Dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo još jedan set važnih finansijskih zakona na dnevnom redu. Najvažnija je izmena Zakona o porezu na dodatu vrednost. Kada smo uvodili porez na dodatu vrednost rekli smo da ćemo pratiti njegovo sprovođenje i da ćemo ukoliko dođemo do zaključka da možemo da poboljšamo taj tekst to i učiniti u prvoj polovini ove godine, i evo, to se i dogodilo. Moram da vam kažem da je uvođenje poreza na dodatu vrednost jedna mala revolucija u javnim finansijama. Zaista, svi dosadašnji efekti su samo pozitivni, imajući u vidu da je naplata poreza na dodatu vrednost u odnosu na naplatu poreza na promet oko 45% bila viša u prvih pet meseci ove godine u odnosu na isti period prošle godine. Još jedna stvar se dogodila, smanjena je u jednom značajnom delu i siva ekonomija, jer je došlo do pada uvoza, a sa druge strane do rasta izvoza, s obzirom da izvoznici imaju nultu stopu kada izvoze robu, uz pravo na odbitak prethodnog poreza. Mi smo redovno izmirivale naše obaveze prema izvoznicima. Rok za povraćaj bio je do 15 dana za velike izvoznike, a često smo vraćali novac i u roku od šest ili sedam dana, a najčešće je to bio period. Povraćaj za velike izvoznike iznosi preko milijardu dinara mesečno, ali mi to redovno izmirujemo i na taj način pomažemo da se ostvari što veći izvoz, jer, rast izvoza u prva četiri meseca ove godine bio je 51%. Što se tiče povraćaja ostalim, nikada nismo prekoračili rok koji je zakonski dat. Najčešće smo vraćali u roku od 20 dana, s tim da smo samo onim obveznicima koji su netačno iskazivali zahtev za povraćaj, dakle, kao neku vrstu kazne, vraćali u roku od 40 dana, kako bi u sledećem obračunskom periodu pravilno obračunali i iskazali PDV. Takođe, moram da kažem da je sve više obveznika u sistemu PDV-a, tako da je ovaj sistem našao svoju punu primenu u praksi. Imajući u vidu da smo ostvarili budžetski suficit u prvih pet meseci ove godine, odlučili smo da snizimo neke stope PDV-a i da izjednačimo neke proizvode u reprolancima, što se tiče stopa PDV-a. Najpre, odlučili smo da snizimo stopu PDV-a na novoizgrađene stanove ako se koriste za stambene potrebe; sa 18% ova stopa se po našem predlogu snižava na 8%. Zatim, smanjujemo stopu sa 18%na 8% za smrznuto voće, povrće, meso i ribu, za žitarice, suncokret, soju, šećernu repu, uljanu repicu, zatim za sve lekove, uključujući i lekove koji se upotrebljavaju u veterini. Dakle, do sada su bili samo lekovi sa pozitivne liste, a sada svi lekovi idu na stopu od 8%, uključujući i one koji se upotrebljavaju u veterini. Zatim, tu je i stočna hrana, kompletna krmna smeša za ishranu stoke, micelijum za uzgoj pečuraka, živa stoka, a ne samo priplodna, kako je do sada bilo; to su dobra gde sada uvodimo nižu stopu poreza na dodatu vrednost od 8%. Ovo bi trebalo da dovede do pojeftinjenja ovih osnovnih životnih namirnica, a što se tiče žitarica, suncokreta, mi ćemo sada tu izjednačiti cene sa gotovim proizvodima, jer je brašno već na 8%, ulje je na 8%, a sada će i inputi, sirovine takođe biti na 8%, tako da to neće stvarati nikakve probleme, posebno imajući u vidu da sada počinje žetva. Što se tiče drugih stopa koje smanjujemo, odlučili smo da smanjimo stopu sa 18% na 8% na bioskopske ulaznice, ulaznice za sajmove, cirkuse, zabavne parkove, koncerte, izložbe, a do sada su već bili oslobođeni zoološki vrtovi, botaničke bašte, muzeji, galerije i pozorišta. Sada faktički snižavamo stope za ove ostale manifestacije. Takođe, proširujemo i poreska oslobođenja sa pravom na odbitak prethodnog poreza, i to je tzv. nulta stopa, za otpremanje dobara u slobodne carinske prodavnice koje su otvorene na vazduhoplovnim pristaništima otvorenim za međunarodni saobraćaj. Dakle, otvaramo faktički djuti-fri šopove, ali samo na međunarodnim aerodromima, gde je organizovana pasoška i carinska kontrola i gde može sa bording kartom da se kupi roba, kao i u drugim zemljama u svetu, bez PDV-a, a videćete u promeni Carinskog zakona i bez carine. Na ovaj način mi ćemo na međunarodnom aerodromu Beograd omogućiti otvaranje djuti-fri šopova. Proširili smo poreska oslobađanja bez prava na odbitak prethodnog poreza na davanje u zakup zemljišta, kako poljoprivrednog, tako i šumskog, građevinskog, izgrađenog, neizgrađenog, javnog i ostalog zemljišta, dakle, to je sada nulta stopa bez prava na odbitak prethodnog poreza, i usluge ocene kreditne sposobnosti za fizička i pravna lica, kreditni biro. Ukinuli smo PDV kod uvoza za humanitarnu pomoć i za donacije iz inostranstva, kao i na dobra koja su izvezena iz Srbije, a koja se u Srbiju vraćaju neprodata, zato što ne odgovaraju kvalitetu koji zahteva inostrani kupac. Dešavalo se da se roba izveze, a da se onda, pošto je jedan deo nekvalitetan, vrati u Srbiju; onda se po ovom starom zakonu obračunavao PDV, a mi to sada oslobađamo, ako se dokaže da je to roba koja je izvezena, ali je zbog neodgovarajućeg kvaliteta na zahtev ino-kupca vraćena u zemlju. Takođe, uvodi se poresko oslobođenje za uvoz različitih pomagala za invalide, osim kod motornih vozila, dakle, za sva ostala pomagala za invalide. Proširujemo pravo na odbitak prethodnog poreza, tako da će od dana stupanja na snagu ovog zakona obveznik PDV-a imati pravo na odbitak prethodnog poreza po osnovu izdataka za svoje zaposlene, i to za smeštaj u hotelima i sličnim objektima, za ishranu i prevoz. Dakle, moći će da odbije ove troškove od prethodnog poreza. Isto tako, uočili smo da kod nekih firmi postoji efekat dvostrukog oporezivanja, kod prometa putničkih automobila, plovnih objekata. Sada smo uveli da ako obveznik PDV-a izvrši promet putničkih automobila, plovnih objekata i vazduhoplova za koje pri nabavci nije imao prava na odbitak prethodnog poreza u potpunosti ili srazmerno, smatraće se da do ovog prometa nije došlo, u smislu Zakona o PDV-u. Faktički, ovaj promet neće imati posledice PDV-a, već samo od poreza na prenos apsolutnih prava, a do sada je bilo dvostruko sve oporezovano. Takođe smo uveli pravo na povraćaj PDV-a tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama, i to: Srpskoj pravoslavnoj crkvi, Islamskoj zajednici, Katoličkoj crkvi, Slovačkoj crkvi, Jevrejskoj zajednici, Reformatorskoj hrišćanskoj crkvi i Evangelističkoj hrišćanskoj crkvi. I, propisujemo pravo na refakciju, odnosno povraćaj PDV-a za promet dobara i usluga koji im se vrši u Srbiji, kao i za dobra koja uvoze, neposredno povezana sa njihovom verskom delatnošću. Ovaj zakon, odnosno izmena i dopuna Zakona propisuje pravo na refundaciju PDV-a koji je već plaćen u prvih šest meseci ove godine za zdravstvene ustanove, za dobra koja su predmet ugovora o donaciji i humanitarnoj pomoći, a platilo je Ministarstvo zdravlja. Drugim rečima, pošto je sadašnje rešenje imalo plaćanje PDV-a na humanitarnu pomoć i na donacije, mi sada vršimo refundaciju, povraćaj sredstava iz budžeta zdravstvenim ustanovama, jer je Ministarstvo zdravlja platilo PDV za njih. Takođe će biti izvršena refundacija, odnosno povraćaj sredstava tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama za usluge, odnosno uvoz dobara koja su povezana sa verskom delatnošću. Ovo su izmene Zakona o PDV-u. Još jednom želim da kažem da je PDV osnovni stub javnih finansija. Mi smo i dalje gledali odgovarajuću direktivu Evropske unije i moram da kažem da smo kod stanova odlučili da snizimo na 8%, bez obzira što većina zemalja Evropske unije ima višu stopu PDV-a, odnosno stopa je osnovna. Nekoliko zemalja Evropske unije ima stopu koja je snižena. Smatrajući da je jedan od prioriteta naše države rešavanje stambenog pitanja odlučili smo da stopu za novoizgrađene stanove smanjimo na 8%, sa željom da pospešimo stanogradnju. Sledeći zakon koji je pred vama je Predlog izmena i dopuna Carinskog zakona. On donosi sledeće novine. Omogućava se građanima koji rade u inostranstvu da uvezu određene predmete domaćinstva bez plaćanja carine. Takođe, invalidima se omogućava uvoz motornih vozila bez plaćanja carine. Ovim zakonom se reguliše postupak sticanja dozvole za rad carinskih agenata koji su Carinskim zakonom utvrđeni. Taj postupak za dobijanje dozvole nije bio precizno definisan. Takođe, omogućava se otvaranje slobodnih carinskih prodavnica na međunarodnim aerodromima. Vlada dobija ovlašćenje da može povećati ili smanjiti propisane carinske stope do 50%, usled poremećaja na tržištu, odnosno za robu za koju je Carinskom tarifom propisana stopa nula može se odrediti stopa carine maksimalno do pet posto. Moram da kažem da se u drugim zemljama carinska tarifa ne menja u Skupštini, već je menjaju same vlade, s obzirom da se zbog tržišnih okolnosti dešava da je za neki proizvod potrebno sniziti carinu. Retki su slučajevi povećanja carinskih stopa, imajući u vidu ugovore koji postoje sa Svetskom trgovinskom organizacijom. Zbog fleksibilnosti mi nismo uzeli za pravo da Vlada može potpuno da menja carinsku tarifu, već su ograničenja data. Što se tiče pogodnosti za naše povratnike iz inostranstva, dakle, naši ljudi koji rade u inostranstvu imaju pravo da uvezu predmete za domaćinstva, osim motornih vozila, ukoliko su domaći državljani i ukoliko su bili na radu u inostranstvu neprekidno dve godine. To je uslov. Takođe propisujemo koje kategorije lica sa invaliditetom mogu da uvoze automobile bez plaćanja carine. To su: invalidi sa telesnim oštećenjem od najmanje 70%, vojni invalidi od prve do pete grupe, civilni invalidi rata od prve do pete grupe, slepa lica, lica obolela od distrofije, paraplegičari, lica obolela od cerebralne i dečije paralize, lica obolela od multipleks skleroze i roditelji višestruko ometene dece u razvoju, s tim da se uvodi zabrana prodaje tako uvezenih vozila u roku od tri godine ukoliko su polovna vozila u pitanju, a za nova vozila propisuje se zabrana otuđenja vozila pet godina. Ovo su osnovne izmene Carinskog zakona. Pred nama je potpuno novi zakon o Carinskoj tarifi. Kao što znate, Srbija ima jedan stari Zakon o Carinskoj tarifi, koji je faktički nasleđen od bivše SRJ. Mi smo uradili zakon po standardu HS 2002. Faktički, uskladili smo ga sa Kombinovanom tarifom Evropske unije u pogledu nomenklature. Jako je važno da Skupština usvoji ovaj zakon, jer će to biti osnov za pregovore Srbije od 5. oktobra sa Evropskom komisijom za zaključivanje ugovora o asocijaciji i pridruživanju. Takođe, ova carinska tarifa biće osnov za pregovore Srbije o članstvu u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Zašto donosimo tarifu? Prvo, povećava se broj tarifnih stavova sa sadašnjih 8.000 na preko 10.000. Drugo, znate i sami da je Akcioni plan harmonizacije ekonomskog sistema Srbije i Crne Gore doveo do određenih debalansa u zaštiti, tako da su podignute carine za neke proizvode koji se u Srbiji ne proizvode, a spuštene su enormno za nešto što se u Srbiji proizvodi, kako bi se izvršila (u avgustu 2003. godine) harmonizacija ekonomskog sistema Srbije i Crne Gore. Između ostalog, to je dovelo, dobrim delom, prošle godine do enormnog rasta uvoza, jer su neke stope bile izuzetno niske za proizvode koji se proizvode u Srbiji. Novom carinskom tarifom mi podižemo carinske stope za 142 proizvoda. To su uglavnom poljoprivredni proizvodi, proizvodi industrije kože, industrije nameštaja, industrije električnih aparata za domaćinstvo i neki drugi. Navešću neke od proizvoda gde smo predložili povećanje carina. Naime, predložili smo da se stope carine povećaju za neke poljoprivredne proizvode kojima Srbija obiluje. Primera radi, za brašno je carinska stopa trenutno 5%, a mi je podižemo ovim predlogom na 20%. Podižemo za zelenu salatu, za kajsije, breskve, jabuke, kruške, ostalo voće koje se proizvodi u zemlji, za slatku papriku, za ostalu papriku, seme šećerne repe, seme lucerke, hmelj. To su poljoprivredni proizvodi za koje se carinska stopa podiže. Primera radi, za jabuke sa 5% na 15%. Faktički, imali smo čudnu situaciju da su bile podignute carinske stope za kivi i mandarine i za neke proizvode koje Srbija uopšte ne proizvodi, a da su za jabuke i kruške bile spuštene zbog harmonizacije sa Crnom Gorom. Na ovaj način mi štitimo našu domaću poljoprivredu. Takođe, podižu se carine na nameštaj sa 10% na 20%, kako bismo zaštitili našu drvnu industriju; za gotove gume sa 10% na 20%, s obzirom da Srbija ima nekoliko veoma značajnih međunarodno priznatih proizvođača u industriji gume, kao što su "Tigar" iz Pirota, "Trajal" iz Kruševca, "Ruma-guma" i ostali. Što se tiče snižavanja carina, snižavaju se carinske stope za 164 proizvoda. To su uglavnom sirovine i poluproizvodi koji se ne proizvode u zemlji i uglavnom smo vodili računa da su to sirovine u granama koje su izvozno orijentisane i u granama za čijim proizvodima postoji domaća tražnja. To su, pre svega, sirovine za crnu metalurgiju, obojeni metali - aluminijum, drvnu industriju, tekstilnu industriju, grafičku industriju. Faktički, ako se sećate, zbog zaštite podgoričkog kombinata aluminijuma i Željezare Nikšić bile su enormno podignute carinske stope za sirovine od aluminijuma, odnosno čelika, što je značajno opteretilo naše proizvođače gotove robe, jer se dešavalo da je zaštita za gotove proizvode bila niža od carine na sirovine, tako da su svi redom trpeli poslednjih godinu i po dana gubitke. Novoformirana vlada odmah je uvela carinske kontingente za te proizvode, a sada to formalizujemo kroz spuštanje ovih carina u Carinskoj tarifi. Imajući u vidu da imamo pristup ″dvostrukog koloseka″ u pridruživanju Evropskoj uniji, ovo je bilo i formalno moguće. Kao što znate, naša zemlja je 2001. godine zaključila poseban sporazum sa Evropskom unijom kojim nam je odobren bescarinski izvoz za 96% naših proizvoda u Evropsku uniju, uz obavezu da Srbija ne može samostalno da podiže nivo carinskih stopa. Stoga želim da ovaj parlament obavestim da je Ministarstvo finansija tražilo i dobilo od Evropske komisije dozvolu za podizanje carinskih stopa za 142 proizvoda. Znam da je naša Privredna komora imala zahteve za povećanje nekih carinskih stopa kod drugih proizvoda, međutim, mi smo dobili saglasnost za ova 142 proizvoda. To je tzv. stand still aranžman koji imamo sa Evropskom unijom, i ukoliko bi se povećavale stope za neke druge proizvode Evropska unija bi mogla da potpuno ukine bescarinski izvoz naših proizvoda na tržište Evropske unije. Zbog toga nismo ovo radili bez dogovora sa Evropskom unijom, naprotiv, ovo je potpuno završeno sa Evropskom komisijom. Koji je efekat povećavanja, odnosno smanjivanja stope carine na ukupnu zaštitu naše privrede? Najpre, spuštamo carinske stope na robu čiji je uvoz bio u vrednosti od oko 200 miliona dolara prošle godine, a dižemo carinske stope na proizvode čiji je ukupan uvoz bio oko 800 miliona dolara prošle godine. Dakle, za ovih 140 i nešto proizvoda (uvezeno ih je za 800 miliona dolara, a to znači da su značajno povećavali naš spoljnotrgovinski deficit) dižemo carinu kako bismo smanjili taj deficit, a spuštamo carine za 160 i nešto proizvoda, čiji je uvoz imao relativno beznačajnu vrednost. Prosečna carinska stopa se sada snižava za svega 0,09%; sa sadašnjih 8,80 spušta se na 8,71. Međutim, to je prosečna carinska stopa, daleko relevantnija za ekonomsku analizu je ponderisana carinska stopa, ponderisana vrednošću uvoza. Ponderisana carinska stopa nakon ovih izmena ostaje na istom nivou i iznosi 6,3%. Dakle, Srbija, moram da kažem, ima relativno nisku carinsku stopu, iako je u procesu usaglašavanja i sa komorom i sa privrednicima bilo zahteva da snižavamo još neke carinske stope. Bilo jemožda i opravdanih zahteva da ukinemo ovu stopu od 1% na uvoz, recimo, opreme i nekih drugih proizvoda i da bude nula, s obzirom da su troškovi carinskog postupka često skuplji od samih fiskalnih prihoda. Međutim, mi to nismo u ovom času uradili samo iz strateških razloga, jer nam predstoje pregovori sa Svetskom trgovinskom organizacijom, gde ćemo morati da damo neke koncesije u pregovorima i da neke carinske stope dodatno snizimo. Još nešto što je jako važno da građani Srbije i parlament znaju – osnova pregovora sa Evropskom unijom svodi se na to da kažemo u kom periodu će Srbija biti sposobna da carinske stope u razmeni sa Evropskom unijom svede na nulu. Sada su carinske stope ovakve kao što vidite u tarifi. Mi ćemo morati u nekom periodu, verujem ne kraćem od pet godina, svesti sve te carinske stope u razmeni sa Evropskom unijom na nulu, ukoliko želimo da postanemo član Evropske unije. Moram da kažem da su slične pregovore do sada vodile već i Hrvatska, Makedonija i neke druge zemlje, Bugarska i Rumunija naravno, i da je to uobičajena praksa. Mislim da će naša pregovaračka pozicija biti da to bude rok od pet godina, kada ćemo morati sve carinske stope za uvoz robe iz Evropske unije da svedemo na nulu, što ne znači da nećemo moći da imamo zaštitu za uvoz robe iz drugih zemalja. Ovaj carinski zakon omogućava da se uvedu posebne mere zaštite, recimo, za uvoz robe iz Kine, za uvoz robe van Evropske unije. Mi ćemo vrlo brzo, zajedno sa Privrednom komorom, razraditi mehanizme ne samo carinske, već i vancarinske zaštite što se tiče robe sa ovih područja. Inače, moram da vam kažem da su efikasne mere koje je naša carina do sada sprovela, jer smo sveli broj uvoznih punktova za uvoz evro-azijske robe na tri u Srbiji. Uvoz iz Kine u prva četiri meseca ove godine smanjen je za 30%, ali siguran sam da ima još prostora da se zaštiti naša proizvodnja. Takođe, želim da kažem da postoji promena u vancarinskoj zaštiti. Pitajte proizvođače paradajza u leskovačkom kraju; više se niko ne žali na uvoz paradajza iz Makedonije, Bugarske, iz drugih zemalja. Nažalost, sada smo došli u drugu situaciju. Sada je hrana za građane skupa. Dakle, s jedne strane, uspeli smo da podignemo cene poljoprivrednih proizvoda za poljoprivrednike, ali imamo drugi problem – najveći deo indeksa rasta cena u prvih pet meseci jeste rast cena hrane. Imamo vrlo čudnu situaciju: Srbija, koja je poljoprivredna zemlja, ima skupu hranu. Naravno, bogate zemlje mogu sebi da dozvole da subvencionišu u većem delu poljoprivrednike. Mi, međutim, imamo tih 20 milijardi na raspolaganju, koliko imamo u budžetu. Zbog toga je važno da što pre krenemo u pregovore sa Evropskom unijom; najveći deo pretpristupnih fondova Evropske unije da iskoristimo za poljoprivredu, jer nemamo mogućnosti da dodatno subvencionišemo poljoprivredu. Dakle, moramo da održimo dobre cene za poljoprivrednike, a s druge strane, moramo da vodimo računa da spustimo cene gotovih proizvoda za građane. O preostalim zakonima, koji su takođe važni, čini mi se da su ova tri ključna, biću nešto kraći. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, ima nekoliko novina. Prvo, snižava se osnovica doprinosa za zarade koje naši ljudi ostvaruju u inostranstvu. Dakle, ako naše firme rade u inostranstvu, nakon što se usvoji ovaj zakon, plaćaće doprinose na istu osnovicu kao da rade u zemlji. Trenutno je ova osnovica čak i do 3, 4, 5 putaveća. Zbog toga se dobar deo doprinosa i ne plaća, već se radi na crno. Faktički, ovo će pomoći našim građevinarima da mogu da iskažu stvarne iznose plata koje isplaćuju našim radnicima. Ovo je predlog koji je usaglašen sa Privrednom komorom, odnosno Udruženjem za građevinarstvo i Udruženjem za stambenu privredu. Što se tiče poljoprivrednika, a imajući u vidu da smo u Zakonu o porezu na dohodak građana oslobodili plaćanja poreza na katastarski prihod poljoprivrednike za 2004. i 2005. godinu, ovde preciziramo da je za kalendarsku godinu za koju se ne utvrđuje i ne plaća porez na dohodak građana na katastarski prihod osnovica doprinosa najniža mesečna osnovica za kategoriju obveznika, znači 40% od prosečne mesečne zarade u Republici isplaćene u četvrtom kvartalu prethodne godine. Velika novina u ovom zakonu je plaćanje doprinosa za samostalne umetnike. Naime, primetili smo da niko ne plaća doprinose kada su samostalni umetnici u pitanju, iz razloga što je obaveza za isplatioce honorara da plate 20% poreza i još odgovarajući doprinos, tako da je ukupna obaveza preko 50%. Faktički, niko od isplatilaca honorara to ne želi da plaća, na crno se plaćaju honorari samostalnim umetnicima. Odlučili smo da promenimo tu praksu i da onima koji isplaćuju te obaveze ukinemo obavezu plaćanja doprinosa, da je prebacimo na same umetnike. Drugim rečima, isplatilac honorara od sada će plaćati samo 20%. Sve ono što je do sada išlo na crno ući će u legalne tokove. Za takvu vrstu delatnosti 20% jeste niska stopa poreza. S druge strane, samostalni umetnici će morati da plaćaju akontacione doprinose na osnovicu koju sami izaberu. Imaju mogućnosti da izaberu četiri osnovice: najnižu mesečnu osnovicu, ako se radi o slikarima, vajarima, onima koji imaju manja primanja. Najniža mesečna osnovica doprinosa je 40% od prosečne plate u poslednjem kvartalu u prethodnoj godini. Mogu da izaberu prosečnu mesečnu zaradu, dvostruku prosečnu zaradu, četvorostruku. Međutim, oni će plaćati mesečno, dakle akontaciono doprinose, a onda će se na kraju godine vršiti konačni obračun, podnosiće se prijava kao što sepodnosi prijava za godišnji porez na dohodak građana, tako da će oni koji ostvare veće honorare platiti veću razliku, oni koji su imali manje zadržaće se na akontacionom plaćanju i na taj način konačni obračun će svoditi stvarno stanje. Na ovaj način, mi ćemo preko isplatioca honorara tačno dobiti i videti koliko zapravo samostalni umetnici zarađuju, jer će isplatioci honorara biti motivisani da sav honorar plate, jer su sa 20% poreza oni rešili to. Kada to plate umetniku, automatski poreska uprava ima evidenciju koliko je kome plaćeno i onda kontrolišemo kako oni plaćaju doprinose. Oni koji dobiju, ne znam, za neku ploču 10.000 evra (a to će biti evidentirano) moraće da plate srazmerno veće doprinose, s tim što su maksimalni doprinosi isti kao i za sve druge građane, a maksimalno je petostruka prosečna plata; to je ono što je maksimalan doprinos i plaća se na osnovicu koja je jednaka petostrukoj prosečnoj plati. Drugim rečima, to je ekvivalentno plati od nekih 75.000, 80.000 dinara mesečno. Ovo se odnosi na samostalne umetnike i radnike u kulturi koji nisu osigurani po drugom osnovu. Za druga lica koja ostvaruju ugovorene naknade, a koja su osigurana po drugom osnovu, koja su u radnom odnosu, preduzetnici, zadržava se plaćanje doprinosa za PIO po odbitku, dakle stari sistem se zadržava i doprinosi se obračunavaju i isplatilac to isplaćuje prilikom isplate prihoda. Dakle, odnosi se samo na samostalne umetnike i radnike u kulturi koji nisu osigurani po drugom osnovu, a to je jako važno da se kaže. Takođe, regulišemo na povoljniji način plaćanje doprinosa za sveštenike i verske službenike. Sveštenici, verski službenici, monasi i monahinje plaćaće ubuduće doprinos po rešenju poreskog organa na osnovicu koju opredeli crkva, odnosno verska zajednica, zavisno od dužnosti, školske spreme, radnog staža i drugih ličnih svojstava osiguranika, u jednom od sledećih iznosa: može da bude najniža mesečna osnovica, a to je 40% od prosečne zarade, ili prosečna mesečna zarada pomnožena koeficijentom jedan, dva, tri, četiri ili pet. Takođe će crkva odrediti, a pretpostavljam da postoji i konačni obračun na kraju tog perioda. Još jednu stvar vraćamo u ovaj zakon, koju smo pre godinu dana ukinuli. Imali smo dobru volju kada smo prethodne godine u Zakonu od plaćanja doprinosa oslobodili poslodavce koji ne isplaćaju zarade svojim radnicima. Želeli smo da pomognemo onim preduzećima koja su u teškoćama. Međutim, ispostavilo se da je to dovelo do evazije, odnosno izbegavanja plaćanja doprinosa. Zbog toga vraćamo ovu obavezu za poslodavce – moraju da obračunavaju doprinose na najnižu mesečnu osnovicu, bez obzira da li su isplatili ili nisu isplatili zaradu, kako se ne bi desilo (a ima puno takvih slučajeva, od privrednika do medija) da se ne isplati zarada, samim tim se i ne obračuna doprinos, a u stvari se plata da na crno. Dakle, moramo da vodimo računa da obezbedimo odgovarajuće finansiranje i za penzioni, za zdravstveni fond, za Fond za osiguranje od nezaposlenosti. Ipak smo odlučili da vratimo. Što se tiče preduzeća koja su u teškoćama, inače je donet amandman na Zakon o privatizaciji da se mogu otpisati svi dugovi do 31.12.2004. godine, ukoliko se u procesu restrukturiranja nađe odgovarajući kupac i da je to uslov za privatizaciju, tako da postoji mogućnost konverzije u vlasništvo. U svakom slučaju, na ovaj način želimo da povećamo disciplinu u plaćanju doprinosa. Takođe za strance koji su na školovanju i stručnom usavršavanju u Republici Srbiji povećavamo osnovicu doprinosa za zdravstveno osiguranje na iznos prosečne mesečne zarade u Republici ostvarene u četvrtom kvartalu, umesto dosadašnje najniže osnovice. Smatramo da oni iz inostranstva koji studiraju u Srbiji imaju novca da plate doprinos na veću osnovicu i da to ne mora da bude doprinos kao što je, recimo, za tekstilce. Što se tiče najbitnijih izmena i dopuna Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, znate i sami da je u poslednjih godinu dana značajno povećana naplata poreza. Ovim zakonom dodatno pooštravamo finansijsku disciplinu. Pre svega, uočili smo jedan način za izbegavanje poreza, koji je nedopustiv u bilo kojoj zemlji, a prethodno smo propustili da to uredimo našim zakonom. Primera radi, ako neko ima firmu koja duguje, on osnuje drugu firmu i onda putem asignacija, cesija i kompenzacija vrši delatnost, a zapravo izbegava plaćanje poreza. Na ovaj način ima u Srbiji nekih firmi koje deluju jako uspešno, koje troše milione na reklamne kampanje na TV, a da državi ne plaćaju redovno niti doprinose, niti poreze. Ovde imamo jednu vrlo važnu promenu. Faktički, poreski obveznik kome se utvrdi poreska obaveza i pokrene postupak prinudne naplate iz novčanih sredstava za taj dug više neće moći da izmiruje obaveze prema trećim licima putem asignacije, cesije ili kompenzacije, pre namirenja poreskog duga. Dakle, odnosi se samo na one kojima se utvrdi poreska obaveza i pokrene postupak prinudne naplate. Da ne bi bilo u javnosti zabuna, ostaje instrument asignacije, cesije i kompenzacije, ali ne za ovu kategoriju poreskih obveznika. Takođe, banka će biti dužna da po prijemu naloga za plaćanje odmah obustavi izmirenje novčanih obaveza poreskih obveznika putem asignacije, cesije ili kompenzacije. Ovo ograničenje se ne odnosi samo na plaćanje po osnovu isplata zarada, otpremnina i drugih naknada troškova zaposlenima. Takođe, ovim zakonom utvrđujemo brži i efikasniji postupak prodaje pokretnih stvari i nepokretnosti usmenim javnim nadmetanjem. U Srbiji do pre godinu dana, zapravo, nije bilo namirivanja poreskog duga prodajom pokretnih i nepokretnih stvari. To je jedan od osnovnih vidova za uspostavljanje poreske discipline u svim razvijenim zemljama u svetu. Trenutno mi u Srbiji sprovodimo 6.000 takvih postupaka, iz prostog razloga što se dešava da dok se nekome kao založno pravo ne popiše imovina taj uopšte nema nameru da plati porez. Često se dešava da onog časa kada se stavi zaloga na imovinu i kad se pokrene taj postupak taj obveznik nađe sredstva i plati porez i onda ne dođe do prodaje imovine. Mi na ovaj način faktički želimo da pojačamo finansijsku disciplinu. Jasno je – imajući u vidu da je ovaj zakon i do sada predviđao neka krivična dela, a uvodi se i novo poresko krivično delo, a to je neosnovano iskazivanje iznosa za povraćaj poreza i poreski kredit – sve dok sudovi ne budu nekoga osudili za utaju poreza, mi nećemo imati pravu poresku disciplinu. Podneli smo veliki broj krivičnih prijava za utaju poreza u poslednjih godinu dana. Do sada nemamo ama baš nijedne presude sudova za utaju poreza. Jasno je da ne možemo u potpunosti da uspostavimo finansijsku disciplinu, sve dok sudovi ne budu presuđivali u ovim pravnim stvarima. Međutim, zato ovaj zakon omogućava da se finansijski makar država naplati i imamo, faktički, jednak tretman za sve u Srbiji. Što se tiče kontrole u naplati poreza, moram da kažem da su revolucionarnu ulogu odigrale fiskalne kase koje su uvedene prošle godine. Imajući u vidu da imamo suficit u budžetu, sutra ćemo na Vladi doneti odluku da svi oni koji treba da nabave GPRS uređaj, dakle, daljinske terminale za davanje izveštaja poreskoj upravi, a imaju promet do 20 miliona dinara (a to je 105.000 poreskih obveznika u Srbiji), budu oslobođeni plaćanja tog uređaja do iznosa od 150 evra, odnosno dobiće u tom iznosu poreski kredit, što znači da će ga oni nabaviti, ali već u sledećem poreskom periodu neće platiti državi porez u iznosu od 150 evra. Faktički, na taj način oslobađamo one obveznike koji imaju promet do 20 miliona, a to su mala i srednja preduzeća, 105.000 takvih poreskih obveznika u Srbiji. Oni plaćaju tromesečno PDV. Oni će imati poreski kredit za nabavku GPRS terminala u vrednosti od 150 evra po komadu. Imamo još dva zakona. Jedan je Predlog zakona o izdavanju doplatne poštanske marke. Naime, prestankom važenja zakona o porezu na promet prestaje osnov da država izdaje doplatne poštanske marke kojima se finansiraju različite humanitarne akcije. Ovim zakonom stvaramo osnov da Vlada može da izdaje doplatne poštanske marke za obezbeđivanje dela sredstava za humanitarne akcije, projekte od javnog interesa, obeležavanje istorijskih i kulturnih događaja, kao i druge projekte od šireg društvenog značaja. Konačno, pred vama je i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Moram da kažem da sam u ime Vlade određen kao izvestilac o ovom zakonu; inače, to su takse koje su uvedene na zahtev različitih ministarstava, zbog otvaranja nekih novih delatnosti. Neke takse su snižene, primera radi, takse za transport šljunka, peska, s obzirom da je taksa na izvoz ovih proizvoda iz zemlje bila viša nego, maltene, cena tog proizvoda, pa smo bili nekonkurentni u ovoj oblasti. Neke takse se uvode zbog novih poslova i zbog novih zakona koje je ova skupština u međuvremenu donosila. Kada proučite ovaj zakon, videćete da se uglavnom radi o taksama iz nadležnosti drugih ministarstava, a mi smo samo, po Zakonu o Vladi, nadležni da ovaj zakon predložimo.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić.
Želim da ispred poslaničke grupe DSS kažem javnosti i poslanicima da ćemo glasati za predložene zakone. Smatramo da oni donose određena olakšanja, preko potrebna, kako bi živnula privreda, a takođe pokušavaju da uvedu finansijsku disciplinu u onom sektoru koji razjeda naše društvo, mislim na sektor sive ekonomije. Dakle, ovo jeste još jedan korak ka uvođenju reda u našim životima, posebno u privrednom životu. Što se tiče Zakona o PDV-u, drago mi je što su efekti PDV-a onakvi kakve smo očekivali kada smo uveli PDV. To jeste bila revolucija u oblasti našeg poslovanja i finansija i svakako da smo sa velikom znatiželjom očekivali da vidimo prve efekte uvođenja PDV-a, prošle godine. Normalno je da su mnogi bili skeptici, mada ću podsetiti i narodne poslanike i javnost da su gotovo sve poslaničke grupe bile za to da se uvede PDV; čak su poštovale i odluku, odnosno predlog ministra da se po dve stope PDV-a uvedu u naš sistem. Naravno da uvek ima pritisaka da se iz više, iz opšte stope pređe u posebnu, nižu stopu. Normalno je, takođe, da oni koji imaju nižu stopu žele da imaju i nultu stopu, međutim, uvažavajući pravilo paradoksa PDV-a, čini mi se da je ponajbolje imati dve stope, višu i nižu i najbolje je biti jako restriktivan u zahtevima za prelazak iz više u nižu stopu. Mislim da je ovo što nam predlaže ministar jako korisno i dobro je da neki artikli pređu iz niže u višu stopu. On je već nabrajao o kojima se radi, a ja ću istaći samo stambenu izgradnju, nove stanove, što će svakako doprineti da se podigne standard našeg stanovništva i omogućiti da, po mojoj proceni, stanovi u Srbiji budu jeftiniji. Još kada bi nam zaživela nacionalna korporacija na onakav način kako smo je zamišljali, nacionalna korporacija za stanovanje, pretpostavljam da bi živnula stambena izgradnja, da bi mnogi mladi ljudi mogli da stignu do krova nad glavom, da čekamo niže kamatne stope. Sve je to u rukama i izvršne vlasti, a posebno parlamenta koji treba da donese takve zakone koji će stabilizovati kamatne stope i oboriti ih. Što se tiče Carinskog zakona... Sinoć su mnogi od nas bili na koncertu "Bijelog dugmeta" i pretpostavljam da su se mnogi setili sa dozom nostalgije onih prošlih vremena i one Titove Jugoslavije, ali mnogi zaboravljaju da su carinske stope u to doba bile enormno visoke, da se za farmerke plaćalo negde 50-60% carine, ili ne znam koliko u odnosu na nabavne cene. Hvala bogu da je Srbija zemlja koja ima carinsku stopu ispod 10%, negde oko 8,8%. Dobro je što ovim paketom carinskih zakona pokušavamo da oborimo još carine. Nadam se da će taj promet roba i dobara biti neograničen u najskorije vreme, i dobro je što se insistira da se ograniči, odnosno da se spreči uvoz bofl robe. Ona uništava domaću proizvodnju i moramo naći prave mehanizme koji neće štetiti našem statusu, neće štetiti da naša zemlja bude u svetskom tržištu inkorporirana na pravi način, ali istovremeno valja štititi domaću proizvodnju. Što se tiče ovog zakona o poreskoj administraciji, svakako da nam je potrebno uvođenje reda u toj oblasti. Na kraju, imamo iskustva nakon uvođenja PDV-a i fiskalnih kasa i dobro je primeniti iskustvo u preciziranju onoga što valja raditi u poreskoj policiji i ostalim organima poreske uprave. Želim ovom prilikom da istaknem da se ministar poprilično restriktivno ponaša prema nekim svojim upravama, kao što je poreska uprava, i da mnogi delovi poreske uprave u Srbiji imaju određenih problema sa funkcionisanjem zbog toga što prosto nemaju dovoljno sredstava kako bi obavljali svoju delatnost na pravi način. Nije, naravno, popularno o ovome da pričam, ali ne mogu da ne kažem da poreska policija u Požarevcu drži lavore i kofe kada pada kiša i da nemaju sredstava da obavljaju svoju delatnost. Mislim da je to nedopustivo i molio bih ministra da prosto odvoji određena sredstva kako bi jedan važan državni organ imao normalne uslove za funkcionisanje. Pričam bukvalno o nekim stvarima koje tište ljude koji obavljaju važan državni posao. Za sam kraj želim da kažem – uvek smo spremni da kritikujemo rad policije i mnogih organa, red je neki put da ih pohvalimo. Sinoć ili noćas Beograd je imao jednu od najvećih svetkovina za Vidovdan. Imali smo 200 hiljada ljudi na beogradskom hipodromu, ludo se provodili, ali bez ijednog incidenta, i hvala ministarstvu policije koje je umelo to na dobar način da organizuje.
Da li još neko od predsednika želi reč? Da. Narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva finansija, DS će glasati za ove predloge zakona, jer smatramo da se radi o tehničkim izmenama, pogotovo kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o poreskom postupku. Takođe, pozdravljamo izmene koje su date Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Ako se malo bolje konsultuje stenogram sa sednice kada je usvajan Zakon o porezu na dodatu vrednost, onda se svi narodni poslanici mogu uveriti da su se upravo primedbe Demokratske stranke odnosile na najveći deo proizvoda koji se sada izuzima iz veće stope plaćanja poreza na dodatu vrednost i prebacuje na stopu od 8%, da je to zapravo bio i originalni predlog DS-a. Žao mi je što ovim nisu obuhvaćeni neki drugi proizvodi, kako bi se pre svega omogućila dostupnost mladim, talentovanim ljudima čitavog niz uređaja, opreme koja je potrebna upravo za razvoj obrazovanja, za razvoj nauke. Ali, nadam se da ćemo u nekom sledećem izvlačenju, u nekim sledećim promenama, kada se steknu odgovarajući uslovi, razmatrati i te proizvode i smanjenje poreza na dodatu vrednost za te proizvode. Dakle, ne bih želeo da pričam puno o tom zakonu, imajući u vidu da se radi o realizaciji zahteva koje smo još pre godinu dana, prilikom usvajanja poreza na dodatu vrednost, postavili. Smatram da je ovo dobar potez Ministarstva finansija, odnosno Vlade Republike Srbije. Ono što je bio neposredni povod da se uopšte javim za reč i da pristupim ovoj govornici bio je komentar u uvodnom ekspozeu ministra na temu izmena i dopuna Carinskog zakona, odnosno pojedinih carinskih odredaba. Po ko zna koji put ovde se ponavlja priča da je u procesu harmonizacije došlo do značajnog carinskog opterećenja domaće privrede i do nekontrolisanog smanjenja carinskih stopa za određenu grupu proizvoda, odnosno do povećanja carinskih stopa za one proizvode koji se uvoze i koji se ne proizvode u našoj zemlji. Moram da priznam da ukoliko smo želeli da imamo zajedničku državu, a to jeste bila volja većine, onda je harmonizacija dva ekonomska sistema bila neminovna. Još jednom zbog javnosti želim da ponovim da je u potpunosti izvršena carinska harmonizacija, odnosno stvaranje carinske unije, izuzev za 52 ili 56 proizvoda iz oblasti poljoprivrede. Sam postupak harmonizacije, odnosno stvaranja jedinstvene carinske unije obuhvatio je više od 9.000 carinskih stavki. Taj posao trajao je više od tri meseca i on je urađen (mogu slobodno da tvrdim, pošto sam neposredno bio uključen u to) na najoptimalniji i najefikasniji način, na način koji je obezbedio punu zaštitu upravo onih privrednih sektora koji su tek pristupali procesu privatizacije, odnosno procesu restrukturiranja. Dovoljno je pogledati deo koji se odnosi na metalnu industriju, pogotovo deo koji se odnosi na proizvodnju saobraćajnih sredstava, i videti u kojoj meri je tvrdnja koju izričem za ovom govornicom tačna. Međutim, tu se radi takođe o nečem drugom, što je u suštini metodološko pitanje i, rekao bih, strateški pristup. Prvo, želim da podsetim javnost i vas, gospodo narodni poslanici, da smo prvo nekontrolisano smanjenje carinskih stopa imali januara 2001. godine, zakonom koji je usvojila bivša Savezna vlada, na predlog potpredsednika Savezne vlade gospodina Miroljuba Labusa. U trenutku kada je taj carinski zakon usvojen, koji je za više od 5% smanjio prosečnu carinsku stopu, januara 2001. godine, Vlada Republike Srbije trajala je tek dva dana. Faktički, Vlada nije imala prostora da se izjasni o stepenu smanjenja zaštite srpske privrede, iako se taj zakon dominantno, odnosno isključivo odnosio na srpsku privredu, jer Crna Gora je već odavno imala potpuno drugačiji carinski zakon, bez obzira što je formalno zakonodavstvo u toj oblasti bilo u nadležnosti Savezne vlade. Dakle, u najmanju ruku nije politički korektno optuživati druge za nekontrolisano smanjenje carinske zaštite pojedinih privrednih grana i nekorektno je i nefer reći da je pretrpljena velika šteta u procesu harmonizacije dva carinska sistema, što jeste bila posledica prethodno donete ne samo političke odluke, koliko mi se čini, svih ključnih političkih aktera na političkoj sceni. Neki od njih se danas nalaze u vlasti, kao što su DSS, G17, a neki se nalaze u opoziciji, kao što je Demokratska stranka. Ali, u tom trenutku kada je donošena Ustavna povelja sve relevantne političke snage su se nalazile na jednoj strani, potpisale su donošenje Ustavne povelje, dakle prihvatile su Predlog ustavne povelje, a kao posledica sledilo je usaglašavanje dva carinska sistema – jedan mukotrpan posao koji je opet izvodila Republička vlada i koji je, još jednom ponavljam, urađen na najbolji način za srpsku privredu, imajući u vidu kolike su bile različitosti u pojedinim tarifnim ili carinskim stavkama u crnogorskom zakonodavstvu i u onome što je propisivalo savezno zakonodavstvo. Drugo pitanje koje želim da postavim jeste suštinsko, strateško pitanje, pitanje strategijskog pristupa – da li mi danas treba da insistiramo i da se hvalimo kako podižemo carinske stope i štitimo domaću industriju ili treba da koristimo liberalni princip, koji će omogućiti punu konkurenciju i, na kraju krajeva, zaštitu potrošača, a ne giganata koji nemaju ekonomsku snagu i koji umesto ekonomske efikasnosti, umesto profita daju dnevne gubitke. To je pitanje koje postavljam za sve vas. To je pitanje koje postavljam i tvorcima liberalne ekonomske koncepcije; odnosno, to nije samo pitanje, nego istovremeno i moja začuđenost zašto je došlo do zaokreta od prvobitno definisane liberalne ekonomske politike ka sve većem posezanju za državnim intervencionizmom. Ako pogledamo, to baš u praksi i nije tako. Bojim se da se sve više poseže za državnim intervencionizmom u odnosu na zaštitu privrede a na štetu potrošača. Nije to baš u praksi tako, ali ovde se više radi o priči, jer to je populistička demagoška priča koja, nažalost, još uvek može da se "proda" javnom mnjenju i na kome mogu da se zarade odgovarajući poeni. Da rezimiram, pošto ne želim više da oduzimam vreme Narodnoj skupštini – Demokratska stranka će dosledno, kao što je i do sada radila, podržati ove zakonske projekte, jer smatramo da ovo jesu kvalitetni koraci napred u ekonomskoj reformi. Omogućiće se korigovanje odgovarajućih grešaka i ugrađivanje odgovarajućih iskustava na osnovu dosadašnje primene Zakona o porezu na dodatu vrednost i, istovremeno, omogućiće se odgovarajuća korekcija grešaka koje su se zaista u pojedinim zakonima, da ih sada ne nabrajam, nalazile u originalnom tekstu. Ono na čemu bih zaista insistirao, a što jeste duh Zakona o poreskom postupku i Zakona o porezu na dodatu vrednost, jeste kvalitetnija i brža refakcija poreza, odnosno isti tretman države, državnih preduzeća, sa jedne strane, i sa druge strane poreskih obveznika. Znači, ako neko ima poreski kredit, onda mu treba čestitati, obračunati poreski kredit i reći – ne treba više da plaćaš porez, ovo ti vraćamo zato što si preplatio. Dakle, jedan kvalitetniji odnos između države, da ne navodim pojedine ustanove, odnosno institucije i, s druge strane, poreskih obveznika, ali to jeste jedan duži proces koji, na kraju krajeva, i jeste deo ustanovljenja potpune finansijske discipline. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, evo nekoliko stavova Socijalističke partije Srbije o predloženim izmenama i dopunama zakona ili o ovom čitavom setu zakona koji danas razmatramo. Najpre, kada je u pitanju Zakon o porezu na dodatu vrednost – to je na tragu onoga što smo mi mislili prilikom donošenja zakona. Mislim da svako ko je razuman mora da pozdravi smanjenje poreske stope za određene proizvode i usluge. Naročito mislim da je važno što se došlo do shvatanja – da bi se podstakla izgradnja i prodaja stanova moramo ići sa nižom stopom, umesto 18% sa 8% poreza na dodatu vrednost, jer je iskustvo pokazalo da su svi oni koji su raspolagali stanovima za prodaju taj PDV uključili u cenu i tako povećali svoju cenu, a time smanjili mogućnost mladih ljudi i onih koji su bez stanova da kupe stanove. Mislim da će ova mera biti značajna za podsticaj izgradnje novih stanova, pogotovo ako se bude kombinovala sa budućom kreditnom politikom koja je najavljena od strane ministra u pogledu odobravanja povoljnih kredita za kupovinu stanova, pre svega kada su u pitanju mladi ljudi. Ovde je za mene interesantno zašto se nije još malo hrabrije išlo kada su lekovi u pitanju. Dobra je mera da se sa 18% poreza na dodatu vrednost smanji na 8%, ali za mene kao socijalistu bi bila najbolja mera da nema poreza na dodatu vrednost za lekove. Mislim da od toga država ne bi imala nikakve štete, naprotiv, imala bi korist. A, građani bi, po meni, imali mogućnost da se jeftinije leče i da dođu do neophodnih lekova, i ne bi bilo tu razlika po osnovu ekonomskog statusa i po osnovu kupovine lekova u apotekama. Sve drugo u ovim izmenama zakona je za socijaliste prihvatljivo, osim tamo gde smo podneli amandmane, jer mislimo da bi neka proširenja u pogledu oslobađanja trebalo da se dese i u oblasti poljoprivrede, nabavke poljoprivredne mehanizacije i mašina, kao i rezervnih delova za iste, za nabavku repromaterijala za poljoprivrednu proizvodnju i prodaju poljoprivrednih proizvoda domaćeg porekla od strane proizvođača. O tome ćemo govoriti kada bude na dnevnom redu rasprava o amandmanima. Kada su u pitanju Carinski zakon i zakon o Carinskoj tarifi, mislim da tu treba da zadržim vašu pažnju, jer naizgled, to su tehnički zakoni, ali po meni su jako važni za buduću ekonomsku poziciju mnogih naših preduzeća sa spoljnotrgovinskim prometom sa inostranstvom i za platni bilans sa inostranstvom. Malopre je gospodin Vlahović o tome govorio, ali ja bih ovde podsetio na nekoliko stvari. Sadašnji Zakon o carinskim tarifama važi već pune četiri godine i donela ga je Savezna skupština 2001. godine sa primenom od 1. juna 2001. godine. Dakle, već peta godina kako se primenjuje taj savezni zakon o carinskim tarifama. Podsećam da je prethodna prosečna carinska stopa bila oko 15%. Izmenama tog zakona o carinskim tarifama došlo se do prosečne carinske stope od otprilike 9,32%, a onda je harmonizacijom odnosa sa Crnom Gorom ta prosečna carinska stopa smanjena na otprilike 7,5% ili 7,45%. Dakle, nisu u pravu oni koji govore o tome da ona prethodna republička vlada nije uticala na to da se smanje carinske stope i da se time smanji zaštita domaće privrede. Mogu da postavim jedno praktično pitanje – šta bi se desilo da mi u protekle četiri godine nismo imali takvu politiku u oblasti carina i carinskih tarifa, da nismo imali takvu izloženost naše privrede inostranoj konkurenciji i tako liberalan pristup u spoljnotrgovinskim odnosima sa inostranstvom? Siguran sam da bi rezultat nešto strože discipline, nešto jače zaštite domaće proizvodnje bio manji spoljnotrgovinski deficit, manji nepotreban uvoz i jača domaća privreda. Mi smo našu privredu 2001. godine izložili konkurenciji kada ona nije bila spremna i u tom trenutku naša privreda je bila kao bolesnik koga treba da podignete iz kreveta i da ga naterate da trči sa onima koji su zdravi. Imali smo, kada bismo sabrali, u te protekle četiri godine spoljnotrgovinski deficit od oko 15 milijardi dolara i razumno je postaviti pitanje da li smo mogli tih 15 milijardi dolara pametnije da iskoristimo, da li smo mogli taj devizni potencijal, ta devizna sredstva preko svojih poslovnih banaka drugačije da plasiramo za oživljavanje domaće proizvodnja, da je pripremimo za tu konkurenciju, jer ona nije sporna sama po sebi, ali je samo pitanje vremena. Mislim da smo u tom trenutku, te 2001. godine, kao društvo prenaglili u otvaranju, u liberalizaciji, u uvozu i onoga što nam je nepotrebno, jer nam se činilo da je sve iz inostranstva jeftinije. Kada su se smanjile carinske stope sa 15% na 9%, učinilo nam se, hajde da kupujemo iz inostranstva. Domaća proizvodnja se ugasila i mi smo faktički došli u takvu situaciju da i kada bismo hteli nešto da proizvedemo imamo mnogo problema da pokrenemo te privredne kapacitete, naročito one koji su orijentisani na izvoz. Zato je onaj zakon o podsticaju izvoza jako dobar, ali se bojim da će i on biti nedovoljan, ukoliko nastavi dalja liberalizacija spoljnotrgovinskih odnosa. Šta pod tim podrazumevam? Kada pogledam ove carinske tarife, onda se prosto ponegde začudim, jer imam sledeću logiku: ako nam nešto treba i to ovde ne možemo da proizvedemo, onda smanjujemo carinsku stopu i to je za mene logično, čak i da bude i nula i jedan, i kada je u pitanju oprema i kada su u pitanju neki repromaterijali koji su nam potrebni itd. Molim vas, kada pogledam u ovim stavkama, u tarifnim oznakama, vidim: đubrivo, biljnog i životinjskog porekla, carinska stopa 1%; vuna, životinjskog porekla, ovčija, carinska stopa je nula. Znači li to da mi nemamo stajskog đubriva i da nemamo vune? Nažalost, znači, zato što smo imali takvu politiku koja je faktički uništila stočni fond; zato što nema stočnog fonda, nema stajskog đubriva, a zemlja Srbija mora da uvozi stajsko đubrivo i ima minimalnu carinsku stopu od 1%. Ljudi u nekim drugim oblastima bacaju ovčiju vunu, nema ko da je otkupi, a mi imamo carinsku stopu nula, što znači – vune nema, treba je uvoziti. Ne kažem da ovo ne može ovako da ostane kako stoji, ali ne može biti politika države da ćuti ili da zažmuri nad takvim činjenicama. Dakle, naročito kada je u pitanju Ministarstvo za poljoprivredu, ministar je ovde najavio nešto što je za mene jako sporno: neće biti subvencija u poljoprivredi. Dobro, neće biti, ali će biti ograničene subvencije, dakle nije reč o tome da ih neće biti nikada. Molim vas, nije još uvek naša poljoprivredna proizvodnja spremna da nema subvencije. Vidite koji se rat vodi između Francuske i Velike Britanije upravo oko subvencija u poljoprivredi. Čitava priča se zasniva na subvencijama poljoprivrede Francuske, sa pet milijardi dolara Evropska unija subvencioniše francusku poljoprivredu. Da li je razumno da razmišljamo o tome, da bismo bili baš isti kao Evropa, da bismo se uklopili u sve normativne mehanizme, da nemamo nikakve subvencije ili da imamo jako smanjene subvencije za poljoprivredu, i to je onda još jedan dodatni udar na i ovako tešku situaciju u tom delu. Dobro je da je u ovoj carinskoj tarifi ostalo zaštićeno mnogo poljoprivrednih proizvoda; relativno su zaštićeni, nekada su bili više, ali zbog tih odnosa sa Crnom Gorom morali smo da prihvatimo neke stvari koje inače ne bismo prihvatili. (Predsedavajući: Gospodine Todoroviću, da li koristite i drugih 10 minuta?) Evo, samo da završim. Tu nemam nikakvih primedbi; jedino što mi nekako nije za ovaj trenutak normalno, to je ta žurba da što pre to uskladimo sa Evropom u pogledu carina. U Evropu ćemo da uđemo 2012. godine ili ne znam ni ja koje, a da li nas oni na to teraju? Video sam da imamo jedan amandman Vlade na ovu carinsku tarifu gde se kaže da moramo neke carinske stope da smanjimo sa 5% na 3%, sa 10% na 5%, jer to traži Evropska unija. Zašto ona to traži od nas, kada je ona decenijama unazad štitila svoju privredu, svoju proizvodnju i zašto mi sa ovako niskim carinskim stopama moramo da idemo još niže? To je opasnost sama po sebi, na stranu i ta činjenica da bismo po osnovu prihoda od carine imali nešto bolje prihode u budžetu, ali ne bih o tome. Za prvih deset minuta toliko. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na listu govornika. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: Srpska radikalna stranka, Demokratska stranka Srbije, G17 plus, Socijalistička partija Srbije, Srpski pokret obnove - Nova Srbija. Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iz ovog seta zakona, za koji će moja poslanička grupa, normalno, da glasa, izdvojiću samo jedan deo koji je, po meni, veoma bitan i gde se najviše grešilo u prethodnom periodu. To su, pre svega, ova dva karakteristična zakona: Carinski zakon i zakon o Carinskoj tarifi. Zbog čega? Zbog procesa koji je pred nama, procesa harmonizacije u kome ćemo morati u određenim vremenskim intervalima da se harmonizujemo, a ovo što sada radimo je bazna stopa, odnosno taj start-ap sa koga ćemo krenuti u onim periodima kada se moramo liberalizovati do nulte stope. Nažalost, ja sam, kao poslanik u prethodnom periodu, imao prilike da učestvujem, da žestoko kritikujem, ali bez nekog efekta, tzv. Čedinu harmonizaciju koja je ovde branjena, a ja ću argumentima da obrazložim na koji način je te 2003. godine zaboden glogov kolac pretežno našoj primarnoj industriji, ne samo metalskoj i tekstilnoj, već i drugim granama, neselektivnim smanjenjem carinskih stopa, i to onda kada to od nas niko nije tražio. To je, pre svega, bilo udvaranje Evropi. Zašto sam to nazvao Čedinom harmonizacijom? Zato što sam ga na Odboru za finansije upitao, gospodina potpredsednika tadašnje vlade, zaduženog za evropske integracije – ko je taj pametni koji je određivao ove carinske stope, a on je rekao – ja, dramaturg, postdiplomac na filmskim umetnostima. Sada mi je drago što sam čuo jednog od prethodnika da je učestvovao u tome kao tadašnji ministar privatizacije, a ne i privrede, jer se time nije bavio; bavio se rasprodajom, sa onakvim efektima koje bih jednostavno nazvao – borili smo se protiv insajderske, a došli smo do kumovske privatizacije. Mi sada na Odboru za privatizaciju imamo takve probleme kakve imamo kod kontrole pojedinih procesa. Šta je tada neselektivno smanjeno, a što sada ne možemo da popravimo? Pre svega reče prethodnik da je motiv za to smanjenje bio održanje zajedničke države, po meni čak i ucena, jer ako posmatrate pojedine carinske stope videćete da su zadržane visoke tamo gde Crna Gora ima svoju proizvodnju, a to su uglavnom finalne proizvodnje, a drastično smanjene upravo tamo gde je prioritet Srbije, a to je primarna proizvodnja. Uzmimo jednu karakterističnu proizvodnju – to je tekstil, proizvodnja tkanina, i to su dve primarne faze koje su prethodne dve godine zatvorene. Sada ćemo zbog toga imati posebnih problema, jer po novom ratifikovanom sporazumu o izvozu tekstila ne možemo da dobijemo sertifikat o poreklu srpske robe. Zašto? Ne mogu da izvezem konfekciju jer nemam svoju tkaninu, a te smo firme zatvorili upravo u prethodne dve godine i tu će se najteže pokrenuti sa nulte tačke. To su bili razvojni resursi, kao što i u metalskoj industriji imamo iste slučajeve. To su bile firme koje je trebalo da budu okosnica za razvoj industrijskih zona sa malim i srednjim preduzećima. Ta mala i srednja preduzeća imala su srpsko poreklo robe i mogla su da budu veliki izvoznici na evropskom tržištu. Kao što reče ministar, a svedoci smo svakodnevno, bilo je takvih anomalija kao što je podizanje carinskih stopa za kivi i narandže, a smanjenje za jabuke. Idite na pijacu pa ćete naći samo poljsku i makedonsku jabuku, po izuzetno visokim cenama, jer je naša proizvodnja maltene uništena. To je taj efekat Čedine harmonizacije. Drago mi je da je makar za ova 142 proizvoda delimično podignuta carinska stopa, jer na taj način ćemo popraviti baznu stopu sa kojom ulazimo u sledeće pregovore, a to su pregovori o harmonizaciji. U tim pregovorima, pošto je reč o carinskim stopama i njihovom budućem smanjenju sukcesivno, zamolio bih vladine pregovarače koji budu pregovarali da vode računa upravo o tim periodima harmonizacije. Jer, ako sve proizvode moramo da svrstamo u tri kategorije – a prva kategorija je ono što može najlakše da ide u Evropsku uniju, jer nemaju sopstvenu proizvodnju, nemaju šta da štite, pa druga i treća, i upravo u toj trećoj, najzahtevnijoj kategoriji imamo i tekstilne proizvode, a tu imamo konkurentnu proizvodnju u Evropi, da ne govorim o Portugalu, Nemačkoj, Poljskoj itd. – mi smo tu već odredili termin. Gde? Kod ratifikacije sporazuma o bescarinskom izvozu i neograničenom izvozu tekstila, pa smo dali tabelu od polaznih stopa (to su one Čedine iz harmonizovanog Akcionog plana), i do nulte stope doći ćemo za samo dve godine, jer u 2008. već imamo nultu carinsku stopu. Prema tome, jedan od tih najkritičnijih perioda je već određen. Da vas podsetim da je u Hrvatskoj za te tri kategorije proizvoda bilo tri i šest godina, da su npr. Makedonci čak na 10 godina išli u period harmonizacije, odnosno smanjenja carinskih stopa za najkritičnije proizvode. Šta će biti kod nas? Kod nas neki privrednici insistiraju na dugim periodima. Mislim da to Srbiji ništa ne znači i ako smo za najkritičnije odredili tri godine, duge periode ćemo odrediti samo onima za koje vam garantujem da ako odredimo 10 godina prvih devet neće uraditi ništa, a u desetoj će uraditi sve, jer to je podobno srpskom mentalitetu. Zato kod tih pregovora treba veoma racionalno pristupiti i dozvoliti samo onim granama koje su kritične da imaju vazduha, da mogu da se restrukturiraju i da mogu da postanu konkurentne na evropskom tržištu. Pošto je malopre za ovom govornicom kritikovano povećanje carinskih stopa i spomenuta liberalno-ekonomska koncepcija, reći ću vam nešto što je prisutno zadnjih dana, a što je možda trebalo ranije da odradimo. To je, svidelo se to nekome ili ne, zaštita od navale jeftine robe ih mnogoljudnih država. Evo, mi smo u desetoj godini postojanja Svetske trgovinske organizacije, ali smo svedoci toga da upravo najjače države miniraju principe na kojima se zasniva STO. Kako? Pogledajte šta Buš radi, šta radi Berluskoni, prva i osma zemlja – jednostavno uvode selektivnu zaštitu od kineske i indijske robe. Zbog čega? Nisu to cene kojima nas oni uništavaju, već su nerealne, odnosno izuzetno niske cene radne snage. Ako uzmete da je npr. cena prosečnog radnog sata u Kini u industriji tekstila 0,41 dolar po satu i ako izračunate da taj njihov radnik u našoj monetarnoj jedinici ima 4.500 - 5.000 dinara platu, to je manje od naših najmanjih penzija. Oni su zadovoljni i žive od toga, ali sa takvom cenom napadaju nas. I, što se Berluskoni štiti – pa, cena rada u severnoj Italiji je 15,6 dolara po satu. Izračunajte koliko je to puta više od kineske. Od takve proizvodnje, pa makar ugrozili i STO, moramo se i mi štititi, jer takvo skidanje cene rada je neopravdano i ne postoji na drugom prostoru, osim u tim mnogoljudnim zemljama koje imaju strahovitu ekspanziju i rast industrijske proizvodnje. Ne bih više; normalno, mi ćemo glasati, jer na ovaj način se ta bazna stopa nešto malo podiže, što će nam davati bolju startnu poziciju kod pregovora sa Evropskom unijom. Još jednom da kažem da ćemo mi iz poslaničkog kluba SPO-NS glasati za ovaj set zakona. Molimo za mnogo pažnje kod ovako osetljivih pitanja od kojih zavisi stanje naše industrije, koja je veoma načeta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada nama srpskim radikalima ne bi bili poznati likovi ministara koji ovde brane i obrazlažu svoje zakone, pomislili bismo, zajedno sa nekim građanima, da se nalazimo u švajcarskom parlamentu ili parlamentu neke druge visokorazvijene zemlje. Uočili smo da svaki put kada ministar Dinkić obrazlaže svoje zakone želi nas da podseti, a ujedno i građane Srbije, da Srbija baš korača krupnim koracima ka Evropi i Evropskoj uniji. Ako se malo prošeta našom lepom Srbijom može se vrlo brzo uveriti da to nije tako. Evo jedne činjenice: ministar za kapitalne investicije Velimir Ilić verovatno je sa nekim dogovorio izgradnju puta od Šapca do Loznice. Inače, taj put se popravlja i rekonstruiše već dve-tri godine i najavljuje se dugotrajna popravka tog puta do kraja oktobra meseca, a da se pre toga nije našlo nikakvo alternativno rešenje za taj deo puta. Putnici koji putuju po tom delu Srbije vrlo često su prinuđeni da putuju turističkim putevima koji za to nemaju nikakvih uslova, i teški teretni kamioni prolaze tim putevima. Seljaci su došli sada u situaciju da iskopaju u svojim zemljištima i da pokriju zemljom, tako da dolazi i do prevrtanja tih kamiona i do odrona. Ako se znalo da će se to raditi, trebalo je pripremiti taj alternativni put i pravac koji mogu građani Srbije da koriste. Isto je tako i sa ovim setom zakona, a da je tu predsednik Skupštine on bi mene ispravio i rekao da je ovo najuspešniji parlament, jer je doneo najveći broj zakona. To je tačno. To mi iz Srpske radikalne stranke ne osporavamo, niti ćemo to činiti, jer naprosto činjenice to govore. Na ovoj sednici imamo 44 tačke dnevnog reda, od toga je više od pola izmena i dopuna zakona koje smo već u ovom parlamentu doneli. Samo da vam kažem, građani Srbije ne pitaju nijednog narodnog poslanika, niti bilo kog predstavnika vlasti koliko smo mi doneli zakona, nego se pitaju i primećuju kakvi su ti zakoni koje je ovaj parlament doneo, uredbe koje Vlada donosi i ono što Vlada projektuje kako mi živimo, odnosno šta oni od toga osećaju. Prošli put, kada je na dnevnom redu bio Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, ministar Dinkić je rekao, i složili smo se, da taj zakon treba doneti iz razloga što Vlada želi da obezbedi redovno snabdevanje naftom, da tu ne bi bilo nikakvih problema. Zakon je usvojen i prošlo je od tada možda 15 ili 20 dana, a snabdevanje naftom je nešto malo bolje, ali još uvek nisu rešeni ti problemi, oni nas još uvek prate i veliki su. Kada je u pitanju vraćanje nekih artikala iz više tarifne stope u nižu, znači govorim o Zakonu o porezu na dodatu vrednost, to je nešto što mi srpski radikali svakako pozdravljamo, ali smo mi ukazivali prilikom donošenja Zakona o porezu na dodatu vrednost da bi neke proizvode trebalo svrstati u nižu tarifnu stopu, a neke čak osloboditi poreza na dodatu vrednost. Svako uspostavljanje finansijske discipline pozdravljamo. Naime, mi smo za sređivanje i uvođenje finansijske discipline, ali prilikom donošenja tih zakona treba voditi računa na kom stepenu razvoja se nalazimo i kako žive građani Srbije. U mnogim slučajevima treba građanima Srbije izaći u susret i ono što njima predstavlja određene olakšice trebalo bi sigurno da se primeni. Ministar je rekao da nemamo mogućnosti da vršimo subvencije u poljoprivrednoj proizvodnji. Treba biti realan, pa sagledati situaciju. To je možda tako. Ipak, ministre, za neke poljoprivredne proizvode morali bismo smoći snage i subvencionisati to, pa makar na drugom delu vodili više računa, odnosno to je vaša obaveza, da se ta sredstva koja su ubrana od građana Srbije ne rasipaju na neka službena putovanja, na skupe službene automobile itd. Ta sredstva možda treba usmeriti u subvencionisanje poljoprivrednih proizvoda kao što su malina, višnja i niz drugih poljoprivrednih proizvoda od kojih građani Srbije imaju velike koristi, zapravo čija egzistencija od toga i zavisi. Kada su u pitanju lekovi, takođe se slažem sa jednim od diskutanata da bi tu možda moglo za određene lekove da se skine porez na dodatu vrednost, znači, da se izostavi porez na dodatu vrednost, jer sigurno znamo da su nam najstarije strukture stanovništva bolesne i da nemaju dovoljno sredstava, s obzirom da penzije kasne po dva-tri meseca. Znamo da su najveći korisnici tih lekova verovatno penzioneri Srbije. Ovde imamo u ovom setu sada sedam zakona. Prethodno je bilo 12. Zaista je to nešto od čega građani Srbije nemaju neku veliku korist, a gubi se dragoceno vreme. Veliki se novac tu rasipa. Vlada Srbije bi trebalo da sagleda u kom pravcu dalje treba da se radi i šta treba dalje činiti kako bi građanima Srbije bilo bolje. Poslanici vrlo često ovde nemaju mogućnost da govore o onome za šta su ih građani Srbije i birali, jer strogo se govori i vodi računa, a institucija poslanika je oslabljena, da ide ono što predloži Vlada. Nikada poslanik ne može da predloži određen zakonski predlog i da se o njemu raspravlja, a sigurno ima razloga i za tako nešto. Ovi su zakoni takvi da ih otprilike srpski radikali ne mogu prihvatiti, ne mogu glasati za njih. Ministar je rekao, kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, da na ovaj način želimo da izjednačimo stopu u inostranstvu sa ovim što je kod nas u zemlji. Gospodine ministre, verovatno znate da nemamo više u građevinskoj operativi onaj broj radnika koji je nekada bio i trebalo bi učiniti sve, ne u toj meri, već ranije kada smo izvodili radove po Aziji, Africi i Evropi, pa da se krene u tom pravcu i da što veći broj gradilišta imamo. Naravno, nije to samo vaš zadatak, ali vaše kolege ministri koji vode tu oblast bi trebalo zajedno da porade na tome da što veći broj gradilišta, kada je u pitanju građevinska operativa, imamo u svetu. Kada je u pitanju broj izvršilaca u određeni poreskim odeljenjima, što neko reče, nije popularno da pominjem mesto iz kojeg dolazim, a to je Ljubovija, ali treba znati da je tamo smanjen broj izvršilaca prethodnom sistematizacijom. Pre godinu dana sam govorio da bi trebalo nešto pogledati tamo. Određen broj radnika iz Poreske uprave Ljubovije odlazi na posao u Loznicu, a tamo je smanjen broj izvršilaca. Tako poreski obveznici – ali objektivno, ne radi se tu o neažurnosti onih koji su zaposleni u toj poreskoj upravi, nego što ne mogu da stignu na vreme da završe sve te poslove – uz maksimalnu ljubaznost zaposlenih u Poreskoj upravi Ljubovija, čekaju sat, dva, danas kad im je vreme skupo, kada bi trebalo da se bave onim zbog čega su otvorili svoje radnje ili preduzeća i gde su, morate priznati, velike obaveze prema državi. Oni i treba da stoje, ali treba tim poreskim obveznicima da se izađe u susret, pa kada budete pronašli vremena, vi vidite da se taj problem razreši.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, s obzirom da je ovde reč o setu zakona koji su jako važni, odvojiću nekoliko minuta samo o jednom od njih nekoliko reči da kažem, o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost i jednoj temi koju sam pominjao i prilikom usvajanja ovog zakona. Posle nekoliko meseci primene ovog zakona mogu da kažem da sam bio u pravu što sam tada govorio da treba osloboditi knjige, monografije, serijske publikacije od posebne stope poreza. Posle šest-sedam meseci primene ovog zakona ima obilje podataka koji potvrđuju da sam onda bio u pravu. Zato ću govoriti vrlo kratko o toj temi, jer ostale moje kolege će obratiti pažnju na druge teme. Gospodine ministre, kada je ovaj zakon usvajan, predlagao sam jedan amandman, a to je bilo ukidanje posebne stope poreza na promet udžbenika, monografija i serijskih publikacija. Tvrdio sam tada da će ovakvo rešenje dovesti do lošeg položaja knjige i da će se suštinski sve to prebiti preko leđa običnih ljudi, potrošača, onih koji vole i kupuju knjige. Iskustva primene PDV-a govore da je ovakav način primene PDV-a u oblasti izdavanja knjiga doveo do nekoliko negativnih posledica. To su sada već konkretni podaci i mislim da o tome ne treba raspravljati. Nisam neko ko će govoriti u ime izdavača, govorim sa stanovišta običnih ljudi, onih koji vole i kupuju knjigu. Činjenica je da je došlo do smanjenja broja naslova, i to od 25 do 30%. Prodaja knjige je takođe pala u toj razmeri i činjenica je da su cene knjiga porasle. Znači, imamo situaciju u Srbiji, koja je bila poznata kao zemlja gde se knjiga čita i gde se knjiga može kupiti za određen novac, da to sada neće biti moguće. Znam da su pojedini izdavači vodili pregovore sa ministarstvima da se nađe neko rešenje. Neću uopšte ulaziti u tu priču, niti me se tiče kako će oni naći rešenje sa Ministarstvom, to je stvar ministra i njih, i kakvim se sve pravnim, ne daj bože i nepravnim stvarima služe neki od izdavača, eventualno, da bi zadovoljili svoj profit i interese. Ovde je suština priče u tome da cene knjiga rastu. To me podseća na situaciju iz 1973. godine, kada je bio naftni šok, pa je tada NIN objavio jednu priču o 20 razloga zašto nafta uvek poskupi. Kod nas kako god da krenete, koje god rešenje da primenite vezano za PDV, knjiga uvek poskupi i uvek mora više da se plati. Još jednom, činjenica je da je veliki broj izdavača, a samim tim i knjiga, izložen udaru ovih mega izdavačkih kuća koje se bave i produkcijom i prodajom novina. Oni objavljuju ogroman broj knjiga koje su takvog karaktera da je pitanje u kojoj meri su te knjige za široku populaciju, odnosno u kojoj meri one služe prosvetljavanju Srbije. Takođe, činjenica je da Šesta direktiva EU, koja se uzima kao osnov za donošenje ovog zakona, ima preporuku da za knjige i udžbenike treba primeniti najveće moguće poreske olakšice. Tada sam pominjao zemlje, među kojima Irsku, Englesku, Grčku, Poljsku, koja je članica EU, Hrvatsku, Litvaniju, gde su primenjena neka rešenja koja pomažu da knjiga ima bolji tretman u društvu nego što ima kod nas u Srbiji. Izgleda da se kod nas u Srbiji bolja rešenja nalaze samo pod pritiskom. Obični ljudi, oni koji kupuju knjige, sigurno neće Vladu izložiti takvom pritisku, jer ne postoji neko ko ih može okupiti na toj osnovi i na takav način doći do rešenja. Smatram da sada, posle nekoliko meseci primene ovog zakona, kada se već egzaktno može utvrditi da postojeće rešenje nije dobro, da je dovelo do smanjenja broja naslova, do pada prodaje, do povećanja cene, Ministarstvo treba, zajedno sa ljudima koji proizvode knjige, da nađe neko rešenje. Uzmite u obzir one koji pišu i one koji čitaju, ne govorim o onima koji štampaju. Oni koji pišu i oni koji čitaju znaju da ovo rešenje nije dobro, a sa ovim trećim neka Ministarstvo nađe rešenje, u interesu knjige, u interesu Srbije. O ostalim stvarima vezanim za Zakon o porezu na dodatu vrednost govorio je moj kolega Jovan Todorović. Tu nema šta da se oduzme ni da se doda. Mislim da je dobro da se vrše određene promene i da se rešenja koja su se pokazala u ovih šest meseci, da kažem, kao nedovoljno dobra promene kako bi zakon bio još efektniji i kako bi to bilo na dobrobit građana Republike Srbije. Mislim da i po ovom pitanju, a na osnovu lošeg iskustva, Ministarstvo može da preduzme odgovarajuće mere i da se nađe bolje rešenje u interesu knjige i u interesu ljudi koji knjigu čitaju i kupuju.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, kao zamenik predsednika Srpske radikalne stranke.
Gospodine predsedniče, htedoh nešto da vam zamerim, ali dobri ste bili u jednoj TV emisiji pre neki dan i dobro objašnjavali položaj Skupštine, bez obzira što se sa svim ne slažemo, pa ću da preskočim bilo kakvu vrstu kritike na vaš račun danas. Do sutra ima vremena. Dame i gospodo narodni poslanici, kada je uvođen PDV u našoj zemlji rekli smo da je jasno da će morati da postoji i u našoj zemlji onako kako to funkcioniše u većini evropskih zemalja, da će morati da se primenjuje i da će doneti dobre efekte, pre svega u povećanju budžetskih prihoda. Ali, da će u onom trenutku dovesti i do značajnih negativnih efekata i da će ostaviti trag posebno na najsiromašnijim građanima, na onima koji žive teško, koji jedva krpe kraj sa krajem, koji danas preživljavaju. Pokazalo se kao istinito. Ako se sećate, tada smo mi amandmanima poslanika SRS pokušali da smanjimo tu vrstu poreza na osnovne prehrambene namirnice, na ono što danas ministar Dinkić izdvaja u svom predlogu zakona. Mi smo tu listu proširili, u skladu sa onim što je postojalo kao praksa u prethodnom periodu, a danas ministar Dinkić nije prihvatio, i to je osnov naše kritike, a to je, pre svega, nepostojanje posebne stope PDV-a, odnosno smanjene stope od 8% na komunalije i na električnu energiju. Zbog čega ovo pominjemo? To je mnogo važnije nego sve drugo o čemu ćemo da govorimo, od publikacija, knjiga i svega drugog, zato što ljudi bukvalno jedva krpe kraj sa krajem. Ako neko ko ima penziju 6.000 i neko ko ima platu 7.000 dobije račun za komunalije i električnu energiju, pa sve zajedno sa porezom na dodatu vrednost od 18% po opštoj stopi PDV-a mora da plati 4.000 ili 5.000, postavlja se pitanje na koji način taj da preživi, kako porodicu da prehrani. To nije nikakva jeftina demagogija, to je nešto što ne bi u značajnoj meri oštetilo budžet Republike Srbije, a i te kako bi pomoglo građanima Srbije, onima koji su najsiromašniji. Ta vrsta redistribucije ekonomske moći ne može do kraja nikada ni u jednom društvu da se izvede, ne može ni u našem kapitalističkom društvu danas da se izvede, ali je neophodno da država utiče svojim merama kao u svim državama sveta. I u onima koje su socijalne države, odnosno tzv. države blagostanja i u onima koje su malo naglašenije liberalne države postoji ta vrsta državne intervencije i redistribucije ekonomske moći, pre svega ovakvim merama i oslobađanjem jednog dela društva, onih najsiromašnijih slojeva, od plaćanja onoga što nije neophodno da plaćaju. Ovo je bila prilika da se Vlada pokaže, da Vlada učini taj korak napred, međutim, Vlada na tako nešto u ovom trenutku očigledno nije bila spremna. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne radimo i ne govorimo ovo, kako pretpostavljam da će reći ministar finansija i oni koji ga podržavaju, iz nekakvih demagoških razloga ili zbog toga što želimo da steknemo političke poene ili što veći broj glasova kod najsiromašnijeg sloja stanovništva, već zato što to prosto mora da se radi. Nešto slično je postojalo čak i u periodu pre 2000. godine, u mnogo teža vremena, kada su ljudi bukvalno jedva krpili kraj sa krajem, kada smo imali teške spoljne okolnosti, pa bi mnogo lakše moglo i danas da se primeni. Što se tiče ovih cena, podsetiću vas – kada smo ukazivali na to kako će da rastu cene nafte i drugih energenata, govoreno nam je kako to ni slučajno neće da se desi; već četiri puta u poslednjih godinu i nešto dana smo imali, kako oni to nazivaju, korekcije cena. Svaki put kada hoće da povećaju cene oni to nazovu – korekcija cene. Nikada im se ta korekcija cene nije odnosila na smanjenje cene, što bi valjda, etimološki posmatrano, moglo takođe da znači. Uvek se odnosilo isključivo na povećanje cene. Sada imamo najavu za jul mesec. Zašto sam ovoliko govorio o komunalijama i električnoj energiji? Mi za jul mesec imamo najavu povećanja cene električne energije za 15%. Dođe li do novog povećanja cene električne energije za tih 15%, imaćemo onda, sa istom opštom stopom poreza na dodatu vrednost, ponovo dramatično uvećanje troškova građana Srbije, onih koje moraju da plaćaju redovno, jer niko neće da im oprašta dugove, iako su neki lideri DOS-a pozivali ljude da ne plaćaju električnu energiju i ne znam ni ja šta sve, jer oni neće da naplaćuju građanima Srbije tu vrstu troškova. To je nešto što je moralo da se prihvati i mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo to podneli kao posebne amandmane. Takođe smo tražili smanjenje ove posebne stope poreza na dodatu vrednost koju pokušavate da uvedete za određeni broj proizvoda, onih koji se nalaze u tzv. reprolancu, a od ključnog su značaja, pre svega prehrambenih proizvoda. Za građane Srbije tražili smo smanjenje, odnosno uvođenje još jedne posebne stope, a to je od 1%. Dakle, da te osnovne životne namirnice budu što dostupnije svakom čoveku, da tu damo i izjednačimo prilike, pravo i šansu za svakog ko ima malo novca, ko ima malo prihoda, male plate, male penzije u odnosu na one kojima je svejedno da li će im biti 1, 8, 18 ili 180%. Dakle, ne može da se izjednačava u tome ko će da kupi jahtu i gliser, zato što to može da kupi 1% ljudi, ne može 10% ljudi koji mogu da kupuju na Dedinju placeve ili ne znam ni ja gde, ali ovo je ono što možemo da uradimo za svakog građanina Srbije i to je ono što je naša obaveza i naš posao. Zato su poslanici Srpske radikalne stranke podneli takvu vrstu amandmana. Ovo što se radi u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji je nešto što nije dobro da se radi u Srbiji. Mi svaki put imamo, mislim da smo više puta to isticali, tzv. sporedno zakonodavstvo. Više ne možemo da pohvatamo da li se ove odredbe nalaze u setu pravosudnih zakona ili u setu finansijskih zakona, zato što neko želi da preuzme na sebe i one ingerencije koje mu ni po Ustavu ni po zakonu ne pripadaju. Zaboravio sam da pomenem još nešto što je vezano za prethodni zakon, za položaj poljoprivrednika, pre nego što pređem na zakon o administrativnim taksama. Dakle, suština je u tome da smo tražili našim amandmanima, poslanici SRS, da se poljoprivrednicima ukine obaveza plaćanja poreza na dohodak građana na poljoprivredne prihode, zato što oni učestvuju u jednom lancu u kome široke obaveze prema državi ispunjavaju, od PDV-a do svega drugog što moraju da prijavljuju u skladu sa zakonom. Time bismo podstakli poljoprivrednu aktivnost u našoj zemlji neuporedivo snažnije. Što se tiče republičkih administrativnih taksi, ponovo povećanje, što neki nazivaju u obrazloženju nekakvim usklađivanjem. To usklađivanje uvek ide na uštrb interesa građana Srbije, najviše onih koji imaju najmanje mogućnosti, rekao bih, da to plaćaju, da sve svoje obaveze podmiruju. To je takođe jedna nepopularna mera i očigledno nećemo moći da sprečimo nigde i ni na koji način nijednog ministra u Vladi Srbije da učestvuje u donošenju takvih mera. Sigurno će ih biti u budućnosti, ko god da dođe na vlast, na bilo koji drugi način, ali mislim da se sve to moglo na bolji način rešiti, tako što će moći da se kaže građanima Srbije – evo, učinili smo vam nešto zbog čega ćete živeti bolje i zbog čega će vam cene biti niže. Plašim se da čak i način na koji je vođena kontrola ranije, a rečeno ljudima - aha, sada ćemo da smanjimo taj porez, ali vi možete to da povećate odmah povećanjem cena na tržištu, pa da nam, od hleba, meda, žitarica, ne skoči sve za građane Srbije, koliko danas ili sutra, onog trenutka kada izglasamo ovaj zakon, plašim se da se to ne radi sve u dogovoru sa izvršnim organima vlasti, za šta nemam materijalne dokaze, ali čini mi se da imamo dokaze u praksi, u onome što se dešavalo i što već možemo da nazovemo običajem. Pozivam vas, ministre, i skupštinsku većinu, da prihvatite brojne amandmane poslanika Srpske radikalne stranke, da ne oštetimo državni budžet, da državu ne oštetimo značajno, a da umnogome pomognemo građanima, posebno onom najsiromašnijem sloju stanovništva koji danas u Srbiji zaista jedva krpi kraj sa krajem. To je naša obaveza, da obezbedimo budućnost za svu decu u Srbiji, zato što društvo jednakih šansi za svakoga, posebno za one koji dolaze, jeste ono za šta bi trebalo svi da se zalažemo.
Reč ima magistar Mlađan Dinkić, ministar finansija.
Hvala, gospodine predsedavajući. Evo nekoliko komentara, pošto su iznete neke stvari, predlozi poslanika, bilo je nekoliko netačnih stvari, pa da ukažem na to. Naime, već sada je PDV za komunalne usluge 8%. Dakle, ne može se sniziti, jer je već sada 8%, nije 18%. Što se tiče električne energije, tu jeste 18%, ali skrenuo bih pažnju da je porez na promet za električnu energiju bio 20%. Dakle, mi smo u tom slučaju uveli neku vrstu paralelizma; smanjili smo sa 20 na 18 i prema odgovarajućoj direktivi EU električna energija se nalazi na normalnoj stopi PDV-a, ne na sniženoj. Želim da kažem još nekoliko stvari. Prethodnik je predložio ukidanje poreza na dohodak za poljoprivrednike. Mi smo to već uradili prošle godine – poljoprivrednici ne plaćaju porez na godišnji dohodak u 2004. i 2005. godini. Ova skupština je to usvojila u novembru mesecu. Dakle, samo jedno podsećanje, pošto je iznet netačan podatak. Porez na godišnji dohodak građana za poljoprivrednike se ne plaća u 2004. i 2005. godini. Isto tako, komunalije sada imaju stopu PDV-a od 8%. Dakle, već je snižena stopa, nema potrebe da se to snižava, a električna energija ne može zato što imamo odgovarajuću direktivu Evropske unije koja to zabranjuje. Što se tiče nerazumevanja od strane nekih poslanika jedne moje rečenice o subvencijama za poljoprivredu, nisam rekao da ćemo ukinuti subvencije za poljoprivredu, nego ćemo teško naći prostor za njihov dalji rast. Povećali smo te subvencije sa osam na 20 milijardi i držaćemo ih na tom nivou i pokušaćemo da ih povećavamo lagano, ali nemamo prostora za neki ekspanzivniji rast da bismo kroz taj mehanizam više štitili poljoprivrednike. Jedini način je da dobijemo sredstva iz Evropske unije. Dakle, pregovori sa Evropskom unijom oko sredstava će biti za infrastrukturu i poljoprivredu. Tu ćemo najviše fondova povlačiti. Moram da kažem da će to zavisiti, pre svega, od efikasnosti državne uprave. Zato su jako važni ovi zakoni o Vladi i državnoj upravi, koji će se razmatrati u ovoj skupštini, jer iskustva različitih zemalja o povlačenju tih predpristupnih fondova su vrlo različita. Slovenija je ukupno povukla 92% od sredstava koja su joj bila namenjena od Evropske unije, dok je, recimo, Grčka svojevremeno samo 40% sredstava povukla, a Mađari su povukli oko 50% sredstava jer kapacitet državne uprave je bio takav da nisu bili sposobni da sredstva koja su im bila nuđena i namenjena i povuku. Zato je vrlo važno da se izgradi jedna profesionalna državna uprava, na čemu ćemo mi raditi, ukoliko nam Skupština pomogne, a verujem da hoće, i usvoji odgovarajuće zakona o državnoj upravi i o Vladi. Što se tiče knjige, imali smo puno sastanaka sa izdavačima i između opcije da li da bude stopa za knjigu 8%, kao što je sada, uz pravo na povraćaj prethodnog poreza, ili nulta stopa bez prava na odbitak prethodnog poreza, svi izdavači su napravili kalkulaciju da se više isplati da bude 8%, ali uz pravo na odbitak prethodnog poreza. Zbog toga je to ostalo nepromenjeno u ovom zakonu. Konačno, što se tiče predloga da se uvede na hranu treća stopa, koja je jedan posto, moram da kažem da iskustva iz svih poreskih sistema koji poznaju PDV, a to su sve zemlje Evropske unije, pokazuju da je najbolje da postoji samo jedna stopa. Čak i ovaj sistem sa dve stope stvara određene probleme u praksi, jer je jako teško izjednačiti sve proizvode u reprolancu. Treća stopa nije nepoznata u praksi. Nekoliko zemalja ima tri stope. Međutim, pola budžeta se puni iz PDV-a, da tu budemo potpuno načisto. Bilo bi jako dobro kada bismo mogli sve poreze da svedemo na jedan posto, dva posto, na nulu, ali objektivno, pola budžeta potiče od PDV-a, a svi ostali poreski izvori, uključujući i carine, učestvuju sa preostalih 50%. Ovo je osnovni poreski oblik i zato su sve zemlje jako restriktivne i pokušavaju da ga smanje samo tamo gde je nužno, jer s druge strane imamo odgovarajuće potrebe. Mi finansiramo sa 100 milijardi dinara godišnje deficit penzionog fonda. To je ogroman iznos. Finansiramo značajne izdatke za socijalnu zaštitu, dečije dodatke, invalidnine. Znači, 20 milijardi ide samo na te namene. Svakako da bi svaki ministar finansija voleo da snizi ovakav bazičan porez, ukoliko bi imao mogućnosti da ima manje izdatke na drugoj strani. Neki izdaci se mogu smanjiti, na primer troškovi putovanja, ali to je zaista ograničeno i ti troškovi su vrlo mali u odnosu na ranije. Imamo ove krupne izdatke koje jednostavno ne možete da smanjujete, tako da treba zaista biti oprezan kada se predlažu ovako niske stope. To lepo zvuči, ali realno nemoguće je da budžet izdrži pod takvim stopama, jer je to 50% od svih prihoda budžeta.
Zahvaljujem se gospodinu Dinkiću. Sledeći po redosledu je narodni poslanik Milan Veselinović, a neka se pripremi narodni poslanik Ištvan Takač.
Dame i gospodo narodni poslanici, set ovih poreskih zakona koje danas ovde obrazlažemo je u stvari jedan bitan set zakona za građane Srbije, zbog čega i mi narodni poslanici imamo obavezu da ih malo bliže upoznamo sa tim šta se u stvari predviđa ovim zakonskim projektima. Naime, kao i većina zakonskih projekata do sada tako i ovaj set poreskih zakona u stvari predstavlja samo jedan dodatni namet građanima Srbije ili, bolje rečeno, "presipanje praznog u šuplje". Zašto to govorim? Zato što oslobodimo jednu oblast poreza na dodatu vrednost, a obuhvatamo druge delatnosti rada i života naših građana. Setimo se da je gospodin ministar obećao da će fiskalizacijom građana i uopšte svih ekonomskih i privrednih subjekata biti suficit u budžetu. To je tačno, suficit u budžetu postoji, ali pitamo se kako nam građani žive. Da li građani žive bolje ili gore? Treba poći širom Srbije i videti kako žive radnici koji su ostali bez svojih preduzeća, kako živi prosveta, kako žive zdravstveni radnici, kako živi vojska, policija. Tamo plate stagniraju ili se minimalno povećavaju, dok je potrošačka korpa sve teža i teža. Sećamo se da je ministar obećao kako će uvođenjem novih terminala i novog uređaja moći da prati rad preduzeća, malih i velikih, STR-a i paušalaca. I, obećao je gospodin ministar da će tim malim siromašnim preduzećima, ili STR ili paušalcima država obezbediti ovaj novi uređaj radi kontrole fiskalnih kasa. Nažalost, danas čujemo od ministra da će to učiniti samo u onim preduzećima koja dobro rade i koja imaju promet do 20 miliona. Očekujemo da će ministar ispuniti svoju obavezu i da će svima onima kojima je obećao da će nabaviti terminal, novi uređaj, to i omogućiti, a nikako primena zakona koja ih opterećuje da do 1. jula sklope ugovor o nabavci ovog uređaja koji košta od 150 do 300 evra. Normalno da će se uvozom i nabavkom ovih uređaja i terminala verovatno ponovo ovajditi neko preduzeće ili neka firma, koja je možda bliska nekom ministarstvu iz današnje Vlade, verovatno Ministarstvu finansija. Prilikom izlaganja obratiću najviše pažnje na Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o porezu na dodatu vrednost. Radi javnosti i građana moramo znati šta se u stvari to smanjuje, gde se smanjuje taj PDV, ali i ko je obuhvaćen PDV-om. To je posebno rečeno u članu 23. stav 2. tačka 1) zakona, gde se kaže – reči "hleba, mleka" zamenjuju se rečima "hleba i drugih pekarskih proizvoda, mleka i mlečnih proizvoda", a posle reči "biljnog porekla" dodaju se reči "i meda", i tako redom. U tački 1a) kaže se "vode za piće, osim flaširane". Znači, porez na dodatu vrednost prilikom kupovine stambenih objekata koji se smanjuje sa 18% na 8% želi se nadomestiti oporezivanjem širokog opsega proizvoda, pre svega prehrambenih proizvoda, protiv čega smo mi srpski radikali. Ako već uvodimo PDV i na vodu za piće, pitamo se šta građani time dobijaju, da li imaju olakšice ili novi namet. I tako redom su u članu 8. doslovce opisani proizvodi koji se sada oporezuju. To su, pored ovih koje sam pomenuo, žitarice, suncokret, soja, šećerna repa, uljana repica, lekovi, smeša za ishranu stoke, živa stoka, usluge koje se naplaćuju putem ulaznica (sportski događaji, muzeji, galerije, botaničke bašte i zoološki vrtovi, ako promet ovih usluga nije oslobođen od PDV-a), kao i oporezivanje pojedinih dobara po posebnoj stopi PDV-a, znači, voda za piće koja se isporučuje preko vodovodne mreže. Ovde su obuhvaćene gotovo sve delatnosti koje ranije nisu bile obuhvaćene, videli ste sami, čak su tu i koncerti i sve one kulturne i sportske manifestacije, čime se dodatno opterećuju građani Srbije. Dalje, članom 8. predlaže se da ministar finansija podzakonskim aktom bliže uredi šta se smatra promenom namene stambenog objekta, kao i način i postupak utvrđivanja i plaćanja razlike PDV-a. Ovde je dat rok od pet godina, znači, najmanje pet godina da bi mogao građanin da promeni namenu stambenog objekta. Zar je to moralo, jer to je dug period? Ovaj period obavezuje građane da ako u roku od pet godina promene namenu stambenog objekta i stambenog prostora moraju da plate pun PDV, i ja mislim da je rok predug i da je to veliko opterećenje za građane. Želim da kažem da se predmetom oporezivanja smatra stavljanje na raspolaganje patenata, licenci, zaštitnih znakova i drugih prava intelektualne svojine. Dakle, sa prometom usluga uz naknadu izjednačava se svako pružanje usluga bez naknade. Znači, ovde su i patenti, licence, zaštitni znakovi, sve je oporezovano po ovom novom predlogu zakona. U članu 11. predlaže se poresko oslobođenje pri uvozu pomagala i opreme za invalidna lica, osim motornih vozila. Mislim da je ovo nedorečeno i da je kontradiktorno izjavi ministra da su posebne kategorije invalida oslobođene plaćanja PDV-a na motorna vozila. Dalje, u članu 17. se predlaže da samo obveznici PDV-a koji se bave prometom polovnih dobara, uključujući i polovna motorna vozila, umetničkih dela, utvrđuju osnovicu za obračun PDV-a kao razliku između prodajne i nabavne cene dobara, uz odbitak PDV-a koji je sadržan u toj razlici, pod uslovom koji je propisan zakonom. Znamo da je već jednom plaćen porez na taj polovni proizvod, bez obzira da li je automobil ili bilo koji drugi predmet, pa zašto ponovo oporezivati taj isti proizvod. Mislim da ovo, iako se oni zaklinju u Evropsku uniju, nije u skladu sa zakonima Evropske unije. Dalje, da ne kažem da je obaveza čuvanja evidencije PDV-a 10 godina, jer to je jedna nova administracija i jedan novi namet za preduzeća i sve one koji su obveznici plaćanja PDV-a. U članu 25. predlaže se da ministar finansija podzakonskim aktom bliže uredi šta se smatra dobrima i uslugama neposredno povezanim sa verskom delatnošću. Baš ovde, bez obzira na ovu interesnu ekspertsku grupu, ovo su stvarno velika ovlašćenja da sada ministar finansija odlučuje koja su to dobra koja su u interesu verskih zajednica. Verujem da je ovo suvišno, kao i suvišna ovlašćenja ministra finansija. Imamo puno nedoumica, kao što sam na početku rekao, da ovim predlogom izmena i dopuna Zakona o porezu na dodatu vrednost građani Srbije neće dobiti nikakve olakšice, nego će jednostavno biti nadodato oporezivanje drugih oblasti, a pre svega, što je najgore u ovom zakonu, to je oporezivanje prehrambenih i poljoprivrednih proizvoda. Bez obzira da li će ova skupštinska većina usvojiti ovaj set zakona, mišljenja sam da građani Srbije iz dana u dan sve gore žive, da im neće doneti nikakvo dobro. Jednostavno, mi ovde obrazlažemo i razlažemo samo one zakonske projekte koji dodatno opterećuju građane, a nikako da im stvorimo nekakve olakšice. Zbog toga predlažem da ova skupštinska većina usvoji amandmane Srpske radikalne stranke, čime bi se poboljšali ovi zakonski projekti i time bismo bar delimično izašli u susret građanima Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Veselinoviću. Reč ima narodni poslanik Takač Ištvan, a neka se za reč pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa G17 plus podržava i glasaće za set poreskih zakona koji su na dnevnom redu, a ja ću se zadržati samo na zakonu o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Osnovni zakon, kao što znamo, donet je jula 2004. godine i stupio je na snagu ove godine. Iz ekspozea ministra finansija gospodina Dinkića čuli smo da priliv sredstava u budžet Republike Srbije za prvih pet meseci pokriva sve izdatke koji su budžetske obaveze, a to je sa stanovišta korisnika budžetskih sredstava pozitivna činjenica, to je znak da Vlada i institucije efikasno deluju. Predložene izmene i dopune Zakona o porezu na dodatu vrednost predviđaju dalje smanjenje poreske stope na taj način što se određeni proizvodi i usluge iz opšte stope oporezivanja (a to je 18%) stavljaju u nižu kategoriju oporezivanja (8%). Na ovaj način, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost predviđa da proizvodi koji u reprolancu predstavljaju celinu, kao što su proizvodi za ljudsku ishranu, budu oporezovani nižom stopom poreza. Predložene izmene Zakona o porezu na dodatu vrednost predviđaju nižu stopu za sledeće proizvode. Dakle, kao što smo čuli, to je značajno kod žitarica (a kod pšenice naročito, jer sada je ova stavka značajna kod formiranja cene pre žetve), uljarica, šećerne repe i suncokreta, soje, uljane repice, zato što će doći na red idućeg meseca. Stočari u narednom periodu mogu po nižoj stopi nabaviti lekove za lečenje stoke. Veoma je važno istaći da je, za razliku od dosadašnjih rešenja, kompletna krmna smeša za ishranu stoke prebačena u povlašćenu stopu oporezivanja, a to je značajno za naredni period, i biće smanjena za 10% stopa oporezivanja stočne ishrane, kao i žive stoke. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost menja se način oporezivanja kod prvog prenosa prava raspolaganja na novoizgrađenom stambenom objektu. Iz člana 4. stava 3. tačke 7) osnovnog zakona propisuje se posebna stopa od 8%, sa ograničenjem da objekat bude korišćen najmanje pet godina za te potrebe. Dakle, to pojeftinjuje tržišnu cenu stanova, a pospešuje stanogradnju. Uočeni problem novog načina plaćanja poreza u oblasti donacija, humanitarne pomoći u stvarima koriguje se na osnovu člana 27. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, tako što se predviđa, ako je Ministarstvo zdravlja platilo PDV za dobra koja su uvezena i predmete iz ugovora o donacijama i humanitarne pomoći, mogućnost refundiranja PDV-a od početka ove godine. Na ovaj način oni koji su do sada morali izdvojiti sredstva za PDV za humanitarnu pomoć, o čemu je javnost preko medija, naročito u toku maja i aprila ove godine, često bila obaveštena, mogu ta sredstva refundirati prema predviđenoj proceduri. Isto to pravo refundacije PDV-a pri nabavci dobara i usluga imaju i verske zajednice. G17 plus podržava ovaj set zakona i glasaće za njih.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Milošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka nije zadovoljna ovim predlozima izmena i dopuna zakona. Nije zadovoljna iz prostog razloga što trenutno Srbija, građani Srbije imaju ozbiljne probleme, što je privreda u ozbiljnom zastoju i što su ove izmene i dopune stvar samo neke tehničke korekcije, eventualno na osnovu nekog iskustva koje je Ministarstvo imalo u prethodnom periodu sa primenom ovih zakona, a da se oni problemi, oni sistemski zakoni koji su i te kako potrebni srpskoj privredi uopšte ne donose. Smešno je da Ministarstvo i sama Vlada troši energiju na definisanje jednog fri-šopa na beogradskom aerodromu, a da sa strane stoje sistemski zakoni koji treba, recimo, da regulišu finansijsko tržište, sa kojima se kaska već godinu i po dana. Još uvek nemamo zakon o tržištu hartija od vrednosti, bez obzira što sam dobio najavu da će biti u skupštinskoj proceduri. Nemamo zakon o investicionim fondovima. Nemamo investiciju u privredi. Imamo ozbiljan pad proizvodnje, ozbiljnu inflaciju, a bogami, i sve veći broj radnika je bez radnih mesta. Na to ne reaguje Vlada, ne reaguje Ministarstvo, već predlaže ove izmene i dopune i troši neracionalno energiju na neke manje bitne stvari kada su u pitanju srpska privreda i srpski građani. Što se tiče konkretno Zakona o PDV-u, mi smo naglašavali još u trenutku kada je donošen da će imati teške posledice po našu privredu. Pokazalo se, kroz ovaj pad proizvodnje, da se to uveliko dešava. Ove izmene u vezi sa stanovima u svakom slučaju svako od poslanika, ne sumnjam, podržava, ali bilo je prilike još u vreme donošenja Zakona da se ove izmene izbegnu, jer smo tada upozoravali Vladu da je 18% prevelika stopa na stanove. Međutim, iz neke tvrdoglavosti,inata Ministarstva ili Vlade, ne znam ni sam koga, do toga nije došlo. Ono što je, po meni, veliki problem i što je moja obaveza prema pijačnim prodavcima da kažem jeste da Ministarstvo i dalje ne odustaje od uvođenja fiskalnih kasa kod pijačnih prodavaca. Žalosno je da ova država, da naš budžet računa na to da bude punjen od sredstava koja se ostvaruju kroz naplatu poreza pijačnim prodavcima. Pijačnih prodavaca ima puno u zemlji Srbiji, a očigledno je da insistiranjem na ovom zakonu Vlada i Ministarstvo pokazuju da će ih biti još više, jer nebrigom prema privredi Srbije i nerešavanjem problema u javnim preduzećima verovatno možemo da očekujemo još veće nezadovoljstvo i još veći broj nezaposlenih. Što se carinskih tarifa tiče, više se ne zna koji je koncept koji primenjuju Vlada i Ministarstvo. Neozbiljno je da se carinske tarife menjaju na relativno kratak rok, neozbiljno je da se najavljuje nulta carinska stopa za nekih pet godina, a da se konkretno voćarima u marketinške svrhe govori kako je povećana tarifa na uvoz voća, jer se radi o dugogodišnjim zasadima, radi se o velikim i ozbiljnim investicijama i neophodno je da se zna dokle i na koji rok može da se računa na iste uslove privređivanja. Srpska radikalna stranka se uvek borila protiv diskrecionih prava Vlade i moram da naglasim da smo protiv ovog člana koji omogućava Vladi da samovoljno smanjuje ili povećava stope carina za 50%. Pretpostavljam, s obzirom da je i sam ministar naglasio da postoji veliki otpor kod Evropske unije zbog povećanja carinskih stopa, da će ova klauzula da se koristi pre svega za smanjenje carinskih stopa. Protiv tog diskrecionog prava smo uvek kada se pojavljuje u ovim zakonima i smatram da je ovde neophodno da se na to ukaže. Želeo bih još samo par reči u vezi carinskih tarifa da kažem. Nažalost, Ministarstvo i dalje ne radi skoro ništa na vancarinskoj zaštiti proizvoda iz Srbije, odnosno na vancarinskoj zaštiti proizvoda koji se uvoze u Srbiju i to je veliki problem, jer po kvalitetu nemamo proizvode koji su uporedivi sa domaćim proizvodima i neophodno jeda se na tome poradi, a o tome se priča već godinu i po dana, ali se isto tako ništa nije uradilo. Još jedna moja obaveza odnosi se na zakon koji tretira poreski postupak, odnosno delimično i obavezno socijalno osiguranje. Prevelike su kamate na neplaćene poreske obaveze, veliki je broj naročito zemljoradnika, radi se o stotinama hiljada ljudi, koji sastavljaju kraj sa krajem i koji nisu platili socijalno i penziono osiguranje, a godišnje kamate skoro udvostručuju taj dug. Neophodno je da se napravi jedna ozbiljnija analiza, jer sam siguran da veliki broj tih poljoprivrednih domaćinstava stvarno nije u mogućnosti da ih plati. U ranijem periodu te kamate su delimično bile indirektno smanjivane zahvaljujući inflaciji, odnosno iznos kamata je bio poništavan na taj način, ali usled smanjenja inflacije i relativno jakog evra nastao je veliki problem za građane jer se njihove poreske obaveze udvostručuju svake godine. To su zalenaške kamate koje znatno premašuju kamate svih poslovnih banaka. U vezi sa administrativnim taksama očigledno je da smo imali u prethodnih godinu i po dana dosta zakona koji uvećavaju državnu administraciju, koji uvećavaju broj institucija i da je neophodno da se za rad tih institucija ostvare neka sredstva. Nažalost, naša privreda u ovakvoj situaciji nije sposobna da većim izdvajanjem sredstava i povećavanjem javne potrošnje opstane. Srpska radikalna stranka se uvek zalagala protiv povećanja javne potrošnje. Prema tome, neophodno je da jednom racionalnijom državnom upravom, prema mogućnostima poreskih obveznika i same privrede, rešavamo sve naše ekonomske probleme. Toga, nažalost, nema, nema te svesti kod Vlade, kod Ministarstva i zbog toga se ide sa takvim zakonskim rešenjima i sa sve većim taksama. U ovom predlogu zakona našao sam samo par taksi koje se smanjuju, ogromna većina su takse koje se povećavaju, i u ime Srpske radikalne stranke protestujem protiv daljeg oporezivanja građana Srbije. Sve u svemu, mislim da nemamo razloga da podržimo ovakav odnos Ministarstva i Vlade prema problemima srpske privrede i građana Srbije. Neophodno je da se što pre Ministarstvo zamisli i izađe pred poslanike sa ozbiljnijim zakonima koji bi tretirali probleme naše privrede i građana.
Reč ima narodni poslanik Nikola Milošević, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, iskreno žalim što gospodin ministar nije našao vremena i volje da čuje ono što ću reći, ali za to ne snosim nikakvu odgovornost. Razume se da pozdravljam sve one olakšice koje predviđa zakon o tzv. PDV, ali želim da skrenem vašu pažnju i pažnju odsutnog gospodina ministra, ako to do njega dođe, na dva segmenta predloga o kojima je reč, a koji zavređuju našu kritičku pažnju. Gospodin ministar je ovde rekao da porezom na dodatu vrednost ubuduće neće biti opterećena ona neprodata roba koju nam inostrani kupci vraćaju jer ne zadovoljava određene standarde. To je sasvim logično, ne možete opteretiti porezom na dodatu vrednost nešto pomoću čega nikakvu vrednost niste stekli, ništa niste prodali. Ako je tako, evo mog pitanja za odsutnog gospodina ministra – zašto se onda ne oslobađa poreza na dodatu vrednost tzv. remitenda. Dopustite mi da vas podsetim na značenje te reči. Remitenda, to su oni primerci listova koji nisu prodati, dakle opet roba koju niste prodali i pomoću koje, logično, nikakvu vrednost niste stekli. Ako se ne opterećuje porezom na dodatu vrednost roba koja je vraćena iz inostranstva jer ne zadovoljava određene kvalitete, zašto se PDV-om opterećuje roba, ako su listovi roba, razume se, koja spada u tzv. remitendu, utoliko pre što se brojevi listova koji nisu prodati po kvalitetu ništa ne razlikuju od onih brojeva koji se prodaju? Dakle, ne mogu biti dva aršina za istu stvar, pogotovo što se u pitanju remitende primenjuje aršin za koji nema nikakvog opravdanja. Međutim, želim da skrenem vašu pažnju na političke posledice takve primene poreza na dodatu vrednost. Ovakvom primenom PDV-a ne opterećuju se ona glasila koja imaju svoje finansijere iz inostranstva, bilo da je to Džordž Soroš, bilo to da je to nemački koncern, neki. Opterećuju se samo ona glasila koja se isključivo izdržavaju na tržištu i zahvaljujući kojima, a to želim naročito da naglasim, još uvek nije zavladalo potpuno medijsko jednoumlje u ovoj zemlji. Medijsko jednoumlje je preplavilo već naše elektronske medije koji, razume se, nisu opterećeni, jer nemaju ovu vrstu problema, jer nemaju remitendu, pa smo, evo, svedoci neverovatnog publiciteta koji dobija jedna osoba koja se zove Nataša Kandić i koja se u elektronskim medijima prikazuje kao šampion borbe za međuetničku toleranciju, a svi smo bili svedoci kako je ta ista gospođa koja se bori za međuetničku toleranciju šamarala ovde u centru grada jednog Srbina sa Kosova. Dakle, ta ista osoba koja optužuje gospodina Nikolića, bez ikakvih dokaza, da je ubica. Molim vas lepo, takva jedna medijska hajka može možda biti pravdana razlozima koji nisu političke prirode. Ima tri pretpostavke, ne političke, za nečije favorizovanje u elektronskim medijima: pamet, znanje i lepota. Vi meni kažite koju od te tri pretpostavke zadovoljava Nataša Kandić. Bojim se nijednu. [[Aplauz.]] Kada već tako stvar stoji, ima li ikakve logike da se remitenda oporezuje i da se na taj način ono malo glasila u kojima se kritički zbori o toj istoj Nataši Kandić stavlja u nepovoljan finansijski položaj. Želim jednako tako da skrenem vašu pažnju još jednom na ono o čemu je i gospodin Obradović govorio. On je ovde izneo podatke iz kojih se vidi da odsustvo olakšica kojima smo se nadali za izdavačku delatnost, a vrlo sam se nadao i vrlo sam se razočarao, opet dovodi do izuzetno štetnih ne samo političkih, nego prevashodno kulturnih posledica. Potpuno razumem, i to je sasvim opravdano, da se danas država ne pojavljuje u ulozi sponzora, pa samim tim i mentora izdavačke delatnosti, jer je to politički štetno i podržava politički monopol. Ako tako već stoji stvar, neprilično je i nepoželjno u svakom pogledu da se izdavačka delatnost i dalje opterećuje porezom na dodatu vrednost. Moram da vam kažem da se time ne pogađaju tzv. veliki izdavači, jer oni posluju ne mareći za osnovne pravne norme. Dozvolite mi jedan primer tome u prilog. Gospodin predsednik Skupštine će to najbolje moći da proceni kao čovek izdavaštva. Na čelu sam Upravnog odbora Zadužbine Miloša Crnjanskog po zaveštanju pokojne gospođe Crnjanski. Dozvolite mi da nešto kažem, a da ne pomislite odmah da govorim o nekom ličnom interesu. Kao predsednik Upravnog odbora ja i svi njegovi članovi radimo besplatno, kao što je red i kao što dolikuje. Mi smo nosioci, međutim, autorskih prava za sva dela Miloša Crnjanskog. Saznajemo iz novina, tačnije iz "Politike" da je "Politika" zajedno sa "Narodnom knjigom" odlučila, ne tražeći autorska prava od naše zadužbine, da objavi "Seobe" Miloša Crnjanskog. Znam da je reč teška, ali je nažalost tačna – to je piratsko ponašanje u našem izdavaštvu. Takve piratske kuće koje se tako piratski ponašaju neće biti naročito pogođene odsustvom olakšica iz oblasti poreza na dodatu vrednost. Biće pogođene one kuće koje poštuju osnovne pravne norme i, da govorimo jezikom morala, osnovna pravila poštenog ponašanja na našem tržištu. Jako žalim što sam sve ovo morao da kažem; ne bih se, iskreno priznajem, dobro osećao da to nisam rekao. Mislim da se neće dobro osećati niko u ovoj zemlji ako se o ovim primedbama, bilo da dolaze od mene ili od nekog drugog, dobro ne razmisli. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Miloševiću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić. Izvolite, gospođice Jovanović.
Uz sve ono što je rekao akademik profesor Nikola Milošević vezano za predvodnika bande izdajnika u našoj zemlji – Natašu Kandić, mogu samo da dodam da lepota, pamet i znanje svakako jesu preduslovi da bi neko govorio o onome šta smo mi, kao država i narod. Ali, osnovno je da neko ima osećaj pripadnosti svom narodu, što ta pomenuta spodoba, inače jedna od vođa narko-mafije, povezana sa šiptarskom narko-mafijom, naravno nema. Kako je radila i šta je govorila, uz pomoć Verana Matića i medija koji su protežirali tu nebuloznu priču, tako će i da odgovara; nadam se da će da je stigne određena kazna za sve ono što je iznela, a što je apsolutna laž i besmislica. Što se tiče paketa zakona koji dalje uređuju fiskalnu politiku u našoj zemlji, i to je ono što najviše zabrinjava i interesuje građane Srbije danas, kako one koji su zaposleni, tako i onih 980.000 ili preko milion nezaposlenih, mi srpski radikali imamo velike primedbe na način na koji se ta fiskalna politika vodi od strane aktuelnog ministra Mlađana Dinkića. Uz moj oštri protest kao poslanika SRS-a što ministar nijednog dana u načelnoj raspravi o setu zakona ne želi da prisustvuje do kraja, obično boravi sat ili dva vremena ili se vrati pred kraj zasedanja. Izneću nešto od onoga, jer zaista je vreme kratko, sa čime se ne slažemo i time reprezentujemo izrazito neslaganje ogromnog broja građana Srbije zbog toga što oni nisu u situaciji da, kroz ovakvu fiskalnu politiku koju sprovodi Mlađan Dinkić i Republička vlada, žive normalno. Ne mogu da zadovolje osnovne uslove za egzistenciju, pa je tako četvrtina ukupne srpske populacije ispod donjeg praga siromaštva. Zbog toga što ministar Dinkić nije mogao da odgovori na pravilan način na primedbe koje je izneo zamenik šefa naše poslaničke grupe gospodin Aleksandar Vučić, ja ću (iako on nije prisutan, verovatno će mu preneti njegovi saradnici ili njegove stranačke kolege) u prilog tim tvrdnjama gospodina Vučića dodati još nešto. Kada je u pitanju prosečna potrošnja električne energije u Srbiji, ona je i dalje na srednjem ili visokom nivou, iz prostog razloga što ljudi, a naročito u zimskim danima, nisu u situaciji da se, zbog toga što nemaju novac za osnovnu egzistenciju i zbog nebrige mnogobrojnih lokalnih samouprava, preusmere na neki drugi vid grejanja. Tako je u Kragujevcu gotovo jedna trećina mojih sugrađana, a verujem da je tako i u mnogim drugim gradovima u Srbiji, osim u Vojvodini gde je možda ta situacija drugačija, prinuđena da električnu energiju koristi kao sredstvo za grejanje domaćinstva. Porez na dodatu vrednost od 18% na električnu energiju, koja se protivustavno tarifira u tri kategorije, o čemu smo mnogo govorili, uz konstantno poskupljenje, najpre velike udare u Đelićevo i DOS-ovsko vreme, 2001, 2002. godine, kada je to poskupljenje čak dostiglo, zavisi od toga u kojoj ste zoni, odnosno tarifi, i neverovatnih 500%, do najnovijih poskupljenja koja nam se najavljuju za juli mesec od 15%, jeste nešto što opterećuje građane. Naročito one koji bi želeli da se kod njih izvrši gasifikacija i da se priključe na toplovod, ali nemaju finansije za to i nemaju kreditnu liniju da za to od banaka uzmu kredit. Dakle, dolazimo do neverovatne cifre kod prosečnog duga domaćinstva, to će vam reći svako iz bilo kog centra elektrodistribucije u Srbiji, da li je to Kraljevo, Kragujevac, Beograd ili Vranje, i taj prosečni dug je oko 20.000 dinara, s tim što je u mnogim slučajevima, kao što je to primer grada Kragujevca, taj prosek mnogo veći, iz prostog razloga što imate ljude koji su ostali bez posla, isterani su na ulicu iz fabrike "Zastava" ili neke druge, treće, a nemaju novac da plate električnu energiju, jer nemaju nikakve prihode. Čak se dešavalo da se kompletna naselja isključuju sa mreže zbog neplaćanja. U izmeni Zakona o porezu na dodatu vrednost nema onoga što je zapravo srž problema za svakog stanovnika naše zemlje, a to su osnovne životne namirnice. Kada govorite o potrošačkoj korpi, o prosečnoj zaradi u Srbiji, o onome šta, kako i na koji način prikazuje Republički zavod za statistiku, kao osnov za sve to uzimate osnovne životne namirnice koje su u određenim količinama potrebne za jedno tročlano ili četvoročlano domaćinstvo. Ako je sada namera Mlađana Dinkića i aktuelne Vlade da maše posebnom stopom od 8% na te proizvode kao veliki dobitkom, varaju se, jer je očigledno, na osnovu svih dosadašnjih iskustava, da smanjenja u tom smislu neće biti. I, očigledno je da građani Srbije ne mogu ni tih 8% da izdrže, iz prostog razloga što je, pod pritiskom srpskih radikala, porez na promet na sve te navedene namirnice bio ukinut do stupanja na snagu novog Zakona o PDV-u. Mi sada smatramo da ovi nabrojani proizvodi, a njih je zaista mnogo, uz dečiju odeću i obuću, hleb, mleko, meso i sve ono što je potrebno jednom prosečnom stanovniku, treba da bude oporezovano po drugoj posebnoj stopi, a trećoj u postojanju ovog zakona, a to je 1%. Porez na dodatu vrednost je, uz neverovatno oporezivanje onoga što je bitno za egzistenciju građana, uz neverovatnu fiskalnu represiju koja se sprovodi na veoma često neprimereni način i kod onih koji nisu veliki obveznici, već ljudi koji pokušavaju da obezbede egzistenciju za svoje članove porodice, u velikom stepenu izvršenja. To je ono čime se Mlađan Dinkić hvali kao velikim uspehom njega lično i ministarstva koje on predvodi, pa je tako izražen budžetski suficit. Međutim, nikako da nam kaže kako je onda moguće da uz takvo "racionalno" poslovanje, a ono zaista to nije kada je upravljanje javnim finansijama u pitanju, ogroman broj građana Srbije nema socijalnu pomoć koju traži. Nema nacionalne strategije u definisanju onoga što je osnovni socijalni zahtev za one koji su nezaposleni, za samohrane roditelje, za lica sa posebnim potrebama, za invalide, za sve one kojima (i to samo kroz neke mrvice, zavisi gde, u Kragujevcu je to najniži mogući stepen) pomaže lokalna samouprava, ali država ne vodi sistematsku i kontinuiranu brigu o tim ljudima. Kada je u pitanju izmena i dopuna Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, iz svih amandmana koje su podneli srpski radikali, gde je ono što vas najviše nervira, naročito vas koje uopšte ne zanimaju ovi zakoni, ima vas svega 20-tak u sali, zato je kamera i fiksirana samo na onoga koji govori i na predsedavajućeg, možete da vidite da ingerencije iz oblasti pravosuđa na sebe preuzima izvršni organ vlasti, odnosno ministar, na neprimeren način i na način na koji će još više da se destimulišu i guše poreski obveznici. Obe prisutne dame, gospođe iz Ministarstva finansija nemaju mogućnost, u odsustvu gospodina Dinkića, koji je pobegao posle sat vremena, da mi odgovore, a Dinkić to nije učinio za sve vreme svog ministrovanja. Evo, danas po ko zna koji put pitam, kada su u pitanju zakoni iz oblasti poreske politike – po kojim kamatnim stopama se obračunava neplaćeni porez za poreskog obveznika? Veoma bih volela da izađe ministar Dinkić i da nam to kaže, zato što pouzdano tvrdim da se naplata kamata za neplaćene dospele dažbine, odnosno poreze, ne vrši po zakonom utvrđenoj stopi i da je to sve relativno od grada do grada, odnosno od jednog do drugog centra poreske uprave. Neka izađe ministar da me demantuje, a ja ću njega sa podacima, kao i sa činjenicom da još imamo onaj Đelićev zakon koji u jednom delu kaže da su od poreza na imovinu oslobođena u jednom delu lica preko 65 godina. To niko ne poštuje, bar ne u gradu u kome živim. Zbog toga su svakodnevne pritužbe građana, pa i neke krivične prijave podnete su protiv načelnika Poreske uprave u mom gradu i njegovih saradnika. Što se tiče Zakona o Carinskoj tarifi, nomenklature, usklađivanja i harmonizacije sa onim što od aktuelne vlade traži EU, niste to morali da unesete kao glavni razlog u obrazloženju, zato što je to nešto što se radilo i u vreme postojanja one bivše SFRJ i SRJ, samo što je to tada rađeno na nivou Savezne skupštine, jednog i drugog veća. Ovde je druga stvar u pitanju: kako je moguće da do sada ova vlada i sam ministar finansija nisu u situaciji da nam objasne zašto nije izvršena potpuna harmonizacija između dve države članice kada su u pitanju poljoprivredni proizvodi. Mislim da taj posao nije završen, odnosno jedinstveni carinski režim za oko 50 poljoprivrednih proizvoda. I, da prokomentariše aktuelnu situaciju u odnosu druge države članice prema nama, gde uveliko hara, to već znate godinama, kriminalno separatističko rukovodstvo na čelu sa Milom Đukanovićem, sada premijerom Crne Gore, kada je u pitanju najnoviji slučaj zabrane uvoza, kako to oni kažu, odnosno prometa mineralnih voda iz Srbije prema Crnoj Gori. Harmonizaciju tih carinskih stopa je vršio, zamislite ko, u vreme DOS-ovske vladavine – Čedomir Jovanović, koji nije znao da nam objasni kakva je razlika između različite carinske tarife za jedan isti muški kaput u Crnoj Gori i u Srbiji. Isto tako, i kod tih poljoprivrednih proizvoda. Ali, nama nije jasno kako je Vlada koju sada predvodi Koštunica, sa navodno novim ministrom finansija, koji ništa ne radi drugačije od Božidara Đelića, već samo nastavlja kontinuitet te iste politike, u stanju da tako nešto toleriše i da propušta mogućnost da se ta harmonizacija izvrši, zbog čega je nesposobna to da uradi, a ako jeste neka nam to prizna. Kada je u pitanju izmena i dopuna Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, naša osnovna primedba se odnosi na član 5. predloženog zakona, odnosno član 27. postojećeg zakona, stav 2. koji glasi: ″Ako se, u skladu sa zakonom koji uređuje porez na dohodak građana, za određeni period ne utvrđuje i ne plaća porez na dohodak građana na prihode od poljoprivrede i šumarstva na katastarski prihod, osnovica doprinosa za taj period je najniža mesečna osnovica doprinosa iz člana 38. ovog zakona.″ Smatramo da u takvim slučajevima uopšte ne treba da se vrši utvrđivanje osnovice, zbog toga što su već poljoprivredni proizvođači uslovljeni da plaćaju obavezno penzijsko osiguranje. Penzije poljoprivrednicima kasne skoro dve godine. Oni se nalaze u veoma lošoj poziciji, jer nema nikakvih subvencija od strane države, zbog prisutnog uvozničkog lobija kada je u pitanju proizvodnja povrća i voća, oni jedva pokrivaju svoje troškove, neki čak možda posluju i sa gubitkom. Ljudi moraju to da rade, to je nešto što oni imaju i u svojoj porodičnoj tradiciji i uopšte je karakteristično za ovo podneblje; oni su prinuđeni da pokušaju da žive od toga, ali iz dana u dan sve je gore i gore. Ako krenete Srbijom, počev od severa prema jugu, i da razgovarate sa ljudima, bez obzira na to kojom se delatnošću oni bave – naravno, to su sve pošteni ljudi, koje možda vi ne srećete, ali koji se nama obraćaju, vape za pomoć i traže od nas da utičemo kroz ovakve amandmane da se ove poreske dažbine plate – videćete da je iz dana u dan situacija sve gora i gora. Besparica je toliko prisutna da ljudi razmišljaju kako će da prežive, kako da dočekaju sledeću zimu, jer para niotkuda nema; penzioneri su ojađeni sa penzijama koje uporno kasne, a ministar se hvali suficitom; postoji najava da će im se kroz novi način obračuna smanjiti za 40%, a ionako su smanjene od 2003. godine, od kada je uveden ovaj model indeksiranja koji je još uvek na snazi. Sve ovo su dovoljni razlozi da ne prihvatimo predložene zakonske projekte i da pokušamo (ko zna kada će to biti, po ovom novom Poslovniku) da vas ubedimo za sve naše amandmane, kako bi se građani doveli u bar malo povoljniji položaj, nego što sada jesu.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a posle njega Zlatan Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je poreski sistem sa porezom na dodatu vrednost, uz fiskalizaciju, nužan i neophodan, kako bi se uveo red u plaćanje finansijskih obaveza poreskih obveznika prema državi. Smatram da to jeste put i način da Srbija postane deo integralnog ekonomskog sistema Evrope, kome inače i težimo. To su standardi koje je Srbija morala da uvede kako bi se izjednačila u uslovima privređivanja sa zemljama razvijene zapadne Evrope. Međutim, neka rešenja, pre svega iz Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, ukazuju da država pokazuje sklonost da preduzima veoma represivne mere prema građanima Srbije koji imaju bilo kakvu poresku obavezu. Jedna od takvih mera je i uvođenje privremene mere obezbeđenja poreskog potraživanja u prinudnoj naplati iz novčanih sredstava poreskog obveznika. Šta to znači? Država je propisala da poreski organi mogu propisivati privremene mere odmah nakon donošenja rešenja. Inače, u poreskom postupku postoji jedno pravilo i praksa utvrđena zakonom da žalba ne zadržava izvršenje rešenja. Svako rešenje doneto od strane poreskih organa odmah stupa na snagu, dostavljanjem poreskom dužniku ono postaje izvršno. Pored toga, predlagač traži da država preko poreskih organa ima pravo da odmah pleni imovinu poreskog dužnika, bez obzira na to da li je taj poreski dužnik izjavio žalbu i ukazao na zakonom opravdane razloge da on toliko ne duguje ili da mu je nezakonito poreska obaveza nametnuta. Vrlo često se dešava da poreski organ nameće poresku obavezu pogrešnom licu, zbog zabune o identitetu poreskog obveznika. Tako država sebe stavlja u neravnopravan, povlašćeni položaj u odnosu na građane. To nije smisao jednog pravnog pretka kojem mi treba da težimo, gde treba da postoji vladavina prava i gde bi građani i država bili izjednačeni pred sudom i uopšte pred zakonom u postupcima koji se prema građanima vode. Ovo pokazuje na spremnost države da jednim osionim ponašanjem čak ulazi u stan poreskog dužnika i mimo odluke suda, gde se čak pokušava da se poreski organ stavi iznad suda, jer ukoliko dostavi sudu i njenom izvršnom sudiji rešenje o privremenoj meri, sud je dužan, protivno Zakonu o izvršnom postupku, da u roku od 15 dana omogući poreskom izvršitelju ulazak u stan poreskog dužnika. Tu se povređuju mnoga ustavna prava: pravo na nepovredivost stana i pravo da se to najznačajnije pravo građana ograniči samo odlukom suda. Na ovaj način Ministarstvo finansija posredno priznaje da Zakon o izvršnom postupku nije dobar, da je neefikasan, a to je posebno i poruka potencijalnim investitorima u Srbiji koji dolaze van granice Srbije da ovde ne mogu efikasno da zaštite svoja prava i svoja potraživanja. Inače, u oceni sudskog sistema u Srbiji koju je dala Svetska banka postoji jedna kritika da se potraživanje u izvršnom postupku naplaćuje prosečno u periodu od 1006 dana. To je izuzetno dug period za naplatu potraživanja i govori o nepostojanju pravne zaštite investitora u Srbiji. Ministarstvo finansija ovim predlogom izmena Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji traži da se to izvršenje premesti iz sudskih postupaka potpuno u administrativni postupak, u kome bi inokosno odlučivao poreski organ. To je protivno Ustavu, Zakonu o izvršnom postupku, Zakonu o sudovima gde je utvrđena njihova nadležnost. Na ovaj način se narušava jedinstveni sudski sistem. Jedino poreski organ ima pravo da naloži sudiji da donese rešenje u roku od 15 dana. Šta reći za građane čije parnice traju po 10 godina, a izvršenje predstavlja novu parnicu koja traje još 10 godina; i šta reći ministru pravde, koji je obećao da će se do juna ove godine u sudovima u Srbiji uvesti red, te da će građani imati pravo na blagovremeni i efikasni pravni lek. Ministarstvo finansija svojim predlogom zakona je u koliziji sa obećanjima ministra pravde i mislim da je to problem ove vlade. Mi građanima Srbije, kao opozicija, ukazujemo da su obećanja ministra pravde ostala prazno slovo na papiru i da od tog obećanja o efikasnosti pravosuđa nema ništa. O tome govore redovi u sudovima, sudije koje su pretrpane mnogobrojnim predmetima, neefikasnost pojedinih sudova u rešavanju predmeta. Sve se to prelama preko leđa građana, preko njihovih prava, a sve to građane Srbije košta, pa su i davanja i osnovica za naplatu poreza izuzetno veliki, tako da imamo jedan skup državni mehanizam koji živi na teret građana. Ono na šta želim da ukažem jeste pitanje nejednakosti građana i države pred zakonom i u sudskom postupku. Sudski izvršitelj može bez odlaganja da uđe kod poreskog obveznika i izvrši popis stvari, bez obzira čije su te stvari u stanu dužnika, bez obaveze da utvrđuje svojinski odnos poreskog obveznika prema stvarima koje mu se popisuju. To sve govori o tome da je država spremna samo da uzima, ali bez ikakve odgovornosti, jer kada uđete u nečiji stan po hitnom postupku, bilo danju ili noću, popišete sve stvari koje se nađu u stanu bez obzira čije su te stvari, kada te stvari oduzmete i prodate na javnoj licitaciji, postavlja se pitanje odgovornosti države kada ona pogreši, a često država greši. Često država donosi pogrešna rešenja, posebno u administrativnom postupku, koja se kasnije poništavaju od strane Vrhovnog suda. Međutim, i ovde postoji problem što je sudska zaštita neefikasna i što Vrhovni sud tek posle više od godinu i po dana donosi rešenja o tužbama u upravnim sporovima. Dešava se da mnogi poreski obveznici u međuvremenu propadnu zbog toga što su njihovi žiro računi neosnovano blokirani ili zato što su im oduzeta sredstva za rad i rasprodata na licitacijama. Bez obzira na ovakav stav predlagača zakona, smatram da on sebi želi da pribavi veoma velika ovlašćenja, koja su protivna Ustavu i sistemu pravosudnih zakona kojima je definisana uloga sudova i pravo građana uvek na blagovremenu sudsku zaštitu. Žao mi je što ministar finansija nije ovde. Želim ministru finansija da postavim jedno pitanje. Skoro su uvedeni uređaji za kontrolu poreza preko sistema GPRS, 180.000 uređaja je nabavljeno ili postoji obaveza nabavke, uz licencu za softver i hardver. Prema mojim saznanjima, koja dolaze iz Ministarstva finansija, ovi uređaji su nabavljeni od firme "Erikson". Bili smo svedoci otvaranja afere "Erikson", u koju su bili umešani neki visoki funkcioneri Vlade Srbije, pre svega potpredsednik Vlade gospodin Miroljub Labus, pa se postavlja pitanje da li je nabavka 180.000 fiskalnih jedinica, hardverskih, preko "Eriksona" i nabavka licenci od "Eriksona" upravo prikrivanje već otkrivene afere. Zato želim da ministar finansija ovde javno da objašnjenje građanima da li je informacija tačna. Ukoliko nije, neka je demantuje, a ukoliko jeste, neka objasni građanima Srbije koliko je "težak" posao koji je Ministarstvo finansija zaključilo sa "Eriksonom", da li je bilo tendera i pod kojim uslovima, da li je bilo više ponuđača za ovaj izuzetno skup posao u Srbiji? Hvala.
Hvala vama. Gospodine Ristiću, da li hoćete ovo da formulišete kao poslaničko pitanje i da se pošalje Ministarstvu? (Boško Ristić, sa mesta: Pozovite ministra ovde da odgovori.) Dobro, da odgovorim, ministar je tu na odboru. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Suzana Grubješić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije korektno spajati sedam tačaka dnevnog reda u jednu, odnosno sedam zakonskih predloga razmatrati kao jedan, kao što nije korektno, a još manje inspirativno govoriti pred polupraznom ili, bolje rečeno, skoro praznom salom. Ali, to su blagodeti novog Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, koji je većina u ovoj sali izglasala. Već je dosta rečeno o ovim zakonskim predlozima koji su na dnevnom redu, ja ću se osvrnuti samo na nekoliko njih da ukažem na neke nelogičnosti koje su iskazane u ovim zakonskim predlozima. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, moram da kažem da se praksa ponavlja i da se predlagač nije naučio na greškama prethodnika. Pre četiri godine, i malo više od četiri godine, prethodni ministar finansija je izašao pred ovu skupštinu sa predlogom zakona o porezu na promet, gde je oporezovao sve živo. Oporezovao je čak i one artikle, proizvode koji nikada ranije nisu bili oporezovani porezom na promet, poput udžbenika, lekova i nekih drugih proizvoda. Kasnije, ministar je shvatio da to nije u redu, pa je proradila ta naknadna pamet, pa se u par navrata korigovao, znači ukidao neke poreske stope na neke proizvode, neke umanjivao itd. Aktuelni ministar finansija, umesto da je poučen i naučen iskustvom svog prethodnika, sa kojim je inače bio bliski prijatelj i saradnik, i da u startu razluči i razdvoji, izvrši pravilnu selekciju onih proizvoda, robe i usluga koje ne treba oporezovati ili treba nekom nižom stopom, polazi na isti način. I on je oporezovao sve i svašta najvišom stopom, da bi sada opet kod njega proradila ta naknadna pamet i on počinje da se koriguje. Ta korekcija je dobra, samo što ta korekcija nije dovoljna sa našeg aspekta. Ona mora biti značajnija u narednom periodu, odnosno trebalo je da bude i danas značajnija, da obuhvati više proizvoda, više usluga, da bi standard građana Srbije na taj način bio iole poboljšan. No, ministar ima svoju računicu, ima verovatno i skupštinsku većinu da to što je naumio i izglasa. Što se tiče Predloga zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, o izmenama i dopunama tog zakona takođe je dosta rečeno. Zakon je u suštini restriktivan za poreske obveznike. Čuli smo da u velikoj meri ministarstvo preuzima ulogu i suda i policije i da ono donosi rešenja, sprovodi ta rešenja, sprovodi izvršenja, što nije normalno. Ukazaću na jedan član i nelogičnosti koje se pojavljuju u njemu, mada je Srpska radikalna stranka kroz amandmane pokušala da otkloni mnoge nedostatke ovog zakona, pa ćemo to u pojedinostima detaljnije objasniti. Ali, s obzirom da je i tamo vreme ovim novim poslovnikom skraćeno, kratko ću se osvrnuti na član 27. predloga izmena, koji se odnosi na član 131. osnovnog teksta. Žao mi je što ministar nije tu, ali nadam se će njegovi saradnici ovo ubeležiti i preneti ministru, pa da se pokuša ovaj naš amandman prihvatiti da se ova nelogičnost ispravi. Naime, članom 27. predviđena je jedna promena koja se odnosi na trajanje zabrane vršenja delatnosti. Naime, u članu 131. stoji: "U toku poreske kontrole poreski inspektor može poreskom obvezniku izreći zabranu vršenja delatnosti u trajanju do 30 dana". To je novim izmenama promenjeno, tako da više ta zabrana nije do 30 nego do 60 dana. Znači, predlaže se zabrana do 60 dana u slučajevima, pa pod 1) stoji – da delatnost obavlja tako da robu i usluge ne prati verodostojna dokumentacija od značaja za utvrđivanje poreza, kao što je otpremnica, faktura, izjava kupca itd; 2) izbegava utvrđivanje i plaćanje poreza tako što se ne uplaćuje dnevni pazar, u skladu sa propisima; 3) izbegava utvrđivanje i plaćanje poreza radnim angažovanjem lica koja nemaju zaključen ugovor o radu ili drugi akt o radnom angažovanju donet u skladu sa propisima, kao i ako ta lica nisu prijavljena nadležnoj organizaciji za socijalno osiguranje; 4) promet od prodaje robe ili pružanja usluga ne registruje preko fiskalne kase ili na drugi propisani način. Predlagač predviđa sada da se poveća kazna na 60 dana, ali obrazloženje se odnosi samo na ovu tačku 4), u stvari razlog za to produženje kazne jeste ova tačka 4) – ako se promet ne registruje preko fiskalne kase ili na drugi propisani način. Nije baš logično da se samo zbog jedne tačke od ove četiri ova kazna poveća na 60 dana. Ono što je još ovde nelogično, to je drugi stav ovog člana, koji se dodaje ovim predlogom. Drugi stav kaže: ″Zabrana vršenja delatnosti poreskom obvezniku izriče se za poslovne prostorije poreskog obveznika u kojima su u toku poreske kontrole utvrđene nepravilnosti iz stava 1. tačke 1) do 4) ovog člana.″ Ovo je jasno, ukoliko poreski obveznik ima više, ako se radi o trgovcu, radnji, pa se u jednoj od njih utvrdi da ne registruje promet preko fiskalne kase, onda se taj objekat, ta radnja privremeno zatvara. Sada vas pitam – šta će se desiti ako poreski obveznik, recimo građevinsko preduzeće izvodi radove u drugom gradu, na objektu nekog drugog poreskog obveznika i ukoliko nije svoje radnike koje je tamo angažovao, prijavio, odnosno osigurao na odgovarajući način, što je obuhvaćeno ovom tačkom 3), koji će se njegov objekat u tom slučaju zatvoriti, odnosno privremeno zatvoriti? Mislim da ovo nije logično i nije dobro rešenje, da je trebalo ovu četvrtu tačku izdvojiti kao poseban stav da bi se to bolje preciziralo i razjasnilo. Što se tiče predloga zakona o carini i carinskoj tarifi, samo ću kratko da se osvrnem na ono što je uglavnom već rečeno. Dakle, do 2001. godine, kada je DOS došao na vlast, srpska privreda je bukvalno uništena. Dva su uzroka tog uništenja srpske privrede. Prvi je Zakon o privatizaciji, koji je katastrofalan, a drugi je set zakona iz oblasti carina kojima je srpsko tržište otvoreno za inostranu robu i na taj način srpska privreda je dovedena u ćorsokak. Nije korektno da danas ovde gospodine Vlahović, koji je inače kreator Zakona o privatizaciji, kritikuje gospodina Labusa koji je kreator ovog zakona, kreator onog carinskog zakona iz 2001. godine, jer su tada bili zajedno, bili su jedinstveni DOS i sve što je rađeno tada bilo je podržano sa obe strane. Gospodin Labus je tada bio potpredsednik Savezne vlade i kao takav bio je inicijator i kreator onog carinskog zakona kojim su faktički carine na uvoz proizvoda i robe iz inostranstva ukinute, tako da je najprofitabilniji posao u Srbiji bio u stvari uvoz, a i danas je. Uvozilo se sve i svašta, čime se naša privreda naravno gasila polako, a onda je Vlahović svojim Zakonom o privatizaciji tu privredu dokrajčio. Danas se pokušava ovim predlozima poboljšati situacija u toj sferi, ali nažalost, ovi predlozi koji su danas pred nama nisu dovoljni da se situacija bitno popravi. I dalje ostaju neke nelogičnosti za koje smo već čuli ovde. Na neke proizvode, a kod nas se proizvode, i dalje su nulte carinske stope, nema carine, iako imamo te proizvode kod nas, ili ih imamo u izobilju; bolje rečeno, za neke od njih proizvođači ne znaju šta će sa njima, ne mogu da ih plasiraju, ne mogu da ih prodaju. Mi oslobađamo te proizvode carine i omogućavamo da se vrši njihov uvoz. Takođe imamo navalu ili najezdu robe široke potrošnje, raznorazne robe sumnjivog kvaliteta, relativno jeftine, na naše tržište, a sve to omogućuju ovi carinski propisi koji su na snazi. Kažem još jednom, ništa se bitno nije promenilo ni poboljšalo ovim predlozima. Ono što je novo u ovim carinskim propisima jeste pravo koje ostaje Vladi – da u slučaju poremećaja na tržištu može da interveniše promenom carinske stope za određene proizvode i da te carinske stope poveća ili snizi za 50%. Možda to nije tako loša odredba, da neka druga vlada trenutno u Srbiji vrši vlast, ali mi nemamo poverenja u ovu vladu. Čini mi se da će ova vlada koristiti samo onu mogućnost da snizi ili ukine carinske stope i da omogući još veći uvoz tih jeftinih proizvoda iz inostranstva i na taj način još dodatno našu privredu uništi, jer čini mi se da ova vlada nema snage ni hrabrosti da zaštiti našu privredu povećanjem carinskih stopa. Iskoristio bih ovu priliku da obratim pažnju gospodinu ministru, mada on nije trenutno tu, nadam se da će njegovi saradnici da mu prenesu, na neke stvari koje možda nisu u direktnoj vezi sa ovim predloženim zakonima, ali su u vezi sa Ministarstvom finansija. Odnosi se samo na to ministarstvo i voleo bih da me malo saslušaju, pa da prenesu ministru da se nešto po tom pitanju proveri i da se preduzmu neke adekvatne mere. Prvo želim da obavestim gospodina ministra da nafte u Srbiji nema, bez obzira na sve priče da će biti, da se radi o interventnom uvozu, ali nafte i dalje nema. U Srbiji je sada sezona berbe malina, tu je berba višnje, počinje žetva; naši seljaci dežuraju na pumpama čekajući naftu koja im je neophodna, a nafte nema. Druga stvar, želim da dam samo jedno obaveštenje gospodinu ministru a i Vladi: cena maline u Srbiji je trenutno 40 dinara, što je ispod 50 centi, što je najniže od kada se malina u Srbiji proizvodi. To je uticalo veoma loše na srpske seljake, tako da će biti velikih problema sa proizvodnjom istih tih malina u budućnosti. Ipak treba voditi računa o tome, jer se radi o strateškom proizvodu. Trebalo bi da bude strateški, ali nažalost, čuo sam od zamenika ministra poljoprivrede da neće biti strateški, u stvari da nijedan proizvod u Srbiji nije strateški ili se bar ne predviđa u toj strategiji koja se pominje da se radi. Molim vas, povedite malo računa, jer ovo je stvarno ispod svih mogućih i očekivanih cena i ovo destimuliše našu proizvodnju. Radi se o proizvodnji koja je donosila do sada 100 miliona evra deviznog priliva Srbiji. Sledeća stvar o kojoj želim da obavestim gospodina ministra jeste situacija u Poreskoj upravi u Užicu. Voleo bih da se ovo što ću izneti proveri od strane ministra i od strane direktora Republičke poreske uprave. Situacija u Poreskoj upravi u Užicu je vrlo dramatična i ja ovde imam jedno pismo i kopiju jedne krivične prijave protiv direktora Poreske uprave u Užicu. Direktor je član G17 plus, mnogo je nepravilnosti u Poreskoj upravi u Užicu i ja ću vam izneti neke stvari iz ove krivične prijave i molim ministra, odnosno Ministarstvo da se ovo proveri i da se preduzmu adekvatne mere. Nije ovde u pitanju nikakva mržnja ili animozitet prema G17, jer se radi bukvalno o nepravilnostima koje su evidentne u Poreskoj upravi i valjda je u interesu svih građana Užica i užičkog okruga da se te nepravilnosti isprave. Direktor Poreske uprave u Užicu zaposlio je izvesnog gospodina, koga neću pomenuti, ali ni ostala imena neću pominjati, i čak mu je omogućio napredovanje u upravi, u poslu, obezbedivši mu mesto načelnika za prinudnu naplatu, a gospodin je ranije radio u jednoj firmi gde je zbog zloupotrebe položaja prijavljen, postojao je sudski postupak i gospodin je sudskom presudom okrivljen, ali i dalje ostaje na tom mestu, bez obzira na tu sudsku presudu i čak napreduje u službi. Da situacija bude još teža i gora, direktor Poreske uprave obezbeđuje dotičnom gospodinu zaštitu preko pravnika iz Poreske uprave. Znači, pravnik Poreske uprave odlazi kod tužioca da u svojstvu advokata štiti gospodina koji je optužen. Takođe, direktor Poreske uprave u Užicu sa direktorom uprave iz Kragujevca odlazi u Kosjerić na jedan skup privrednika, sa ciljem da se privrednicima u Kosjeriću pojasne novi propisi iz ove oblasti, ali s obzirom da nemaju dovoljno znanja iz ove oblasti, oni vode sa sobom još tri službenika iz Poreske uprave, odnosno iz Užica, koji će im postavljati pitanja kao privrednici iz Kosjerića. Znači, troje ljudi iz Poreske uprave Užice odlaze u Kosjerić i tamo se predstavljaju kao privrednici i vlasnici raznoraznih agencija i oni na tom skupu umesto privrednika iz Kosjerića postavljaju pitanje svojim direktorima, naravno pitanja koja su pripremljena i na koja direktori imaju odgovore, jer na ostala nemaju odgovore. Na kraju tog sastanka neko od prisutnih je prepoznao dotične i sve je, kako bi rekli u žargonu, provaljeno. Sledeća stvar koja se takođe dešava u Užicu jeste da direktor Poreske uprave Užice, zamislite to, nema položen stručni ispit. Direktor Poreske uprave Užice 14. juna 2005. godine, znači pre 15 dana, odlazi u Beograd da polaže stručni ispit. Verovatno pogođen time što nije položio stručni ispit poziva službenika iz Uprave iz Užica da dođe po njega službenim autom, iako je u tom momentu bio na slobodnim danima ili godišnjem odmoru, znači nije bio na redovnoj dužnosti. Naravno, dolazi službeni auto, što samo po sebi predstavlja prekršaj. Takođe, direktor Poreske uprave u Užicu ne poštuje svoje radno vreme, ali zato ga ne sprečava ništa da upisuje sebi i svojim bliskim saradnicima prekovremene sate u meri koja je preko dozvoljene, pa čak, koliko sam informisan, i po 80 sati mesečno. Naravno, direktor se rukovodi samo svojim stranačkim stavovima i protežira samo ljude koji su članovi stranke G17 plus u Užicu, a koji su zaposleni; nedavno je zaposleno osmoro ljudi u Poresku upravu Užice, dobili su stalni posao i svi su članovi G17 plus. Takođe, vrši se selekcija poreskih obveznika tako što se ne vrši kontrola u objektima onih poreskih obveznika koji su bliski ili su članovi G17 plus. Molim saradnike da prenesu ministru sve ovo što sam rekao, znači, radi se o izvodima iz krivične prijave koju ovde imam. Molim da se sve ovo proveri i da se preduzmu odgovarajuće mere kako bi se situacija u Poreskoj upravi Užice normalizovala. To je interes ne Srpske radikalne stranke, već interes građana Užica i svih opština užičkog regiona i svih poreskih obveznika u tom regionu. Sledeća stvar o kojoj bih želeo da obavestim gospodina ministra, jer je u nadležnosti Ministarstva finansija, jeste situacija na graničnom prelazu u Bajinoj Bašti. Verovatno znate da postoji granični prelaz Bajina Bašta-Skelani. To je veza Bajine Bašte i tog dela Srbije sa Republikom Srpskom. Nedavno je pokrenuta inicijativa da se tamo ukine robno carinjenje. Mi u Bajinoj Bašti imamo nekoliko preduzeća koja proizvode za tržište Republike Srpske. Konkretno, radi se o ″Elektroizgradnji″, radi se o ″Ciglaru″, o proizvodima koji su po gabaritu vrlo veliki. Radi se o betonskim stubovima, trafo-stanicama, opekarskim proizvodima. Ima i drugih proizvoda, govorim o ovima koji su po gabaritu i masi najznačajniji. Ukidanjem robnog carinjenja u Bajinoj Bašti doći ćemo u situaciju da se betonski stubovi, da bi se izvezli u Skelane, koji su udaljeni samo dva kilometra od fabrike u Bajinoj Bašti, moraju prvo voziti u Užice na carinjenje 40 kilometara, a zatim vratiti u Bajinu Baštu i izvesti u Skelane. Sve to zbog nečijeg hira. Razgovarao sam sa ljudima koji rade na graničnom prelazu, sa carinicima koji su me obavestili o svemu ovome i koji mole da se ovo zaustavi i spreči, da ostane robno carinjenje na tom prelazu, jer to može da obavlja ona ekipa ljudi koja tamo već postoji. Znači, ništa se ne proširuje broj izvršilaca, sa istim brojem izvršilaca posao se može obaviti tamo, ali se komplikuje situacija proizvođačima, firmama iz Bajine Bašte koje imaju te poslove sa Republikom Srpskom. Privrednici iz Bajine Bašte obratili su se lokalnoj samoupravi u Bajinoj Bašti sa molbom da se interveniše. Koristim priliku da zamolim Ministarstvo da ovo proveri i da omogući da i dalje robno carinjenje ostane na tom prelazu kako bi se olakšao posao privrednicima u Bajinoj Bašti.
Replika zašto, gospodine Albijaniću? Ukazano je na neke izuzetke koji inače nigde drugde ne postoje i to je vrlo korektno. Izvolite, pomenuta je stranka G17 plus, ali zbog nekih stvari koje se izuzetno dešavaju na ovom prostoru. Nemate razloga da odgovarate, ali izvolite, imate formalno pravo.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, imam pravo na repliku, jer je stranka G17 plus spomenuta u negativnom kontekstu bez ikakvog razloga. Dakle, gospodin Dinkić je u svom uvodnom izlaganju ovde rekao da se ove godine, a posebno uvođenjem fiskalnih kasa i PDV-a, uvodi red u Srbiju i smanjuje se siva ekonomija. Čuli ste ministra, a što se tiče poreske uprave koja je pomenuta, posebno je apostrofirano Užice, pitam vas da li je u jednoj službi u Srbiji uveden test da se vidi na koji način ljudi koji su zaposleni raspolažu svojom stručnošću, da li su u mogućnosti da odgovore na elementarne zahteve u tom testu? Šta se pokazalo? Pokazalo se da su i neki članovi G17 plus ostali bez posla pod udarom tog testa, jednog normalnog načina na koji svaki stručni čovek treba da se zaposli i da radi u odgovarajućoj službi. Dobro znate da je državna uprava krenula sa smanjenjem administracije – 10% u ovoj godini, što se radi i u poreskoj upravi i u drugim službama, na jedan vrlo stručan i odgovoran način. Mislim da je neprimereno da se ovde paušalno iznose određene stvari i zato sam reagovao. Pitam se zašto baš vama smeta uvođenje reda u Srbiji smanjenjem sive ekonomije? Dobili ste jasne informacije o pozitivnim efektima uvođenja PDV-a. Dobili ste sve ono što je neophodno za jedno normalno funkcionisanje, ako ste to želeli da čujete. Druga je stvar ako imate političke razloge da pokušavate političkim marketingom da reagujete na određene stvari, ali mislim da niko do sada na takav način nije reagovao u svojim službama, niko na jedan normalan, sveobuhvatan i stručan način nije sagledao kadrovski potencijal u svojoj službi, a na taj način se stvara normalno funkcionisanje, koje nas približava zemljama u regionu i zemljama Evropske unije. Ne znam zašto i drugoj političkoj stranci u opoziciji smeta uvođenje reda. Morali bi jasno da se izraze o tome. Ali, svakako, što se pozitivnog efekta tiče, i građani Srbije su svesni i znaju da G17 plus, Ministarstvo finansija, pre svega, uvodi red i stvara jedan normalan ambijent da zdravi i pravi rade i zarade, a da država pomaže siromašnim i onima kojima je neophodna društvena briga i pomoć.
Hvala vama, gospodine Albijaniću. Prvo po Poslovniku gospodin Proroković, pa po Poslovniku gospodin Jovanović, pa po Poslovniku, pretpostavljam, gospodin Marković. Samo trenutak, molim vas, gospodine Albijaniću, dao sam vam reč po formalnom pravu iz Poslovnika, pažljivo sam pratio izlaganje poslanika. Poslanik je na osnovu informacija koje je imao ukazao Ministarstvu na jednu službu, a pri tom je skrenuo pažnju, znajući da je ministar član stranke, da može da smeni tog čoveka i stranački i sve, dakle, nije se insistiralo na tome ko je član koje stranke, već je to pokušaj da se proveri da li su podaci tačni. Tako sam shvatio izlaganje, upravo poštujući načelo o kome vi govorite i za koje se, nadam se, svi ovde zalažemo. Izvolite, gospodine Prorokoviću, i izvinite što ste čekali.
Hvala. Prema bivšem članu 100. možda ću malo i zloupotrebiti Poslovnik, s obzirom da želim da pružim jedno pojašnjenje na izlaganje gospodina Jovanovića iz Bajine Bašte, a nemam osnova za repliku. Sticajem okolnosti sam upoznat sa činjenicama vezanim za otvaranje novih graničnih prelaza između Republike Srbije, odnosno dela teritorije Republike Srbije prema Bosni i Hercegovini i Bosne i Hercegovine, jer je u svim podrinjskim opštinama izbila prava revolucija vezana za izgradnju novih graničnih prelaza. Dakle, bilateralnim sporazumom između Srbije i Crne Gore, odnosno Republike Srbije kao odnosne članice, i Bosne i Hercegovine, definisana su tri granična prelaza kao međudržavni granični prelazi u punom smislu te reči. Radi se o kapacitetima koji će biti izgrađeni za fitosanitarnu kontrolu, veterinarsku kontrolu i sve ono što jedan međudržavni granični prelaz podrazumeva. Radilo se o sporazumu između Saveta ministara BiH i Srbije i Crne Gore, odnosno Republike Srbije. Više službi je tu uključeno, ne samo carina, nego i MUP, Savet ministara BiH, Savet ministara Srbije i Crne Gore. U sporazumu su određena tri granična prelaza koja to mogu da budu. Postoje određeni standardi koji se tiču dužine granice, frekvencije vozila, robe, bruto prometa preko tih graničnih prelaza. Jedan je, čini mi se, između Bogatića i Bijeljine, drugi prelaz je Mali Zvornik - Zvornik i treći prelaz je odmah gore prema Višegradu. Naravno da će promet robe moći da se obavlja na svim ostalim graničnim prelazima, pa i u Bajinoj Bašti. Neće niko morati da vozi betonske stubove 40 kilometara u jednom pravcu i 40 kilometara u drugom pravcu te iste betonske stubove, jer novim ovlašćenjima carinski organi imaju mogućnost kontrole i po dubini teritorije Republike Srbije i ovlašćenja da idu na lice mesta. Dakle, papiri za carinjenje će ići u Užice, ali neposredno faktičko stanje može da se utvrdi u magacinu "Elektroizgradnje" u Bajinoj Bašti. Oni tu robu mogu da transportuju od Bajine Bašte do Skelana u dužini od dva kilometra, bez ikakve potrebe da ta roba kruži 100 i nekoliko kilometara. Samo toliko i izvinjavam se ako sam zloupotrebio govornicu. Mislim da nema nikakve potrebe za dramatizacijom situacije. Dakle, radi se o nekim inspekcijskim službama koje su postojale na starim granicama između Srbije i Mađarske, Srbije i Rumunije, ali u ovom slučaju između Srbije i BiH do sada nisu bile. Dakle, tri granična prelaza i te službe će se uvesti kao dodatne, a sve ostale postojeće prinadležnosti koje su mogli da koriste svi ostali granični prelazi do sada ostaju i od sada. Hvala.
Hvala vama. Ostajete kao pogrešno protumačeni? Izvolite, gospodine Jovanoviću. Ne razumem, gospodine Markoviću, vi ste se javili po Poslovniku. Dobro. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Nisam nikoga prozvao i optužio. Rekao sam, pročitaću segmente iz krivične prijave koju sam dobio i jednog pisma koje sam takođe dobio od ljudi iz Poreske uprave iz Užica, sa molbom da se to proveri, da se vidi da li su ovi navodi tačni, a sve sa ciljem da se poreska služba u Užicu unapredi i da bude kvalitetnija nego što jeste, a u interesu građana Užica i svih opština koje ova poreska uprava servisira. Lično nisam prozvao nikoga. Međutim, rekao sam, ovde stoji u krivičnoj prijavi decidno da je direktor Poreske uprave obezbedio napredovanje u službi (na mesto načelnika prinudne naplate) čoveku koji je u prethodnom preduzeću, gde je bio finansijski rukovodilac, napravio zloupotrebu, proneveru, zbog koje je kažnjen kaznomzatvora. Ako je to tačno, onda ne vidim uopšte zašto pričamo kao radikali i G17 plus, zašto ne pričamo kao obični građani, obični ljudi. Ta pojava kao pojava se mora osuditi, ako je to tačno. Pojava se osuđuje, a ne to što je gospodin član G17 plus ili nije član, to me ne interesuje. Druga stvar, vi kažete, gospodine Albijaniću, da državna uprava otpušta, ne znam, 10% itd. Ovde stoji da je u Poreskoj upravi Užice primljeno osam novih ljudi i da su svi preko G17 plus došli. Kažem opet, to stoji ovde, ali to treba proveriti. Ne tvrdim da je to tako. Međutim, neko je napisao verovatno na osnovu nekih saznanja. Zahtevam da se to proveri. O tome sam pričao. Što se tiče ovog sporazuma, gospodine Prorokoviću, vi ste tvorci tog sporazuma. Znači, vi kao stranka, odnosno vaši predstavnici, ako se dobro sećam. Možda roba neće ići iz Bajine Bašte u Užice, ali papiri moraju. Te papire neko mora da odnese u Užice. Ne znam da li baš može faksom. Postavljam pitanje – zašto ljudi koji stoje na prelazu u Skelanima ne mogu da izvrše tu kontrolu, nego će doći neko iz Užica da tu kontrolu vrši, o tome je priča. Tamo postoji, čini mi se, osam ljudi na tom prelazu, osam carinika koji su do sada taj posao radili, znači stručno su osposobljeni i imaju praksu i iskustvo. Pitam, zašto oni više ne mogu da rade taj posao, jer će se pojednostaviti ceo proces. O tome sam samo pričao.
Hvala vam, gospodine Jovanoviću, još jednom podržavam vašu inicijativu da se sve što je negde izrečeno proveri, a posebno pozdravljam način na koji ste to rekli, dakle, posebno da se proveri zbog eventualne pripadnosti članstvu stranke, jer to onda ruži ugled stranke. Hvala vam mnogo. Po Poslovniku, kao što je rečeno, sada je pauza sat vremena, hvala vam najlepše. A posle pauze prvi ima reč narodni poslanik Milan Marković. Istovremeno vam se zahvaljujem i dozvolite mi, pošto uvek svima čestitam kada god se nešto dobro uradi, da ovog puta uputim čestitke povodom onoga što se juče desilo u Briselu, a što je trebalo da se desi tek u septembru. Kao što znate, EPP, Evropske narodne partije, koje imaju apsolutnu većinu u Evropskom parlamentu, imale su juče kongres i na njemu su preko reda, a zahvaljujući proverenom doprinosu za evropske integracije i dokazanoj brizi za svoj narod, u pridruženo članstvo primljene dve stranke iz Srbije, DSS i G17 plus, i čestitam im. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da se radi o setu veoma važnih zakonskih projekata, opredelio sam se da uzmem učešće u diskusiji vezanoj za Zakon o republičkim administrativnim taksama i da, zarad javnosti, budem decidan, konkretno vezano za član 18. ovog zakona, u kome stoji: "U tarifnom broju 36. dodaje se napomena, koja glasi – izbegla i prognana lica sa teritorije bivše SFRJ i raseljena lica sa teritorije Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija, na osnovu odgovarajućih isprava kojima dokazuju svoj status, taksu iz tačke 1) ovog tarifnog broja plaćaju umanjenu za 70%". Činjenica da je inicijator predloga za izmenu Zakona o republičkim administrativnim taksama Humanitarni centar za integraciju i toleranciju navela me je da se javim za učešće u raspravi o ovom zakonskom projektu. Verujem da se može tumačiti da će moje izlaganje biti više doticanje ovog zakonskog projekta, nego rasprava o njegovim suštinskim odredbama, ali sam se ipak za to opredelio, jer se ovih dana, kada se intenzivno u javnosti govori o Kosovu i Metohiji, samo uzgred utiče na položaj Srba koji su ugroženi u skoro svim oblastima, kako oni koji su ostali na svojim ognjištima, tako i oni koji su prognani i imaju najčešće privremeno stanište. Neshvaćeni od okoline, neintegrisani u novu sredinu, suočeni su sa brojnim egzistencijalnim pitanjima, bez mogućnosti da obezbede minimalne uslove za normalan život dece, starih, iznemoglih i svih članova porodica. Ovaj svojevrstan presedan u novijoj istoriji ne bi se mogao tako kvalifikovati da se i dan-danas žrtve progona i kosovski Srbi, ugroženi u svim vidovima ljudskih prava, ne proglašavaju krivcima za takvo stanje, a ostali su i bez najdražih, bez domova, imovine i nemaju bilo kakvih izgleda da ostvare svoja prava. Čak im se bezočno i krajnje bezobzirno preti da treba da se odreknu i svoje teritorije, a neke kvazidemokrate najčešće govore iz Beograda svojim velikodušnim gestovima, dopuštaju razgrađivanje teritorije, ugrožavanje državnog suvereniteta i nekim svojim pričama o srpskoj krivici utiru put ka nezavisnosti naše južne pokrajine. Da budem otvoren i jasan, mene ne čudi da od njih to čujem, jer smo na to njihovo spasavanje Srbije skoro oguglali, ali ne mogu da shvatim zašto se snažnije ne oglašavaju naše institucije koje su dužne da ostvare plan za Kosovo i Metohiju, koji smo u ovom domu usvojili, a vrlo mlako i traljavo se u praksi ostvaruje. Sa koliko se samo problema u proteklih šest godina suočavaju lica prognana sa Kosova i Metohije, od obezbeđivanja nužnog i bilo kog drugog smeštaja, preko gubitka radnog mesta, nevolja u lečenju članova porodice, školovanju dece i ostvarivanju drugih potreba. Mali ali ne beznačajni korak bilo bi uvođenje socijalnih karata u kojima bi bile sadržane potrebe ovih građana kojima bi dobro došla svaka vrsta pomoći, a za nju su odgovorni Vlada, posebno njena resorna ministarstva za finansije, rad i socijalna pitanja, zdravstvo, obrazovanje itd. Ovde posebno mislim na čitav niz mera o kojima sam za ovom skupštinskom govornicom govorio i povodom Predloga zakona o radu, bilo da je reč o zaštiti, u procesu privatizacije, radnika sa Kosova i Metohije, bilo da je reč o ukidanju radnih mesta ili o zaštiti prava onih lica koja su izgubila posao. Preporuka Humanitarnog centra Narodnoj skupštini, s obzirom da on ne može biti ovlašćeni predlagač zakona o kome je reč, da skupštine lokalnih samouprava svojim propisima oslobode plaćanja ili da umanje plaćanje taksi barem na 30% od prosečnog iznosa za uverenje iz matičnih knjiga za raseljena lica sa Kosova i Metohije, jeste jedan nagoveštaj za pomoć ovim unesrećenim licima, jer naročito oni koji su izgubili sav imetak i nalaze se u kolektivnom smeštaju i neuslovnim izbegličkim centrima ne mogu podneti ni taj izdatak. To je samo sitna kap vode u moru problema sakojima se suočavaju proterani iz svojih domova, bivši ugledni seoski domaćini, radnici i zanatlije, ali i dojučerašnji ugledni privrednici, ekonomisti, pravnici i ljudi svih drugih profesija. Prosto je za čuđenje kako to brzo zaboravljamo na potrebu solidarnosti i pomoći tim ljudima, kako i kao ljudi, a bogami i u institucijama postajemo ravnodušni na nevolje koje su ih ophrvale, kao da smo zaboravili da su to naši građani, sa istim pravima koja važe za sve ostale žitelje Srbije. Ako i nismo mogli mnogima zameniti toplinu porodičnog doma, nadoknaditi izgubljeno, mogli smo makar biti odgovorni i u odgovarajućim institucijama napraviti bazu podataka o tim licima i znatno ofanzivnije u javnosti govoriti o njihovim nevoljama i patnji. To kao da niko ne smatra svojom obavezom. U razgovorima koje često obavljam sa ovim ljudima, kao i sa onima koji žive na Kosmetu, oni iznose niz krupnih primedbi, od nedostataka prave sugestije za Kosovo i Metohiju, do često manifestovanog nejedinstva rukovodstva političkih stranaka o prisustvu na Kosovu, do nepotrebne užurbanosti kada je reč o nametnutom rešenju budućeg statusa Kosova i Metohije, koji, na insistiranje albanske strane, forsira međunarodna zajednica. Mnogo je koraka koji ne nailaze na odobravanje kosovskih Srba, pa se s pravom postavlja pitanje: zar se sada, kada se vode razgovori o budućem statusu i razgovori Beograda i Prištine o mogućim pristupima rešenju kosmetskog čvora, ne mogu naći rešenja da se bar odloži otpuštanje radnika iz pojedinih javnih preduzeća, npr. "Panorame" i "Jedinstva". Ili, kada je reč o smanjenju zaposlenih u državnoj upravi, zar se bar privremeno to nije moglo odložiti za lica sa Kosova i Metohije zaposlena u toj upravi? Ili, zar se ažurnije ne mogu vršiti isplate nadoknada radnicima koji su, ne svojom krivicom, izgubili posao, a primaju bednih 4.400 dinara i tako redom. Na kraju, kada je reč o ovom zakonu, ali pre svega o inicijativi Humanitarnog centra za integraciju i toleranciju, što je znatnim delom i motiv za moje izlaganje zašto nema bolje solidarnosti i potrebne odgovornosti da se i UNHCR-u i brojnim humanitarnim organizacijama snažno i uz saglasje brojnih državnih činilaca i institucija ukaže na težak položaj prognanih lica i Srba koji su na Kosovu i Metohiji ugroženi u ostvarivanju elementarnih prava. Pre svega, moja je namera da se i sa ove govornice još jednom na to ukaže.
Po Poslovniku, Milan Marković.
Radi se o dve povrede Poslovnika, time što mi niste dali reč u pet minuta do dva... A da li moram dva puta da se javljam povodom povrede Poslovnika?
Izvolite, pet minuta, naravno.
Gospodine predsedniče, na dve povrede Poslovnika želim da ukažem. Prvu, odnosno drugu po vremenu ste učinili kada mi niste dali reč, iako ste pre toga najavili da ću dobiti reč, a to je bilo u 13,55 časova. Praksa u ovom parlamentu je da se u 14,00 časova daje pauza, te mislim da ste to namerno uradili da biste me na neki način ponizili i onemogućili da kažem ono što sam hteo, povodom izjava gospodina Albijanića, koje su bile nekorektne i neistinite u pravcu onoga što čini delovanje Demokratske stranke. Naime, gospodin Albijanić je ovde rekao da DS nije za uvođenje reda u Srbiji, a ja, gospodine Albijaniću, odgovorno tvrdim – DS jeste za uvođenje reda u Srbiji, samo je pitanje da li vi i mi imamo isto poimanje toga šta je uvođenje reda u Srbiji. Prvo želim da vam kažem i javnosti da ponovim da Demokratska stranka podržava fiskalizaciju, da je podržala PDV i da će podržati ovaj zakon, tako da ne možete da nas optužite u tom pravcu da smo mi protiv uvođenja reda. Ali, ukoliko vi pod redom podrazumevate redove za benzin, redove ispred apoteka vojnih penzionera koji ne mogu da kupe lekove, takve redove mi ne podržavamo. Takođe, gospodine Albijaniću, bezrazložno ste pomenuli DS i sada sam dužan da vam kažem šta mi još ne podržavamo i šta smatramo da je anarhija.
Izvinite što vas prekidam, gospodine Markoviću, ali nijednog trenutka gospodin Albijanić nije izgovorio ime DS. Ne razumem o čemu govorite. On je govorio o drugoj opozicionoj stranci. Nisam ni znao da ste vi druga opoziciona stranka i da se u tome prepoznajete. Nije korektno da tako ponižavate stranku koju predstavljate. Budite ljubazni i govorite o onome što je na dnevnom redu. Gospodin Albijanić jeste pomenuo i drugu opozicionu stranku. Ako mislite da se u tome prepoznajete budite ljubazni i reklamirajte povredu Poslovnika. Takođe vas upozoravam da ne možete da se javite povodom povrede Poslovnika i govorite o povredi prakse. Dakle, po Poslovniku je data pauza od sat vremena. Naznačeno je da ćete vi prvi govoriti kada se nastavi rad i u međuvremenu samo niste ušli u trenutku kada je početo, odmah sam vam dao reč. Budite ljubazni i govorite o povredi Poslovnika na osnovu činjenica. Vratiću vam vreme da ne bude da vam se vreme uskraćuje, nema razloga.
Dakle, da li i ovo što je sada uradio gospodin predsednik podrazumevate pod tim redom koji uvodite u Srbiju? Da li je red koji vi uvodite u Srbiju i to što je predsednik Skupštine Predrag Marković falsifikovao Zakon o radu koji sada ponovo imamo na dnevnom redu? Da li je red koji vi uvodite u Srbiju afera vezana za "Knjaz Miloš" i rušenje institucije koja je morala biti nezavisna, a to je Komisija za hartije od vrednosti? Da li je red koji vi uvodite afera sa Evroaksis bankom, da li je red koji vi uvodite afera sa strujom, koju i dan-danas nismo razrešili u ovom parlamentu? Da li je red u Srbiji to kada guverner Narodne banke kupi vilu koja je procenjena na preko milion evra, a kaže da ima ugovor na 380 hiljada evra? Da li je red u Srbiji, koji uvodi G17, kada on na tu vilu od milion i nešto plaća porez po ceni od 375 hiljada evra? Da li je red u Srbiji kada u vašoj koaliciji jedna od stranaka koalicije kaže da je za njih Miroljub Labus korumpiran ukoliko ne pokaže ugovore o stipendiranju njegove ćerke, a Miroljub Labus ćuti na to i ne pokaže nikada ugovore? Da li je to red u Srbiji? Da li je red u Srbiji kada se uveze sirijska nafta na kojoj ne samo da je izgubila država, već su izgubili građani Srbije, jer nafta nije bila odgovarajućeg kvaliteta? Da li je red u Srbiji kada se otkupi češki dug po vrednosti od 12 miliona evra manje nego što je to trebalo? Da li je red u Srbiji kada opet pripadnik vaše koalicije optužuje Vladu Republike Srbije za mutne radnje, vezano za privatizaciju "Novosti"? Da li je red u Srbiji ono što vaš ministar odbrane iz G17 radi u Vojsci Srbije i Crne Gore? Da li je red u Srbiji kada predsednik vladinog Saveta za borbu protiv korupcije kaže doslovce – centar korupcije u Srbiji je Vlada Republike Srbije? Da li je to, gospodine Albijaniću, red za koji se zalaže G17? Gospodine Albijaniću, DS je protiv reda koji uvodi G17 u Srbiju, protiv reda na benzinskim pumpama, protiv reda ispred apoteka i protiv korupcije i kriminala koji očigledno postoji u Republici Srbiji.
Osnovno pravilo je da poštujemo Poslovnik, čak i po cenu da on bude na ovaj način zloupotrebljen, ali je važno da se čuje reč poslanika. Izvolite, gospodine Albijaniću, lično ste prozvani. Vi ste po Poslovniku, izvolite. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, podigao sam Poslovnik sa mesta čisto da ukažem da imam prednost u odnosu na druge govornike po tom osnovu, a reklamiram dve povrede Poslovnika. Jednu koju je učinio gospodin Albijanić netačno tumačeći moje izlaganje, a drugu koju ste učinili vi kada ste se obratili gospodinu Markoviću i sa omalovažavanjem govorili o Demokratskoj stranci, navodno zbog toga što je prepoznao gospodin Milan Marković u rečima Albijanića da je druga stranka opozicije po snazi i šta ja znam. Način kako ste vi to izgovorili je bio omalovažavajući za moju stranku. Ja sam rekao suštinu povrede, predsednik poznaje član Poslovnika. Član 100. raniji, sada u novom, izmenjenom Poslovniku ne znam. Želim da kažem jednu stvar. Prilikom svog izlaganja o temi koja se danas raspravlja u Skupštini rekao sam da se DS zalaže za red u oporezivanju, da svi građani Srbije budu jednaki pred zakonom i pred institucijama države. Rekao sam takođe da se mi zalažemo za fiskalizaciju, jer smo prihvatili sistem PDV-a kao najbolji sistem priznat u Evropi i da nas taj poreski sistem približava evropskim integracijama. Prema tome, nije tačno da je DS protiv reda, ali isto tako sam postavio jedno pitanje koje je izazvalo repliku i vašu reakciju nakon mog govora, gospodine predsedniče. Postavio sam pitanje da li je tačno da je Ministarstvo finansija nabavilo 180 hiljada fiskalnih jedinica u GPRS-u, kojima se vrši prosleđivanje informacija o trenutnom stanju poreskih dužnika i obveznika Ministarstvu. Zašto to pitam? Zato što je nabavljeno, prema mojim saznanjima, bez tendera i nabavljena je i licenca za hardver i softver. Pitam da li je to tačno. Očekivao sam da neko iz Ministarstva kaže – tačno je, pa da položi račune i da objašnjenje poslanicima, ili da kaže – nije tačno, Boško Ristić nema ispravnu informaciju. Dakle, ponovo postavljam pitanje – da li je od "Eriksona" nabavljeno 180 hiljada fiskalnih jedinica, gde je utvrđena kao obavezna njihova nabavka i da li je nabavljena licenca od "Eriksona" i da li to ima veze sa aferom o kojoj smo slušali u prethodnom periodu gde je pominjan gospodin Labus kao potpredsednik Vlade? Da li je to cena zataškavanja te prethodne afere? To pitanje je izazvalo repliku i to ne znači da DS nije za red. Naprotiv, mi se zalažemo za red, za puno informisanje i transparentnost u obavljanju ovakvih javnih poslova na koje ukazujemo.
Sada ima reč gospodin Albijanić, ali dozvolite mi objašnjenje. Ne postoji nijedan razlog da ljude koji su prisutni i rade po Poslovniku i po zakonu obmanjujemo. Niti je vaše izlaganje izazvalo ikakvu repliku, posle toga je govorio gospodin Zlatan Jovanović i na njegovo izlaganje je replicirao gospodin Albijanić. Nije bila nikakva reakcija, sem, pošto za sve važi zakon, što nije moguće da neki dobiju reč preko reda. Pitao sam da li je poslaničko pitanje zbog tehnike postavljanja. Dakle, hteo sam još dodatno da pomognem da proverite da li je vest koju ste dobili tačna. Vi ste se založili za drugi način, ja sam rekao – svakako, kad dođe ministar, tražićemo odgovor, a to podržavam i sada. Još jednom, molim vas, ne postoji nijedan razlog da ma na koji način sat i po vremena kasnije tvrdimo da se nešto dogodilo što znamo svi da se nije dogodilo. Dakle, ne mogu da omalovažavam nekoga koga citiram. To stvarno ne zavisi od mene. Uvek ću nastojati da korektno citiram ono što je tačno navedeno. Isto tako, ubuduće stvarno neću dozvoljavati, jer je to prešlo svaku meru, da se ljudi optužuju tako nekvalifikovano, kao što je malopre uradio gospodin Marković. Svakako ću reagovati. Do sada nisam reagovao kada je o meni reč, ali kada se ubuduće izgovori takav kvalifikativ, naravno da ću izricati opomene, jer sam dužan da i samog sebe zaštitim od takvih napada. Izvolite, gospodine Albijaniću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što meni dostojanstvo ne dozvoljava jeste da na ovakav način diskutujem kao što diskutuje gospodin Marković iz Demokratske stranke, jer meni dostojanstvo ne dozvoljava da upotrebljavam takav rečnik i tako paušalne, netačne i lažne konstatacije. Ono što je neverovatno, gospodine Markoviću, možda vas izvesna prošlost opterećuje, ali nije valjda da ja sada za skupštinskom govornicom moram da vas podsećam na afere Janjušević-Kolesar, na aferu Bodrum i da sada pred građanima Srbije na taj način odgovaram kontraoptužbama na optužbe koje ste vi ovde izgovorili. Mislim zaista da to ostavlja dodatno loš utisak na stranke demokratske orijentacije u Skupštini Srbije. Ako vas ta prošlost opterećuje, razrešite je u svojoj stranci, ako vas vaš status u vašoj stranci opterećuje, pa vam se čini da ćete ovde za skupštinskom govornicom na takav način uspeti da povratite neki svoj imidž, svakako grešite. Uostalom, morate imati na umu da ste vi potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Narodna skupština Republike Srbije razrešila je loše situacije iz prošlosti i iz same Skupštine, iz afera izvršne vlasti, tako što je donela Zakon o sprečavanju sukoba interesa, pa više niste u mogućnosti da se takve stvari rade, ne samo vi nego bilo ko ko funkcioniše u izvršnoj vlasti i ovde među poslanicima. Dobro znate da poslanici ne mogu biti članovi više od jednog upravnog odbora, što ranije nije bio slučaj. Izgovorili ste još mnogo stvari. Što se tiče privatizacije "Novosti", kakve veze G17 plus ima sa tom pričom, osim što je Nikola Novaković, kao predsednik Odbora za privatizaciju, ne želeći da do bilo kakve afere dođe, sazvao zainteresovane na Odbor za privatizaciju i međusobno su se razjasnili o čemu se radi? Nikakve veze G17 plus nema sa tim događanjem. Stvar je u institucionalnom delovanju i delovanju sudova, ako nekih spornih stvari ima. Zanimljivo je da pominjete tzv. aferu "Knjaz Miloš", koja nije postojala. Nije postojala od strane Skupštine ili od strane izvršne vlasti. Možda su neki tajkuni želeli da zakulisnim radnjama utiču da "Knjaz Miloš" prenese svoje akcije na nekog, za nas lošeg, tajkuna iz prošlih vremena. Zar je moguće, jer i sami znate zaključke Anketnog odbora, koji nisu ovde saopšteni, da tako nešto izgovarate? Takođe, kako je moguće da se na tako nedostojan način obraćate pominjući Vojsku Srbije i Crne Gore? Imovina vojske koja se nalazi na teritoriji Srbije, a to dobro znate, zaštićena je Uredbom Vlade Republike Srbije i ne može da se prodaje mimo odluke Vlade, bez tendera i svih ostalih aktivnosti koje se u odgovarajućoj proceduri i kroz institucije sistema sprovode. Kako je moguće da takve stvari pokušavate da prikačite stranci koja ne samo da se zalaže za uvođenje reda nego se zalaže za podizanje nivoa i ugleda ove institucije i svih drugih institucija u Srbiji, zarad bolje budućnosti ove zemlje, zarad evropskog puta, da zajednički podignemo ono što je značajno za funkcionisanje države u budućem periodu? Mi smo valjda zajednički uticali ovde da i ugled Skupštine Srbije podignemo na jedan dostojanstveniji nivo. Molim vas, zarad toga, da svojim govorima ne omalovažavate ovaj visoki skupštinski dom. Takođe, pomenuli ste tzv. afere koje nisu postojale u prethodnom periodu, kao što je tzv. afera "Erikson". Dobro znate da su papiri predočeni novinarima, da su podeljeni, a i vi posedujete, ako ste zainteresovani, ali mene poražava činjenica, gospodine Markoviću, da se vi informišete iz "Kurira". Ako su vam potrebne informacije slobodno možete da dođete kod mene da vidite šta su istinite činjenice. Hvala.
Hvala. Nadam se da je ovo neformalno reklamiranje neke nove agencije. Reč ima narodni poslanik Marković. Gospodine Markoviću, da li je to replika na izlaganje gospodina Albijanića ili je po Poslovniku? Izvolite, imate reč po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, želeo bih prvo da vama kažem – objasnite mi u kom članu Poslovnika Narodne skupštine piše da nije dozvoljena replika na repliku. Molim vas, pomozite mi, uputite me.
Sada je to član 104, kao i ranije, predsednik na osnovu prva dva stava odlučuje da li postoji osnov za repliku i kaže – ne može se iznositi replika na repliku, ali nije sporno, da sada gubimo vreme, daću vam Poslovnik, vreme je da se kao potpredsednik Skupštine detaljno upoznate da bismo svima olakšali posao, a to je cilj svih narodnih poslanika. Izvolite, imate reč.
Moram da vam kažem da su me sekretar i zamenik sekretara u prethodna četiri meseca držali u zabludi, jer su mi govorili da nigde u Poslovniku Narodne skupštine nije predviđena zabrana replike na repliku, ali pogledaću ja taj član 104. kada dobijemo Poslovnik, a valjda ćemo ga jedanput dobiti. Prvo želim nešto da kažem, vezano za ugled Narodne skupštine. Gospodine predsedniče, svima ovde je poznato da imate dvojne aršine. Pokušali ste da objasnite te svoje aršine i nedavno u emisiji na B92 koja se zove "Utisak nedelje" i bili ste veoma neubedljivi. Jasno je da neki poslanici ovde imaju povoljniji status; to su poslanici prema kojima nemate hrabrosti da se suprotstavite. I, ima nas poslanika koji imamo određeno poštovanje prema instituciji predsednika i prema vama lično i, naravno, nama se dešavaju stvari kao što je isključivanje mikrofona ili kao što je bio slučaj malopre u pet minuta do 14,00 časova da mi zabranite da govorim, odnosno da odredite pauzu. Što se tiče iznošenja paušalnih, netačnih i lažnih optužbi od kojih navodno vi treba da se zaštitite, gospodine predsedniče, vi ste izgubili moralni kredibilitet da govorite na ovakav način onoga dana kada ste odbili zahtev opozicije da se raspravlja o vašem poverenju. Dakle, em što ste direktno prekršili član 199. Poslovnika Narodne skupštine, em što je sa moralnog i etičkog stanovišta to nedopustivo.
Gospodine Markoviću, sada vam drugi put izričem upozorenje zbog iznošenja netačnih činjenica na račun ove skupštine i njenog predsednika. Budite ljubazni, još jedno upozorenje, pa će slediti opomena.
Dakle, vladajuća većina je odbila da raspravlja o poverenju predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije, iako je po članu 199. to raspravljanje obavezno, a vi kao moralan čovek ste morali da izađete za ovu govornicu i da tražite od vladajuće većine da se raspravlja o vašem poverenju, odnosno o vašem radu. Kako onda mislite da ćemo mi sada preći preko toga i da nećemo pomenuti sve ono za šta smatramo da ste direktno odgovorni, a jedna od tih stvari jeste i Zakon o radu, za koji mi iz DS-a sumnjamo da je izvršen falsifikat i zbog čega smo podneli krivičnu prijavu protiv vas. Recite mi šta ovde nije istina od onoga što sam rekao. Pozvao sam već poslanike vladajuće koalicije da izađe jedan ovde i da kaže da je to što je vezano za Zakon o radu bilo u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine i da tekst Zakona o radu, pre nego što je upućen predsedniku Republike, nije menjan. Podsetiću vas da sam bio prisutan u vašem kabinetu kada ste tražili od poslanika Stevanovića i od SRS da parafira promenu onoga što je bila volja Narodne skupštine kroz izglasavanje njegovog amandmana. Sada me pustite da završim odgovor gospodinu Albijaniću, a onda možete meni da odgovorite. Dakle, gospodine Albijaniću, vas treba da podsetim da ste nakon izlaganja Boška Ristića i nekoliko diskusija koje su bile posle toga – kada je kolega Boško Ristić pitao ministra finansija da li je tačno da je kupljena određena oprema od "Eriksona" i pitao je vrlo logično, jer on ima takva saznanja, a na ministru finansija je da to demantuje ili da jednostavno ćuti na sve to – izašli ovde za govornicu i rekli da smo mi kao DS protiv uvođenja reda u Srbiju. To sam doživeo kao uvredu i opet vam kažem, nabrojao sam vam sve primere nereda u Srbiji za koje treba nadležni organi jednog dana, a kada će to biti, videćemo, da utvrde da li je red ili nered. Ponavljam, "Knjaz Miloš" jeste nered, zbog toga što je narušena institucija Komisije za hartije od vrednosti. Kakav je to red kada jedan ministar iz Vlade Srbije zove predsednika te nezavisne komisije i pita ga doslovce – jesi li ti normalan? Da li je to red ili nered, da li je to kršenje zakona ili nije? Podsetiću vas da je vaša vladajuća većina o tome ćutala. Pitao sam vas, gospodine Albijaniću, kao jednog od lidera vladajuće većine, da li je red to što ste odbili u ovoj skupštini da raspravljamo o poverenju Vladi Republike Srbije. (Predsednik: Vreme.) Da li je red doneti Poslovnik koji ste doneli i kojim su (evo, ima sada ljudi u Narodnoj skupštini, zahvaljujući tome što se nešto svađamo) narodni poslanici dobili jedno veliko pravo, a to je pravo da ništa ne rade. Narodni poslanici su dobili pravo da ne rade, a da primaju platu od 100.000 dinara. Da li je to red koji vi uvodite u Srbiju? Pitao sam vas da li je red za benzin na pumpama po Srbiji red koji vi uvodite i rekao sam vam – mi za taj red nismo. (Predsednik: Vreme.) Rekao sam vam, pre neki dan je bilo na RTS-u, vojni penzioneri na plus 30 stoje, njih par stotina, u redu za lekove i pitam vas da li je to red koji vi uvodite? Ja nisam za taj red i mi iz DS-a nismo za taj red. Da li je red da novinski članci svakodnevno budu puni afera? To jesu afere, a da li će imati epilog na sudu, mi to ne znamo, ne znate ni vi, ali jesu afere i mogu da vam ponovim deo tih afera: "Knjaz Miloš", kao verovatno najveća od tih afera, afera vezana za šećer. Da li je to red ili nered što se dešavalo u tzv. "šećernoj aferi", afera vezana za Savet za borbu protiv korupcije ... (Predsednik: Vreme, gospodine Markoviću, molim vas.) Evo završavam, a vi ste mi minut uzeli malopre. Znači, da li je red to što se dešava sa Savetom za borbu protiv korupcije? Gospođa Verica Barać, predsednik Saveta za borbu protiv korupcije, koja je jednako umela da optuži svakoga za koga sumnja da je korumpiran, doslovce je rekla da je centar korupcije u Vladi Republike Srbije. Da li je to red za koji se vi zalažete? Za nas to nije red, mi smo protiv takvog reda i morate da nas razumete, vi ste nas povukli za jezik da sada govorimo o tome. Znači, da li je red ono što se dešavalo sa "Jugoremedijom", da li je red to što se dešava sa vilom guvernera Narodne banke Jugoslavije? Za mene to nije red, to je potpuni nered, i mi se dva meseca bavimo time kako je guverner Narodne banke kupio vilu. Zašto to ne zatvorite na jedan lep način – dođe guverner, saopšti istinu i sve je u redu. To nije red, ja govorim o tome. Nemojte govoriti da uvodite red u Srbiju. Vi možete dati normativni okvir koji će biti neki red, ali je poenta da se normativni okviri poštuju. Vi ste ti koji ne poštuju zakone i Skupštinu. Što se tiče dostojanstva Narodne skupštine, gospodine predsedniče, dostojanstvo Narodne skupštine je srušeno onog dana kada je falsifikovan Zakon o radu, o čemu će krajnju reč dati nadležni sud u Republici Srbiji.
Znači, sada vam izričem po drugi put opomenu. Sedam minuta je, budite ljubazni, završite, na raspolaganju imate tri minuta, budite ljubazni završite da bih mogao da vam odgovorim.
Evo završavam. Gospodine Albijaniću, razlika između nas i vas je što niko iz DS-a ne brani ni Janjuševića ni Kolesara. Mi smo uveli red u svojoj stranci i spremni smo da uvedemo red i u Srbiji. Vi uvedite red u svojoj stranci i onda dođite da razgovaramo, možda ćemo moći nešto da radimo, ali prvo u svojoj stranci uvedite red i utvrdite odgovornost za ovo što sam ovde naveo. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Samo trenutak, gospodine Albijaniću, pošto moramo da poštujemo osnovne činjenice i ovu skupštinu. Molim vas, predsednik Skupštine, gospodine Markoviću, dužan je da poštuje odluke Skupštine. Posle drugog upozorenja koje ste dobili dali ste tačnu informaciju – Skupština je odbila da to stavi na dnevni red. Predsednik Skupštine je stavio na dnevni red sam, i to je zahtev prema Skupštini, ne prema koaliciji, tačku o svom poverenju. Dakle, stavio je na dnevni red, a kao što znate, protiv toga su glasali i pripadnici vaše stranke; i naravno, kao što su i prvog puta, kada je nekoliko pripadnika vaše stranke tražilo, ja ne govorim nikada kako se stranke zovu, to nije korektno, takođe su pripadnici vaše stranke glasali protiv, a predsednik je glasao za. Toliko o moralu. Treće upozorenje ste dobili kada ste treći put obmanuli javnost da je Skupština nešto falsifikovala ili predsednik, jer je Skupština dva puta glasala o tome i predsednik je dužan da poštuje odluke Skupštine, a od sutra ćete verovatno imati prilike, svi mi zajedno da govorimo o izmenama i dopunama tog zakona. Molim vas, vodite računa da ste danas dobili tri upozorenja. Izvolite, gospodin Albijanić po Poslovniku, pa po Poslovniku gospodin Ristić.
Zar gospodin Marković nije govorio po Poslovniku?
Nije bilo po Poslovniku. Gospodin Marković je bio po Poslovniku, a vi imate pravo na repliku i prvi ste se javili, ali se u međuvremenu javio gospodin Ristić. Pošto striktno vodim računa o ravnopravnosti svih, zbog toga sam upozorio i malopre sam dao gospodinu Ristiću reč pre vas, a mogu i sada da ponovim to isto, jer nema razloga da neki poslanici budu privilegovani. Mislio sam da je po Poslovniku, a pošto je replika, izvolite, gospodinu Ristiću, nećemo valjda praviti razliku među poslanicima.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, jer je gospodin Marković uskratio pravo poslanika da slobodno izrazi svoj stav, mišljenje i ubeđenje za ovom govornicom. Niko nema pravo, po Poslovniku, dakle, da izrekne opomenu ili upozorenje zbog iznošenja činjenica. Da vam kao pravnik kažem – ne postoje netačne činjenice. Činjenica je dokaz o postojanju neke radnje, nekog stanja. Prema tome, činjenice su činjenice i ne postoje ni tačne ni netačne činjenice. Postoji tačno i netačno izlaganje, ali gospodin Marković je ovde izneo činjenice i ne može predsednik Skupštine da mu izrekne upozorenje zbog iznošenja činjenica. Na taj način se ugrožava pozicija poslanika u parlamentu i onemogućava se sloboda izražavanja i iznošenja, sloboda kritike. Želim da upozorim sve one koji odlučuju o pravima poslanika, koji daju i oduzimaju reč, izriču opomene, da je upravo uloga opozicionih poslanika da vrše kontrolu vlasti. Onda se ne bi desilo da se za šefa poslaničke grupe jedne stranke koja ima ministre koji su ovde prozivani izabere neko ko pruža alibi, pa možda je zato najpribližnije prezime tog poslanika – davanje alibija ministrima aktuelne vlade, pa je zato i dobio ovoliko prostora za ovom govornicom. Hvala vam.
Hvala vama. Dakle, još jednom član 103: ″Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu″. Bila je na dnevnom redu povreda Poslovnika, o čemu se govori tri minuta, ali je predsednik dao sedam minuta i 30 sekundi gospodinu Markoviću. I: "Niko ne može prekidati govornika niti ga opominjati, osim predsednika Narodne skupštine u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom." Svaki put su navedeni slučajevi povrede Poslovnika, bilo da je u pitanju povreda dostojanstva Skupštine, bilo predsednika Skupštine. Izvolite, gospodine Albijaniću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nemoguće je polemisati na ovaj način i sa ovakvim rečnikom. Ono što je važno da kažem, to je da su za skupštinskom govornicom iznete neistine i dodatno je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Jeste Poslovnik Narodne skupštine izmenjen, trenutno je u sali registrovano 112 narodnih poslanika da prisustvuje sednici. Istina je da je prisutno 36 poslanika Demokratske stranke Srbije, 21 poslanik G17 plus i 6 poslanika Demokratske stranke. Što se tiče neuvažavanja Narodne skupštine i izgovorene kvalifikacije da je Narodna skupština promenila Poslovnik da ne bi radila, potpuno je pogrešno; stvar je upravo obrnuta: da naš rad bude još efikasniji i još bolji u korist svih građana Srbije. Ako vi primate, kako ste izgovorili, 100.000 dinara platu, molim lepo, ja toliku platu ne primam. Vi morate da obrazložite zašto primate toliku platu a ne dolazite na zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije, a ne da nas zamajavate ovde sve vreme i svaki dan.
Po Poslovniku, narodni poslanik Milan Marković.
Gospodine Albijaniću, kao što znate, poslanici Demokratske stranke odvajaju deo u humanitarne svrhe, kao i većina poslanika ovde, izuzev G17 plus koji, koliko znam, ne odvaja ništa u humanitarne svrhe. Druga stvar, poslanici Demokratske stranke su bili protiv povećanja plate i zbog toga mi tu razliku u platama ne primamo. Toliko o platama. Kako ja zarađujem svoju platu? Pa, gospodine Albijaniću, zarađujem tako što sam podneo više amandmana i više puta govorio o zakonima nego cela poslanička grupa G17 plus zajedno, i to možemo da proverimo. Vi imate poslanike koji nisu izašli za govornicu godinu i po dana i ne znam za šta oni primaju platu. Niti su podneli neki amandman, niti smo čuli neku diskusiju, niti smo čuli bar na odborima diskusiju, nego na odborima ćute. Prema tome, odgovorno tvrdim, većina poslanika vladajuće koalicije je novi poslovnik dočekala kao nešto što im omogućuje da još manje rade, a i do sada nisu ništa radili. Spomenuli ste da se ja informišem u listu "Kurir". Ne informišem se u listu "Kurir", pročitajte današnji "Blic", strana 8 –afera u osiguranju. Osiguranje je u gubitku ne znam koliko miliona evra, direktor prima platu 300.000 dinara, uzeo kredit od 1.200.000 dinara i napravio neki ugovor, ne znam kakav. Vi kontrolišite osiguranje, vi ste ovde doneli taj zakon protiv koga smo mi bili, to je vaš kadar iz G17 plus. Dakle, nije u pitanju "Kurir". U pitanju je realnost, a realnost nam kaže da smo prenatrpani aferama i da se te afere vezuju za Vladu Republike Srbije. Kažem vam da se to u jednoj državi ne zove redom, to se zove neredom, i taj nered mora na neki način da se raščisti. Naš predlog je da se raščisti na taj način što će se određeni ministri sami povući, što će se predsednik Narodne skupštine sam povući, odnosno podneti ostavku ili što će raspisati izbore, pa na izborima da se taj nered reši. Podsetiću vas još jedanput da mi iz Demokratske stranke nikada nismo branili one za koje je postojala sumnja da su učesnici u nekim aferama, budno pratimo pravosuđe, koje je odgovorno da se neke od tih afera isteraju na čistac. Ali, podsetiću javnost Srbije da su najglasniji u osudi svih afera koje su se dešavale, a bilo ih je 10 puta manje nego što ih je sada, bili upravo G17 i Mlađan Dinkić. Dobro je što ste se tada borili protiv afera, ali borite se i sada protiv afera, kojih ima desetostruko više nego što ih je bilo tada. Gospodine Albijaniću, mislim da nema svrhe dalje da se ovde na neki način nadmećemo. Ponavljam, mi iz Demokratske stranke jesmo za red, ali problem je u tome što se vi i mi slažemo samo kada su u pitanju normativni okviri, jer to jesu zakoni koji su u skladu sa evropskim standardima; tu podržavamo vaše korake, ali se ne slažemo u suštini. Ono što je za vas red, o čemu sam malopre govorio, mi smatramo dubokim neredom i nemoralom i zbog toga ne možete da nas optužujete sa govornice da se ne zalažemo za uvođenje reda. Naš red je drugačiji nego ovaj koji instalira G17 plus. O tome je samo reč.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moje moralne vrednosti su zaista u jednom određenom sistemu, moje dostojanstvo meni ne dozvoljava da dalje polemišem. Smatram da treba da se vratimo na dnevni red i da nastavimo sednicu. Sve što je izgovorio gospodin Marković je neistina i nije tačno. Zahvaljujem svima na strpljenju.
Po redosledu prijavljenih govornika reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Proroković.
Dame i gospodo, moje prvo pitanje je da li će Mlađan Dinkić da nadoknadi štetu u budžetu zato što je danas ukrao pola sata Narodnoj skupštini, nije došao i mi smo morali da sednicu počnemo sa pola sata zakašnjenja, a ovde smo danima slušali, dok se pričalo o Poslovniku, koliko svaki naš minut košta, i tačno je da košta. Dakle, najmanje što sam očekivala je bilo da se Mlađan Dinkić izvini narodnim poslanicima, a još pre da se izvini građanima Srbije koji nas plaćaju da bismo ovde neki radili, a neki bili na proputovanju. Gospodin Dinkić nam je, kao što smo već navikli od njega, ovde došao sa jednim paketom, tako se popularno naziva, a danas je u pitanju osam predloga zakona o kojima treba da raspravljamo, da govorimo u jedinstvenoj raspravi, pa koliko ko stigne od toga da kaže. Naravno, ministar je za ovo kratko vreme, koliko je ovde bio danas, iskoristio priliku da kaže kako u Srbiji sve cveta, kako je posledica uvođenja PDV-a blagostanje u Srbiji, smanjena siva ekonomija, povećan izvoz, smanjen uvoz, smanjen budžetski deficit. Dakle, da slučajno nismo iz Srbije zaista bismo se pitali o kojoj to zemlji Mlađan Dinkić govori. Jedina je istina da je uvođenjem PDV-a na sve moguće i nemoguće gospodin Dinkić uspeo da uradi ono što je bio njegov zadatak, a to je da puni budžet, i to naravno samo za ono za šta njemu treba i za šta njemu odgovara. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama Zakona o porezu na dodatu vrednost, moram da kažem da je gospodin Dinkić ovde izneo neke neistine kada je pokušao da replicira gospodinu Aleksandru Vučiću. Naravno da je sve ono što je Vučić izneo potpuno tačno, a netačno je ono što je govorio ministar Dinkić, netačno je da su sve komunalne usluge smanjene sa 18% na 8%. Tačno je da je zakonom to tako regulisano da po lokalnim samoupravama imamo različite odluke. Tačno je i to da se na pogrebne usluge zaračunava PDV od 18% i, što je najvažnije, to je komunalne usluga koja mora da se plati, jer, znate, kada dobijete račun za vodu, struju, telefon možete to i da ne platite, platićete posle opomene itd, ali kada neko treba da se sahrani ta usluga, sa PDV-om od 18%, mora da se plati. Možda bi bilo bolje da je gospodin Dinkić smislio način kako da oporezuje ove lopuže koje kupuju ili pokušavaju da kupe narodne poslanike, a mislim da bi kolega Mika Vlaović mogao da nam kaže koliko to Bogoljub Karić nudi za prelazak u njegov tabor i formiranje nepostojeće poslaničke grupe. Mi srpski radikali smo uložili jedan broj amandmana na sve ove zakone i zaista verujemo da će i na odborima i u Skupštini, pošto od ministra to ne očekujem, ovi amandmani biti prihvaćeni, zato što, a ponovo ću da se vratim na Zakon o porezu na dodatu vrednost, sve ono što je sada ugrađeno u ovaj zakon kao pozitivno jeste ono (pogledajte stenograme, pogledajte skupštinske materijale) što smo mi srpski radikali kroz amandmane pokušali da ubedimo još tada Vladu Srbije i ministra da prihvati. Isti je slučaj i sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Načelna primedba na zakon je ta da je kaznena politika veoma loše definisana, da su potpuno pobrkane nadležnosti, da poreski organi preuzimaju nadležnosti i policije, i pravosuđa i izvršnih organa vlasti. Mislimo da to tako nije moguće. U članu 2. ovog zakona predviđena je osnovica doprinosa za zaposlene i poslodavce i premija za dobrovoljno dodatno penzijsko osiguranje iznad iznosa od 3.000 dinara mesečno. Mislimo da tu treba da bude 5.000 dinara, zato što se ova sredstva ponovo vraćaju u privredu. Predložili smo brisanje člana 3. ovog zakona zato što on ide isključivo u korist poslodavcu i apsolutno ne vodi računa o radniku. Član 5. je ono na šta je danas ministar Dinkić kada je replicirao gospodinu Vučiću rekao da nije tačno, a sada ću da vam pročitam ovaj član, pa da se uverite vi i građani koji prate naš rad da je gospodin Vučić bio u pravu. U članu 5. predviđeno je da se članu 27. osnovnog zakona doda stav koji glasi: ″Ako se, u skladu sa zakonom koji uređuje porez na dohodak građana, za određeni period ne utvrđuje i ne plaća porez na dohodak građana na prihode od poljoprivrede i šumarstva na katastarski prihod, osnovica doprinosa za taj period je najniža mesečna osnovica doprinosa iz člana 38. ovog zakona.″ Dakle, to je upravo ono što je Aleksandar Vučić rekao, a ja još postavljam pitanje – šta je sa domaćinstvima koja su isključivo poljoprivredna domaćinstva, a nisu pristupila ovom vladinom popisu? Takvih je mnogo više nego što je ovih tzv. popisanih i ta nepopisana domaćinstva se nigde ne tretiraju kao poljoprivredna i nemaju nikakvu povlasticu, ako eventualno negde postoji neka povlastica za poljoprivredna domaćinstva. Naravno, ljudi neće da se popisuju i zašto bi se popisivali i zašto bi pravili nekakve rezervate i ne znam šta imaju nameru od njih da prave. Kada je reč o Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, ovde takođe nije dobro što poreska uprava preuzima ulogu i zakonodavne i sudske vlasti i policije u dobroj meri. Mi smo zaista ovde podneli dosta amandmana, odnosno mislim da imamo amandmane na sve članove, zato što mislimo da ovaj zakon, ovakav kakav je, uopšte ne može da bude usvojen u Skupštini i da poreski postupak i poreska administracija moraju na jedan potpuno drugačiji način da budu regulisani. Kada je u pitanju zakon o Carinskoj tarifi, ovde je veliki materijal i nemoguće je u načelnoj raspravi, a pogotovo kada se govori istovremeno o osam tačaka dnevnog reda, pojedinačno sve ovo komentarisati, ali naravno, dobićete već, nadam se, u toku dana amandmane poslaničke grupe SRS, jer smo uložili amandmane i na ovaj zakon. Činjenica je i na prvi pogled se vidi da ovaj predlog zakona vrvi od nelogičnosti kada su u pitanju carinske tarife, kada je u pitanju oslobađanje od carina. Ovde je ministar pokušao da nas ubedi kako su to najbolja rešenja, kako nas ova rešenja vode ka EU, kako treba da se, maltene, zabrani uvoz kineskih proizvoda u Srbiju itd. Suština i ono što bi zapravo trebalo ministar da zna, a što znaju svi građani Srbije, jeste da dokle god građani Srbije trče u kinesku četvrt da tamo kupe najjeftinije što mogu da kupe, dotle nema sreće i razgovora o nekim drugačijim i boljim uslovima. Mnogo toga treba prethodno da se uradi da bi ovi poreski i finansijski zakoni o kojima ovih dana pričamo mogli da se primenjuju i da daju neke efekte. Suština je da građani Srbije izuzetno loše žive; penzioneri ne dobijaju penzije, one se smanjuju, nezaposlenost je iz dana u dan veća. Posledica toga... A, recimo, opet imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Aman, ljudi, pa dokle? Svi ovi zakoni o kojima govorimo danas i ovih dana su novo zavlačenje ruke u džep građana Srbije. Ta priča ministra finansija da će primenom ovih zakona nešto da pojeftini, da padnu neke cene – pa, o tome nema ni govora, čak iako je smanjen PDV na neke proizvode i usluge. Evo, živi bili pa videli, ništa neće da pojeftini. Imamo iskustvo sa uvođenjem PDV-a koliko je sve poskupelo. Svi znate koliko je meso poskupelo, a čak sad i da pojeftini za ovaj smanjeni PDV biće mnogo skuplje nego što je bilo kada je PDV uveden. Administrativne takse – pre neki dan smo pričali o sudskim taksama, a danas o administrativnim taksama. Ne znam da li Vlada Srbije misli da građani Srbije uopšte treba da se obraćaju nadležnim organima, jer za svako obraćanje je potrebno da se plati velika taksa. Sve ono što ste ovde predvideli je ili povećanje takse ili uvođenje nekih novih taksi koje su opet kroz neke druge zakone predviđene. Sve u svemu, poslanička grupa SRS ne može glasati za ove zakone, zato što mi vodimo računa o građanima, o narodu, a ovo što nam Vlada Srbije predlaže i što će skupštinska većina verovatno da usvoji je još jedno zavlačenje ruke građanima u džep. Mi srpski radikali nikada to nećemo prihvatiti.
Za repliku se javio narodni poslanik Mika Vlaović. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, radi informisanja i vas i javnosti Srbije, istina je to što je rekla Vjerica Radeta. Drugi dan Uskrsa, na hrišćanski praznik, došao je Bogoljub Karić kod mene. Kao hrišćanin i domaćin, u te dane otvorena su vrata svima, primio sam ga. Razmišljao sam zašto je to, vojvođanski sam domaćin i otac mi je domaćin, i onda sam došao do zaključka, ne bih da ga krstim, da on sebe naziva domaćinom, ipak je on... Pošto sam vojvođanski domaćin, biram kome ću biti kum, neću da budem kum njemu, mislim da je novokomponovani domaćin. U jednom vremenu, kako reče Biblija, Gospod reče – biće mrak i bio je mrak, u tom vremenu se neki ljudi u Srbiji debelo snađoše i obogatiše, misleći, kada imaju novce, da je sve u Srbiji za prodaju. Nudio je više para nego što vredi moja celokupna imovina. Iako sam domaćin, staromodan, sa kojim žive dva oženjena sina, još uvek ne mogu da ih podelim, jer nemam mogućnost sve da sredim. Moj obraz je daleko skuplji od prljavih novaca koje ima Bogoljub Karić. [[Aplauz.]] Meni je posebna čast što sam ponovo poslanik u Skupštini Srbije, a još veća čast i zadovoljstvo što sam kod dr Vojislava Koštunice, čoveka koji nema nijednu mrlju u biografiji i za koga niko ne može reći da je nepošten. Još bih nešto rekao o Kariću. Karić misli da može sve. Sa nekoliko poslanika vlada u pokrajinskoj skupštini, čak ima i potpredsednika. Pitam se ko mu to omogućava. Čanak, Tadić i Karić vladaju Vojvodinom.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih želeo da se pozitivno izjasnim o tri inicijative Ministarstva finansija kojima se uvažava jednogodišnji apel što narodnih poslanika, što nekih nevladinih organizacija. Dakle, u Zakonu o republičkim administrativnim taksama konačno se govori o mogućnosti umanjenja taksi do 70% za izbegla i raseljena lica. Mislim da ovo ne treba da bude intencija samo kada se govori o administrativnim taksama, nego i o svim drugim segmentima društva. Moramo shvatiti u kakvoj su poziciji ljudi koji su interno raseljeni sa Kosova i Metohije, ali i oni koji su početkom 90-tih proterani iz danas nezavisnih država: Republike Hrvatske i BiH. Država mora naći sredstva u budžetu, a Narodna skupština mora imati razumevanja da pronađe određene načine u zakonima kako bi im olakšala položaj. Takođe, pozitivna intencija jeste i umanjenje PDV-a po određenim kategorijama. Mi smo, većinom poslanici iz opozicije, ali i oni iz vlasti, kada se govorilo o porezu na dodatu vrednost, apelovali da se smanji porez na stanogradnju, na poljoprivredne proizvode i na lekove i određena medicinska sredstva. To je ovoga puta učinjeno. S obzirom na to u kakvoj situaciji živimo i kakvo je naše tržište nekretnina, prvo od spomenutih smanjenja, smanjenje PDV-a sa 18 na 8% u oblasti stanogradnje, teško da će imati bilo kakvog efekta u unutrašnjosti. Nama u unutrašnjosti Srbije, osim u nekoliko velikih gradova, uopšte nije izgrađeno tržište nekretnina. Stanovi, kuće i zemljište se prodaju budzašto, tako da ne verujem da će se smanjenje poreza, sem u nekoliko velikih gradova, rekao sam, bitnije osetiti, ali u ovih nekoliko velikih gradova sigurno da hoće. Takođe, treća pozitivna intencija, koja se tiče carinskog postupka, jeste konačno omogućavanje uvoza roba za naše državljane koji žive u inostranstvu duže od dve godine, a bez da se ta roba carini. Bezbroj apela je upućeno ljudima iz naše dijaspore da se vrate u Srbiju, što onima koji su se penzionisali, pa da se po završenom radnom veku vrate u Srbiju, što onima koji su stekli kapital u inostranstvu da investiraju u našu državu. Međutim, prvo sa čim se sreću ti ljudi kada dolaze u Srbiju jeste da im na carini roba čeka po više meseci, posebno za one naše državljane koji su se vraćali, recimo, iz SAD ili Kanade, pa su tu robu morali da transportuju u kontejnerima. Roba je više meseci čekala na carini, onda je to carinjeno prema krajnje subjektivnim i problematičnim procenama. Na ovaj način mi našim državljanima koji su na privremenom radu u inostranstvu omogućavamo sve ono što su ostale države već do sada uradile. Što se tiče carinskih tarifa i same carine, morao bih da kažem da je usvajanje zakona jedno, a implementacija zakona nešto sasvim drugo. Mi smo prethodne godine povećali ingerencije carinskih službenika. Oni imaju pravo kontrole na teritoriji cele Republike Srbije. Zakonski okvir za uspešnu i efikasnu saradnju je napravljen. Međutim, ako pređete granicu između bilo koje susedne države i Srbije, videćete da su carinski prelazi Republike Srbije verovatno među najgorim u Evropi. Ako idete od Skoplja ka Srbiji, pa prelazite granični prelaz Preševo-Tabanovce, možete zamisliti da ste u Kandaharu ili u Kurdistanu, nikako da ste na granici između dve države koje očekuju da za šest ili sedam godina postanu punopravne članice EU. Ovakvih problema imale su i druge države istočnog bloka i zato mislim da Skupština mora da se potrudi, da ne čekamo samo donacije što EU, što Pakta za stabilnost kako bismo rekonstruisali naše granične prelaze, nego da se iznađu budžetska sredstva da sami počnemo da rešavamo što pre, ne samo zbog tog manifestacionog efekta, ne samo zato što jedan stranac prvo što vidi kad ulazi u državu jeste uređenost graničnog prelaza, ophođenje službenika MUP-a i carine prema njemu, nego što carinska služba, i pored datih zakonskih okvira da može da radi, na ovakvim graničnim prelazima, sa očajnom materijalno-tehničkom opremljenošću ne može ništa da uradi. To je sigurna investicija koja se vraća. Ako obezbedimo materijalno-tehnička sredstva za bolje funkcionisanje carine, u narednim godinama možemo očekivati i veći prihod u našem budžetu. Trojaka je funkcija carine i carinske službe u okviru svake države: jedna je kontrola kvaliteta robe koja ulazi u vašu državu, druga je punjenje budžeta, treća je zaštita domaćih proizvođača. Zadržao bih se na ovoj trećoj, povodom jednog primera. Srbija, kao država koja je krenula u evropske integracije, ne može mimo Evrope da funkcioniše sa svojim sistemom carinskih tarifa. Zato je neophodno da u nekim segmentima polako smanjujemo carinske stope i zato je potrebno da naš sistem usklađujemo sa sistemom država u okruženju. Neko je pre mene spomenuo da EU vodi borbu protiv proizvođača, pogotovo tekstila, iz nekih zemalja. Ako mislimo da budemo deo EU, mi ćemo morati da se priključimo toj borbi. Ulazak u EU podrazumeva određene olakšice, ali i određene obaveze, tako da ćemo na čitav niz proizvoda iz država koje ne pripadaju EU, pre svega iz država Azije i Južne Amerike, morati drastično da povećavamo naše carinske stope u narednim godinama. Ono što nisam video da se menja u zakonu o Carinskoj tarifi jesu carinske tarife na automobile. Ako uporedimo kolika je stopa carinjenja u državama u okruženju i u Srbiji, onda ćemo moći da vidimo da se u Srbiji svakako prodaju najskuplji automobili u celoj istočnoj Evropi. Jedini razlog zbog kojeg nisam podneo amandman jeste taj što je budžet za 2005. godinu već projektovan. Od carinskih taksi na uvoz automobila u državni budžet, ako sam dobro izračunao, sliva se 40-50 miliona evra. Mislim da bi došlo do velike diskrepancije da je jedantakav amandman usvojen, ali ne vidim nijedan razlog zašto to ne bismo uradili već 2006. godine. Svaka vlada do sada, pa i ova, vodi se time da mi imamo domaćeg proizvođača automobila – "Zastavu" iz Kragujevca i da bi smanjenje carina na uvoz automobila stranih proizvođača moglo drastično da utiče na "Zastavu" iz Kragujevca. Čuvamo ovakve carine već petnaestu godinu, a niti imamo povećanje proizvodnje u "Zastavi", niti imamo prodaju "Zastavinih" vozila na tržištu. Problem je drugačije prirode, problem nije u carinama. Pronašao sam dva primera država koje imaju svoje domaće proizvođače automobila. Jedan je Rumunija, koja ima "Dačiju" u strateškom partnerstvu sa "Renoom". Stopa carinjenja je od jedan do 2,5%, prema kubikaži. Drugi primer je Češka, koja ima domaćeg proizvođača automobila "Škodu" koja je u strateškom partnerstvu sa "Folksvagenom". Stopa carinjenja za inostrane automobile je svega 1%. Ako su ovako nešto uradile Češka i Rumunija, mislim da tako nešto treba da uradi i Srbija. Rešenje za "Zastavu" jeste traženje strateškog partnera, podizanje proizvoda na zadovoljavajući stepen kvaliteta, kako bi pronašao svoje mesto na tržištu, a ne da naše građane opterećujemo carinom od 20%, koliko je trenutno za automobile. Takođe, manja carina, s obzirom da smo već dostigli stepen prodaje kao u nekim državama u okruženju, a radi se o oko 30.000 automobila godišnje. Smanjenjem carine taj broj bi se uvećao, pošto se većina ovih proizvoda prodaje putem kredita ili finansijskog lizinga. Broj izdatih kredita i ugovora o potpisanom finansijskom lizingu bi se povećao, što bi i te kako uticalo na smanjenje kamatnih stopa i mogli bismo našim građanima da omogućimo nešto što su sve države u okruženju svojim građanima već omogućile, a to su i te kako dostupne cene vozila, krediti sa nižim kamatnim stopama i povećanje stepena bezbednosti u saobraćaju.
Narodni poslanik Veroljub Arsić nije u sali, narodni poslanik Suzana Grubješić takođe. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko o dva zakona. Što se tiče zakona o doplatnoj poštanskoj marki, želim da kažem da je neophodno da bude donet. Postoji iskustvo iz prethodne velike države da se na ovaj način finansiraju humanitarne i druge slične potrebe, potrebe izazvane velikim nesrećama, elementarnim i nekim drugim nepogodama, zdravstvenim problemima širokih razmera i, naravno, za finansiranje velikih sportskih organizacija, kao što su bile zimske olimpijske igre. Svi pamtimo doplatnu poštansku marku kao dan borbe protiv tuberkuloze, dan Crvenog krsta i neke druge. Podsećam članove Odbora za kulturu i informisanje da sam povodom katastrofalnog požara koji je pretrpeo manastir Hilandar predlagao na sednici Odbora da se inicira kod nadležnih državnih organa uvođenje, odnosno štampanje doplatne poštanske marke za ovu potrebu, ali da nisu postojale zakonske mogućnosti. Ono što ovde, po mom shvatanju stvari, nije dobro sadržano je u stavu 2. člana 2. gde se Vlada Republike Srbije ovlašćuje da dinamiku i učestalost štampanja doplatne poštanske marke određuje shodno sopstvenoj proceni. Mislim da to treba da se reši na neki drugi način. Imam poverenja kada je to u pitanju u sve vlade koje su sada ili koje će doći, ali to treba da se reguliše na neki drugi način, jer doplatna poštanska marka jeste štampanje novca. To je jako važno da znamo. Postoji ovo ograničenje da se ona primenjuje samo na poštanske pošiljke preko 20 grama i da ona ne može biti nominalno više vrednosti od 50% od ove poštanske pošiljke, ali sasvim svejedno, mislim da Vlada ovim zakonom dobija velika ovlašćenja i da to nije dobro. Ipak, ostajem u uverenju da Vlada neće zloupotrebiti ovo što će zakon dati kao mogućnost. Ono što je ovde nedostatak, a ne može se rešiti ovim zakonom, jeste doplatni poštanski impuls. Pre svega se to odnosi na fiksnu i mobilnu telefoniju, na sve operatere i nemam odgovor na pitanje da li se danas za jednu sjajnu humanitarnu akciju, kakva jeste ″Impuls životu″, plaća porez na ovaj impuls. Ako to tako jeste, onda nije dobro i zalažem se da se ovakve humanitarne aktivnosti oslobode plaćanja poreza na dodatu vrednost, zbog toga što bi tako ostalo više za one zbog kojih je ova potreba i projektovana. Veoma je važno da znamo da će u narednim godinama broj oficijelnih poštanskih pošiljki u klasičnom poštanskom saobraćaju biti smanjen i doplatna poštanska marka bi mogla da izgubi na značaju, ukoliko se ne bi našao mehanizam da se to primeni i na impuls u jednoj ili drugoj telefoniji. Smatram da naše malo može nekome da bude mnogo i da je jako važno da postoje zakonski okviri da za bolesnu decu, za iznemogle i stare ljude, za ljude koji su pogođeni elementarnim nepogodama, drugim katastrofama ili za organizovanje velikih sportskih i kulturnih priredbi postoji mogućnost da svako od nas (po ceni jedne kafe u restoranu) u toku jedne godine pomogne ovakvu manifestaciju, a to je veliki doprinos. Nas ne košta puno, a imamo značajne efekte. Dakle, ovim zakonom to ne može da bude rešeno, ali verujem, i danas smo imali neke razgovore na tu temu sa nadležnim ministarstvom, da nije nemoguće da se to dogodi u narednom periodu. Sledeće pitanje odnosi se samo, pošto je više zakona povezano, na izmene i dopune Zakona o porezu na dodatu vrednost. Posebno su me zamolili zaposleni i rukovodstvo iz firme "ŠPIK - Sloga" Ivanjica, koja se bavi proizvodnjom montažnih kuća i objekata, da se takođe njihovi proizvodi oslobode ovih 10%, kao što će sada biti za stanove od tvrdog materijala. Na taj način oni postaju konkurentni i zbog toga što je Ivanjica jedna od opština u Srbiji koja ima najtežu situaciju danas. ŠPIK Ivanjica se bavi proizvodnjom strateške iverice, ima tešku situaciju. Vlada Srbije je dala neka sredstva da se ŠPIK konsoliduje. Ide se na solidarno namirenje obaveza. Dobili smo uverenje gospodina ministra finansija danas da će Vlada pravilnikom da reguliše ovo pitanje i da će montažni objekti koji se proizvode u našoj zemlji takođe biti oslobođeni za ovih 10%, što je značajna novost i značajno ohrabrenje za one ljude koji se bave ovim poslom. S obzirom da kolege očekuju da još nešto kažu o drugim zakonima, zahvaljujem što sam bio u mogućnosti da ovo saopštim i da ohrabrim ljude u Ivanjici, koji veoma teško žive a imaju zdrav program i veoma jasnu perspektivu ukoliko pomognemo da se ovo razreši.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Sava Urošević.
Poštovani narodni poslanici, evo kako je počela ova sednica sa tzv. setovima zakona da se u načelu o njima raspravlja u vrlo kratkom vremenu koje ostaje na raspolaganju poslaničkim grupama, a pogotovo poslaničkoj grupi Srpska radikalna stranka. Ovaj deo zakona koji se odnosi na poreze i poresku politiku, poreski postupak, republičke administrativne takse vrlo je bitan za život građana Srbije. Kao što je bitno i osnovno da se radi, privređuje, tako je bitno kako su regulisani propisi kojima se opterećuju građani, privredni subjekti, a opterećenje određuje i uslove života i mogućnost da se živi dobro ili loše ili da se živi u razvratu, kao što jedna manjina u Srbiji živi. Ta manjina živi zahvaljujući nefunkcionisanju državnih institucija, zahvaljujući pljački, nezakonitosti, nepostupanju državnih organa po zakonima koji važe i koji su na snazi. Ovde je više puta govoreno o efikasnosti Narodne skupštine i broju donetih zakona u svim oblastima. Navodi se, kao primer najuspešnijeg sastava Narodne skupštine, da je prošle godine doneto 88 zakona. Šta je cilj svakog zakona? Cilj je da reguliše jednu oblast i da uspostavi pravičnost u odnosu na one koje taj zakon tretira. Ako se govori o poreskoj politici, nema ovde ministra, ali bih mu postavio konkretno pitanje, pošto stalno govori da je poreska politika skoro usklađena sa politikom kako se to reguliše u Evropi, a ova politika koja se sprovodi unazad nekoliko godina je faktički politika koja oporezuje najsiromašnije i teret funkcionisanja i punjenja budžeta je na najsiromašnijem delu građana Srbije. Tih je, gledajući procentualno i brojčano, najviše u Srbiji. Ide se logikom velikih brojeva. Od njih je najlakše naplatiti. Oni nemaju mogućnosti da se suprotstave državi i postupku za naplatu poreza. Zato postoje oni koji mogu da izbegnu plaćanje poreza i umesto da doprinesu budžetu Srbije mogu da kupuju najluksuznije limuzine, džipove, najluksuznije stanove, vile i da žive u razvratu, da prkose siromašnim građanima, a da država ćuti i da slušamo ove priče danas, svih prethodnih dana i meseci o tzv. aferama ko je šta kroz korupciju učinio. Za svako delo, ako je u pitanju postupanje suprotno zakonu, postoji obeležje tog dela. Ta krivična dela se zovu krađa, pljačka, tačno se zna kako Krivični zakon to reguliše. Pošto ministar Dinkić ovde ima saradnika, da li je njemu i njegovim saradnicima poznato – progresivna stopa oporezivanja ili kako je on juče rekao da bi svako saglasno svojoj imovinskoj snazi trebalo da bude oporezovan ili da plaća poreze prema državi; nažalost, od toga nema ništa u državi Srbiji. Nešto bih rekao o porezu na dodatu vrednost. Već mesecima, otkako je uveden ovaj porez, humanitarna pomoć nije mogla da uđe u Srbiju. Postoji jedan drastičan primer u Kraljevu: ortopedska pomagala za invalide trebalo je da budu poslata invalidima u Kraljevu, ali invalidi nisu mogli da prime ta ortopedska pomagala zato što je Poreska uprava razrezala porez na dodatu vrednost od 12.000 evra. Zamislite tu situaciju – invalidi ne mogu da dobiju tu humanitarnu pomoć u ortopedskim pomagalima jer moraju da plate državi za PDV 12.000 evra. To je suština postupanja ministra Dinkića i celog sistema, Ministarstva finansija i poreskih uprava. Od ministra Dinkića do svih rukovodilaca u Ministarstvu finansija, a pogotovo u poreskim upravama, osnovni uslov je da to moraju biti članovi G17 plus. Tako se kadruje i tako se imenuju ti ljudi. U Kraljevu su postavljana ili menjana tri ili četiri rukovodioca za poslednjih godinu dana. Kada bi neko ušao u sistem funkcionisanja poreskih uprava i celog Ministarstva finansija, ali nažalost mi nemamo kontrolu ni poreskih uprava ni Ministarstva finansija, imao bi šta da nađe. Očigledan je primer i da Komisija za hartije od vrednosti nije podnela izveštaj o svom radu za 2003. godinu, nije podnela izveštaj niti plan rada za 2004. godinu, niti plan rada za 2005. godinu; znamo kako je prošla Komisija za hartije od vrednosti sa onim što joj se događalo oko "Knjaza Miloša" i formiranjem Anketnog odbora, a ni izveštaj tog Anketnog odbora nije dat Narodnoj skupštini da to razmatra. S obzirom da imamo malo vremena, a da bih omogućio drugim poslanicima Srpske radikalne stranke da diskutuju o ovim zakonima, sa ovim ću zaključiti, a biće prilike po amandmanima da još mnoga pitanja postavim ministru Dinkiću i njegovim saradnicima iz Ministarstva. Hvala.
Hvala vama što ste ostavili osam minuta i drugim članovima vaše poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sava Urošević, a neka se pripremi narodni poslanik Milomir Minić. Izvolite, gospodine Uroševiću.
Poštovani predsedniče, poštovani predstavnici Ministarstva finansija, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set od osam zakona koji uređuju oblast finansija na najbolji način i krupnim koracima nas privode zakonodavstvu iz ove oblasti Evropske unije. Od svih zakona poseban osvrt ću da dam na Zakon o porezu na dodatu vrednost, s obzirom na činjenicu da se dve trećine prihodne strane u budžetu Republike Srbije ostvaruje iz poreza na dodatu vrednost. Zahvaljujući tome što je na snazi jedan dobar Zakon o porezu na dodatu vrednost, koji se dobro primenjuje, ostvarili smo značajno veće prihode u prvih pet meseci ove godine i na osnovu toga stvorena je mogućnost da u drugoj polovini godine napravimo rebalans budžeta i ta sredstva rasporedimo tamo gde su najviše potrebna. Takođe, zahvaljujući dobrom punjenju budžeta iz poreza na dodatu vrednost, prvi put u istoriji imaćemo suficit u budžetu, jer u budžetu za 2004. godinu smo imali deficit od 20 milijardi, prethodne godine je to bilo 40 milijardi, a 2005. godina je prva godina u kojoj imamo suficit. Iskustva iz zemalja u okruženju pokazuju da se do idealnog modela zakona o porezu na dodatu vrednost dolazilo iz nekoliko koraka, najčešće dva ili tri. Pred nama je drugi korak. Očekujem da će iza ovog drugog uslediti još jedan i da ćemo onda imati jedno skoro definitivno rešenje, koje će u potpunosti i na najbolji način ovu oblast da pokrije. U zakonu o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost posebno bih istakao ono čime se došlo do suštine samog zakona, samog sistema poreza na dodatu vrednost kao poreza na potrošnju, odnosno još je na bolji način ispunjena ona odredba da je porez na dodatu vrednost svefazni porez. I, dobili smo još jedan veći broj artikala, odnosno, broj proizvoda koji nemaju u procesu proizvodnje i prometa jednaku stopu je sveden na minimalnu meru. Ostalo je još nekoliko proizvoda i nadam se da će sledećom izmenom i to biti obuhvaćeno. Posebno značajno je to što je skinut porez na stočnu hranu, na žitarice. Time što je porez na stočnu hranu skinut sa 18% na 8% stvoreni su uslovi za jeftiniji tov, tako da će naša poljoprivreda imati bolje uslove i jeftinije proizvode, a time i veću akumulaciju. Ono što je još značajno za poljoprivredu, to je da su veterinarski lekovi, koji nisu mala stavka u ukupnoj poljoprivrednoj i stočarskoj proizvodnji, dobili tretman humanih lekova i spali u nižu stopu. Takođe, želim da naglasim da više ne postoje dve stope za humane lekove sa pozitivne i negativne liste i to će mnogim građanima koji su prinuđeni da plaćaju lekove značiti i biti im veliko olakšanje. U principu, zbog razjašnjenja, porez na dodatu vrednost je ono što, ako su stope prave i ako se stope snižavaju, smanjuje troškove života i olakšava građanima Srbije da sa platama koje su, istina, skromne lakše preguraju period između dve plate. To je ono što sam mislio da je značajno iz Zakona o PDV-u, a istakao bih samo još u par rečenica jednu odredbu zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Tu bih možda odgovorio mom prethodniku koji je govorio o tome da pojedinci u Srbiji, na račun toga što ne plaćaju doprinose, šenluče, kupuju skupe automobile. Izmenama ovog zakona nastaje obaveza da se svakog meseca uredno plaćaju doprinosi za obavezno socijalno osiguranje, što nije bio slučaj u prethodnom zakonu koji smo usvojili u septembru 2004. godine. Ono što bi trebalo da sa tim u paru ide, to je obaveza na obračun poreza na lična primanja ili na plate, čime bi se značajno popravila situacija u finansiranju lokalnih samouprava, jer znamo da je jedan od značajnih prihoda lokalne samouprave i taj deo poreza na dohodak građana. Dakle, 40% poreza na dohodak građana se kao tranziciona sredstva vraća lokalnim samoupravama, a sada imamo situaciju da praktično u jednom dobrom broju opština to i nije pravi prihod, jer se vrlo često u preduzećima isplaćuju samo neto zarade, a ne obračunavaju se doprinosi i porezi. Pred nama je jedan dobar set zakona i poslanička grupa G17 plus će glasati za sve ove zakone. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Uroševiću. Reč ima narodni poslanik Milomir Minić, nije tu. Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević, neka se pripremi narodni poslanik Milan Nikolić, a tu je i gospodin Stanojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog ograničenog vremena izlaganja, dotaći ću samo nekoliko osnovnih pitanja iz ove oblasti, iz ovog seta zakona. To je Zakon o PDV-u, dopuna ovog zakona. Kada je pre godinu dana donet Zakon o PDV-u poslanička grupa SRS uložila je niz amandmana kako bi popravila taj zakon, ali jedan takav zakon, sa mnogo nedostataka, nije mogao na lak način da se dopuni i poboljša, tim pre što to nije prihvaćeno od vladajuće koalicije, tako da je ostao sa mnogo nedorečenosti. Uostalom, kako bi bio regulisan kada je u svakom drugom članu, svuda pisalo – ministar će bliže urediti materiju iz te oblasti. Niti je tada rešeno, niti je kasnije rešeno i zato imamo niz tih nedostataka, pogotovu kada je u pitanju PDV za robu proizvedenu u Srbiji koja se izvozi za Crnu Goru i uopšte PDV između Srbije i Crne Gore, odnosno u okviru zajednice Srbija i Crna Gora. Pošto nije rešeno mnogo pitanja u okviru zajednice Srbija i Crna Gora, nije ni čudo što nije rešeno ni ovo pitanje PDV-a. Na primer, problem izvoza za Crnu Goru je sledeći: za robu koja se proizvodi u Srbiji, kada ide za Crnu Goru, potrebno je da se daju papiri, odnosno izjava da je roba proizvedena u zajednici Srbija i Crna Gora, i ne samo roba, već i repromaterijal da je odatle, pa onda JC isprave, to znači da se svi ti papiri pripreme, pa da se ocarini i na kraju se proizvođač prisiljava, bukvalno da kažem prisiljava, da on pribavi dokaze da je na tu robu u Crnoj Gori plaćen PDV. Kako ću ja to da obezbedim, kako ja sada da nađem nekoga, da ga nateram, dakle, da mi dostavi te papire od poreske uprave iz nekog grada Crne Gore, kada to jednostavno naše inspekcije ne mogu da reše ili neće da reše, odnosno naša ministarstva, nego je najlakše ono – brigo moja pređi na drugoga, neka to reši proizvođač i njegov kupac. Najlakše je tako rešavati. Međutim, mi ne možemo da rešimo, osim u nekom, ko zna, veoma teškom slučaju i to je veoma komplikovano, time pre što kada se carina plati u Crnoj Gori, ne može se platiti dok se ne plati PDV. Ne može se rascariniti, sam onaj papir koji ima na sebi pečat da je roba carinjena je sasvim, po meni, dovoljan da se smatra da je plaćen i PDV. Ne veruje se u to, nego se kaže – izvoli, dokaži da je plaćen PDV u Crnoj Gori i bićeš oslobođen, ukoliko ne možeš to da obezbediš, izvoli, na tvoj teret će biti taj PDV. Dakle, to su stvari koje mora rešiti resorno ministarstvo što pre i što hitnije. Drugi je problem, isto tako, oko PDV-a za robu koja ide u Crnu Goru, ali koja se kompenzuje u Crnoj Gori. Meni se javilo dosta proizvođača i oni kažu da kada roba ode u Crnu Goru putem kompenzacije, iako prođu svi papiri, odnosno kompenzacija kroz račune banke i označe se. Ne vredi, inspekcija dolazi, kaže – nije plaćen PDV, i odmah stupaju na snagu kazne i druge neprijatnosti, i ne samo neprijatnosti, već to košta mnogo proizvođače i moraju da plate PDV. To je kompenzacija, ne plaća se za Bosnu ili za bilo koju zemlju Evrope, nego se plati samo kada je u pitanju Crna Gora. Za naš kraj je to izuzetno otežano, na svakih 30 kilometara neka granica, prema Kosovu je granica, prema Crnoj Gori, prema Republici Srpskoj, i zaista smo u veoma teškoj situaciji da možemo i da se bavimo nekom proizvodnjom, a da ne pričamo o sprečavanju migracije stanovništva u tim krajevima. Još oko pitanja carina – ratifikovan ugovor o tekstilu, odnosno potpisan je sa Evropskom zajednicom, neće dati neke posebne rezultate, tim pre što se naša tekstilna industrija koja je bila veoma vitalna, a poznajem dobro tu oblast, dugo godina borila sa nedaćama i ostvarivala je najveći izvoz. Za poslednjih 20 godina nije uvezeno ništa od nove tehnologije, odnosno te opreme i zato je tehnološki zaostala, dotrajala i ne može dati robu za evropsko tržište u smislu kvaliteta. Isto tako, biće i niz drugih problema, tim pre što nije zaštićena od uvoza robe iz Kine, Turske ili nekih drugih zemalja, nego su cene takve, ne znam uopšte o čemu se radi i naši građani ne razumeju, ni stručne institucije o čemu se to radi kada je u pitanju kineska roba. Bez obzira na ovo što je zvanično oslobođeno carine, uvoz vlakana, kako prirodnih, tako i hemijskih, ne vredi mnogo za predionice i za tekstilnu industriju, jer neće moći da vrše proizvodnju tekstila da bi se pokazali za Evropsku uniju i da se kaže – ovo je proizvod koji je proizveden kod nas, znači, i ispreden, izatkan itd. Dakle, to će biti problemi koji će nas i te kako koštati. Sa druge strane, bojim se da ne bude neka druga varijanta – da se sva roba iz Kine jednostavno prepakuje, stave etikete naših proizvođača i tako se plasira na evropsko tržište. Bojim se da se ne desi sa tekstilom kao sa šećerom. Takvih je pojava ranije bilo. Sećam se dobro, neću imenovati proizvođače, koji su pre 30 godina uvozili robu na jugoslovensko tržište, na rusko tržište, a direktor se hvalio kako ima najbolje vreme izrade u svetu za šivenje košulja.
Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić, a potom još tri minuta za gospodina Krasića.
Poštovani predsedniče, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, nema zakona o kome se ovde ne raspravlja a da nema važnost, da nije od značaja. Međutim, mislim da ovaj paket zakona opredeljuje sudbinu mnogih privrednih subjekata, a i građana Srbije. Naravno, nemam nameru, zbog vremena, da govorim o svim ekonomskim zakonima, ali bih nekoliko stvari napomenuo vezano za Zakon o porezu na dodatu vrednost. Mislim da je dobra vest da konačno, posle šoka koji smo imali kao privreda da učinimo izvestan napor da taj prvi period investicija u dodatu vrednost ili porez izdržimo do prvog povraćaja tog datog poreza, sada dolazimo u situaciju da za neke od proizvoda, vrlo važnih, korigujemo PDV sa 18% na 8%. Međutim, mislim da ne bi trebalo da se na tome stane. Imamo sada jednu situaciju na koju makroekonomska politika treba dosta brzo da reaguje: imamo suficit u bilansu i imamo veoma nelikvidnu privredu. Mislim da su te dve stvari suprotne jedna drugoj i da bi moralo mnogo više pažnje da se posveti tome da se taj balans pravi češće u korist likvidnosti privrede i mislim da je dobro što je PDV zaživeo, što je ta osnovica ili baza poreskih obveznika sada daleko šira, što je skoro siva ekonomija ukinuta ili idemo ka tom cilju. Mislim da dalje balansiranje tih odnosa treba da u kontinuitetu teče. Izmene i dopune Carinskog zakona rešavaju jedan socijalni problem, pre svega zaposlenih radnika u inostranstvu koji sada dobijaju šansu da uvezu bez da plaćaju porez i carinu i mislim da će to znatno doprineti motivisanju tih ljudi da bar te zadnje dane svog života ili penziju provedu u svojoj zemlji. Posebnu pažnju treba da obratimo na zakon o carinskim tarifama. Dobro je što konačno Srbija ima svoj tarifni pravilnik. Dobro je što se težilo ka tome da se isprave greške koje su napravljene u zajedničkom tarifnom pravilniku sa Crnom Gorom. Dobro je što je preko 170 artikala, šifara i nomenklatura došlo pod udar ili pad carinske stope. Međutim, tu bi makroekonomska politika morala da vodi računa o nekoliko stvari. Prvo, mi smo kao zemlja dugo godina bez nekog investicionog kontinuiteta. Imamo veoma dobru radnu snagu, pre svega u oblasti proizvodnje robe široke potrošnje i imamo zastarele kapacitete. Nama je oprema neophodna. Ta oprema bi, ako ništa drugo, trebalo da bude oslobođena bar tih carinskih davanja ili sa najmanjom mogućom stopom, kako bismo mogli da nastavimo sa tim investicionim ciklusom i da zaposlimo ljude, a ono što imamo kao prednost je stručna radna snaga, pre svega u oblasti proizvodnje tekstila. Druga važna stvar je da mnoge repromaterijale koje smo u ovoj zemlji proizvodili više ne proizvodimo. Kada već govorimo o tekstilu i kada su repromaterijali za tekstil u pitanju, situacija je takva da skoro ništa od toga ne proizvodimo, a napravili smo sporazum sa Evropskom unijom gde možemo da vršimo izvoz tekstilnih proizvoda. Ako sporazum o tekstilu, ako dogovor o sinhronizaciji i harmonizaciji sa Evropskom unijom oko tarifnih stavki to ne dozvoljava, Vlada mora da iznađe neke načine da preko carinskih kontingenata za uvoz repromaterijala napravi jednu gamu tih proizvoda koji će biti oslobođeni carinskih davanja. Mi smo danas u razgovoru sa ministrom kao poslanička grupa na tu temu razgovarali, podneli određene amandmane i dogovorili smo se da putem carinskih kontingenata na uvoz repromaterijala pružimo olakšice proizvođačima, pre svega robe široke potrošnje, ali i tekstila, da mogu da budu oslobođeni davanja kako bi mogli da budu konkurentni u odnosu na Evropu tamo gde nam se šansa pruža, da možemo da zauzmemo mesto onih koji sada tamo izvoze, da zauzmemo mesto Kineza, Bugara, Rumuna, sve više Makedonaca, kako bismo mogli da zaposlimo jedan ogroman kapacitet koji trenutno u ovoj zemlji stoji. Inače, poslanička grupa SPS će podržati ovaj set zakona, uz dogovore koje smo danas napravili.
Reč ima gospodin Krasić.
Pokušaću na početku da skrenem pažnju na ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Uopšte, logika svih ovih zakona koji se menjaju jeste: šta je u rukama ministra, to je sigurno, a šta nije pod apsolutnom kontrolom ministra to je sve nezakonito, to treba da se preispita. Počeću od ovog Zakona o porezu na dodatu vrednost da navodim samo one članove koji se menjaju i u numeraciji ću koristiti članove iz osnovnog teksta postojećeg zakona. Član 4. poslednji stav kaže – ministar je nadležan da bliže utvrđuje šta se smatra novoizgrađenim građevinskim objektom. To ovi u Ministarstvu građevina ne znaju. Dalje, član 5. poslednji stav – ministar bliže uređuje šta se smatra upotrebom dobara koja su deo poslovne imovine poreskog obveznika za lične potrebe osnivača itd. Član 6. poslednji stav – ministar bliže uređuje postupak zamene dobara u garantnom roku. Ko je to njega ovlastio? Zamena dobara u garantnom roku pripada obligacionom pravu. To nije deo javnog poreskog sistema. Ko je njega ovlastio da se meša u tuđe poslove? On bi sve da zagrabi. Onda da ovu državu nazovemo dilkanija, sve je u rukama Mlađana Dinkića. Sledeći član 21. osnovnog teksta. Šta smo radili ovde moleći ga da nešto ne stavlja da se oporezuje; prihvatio pro forme, jer se dogovorio sa Drakulićem oko žitarica itd. Pogledajte poslednji stav – ministar bliže propisuje šta se smatra promenom namene stambenog objekta. Ko vrši promenu namene objekta? Lokalna vlast, sekretarijat za imovinsko-pravne poslove, za urbanizam itd. Ko je taj ministar koji može da propisuje posebno šta je šta? Može da propiše ako opština odluči da se izvrši prenamena objekta, a on to da ne prizna, da ne prihvati, već će to posebno da tumači u smislu poreskih propisa. Idemo dalje, ovo za slobodne carinske prodavnice, to zaboravite; legalizujte šverc, odmah da vam bude jasno. Kaže – porez na dodatu vrednost ne plaća se u prometu novca i kapitala, i to, pa se navodi: kod usluga ocene kreditne sposobnosti fizičkih i pravnih lica. Gde se tu nalazi promet novca? Znači, da oslobodi ove njegove prijatelje koji daju bonitete itd. A zašto se to oslobađa poreza na promet? Tamo su pare. To je najveća perionica para. Ako to oslobađate poreza na promet, onda ne treba da naplaćujete ovu stopu od 8% na mleko, hleb, niti na bilo šta. Zamislite, on će da procenjuje šta je to hleb, a šta je pekarski proizvod. Ministar finansija treba da propiše šta je pekarski proizvod. Na kraju člana 25. poslednji stav kaže – ministar bliže uređuje način i postupak ostvarivanja prava na poresko oslobađanje iz stava 2. Član 30. poslednji stav – ministar bliže uređuje način utvrđivanja srazmernog poreskog odbitka, kao i način utvrđivanja itd. I član 32 – ministar bliže uređuje šta se smatra opremom i objektima za vršenje delatnosti u smislu ovog zakona. Član 36 – ministar bliže uređuje šta se smatra umetničkim delom. Dinkić utvrđuje šta je umetničko delo! Molim vas, pa to ni Bartoš sebi ne bi dozvolio, iako ga je bio glas da zna sve. Ne bi prihvatio tu odgovornost da on sve zna. Konkretno ćemo po amandmanima, ove promene su vam neustavne i na ovaj način samo pojačavate kontrolu i dokazujete da su nekada, pre sedam-osam godina, uredbe kojima se vladalo bile zlatne.
Hvala vam. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne.) Hvala. Ili još neko ko nije iskoristio svoja prava ih člana 89. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o tačkama 29 - 35. dnevnog reda. Zahvaljujem. Prelazimo na 36. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREVOZU U DRUMSKOM SAOBRAĆAJU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi, i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Predstavnik predlagača, gospodin Ilić, trenutno nije tu. Izvestioci nadležnih odbora žele reč, gospodine Stamenkoviću? (Ne.) Hvala. Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa da li žele reč? (Ne.) Saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku – sada će stići, samo mi recite prvog govornika, molim vas, gospođo Radeta – podnela je poslanička grupa SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Stamenkoviću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reč je o jednom, da kažem, tehničkom predlogu dopuna i izmena zakona koja pokušava da preciznije reguliše jednu oblast za koju su do sada važili jako stari zakoni; protokom vremena, promenom nekih okolnosti došlo je i do potrebe da se pojedine odredbe postojećeg zakona menjaju. Danas smo na sednici Odbora dobili informaciju od pomoćnika ministra da je u pripremi sveobuhvatni zakon koji će ovu oblast regulisati na potpuniji način i da će se mnogo preciznije, pa čak do detalja, regulisati sve ono što se do sada u praksi primenom saveznog zakona i nekih republičkih zakona pokazalo kao smetnja za regulisanje oblasti, za sprovođenje propisa iz ove oblasti. Ako pogledamo ovaj zakon, odnosno predlog dopune i izmene zakona, postoje tu stvari sa kojima se srpski radikali slažu, da je potrebno preciznije regulisati neke stvari. Recimo, kod objašnjenja pojma taksimetra, načina na koji se koristi, a to do sada u zakonu praktično nije bilo primenjivano. Zatim oko označavanja taksi vozila, oko toga kakve natpise treba istaći kako se građani ne bi dvoumili oko toga i da se ne bi davala šansa da nekoga zavaraju da se radi o registrovanom taksi vozilu, a u stvari radi se o bilo kakvom vozilu koje zloupotrebljava pravo da vrši prevoz u javnom saobraćaju. To je nešto što je bilo potrebno da se na ovakav način donese. Svesni smo da prvi susret sa velikim gradom građana koji putuju, bilo da je to Niš, Novi Sad, Kragujevac, Beograd, pa i u manjim mestima, jeste susret sa taksistima. Znate one priče koje se već godinama prenose – nemoj uzimati taksi na železničkoj stanici, nemoj na autobuskoj stanici, to su tzv. divljaci. To su oni ljudi koji nisu registrovani za tu delatnost, ne plaćaju nikakve poreze, ne plaćaju nikakve obaveze prema državi, a najčešće zakinu korisnika njihovih usluga, prevozeći ih tako da ne uključuju taksimetar, a onda naplate enormne cifre ili podešavaju taksimetar tako da on pokazuje mnogo veći utrošak novca nego što je uobičajeno i što je nekim odlukama udruženja taksista, uz saglasnost izvršnih organa ili skupštine grada, dozvoljeno. Takođe, svesni smo činjenice da ne postoji dovoljno inspektora koji bi mogli da kontrolišu sva ta vozila koja vrše prevoz u javnom saobraćaju. Svesni smo činjenice da je ogroman broj građana koji je u tranziciji ostao bez posla ili je na svom poslu primao minimalne plate, a od toga nisu mogli da žive, pokušao da pribegne, po njima, jedinom mogućem rešenju, a to je da se bavi taksi prevozom. Imali su bilo kakvo vozilo, ponekad staro 10, 15, 20 godina, i završili su razne fakultete, stomatološki, tehnički, a bilo je tu profesora, radnika, trgovaca; ljudi su morali, nažalost, da se prihvate tog zanimanja, jer im se u tom trenutku učinilo najlakše. Veliki broj taksi vozila je u svim našim gradovima, a postoje različita udruženja. Kada koristite tu taksi uslugu zateknete najrazličitije tipove automobila, kako po proizvođaču, tako po kubikaži, po opremljenosti, komforu, higijeni vozila, dotrajalosti vozila itd. Mi smo svesni svih tih problema koje ima Ministarstvo i svesni smo problema u ovoj oblasti, koji se moraju što pre regulisati. Kao što sam na početku već rekao, prihvatili smo neke od ovih članova zakona, smatrajući ih konkretnim i veoma pozitivnim. Međutim, jedan član zakona je opredelio poslaničku grupu SRS da u Skupštini Srbije glasa protiv ovog zakona, a to je član 5. koji se odnosi na član 36. postojećeg zakona, gde se posle stava 1. dodaju stavovi 2. i 3. od kojih jedan glasi: "Opština, odnosno grad, u skladu sa saobraćajno-tehničkim uslovima, donosi program kojim se definiše optimalno organizovanje auto-taksi prevoza". Dalje: "Saobraćajno-tehnički uslovi iz stava 1. ovog člana definišu se u tekućoj za narednu godinu, a na osnovu istraživanja karakteristika prevoznih zahteva – vožnji, koje obavljaju ovlašćene stručne organizacije". Ovo je toliko širok član da može da se odnosi na bilo šta – da program koji definiše optimalno organizovanje, recimo, može da definiše da moraju da budu takva i takva vozila, da imaju klima uređaje, da moraju da imaju onaj ograđeni prostor koji vozača odvaja od putnika itd. – ali se u principu uvek odnosi na to da će se lokalnim samoupravama preneti ovlašćenja, ovoga puta zakonom, da one određuju koliki će broj taksi vozila obavljati tu uslužnu delatnost. Dakle, opštine i gradovi će biti ovlašćeni da odrede: ove godine će u Nišu biti dovoljno 550 taksi vozila, u Beogradu 2.500 i preko tog broja se ne može. Onda je potrebno čekati da neko, ne dao bog, umre da bi oslobodio jedno mesto, ili da neko napusti delatnost, ili da neko iz nekih razloga bude kažnjen i više ne može da obavlja taj prevoz. Napravi se lista čekanja onih koji se prijavljuju da budu taksi prevoznici i onda se u nekom sekretarijatu za saobraćaj poštuje taj redosled i onda, recimo, neko sa te liste dođe i on može da obavlja taksi prevoz. U praksi je bilo i puno zloupotreba. Neko je dobijao preko reda to pravo zato što je nečiji rođak, zato što je nekome dao pare ili zato što je član neke političke stranke koja tog trenutka vrši vlast. To ovlašćenje lokalne samouprave je upravo preširoko. Kada su se lokalnoj samoupravi davala neka prava koja joj ne pripadaju imali smo i to da su ljudi sahranjivani u centru grada: po parkovima, bulevarima, sećate se onih spomenika posle rata itd., umesto na mestima koja su civilizacijski i normalno za to predviđena. Mi smatramo da niko nikome ne sme da uskrati pravo na rad. Svako može da obavlja delatnost u skladu sa zakonom. I do sada su lokalne samouprave same određivale broj taksi vozila koji se može naći na ulicama, ali za to nisu imale uporište u zakonu. Ukoliko to ovako usvojimo, onda ćemo im dati pravo da tako rade. Na sednici Odbora za saobraćaj i veze je bila jedna dobronamerna primedba našeg kolege koji je rekao – ima i puno lekara koji čekaju na birou pa ne mogu da se zaposle kao lekari, zašto bismo morali svim taksistima da dozvolimo takvo pravo na rad, bez nekog reda? Da, ali pravo na rad nije pravo na rad samo u svojoj profesiji. Ukoliko lekar nema posla kao lekar, radiće neki drugi posao. Uostalom, niko se nije školovao za taksistu. Rekao sam već da su to radnici, inženjeri, lekari itd. i oni koriste to svoje pravo na rad, da nađu posao tamo gde ga ima. Zato smatramo da ova odredba u zakonu ne bi trebalo da postoji i tražimo da se ona vrlo precizno reguliše, da zakon bude takav da će regulisati potpuno ovu oblast. Znate, kad date opštini ili gradu pravo da reguliše, to je kao kad Vlada daje uredbe, pa nekad može da važi za neke, a za neke da ne važi. Na Odboru za saobraćaj i veze usvojili smo dva amandmana. Jedan od tih amandmana je taj koji bi mogao da reguliše ovu oblast tako što se oduzima pravo opštinama i gradovima da određuju broj taksi vozila koja mogu da budu u javnom prevozu. Mi se zalažemo za konkurenciju. Uskoroćemo ovde imati zakon o slobodnoj konkurenciji, o utakmici. Neka uslovi i kvalitet prevoza odrede ko će opstati na tom transportnom tržištu. Zamislite sada, ako donesemo ovaj zakon i ograničimo broj onih koji mogu da se bave taksi prevozom u jednom gradu, onda će oni koji već taj posao rade kao taksisti biti privilegovani, a drugi će morati da čekaju. Ukoliko se već donosi ovaj propis, da bude tako, onda svi moraju izgubiti dozvole za rad, pa se onda raspiše konkurs i neka svi ravnopravno konkurišu, prema pravilniku koji je unapred određen, pod istim uslovima za sve. To su razlozi zbog kojih predlažemo Narodnoj skupštini i apelujem na Narodnu skupštinu da ovakav predlog zakona bez odgovarajućih amandmana ne prihvati.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, a neka se pripremi narodni poslanik Miloš Dišić.
Kolege poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju. Naravno, želim da kažem da Ministarstvo za kapitalne investicije i nadležni resor priprema novi zakon o drumskom saobraćaju i taj zakon će vrlo brzo biti pred ovim parlamentom i o njemu ćemo diskutovati. No, zbog problema koji se javljaju na terenu, zbog zahteva taksi vozača i zarad boljeg regulisanja te službe prinuđeni smo da u ovom trenutku, pre donošenja zakona, na neki način pokušamo da poboljšamo uslove u starom zakonu i dovedemo taksi službu i prevoz putnika taksi službom u red. Ovim zakonom se suštinski ne menja postojeći zakon, ali se neke odredbe tog zakona poboljšavaju, do onog trenutka dok pred parlamentom ne bude konačna verzija zakona, a to će biti vrlo brzo, nadamo se. Šta je suština i šta se želi postići izmenama postojeće zakonske regulative? To jeste bliže određivanje odnosa, na koji način neko može upravljati taksi vozilom, šta to taksi vozilo treba da ima, a sveukupno u želji da se na neki način poboljšaju uslovi taksi vozila i da se oni divlji taksisti suzbiju i da oni ljudi koji plaćaju porez imaju bolje uslove rada, a samim tim i korisnici usluga kvalitetniju uslugu. Suština ove izmene Zakona jeste da više ne može biti taksi vozilo bez taksimetra, da se svaki pređeni kilometar mora registrovati, da na bočnim stranama vozila taksisti moraju imati svoje ime i prezime, što će olakšati inspekcijskim organima da prepoznaju one divlje taksiste, da samo taksi vozila mogu imati na svom krovu obeležje taksi vozila. Samim tim će se na neki način poboljšati uslovi. Sigurni smo u to da u ovako teškim socijalno-ekonomskim uslovima u kojima se nalazi naše građanstvo mnogi, želeći da zarade nešto za sebe, pribegavaju i nelegalnom obavljanju delatnosti, a naš interes jeste da zaštitimo kako one koji se bave legalno poslom, tako i one koji koriste usluge taksi prevoza. Nije isto da li će se neko voziti u legalnom ili u nelegalnom taksi vozilu, jer ako se neko vozi u legalnom taksi prevozu postoji ime i prezime vlasnika taksi vozila, može uložiti žalbu kod nadležnog ministarstva u slučaju bilo kog problema, ako ga kao putnik ima. S obzirom da je naša zemlja u tranziciji, ja bih ovaj zakon vezao najviše za ovaj član 5 (koji je možda kod Odbora za saobraćaj i veze izazvao i najveću polemiku), kojim se lokalnoj samoupravi daje mogućnost da bliže uredi postojeću taksi službu u svojoj lokalnoj sredini. Naravno, ono što je Odbor najviše zamerio, to je u članu 5, kaže – opština, odnosno grad, u skladu sa saobraćajno-tehničkim uslovima, donosi program kojim definiše optimalno organizovanje auto-taksija na svojoj teritoriji. Šta to znači? To znači da lokalna samouprava ima mogućnost da kaže da vozilo ne može biti starije od 10 godina, da se ne može taksi prevoz vršiti u vozilima koja su stara 20 i 25 godina. Ja sam zagovornik i toga, baš zbog Kragujevca, da lokalna samouprava može da odredi koji je to optimalni broj taksi vozila na jednoj teritoriji. Zašto? Kragujevac je grad koji ima 250.000 stanovnika, a ima negde preko 700 taksi vozila. Naravno da u ovim procesima restrukturiranja preduzeća previše ljudi ostaje bez posla i, jednostavno, po postojećim zakonskim regulativama dovoljno je da neko ima "B" kategoriju i može da se bavi ovom delatnošću. Time će se Kragujevac, a pretpostavljam i ostale sredine, naći u velikim problemima, jer će veliki broj građana kao najlakše zanimanje odabrati upravo taksi zanimanje, a onda, zbog prevelike konkurencije, svi će se ugušiti. Država i opština će zahtevati od taksi prevoznika da izmire obaveze koje imaju prema gradu, lokalnoj samoupravi i državi, a naravno, prevelik broj taksista će onemogućiti da taj novac zarade. S druge strane, lokalna samouprava ima strašan problem da obezbedi stajalište za taksi vozila; vi ste u obavezi da svim taksistima opredelite stajalište, ali zato nemate parking prostora za građane. Mi ulazimo u jedno strašno vrzino kolo zato što jednostavno nismo spremni da kažemo – na određen broj stanovnika potrebno je toliko taksi vozila, pa se odredi za Kragujevac da li je to 1.000 ili 700, ja to ne mogu sa ove govornice sigurno odrediti, i naravno da je to optimalan broj taksi vozila potreban za jednu sredinu. Time se nikome ne ugrožava pravo na rad, ali se na neki način jedna služba dovodi u red. Onog trenutka kada neko ode u penziju, kada neko prestane da se bavi tom delatnošću iz bilo kojih razloga, onaj ko je prvi na spisku zauzeće njegovo mesto. S druge strane, mislim da u ovom trenutku u taksi prevozu ima mnogo problema. Pored divljih taksista, pored onih ljudi koji jednostavno nisu edukovani za taj posao, pored mladih ljudi koji na neki način iskazuju sebe brzom vožnjom itd, pored neispravnih automobila, mislim da su građani širom Srbije na neki način ugroženi upravo zakonom, koji nije dovoljno precizno definisao kako i na koji način se jedna delatnost mora obaviti. Iz tih razloga ova dopuna zakona je na neki način malo bliže odredila i uredila određene stvari, a zakon koji će vrlo brzo biti pred ovim parlamentom će precizno definisati ko, na koji način i sa kojom školskom spremom, kojim vozilom i sa kakvim obeležjima na vozilu će moći da se bavi taksi prevozom. Naravno, svi znamo da se u pojedinim većim centrima, a i manjim gradovima, turisti i oni građani koji dolaze u jednu sredinu prvo susreću upravo sa taksistima. U interesu svih nas jeste da ti taksisti, pored dobrih, kvalitetnih i bezbednih vozila, budu dobro edukovani što se tiče poznavanja grada, turističkog dela jedne sredine; na neki način oni su i turistički vodiči kroz jednu sredinu i reprezentuju sredinu u kojoj žive. Vrlo je bitno da to sve bude precizirano zakonom. To će sigurno biti regulisano novim zakonom. Ono što se ovde isto želelo urediti, to je onaj linijski saobraćaj – da se zna ko može da se bavi tim linijskim saobraćajem, da to mora biti kombi vozilo, vozilo sa devet sedišta, da mora biti obeleženo vozilo, da se ne dešava da divlji taksisti obavljaju tu delatnost, a da ljudi koji plaćaju porez i sve obaveze prema državi ostaju uskraćeni za posao. Iz tih razloga se izašlo sa ovom dopunom zakona i nadam se da će poslanici shvatiti da je ovo samo izmena postojećeg zakona zarad boljeg regulisanja jedne službe koja evidentno ima dosta problema, a da će naravno zakon koji je u izradi, koji će vrlo brzo biti u ovom parlamentu, precizno regulisati detalje, odredbe, način na koji će neko moći da se bavi ovom delatnošću. Poslanici NS će glasati za ovaj zakon. Siguran sam da će i poslanici drugih poslaničkih grupa imati razumevanja da se ne radi ni o kakvoj političkoj odluci, već da se radi o izmeni zakona zarad boljitka kako onih koji koriste usluge taksi prevoza, tako i ljudi koji se ovom delatnošću bave.
Reč ima narodni poslanik Miloš Dišić, a neka se pripremi narodni poslanik Lazar Čavić.
Gospodo narodni poslanici, pred nama je predlog zakona o javnom i drumskom saobraćaju. Nemam šta posle Stamenkovića da kažem. Gospodin iz Srpske radikalne stranke Dragoljub Stamenković je rekao sve o ovom zakonu što ima. Mogu da dopunim samo, kada je Vlada već dala ove izmene i dopune o taksi prevoznicima mogla je uporedo da uradi za autobuski saobraćaj, jer znamo da tu isto ima divljih vožnji i divljih linija i najveća nesigurnost koja se javlja u saobraćaju upravo je u toj vrsti prevoza. Gde bih stavio akcenat? Akcenat bih stavio ovde kod inspekcijskih službi. O čemu se zapravo radi? I dalje će postojati divlji prevoznici, bez obzira šta uredili u ovoj politici, iz razloga što su ti divlji taksisti i prevoznici povezani upravo sa inspekcijskim službama. Da bismo uredili ovu problematiku moramo prvo rešiti tu problematiku inspekcijskih službi. Upoznat sam sa ovom problematikom u mom gradu i tvrdim vam da su upravo ti divlji prevoznici povezani sa inspekcijskim službama. Prvo bi morali ti ljudi da se promene ili da se oni kazne, kada se uhvate u tom poslu, a veoma lako se mogu uhvatiti, pa onda menjati ovaj zakon i ove dopune zakona primenjivati na ovim taksistima. Ovo je jedan tehnički zakon, koji nije dobar, a kada to kažem imam na umu da ga i sam Odbor za saobraćaj i veze nije prihvatio i da bi trebalo izvršiti još neke dopune. Nemamo ni sigurnost na putevima. Ovde se NS zalaže da se sve dovede u red. Mogu da vam kažem da je krenulo od ministra za kapitalne investicije. Radi se o mostu kod Beške, koji je i danas nesiguran, a to je mnogo bitno za sigurnost saobraćaja, kako kod taksista, tako i kod svih učesnika u saobraćaju. Imamo oštećen most, za koji ministar za kapitalne investicije kaže da je potpuno bezbedan, a ja kažem da nije, jer sam sa tog područja i znam koliko je to oštećenje. Radi se o varijanti nižeg mosta, a znamo da treba da se radi još jedan most i ide se na varijantu većeg mosta. Ubeđen sam da je ministar već zaradio neki novac na tu temu, bolje rečeno proviziju za svoj lični džep, tako da ni tu ne postoji bezbednost i moralo bi se postaviti pitanje – zašto? Apel sa terena jeste da se prihvati niža varijanta mosta. Kada sam već uzeo reč, hoću da dopunim sledeće – moramo urediti zakon, ali da bude za sve podjednako važan i da nema propusta. Još jednom ću naglasiti, inspekcijske službe moraju da odrade svoj deo posla i to je najveći problem. Ne treba samo ići na varijantu da kaznimo ljude, već da im pomognemo i da stvorimo uslove da ljudi mogu da rade bezbedno i da mogu da zarade. Država će sigurno od toga imati korist, a vi ćete se složiti sa tim. Šta nije dobro i zašto ne prihvatamo ovaj zakon? To je predlog da se ograniči broj. Ovim zakonom ne želimo da imamo zdravu konkurenciju, što nije dobro, a borimo se upravo da imamo zdravu konkurenciju, jer od toga korist mogu imati građani ove zemlje. Pored gospodina Stamenkovića, koji je sve rekao, ne bih imao šta da dodam, osim da se ovim zakonom obuhvati autobuski saobraćaj, jer tu je možda i veći problem nego kod taksista i da se obuhvati sigurnost samih taksista, jer svedoci smo da se poslednjih godina dešavaju ubistva taksista. Znamo za njih samo kada taksisti blokiraju ulice po gradovima, a ta problematika nije ni obuhvaćena, ni rešena. Dakle, ovo je isključivo jedan tehnički predlog zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, što nije dobro. Kada se već radi o ovim zakonima, oni moraju biti opširniji i obuhvatniji i da se čitava problematika iz ove oblasti reši.
Hvala vama, gospodine Dišiću, na konstruktivnosti. Reč ima narodni poslanik Lazar Čavić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju je, blago rečeno, smešan, jer ima mnogo bitnijih stvari koje je trebalo da budu izmenjene od ovih nekoliko koje su čisto tehničke prirode. Stav Srpske radikalne stranke je da se ne sme ograničiti broj taksista, jer što je veća konkurencija to će biti bolje za građane; posebno što je moguće da bi lokalna samouprava delila taksi dozvole selektivno, što bi predstavljalo dodatni problem. Ovaj zakon ne rešava probleme iz drumskog saobraćaja na predloženi način. Ne može ovaj zakon taksiste da uvede u zakonske okvire što se tiče taksimetra i nekih drugih tehničkih rešenja. Ovaj zakon to ne može da reši. Tehnički pregledi se obavljaju na šest meseci. Taj vremenski period može da se tumači kao dobro rešenje, ali i kao loše rešenje. Ko danas ima mogućnosti da prati svetski trend, posebno naši taksisti, koji jedva sastavljaju kraj sa krajem? Oni danas nisu u mogućnosti da kupuju nove automobile u ovakvom ekonomskom ambijentu. I sami znate kolike su kamate kada uzimate nove automobile, koji su tehnički najispravniji. Mi uglavnom vozimo vozila koja su tehnički neispravna, to znaju građani, a to znaju i taksisti. Taj instrument koji se zove taksimetar mora da se nalazi na takvom mestu u automobilu koje će biti vidno. Država ove vanlinijske ture taksija treba da reši na ekonomskim osnovama, a to treba da donese brži i sigurniji prevoz koji će taksistima doneti i profit. To pitanje država mora da reši tako da se ne služi samo kaznama, jer kazne u našem narodu nisu uvek dobrodošle, a to svi znamo. Takođe, član 3. predloženog zakona o korišćenju krovnih oznaka, natpisa firme odnosno natpisa na bočnim stranama – znači, pitanja iz domena ovog obeležavanja po vama treba da budu u skladu sa evropskim standardima i idejama, da se tim idejama približavate, a čujete da Evropa više ne želi nikoga, pa ni nas. Čujete da je Evropa već zasićena članicama, pa kako ovaj zakon da uskladite sa tim kada ona to ne želi?
Hvala, gospodine Čaviću. Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, Vlada Republike Srbije po ko zna koji put pokazuje svoju neozbiljnost. I pored promene Poslovnika, o čemu smo više puta govorili, vidite da imamo takvo ponašanje ministara da jednostavno nemaju vremena bar na kratko da dođu, da svrate u ovaj visoki dom i da ispoštuju nas narodne poslanike. Predlog ovog zakona nije prošao na Odboru za saobraćaj i veze. Samim tim svakako da ima dosta mesta kritici ovog zakona. Situacija u našoj državi, posebno po pitanju saobraćaja, veoma je loša. I sami znamo u kakvim autobusima se vozimo, kakve automobile naši građani poseduju. Jednostavno, i sama policija se nalazi u veoma teškoj situaciji kako da kazni naše građane ako nemaju od čega da plate kaznu, a znamo da su i kazne veoma drastične. U ovom predlogu zakona, koji govori o izmeni nekoliko članova, mnoge stvari su nedorečene. Naravno da će veliku dodatnu torturu trpeti taksisti, kojima se i dalje zavlači ruka sve dublje u džep i sve više se traži od njih. A, svi smo se mi vozili u taksiju i čuli smo šta govore taksisti, kako teško zarađuju hleb, i znamo u kakvoj su situaciji, više puta smo čitali u štampi koliko je bilo smrtnih slučajeva, ranjavanja itd. Smatram da bi trebalo da uredimo ovo zanimanje, s tim što znamo da su u jako teškoj situaciji. Prema tome, trebalo bi da se uredi ta oblast na taj način što bi tačno trebalo da se zna koliko u jednom gradu treba da ima taksista. Samim tim, tu treba da postoji i neka procedura, malo ozbiljnija. Taksisti, recimo, imaju obavezu po ovom predlogu zakona, kako ste naveli, dva puta godišnje da vrše tehnički pregled i potrebno je da to bude uređeno. Takođe, ako to nije uređeno za autobuse, potrebno je to urediti; tu postoji velika odgovornost, jer svakodnevno prevoze veliki broj naših sugrađana, a svesni smo situacije u kojoj se nalazimo i sve je više onih koji se voze u veoma lošim autobusima, kakve mi koristimo u našem društvu. Predložene izmene i dopune ovog zakona govore o tome da su kazne u saobraćaju jako velike. I sama policija se stavlja u nezavidan položaj, kako drastično da kazni novčanom kaznom od 15.000 do 60.000 dinara ako vozač nema sa strane propisno napisano ime i prezime i firmu, kod korišćenja autobuskog stajališta itd. Mislim da to u situaciji u kojoj se nalazimo ne možemo na taj način rešiti sa tako drastičnim kaznama, bez obzira što želimo da uvedemo red. Smatram da je to suvišno za naše građane, a naravno i za same taksiste koji se teško snalaze u svom poslu. Prevoz putnika, kao što sam rekao, vrši se u zaista lošim i starim autobusima. Privatni prevoznici uvezli su iz inostranstva vozila koja nisu više za upotrebu zbog izduvnih gasova (po ovom novom zakonu, evropskom) i sada koriste tako loše autobuse i, naravno, prave konkurenciju prevoznicima kao što je ″Lasta″. Naravno da bismo morali tu oblast da uredimo, jer kažem da sama udobnost tih autobusa nije adekvatna. Neophodno bi bilo da imaju i klima uređaje. Zamislite sada, na ovim vrelinama, kako je našim sugrađanima koji se prevoze u tim autobusima, gde se čak više putnika prima nego što je to kapacitet jednog autobusa. Znamo da su tenderi koji se raspisuju u lokalnim samoupravama najčešće namešteni. Naravno da tu, pored onoga ko da više, treba ipak povesti računa o onim prevoznicima koji konkurišu na te tendere da imaju adekvatna vozila, po mogućstvu klima uređaje, kada je u pitanju prevoz putnika, i da su naravno novije proizvodnje. Takođe, ovde hoću da kažem i sledeće: smatram da bi trebalo omogućiti uvoz automobila do šest godina, jer pored te situacije u kojoj se nalazimo treba imati u vidu da su ipak vozila starosti do šest godina u dobrom stanju i ispravna. Sve zemlje u okruženju omogućile su svojim građanima, da ne pominjem pojedinačno, praktično sve zemlje dozvoljavaju svojim građanima da uvoze automobile do šest godina starosti, a mi to jedini nismo uradili. Zašto? Verovatno zato što ove auto-kuće, da ih ne prozivam za ovom govornicom, verovatno i gospoda iz ministarstva dobro plaćaju da bi oni vršili jednostavno prodaju svojih automobila, kako bi na drugi način imali veći prodajni efekat. Gospodin ministar Velimir Ilić nije danas prisutan u ovom visokom domu, a ja sam prošli put kada smo imali koncesije izneo nekoliko kritika, ali njegovih istinitih, koje je on govorio u njegovoj kampanji predizbornoj. On je nastavio i dalje da se ponaša tako u svom stilu, pa da iskoristim priliku da vas obavestim, pošto verovatno ne znate, kolege poslanici – on je, naime, jednu od mnogih prevara izveo pre neki dan u Valjevu, na taj način što je došao, pošto je predsednik opštine iz njegove stranke, išao je na poziv predsednika, tu je bio i jedan uvaženi pukovnik, naravno, pozvan je na tu svečanost, dakle, to je bila proslava grada. On je doveo kamere i pri tom lepo uzeo dva koferčića sa ključevima i lepo pozvao tog pukovnika, a čovek nije imao veze o čemu se radi i rekao – gospodine, vi ćete primiti ključeve, dozvolite da vam dodelim 23 ključa za vojsku, a jedan broj stanova je dodelio predsedniku opštine, navodno za neke ugrožene invalide itd. Tada je nastala velika pobuna u Valjevu. Ljudi su mislili da je to istinit događaj. Međutim, ubrzo se ispostavilo da to nije tačno, da je to još jedna od Veljinih insinuacija. On je, naravno, posle kada su kamere isključene, rekao gospodinu – vratite te koferčiće sa ključevima, a za stanove videćemo šta će biti. To je istina koja može da se proveri. Naravno, prošli put bilo je primedbi na moju kritiku, ali, gospodo, vaš ministar se i dalje ponaša u svom stilu. Takođe, kažem, prevelike su kazne koje ste nametnuli našim sugrađanima. Kada su u pitanju vozila naše domaće proizvodnje, a mi štitimo "Zastavu", jer neophodno je da zaštitimo našu "Zastavu", vi, gospodo, još nijedan korak niste učinili u tom pravcu da unapredite, podstaknete proizvodnju ili bilo koju auto-kuću iz inostranstva da dovedete da bi se pokrenula proizvodnja, što znači, apsolutno ovo što sam rekao i o samom uvozu automobila do šest godina, svodi se na tu istu priču. Naravno da bi ovde još bilo mesta za kritiku, ali pošto ste vi svakako ovo na brzinu rešili da odradite, kako jedan veći broj zakona, tako i ovaj, naravno, to ćete i uraditi i uspeli ste u tome. Naravno, nemate neke posebne kritike, jer vas ova rasprava ne zanima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a potom narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju. Kada je ova tema na dnevnom redu ništa logičnije nego da ministar za kapitalne investicije gospodin Velimir Ilić bude prisutan tu, a mi iz SRS-a smo očekivali, kada je ovaj predlog zakona u pitanju, da se tu radi o još nekim drugim stvarima. Međutim, nezvanično smo saznali u toku ove sednice da je gospodin Velimir Ilić otišao u Loznicu na otvaranje nekog puta. S obzirom da dolazim iz tih krajeva, meni nije poznato da će bilo kakav put danas, a i u skorije vreme biti otvoren u tom kraju, pre bih rekao da je otišao da zatvori neki put. Jer, poznato mi je da se radi put Loznica-Šabac i da je angažovan izvođač radova; mi iz SRS-a nemamo ništa protiv njega, niti imamo bilo kakva saznanja, ali smo mišljenja, s obzirom da svaki dan prolazim tim pravcem, da izvođač radova koji je izabran i kome su povereni radovi na tom putu nije adekvatno opremljen ni sa opremom, ni sa drugim sredstvima da bi taj put mogao da završi u relativno kratkom roku. S obzirom da je to put koji je veoma frekventan, da povezuje i Republiku Srpsku sa Srbijom, odnosno glavnim gradom Beogradom, nemoguće je angažovati izvođača radova koji ima u svom mašinskom parku samo jedan manji broj vozila. Očekujemo i bilo bi sasvim normalno da se na tom putu radi u tri smene, 24 časa i da se radi vikendom. Ukoliko ne bude tako, iz tog kraja najavljuju štrajkove, pošto ih ima sada na lokalnim putevima; ti putevi koji se koriste sada za javni prevoz su lokalni putevi, nekategorisani putevi i tuda idu teški teretni kamioni, autobusi. Ti putevi su građeni iz sredstava doprinosa ili dobrovoljnih priloga, a to su meštani sela skupljali i oni prete blokadom iz razloga što ako ti putevi budu uništeni, a hoće sigurno, jer nisu predviđeni za takvu frekvenciju saobraćaja, niko kasnije neće ni pomoći da se taj put popravi i da se privede nameni. Znači, ministar bi morao da se pozabavi malo tim putem. Ukoliko bude nužno da taj put bude zatvoren za jedno određeno vreme, onda bi alternativni pravac Šabac-Cer-Tekeriš-Joševa-Loznica trebalo popraviti i dovesti ga u pristojnije stanje da može da se koristi kao nužno i privremeno rešenje. Kada se govori o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, očekivali smo ne samo da se rešava problem taksi prevoza i taksi službi, nego da se sagleda stanje puteva i putne mreže i prevoza, odnosno pružanje usluga građanima Srbije. Mogu da govorim o četiri brdsko-planinska mesta, kao što su Loznica, Mali Zvornik, Krupanj i Ljubovija. Pretpostavljam da je međugradski saobraćaj relativno dobro rešen, ali razdaljina između ovih mesta i udaljenih sela je i po 40 ili 50 kilometara, a smeštena su u planinskim predelima. Nema nikakvog rešenja oko prevoza tih putnika i mislim da bi Ministarstvo za kapitalne investicije trebalo da utroši određeno vreme i da snimi situaciju u Srbiji, odnosno stanje u javnom prevozu, u drumskom saobraćaju i da onda da neka rešenja koja bismo mi ovde trebalo da prihvatimo i usvojimo. Mislim da bi trebalo uvesti određen broj vanlinijskog saobraćaja, da bi trebalo uskratiti tzv. špekulativne linije. Pretpostavljam da je specijalnost gospodina iz Ministarstva za kapitalne investicije drumski saobraćaj. Iako smatrate da možda nema tih špekulativnih linija, ima ih sigurno po celoj Srbiji, a znate kako se do njih dolazi i mislim da se za odobravanje takvih linija neko bogato nagradi. Mislim da bi to trebalo sprečiti da bi svi prevoznici bili pod istim uslovima. Ovaj član 5, za koji je gospodin Dragoljub Stamenković izneo određene primedbe, on sasvim stoji i na mestu je. Ne može se zakonom ograničiti takmičenje u obavljanju određenih delatnosti. To bi izgledalo isto kao kada bi se lokalnoj samoupravi ostavilo ovlašćenje da može u svojim mestima da propiše broj samostalnih trgovinskih radnji, broj ordinacija privatne prakse, da li stomatološke ili neke druge, broj ugostiteljskih objekata. Smatramo da to ne treba da bude zakonska regulativa i da toliki deo prava ne bi trebalo da imaju lokalne samouprave, jer sigurno ako do toga dođe, ne kažem sve, ali sigurno određen broj lokalnih samouprava taj deo će sigurno da zloupotrebi, a na taj način se zaista, kao što je gospodin Stamenković rekao, sprečava osnovno pravo građana Srbije, a to je pravo na rad. Mi jesmo za to da se zakonom propišu određeni uslovi za obavljanje određene funkcije, ali i broj izvršilaca praktično znači pravljenje sistematizacije za broj taksista, recimo u Malom Zvorniku. Mislim da je to nepotrebno i da tome ne treba pribegavati, ne treba na taj način da se ova problematika i ova materija reguliše. Mislim da su predviđene visoke kazne za prekoračenje nekih od ovih ovlašćenja. Mi jesmo za to da se u svim sferama života, pa i u saobraćaju, propišu određene stvari i da se to poštuje. Ali, treba voditi računa da su mnogi, pogotovo taksisti, upućeni na to da se bave tim poslom iz nužde. Neko je rekao da u Beogradu ima ljudi koji su lekari, a bave se taksi prevozom, jer ne mogu da dobiju posao u svojoj struci, pa su ljudi prinuđeni da rade taj posao. Možda ovde treba više govoriti o onim nemilim događajima kojima su pogotovo taksisti u Beogradu izloženi. Mislim da bi pre svega Ministarstvo unutrašnjih poslova, a naravno i Vlada u celini, trebalo više da se zalaže da se takve stvari ne dešavaju, odnosno da se efikasnije bori protiv tih ljudi kojima ništa nije sveto, ni ljudski život. Svaki dan u našim mestima i u našoj praksi nam se to dešava. Mogu još da kažem, ako je tačno da se priprema zakon koji će u celini regulisati ovu oblast, onda nije trebalo za neko kratko vreme – a shvatio sam kolegu Vučićevića da će ovaj zakon o saobraćaju vrlo brzo doći na dnevni red – ni pristupati ovim izmenama. A on je, ako sam dobro razumeo ovaj predlog zakona, pogrešno interpretirao jedan od ovih članova, a to je član 5. gde se kaže da je obavezno za taksi vozila da imaju sa strane ispisano ime i prezime vlasnika taksi vozila i njegov naziv, ako ga ima, a upravo se vozila koja se koriste za lični prevoz građana i taksi vozila izuzimaju iz te obaveze, a sva druga vozila koja su namenjena za javni prevoz putnika podležu takvom isticanju, odnosno firmiranju.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, nastavlja se loša praksa Vlade Republike Srbije tako što ministri Vlade ignorišu Narodnu skupštinu i zaista je za nas iz Srpske radikalne stranke neprihvatljivo da se raspravlja o bilo kojem vladinom predlogu, a da nemamo ovde predstavnika Vlade kao predlagača ovog zakona. Kao i kolega Perić čula sam da je ministar Ilić u Loznici, da tamo otvara neki put i ja pitah Spahu – šta se to, Spaho, otvara u Loznici, a on kaže – ma kakvi putevi, od kada je DOS došao na vlast u Loznici se ide samo stranputicama. Bolje bi bilo da je ministar Ilić otišao do Grocke da vidi kako se tamo rade ulice, da vidi kako je doskorašnji predsednik opštine – dan uoči sednice Skupštine opštine kada je predsednik opštine postao gospodin Simonović, srpski radikal, bilo je to ovog utorka – iz grada Beograda dobio velike količine novca da navrat-nanos zaključi ugovore, bez tendera, ne zna se ni sa kim, ni kome je dao te pare. To je uradio zbog toga da bi radikalski predsednik morao da privremeno zaustavi te radove da bi se ustanovilo koliko je para dato, kome je dato, kako je posao započet i dobijen bez tendera i da bi građani Grocke mislili kako, evo, novi radikalski predsednik neće da gradi po Grockoj. Vrlo brzo će videti da hoće da gradi i da će, naravno, protiv ovoga koji je tako postupao sa opštinskim i gradskim sredstvima da se povede i odgovarajući postupak. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, naš stav je ne samo kada je ovaj zakon u pitanju, nego uopšte kada se donose izmene i dopune zakona, da je to neozbiljan pristup rešavanju određene problematike u određenoj materiji i svakako da je ovo trebalo regulisati jednim jedinstvenim zakonom. Znamo da je zakon živa materija, da može da se menja, da može da se dopunjuje, ali nije dobro da se svaki put kada postoji neki uži interes zakon promeni, odnosno da se nekome nešto učini, da se neko smiri iz nekog razloga, onda da se Skupština bavi donošenjem izmena i dopuna zakona koje u suštini ne znače i ne predstavljaju ništa. Ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju došao je na dnevni red i zato što su beogradski taksisti najavljivali veliki štrajk, zato što su razgovarali sa predstavnicima Vlade, zato što su predstavnici Vlade dali niz lažnih obećanja beogradskim taksistima i svakako je bilo vreme i potrebno je da se o toj grupi ljudi, ne samo u Beogradu, nego u Srbiji, raspravlja u ovom parlamentu, jer problemi u toj oblasti su poodavno prisutni. Ministar Ilić nam je ponudio, odnosno Vlada Republike Srbije, ovaj zakon da bi na neki način rekao nezadovoljnim taksistima i onima koji to još nisu, iako sve uslove ispunjavaju – evo, mi smo učinili, dali smo Skupštini predlog zakona, Skupština usvojila, smirite se, biće sve u redu i biće sve bolje. Naravno, ništa neće biti u redu i ništa neće biti bolje dok nam zakon poput ovog predlaže zajedno sa Ministarstvom izvesni gospodin Armuš koji vedri i oblači taksi udruženjima u Beogradu, naravno vodeći računa isključivo o sebi i o jednoj užoj grupi ljudi koji se nazovi bave taksijem, jer se u suštini ne bave, bave se nekim trećim poslovima, a taksiranje, odnosno taksi dozvole im služe samo kao kamuflaža i kao mogućnost pranja para. Taj problem, u Beogradu pogotovo, prisutan je godinama, da ne kažem decenijama, i nikada niko nije ozbiljno razmatrao tu problematiku. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci se apsolutno protivimo onome što se sada dešava kada su u pitanju taksi prevoznici u Beogradu, a to je da se od strane gradske vlasti pokušava da se nekim ljudima onemogući da se bave taksi prevozom. Zašto? Prvo, na taj način, takvom neustavnom odlukom, ljudi se dovode u neravnopravan položaj, ruše se osnovna ljudska prava, jer jedno od osnovnih ljudskih prava je pravo na rad i niko nema pravo da nekome kaže – ti možeš da budeš taksista, a ti ne možeš da budeš, pod uslovom da i jedan i drugi ispunjavaju uslove koji su potrebni da bi se neko bavio taksi prevozom. Kao korisnik taksi usluga u Beogradu, laički gledam, ali kažem, kao korisnik ne delim mišljenje da u Beogradu ima previše taksista, jer ako ja ujutru moram da okrenem pet taksi udruženja da bih našla vozilo da dođem na posao ili ako idem odavde, ispred Skupštine treba da čekam 10 minuta u centru Beograda, izvinite, to nije dovoljan, uredan i redovan taksi prevoz. Bez obzira na to, a recimo da je to moj subjektivni stav, nemoguće je i ne postoje parametri da neko može da kaže – u Beogradu treba ovoliko i onoliko taksista. Koji je taj da na taj način spreči jednu lojalnu konkurenciju, kao što niko nikom nije zabranio da otvori prodavnicu, iako u jednoj ulici imate, recimo, pet kuća, jedna pored druge, a svako ima prodavnicu. Naravno, svako ima i svoje mušterije, svako svojim odnosom prema mušterijama zaslužuje da ih ima više ili manje. Isti slučaj je i sa ljudima koji hoće da se bave taksi prevozom. Šta je sada aktuelno u gradu Beogradu? U Skupštini grada Beograda u nadležnim službama postoji nekoliko stotina zahteva uglavnom mlađih ljudi iz Beograda kojima je omogućeno da polože ispit o poznavanju grada, a za to su dali određene pare, koji su nabavili taksimetre i za to su dali pare, koji su baždarili taksimetre i to su platili i niz drugih troškova su imali. Svu dokumentaciju koja se od njih tražila su podneli Gradskom sekretarijatu za saobraćaj i onda se nađe neko pametan ko kaže – jeste, vi ispunjavate uslove, ali mi smo procenili da je taksista u Beogradu mnogo. Niko nema pravo na taj način da nekome onemogući da radi. Ako ikad gradske službe procenjuju, eto, oni su na naučnoj osnovi dokazali koliko taksista u Beogradu treba, onda je moralo da se uradi nešto što je potpuno logično, pa da se kaže – od ovog momenta niko nema taksi dozvolu u Beogradu; u Beogradu treba 7000 taksista da radi, otvara se konkurs i 7000 ljudi koji ispunjavaju uslove biće u Beogradu taksisti. To bi možda bilo neko rešenje, a ne ovo koje je sada prisutno. Svi znamo koliko je problema u taksi saobraćaju, koje su vrste. Imamo mnogo onih koji imaju taksi tablu, koji u stvari nisu taksisti, ne plaćaju porez, nisu platili sve ovo što prethodi izdavanju taksi dozvole. Ima mnogo onih koji imaju urednu dokumentaciju, dozvolu za rad, a oni se bave nekim desetim poslom i bukvalno izdaju pod zakup one svoje taksi table i neki treći ljudi se bave tom vrstom prevoza. Sve su to apsolutno poznati problemi u Beogradu, a verujem da je tako i u drugim delovima Srbije. Veliki broj taksista su poodavno penzioneri, primaju penziju i, zamislite, ne rade na crno. Primaju penziju, a neko u gradskim službama grada Beograda, u službama Nenada Bogdanovića im je dao dozvolu da kao penzioneri mogu da budu taksisti. Dakle, jedino se onemogućava tim, da kažem, mlađim ljudima koji hoće na taj način da prehrane porodicu, koji hoće pošteno da rade. Znate li šta rade? Dođu taksisti, recimo, vrlo često se vozim sa ljudima koji nisu dobili tu dozvolu i otvoreno to kažem. Pošto znaju da im to ne zameram, skinu lepo tablu da ih ne bi inspekcija usput primetila, pa me onda voze kao prijatelji, a u stvari me voze kao taksisti, uz taksimetar. To razumem, ljudi moraju da se snalaze. Zato bi trebalo... Da, mnogo je to smešno, moje drage kolege, mnogo je to smešno, pitajte ljude koji su poslednji dinar dali ili pozajmili da kupe ta vozila, da ih opreme onako kako je potrebno za taksi prevoz, da plate sve ove troškove i da im neko sedam meseci drži u fioci njihovu dokumentaciju jer je procenio da Beogradu treba, čini mi se, 7.501 taksista. Zamislite umne glave da je zaokružio na jedan komad na kraju! To sve trpe građani, to sve trpi Beograd i to sve trpe građani cele Srbije. Zato mislimo da je ovako parcijalno rešavanje ovih problema, na način koji se ovde nama nudi, samo zamazivanje očiju i da to nije suštinsko rešavanje problema. Vlada Srbije trebalo bi da nam predlaže rešenja, i da se time bavimo ovde, kako da se ljudima koji se bave taksi prevozom omoguće povoljniji uslovi uvoza, tako da garancijski fondovi opština i gradova garantuju tim ljudima za neke povoljnije kredite, jer je njima vozilo osnovno sredstvo za rad. Naravno, o tome niko ne vodi računa. Važno je da vi danas ili sutra, kada budete pričali, i ovo stavite kao još jedan zakon koji je Skupština usvojila, kao da je ne znam šta epohalno postignuto zato što će još nekoliko članova kroz ove izmene i dopune zakona biti usvojeno. Moje kolege su rekle da je ovo tehnički zakon. Rekla bih da je, bogami, uz to i kazneni zakon, jer više od pola članova ovih izmena i dopuna zakona (ukupno ima 11 članova) odnosi se na to kako će da se kažnjava neko; i to su potpuno sulude i besmislene odredbe, ne kažnjava se neko ko, ne znam, nema taksimetar, nego se priča kako će se kazniti neko ko nije taksista a ima taksimetar. Stvarno da se čovek prekrsti na ovakve formulacije zakona. U članu 1. ovog zakona opisano je šta je taksimetar. To su izmene i dopune zakona, pa se kaže šta je taksimetar – merni instrument itd. Samo nigde ne piše, gospodine iz ministarstva, kada ćete vi da angažujete odgovarajuće službe, nadležne službe da kontrolišu te taksimetre i one dugmiće pored taksimetara kod pojedinih taksista, pa kada se vozite sa njima na istoj relaciji platite duplo više prevoz nego kod onih poštenih koji uključe taksimetar i voze vas po taksimetru. Kažem, tih poštenih i časnih koji hoće časno da rade je mnogo više, ali nedopustivo je da je i u ovoj oblasti, nažalost, kao i u mnogim oblastima, ona manjina koja je nečasna i koja zloupotrebljava posao kojim se bavi glavna i vodi glavnu reč i u dogovoru sa njima se predlažu zakoni koji, kao što sam više puta rekla, ne znače ništa. U članu 2. je predviđeno da taksisti moraju da za svaku taksi vožnju imaju putni nalog i putni nalog potpisuje ovlašćeno lice. Verujte da je ovo nešto što je, po nama iz SRS, neprihvatljivo, a prosto nije dobro donositi zakone koji su neprimenjivi. Ko će svaki put da potpisuje taj putni nalog? Jesam li ja kao korisnik taksi usluga ovlašćeno lice koje će da potpiše taksisti da me vozi od Zemuna do Narodne skupštine? To je prosto neverovatno. Dakle, nije dobro rešenje, kao što je besmisleno i rešenje u članu 3. gde poslednji stav kaže: "U vozilu kojim se obavlja prevoz putnika, odnosno lica, osim putničkog automobila kojim se obavlja auto-taksi prevoz, ne može se nalaziti taksimetar". Ovo je neverovatna zakonska odredba. Zakon treba da kaže šta može, a ne šta ne može. Zakon kaže da se ne sme nalaziti taksimetar. Treba da kaže da mora da ima taksimetar ako se bavi taksiranjem. Koja će budala da kupuje taksimetar, da ga plaća nekoliko stotina evra, a ne bavi se taksi prevozom? Nemojte da se bavite ovako nesuvislim stvarima i da mi trošimo vreme na ovakve, zaista moram da kažem, gluposti. Nije ni ovaj član 5. dobro rešenje: "Opština, odnosno grad, u skladu sa saobraćajno-tehničkim uslovima, donosi program kojim se definiše optimalno organizovanje auto-taksi prevoza". Dobile su sve poslaničke grupe od udruženja taksista koji još nisu dobili dozvole za rad predlog amandmana kako bi to trebalo da se reguliše. Mi iz Srpske radikalne stranke ćemo na nadležnom odboru podržati taj amandman, jer zaista mislimo da to treba da se uradi i da tim ljudima na taj način treba da se pomogne. U kaznenim odredbama opet ono što je karakteristično za ovu vladu – drastične razlike, rasponi kazni od 15.000 do 60.000, od 20.000 do 80.000. Uvek kad su takve kazne u pitanju otvarate mogućnost za zloupotrebe. Za isti prekršaj neko će da bude kažnjen sa 15.000, neko sa 60.000, zavisi od toga kakav će odnos imati, da ne kažem koliko će para da da da onome ko ga kontroliše. Pričamo o borbi protiv korupcije, pričamo o pravno uređenoj državi, pa osnovno je da mi radimo i donosimo zakone koji imaju decidne, jasne odredbe, sa što manje ostavljanja mogućnosti za zloupotrebu zakona. Kad takvim zakonima budemo određenu materiju uređivali, onda možemo biti sigurni da će ta materija i biti uređena na pravi način. Zamislite vi, kolege, molim vas, ovu odredbu člana 7. stav 1. tačka 1) – kaznom od 15.000 do 60.000 dinara kazniće se lice ako vozilo kojim se obavlja prevoz nema na bočnim stranama ispisanu firmu. Slažem se da ima ispisanu firmu, ali ako ima taksi tablu, ako ispunjava sve ostale uslove, u redu je i da bude kažnjen ako i nema firmu, ali će se kazniti kaznom od 15.000 do 60.000 dinara! Zamislite koliko onaj jadan taksista mora da radi da zaradi 60.000 dinara. Da li ovde neko vodi računa o građanima, o narodu, o onima na koje se ovaj zakon primenjuje? Dakle, stav poslaničke grupe SRS je da ovaj zakon ne treba da se usvoji. Da je ministar ovde, pozvala bih ga, evo, vama kažem da mu predložite da ovaj zakon povuče, da se malo skrasi, da organizuje službe da urade jedan dobar predlog zakona koji će ovu materiju na jedan celovit način da obuhvati i da onda o tome raspravljamo i, ako bude dobar, da ga i usvojimo, zašto da ne.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da ne prelaze na crveno, da ne prelaze tamo gde nema zebre i ne voze se vozilima koja za to nemaju uslove, to neće na dobro izaći, zbog toga što bi neko mogao da pomisli da narodni poslanici prihvataju kršenje zakona. Narodni poslanici to nikada ne rade, sem ponekad iz solidarnosti. To potpuno razumem. Zbog solidarnosti upozoravam, molim vas, važno je, sutra ujutru u 10,00 sati treba da nastavimo načelni pretres Predloga zakona o zaštiti konkurencije. Za slučaj da iz procedure budu povučeni Predlog zakona o zaštiti konkurencije i Predlog zakona o oglašavanju, znajte da će biti data pauza da se poslanici pripreme pre nego što se pređe na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu. Ovo govorim da bismo u okviru poslaničkih grupa bili spremni za način rada. Nastavak sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Molim da utvrdimo broj prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Svilanović, Milovan Marković, Vladan Vučićević i Žarko Obradović (pre podne). Nastavljamo rad po dnevnom redu. Pre toga, obaveštenje, tačku 37. i 38. Vlada Republike Srbije je povukla iz procedure. Da li je tako, ministre Laloviću? Zahvaljujem, gospodine Laloviću. To znači da ćemo danas nastaviti razmatranje predloga u načelu od 39. tačke, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, što znači, kao što smo sinoć rekli, da ćemo pre toga imati jednu pauzu da bi se poslanici pripremili. Pre nego što dam pauzu, po Poslovniku se javio narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite, gospodine Aligrudiću.