrebno manje od dva meseca da izdaju građevinske dozvole. Dakle, imamo Zakon o planiranju i izgradnji. Svaka lokalna samouprava je za svoje potrebe i te kako brzo i lako izdala i lokacijsku dozvolu i dobila sve uslove javnih preduzeća i izdala građevinsku dozvolu. Ja ih pozivam da isto tako dinamično, brzo, vešto i kako treba izdaju i za privatne investitore i problemi neće postojati. Pre šest meseci Ministarstvo i Građevinska direkcija Srbije je pokrenula projekat kasarne "4. juli" za izgradnju četiri i po hiljade stanova, to je čitav mali grad, da je gotovo 400.000 kvadrata koji nije građen nikad u Srbiji u jednom trenutku toliko veliki građevinski objekat. Šest meseci od ideje je bilo potrebno da se dođe do realizacije. U ponedeljak se na tom gradilištu otvaraju radovi. Dakle, Ministarstvo je uspelo da pokaže da je za tako veliki kompleks moguće izdati i lokacijsku dozvolu i pribaviti sve uslove i izdati građevinsku dozvolu, a pre toga uraditi urbanistički projekat, uraditi glavni projekat, dobiti sve neophodne projekte za infrastrukturu, dakle, može se. U ovom trenutku u Srbiji postoje gradovi u kojima se lokacijska dozvola dobije tako što dođete pre podne i predate zahtev, popodne dođete i pokupite lokacijsku dozvolu. Naravno da ima gradova koji to ne žele da poštuju, neće da poštuju ili ne mogu da poštuju. Kada pričamo o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, odmah da vam kažem unapred, sve ono zbog čega neki likuju da će se sada ući u izmene i dopune, neće biti promenjeno. Konverzije će biti i moraće da se plati. Nećemo odustati od principa gde ne može građevinska dozvola da se izda ukoliko nisu ispunjena dva elementarna uslova. To je da dokažete vlasništvo u građevinskom zemljištu i to je da postoji planski uslov, a da bi došlo do toga, moraju da se donesu planovi, da li su oni prostorni ili regulacioni, na kraju krajeva, uslov je da i država pokazuje ozbiljnost, s tim što danas ovde predstavljamo pred vama prostorni plan. Hoću da demantujem priču da je ovaj prostorni plan rađen za vreme drugih ministara i to apsolutno nije tačno. Vi vidite ko ga je čitao, ulazni parametri su 2008, 2009. godina. Mi smo uspeli za jedan izuzetno kratak rok da ga izradimo, a ja bih voleo da je on bio izrađen ranije, da je Srbija imala planove na celokupnoj teritoriji mnogo ranije, ali nije ih imala. Tvrdim da mi polako, ali sigurno uvodimo red i u ovu oblast i uređujemo je. Takođe vam tvrdim da sam uveren da to neće ići tako brzo. Molim vas da mi date ovaj konkretan slučaj, hoćemo da ga rešimo, nedopustivo je i ne znam ko je to potpisao u ime mog ministarstva i to ćemo da proverimo i da pogledamo, ne verujem da se radi o kršenju zakona, ali hajde da proverimo to. Nedopustivo je da se takve stvari dešavaju i da se naknadno divlja gradnja legalizuje. To ne dolazi u obzir. Budite sigurni, gde god odemo, gde god ministarstvo deluje, deluje sa jednom istom jasnom politikom, a to je da se u ovoj oblasti uvede red, jer bez reda nema ekonomije, nema razvoja, nema novih investicija, nema sreće za naše građane. Mi ćemo zaista istrajati u tome. Ja ću vam to dokazati u nizu praktičnih primera i u toku ove rasprave sada i po amandmanima, i kada budemo raspravljali o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Za sam kraj da kažem, izmene i dopune Zakona ne predstavljaju bilo kakvu sramotu za predlagača. Ne znam zbog čega vi iz SRS to stalno potencirate. Mi smo vam lepo pričali, evo prošlo je godinu ili dve, vi ste došli sa izmenama i dopunama. Parlamenti zato i postoje. Svake godine u svim parlamentima sveta se vrše izmene i dopune zakona i zakoni služe da se prilagođavaju životu. Kažite mi jedan zakon koji traje 10, 20 ili 50 godina. Čim se dese neke društvene okolnosti koje zahtevaju promenu zakona, naravno da ćemo da menjamo zakone. Ja sam sutra sa vama ovde sa nizom ekoloških zakona, a za godinu i po dana, koliko su ti zakoni na snazi, promenio se niz okolnosti. Mnoge evropske direktive su predvidele drugačija rešenja. U praksi smo primetili da neke stvari ne funkcionišu, pa hajde da ih promenimo, bolje to nego da ćutimo sklupčani u ćošku i čekamo da prođe mandat ove vlade, i verujte mi, niko neće primetiti da se zakoni ne primenjuju. Mi hoćemo da se naši zakoni primene i zato ih menjamo i prilagođavamo životu. Prostorni plan ne verujem da će da bude menjan, mislim da je dobar i koliko sam razumeo, i ovo je za kraj, vi ste ga pohvalili i hvala vam na tome. Dakle, on je politički neutralan, on je utemeljen na struci i iz njega može da proistekne samo mnogo toga dobrog, za sve naše građane, za sve naše regione, na kraju krajeva za život naših građana.
Nema osnova za repliku. Dajem reč poslaniku Aleksandru Martinoviću, imate 21 minut.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu a da ne počnem svoje izlaganje jednim kratkim osvrtom na ono što je rekao gospodin Oliver Dulić, kada se jutros obratio narodnim poslanicima. Dakle, gospodine Duliću, čvrsto opredeljenje i čvrst stav SRS vezano za vašu izjavu kako smo ostvarili veliki uspeh time što je Savet ministara EU prosledio kandidaturu RS za članstvo u EU Evropskoj komisiji mi doživljavamo kao šaku od 30 srebrnjaka, zbog činjenice da smo odustali od politike prema KiM, a koja je propisana Ustavom RS. Ako ste pažljivo pratili izjave evropskih zvaničnika, posebno belgijskog ministra inostranih poslova, to ste mogli vrlo jasno da zaključite da je pozitivno prosleđivanje kandidature Srbije rezultat činjenice da je Srbija odustala od prvobitne rezolucije u Generalnoj skupštini UN kada je u pitanju KiM i da smo praktično izmenili tekst rezolucije onako kako je odgovaralo SAD i EU. Mislim da apsolutno nema razloga da se bilo ko u Srbiji raduje, ne samo zato što smo mi priznali de fakto nezavisnost KiM, već zato što od brzog ulaska Srbije u EU nema ništa, a da je to tako, na najbolji mogući način potvrđuje jedan dokument koji je vama iz te tzv. proevropske vladajuće koalicije bode oči, a to je Izveštaj Evropske komisije za 2010. godinu. Što se tiče samog prostornog plana Republike Srbije trebalo bi da bude u funkciji ekonomskog razvoja i mislim da oko toga nema dilema. Sada se postavlja pitanje da li narodni poslanici i građani Srbije mogu da veruju da će Vlada Republike Srbije, kao jedan kompaktan politički tim, da ugradi sve što je moguće u prostorni plan i da se na taj način u krajnjoj liniji, pošto je to krajnja svrha prostornog plana, poboljša, inače izuzetno teška, ekonomska i socijalna situacija građana Srbije. Srpska radikalna stranka smatra da nemamo dovoljno osnova da vam verujemo, a da je to tako, na najbolji mogući način potvrđuje intervju Mlađana Dinkića dat u najnovijem broju lista "Ekonomist". Na pitanje novinara – da li ste saglasni sa izjavom premijera Mirka Cvetkovića, da je Vlada veoma često u konfliktu i sama sa sobom i da neke ekonomske teme ne mogu biti donete zbog političkih razloga, gospodin Mlađan Dinkić odgovara – konflikt ciljeva je razumljiv i uobičajen, jer nikada dva dobra ne mogu zajedno. Teško je u isto vreme ostvariti visoku zaposlenost i nisku inflaciju, i brži privredni rast uz uravnotežen budžet. Zato Vlada mora da odluči šta joj je u ovom trenutku prioritet. Za mene tu dileme nema, jer je najvažnije povećati zaposlenost i ubrzati privredni rast, makar i po cenu većeg budžetskog deficita i inflacije. Dalje, na pitanje novinara lista "Ekonomist" – mislite li da je ova vlada mogla i morala biti mnogo hrabrija, jer na reformskom planu skoro ništa nije urađeno? Gospodin Dinkić odgovara – hrabrost i brzina reformi zavise presudno od onoga ko vodi vladu, a ne od onoga ko u njoj učestvuje. To je pitanje za DS kao najjačeg koalicionog partnera. Ministri iz G 17 plus su u svojim resorima odmah na početku mandata uradili sve što je bilo u njihovoj moći. Kao šlag na tortu, na pitanje novinara – je li zahtev za veće subvencije u privredi razlog što još nije usvojen rebalans budžeta za ovu godinu, i tu već gospodin Dinkić kaže – ne, mi takođe čekamo predlog Ministarstva finansija, jer su nam potrebna dodatna sredstva, jer smo već potrošili ceo budžet namenjen podsticajima za otvaranje radnih mesta. Inače, na pitanje novinara – zar Vlada nije mogla sama da postigne dogovor o rebalansu budžeta za 2010. godinu, već je i to po rečima ministarke finansija, mora da se čeka MMF, gospodin Dinkić daje fantastičnu izjavu – ni meni baš nije jasna ta izjava ministarke finansija. Gospodine Duliću, u kontekstu ovoga što je rekao gospodin Dinkić, postavlja se pitanje s kojim razlozima vi očekujete da vam mi verujemo da će Vlada Republike Srbije, navodno politički neutralna, da primenjuje jedan politički neutralan dokument, kakav je po vašim rečima prostorni plan? Za to razlozi apsolutno ne postoje. Sada da moja rasprava ne bi bila suviše apstraktna i da mi neko ne bi prigovorio da vodimo neku teorijsku debatu o ekonomskom razvoju Srbije, ja ću da se osvrnem na jedan detalj u prostornom planu. Na strani 150 Prostornog plana Republike Srbije, između ostalog se opisuju tzv. urbani placevi, mreže gradova i urbana naselja koja se naslanjaju jedni na druge i čine jednu funkcionalnu celinu, pa se navodi, osovina Beograd-Novi Sad, sa gradovima i urbanim naseljima u okviru svojih funkcionalnih područja, gde spadaju beogradske opštine Surčin i Zemun, Inđija, Ruma, Stara Pazova, Pančevo, Smederevo, Smederevska Palanka i Aranđelovac. Ja ću da se osvrnem samo na opštinu Rumu. Kao što znate, gospodine ministre, Vlada Republike Srbije je 2009. godine donela odluku da ustupi opštini Ruma na korišćenje preko 200 hektara poljoprivrednog zemljišta uz auto-put Beograd-Zagreb. U martu ove godine donet je plan detaljne regulacije za tu industrijsku zonu rumska petlja, a u suštini se radi o jednom kompleksu poljoprivrednog zemljišta, koje nije ni blizu privedeno nameni da bi bila prava industrijska zona, pa onda na televiziji predsednik opštine i predsednik SO Ruma izađu i kažu, doneli smo plan detaljne regulacije i za šest meseci pozivamo investitore da dođu. Gde da dođu? Tamo gde su sada njive, suncokret, kupus, kukuruz itd. Pre nekoliko meseci zaključen je ugovor, gospodine ministre, o postavljanju kablova za električnu energiju u toj tzv. industrijskoj zoni rumska petlja. Namerno napominjem slučaj opštine Ruma jer, ako me pamćenje ne vara, vi ste u novembru 2008. godine dolazili u opštinu Ruma i tamo davali svojim prisustvom podršku DS da pobedi na tim vanrednim lokalnim izborima. Evo, vi mi potvrđujete da je to tačno. Gospodine ministre, pogledajte sad šta se dešava u režiji ljudi iz vaše stranke, na koji način se krši Zakon o javnim nabavkama i na koji način se krši Zakon o planiranju i izgradnji. To ne radi SRS, to radi DS. Zašto i da li vi za to znate, voleo bih da mi na kraju mog izlaganja odgovorite. Dakle, ugovorena vrednost posla o postavljanju kablova za električnu energiju iznosi 57 miliona dinara. Meni nije bilo teško i ja sam pribavio fakturu iz fabrike kablova "Jagodina", gde se vidi, budući da je u pitanju dužina od osam kilometara, u isti rov se stavljaju dva kabla, u svaki kabl idu tri žile, dakle, ukupna dužina iznosi 48 hiljada metara. Vrednost kablova je, gospodine ministre, 26.904.000 dinara. To je bilo na dan 5. jula 2010. godine. Pogledajte sad koliko koštaju po tržišnim cenama sledeće stavke koje su neophodne da bi se ovaj ugovor realizovao. Dakle, iskop ovog rova od osam kilometara puta dva evra iznosi 16 hiljada evra, odnosno jedan milion i 600 hiljada dinara. Nabavka kabla, kao što ste videli, iznosi, da zaokružimo, 26 miliona dinara. Iskop sa zatrpavanjem rova iznosi milion i 600 hiljada dinara, odnosno 200 dinara po dužnom metru. Polaganje rova iznosi 235 dinara po dužnom metru, puta milion i 600 hiljada dinara, a to je tri miliona i 760 hiljada dinara. Ako na ovu cenu dodamo još i projektovanje za ovaj posao, a to iznosi 130 hiljada dinara po dužnom kilometru, puta osam kilometara, ukupna vrednost radova je 32 miliona i 400 hiljada dinara, a ugovorena vrednost radova je 57 miliona dinara. Sada se postavlja pitanje, gospodine ministre, gde je završila razlika od skoro 25 miliona, tačnije 24 miliona i 600 hiljada dinara? Koji je sledeći problem? U stvari problem koji prethodi ovom problemu cena. To je da je zaključen ugovor o postavljanju kablova za električnu energiju između Javnog preduzeća za građevinsko zemljište i Puteve "Ruma" i Elektrodistribucije "Ruma", a saglasnost na ovaj ugovor dali su predsednik opštine Ruma i direktor ElektroVojvodina. Pri čemu je ugovor zaključen, odnosno potpisan a da prethodno nije obezbeđen bilo kakav projektno-tehnički akt. Apsolutno ništa, ni lokacijska dozvola, nisu pribavljeni saobraćajno-tehnički uslovi, nema čak ni projekta, nema apsolutno ničega. Postoji samo ugovor o postavljanju kablova gde su cene maksimalno naduvane, a pri tome su, naravno, cene tako postavljene da je potpuno zaobiđen Zakon o javnim nabavkama. Uopšte se nisu tražile cene kod drugih proizvođača. Postavlja se pitanje odakle tolika vrednost od 57 miliona dinara? Dakle, neko je tu razliku stavio u džep. Pošto ste učestvovali u kampanji za vanredne lokalne izbore u opštini Ruma i budući da vi te ljude poznajete iz DS, koji danas predstavljaju stožer i okosnicu vlasti u opštini Ruma, pitam vas da li imate informacije gde je završila razlika od 25 miliona dinara? Sledeća stvar, gospodine ministre, u opštini Ruma od 2008. godine su potpuno suspendovani i Zakon o planiranju i izgradnji i Zakon o javnim nabavkama. Dakle, opština Ruma je maltene jedna eksteritorijalna jedinica izvan Republike Srbije, gde se pozitivni zakonski propisi Republike Srbije apsolutno ne primenjuju. Tamo je moguće, gospodine ministre, da dođe čovek da izvodi radove sa svojim mašinama, bagerima, kamionima itd, a da prethodno nema apsolutno bilo kakvu projektnu dokumentaciju, da nije dobio lokacijsku dozvolu, da nije prijavio radove, da nema odobrenje za izgradnju. Dođe čovek, inače sponzor DS, asfaltira jedan lokalni ili regionalni put, naknadno mu se post festum izdaju svi potrebni papiri i svi potrebni akti, shodno Zakonu o planiranju i izgradnji. Ono što vi, gospodine ministre, morate da uradite jeste da izvršite strogu kontrolu na koji način jedinice lokalne samouprave u Srbiji, a tipičan primer i loš primer za to je opština Ruma, poštuju odnosno ne poštuju Zakon o planiranju i izgradnji i Zakon o javnim nabavkama. Prostorni plan Republike Srbije neka je idealan, neka je besprekoran, neka nema nijednu primedbu, on će ostati mrtvo slovo na hartiji budu li ga primenjivali ljudi koji apsolutno nisu spremni da primenjuju nijedan pozitivni zakonski propis koji važi u Republici Srbiji. Ne znam da li ste, gospodine ministre, nešto preduzeli na tu temu. Imam utisak da se vi zadovoljavate time da Narodna skupština nešto izglasa. Donet je Zakon o planiranju i izgradnji. Vi kažete da je dobar, a mi kažemo da nije dobar, ali i da nije dobar, opet mora da se primenjuje takav kakav jeste dok se ne donese bolji. Međutim, ni takav loš Zakon o planiranju i izgradnji se ne primenjuje. Ne primenjuje se ni Zakon o javnim nabavkama. Sad se postavlja pitanje, gospodine ministre, s kojim pravom će bilo kom građaninu Republike Srbije biti srušena bespravno podignuta kuća, ako opštine i gradovi u Srbiji budu promoteri kršenja zakona? S kojim pravom ćete nekom siromahu koji je, možda odvajajući od usta sebe i svoje dece, napravio neki krov nad glavom, da mu srušite taj krov nad glavom, kada lokalni funkcioneri bez bilo kakvog straha, bez stida, bez bilo kakvih moralnih skrupula, na najbezočniji mogući način krše zakon? Ne samo da ga krše u formalnom smislu, nego očigledno opštine i gradovi zbog toga trpe ogromnu materijalnu štetu. Znate, za opštinu Ruma, kada se stavi u džep, kada se ukrade 25 miliona dinara, to je ogroman novac. Neko je taj novac uzeo. Pitam vas ko? Vi te ljude poznajete, vi ste im pomogli da dođu na vlast. Verovatno imate neki uticaj i neku kontrolu nad njima. Nemoguće je da se ne zna gde je 25 miliona. Nemoguće je da ne znate da ljudi koji imaju pojedine građevinske firme asfaltiraju ili revitalizuju određene putne pravce, a da za to uopšte nemaju nijedan dokument koji se traži po Zakonu o planiranju i izgradnji. Takvih primera u Vojvodini, gospodine Duliću, ima koliko god hoćete. Takođe, veliki problem koji se već sada javlja, a u budućem periodu će sigurno biti još veći, jeste činjenica da lokalne samouprave, ali i država Srbija, naravno i AP Vojvodina, ne izmiruju svoje obaveze prema izvođačima radova. Postavlja se pitanje koja je granica da ti ljudi uopšte mogu da izvode radove, a da im se ne plaća? Postoji veliki broj poštenih i čestitih ljudi koji se bave građevinskom operativom, koji su na lizing uzeli kamione, mašine i koji jednostavno moraju da rade. Ukoliko stanu njihova ekonomska propast je zagarantovana. Vi umesto da im pomognete, lokalna samouprava, AP Vojvodina, država Srbija, apsolutno im ne izmiruju njihova potraživanja. Postavlja se pitanje do kada će ti ljudi na taj način moći da rade? Veliko je pitanje, gospodine ministre, kakav je kvalitet radova koji se izvode, govoriću samo za teritoriju AP Vojvodine? Nadzora gotovo i da nema. Čak i kada ga ima on je samo formalan, zato što isti čovek praktično kontroliše i vlasnik je firme koja asfaltira i istovremeno je vlasnik firme koja formalno vrši nadzor. Tu koza čuva kupus i tako dugoročno ne može da se govori ni o kakvim evropskim principima u prostornom planiranju, odnosno u ekonomskom razvoju Republike Srbije. Još jedan veliki problem, gospodine ministre. Prostorni plan je najopštiji planski akt kada je u pitanju Republika Srbija. Ispod njega dolaze prostorni, odnosno urbanistički planovi nižeg reda. Ono sa čim se suočavaju pojedini investitori u pojedinim opštinama u Vojvodini, a opet je loš primer za to opština Ruma, jeste da lokalna javna preduzeća koja se bave projektovanjem određuju astronomske cene za izradu planova detaljne regulacije. Evo jedan primer. U opštini Ruma došao je čovek koji hoće da napravi benzinsku pumpu na površini od 22 ara. Znate li koliki je obuhvat plana detaljne regulacije? Sedam hektara. Zbog čega? Da bi cena bila milion dinara. Postavlja se pitanje – da li pojedine lokalne samouprave bukvalno teraju investitore iz svojih sredina jer čovek koji još nije ni zabo ašov traže mu milion dinara da bi mu uradili plan detaljne regulacije i to za površinu koja je pet puta veća od one površine na kojoj će on da obavlja neku privrednu delatnost. To su sve veliki problemi, gospodine ministre, bilo bi dobro da nam odgovorite – da li ministarstvo kome vi stojite na čelu išta preduzima da se ovi problemi reše? Ponavljam vam još jedanput, ne smete da ostanete na površini stvari, ne smete da se zadovoljite time da Narodna skupština izglasa akt koga ste vi predložili, bez obzira da li je u pitanju Zakon o planiranju i izgradnji, da li je u pitanju zakon o prostornom planu ili je u pitanju neki drugi akt koji se tiče oblasti urbanizma. Morate jednostavno da se spustite u lokalne samouprave. Morate da počnete da šaljete ljude iz vašeg ministarstva da vrše kontrolu šta se dešava na nivou lokalnih samouprava. Garantujem vam na nivou lokalnih samouprava je potpuni haos i apsolutnonema nikakvih pozitivnih efekata ni od Zakona o planiranju i izgradnji, a bogami ni od ovog najnovijeg zakona koji se tiče tzv. pomoći građevinskoj industriji. Pitajte izvođače radova koji im je pomogao taj zakon, nije im pomogao ništa. Pogledajte samo u Vojvodini koliko ima ljudi koji se bave izvođenjem građevinskih radova, a kojima se duguju stotine miliona dinara za neke poslove koji su urađeni u 2007. ili 2008. godini. Moram, gospodine ministre, da se dotaknem još jedne teme koja je dobila zasluženo mesto u prostornom planu Republike Srbije, a to je problem sa demografskim pražnjenjem pojedinih predela Republike Srbije i tu se svi slažemo, i vi iz vlasti i mi iz opozicije, da je veliki problem Republike Srbije negativan prirodni priraštaj. Kolega iz DSS je tačno naveo podatak da danas po jednom bračnom paru, odnosno po porodici dolazi 0,8%, ne znam da li da kažem dece ili deteta, prosto to je sad već neka statistička, a ne biološka kategorija, jer naravno ne može da postoji 0,8% deteta. Na drugoj strani, gospodine ministre, vaša vlada promoviše javno manifestovanje homoseksualizma. Izvinite, ali te dve stvari zaista ne idu zajedno. Potpuno poštujem i svi mi SRS potpuno poštujemo pojedinačno pravo građanina da ima kakva hoće seksualna uverenja, ali da se to diže na nivo javne manifestacije od najvećeg značaja u Republici Srbiji u uslovima kada imamo negativan prirodni priraštaj, tu gospodine ministre se zaista ne zna ko pije, a ko plaća. Homoseksualizam je prosto biološki necelishodan, on ne može da dovede do stvaranja nekog novog života, nadam se da vam je to potpuno jasno. Na jednoj strani hoćete da suzbijete belu kugu, makar deklarativno, a na drugoj strani promovišete javno ispoljavanje homoseksualizma koji je biološki potpuno neproduktivan, necelishodan. Dakle, nešto tu, gospodine ministre, nije u redu. Imam utisak da Vlada Republike Srbije uvek stane na pola puta. Malo bih htela da bude više dece u Srbiji, a malo bih htela da ide na ruku homoseksualnog lobija. Malo biste hteli da uredite oblast urbanizma, a sa druge strane, u opštinama, gradovima gde ste vi na vlasti je potpuni urbanistički haos. Nemoguće je da postoji 150 demokratskih stranki u Republici Srbiji, pa je jedna Demokratska stranka na nivou Republike Srbije, koja ima većinu u Narodnoj skupštini i u Vladi i ona se, navodno zalaže za poštovanje Ustava ,zakona, za red, kako vi kažete, ali zato postoji 150 drugih demokratskih stranki u Republici Srbiji, u lokalnim samoupravama, koje rade sve suprotno od onoga za šta se vi deklarativno zalažete. Mi se potpuno slažemo s vama. Da li treba uvesti red u oblast urbanizma i građenja u Srbiji? Treba. Treba li popraviti Zakon o planiranju i izgradnji? Treba. Da li je prostorni plan, ovakav kakav jeste, dobar? Možemo da se složimo da jeste, ali šta ćemo sa činjenicom da se zakoni ne poštuju u Republici Srbiji, da su opštine i gradovi promoteri kršenja zakona? Da li Vlada Republike Srbije, da li vaše ministarstvo ima način da se ovo zaustavi? Ako nemate način, možete da izglasate idealan prostorni plan. Ništa od njega neće biti ako ne zaustavite haos na nižim nivoima vlasti.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a ne javljaju se ni predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 96, reč dajem ministru dr Oliveru Duliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko. Pre svega, hvala na raspravi danas. Mislim da je bilo prilike da se čuje dosta veoma korisnih saveta i sugestija. Takođe smo imali prilike da čujemo i neke kritike, jedan deo njih je objektivan, jedan deo njih smatramo da nije argumentovan, ali u svakom slučaju, mislim da smo svi mi na istom cilju, a to je da od naše zemlje učinimo bolje mesto za život. Prostorni plan, kao strateški dokumentNarodne skupštine Republike Srbije, ove države, svakako će u desetogodišnjem periodu omogućiti da definišemo pravce razvoja, zone našeg razvoja, da definišemo sve ono što jesu prioriteti na kojima treba insistirati prilikom tog razvoja, uz poštovanje onoga što je svima najvažnije, a to je prostor Republike Srbije, sa svojim prirodnim i kulturnim bogatstvima. Trudili smo se danas da vam prezentujemo jedan dokument koji je sveobuhvatan i obiman, koji je plod rada naše struke i nauke i koji je trebalo da bude osnov za promenu svesti svih ljudi, na svim nivoima vlasti, koji donose odluke kako treba da se pristupa ozbiljnom planiranju. Nažalost, mi smo društvo koje je imalo problema da bez ozbiljnog plana i strategije nema ni razvoja. Mi smo imali problema da shvatimo da, ukoliko mislimo da planiranje nije važno, uglavnom nam budućnost isplaniraju drugi. Zahvaljujući prostornom planu, svako će da dobije po nešto. Regioni će dobiti mogućnost da se razvijaju brže i bolje, slabiji regioni će dobiti mogućnost da se razvijaju brže, a oni bolje razvijeni regioni će dobiti mogućnost da utiču, zajedno sa celokupnim društvom, na razvoj cele zemlje. Dakle, mi smo hteli da kroz prostorni plan približimo sve ono što jeste problematika uređenja prostora svakog našeg građanina. Konkretno, zahvaljujući ovom prostornom planu i zahvaljujući njegovom radu na usklađivanju svih nižih prostornih, ali i regulacionih akata sa ovim prostornim planom, jednog dana ova zemlja će biti pokrivena 100%, svim neophodnim planskim aktima. Više neće biti potrebe da razgovaramo o arbitrarnosti administracije, o tome da je potrebno uraditi i PDR, i platiti ogroman novac da bi se uredilo pitanje benzinske pumpe, o tome da u lokalnim samoupravama mesecima stoje određeni predmeti i da nema izdavanja građevinskih dozvola jer neki birokrata čeka da mu neko da mito. Jednoga dana kada se dakle završi implementacija onoga što jeste politika ove Vlade, vi ćete bukvalno vaše građevinske dozvole sa svim neophodnim i pratećim dokumentima početi da dobijate samo na Internetu. I to je ono što je vizija i to je ono što je cilj. Do tada, biće još puno problema. I mi ne možemo da ne kažemo da ne znamo za veliki broj problema koji se danas javljaju na različitim nivoima vlasti. Ali ne možemo ni mi u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja da rešimo svaki taj problem. Većina tih problema su problemi morala i shvatanja potrebe da država funkcioniše bolje. Većina tih problema su problemi koji se ne rešavaju u parlamentu i rešavaju se u Ministarstvu životne sredine nego se rešavaju u policiji, u saradnji sa tužilaštvom i sudovima. I zato vam, po ko zna koji put, šaljem jedan apel koji je jako važan. U promociji vrednosti koju hoćemo da promovišemo moramo da učestvujemo svi. I siguran sam da svako od nas nosi te vrednosti, jer one suštinski podrazumevaju da hoćemo da naši građani žive bolje. Da hoćemo da živimo u zemlji koja je bolje uređena, koja je čistija, u kojoj se poštuju prava, razna prava, od ljudskih prava, pa sva druga prava, u zemlji u kojoj niko ko želi da investira nema problem, kao što hoćemo da živimo u zemlji u kojoj onaj koji radi, koji hoće da investira, nema problema sa svojim pravima. Da bi se sve to postiglo, mora da se postave neki osnovni temelji, a planiranje i ovaj prostorni plan predstavljaju je jedan od tih osnovnih temelja.
Ovim zaključujem načelni pretres i nastavljamo sutra, u sredu, 27. oktobra, u 10.00 časova, zajedničkim načelnim pretresom o predlozima zakona iz tačaka 4. do 10. dnevnog reda, utoliko ste bili u pravu ministre. Hvala poslanicima na saradnji, odmorite se. Dugačak dan je pred nama.