Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 117 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 94 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nikola Lazić i Meho Omerović. Obaveštavam vas da je predsednica Skupštine, shodno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin dr Slobodan Ilić, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Živana Bogatinčević, savetnik ministra finansija. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA (nastavak u načelu) Rasprava po prijavama narodnih poslanika. Za povredu Poslovnika reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Molim kolege, ako mogu malo da saslušaju jer je vrlo važna tema. Danas u 12.00 časova svi odbornici skupština opština sa teritorije KiM dolaze ispred Narodne skupštine Republike Srbije, skoro svi. U svom zahtevu imaju da ih primi predsednik Narodne skupštine Republike Srbije i predsednik Republike Srbije. Tema je rekonfiguracija misije Euleks. S obzirom da smo u više slučajeva prekidali rad Narodne skupštine i pravili pauzu zbog nekih TV prenosa utakmica, tenisa ili ne znam šta, zamolio bih sve narodne poslanike da u 12.00 časova izađemo ispred Narodne skupštine Republike Srbije i pozdravimo dolazak naše braće sa KiM. U slučaju da predsednica Narodne skupštine i predsednik Republike Srbije ne mogu da prime sve delegate, onda bi bilo dobro da prime delegaciju odbornika sa teritorije Autonomne pokrajine KiM. Hvala.
Narodni poslaniče, ovo je zloupotreba pozivanja i traženja reči za povredu Poslovnika, i zloupotreba člana 225. i 226, jer ako imamo prećutan dogovor da se koristi, onda bi trebalo da tražite nekakvo obaveštenje. Vi ste umesto toga dali informaciju o događaju koji će se odigrati u ulici kralja Milana i na Andrićevom vencu. Što se tiče zahteva za prijem delegacije mislim da imate informaciju da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, primila predstavnike Zajednice opština, a zna se procedura za prijem danas. Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić. Posle njega narodni poslanik Saša Milenić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, svakako je neophodno doneti novi zakon o javnim nabavkama, s obzirom da važeći zakon, koji je donet 2002. godine, ima dosta nedostataka, nedorečenosti i nepotpun je, i ostavlja mnogo mogućnosti za razne vrste zloupotreba. Međutim, ovaj predloženi zakon o javnim nabavkama u odnosu na postojeći svakako jeste bolje rešenje, ali u njemu ima dosta nedorečenosti i dosta nedefinisanih stvari, tako da i on ostavlja mogućnost za zloupotrebe, a svakako da je ovo jedan od najznačajnijih antikorupcijskih zakona i mislim da bi trebalo uneti određene izmene u ovaj predlog zakona. Ukratko ću po određenim članovima i po određenim problemima, gde sam uočio, da iznesem te probleme. U članu 45, kada je reč o referencama, ovim predlogom zakona se ostavlja mogućnost samom naručiocu da određuje rok na koji se reference odnose. Mislim da to rešenje nije dobro i da bi ga trebalo preciznije definisati, odnosno da bi trebalo definisati vremenski rok na koji se reference odnose, da ne bi ostavljale mogućnost naručiocu da on sam definiše te rokove i da se stvori mogućnost za određene zloupotrebe ili za favorizovanje određenog ponuđača. Između ostalog, to je i uslov iz direktiva Evropske unije, direktiva 18 iz Evropske unije iz 2004. godine. Takođe je neuobičajeno niska cena u članu 57. i može biti jedan od elemenata za odbijanje ponude. Treba definisati na koji se način određuje ta neuobičajeno niska cena, ali ne samo neuobičajeno niska cena, već treba tu definiciju proširiti na druge elemente koji odstupaju od tržišnih uslova. To su, na primer, rokovi izvođenja radova, dužina garantnog roka, rokovi isporuke, koji takođe mogu prilikom sistema bodovanja da se zloupotrebljavaju. Poverljive nabavke nemaju nikakve kontrole. Mislim da bi neka državna institucija trebalo da ima kontrolu nad poverljivim nabavkama. Slažem se da postoje određene nabavke koje treba da budu poverljive, iz kojih javnost treba da bude isključena, ali neka državna institucija bi morala da ima uvid u te poverljive nabavke. Sistem bodovanja treba da bude jasniji i precizniji, jer ostavlja mogućnost naručiocu da kroz sistem bodovanja favorizuje određenog ponuđača i da se vrše zloupotrebe prilikom javnih nabavki. Ono što je najinteresantnije i što je najviše sporno u ovom zakonu jeste u članu 24. To je pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva, i u tački 4. tog člana se navodi u kojim slučajevima može da se obavlja pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva. Tačka 4. kaže - ako zbog izuzetne hitnosti prouzrokovane vanrednim okolnostima ili nepredviđenim događajima, čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca, naručilac nije mogao da postupi u rokovima određenim za otvoreni ili restriktivni postupak. To ne bi bilo sporno jer može da se desi da ima određenih hitnih slučajeva. Nemam pred sobom ovde izveštaj Uprave za javne nabavke, u kome se nalazi spisak javnih nabavki koje su sprovedene po hitnom postupku i to je za tri meseca 364 javne nabavke. To znači na godišnjem nivou negde oko 1.500 takvih javnih nabavki. Tu zaista ima raznih zloupotreba. Navešću nekoliko primera kako se izbegava Zakon o javnim nabavkama, pod formom hitnosti. Ministarstvo finansija, predmet javne nabavke radovi na krovu, oluku i fasadi, a razlog za hitan postupak je krov prokišnjava, fasada ugrožava bezbednost. Krov nije mogao da prokisne za dva ili tri dana. To se znalo i moglo se planirati. Radovi na vodovodnoj mreži, vrednost radova 10 miliona, razlog za hitan postupak je pucanje cevi. Ako je pukla cev može da se popravi i da se sprovede postupak javne nabavke, da se uradi ta sanacija vodovodne instalacije. Takođe, tu imamo radove na sanaciji rupa, vrednost radova 15 miliona. Razlog za hitan postupak je nalog Ministarstva unutrašnjih poslova. Rupe se nisu mogle napraviti za dva ili tri dana. One su postojale i mogle su da se planiraju planom javnih nabavki za tu godinu. Zatim, tu ima raznih drugih smešnih obrazloženja za hitan postupak - dotrajala instalacija, iznenadni kvarovi, kasno usvojen plan preduzeća. To su sve nedopustivi razlozi da bi se nešto proglasilo hitnim postupkom. U ovom zakonu mora jasno da se definiše koji su to uslovi za hitan postupak, a ne da se vrše zloupotrebe tog hitnog postupka, bilo kakvo inspekcijsko rešenje ili inspekcijski nalog može biti razlog za hitan postupak. Time se izbegava Zakon o javnim nabavkama. Praktično se on obesmišljava jer se mogu sprovoditi sve vrste javnih nabavki bez primene ovog zakona. Mislim da ima još dovoljno vremena da se unesu izmene u ovaj predlog zakona, da se prihvate određeni amandmani, kako bi ovaj zakon zaista poslužio svrsi zbog koje se donosi, a to je smanjenje korupcije u našem društvu. Hvala vam.
Na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je još pet minuta. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić, posle njega narodni poslanik Vladan Jeremić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministrice, u jednom od dela koje predstavlja ugaoni kamen evropske literature kaže se kako bi pojedine knjige mnogima bile jasnije i razumljivije kada ne bi imale za cilj da upravo budu toliko jasne. Zato što primena kriterijuma jasnosti i razgovetnosti štivo poprilično matematski formalizuje i udaljava od empirijskog, iskustvenog, životnog, svakodnevnog kriterijuma razgovetnosti. Ako ste mislili da govorim o sebi, ne činim to, govorim o Predlogu zakona o javnim nabavkama, sa sklonošću u kojoj možda i ima nešto od identifikacije. Prva potvrda i kompliment koji bih uputio predlagaču, tačnije zakonopiscu, jeste jedna besprekorna arhitektura jasnosti i razgovetnosti u izlaganju ovog zakona koju, nažalost, nemamo baš uvek priliku da vidimo u tekstovima naših zakona. Pored ove vrednosti, koja nije tek estetsko pitanje elegancije, jer iz ove elegantnosti proizilazi i preciznost norme, naročita vrednost leži u činjenici da je ovo zakon koji reguliše oblast koju smo već regulisali, ali nakon petogodišnje primene postojećeg zakona mi samo uvežbavamo jednu praksu usavršavanja i potrebe za napredovanjem, što je, čini se, takođe vredno pažnje i jedan institut koji valja negovati. Vrednost ovog zakona verovatno treba tražiti i u činjenici da on povećava odgovornost na strani onoga što zakon definiše kao naručilac, odnosno onih koji raspolažu javnim sredstvima, što je posebno značajna vrednost. Pozicija Uprave za javne nabavke, koja je u prethodnom periodu bila u znatno većoj meri regulatorna, sada to više nije, sloboda naručilaca je proširena, ali time je povećana njihova odgovornost, a zapravo to jeste i smisao afirmacije prava u jednom poretku i u državi. Istovremeno, takva preciznost, elegantnost zakona zahteva i ekspertsku stručnost u njegovom tumačenju i primeni. Čini se da je obaveza da postoji poseban organ koji će se ovom delatnošću baviti sa stanovišta javnih funkcija, nešto što je i ranije trebalo da bude propisano, nešto što u razvijenijim sredinama postoji i danas, ali što svakako hoće pomoći u prevazilaženju problema koji u realnoj praksi i danas postoje. Moglo bi se još mnogo toga na način komplimenta i uočenog poboljšanja nad ovim zakonom reći, ali mislim da je korisnije ako uočimo i određene probleme koje ovaj zakon donosi. Jedan od problema identifikovali smo na sastanku Odbora za kulturu i informisanje, a on se nalazi u činjenici da specifičnost indirektnih korisnika javnih budžetskih sredstava, čija je osnovna delatnost vezana za poslove kulture, nije prepoznata u dovoljnoj meri ni u tekstu ovog zakona. Obavljali smo konsultacije sa dosta širokim krugom ustanova, koje upravo u ovoj oblasti vrše svoju delatnost zbog koje su osnovane i gotovo sve do jedne smatraju da bi upravo zbog specifičnosti te delatnosti u članu 7, gde se definišu oni na koje se zakon o javnim nabavkama ne primenjuje, i sami želeli da budu prepoznati. Istini za volju, kada se u ovom, primećujem, ako ne grešim, i leksičkom poboljšanju u definisanju pregovaračkog postupka, bez objavljivanja javnog poziva, ranije se to zvalo, ako se ne varam, postupkom sa direktnom pogodbom, ako je samo estetsko poboljšanje u jeziku, uspešno je, ako ima i pravnog, onda su verovatno razlozi još dublji. U članu 24. kaže se da naručilac može sprovoditi pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva, između ostalog i u slučaju ako zbog tehničkih, odnosno umetničkih razloga predmeta javne nabavke, ili iz razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava, nabavku može ispuniti samo određeni ponuđač. Nije sasvim jasno da li ovo pokriva svu složenost problematike zbog koje ustanove kulture traže svoje posebno prepoznavanje u članu 7. Naravno, ne u onom delu gde one, kao pravna lica, imaju čitav obim poslova nevezanih za svoju osnovnu delatnost, ali upravo u onom delu gde se radi o bibliotečkoj delatnosti i nabavci knjiga koja ne može biti blagovremeno planirana i predviđena na godišnjem nivou iz sasvim konkretnih razloga dinamike izdavačke prakse koju biblioteke moraju da prate. Kada je reč o pozorišnoj delatnosti koja ne može sistemom javne nabavke uvek birati valjda najjeftinije reditelje ili kakve, ili kada je reč o čitavom drugom nizu scenskih i umetničkih delatnosti vezanih za izvođačke umetnosti, budući da je veliki broj ustanova, naročito osnovanih sa nivoa lokalne samouprave koje ovu specifičnost poseduju, predlažem da iskoristimo Odbor za finansije koji o amandmanima raspravlja kao priliku da proverimo da li su problemi samo stvar neuspešne komunikacije, jezičkog nerazumevanja zakonskih poruka, ili zaista postoje previdi određenih specifičnosti koje se ne dadu šablonizirati, ukalupiti u zakonski definisan postupak javne nabavke. Naravno, naša praksa ume da izgleda i tako da se postigne prećutni sporazum da se na takve stvari ne obraća pažnja, kako jedan od veterana parlamentarnog života, gospodin Nikola Novaković lepo kaže - prećutni sporazumi imaju tu lepu osobinu, jer za njih nikoga ne možete optužiti da je odgovoran, jer se ne zna ko je u dogovoru učestvovao, budući da je prećutan, ipak bih, pored ovako preciznog i kvalitetnog zakonodavstva, čini se, valjalo negovati preciznije institute nego što su prećutni sporazumi prenebregavanja neuočenih problema. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić, posle njega narodna poslanica Gordana Paunović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poučeni dosadašnjim iskustvom, jasno je da će i ovaj predlog zakona o javnim nabavkama, koji je sada u skupštinskoj proceduri, zadesiti ista sudbina kao i gotovo sva prethodna zakonska rešenja koja su se našla ovde pred poslanicima srpskog parlamenta. Bez obzira na činjenicu da su Vladini zakonski akti, pogotovo u ovoj antikorupcijskoj oblasti, manje ili više loši, osnovni problem je u tome što se, očito je, jako teško primenjuju u praksi. Kada je o javnim nabavkama reč, one ne samo da su u stanju da izazivaju distorzije na domaćem tržištu, već utiču i na međunarodno tržište, tako da je ova materija regulisana i internacionalnim sporazumima o javnim nabavkama. Udeo javnih nabavki u bruto domaćem proizvodu zemalja EU dostigao je 16%, a kada je reč o iskustvima zemalja u tranziciji, pokazalo se da je efikasna primena propisa u oblasti javnih nabavki daleko teži i važniji zadatak nego što je samo formalno usvajanje direktiva EU. Uslovi su formalno zadovoljeni, a da pri tom nema raspoloživih kapaciteta da se efektno sprovedu u život. Analiza pokazuje da je kod zemalja u tranziciji moguće identifikovati uslovno tri faze u reformi sistema javnih nabavki. Tu prvu fazu karakterisala je maksimalna neefikasnost u trošenju novca poreskih obveznika. Postupak javnih nabavki bio je u potpunosti neregulisan i sprovodio se pretežno prikupljanjem tri ponude, a često i bez toga, što pokazuje da prave konkurencije na tenderima, praktično, nije ni bilo. Drugu fazu, po donošenju Zakona o javnim nabavkama u Srbiji sredinom 2002. godine, obeležio je nešto veći broj ponuđača, zaključenih ugovora, kao i javnost koja je bila na neki način bolje upoznata sa slučajevima korupcije, koja je kod javnih nabavki, slobodno možemo dodati i prefiks - velikih, veoma je negativno reagovala na brojne zloupotrebe. Do treće faze, odnosno u potpunosti zaokruženog regulatornog okvira, što znači i donošenje svih predviđenih podzakonskih akata, konkretne uloge Uprave za javne nabavke i Komisije za zaštitu prava, neophodnih za efikasnu primenu zakona, država Srbija, ovakva kakva jeste danas, još uvek je daleko. Ključnu ulogu u kontroli realizacije ugovora o javnim nabavkama trebalo bi da ima Državna revizorska institucija. Za sada, praktično, taj posao realizuju samo inspekcijske službe i MUP. Ipak, prekršajne prijave koje Uprava, na osnovu kaznenih odredbi postojećeg zakona, podnosi sudijama za prekršaje protiv naručilaca koji krše zakon, imaju očigledno ograničen domet u preventivnom smislu, usled limitiranosti maksimalne novčane kazne koja je određena na nivou koji neretko predstavlja samo simboličan deo od ukupne vrednosti nabavki. U isto vreme, međutim, ključni značaj za domet kontrolnih mera ima pravosudni sistem, kome MUP podnosi prijave za zloupotrebe, za koje prikupi dokaze u postupku kontrole realizacije ugovora o javnim nabavkama. Podsećanja radi, javne nabavke su istovremeno i oblast koja se najviše vrednuje kod stranih poslovnih institucija kada ocenjuju stepen korupcije u nekoj zemlji. Činjenice koje su svima vama poznate govore da Srbija zauzima neslavno 85. mesto u svetu po vrednosti indeksa percepcije o korupciji, koji objavljuje "Transparence international" svake godine. Dakle, država i javni sektor su i dalje najveći kupci na domaćem tržištu, jer javne nabavke čine oko 11% bruto društvenog proizvoda, što i ne treba da čudi, imajući u vidu da je uveden i preferencijalni tretman za domaće firme, uz benefit od 20% u odnosu na strane, kada je u pitanju kriterijum ekonomski najpovoljnije ponude ili najniže cene. Primera radi, ako ste se, kao učesnik na nekom tenderu suočili sa situacijom da vam je za pripremu dokumenata, umesto zakonski propisanih, ostavljeno svega 4-5 dana, jedan ste od primera zloupotrebe javnih nabavki. Srpska javnost zna i za druge primere nameštanja tendera, koji se, uzgred, smatra jednim od najpravednijih načina, a podsećam samo na tender za rekonstrukciju Aerodroma "Beograd". Nije to bilo tako davno. Tu se radilo ne samo o ozbiljnom prekršaju, već i o krivičnom delu, jer je vrednost radova narasla sa ugovorenih 17 na 47 miliona evra. Epilog te čuvene rekonstrukcije VIP salona i terminala 2 je i hapšenje 11 osumnjičenih lica, među kojima je bila i bivši DS-ov ministar telekomunikacija Marija Rašeta-Vukosavljević, koja je ubrzo potom puštena iz pritvora. Nema drugog komentara, sem da je to moguće jedino u ovakvoj zemlji Srbiji. Od problema zloupotrebe javnih nabavki nisu pošteđene čak ni škole, recimo Škola stranih jezika "Syllabus", koja je preko 20 puta učestvovala na domaćim tenderima za javne nabavke, ali je njihova ponuda svega dva puta prihvaćena. Nije svejedno da li će doći neko ko ima izuzetno nizak kvalitet ili ko je ponudio najnižu cenu. U Srbiji se za javne nabavke izdvaja otprilike 10% budžeta. U razvijenim zemljama od sredstava za javne nabavke na nezakonit način se potroši od 15 do 20%. I kod nas je verovatno reč o istom procentu. Podaci govore da od oko 12 hiljada naručilaca samo njih 2.100 je dostavilo izveštaj o javnoj nabavci robe ili usluga u 2007. godini. Reč je uglavnom o najvećim naručiocima i kod njih se zvanično registruje potrošnja od 2,8 milijardi dolara. Procena je da ostalih 10 hiljada manjih naručilaca potroši barem još toliko, a ne prijave ništa u zakonskom roku. Problem je što na prijave za ozbiljne prekršaje izostaju sankcije. Za nabavku od 20 miliona dinara firma je kažnjena samo opomenom, uz sudijsko obrazloženje da bi novčana kazna bila trošak za državni budžet, jer se radilo o državnoj firmi. Sada je pitanje: zar loša nabavka nije trošak za budžet? U Srbiji se, prema podacima, godišnje sklopi oko 250 hiljada ugovora o javnim nabavkama, a u 2007. godini, kao što rekoh, bilo je 12 hiljada naručilaca i oko 80 hiljada ponuđača. Dakle, ta brojnost prekršilaca zakona smanjuje i moguću primenu sankcija. Najbolnije pitanje je, naravno, kako sprečiti korupciju u planiranju i postupku primene javnih nabavki. Ne verujem da će ova nova zakonska rešenja, koja su nam predložena i koja će, gotovo sigurno, usvojiti skupštinska većina, doprineti poboljšanju, sve dok ne bude adekvatne kontrole, istih cena za iste vrste proizvoda, usluga i radova, kvaliteta kao glavnog kriterijuma profesionalne objektivnosti i znatno višeg nivoa standardizacije, kao i pojačane discipline u primeni zakona. Jedno od najsvežijih i najdrastičnijih kršenja Zakona o javnim nabavkama učinilo je i preduzeće "Univerzijada Beograd", koje je sklopilo ugovor bez tendera sa hrvatskim "Varteksom" o oblačenju sportista. Plašim se da će i Državna revizorska institucija, koja je uglavnom sklopljena po partijskom ključu, teško moći da štiti opšti interes građana i države. Hoće li se ikada razrešiti afere "Knjaz Miloš" ili "Satelit"? Teško. Rasvetljavanje ove prve zaustavio je, naravno, moćni čovek iz senke Milan Beko, zbog direktnog interesa u kupovini i preprodaji strateški važne fabrike. Kada je o drugoj reč, dolazimo do "dome rezerv", odnosno izgovor očuvanja nacionalne bezbednosti ili, bolje rečeno, G17 kadrova. Najnoviji primer za zloupotrebu u javnim nabavkama dogodio se i prekjuče na sednici SO Mladenovac, kada je demokratska vlast nabavila grupu građana "veseli prikolići", koji još uvek ne vraćaju mandate onome kome pripadaju, dakle SRS, a pri tom svim srcem glasaju za predloge demokratske vlasti. Dobar je i statut, moguće su izmene budžeta, a sve zarad vlasti po svaku cenu, koja u ovom slučaju iznosi 3-4 mesta u raznim komisijama i radnim grupama SO Mladenovac. Kada me sugrađani na ulici pitaju: kako je moguće to da, ako su u izjavama na B92, ''Pravdi'', "Presu", "Blicu" oni najveći protivnici režima Borisa Tadića, moj odgovor je da su savest i istina najbolji svedoci vremena. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević, posle nje narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije 17. septembra 2008. godine je podnela Narodnoj skupštini Predlog zakona o javnim nabavkama. Javne nabavke često su predmet interesovanja javnosti zbog sumnji u nezakonito trošenje para poreskih obveznika i mogućnost korupcije. U Srbiji se godišnje sklopi oko 250 hiljada ugovora o javnim nabavkama u vrednosti od 190 milijardi dinara ili oko 1,7 milijardi dolara, u kojima je učestvovalo 12 hiljada naručilaca i 80 hiljada ponuđača. Na javne nabavke se koristi 11 do 12% bruto nacionalnog dohotka Republike Srbije. Zakon o javnim nabavkama iz 2002. godine je u praksi pokazao mnogobrojne nedostatke. Iako je novim zakonskim predlogom izmenjeno više od dve trećine članova postojećeg zakona, on je i dalje loše zakonsko rešenje, pa je zato poslanička grupa SRS podnela mnogobrojne amandmane, neke ste usvojili, nadamo se da ćete i ostale, a sve u cilju povećanja efikasnosti i borbe protiv korupcije. Ovaj zakon ne omogućava zaštitu javnih sredstava od zloupotrebe, niti smanjuje mogućnost samovolje naručilaca pri određivanju poverljivosti nabavki kod odbijanja ponuda zbog loše izvršenih ranijih ugovora o javnim nabavkama, kao i određivanje kriterijuma za vrednovanje ponuda i pri izmeni ugovornih obaveza u toku realizacije nabavke. Takođe, smatramo da je trodnevna javna rasprava o novom predlogu zakona jako nedovoljna i nedopustivo kratka, jer ni naručioci, ni ponuđači nisu imali vremena da iznesu svoje zamerke i mišljenja na ovaj novi predlog zakona. Dalje, smatramo da je nerešeni problem ovog zakona i pitanje troškova naknade za konkursnu dokumentaciju. Zakon ima mnogo nedostataka, ali nemam vremena da nabrajam sve njegove manjkavosti, tako da SRS smatra da su ovim zakonom napravljene samo kozmetičke promene, a da je suština ostala ista, tako da će i dalje javne nabavke ostati predmet interesovanja građana Srbije zbog sumnje za nezakonito trošenje para poreskih obveznika.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vlast je ovaj predlog zakona o javnim nabavkama predstavila kao još jedan vid borbe protiv korupcije, koje činjenica je u ovoj oblasti je ima u popriličnoj meri. U članu 4. Predloga zakona navedena su načela javnih nabavki, načelo ekonomičnosti i efikasnosti javnih sredstava, načelo obezbeđivanja konkurencije među ponuđačima, načelo transparentnosti postupka javne nabavke i načelo jednakosti ponuđača. Sve bi ovo bilo dobro kada bi se poštovalo. Međutim, u praksi je sve drugačije. Posebno prostora za nepoštovanje ovih načela ima u postupcima javnih nabavki male vrednosti. Trenutno se javnom nabavkom male vrednosti smatra nabavka u iznosu od dva miliona i 700 hiljada dinara. U postupku javne nabavke male vrednosti javno objavljivanje pokretanja postupka nije obavezno. Činjenica da bi to podrazumevalo dodatne troškove, korist bi bila mnogo veća, jer bi time postupak dobio legalnost, pa bi onda i načelo obezbeđivanja konkurencije i načelo jednakosti ponuđača bilo ispoštovano koliko-toliko. Ono što, takođe, treba istaći kod postupka javne nabavke male vrednosti jeste da je članom 26. ovog predloga zakona definisano u stavu 3. da ministar nadležan za poslove finansija uređuje postupak javne nabavke male vrednosti. Do sada se postupak uređivao zakonom, a sada se ministru daju previše široka ovlašćenja, pa će ovaj postupak zavisiti od njegove samovolje. Glavni problem je u tome što sada nemamo mogućnosti da znamo kako će ministar to urediti. Možda će to biti dobro, ali ovim predlogom zakona ministar će dobiti ovlašćenje da uređuje postupak javne nabavke male vrednosti, a mi u ovom trenutku nemamo mogućnost da znamo kako će to biti uređeno. Samo ću još prokomentarisati nešto šta se u praksi ispostavilo da predstavlja problem. Naime, postoji Uprava za javne nabavke kao posebna organizacija koja obavlja stručne poslove u oblasti javnih nabavki, obezbeđuje uslove za ekonomičnu, efikasnu i transparentnu upotrebu javnih finansijskih sredstava za javne nabavke i podsticanje konkurentnosti i ravnopravnosti ponuđača u postupcima javnih nabavki. Ono što je evidentno, a to je da ne znatan broj javnih preduzeća svoje javne nabavke vrši preko službi za javne nabavke. Uglavnom se opredeljuju da to rade samostalno, a naravno zakon im je to dozvolio. Time je mogućnost kontrole manja, jer je teže kontrolisati sve rukovodioce javnih preduzeća i druge naručioce javnih nabavki, dok bi mnogo lakše bilo kontrolisati rukovodioce službe za javne nabavke. Naručioci su jedino dužni da Upravi za javne nabavke dostavljaju izveštaje o zaključenim ugovorima o javnim nabavkama i postupcima javnih nabavki, a Uprava za javne nabavke je dužna da na osnovu dostavljenih izveštaja naručilaca pripremi pregled izveštaja o zaključenim izveštajima o javnim nabavkama i da ga objavi na portalu javnih nabavki. Ovaj zakon neće promeniti ništa nabolje. Njegovim usvajanjem neće biti obezbeđena niti zaštita prava ponuđača, niti javnog interesa u postupcima javnih nabavki. Ekskluzivno pravo da uvek dobijaju poslove u postupcima javnih nabavki ostaće i dalje rezervisano za one čija je ponuda uvek najpovoljnija, jer su u partijskim vezama sa onima koji o ponudama odlučuju.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, a posle njega narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo zakon o javnim nabavkama. Moram da kažem da je dobro što se donosi jedan ovakav zakon koji treba na određeni način da unese malo više svetla i da bolje reguliše ovu i te kako važnu i osetljivu materiju. Međutim, ono što je loše u Predlogu ovog zakona je to što je i ovaj zakon nedorečen, ne otklanja na najbolji način sve nedostatke prethodnog zakona. Ako se pogleda malo ovaj zakon, odmah na samom početku ovog zakona u članu 7, koji govori o poverljivim nabavkama, možemo primetiti da može doći do mnogo velikih zloupotreba gledajući ovepoverljive nabavke. Naravno, te poverljive nabavke u principu se odnose i na najkrupnije nabavke i ispada da se najkrupnije nabavke sklanjaju od očiju javnosti. Naravno da svaka država ima razloga i potrebe da neke nabavke skloni od očiju javnosti. Ovde nije definisano kako će se izbeći ipak određene zloupotrebe koje su moguće. Tako, recimo, MUP može nabavku automobila voznog parka za policijske stanice širom Srbije proglasiti javnom nabavkom koja je poverljiva i neko od toga može uzeti veliku proviziju. Da ne govorimo o tome šta se može desiti u vojsci. Može neko proglasiti poverljivom nabavkom nabavku uniforme za Vojsku Srbije i opet može biti zloupotrebe. Da je zaista bilo zloupotrebe, setite se svičuvene afere jednog bivšeg ministra vojnog kada je zakupio nekakav satelit za nekoliko desetina miliona evra, da niko živ nije znao kako i zbog čega je to urađeno i da li je to zaista bila realna cena zakupa tog satelita. Moram da kažem da je i ovo jedan od mnogih zakona koji se donose u ovom parlamentu po direktivama EU. Ovaj zakon o javnim nabavkama, pre svega, donosi se kao pravna zaštita investitora iz EU. Iako formalno na Predlogu ovog zakona stoji da je Vlada Republike Srbije njegov predlagač, moram da kažem da je ovaj zakon kreiran na drugom mestu. Naime, ovaj zakon je kreiran na jednoj konferenciji koja je održana u Istambulu, a koja je imala za temu transparentnost vršenja vlasti, gde je poseban akcenat bačen, odnosno stavljen na javne nabavke u zemljama zapadnog Balkana. Znači, celokupna ova sadržina kojom se hvali ova vlada ovoga zakona nije nikakva ideja ove vlade, nego je to pre svega domaći zadatak od strane EU koji oni moraju da sprovedu. Da je to zaista tako, govori i podatak da je za nadgledanje, sprovođenje ovoga zakona zadužena nekakva organizacija "Transparence international". Dalje, ako se gleda ovaj zakon, može se videti da za krupne ponuđače ovaj zakon ne deluje preventivno, već on ostavlja mogućnost i praktično vrši legalizaciju korupcije za krupne ponuđače. U članu 30. ovoga zakona možemo videti da nije predviđena nikakva taksa ili naknada za podnošenje konkursne dokumentacije, ali je zato u drugom članu, radi se o članu 117, predviđena taksa na zahtev za zaštitu prava. Postavlja se pitanje da li je ova taksa u skladu sa Zakonom o administrativnim taksama i mislim da je ovde predlagač promenio redosled stvari. Logičnije bi bilo da je uvedena taksa i naknada za podnošenje konkursne dokumentacije. Ajde da se vratimo malo unazad, prema podacima Privredne komore Srbije iz 2002. godine negde je bilo oko 300.000 javnih nabavki i vidimo da se država odrekla jednog ogromnog dela prihoda, a ovamo je kroz ove takse za zaštitu prava stavila te takse i dovela u određenu sumnju da li je to u skladu sa zakonom. Kada ovaj zakon stupi na snagu, onda će praktično taj gubitak za državu biti još i veći. Na kraju, ajde da završim, u ovom zakonu pominje se i kategorija neuobičajeno niske cene, što je u redu. Ali, vezano za ovu neuobičajenu nisku cenu, opet ima jedan propust, a on se odnosi na to da ovaj zakon ne predviđa nikakve sankcije za onekoji daju neuporedivo nisku cenu. Jer i laiku koji se bavi nekim sasvim drugim stvarima je jasno da ako nešto realno vredi recimo stotinu evra, a neko da svoju ponudu od 50, 20 ili 30 evra, da tu nešto nije u redu. Ali, verujte iskustvu, a imam i lično iskustvo u firmi gde sam radio, da upravo dolazi do miniranja iz nekih svojih ličnih interesa, da ne bi neko od konkurencije uspeo da realizuje javnu nabavku, tako je vršena ta da ne kažem sabotaža odnosno miniranje. Predlažem da se za ove ponuđače koji daju neuobičajeno nisku cenu uspostavi određena sankcija za njih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić, a posle njega narodni poslanik Milan Avramović.
Poštovani narodni poslanici, stari Zakon o javnoj nabavci, koji je donet 2002. godine, nova vlast je proglasila kao epohalno otkriće koje će doprineti kvalitetnijem trošenju budžetskih sredstava, jer javne nabavke se odnose na naručioce koji su trošioci budžetskih sredstava od 50% pa naviše. Međutim, taj zakon je dorađivan takoreći svake godine, 2003, 2004. i 2005, jer se u praksi pokazalo da nije zadovoljavao ono što je od njega očekivano. Ovde bih se ukratko osvrnuo na glavu pet i šest, koje govore o poslovima javne nabavke. Po ovom zakonu se uvodi i službenik javne nabavke. Znači, naručilac koji obavlja javnu nabavku dužan je da predvidi svojom sistematizacijom i radno mesto koje će da zadovolji da se bavi javnim nabavkama. To nam govori da ćemo doći u situaciju da će budžetski korisnici, najverovatnije, pošto u zadnjem stavu ovog člana 98. piše - naručilac je dužan da licu koje je zasnovalo radni odnos za obavljanje poslova javne nabavke omogući da u roku od tri meseca od dana zasnivanja radnog odnosa stekne sertifikat za službenika za javne nabavke. Očekujem da će se tu najverovatnije raditi da se primaju novi ljudi, znači otvaranje novih radnih mesta. Logično bi bilo da se tu precizira, pošto u svim tim korisnicima javnih nabavki postoje ljudi koji su to i dosad radili, da se ti postojeći kadrovi obuče da bi mogli kvalitetnije da rade javnu nabavku. Uprava za javne nabavke, ona je do sada postojala, ovde je definisano koji su njeni zadaci, znači da kontroliše način javnih nabavki, da omogući da to bude efikasno i transparentno, da izdaje sertifikate i ostale obaveze koje su ovde date. Šta nam se novo pojavljuje? Pojavljuje se Republička komisija za zaštitu prava ponuđača, uzimajući da je glomazna i ova Uprava javne nabavke, sad se formira i republička komisija za zaštitu prava ponuđača. To je republički organ koji bira Skupština. Međutim, nije to samo broj od pet članova koje bira Skupština, već postoji i posebna služba. Ta služba će biti verovatno glomazna, jer rečeno nam je u prethodnom izlaganju da je na nivou godine sklopljeno od 250.000 ugovora, da je bilo oko 12.000 zahteva za javne nabavke, i to vrednosti negde oko dve i po milijarde dolara, tako da smatram da će ovo stvoriti povećanje administracije, odnosno povećanje trošenja budžetskih sredstava. Osvrnuo bih se nakratko i na potrebnu dokumentaciju za učešće u javnim nabavkama, jedna od njih je i dokaz o plaćanju dospelih poreskih obaveza. Mi znamo da smo prethodnih dana i usvojili Zakon o oslobađanju od doprinosa, znači pojedinci se oslobađaju, pojedine firme, privredni subjekti se oslobađaju pojedinih doprinosa, a neko ko želi da konkuriše za javnu nabavku, on mora da obezbedi da je platio sve dažbine prema državi. Nekada su te dažbine i veće nego koristi koju ostvari sa javnom nabavkom. Videli smo da su pojedini subjekti oslobođeni tih obaveza. Hvala vam.
Reč ima poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo rasprave Predloga zakona o javnim nabavkama o kome su poslanici, uglavnom opozicije, izneli veliki broj primedbi i veliki broj primera lošeg iskustva prethodnog zakona koji je još uvek na snazi. A i takav loš, kakav je napravljen u prethodnom periodu, nije ispoštovan do kraja, posebno od sistema pozicije, koji su našli za shodno sebi i dali za pravo da sve one manjkavosti i rupe koje su predložili prošli put maksimalno iskoriste i u tom iskorišćavanju sebi naprave dobijanje protivpravne imovinske dobiti. Mi smo skretali pažnju i na tom prošlom Zakona o javnim nabavkama i sada, u Srbiji je veliki broj zloupotreba ovog zakona, koji je već opštepoznat. Zakon o javnim nabavkama ne poznaje termin kažnjavanja.Tužilac ne radi po svom opisu posla dobro taj deo, jer kogod nije ispoštovao Zakon o javnim nabavkama nije kažnjen na adekvatan način, nije urađen ponovo revizorski taj deo, nije ponovo obnovljena nabavka, raspisana, oglašena i onda dolazimo u situaciju da ovi predlagači ovog zakona, ne mislim trenutno na Ministarstvo, nego na poziciju, uglavnom mislim na funkcionere DS, maksimalno to zloupotrebljavaju. Dakle, o čemu se radi? Navešću samo par osnovnih i klasičnih primera koji, pretpostavljam ako funkcionišu u gradu Beogradu, glavnom gradu ove zemlje, funkcionišu svuda po Srbiji. Kada jedan direktor, postavljen od neke skupštine opštine ili od skupštine grada, iznajmljuje poslovni prostor, iznajmljuje lokal, i oglasi ga u novini koju niti ko kupuje, niti ko zna da uopšte postoji, i niko se ne javi ni na prvo oglašavanje, i niko se ne javi na drugo oglašavanje, on dobija mogućnost slobodne pogodbe. Tako, recimo, lokal koji se iznajmljuje u mesečnoj vrednosti od 500 evra iznajmi se prijatelju za manje od 100 evra na mesečnom nivou. Taj prijatelj uradi podzakup i onda je lepo i ovome što je raspisao tender za nabavku i ovome što je kupio, a zakon ne prepoznaje termine kažnjavanja. Onoga trenutka kada se to prijavi, i kada se to žigoše i sprovede do nadležnih organa - ostaje mrtvo slovo na papiru ili papir pun prašine u nekom pravosuđu. S obzirom da je jedan od sistema, najveći, punjenje privatnih džepova - upravo Zakon o javnim nabavkama u svim oblastima, a posebno u građevini, posebno u objavljivanju tendera. Imali smo situaciju da vidimo koliko je Beograd koštala Nemanjina ulica - kakav je kvalitet tih radova, ko su podizvođači onoga što je pobedio na tenderu, kakve su rodbinske veze bile u pitanju i ko je to kaznio, ko je za to odgovarao - odgovor na ta pitanja ni znamo ni danas. Veoma je loše što se ovde čak i članovi predloženog zakona pominju - da ne smeju biti u vezi onaj ko je raspisao konkurs i onaj ko učestvuje na konkursu, ali to je fizički nedokazivo. Navešću jedan prost primer. Moram opet iz Beograda, jer sam poslanik iz Beograda, ali verujem da je tako i u Srbiji. Kada jedan predsednik opštine raspiše urbanističko-arhitektonski konkurs za određenu celinu na svojoj opštini, jer tamo postoji plan detaljne regulacije u koji se moraju uklopiti planovi regulacioni, detaljni planovi regulacije, i predsednik opštine raspiše konkurs za tako nešto, obavezno na istom tom konkursu pobeđuju iste firme u svim opštinama gde je DS na vlasti. Onda imamo, recimo, firmu "Slavija biro" ili "Slavija projekt", firmu "Arhitekte grada Beograda" ili izvođača "Monteru" ili "Energogas" koji je radio sada i tendersku dokumentaciju pripremao za sprovođenje gasa u centralnim gradskim opštinama, dolazimo u situaciju kada uđemo u pore, da ljudi koji su konkurisali da su to svi članovi iste stranke, da su neki u mogućim rodbinskim vezama, ako ne kumovskim itd, i da dolazimo opet na onu istu priču iz početka. Nažalost, zbog te celokupne priče ispaštaju građani Srbije. Budžet koji je ovde precizno definisan u članu 26, zadnji stav, kaže - ministar nadležan za poslove finansija određuje postupak javne nabavke male vrednosti. Male vrednosti javne nabavke uglavnom koriste opštine koje u svom budžetu nemaju novca za to. Sada ministar, koji je izabran po političkoj strukturi, ima pravo da određuje, u zavisnosti od vlasti u lokalnoj samoupravi - kome će omogućiti projekat, a kome ne, i napraviti redosled ili selekciju prioriteta projekta u zavisnosti ko je na vlasti u lokalnoj sredini. Dakle, opet se pravi neka monopolizacija sa višeg nivoa na niži, a i opet se otvara mogućnost funkcionerima lokalne samouprave, iako ovde piše da gradske opštine, recimo, moraju da dostavljaju izveštaj za namenska sredstva gradskoj skupštini. Tako piše i da lokalne jedinice skupštine opštine moraju na svaka tri meseca da dostavljaju izveštaj Ministarstvu - da li su namenska sredstva utrošena ili ne. Takođe bih skrenuo pažnju, vezano za ovaj zakon, na sledeće primere. Posebno je zanimljiv slučaj bezakonja u javnim nabavkama, sa kojim je povezana demokratska vlast recimo na Zvezdari, rušenja bespravno podignutih objekata. To je opštinski budžet u 2004. godini koštalo 10,6 miliona dinara. Kontrola metodom slučajnog uzorka, koju je primenio budžetski inspektor, odnosila se na kontrolu rashoda prema preduzeću "Gradnja rekord" DOO iz Beograda. Ova firma, koja je očigledno bila favorizovana od strane čelnika opštinske vlasti, na ime svojih rušilačkih poslova tokom 2004. godine od opštine Zvezdara je naplatila milionske sume novca. Ovom preduzeću je opština iz budžeta izvršila plaćanja i to u sledećim iznosima: 1,3 miliona, 1,4 miliona, 1,5 miliona, 1,6 miliona, 553.560, 561.600 i 849.982 dinara. Prema navodima budžetskog inspektora, pošto su to opozicionari ili odbornici SRS odmah primetili i prijavili, prekontrolisani troškovi prema preduzeću "Gradnja rekord" DOO iz Beograda iznosili su ukupno 5,4 miliona dinara, ali je važno naglasiti da se ne radi o svim računima, već o metodu slučajnog uzorka. Naravno, za ove radove opštinska vlast uopšte nije sprovela tender velike vrednosti u skladu sa Zakonom, na kome bi bile izabrane najbolje firme ili najbolji, najjeftiniji i najkvalitetniji izvođač rušilačkih radova. Znači, ovde su se ljudi pozivali na zakon, koristili članove zakona, a nisu ga sproveli u praksi. Onda je ovo nešto u teoriji, a drugo u praksi. To isto važi i za opštinu Savski venac. Na opštini Savski venac je angažovana firma "Avangarda". To je firma jednog funkcionera DS, koja funkcioniše i na Vračaru i na Starom gradu. Ta firma ima poprilično velike iznose svog rada, velike sume novca uzima od opštine zato što ruši po centralnim opštinama ono što nije po volji opštinske vlasti i za to uzima ogroman novac. Da li je sav taj novac otišao samo toj firmi, da li kada je otišao toj firmi je podeljen sa onim kome je novac dat, to ostaje da utvrde istraživački organi? Međutim, vratiću se ukratko na Zvezdaru. Ono što je mnogo gore od ovoga jeste činjenica da se radi o čistom kriminalu, jer opština Zvezdara je za radove rušenja bespravno podignutih objekata zaključila ugovor sa drugom firmom, građevinska SZR "Rekord" iz Beograda, i to još 2002. godine. Prema opet otkriću budžetske inspekcije prethodno izvedeni računi, čiju smo cifru pomenuli, nisu izdati od strane SZR "Rekord" iz Beograda, već od preduzeća "Gradnja Rekord" DOO iz Beograda. Pazite čime se sve ljudi služe? Na tenderu, na raspisivanju javnog konkursa učestvuje pod jednim nazivom, u pozadini funkcioniše pod drugim nazivom, uzima novac za drugi naziv. Za prvi je ostao čist, za drugi je novac podelio i svima lepo - džepovi puni. Radove je, dakle, fakturisalo potpuno drugo pravno lice, sa kojim opština uopšte nije imala zaključen ugovor. Mi smo to pisali, kao i novinar Velike Srbije, koji je izvršio pretragu u bazi Privrednog registra, koji za sva preduzeća i preduzetnike vodi Agencija za privredne registre, ne bi li uspeo da poveže zapravo o čemu se radi ovde. U Privrednom registru, pod registarskim brojem tim i tim, sada da ne čitam, i matičnim brojem, upisano je preduzeće za gradnju "Inženjering i usluge građenja Rekord" DOO iz Beograda, koje posluje sa skraćenim nazivom "Gradnja Rekord". Dakle, hteo sam to da uprostim građanima Srbije - jedan klasičan i običan primer nabavke kada je u pitanju rušenje bespravno izgrađenih objekata. Kada je u pitanju gradnja, kada su u pitanju stambene zadruge, recimo, opština je sada dobila Statutom grada u Beogradu mogućnost da raspolaže gradsko-građevinskim zemljištem. Ona u saradnji sa Direkcijom grada za izgradnju može da napravi poprilično dobar kompromis i da ekstra lokacije, na osnovu ovog člana koji sam pročitao, 26. stav 3, monopolizuje ko će od tih ljudi koji su konkurisali dobiti tu lokaciju. Dakle, pazite o čemu se sve radi. Vi ste ovo nazvali antikorupcijskim zakonom, a ove rupe koje sam izneo u paušalnom, prostom primeru u centru Beograda, primenjivaće se svuda u Srbiji, a onda ćete vi reći - mi smo pošteni, hapsimo svoje funkcionere, u Zrenjaninu ovako, u Zrenjaninu onako, a boga pitaj da li je mrvicu od onog u Zrenjaninu funkcioner uzeo. To što je uzeo je samo mrvica od onoga što se uzima u centralnom delu Beograda. Znate li koliko košta kvadratni metar izgrađenog objekta u centru Beograda, a koliko košta da se on izgradi. Ta razlika je poprilično dobra. Za tu razliku neko dobro masti brkove i puni džepove. Dakle, ovaj zakon vam je loš. Ovaj zakon nije došao u sistemu antikorupcijskih zakona. Ovaj zakon je umotan u oblandu. Treba da pokaže da ste imali volju i želju, ali da to niste sproveli, jer sve rupe i mogućnosti koje ste ostavili u ovom zakonu koristićete upravo vi, tačnije mislim na poziciju, na funkcionere DS, koji su i prethodni zakon, kao epohalno pojavljivanje ovde predstavili, a svedoci smo da je upravo ovaj zakon izvor zloupotreba i nešto čime se bogate određeni pojedinci. Toliko, hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa [[Upadica sa mesta, Zoran Krasić: SRS je ostalo još vremena.]] Narodni poslanici dobacuju da SRS još ima vremena. Prijave za reč podnose se nakon otvaranja načelnog pretresa, podnosi je predsednik poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. SRS nije iskoristila sve ovo vreme tokom rasprave, zato što narodni poslanik Srboljub Živanović nije prisutan, narodni poslanik Milan Avramović je došao do predsedavajućeg sa molbom da, umesto narodnog poslanika Srboljuba Živanovića govori narodni poslanik Milan Nikolić, a da se na spisak doda narodni poslanik Milan Avramović, što je i učinjeno. Ako budem ponovila sve ovo, opet ćete imati primedbu da govorim previše i predugačko. Onda kraće objašnjenje: mimo Poslovnika, a po predlogu narodnog poslanika Milana Avramovića, dodata su dva imena tokom rasprave, nijedno drugo ime nije dodato. Dakle, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vi niste iskoristili pravo? Nemate pravo na reč ako niste predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Dakle, nema niko. Zahvaljujem i zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o javnim nabavkama. Prelazimo na zajednički načelni pretres 9-11. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O OSIGURANjU DEPOZITA, AGENCIJI ZA OSIGURANjE DEPOZITA I STEČAJU I LIKVIDACIJI BANAKA I DRUŠTAVA ZA OSIGURANjE Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 9. 10. i 11, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, devet minuta i 36 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; poslanička grupa "Napred, Srbijo" - 24 minuta; poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju sledeći narodni poslanici: poslaničku grupu SRS - narodni poslanik Milorad Buha, poslaničku grupu SPS-JS - narodni poslanik Zoran Kasalović, poslaničku grupu "Napred, Srbijo" - narodna poslanica Jorgovanka Tabaković i poslaničku grupu DSS - narodni poslanik Radojko Obradović. Saglasno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakon o osiguranju depozita, Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Da li predstavnica predlagača, ministarka Diana Dragutinović, ministarka finansija, želi reč? (Da.) Reč ima ministarka Diana Dragutinović:
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, danas se na dnevnom redu nalaze tri predloga zakona i sva tri praktično predstavljaju odgovor države na finansijsku krizu. Dakle, nije sporno da je finansijska kriza i nije sporno da finansijski sektor u našoj zemlji nije uzročnik te krize. Kriza se prenosi i znaci krize već počinju da se osećaju. Država mora da reaguje brzo, ali kako naš narod kaže "što je brzo, to je kuso", znači, mora biti sveobuhvatno i da reši sve probleme na koje kriza može da utiče - od likvidnosti do povratka poverenja. Takođe, mora da reaguje koordinirano, što znači država, odnosno Vlada, zajedno sa Narodnom bankom. O čemu se radi? Finansijska kriza zapravo utiče na pad priliva kapitala. Pad priliva kapitala definitivno znači manju likvidnost. U uslovima manje likvidnosti, krediti i troškovi zaduživanja postaju duži. Najgore je paničiti. Nema razloga za paniku i odgovor države jeste - promene zakona o osiguranju depozita. Država će garantovati depozit u dinarskoj vrednosti od 50 hiljada evra. To je, dakle, najznačajnija promena. Povećan je limit sa tri hiljade evra na 50 hiljada evra. Razlog zašto je to urađeno? Postojale su zamerke da je to preveliki iznos, predlagali su se neki manji iznosi, recimo dvadeset hiljada evra. Samo hoću da kažem da je ovo dopunski mehanizam. U svetu postoje dva načina kako reagujete na ovakvu krizu: ili imate veliku obaveznu rezervu, ili imate fond za osiguranje depozita. Mi imamo oba načina: visoku obaveznu rezervu 40% na deviznu štednju, što znači da na 100 evra 40 evra je sigurno, nalazi se na računu kod centralne banke. Znači, to je prvi sistemzaštite. Drugi sistem zaštite jeste fond za osiguranje depozita, koji postoji i koji garantuje, samo onome kome treba i ako zatreba, po jednom deponentu po jednoj banci - 50 hiljada evra. Zašto? Akcija mora da bude koordinirana, pa prema tome, pošto su zemlje u okruženju i zemlje EU podigle limit, a minimalni limit je 50 hiljada evra, to smo učinili i mi ovim predlogom. Takođe, promena se odnosi i na Zakon o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje i Zakon o Agenciji za osiguranje depozita. Osnovni razlog za promenu jeste što u postojećem zakonu nije jasno na koga se zapravo odnosi. Bilo je moguće shvatiti da su na neki način zaštićene samo banke u državnim rukama, odnosno tamo gde država ima svoj ulog. Ovim predlogom zakona popravljamo to stanje stvari želeći da kažemo da ukoliko zaista postoji bilo kakav rizik od strane finansijskog sektora i u finansijskom sektoru država će reagovati. Nismo smo želeli da damo neograničenu garanciju zato što neograničena garancija ostavlja prostor za moralni hazard. Sve što smo uradili u ovom zakonu jeste praktično povratak poverenja, odnosno želja da se povrati poverenje ukoliko je delimično to poverenje izgubljeno. Znači, glavne su promenepovećanje limita na 50 hiljada evra, slično ostatku sveta. Sredstava ima za to, postoji dvostruka zaštita, i ova se promena se odnosi na ceo finansijski sektor. Hvala.
Da li izvestilac Odbora za finansije, narodna poslanica Branka Ljiljak, zamenica predsednika odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik odbora, želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanici Slobodan Maraš i Mladen Grujić, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za finansije prilikom razmatranja, žele reč? Reč ima narodni poslanik Mladen Grujić.
Poštovane kolege, ne spadam u one koji smatraju da je u radu odbora potrebno koristiti institut izdvojenog mišljenja, jer ste ili za neki predlog ili ste protiv. Nažalost, u ovom slučaju sam bio primoran da to uradim da bih podelio s vama moj lični stav o poslednjem nonsensu ove vlade. Predlog o povećanju garantovanog depozita sa tri hiljade evra na 50 hiljada evra je dobar, ali nažalost stigao je prekasno, a još je i nerealan. Ovo je još samo jedan od bezbroj primera da ova vlada sve predloge poslanika deli na predloge koji dolaze sa prave ili sa pogrešne strane ove sale, a ne na dobre ili loše. Šta god mi sa pogrešne strane predložimo smatra se ili za glupost, u najboljem slučaju, ili za veleizdaju, u najgorem slučaju. Poslanici sa pogrešne strane 9. oktobra su tražili da u Odbor za finansije dođu relevantne osobe iz finansijskog sektora Srbije i da zajedno vidimo šta nam je činiti u trenutku svetske finansijske krize. Opozicija je dala dva predloga. Kolegi iz LDP-a su predložili da se zagarantovani depozit podigne sa tri hiljade na pet hiljada evra i moj kolega Rade Obradović, potpredsednik ove skupštine, argumentovano je predložio da se podigne na 20 hiljada evra zagarantovani depozit. I na prvi i na drugi predlog su gospodin Jelašić i ovde prisutni gospodin Ilić, samo odmahnuli rukom, proglasili nas za paničare, a potom nas zamajali beskonačnim prikazivanjem slajdova, kao da smo deca u školi. Danas je 14. novembar i imamo predlog da se zagarantovani depozit podigne na 50 hiljada evra, a 9. oktobra nije smelo da se podigne ni na pet hiljada. Voleo bih da znam šta se dogodilo u međuvremenu. Bilo bi mi drago kada bi ovo bio znak da se ova vlada sabrala, dozvala svesti i odlučila da reaguje na opšti gubitak poverenja u bankarski sistem, ali način na koji donosimo ovu meru mi ukazuje da dole u Nemanjinoj niko ne razume ozbiljnost situacije. Ovaj predlog je stavljen na kraj dnevnog reda sednice, gde se glasanje očekuje početkom decembra. Da ste ovu odluku doneli kada smo je mi iz opozicije predlagali, imali bismo drugačije rezultate u nedelji štednje, koja je najvažnije momenat u godini za odnos bankara i štediša. Da li ste primetili da niko ne govori o rezultatima nedelje štednje ove godine? Proteklih godina su gromoglasno objavljivani rezultati koliko je koja banka skupila depozita, a ove godine kao da je svima laknulo kada se završila akcija i niko ne pominje rezultate. Gospodo iz Vlade, pre 45 dana ste na stolu imali predlog opozicije kako da ulijete malo sigurnosti u poljuljani bankarski sistem. Odbacili ste ga iz uobraženosti, gluposti ili iz pogrešnog verovanja da jedino vi imate rešenje za sve probleme u ovoj zemlji. Iskreno govoreći, mislim da vi i nemate vremena da se bavite problemima ovog naroda jer ste suviše zauzeti funkcionisanjem Vlade koju čine 14 stranaka i kako podeliti plen među tolikima, kako zaposliti silnu decu, zetove, svastike i šta znam. To sigurno odnosi puno vremena i energije i to razumem. Baš zato vam kažem da kada ste već toliko zauzeti, nemojte se onda libiti da prihvatite neki predlog opozicije jer tako rešavate probleme, a ne gubite vreme od onoga što vam je najvažnije, od podele novca i funkcija. Na kraju još jednom, Predlog o povećanju zagarantovanog depozita 9. oktobra je imao nekog smisla, a danas je to samo mera koju neko donosi reda radi i tek da pokaže da nešto radi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, koji je takođe izdvojio mišljenje na sednici Odbora za finansije prilikom razmatranja navedenih predloga zakona.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, kao i moj prethodnik gospodin Grujić, na Odboru za finansije izdvojio sam mišljenje uglavnom iz istih razloga kao i on. Njemu se slučajno potkrala jedna graška pa je rekao da su poslanici LDP-a predložili da osiguranje obaveznog depozita ide na pet hiljada, a mi smo sedam i po hiljada predložili i to je bio momenat kada je to po nama imalo smisla. Naravno, kolege iz drugih partija su predložili neke veće iznose tada. Kao što kaže gospodin Grujić, gospodin Ilić se jako dobro toga seća, bilo je rečeno da smo paničari, čak i od strane predsednice Skupštine. Nakon toga je usledila odluka Vlade, odnosno predlog koji nam je stigao i koji pozdravljamo naravno, ali smatramo takođe da je zakasneo. Mi ovde imamo nekoliko stotina amandmana o kojima treba pričati narednih dana, narednih nedelja. Znači, pitanje je kada će ovo zaista biti usvojeno, pitanje je kada će građani od ovoga imati bilo kakvu korist, odnosno kada će građani usvajanjem ovog zakona moći da osete neku sigurnost. Intencija je odlična. Vi ste objasnili i nama na odboru da je otprilike 98% uloga na ovaj način osigurano i to je nešto što pretpostavljam da će svakom normalnom uliti dozu sigurnosti, odnosno poverenja u neki sistem. Međutim,ponovo podvlačim, bojimo se da je ovo zakasnelo, bojimo se da momenat kada budemo uslovili ovo, ovaj predlog zakona, da će proći još puno vremena od današnjeg dana i da sva ona kriza o kojoj pričamo i svi oni efekti koji dotiču našu državu da će ostaviti takođe još neke duboke posledice. Naravno, smatramo da ovo nije jedini potez koji Vlada treba da povuče. Saznajemo iz medija da je dogovor sa MMF-om postignut, da će budžet biti ono što smo pričali tokom rebalansa budžeta prilično rigorozan, odnosno da će biti štednje, što takođe pozdravljamo, ali smo mogli i pre nekoliko nedelja i pre nekoliko meseci da se složimo oko toga. Ovde smo dobijali odgovore na naša pitanja koji zaista nisu mogli da nas u tom momentu zadovolje, a sada se pokazuje da smo zaista bili u pravu kada smo vam postavili sva ona pitanja, odnosno nudili neka rešenja. Mi smo vam i ponudili, odnosno svi šefovi poslaničkih grupa i predsednica Skupštine su dobili jedan predlog LDP kojim smo želeli da napravimo neki dogovor, i sa svim poslaničkim grupama i sa Vladom oko toga šta treba činiti do 2009. godine da država Srbija i njeni građani na najbolji mogući način prežive, odnosno da naša država i dalje bude efikasan, ponudili smo jedan dogovor. Ponudili smo vam u tom dogovoru da donesemo i neke zakone, kako bi se oni koji najveći profit ostvaruju, odnosno oni koji pre svega kroz energiju imaju strahovite prihode oporezovali. Nazvali smo to Robin Hud zakonima, faktički oni koji najviše u ovoj situaciji zarađuju da vrate ovoj državi. Voleo bi da za dva-tri meseca vi ovde dođete i da predložite takve zakone, ne zbog toga što ih mi prvi predlažemo, nego što mislimo da je to interes građana Srbije. Biću slobodan nakon ovog zasedanja da i ministarki dam program dogovora za budućnost, dogovor i sa Vladom, pa da razmotrite to i da pogledate. Nudimo neka rešenja koja će moći da unesu sigurnost i kod građana i kod samih institucija. Još jednom da podvučem, bojim se da je kasno, bojim se da će puno vremena još proteći, zbog ovih svih silnih amandmana, kada će ovaj zakon biti usvojen. Predlagali smo pre mesec dana, vi ste to tada proglasili kao širenje panike, danas vidimo da smo bili u pravu. Nadam se da će te i oko ovih drugih naših programa mera u najskorije vreme shvatiti da su dobri predlozi i da nude dobra i prava rešenja. Hvala vam.
U raspravi takođe se javljaju predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Prva se prijavila narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, predsednica poslaničke grupe Napred, Srbijo.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, imamo na dnevnom redu tri zakona za koje je spojena rasprava u objedinjenu i čujem da kolege pre mene uglavnom težište stavljaju na zakon o osiguranju depozita, želeći da građane uvere da, ukoliko se otvori stečaj nad nekom bankom, osigurani depozit od 3.000 povećan je na vrednost 50.000 evra i nema onoga ko to ne bi pozdravio. Međutim, mene kao dugogodišnjeg poslanika i predstavnika poslaničke grupe Napred, Srbijo ne može zavarati priča o osiguranju depozita i podizanje vrednosti za osiguranje, kao što je mnoge u raspravi o rebalansu budžeta priča o žirafi zabavljala više od neostvarenih ušteda u budžetu Republike Srbije. Nažalost, imam neprijatnu dužnost da građanima kažem da je u Zakonu o Agenciji za osiguranju depozita, Agenciju koju tako često pominjem, predložena izmena zakona sadržana u svega dve rečenice, u jednom članu u kojem se traži da Agencija za osiguranje depozita dobija pravo da na predlog Vlade, podnet na predlog Narodne banke, kupuje akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. To vam je, poštovani građani, kao kada vam neko kaže: u svetu vlada opasna vrsta gripa i tražimo vašu dozvolu da izvršimo eutanaziju nad vašim ocem, starateljem porodice. Jer banke to jesu, pogotovo one u kojima jeste ostao većinski kapital, koji mi uslovno nazivamo domaćim. Ovog puta autori ove ideje ne traže da izvrše brutalno ubistvo, poput onog koje je izvršeno 2002. godine 1. januara, a započet u oktobru 2001. godine otvaranjem stečaja nad Privrednom bankom i još nekoliko manjih banaka. Drskost kojom se traži od Skupštine saglasnost da se kupuju akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost, a bez navođenja ko će to da utvrdi, u kom postupku i na koji način, jeste zahtev za eutanazijom. Molim vas kao predstavnike Vlade da mi kažete da li je neko nekada poslao pacijenta na zračenje, a da nije utvrdio ni rezultate njegove krvne slike, a pod pretpostavkom da neko negde boluje od karcinoma? Da li je neki pacijent bez rendgenskog snimka poslat na operaciju noge? Postoji Zakon o bankama, koji u odeljku od 102. do 122.člana propisuje način kontrole koji vrši Narodna banka nad poslovnim bankama, u kojima ima i prilično širokog diskrecionog prava Narodne banke kojim se ona obilato koristila, i aktuelni guverner. Ne mogu da verujem da vam je neko, uverena sam da ministar Diana nema s tim veze kao predlagač, sigurno to ne bi dozvolila, da nam ovde kažete koji je to genijalni um smislio ovu jednu rečenicu i naterao Vladu da stane iza nje i da donese ovo poslanicima u Skupštinu na usvajanje. Ko to može bez ijednog dokumenta koje se zove rešenje, bilo koji pravni akt u kojem je utvrđeno da neko na neki način, na nekom mestu, nekim poslom ugrožava finansijsku stabilnost finansijskog sistema države, privrede i bilo čega? Nije vam dovoljno što u Zakonu o bankama, u članu 121. piše da zaposleni koji vrše kontrolu apsolutno ne odgovaraju za meru koju su uradili, koja je nekome nanela štetu, samo ako je krajnjim nemarom ili nepažnjom učinjena. Nije dovoljno ni što Narodna banka ima diskreciona prava za takvu kontrolu, nego tražite od nas, bilo kojih poslanika, da vam se dozvoli da se igrate sa ostatkom bankarskog sistema, sa učincima koji su nam poznati. Šta su nam poznati učinci? Koliko ima pred sudom postupaka oko ugašenih osiguravajućih društava koji su još uvek u fazi nerešenih problema? Šta je sa stečajem banaka koji su otvoreni 2002. godine? Da li je tajna za njihovo dugo trajanje sadržana upravo u Zakonu o ovoj agenciji, gde je u članu 14. navedeno da sredstva koja ova agencija prikupi svojim poslovanjem može da ulaže u kratkoročne hartije od vrednosti ili ih polaže u depozite banaka? Poštovani građani, sredstva prikupljena stečajem banaka, prodajom umetničkih slika, davanjem prostora u zakup bez naknade ili prodavanjem Poštanskoj štedionici, svojevremenom i nekim bankama, davanjem u zakup po niskim cenama, tako prikupljena sredstva ova agencija, kojoj treba da damo još jedno oružje u ruke za koje nikome neće polagati pravo, može dadrži kao depozit kod banaka. Vi znate šta to znači, da se vrlo lepo prihoduje, zvanično i nezvanično, držanjem takvih sredstava. Postavljam pitanje - da li je tajna trajanja stečajnih postupaka ovih banaka sadržana i u ovome? Postavljam i jedno pitanje na koje imate odgovor, i vi i ja - odluku o ulaganju ovih sredstava, depozita koje prikupi Agencija za sanaciju, donosi između ostalih i upravni odbor, koji se po zakonu, otkad postoje ove agencije, sastajao od predstavnika Ministarstva finansija i predstavnika Narodne banke, a sada i strukovnog udruženja banaka, i to tako da je Narodna banaka ranije imala prevagu, a sada od sedam članova, tri su predstavnika Ministarstva finansija, gde je ministar po prirodi svoje funkcije član, i gde je iz Narodne banke Srbije obavezno jedan od viceguvernera član. Takođe i oni daju dva člana. Vi znate koje od 2000. godine do danas bio i ministar finansija, ko je bio viceguverner, i ko jeste guverner, i ko je odlučivao o tome da se bez istražnog postupka, bez utvrđivanja kontrole, bez mera upozorenja ugase banke i da se taj postupak nastavi. Nije na odmet da ponovo pomenemo ta imena - gospodin Dinkić, gospodin Đelić, gospodin Cvetković, ali je tu i jedno ime koje je vrlo poznato javnosti, u liku direktora Agencije, gospodin Nemanja Kolesar, gde su na imenovanju članova Upravnog odbora ove institucije i na imenovanju direktora Agencije vođeni ''najžešći'' ideološki sporovi, u stari vođena bitka oko nadležnosti nad ogromnim sredstvima. Ponoviću za ovom govornicom - 11,5 milijardi dinara je naplaćenih sredstava od samo četiri banke, one velike banke kako ih nazivamo, i to je izveštaj od 28. decembra 2007. godine. Ono što je meni posebna drskost jeste to da su Upravni odbor, koji vode Vlada i Narodna banka, i ljudi koji prihoduju i raspolažu najvećim iznosom sredstava neumereni u svojim željama da odlučuju o privredi i o bankarstvu ove zemlje. Pametni ljudi kažu - ne uvećavaj Pitoklu imetak, obuzdaj ga u željama. Ako ova skupština vas ne obuzda u želji da bez kontrole i utvrđivanja postupka na koji način neko ugrožava finansijski sistem ulazite u postupak kupovine akcije banaka, mi znamo šta to znači, mislim da je ovo zaista krah i finansijskog sistema i institucije koje se zove bankarski sistem, ali i pravnog sistema ove države. Ovo nisu prejake reči. Podržavljenje banaka kada je pod izgovorom reprograma Pariskogi Londonskog kluba država iskoristila situaciju da postane vlasnik banaka, rasprodaje ih kako ona i kome hoće, ali da angažuje za to sasvim određene, ostali su tajna, finansijske i pravne savetnike, i da nekome daje nagradu za uspeh u tim procentima, podseća, i ovo je ponovni pokušaj, gde se pod maskom finansijske krize javnosti plasira priča o povećanju vrednosti depozita koji se osigurava, a u stvari se želi postići sasvim drugi cilj. Nemojte da iko kaže da taj cilj nije vidljiv. On nije nimalo prikriven, u tom jednom jedinom članu on je očigledan, gde se dželatu daje pravo na milosrđe. Gospodinu Jelašiću, koji je svojevremeno odbio Konvert grupu rusku, koja je želela da uđe na finansijsko tržište ove zemlje, odbio je koristeći svoje diskreciono pravo, rekavši da je njen kreditni rejting nizak, a bio je jednako visok koliko i države čije on guverner centralne banke. Reč je o zloupotrebi diskrecionog prava. Taj čovek koji se usuđuje da kaže, prošle nedelje je dao izjavu da ne možemo da živimo u državi u kojoj su profiti privatni, a gubici javni. Čovek koji je napravio gubitak svojom monetarnom politikom u 2006. godini, pozavršnom računu, od 376 miliona evra i napravio profit privatnim bankama u trgovini repooperacijama, za koje još nemamo precizne podatke, ali taj gubitak je nekome dobitak, usuđuje se da kaže da ne možemo da istrajavamo u stanju gde su gubici javni odnosno državni, odnosno na teret svih građana, a profiti privatni. Gospodo, ako mislite da istorija počinje od vas, vi se varate. U Zakonu o Agenciji za sanaciju banaka ili preciznije zakonu koji je obezbeđivao za rad te agencije stajala je odredba gde je po zakonu Agencija za osiguranje depozita bila dužna da svoj finansijski plan i završni račun podnosi Saveznoj skupštini na usvajanje. Saveznoj skupštini na usvajanje savezni organ je podnosio finansijski plan i završni račun. Da li iko zna podatak o tome ko raspolaže sredstvima Agencije za sanaciju banaka? Koliko ona iznose? Kod kojih su banaka položena? U šta su uložena, ako je čak i Ministarstvo kulture, kao jedan deo Vlade, svojevremeno podnelo žalbu, jer su čak i slike zaštićene zakonom bile date na prodaju i prodate od drugog državnog organa koji se Agencija za sanaciju banaka. Ako Vlada unutar sebe nije obezbedila mehanizme da raspolaže takvim i tolikim sredstvima, da ih kontroliše, podsećam vas da je Skupština imala obavezu, zato što je reč o značajnoj oblasti, a danas je to još značajnije, o značajnim sredstvima, koja vam savetujemo da ulažete u Državnu razvojnu banku Srbije, da domaćom štednjom finansiramo domaću privredu i da, koliko je moguće, obezbedimo da odnos troškova kamate na štednju i troškova na kredite učinimo u korist ove privrede. Sam zakon i način na koji ste ga predložili govori da postoji jedan tajni trougao koji se zove moć-politika-novac, koji vi nemate nameru da raskinete. Zaista se usuđujem da kažem da je smešno da se odeljak u zakonu o Agenciji za osiguranje depozita zove obavljanje poslova za Republiku Srbiju. Ko je Republika Srbije, poštovani građani, ako Agencija ovako raspolaže sredstvima i ako traži ovakva prava da nastavi da dobija sredstava kojima će raspolagati ne znam u čiju korist, a imam osnova da pretpostavljam da nije ni u korist Vlade, jer i budžetu nema njenih prihoda, nije ni u korist Republike, jer su to građani, i građani od toga nemaju korist. Čak se usuđujete da u zakonu o stečaju, sanaciji i likvidaciji banaka stavite odrednicu da neće biti dopušteno pogodovati povezana lica i da se pobijanje pravnih radnji za pogodavanje povezanih lica produžava na godinu dana. Poštovani građani, pogodovanje dužnika znači dati određenu imovinu ili stvari stečajnog dužnika nekome po nižoj ceni od tržišne ili po čak beznačajnoj ceni. Agencija za sanaciju banaka je gazdovala prostorom nasleđenim od banaka nad kojima je otvoren stečaj koji još nije završen, a onda ga je dala Nacionalnoj štedionici koja je u svom nazivu potpuno smišljeno imala "nacionalni" kao ime, da zavara građane da je to državna institucija. Po kojoj ceni i pod kako pogodovanim uslovima, otkrivaće jednog dana istražni organi, uverena sam. Samo onaj ko je znao kako se zloupotrebljavaju državna sredstva davanjem svojim prijateljima, sećate se, Mali kolektiv i ostali, koji su na kraju prihodovali od prodaje akcija Nacionalne štedionice, zaradili su milionske profite na zloupotrebi, odnosno na pogodovanju koje im je omogućila država i opet je reč o istom krugu ljudi koje sam maločas navela. Ko je tu prihodovao, ko je ostao uskraćen, a mislio da će biti prihodovan, kasnije se pokazivalo u novinskim tekstovima i u međusobnim svađama i optužbama. Da li mislite da smo mi zaista dostojni ovako ponižavajućih izgovora koje nam nudite ovde? Da li zaista mislite da se ovi zakoni ne mogu pronaći na sajtu, da ne postoje službeni listovi, glasnici gde oni stoje? Ako znate, a znate, a izlazite nam sa ovakvim tekstom, šta o tome mogu da kažem? To je drsko ponašanje vlasti, koja ne može da shvati da postoje izbori. Ako stavite u zakonu da neće biti zaštićen depozit koji je stečen iz terorističkih akcija i pranja novca, pitam vas - zašto nije stajao jedan zarez, pa niste naveli - što se dokazuje na zakonom propisan način? Hoće li vam opet jedna takva odredba poslužiti kao izgovor za obračun s onima, mogu da budem čak i krajnje maliciozna pa da kažem - sa onima s kojima ste pravili poslove pa vas nisu isplatili, pa da njih uništavate. Ili za nekog za koga posumnjate, pa se sutra izvinite, ali ko će da nadoknadi štetu? Budžet? Građani Srbije? Mislim da to nije u redu. Mislim da je to nedopustivo i ako je ikada u ovu skupštinu ušao zakon koji je tražio od poslanika više slobode, koja se ne naziva pravo da reši problem, nego pokazivao više drskosti da se zloupotrebi moć, da se građanima nanese šteta, onda je to ovaj zakon. Molim vas, ni lekar opšte prakse ne daje tabletu za glavu dok ne snimi stanje, dok ne uradi analizu. Nemojte propustiti da u ove zakone unesete elemente koji će govoriti ne o političkoj borbi, o vašoj arbitrarnosti i površnosti, nego o potrebi da poštujete zakon. Hvala.
Narodni poslanik Milan Avramović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Posle njega narodni poslanik Zoran Kasalović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, želim da reklamiram član 104. i član 27. poslovnika o radu Narodne skupštine i član 102. Ustava Republike Srbije. Ovde je izašao jedan građanin i držao moralne lekcije. Na to ima pravo pod nekim drugim uslovima. Pod propisanim uslovima, aktima ove skupštine, ovog ustava, na to nema pravo. Gospođo predsedavajuća, imali ste obavezu i dužnost kada je ovaj građanin izašao ... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, u sali Narodne skupštine, a za vreme sednice Narodne skupštine, reč dobijaju i za govornicu izlaze narodni poslanici, koji imaju različite funkcije, predstavnici Vlade i pozvana lica koja u posebnim okolnostima mogu da dobiju reč. Upozoravam vas da ne vređate dostojanstvo Narodne skupštine. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković dobila je reč kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe NS i ima sva prava koja joj iz statusa narodne poslanice po zakonu pripadaju. Ili ćete primeriti vaše izlaganje, smatrajući da je Poslovnik povređen, pristojnim rečima, ili ćete sami sebe staviti u situaciju da stvarate osnov za izricanje mera. Izvolite.
Znam da sam jedan od vaših simpatizera koga volite da kažnjavate, ali neću uopšte da budem nepristojan, iako vi to želite. Upravo ste rekli da privedem pristojnosti. Ali, niste vi tema. Imam ovde određene zamerke generalno, a to kaže član 102. Ustava i u obavezi sam da u skladu sa članom ... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, povreda člana Poslovnika je osnov za koji dobijate reč. Ne možete da dobijete reč zato što smatrate da je negde, na nekom mestu, eventualno povređen bilo koji član Ustava, niti smo ovlašćeni da o povredama člana Ustava govorimo. Molim vas da se držimo dogovora na koji način upotrebljavamo i zloupotrebljavamo Poslovnik. Zahvaljujem. Reč, po Poslovniku, želeći da govori o povredi Poslovnika, narodni poslanik Milan Avramović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje u skladu sa čl. 225. i 226 - po kom osnovu i po kom zakonu neko može držati moralne lekcije, jer to nije oblast na ovoj sednici generalno, u ovoj sali generalno, kojom se mi bavimo? Kako može neko da predstavlja nešto za šta nije ovlašćen od strane građana? Kako može neko da kaže da je uzeo nešto što nije njegovo i da uči druge da to ne rade? Kako može neko da uzima sebi za pravo da dozvoljava Narodnoj skupštini, poslanicima i pozicije i opozicije, da održava lekcije iz svoje oblasti, za šta nemamo nikakvu primedbu, a isto to radi? Morate uzeti u obzir određene činjenice da oni ljudi koji su oštećeni, čije je vreme uzeto, da oni ljudi koji nisu glasali za nešto što se ovde predstavlja, oni ljudi koji ne poznaju termine i ne poznaju ove ljude, ispred onoga što se predstavljaju, dovodi do zabune građana Srbije. Postavlja se jedno opšte pitanje - kojim pravnim aktom i lekom mi koji smo oštećeni da se služimo? Ako smo ispoštovali sve zakonske procedure, ako smo podneli prijavu za zloupotrebu službenog položaja, ako smo se žalili na ustavnost, koju mi zaštitu da iskoristimo da bi dobili ono što je naše? Postavlja se pitanje, mi nemamo nijednog prostora nego da izađemo sa ove govornice i da to žigošemo, i zato nam nemojte zameriti. Nismo u funkciji opstrukcije sednice Skupštine, mi smo u funkciji zaštitnika svojih prava. Svaki put ćemo to biti posle izlaska onih koji predstavljaju nešto što nisu, onih što nemaju legitimitet naroda i onih koji ovde predstavljaju ono što ni sami ne znaju da li jesu ili nisu. Dakle, Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela je usvojen u ovoj skupštini. U pogledu sredstva finansiranja ovima što se predstavljaju ovde ne poštuje se zakon. Naša je dužnost da pitamo, u skladu sa Poslovnikom i čl. 225. i 226, kada će to da dođe na snagu, ko će na to da reaguje i kada će da se vrati SRS ono što su joj drugi uzeli, a vi ste dužni da na to reagujete. Zato se izvinjavam za malopre, ali koristiću sledeći put druge odredbe Poslovnika, kako bi bilo i vama i nama lakše, a i građanima Srbije da znaju da nemamo ono što smo dobili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS. Posle njega narodni poslanik Milorad Buha, poslanička grupa SRS.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, velika svetska finansijska kriza ne može i neće zaobići Republiku Srbiju i to je sada potpuno jasno, iako je ovo bila dilema i predmet žive rasprave pre samo nekoliko nedelja u ovom parlamentu i stručnoj javnosti. Ono što je u ovom trenutku izraženo kao osnovna odlika krize jeste da je ovo pre svega kriza poverenja, što je dalje uticalo na krizu likvidnosti i tražnje, i napokon, padom prodaje u mnogim zemljama, ali ne i svega. Naime, možda je simbolična slika i pokazatelj ove krize primer da je čuveno Marksovo delo "Kapital", prema najnovijim podacima, u Nemačkoj prodato u desetostruko većem tiražu nego prethodnih godina, u kome se ponovo traže odgovori na mnoga suštinska pitanja i to je svakako dokaz da se radi o krizi poverenja u temeljne vrednosti. Stoga postoji potreba procene mogućnosti nastupanja tzv. fenomena psihologije masa, kada praktično prestaje racionalno rasuđivanje i kada se, gotovo bez ikakvih ekonomskih kriterijuma, prodaje sve ili povlače svi depoziti, kako bi se izvukao kakav-takav novac, što sve dovodi i vodi daljem produbljivanju krize. Ona najpoznatija dovela je do sloma svetskih finansija i u prošlom veku ostavila 26 miliona ljudi bez posla. Potrebno je tih činjenica se prisećati s dužnom pažnjom, kako bi se iz grešaka počinjenih u prošlosti izvukli potrebni zaključci i predupredio mogući najgori scenario. Ipak, građani Srbije nemaju razloga za paniku i brigu, jer pokazatelji govore, pre svega, da se ova svetska finansijska kriza nikako ne može uporediti po potencijalu sa tom najpoznatijom krizom koja je, praktično, dovela do sloma finansija, a sa druge strane, naša država, odnosno Vlada Republike Srbije ne drži glavu u pesku i u trenucima kada svet potresa finansijska kriza traži i nudi rešenja unapred, s ciljem da se predupredi mogući potres i loši scenariji. A činjenica je i to da je Srbija trenutno država u kojoj, kada štediša hoće da podigne novac iz banke, isti dobije u punom iznosu. Procene govore da bi posredni efekti svetske finansijske krize u Srbiji bili, pre svega, smanjenje stranih direktnih investicija i kredita. U tom smislu, neophodno je već sada tražiti sveobuhvatno, a ne pojedinačna rešenja, što bi, pre svega, značilo određeno suzbijanje javne potrošnje, tj. da je neophodno da potrošnja raste sporije od privrednog rasta, koji će, uzgred, prema najavama premijera, sa očekivanih 7% u ovoj godini , u narednoj pasti na 4%, a možda i nešto ispod toga, u zavisnosti od težine spoljnih okolnosti. Vlada je koliko juče najavila preduzimanje takvih mera, nakon okončanja razgovora sa MMF. Paralelno odmah, potrebno je i određeno prekomponovanje javnih rashoda u korist kapitalnih investicija, što znači ulaganje u budućnost, kao što je, recimo, izuzetno značajna investicija Koridor 10, za čiju će realizaciju, prema najavama resornog ministra, gospodina Mrkonjića, u naredne četiri godine biti izdvojeno četiri milijarde evra. Svakako da je jačanje bankarskog sistema Srbije jedan od elemenata odgovora Vlade Republike Srbije na nepovoljna svetska finansijska kretanja i da se povratak povučenih uloga i potpunog poverenja građana u naš bankarski sistem rešava merama koje jačaju poverenje u sistem, a to su, svakako, predloženi zakoni iz te oblasti: zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, zakon o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita i zakon o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društva za osiguranje. Osnovni razlozi za donošenje predloženih zakona potpuno su jasni, a kako ih je i sam predlagač u obrazloženju naveo, pre svega su psihološkim faktorima izazvane potrebe obezbeđenja sigurnosti ulagača i prilagođavanje sistemu osiguranja depozita u zemljama u okruženju i zemljama EU, s ciljem povećanja spremnosti našeg sistema da odgovori u situaciji eventualnog nastanka vrlo nepovoljnog scenarija. Na osnovu toga, potpuno su logična i dobra rešenja u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita. Prvo, da se proširi sistem osiguranja depozita, pored do sada predviđenih fizičkih lica i na depozite preduzetnika, malih i srednjih pravnih lica; drugo, da se poveća iznos osiguranog depozita sa dosadašnjih 3.000 evra na 50.000 evra, sa predviđenom mogućnošću, u članu 4. ovog zakona, da Vlada Republike Srbije, u cilju finansijske stabilnosti, poveća osigurani iznos utvrđen ovim zakonom, a na osnovu prethodno pribavljenog mišljenja NBS. Na ovaj način, pokrivenost deponenata, usled aktuelne strukture štednje u Srbiji, bila bi čak nešto preko 99% i značila bi siguran efekat u smislu podizanja poverenja u naš bankarski sistem. Naravno, druga dva predloga zakona nude rešenja sa istim ciljem, a delom se želi postići usaglašavanje sa drugim zakonima koji uređuju ovu oblast, a posebno sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita i zakonom koji se uređuju banke. Pre svega, predložena rešenja idu u pravcu i imaju nameru da se finansijski sistem Republike Srbije učini što stabilnijim i omogući Vladi Republike Srbije da efikasno i pravovremeno reaguje u uslovima prisutne finansijske krize, uz koordinaciju sa NBS. Pa se tako članom 1. predloženog zakona o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita ovlašćuje Agencija da primenjuje mere, kao što su da pokriva potencijalne gubitke, preuzima, kupuje i stiče lošu aktivu i upravlja tom aktivom i prema bankama u kojima Republika Srbija nije akcionar, što znači prema svim bankama. To je jasna poruka svim deponentima, građanima koji prilikom donošenja odluke, bar ogromnoj većini, o deponovanju novca u banku nisu razlikovali da li se radi o banci u kojoj je Republika Srbija akcionar ili banci sa nekom drugom vlasničkom strukturom, a u smislu bezbednosti njihovih deponovanih uloga, što je apsolutno dobro i u duhu cilja ovog seta zakona. Upravo povodom ovog rešenja, a u cilju njegove što bolje sprovodljivosti, a nadajući se lično da do njegove potpune primene neće nikada doći, želim da izrazim određene dileme i pitanja, sa željom da ih predlagač odmah i što jasnije obrazloži, i to: koji organ, institucija, kada i kojim aktom utvrđuje koje banke svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost, odnosno koji stepen ugroženosti treba da bude da bi se primenila predložena odredba u članu 1, kojom se Agenciji za osiguranje depozita omogućava kupovina, u ime i za račun Republike Srbije, akcija banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost? Naravno, koliki je iznos potrebnih, odnosno raspoloživih sredstava iz kojih će se realizovati eventualna kupovina akcija, u ime i za račun Republike Srbije, bez kojih, složićete se, ova odredba biće samo na papiru i potpuno nesprovodljiva u trenucima kada se steknu uslovi u praksi za njenu primenu? Uz sve to biće potrebno potpuno saglasje predloženih mera od strane NBS i namera i viđenja problema od strane Vlade Republike Srbije, jer samo tako je moguć efekat pravovremenog i efikasnog delovanja, kao i Agencija, potpuno stručno i kadrovski spremna da odgovori obavezama u datim uslovima nastanka izrazito nepovoljnog scenarija. Smatram da je o ovim temama neophodno imati jasan stav već u ovom trenutku, ako se želi postići potpun efekat ovog seta zakona i na taj način otkloniti sve eventualne nedoumice o namerama predlagača. Pogotovo što se predloženim odredbama trećeg zakona u setu, a o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, dodatno ima cilj da se doprinese daljem jačanju poverenja u bankarski sistem kroz izjednačavanje deponenata banke u stečaju i banke u likvidaciji u pogledu prava na isplatu osiguranog depozita, što do sada nije bio slučaj, a propisano je članom 4. Predloga zakona. Pored toga se u članu 26. zakona uvodi i obaveza likvidacionog upravnika, u postupku prinudne likvidacije banaka, kao i u postupku dobrovoljne likvidacije banaka, da u rokovima utvrđenim zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita, pre isplate drugih poverilaca bez obaveze podnošenja prijave potraživanja od strane deponenata osiguranih u smislu zakona kojim se uređuje osiguranje depozita, organizuje naplatu tih depozita na teret likvidacione mase. Shvatajući sa punom ozbiljnošću značaj i neophodnost ponuđenih rešenja predviđenih odredbama ovog seta zakona, u uslovima aktuelnih problema na finansijskom tržištu i potrebe jačanja poverenja u bankarski sistem Srbije, kao i spremnosti Vlade Republike Srbije da već sada unapred da odgovore na eventualne moguće probleme i pitanja iz oblasti funkcionisanja finansijskog tržišta Srbije u budućnosti, poslanički klub SPS-JS glasaće za predloženi set zakona u načelu.
Reč ima ovlašćeni predstavnik SRS gospodin Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su tri zakonska projekta koja predlaže Vlada Republike Srbije na usvajanje u Skupštini Republike Srbije. Jedan od razloga zbog čega su neophodna ova tri zakonska projekta, po rečima ministra finansija, jeste ekonomsko-finansijska kriza u svetu koja će se pretočiti i na prostor Republike Srbije. U dosadašnjim nastupima aktuelne vlasti, od predsednika države, predsednika Vlade posebno, ministra finansija, guvernera Narodne banke, a i drugih državnih funkcionera, nismo mogli čuti nijednu izgovorenu reč kriza. Uglavnom je bilo priče o stabilnom ekonomskim i finansijskom sistemu i to što se dešava na trulom zapadu, to je njihov problem, mi ovde živimo bez ikakvih bojazni da će nas zahvatiti ekonomska ili finansijska kriza. Sada odjednom u obrazloženju predloga ova tri zakona kriza i, kako ministar finansija reče, koja ide od likvidnosti do poverenja. Sve će biti uzrokovano smanjenjem priliva inokredita i ostalim problemima koji će nastupiti u ekonomskoj i finansijskoj sferi. Moramo ovde otvoriti priču i jasno građanima Srbije reći da živimo u otežanim privrednim, ekonomskim, monetarnim, društvenim uslovima i kriza će pogoditi ovu državu daleko više nego što će ona biti prisutna na zapadu. Zašto? Radi se o određenim špekulativnim poslovima zapadnih finansijskih krugova koji su morali doći u ovu poziciju koja je izazvala slom finansijskog sistema. Ekonomski sistem koji je, između ostalog, rezultat i finansijskog sistema, neće osetiti taj teret onoliko koliko ćemo osetiti mi ovde. Zašto? Zato što je monetarna masa ovde daleko manja nego što je na zapadu. U svakom slučaju, banke koje deluju na prostoru Srbije imaće manje sredstava na raspolaganju koje će upumpavati u privredu i ekonomiju nego što će to biti slučaj na zapadu. Recesija, procena je zapadnih ekonomista, može trajati jednu do dve godine i oni iz recesije izlaze, a kod nas ta recesija, ali još grublje rečeno, krah ekonomskog i finansijskog sistema, jeste boljka koja traje i koja će trajati podugo. Kada govorimo o ova tri zakonska projekta, moramo reći da su u formalnom smislu, a krenuću od formalne strane, jako loše normativno postavljeni elementi sva tri zakona. Na čemu zasnivam svoju tvrdnju? Krenuću od Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, u članu 3. se kaže - Agencija obavlja poslove obaveznog osiguranja depozita fizičkih lica u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita. Gledajte, ovaj zakon, bez obzira što se radi o setu istih, srodnih zakona i jedna institucija ih je pisala, najverovatnije pravna služba Narodne banke, nisu usklađeni. Zašto? Zato što u članu 2. tačka 2. izmena Zakona o osiguranju depozita tretman fizičkih lica se briše, a ubacuju se preduzetnici. Znači, pored fizičkih lica preduzetnici i mala i srednja preduzeća. Onaj ko je pisao Predlog ovog zakona propustio je to da napravi u Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Neozbiljno su shvatili ovo. Bitno nam je da politički ovog trenutka izađemo sa određenim obećanjima, a šta će u normativnom smislu uslediti, to je u krajnjem slučaju nebitno. Nebitno je šta piše u zakonu, bitno je da politički izađemo kada je kriza u svetu i mi kažemo, sada idemo, ako cela Evropa je do sada imala osiguranje 20 hiljada evra, mi na 50. Mi imamo osnovu, imamo bazu, jemči Republika, imamo para i možemo garantovati za depozite građana. Znači, onaj ko je pisao, a prošlo je, odmah da kažem, i kroz Narodnu banku, i Agenciju za osiguranje depozita, i Ministarstvo finansija, i Vladu, i stručne službe u Skupštini i odbore skupštinske itd, i to ostane neprimećeno i prođe kao zakon. U stvari, šta nama znači što prođe kao zakon kada ga mi ne primenjujemo i ne koristimo sve one mogućnosti koje nam pruža zakon. Dalje, u pogledu člana 9. Zakona o Agenciji za osiguranje depozita i 2005. godine sam se kritički osvrnuo. Zašto? Zato što je član 9. zakona iz 2005. godine prepisan zakon iz 90. i 91. godine, kada smo imali onu saveznu Agenciju za osiguranje depozita, sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka. Gledajte šta piše u članu 9, a ministar finansija bi morala to da prihvati kao jednu realnost i da prihvati sve ono što smo mi probali kroz amandmane da izvršimo korekciju ovog zakona, u članu 9. matičnog zakona koji je usvojen ovde u Skupštini Republike Srbije 2005. godine stoji - Agencija u skladu sa aktom Vlade. Nigde u zakonu se ne spominje nikakav akt Vlade, nikakva funkcija Vlade. Znači prepisali smo. Bukvalno smo prepisali, prepisivačka škola, ubacili to u ovaj član i to kao takvo je prošlo i prolazi. Sada isto nismo iskoristili priliku da to ispravimo. Ali bitniji je od ovog normativnog propusta stvarni i funkcionalni propust. Reći ću koji je, kaže - Agencija, u skladu sa aktom Vlade, može kod banaka iz člana 7. ovog zakona preduzeti sledeće mere: 1) pokriti potencijalne gubitke; 2) preuzeti, kupiti ili na drugi način steći lošu aktivu; 3) upravljati lošom aktivom i prodati tu aktivu. Gledajte, to su aktivnosti sanacionog postupka. To se nekada radilo u Agenciji za sanaciju banaka i osiguranje depozita. Sada vi ne možete, banka je u stečaju, banka je u postupku likvidacije, nema sanacije. Ovde predviđate sanaciju, nema je. Konceptom zakona iz 2005. godine vi ste izbacili sanaciju, banka odlazi u stečaj. To mora da nestane iz ovog zakona. Predložili smo amandmanima da se to briše. U članu 5, moram i njega pročitati - banke su dužne da depozite fizičkih lica, opet - fizičkih lica; predvideli ste predlogom zakona i niste ispravili. Opet normativni propusti. Generalno, SRS kada govorimo već o prethodnom zakonu, izmenama i dopunama zakona o osiguranju depozita i o Agenciji za osiguranje depozita smatra da ne smemo izdvojiti iz osiguranja velika preduzeća. Ako smo rekli da ćemo osigurati depozite i isplatiti depozite ukoliko banka ode u stečaj, Agencija tog trenutka nastupa i isplaćuje depozite fizičkim licima, preduzetnicima, malim i srednjim preduzećima. Ne možemo da kršimo Ustav, moraju biti i velika preduzeća. Vrlo je bitno ko je u sistemu našem veliko preduzeće. Javna preduzeća, javno komunalna preduzeća. Mi ćemo u ovom slučaju zaštiti mala i srednja preduzeća koja su u privatnoj svojini, a velika preduzeća, koja su u pravilu u najvećem broju u državnoj svojini, mi njih ne štitimo. Da li postoji u finansijsko-monetarnom sistemu zaštita javnih i javno-komunalnih preduzeća ako ih ne stavimo ovde? Ne postoji, znači moramo je uraditi. Zbog toga smo predložili da u amandmanima, da kada govorimo o pravnim i fizičkim licima koja moraju biti zaštićena ovim sistemom osiguranja, obavezno ugrade, pored malih i srednjih, i velika preduzeća. Kada govorimo o funkciji Agencije za sanaciju banaka, moramo reći da ona, shodno odredbama zakona, ima jako velika ovlašćenja, a mali broj radnika i u pravilu ova naša državna institucija, koja ima jako velika ovlašćenja i velike pravne mogućnosti, nema kvalitetne ljude, nema ni broj ljudi koji se može nositi sa ovolikim brojem poslova koji su joj dati Zakonom o Agenciji za sanaciju banaka. U članu 3. Zakona iz 2005. godine kaže - pored poslova osiguranja depozita, obavlja i sledeće poslove, obavlja funkciju stečajno-likvidacionog upravnika u bankama i društvima za osiguranje. Dakle, mi smo negde od 2001. godine iz bankarskog sistema isključili jedno 70-ak banaka, isključili smo 20-ak društava za osiguranje. Ogroman je to broj. Sve to se jednog trenutka slilo u Agenciju za sanaciju banaka, na otprilike 30-ak radnika. Od tih 30-ak radnika, svega 10-ak radnika sa visokom stručnom spremom. Znači, rade poslove osiguranja, rade poslove stečajnog i likvidacionog upravnika u bankama i društvima za osiguranje, učestvuju u upravljanju bankama čiji je akcionar Republika Srbija, imamo za sada osam banaka, imamo i tamo gde je većinski vlasnik Republika Srbija, imamo 15-ak banaka gde još imamo određeni procenat manji od 50%. Organizuje i sprovodi postupak prodaje akcija tih banaka, organizuje i sprovodi postupak privatizacije društvenog, odnosno državnog kapitala u društvima za osiguranje i obavlja druge poslove utvrđene zakonom. Jako velika ovlašćenja, a mali broj ljudi itd. Ali, iza svega ovoga postoji razlog zašto je to tako napravljeno. Celokupna monetarna i finansijska sfera pala je na dva čoveka, od 2000. godine na dva čoveka, Dinkića i Jelašića, malo guverner, malo ministar finansija, sada ministar ekonomije i regionalnog razvoja, a u ovom drugom slučaju guverner Narodne banke. Radimo šta hoćemo. Prvo smo počeli od početka sanacije šest meseci velike četiri banke, posle toga smo ih oterali u stečaj i likvidaciju. Stečaj i likvidacija ovih banaka, u stvari nisu došle još u postupak likvidacije, još stečaj traje, šest godina. Za ovih šest godina prekršili smo odredbe Zakona o stečajnom postupku, mnogobrojne zakone. Stečaj je morao biti okončan. Zašto smo to napravili? Napravili smo samo zato da bi pogodovali Ministarstvu za privredu i privatizaciju, tadašnjem ministru Vlahoviću, koji je ubrzano krenuo u postupak privatizacije, a direktan povod je bio Sartid. Znamo, puno puta smo slušali za ovom govornicom šta se desilo sa Sartidom. Zašto smo mi otpisali milijardu 200 miliona dolara ovim bankama koje su uložile u Sartid? Otpisano, trenutno se vodi sve u stečajnom postupku, vodiće se još verovatno pet-šest godina i onda ćemo okončati neuspešno sanaciju. Ali, efekat je postignut, izvršena je privatizacija, neko je stavio ogromna sredstva sebi u džep. A ko je stajao iza svega toga? Sada je to pet ljudi, ne dva, pored prethodne dvojice, imamo ministra Vlahovića, imamo Đelića i još se tu javlja Labus, odavno zaboravljeni, kreator, tada predsednik Saveta Agencije za osiguranje depozita, sanaciju i stečajbanaka. Direktno njegovom odlukom u postupku koji je trebalo da dovede do sanacije bankarskog sistema, tako kako se radi na zapadu, kako se radi i u Americi, probamo sanirati ukoliko imamo elemente, mi smo doveli u poziciju, odlukom Saveta, na čijem je čelu bio Labus, doneli smo odluku o otvaranju postupka stečaja nad ove četiri banke, a kasnije je to, evo danas imamo 17 banaka koje su u stečaju, imamo tri u postupku likvidacije itd, izgubili smo ogroman finansijski kapital, koji je bio kapital tih banaka, izgubili smo preko osam hiljada ljudi koji su radili u tom bankarskom sistemu, to je bankarska elita. Ovakvom odlukom i ovakvim odlukama uništili smo bankarski sistem. Danas nam u bankama radi isti broj ljudi koliko je radio nekada, ali kvalifikaciona struktura odgovara, međutim stručna struktura, ljudi sa iskustvom, sa znanjem, prebrodili su sve brodolome koje smo imali, od blokada, od rata, od drugog rata, od finansijske neimaštine, od pozajmljivanja od strane raznih banaka, preko ko znakojih ostrva, ali je bankarski sistem preživeo i istrpeo je sve blokade. Onda kad je trebala država da u njega uloži, ne, samo zbog privatnih interesa. Petorica ljudi moraju odgovarati i kad-tad će odgovarati za to što su učinili u bankarskom sistemu. Mi danas kažemo da imamo zdrav bankarski sistem, ali smo uništili prethodni. U finansijskom smislu, mi smo izgubili strahovito mnogo. Evo, samo u pogledu Sartida imamo milijardu i 200 miliona, ono što je nestalo, isparilo, nema, više niko to ne spominje. Neko je raspolagao tim sredstvima i upotrebljena su u određenom smislu ta sredstva, nema ih sada. A gde su ostale banke? Gledajte sad, postupak koji teče pred sudovima, on je toliko dug da se izgubi. I šta se dešava u praksi? Na sajtu Agencije za osiguranje depozita možete gotovo svakih 10-15 dana videti, prodajemo od ove banke to, pa od ove banke to itd. Krčmimo, rasprodajemo, razbacujemo, jer mi nemamo sistem. Kako da zatvorimo bankarski sistem? Kako da se oslobodimo tog tereta koji je bio nekadašnji sistem bankarstva, koji je bez obzira na sve odigrao vrlo važnu ulogu u najtežim trenucima za ovu državu, 90-te godine preživeli. Bio je ogroman broj banaka, to je bilo obrazloženje. Ti radnici u bankarstvu, oni stvaraju svaki mesec 10 miliona maraka, onih maraka, a to su bila neka sredstva koja su odvojena za to itd, pa to puta toliko itd. To je bilo obrazloženje. Sama odluka koju je doneo Labus, s jedne strane, a Dinkić s druge strane kao guverner Narodne banke, nije potkrepljena pravom studijom o tome zašto uništiti bankarski sistem na način kako je uništen. To uništavanje traje i danas. Ta vrednost imovine koja se procenjuje na nekoliko milijardi evra je obezvređena, ona je prodavana ad hok, poklonjana, darovana itd. Sada je sve to rastočeno. Ukupna vrednost od te prodaje, davanja u zakup je nekih 700-800 miliona evra, beznačajna svota u odnosu na ono šta je vredeo taj bankarski sistem. Nemamo više toga. A šta imamo? Imamo strane banke ovde, koje nam prodaju najskuplji kapital u Evropi, a možda i u svetu. Kad kažemo da je naš bankarski sistem siguran i stabilan, jeste, zato što sve banke na zapadu imaju strahovitu konkurenciju, bore se za procenat-dva, za promile se bore. Mi ovde imamo lagodno desetak, 15%, pa čak i 20% kamatnu stopu i imamo naknadu. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Upravo zbog toga što ove banke prodaju, po pravilu su to sada strane banke, skupe kredite, mi imamo situaciju da su one sada stabilne, ali pitanje je do kada će one biti stabilne, do kada mi možemo trepti to da plaćamo toliko visoke kamate. Hvala.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik DSS gospodin Radojko Obradović.
Uvaženi kolega potpredsedniče, gospođo ministarka, poštovane kolege, konačno je na dnevnom redu set zakona koji su obećani u sklopu mera za umanjenje efekata svetske ekonomske krize. Slažemo se da kriza postoji i slažemo se da te mere moraju da budu sveobuhvatne. Najavljeno je da će biti puno različitih mera koje će regulisati sve segmente bankarskog i privrednog sektora i probleme vezane sa stanovništvom. Međutim, ovo je prvi u redu zakona. Mi ovaj set, u svakom slučaju, kao set mera pozdravljamo. Imali smo prilike da čujemo i sinoć, a i jutros na konferenciji za novinare da je sklopljen aranžman sa MMF-om i taj aranžman podrazumeva brojne stvari. Nešto od toga smo čuli, a nešto ćemo verovatno imati prilike da čujemo u danima koji su pred nama. Moram da primetim da kao da je postojao dogovor između misije, odnosno delegacije MMF-a i opozicije u Srbiji, jer sve ono što je opozicija ukazivala u toku rasprave o rebalansu budžeta bile su ključne stvari oko kojih je MMF insistirao da budu uslov za sklapanje ovog aranžmana. Mi smo imali samo sedam dana, oni su imali 21 dan, ali su očigledno bili mnogo ubedljiviji pregovarači, nego što je to bila opozicija u Skupštini Srbije. Pozdravljam ono što je rekla gospođa ministarka. Ona je istakla dve najvažnije stvari koje nas očekuju u periodu koji je pred nama - to su štednja i to je poverenje. Štednju ćemo videti u budžetu, a poverenje je poverenje koje moramo da vratimo u bankarski sistem, poverenje koje moramo da vratimo u institucije. Ajmo da se osvrnemo na poverenje. Kolege su već govorile o priči u vezi ovog zakona o agenciji i oko depozita, da li treba da bude 3.000, 7.500, 20.000 ili neka druga cifra, a podsetio bih da je 31. oktobra ovde u Skupštini poslanički klub DSS predložio da se formira, da Skupština svojom odlukom formira jednu komisiju koja treba da se bavi svim aspektima moguće krize i svim merama koje treba preduzeti. Tada smo predložili, a i danas to smatramo - da bi se smanjili efekti ove krize moraju da budu angažovani svi faktori u zemlji, morao bi da se postigne konsenzus sa svim grupama. Naša poslanička grupa, poslanička grupa DSS, tada je predložila da bi trebalo razmisliti o eventualnoj pozajmici kojom bi se obezbeđivala stabilnost kursa. Ministarka je rekla da nećemo tražiti sredstva, a istog tog dana, otprilike u isto vreme, to je bilo negde oko sedam uveče, postoje stenografske beleške, nekako se pogodilo u istom tom trenutku, da je predsednik Vlade rekao da se aranžman, postoji arhiva vesti, tiče samo budžeta i da nikakva finansijska sredstva nisu potrebna. Dva dana kasnije se pojavljuje vest u novinama - da se već pregovara o eventualnoj pozajmici kojom bi se branio budžet. Dobili smo informaciju da se upravo barata sa tom cifrom od oko 500 miliona dolara, koja su sastavni deo aranžmana MMF-om i koja će biti povučena, to su rezervisana sredstva, samo u slučaju da bude potrebno da se odbrani kurs. Smatrali smo tada, a smatramo i sada da u periodu koji je pred nama odbrana kursa će biti izuzetno važna za sveobuhvatnu stabilnost. Toliko o poverenju. Nije mi jasno da li je problem da čujemo opoziciju, da saslušamo i da neke od predloga, koji mogu da se pokažu da su korektni, i uvažimo. Pred nama je set nekoliko zakona. Prvim zakonom se definiše da se taj depozit podiže sa 3.000 evra, koliko je to bilo do sada, na 50.000 evra. Postoje tri izvora kojima se garantuje taj depozit. Ministarka je rekla dva, to su - obavezna rezerva, Fond za osiguranje depozita i ako ta dva izvora ne budu dovoljna, verovatno će morati da priskoči budžet. Iskreno se nadam da nikada nećemo doći u tu situaciju. Što se tiče obavezne rezerve ona pokriva 40% ovih sredstava, ali Fond za osiguranje depozita je svega 74 miliona evra. To je izjava koju je gospodin Ilić dao u jednim novinama, pretpostavljam da je tačna. Ako je ukupan depozit oko 90%, onda nije teško sračunati da se barata sa cifrom od oko pet, pet koma nešto milijardi, u zavisnosti od toga koliko je štednja. Tu očigledno postoji određena razlika. Članom 4. ovog zakona se daje mogućnost da se ovaj depozit, ako postoji potreba, znači garantujemo ponovo 99,9% svih onih uloga i ogroman procenat štednje koji se meri sa otprilike preko 80%, a onda se kaže - ako postoji potreba, onda će Vlada u dogovoru sa Narodnom bankom, odnosno uz saglasnost Narodne banke taj depozit podići. Da li mi možemo danas da pretpostavimo da ta potreba postoji? Koji su razlozi da će postojati ili šta to treba da se desi da bi se taj depozit podigao? Zašto se to radi dogovorom i odlukom Vlade? Zašto to nije predmet zakona? Ako nema finansijskih efekata po budžet, onda je to jedna stvar, ali kako ćemo garantovati depozite? Valjda depozite garantujemo zato što može da nastupi problem i da neko od banaka ima problem da ta sredstva isplati? Ako problema nema, onda zakon nije ni potreban. Ako problema ima, onda očigledno nema sredstava i nemoguće je da su finansijski efekti nula. S druge strane, u budžetu se kaže - nema finansijskih efekata. Svaki naš građanin zna da ako ode i uzme onu pozajmicu, kako se to zove keš kredit ili kao uzima kredit za stan - da mora da postoji garancija i ta garancija uvek ima cenu. Jedino u slučaju kada Republika Srbija nešto garantuje, onda to nema efekta na budžet i ta vrsta garancije nema cenu - što je vrlo interesantno rešenje. Imamo Predlog zakona da bi se garantovala stabilnost sistema i u slučaju da neka od banaka dođe u problem. Daje se mogućnost da Agencija za osiguranje depozita može za račun Republike Srbije kupiti akcije tih banaka. To je naravno na predlog Vlade, uz saglasnost Narodne banke. Čim je u pitanju neka kupovina ovakve vrste jasno je da transparentnost mora da bude potpuna - pitanje je po kojoj ceni će se kupovati, kako će se kupovati. Jedno od osnovnih pitanja je kako će se kontrolisati čitav taj proces. Na sajtu Agencije, a većina Vladinih tela ili praktično sva imaju svoj internet sajt i tu postoje brojni podaci odakle možemo da dobijemo praktično sve podatke, ili veliki broj podataka koji su interesantni, sajt ove agencije je prilično neažuran, ali čini mi se da prema podacima kojima raspolažem - ova agencija još uvek nema upravni odbor. Ne znam da li sam upravu, ali čućemo, pretpostavljam, da li je to tačno. Ako Agencija nema upravni odbor, ko može da kontroliše i koje je to telo, sve i da je sve u redu, koje će to telo kontrolisati na pravi način? Mi smo naravno predložili da se jedan ovakav članzakona briše. Što se nas tiče, uvek je moguće sve da se reguliše zakonom. Svaki zakon koji je dobar koji pomaže stabilnosti sistema, može da bude usvojen u ovoj skupštini u vrlo kratkom roku - mnogo brže nego što je potrebno vreme da se odluka dostavi Vladi, da Vlada traži saglasnost NB, da NB to uradi u dogovoru sa guvernerom, Savetom ili nekim drugim organima. Interesantno je primetiti da su kolege iz G17 plus tu imale dva vrlo interesantna amandmana. Mi smatramo da su amandmani jako dobri i da bi trebalo razmisliti da oni budu prihvaćeni. Jedan amandman kaže da se taj rok od 90 dana smanji na 30 dana. Ako je sve u redu, ako postoje depoziti kod NB, ako nema drugih dodatnih finansijskih sredstava koja su potrebna da se sve to isplati, ako nema potrebe da opterećujemo budžet svim tim stvarima, uopšte ne vidimo razloga da dodatno ne pojačamo stabilnost bankarskog sistema i da ne počnemo isplate u roku od tri dana, a da završimo u roku od 30 dana. Time je garancija potpuna i time u potpunosti garantujemo stabilnost sistema. Ono što u ovom trenutku nedostaje, a što je izuzetno važno i što, nažalost, ne možemo čuti, a ne možemo ni videti iz zakona pošto ih još uvek nema u proceduri, na koje ćemo sve načine reagovati na sve one skrivene elemente i na skrivene rizike koji mogu da nas očekuju. Mislim da smo prvi udar krize prebrodili. Mislim da će, sa ovom intervencijom MMF-a i sa ovom pozajmicom i stabilnost kursa biti obezbeđena u nekom periodu koji je pred nama. Ali, osnovno pitanje je šta će se desiti sa realnim sektorom, sa svim onim slabostima privrede realnog sektora, a indirektno i stanovništva. Stanovništvo je zaduženo sa 334 milijarde dinara, a privreda je zadužena sa 650 milijardi, plus 10,7 milijardi evra nekih spoljnih dugova. Sledeće godine privredi dospeva više od tri milijarde evra za otplatu. U ovim uslovima, kada je potpuno realno očekivati da će tražnja biti smanjena, kada se mnoge fabrike zatvaraju i na prinudnom su odmoru, ne u Srbiji u tako velikoj meri, kao što se dešava u Rumuniji, Mađarskoj i kao što se dešava u drugim zemljama, ako se to desi, na koji način će privreda servisirati dugove i na koji način ćemo reagovati. Možemo da kažemo - dobro, privreda se zaduživala, nije posao države, naročito ne u ovakvim sistemima, da brine o onome što se dešava privredi. Ali, ako taj problem postane veliki, ako se taj problem privrede prelije na finansijski sektor, onda ponovo može da bude ugrožen kompletan finansijski sistem. Interesuje nas da vidimo na koji način će sve te mere biti definisane i kada će one stići. Moje kolege će govoriti o merama koje su preduzele zemlje koje su zahvaćene i koje nisu zahvaćene krizom. Videćete da je većina svetskih zemalja već napravila vrlo ozbiljne planove u različitim oblastima šta sve treba uraditi da bi se svi ti elementi umanjili. Mi smo videli samo jedan element i to je ovaj koji garantuje depozit, i ništa drugo što se odnosi na privredu i na realan sektor. Kriza je možda bila izgovor za neispunjena predizborna obećanja. Ali, malo je verovatno da nismo mogli da naslutimo recesiju pre šest ili sedam meseci kada su ta obećanja davana. Da prihvatimo i da tada možda nije bilo jasno, ali pre sedam dana je potpisan prošireni kolektivni ugovor. Da li smo tada znali da kriza postoji? Da li smo tada znali da će biti problema sa finansijama? Čemu služe onda potpisi za koje svi znaju da nikada neće biti realizovani? Da li je to onda ozbiljan pristup ovako ozbiljnim problemima? Očekujemo da ćemo do budžeta i zajedno sa budžetom dobiti sve ove mere. Imamo amandmane na ove zakone. Imamo i podržaćemo amandmane nekih drugih poslaničkih klubova. Smatramo da postoje dobri amandmani koji mogu da otklone nedostatke ovih zakona. I u odnosu na ishod ili zavisno od sudbine tih amandmana ćemo odlučiti kako ćemo glasati o ovim zakonima. Hvala.
Izvinjavam se, sistem ne radi. Dajem pauzu od deset minuta. Pošto sistem radi, možemo da nastavimo rad bez pauze. Izvinjavam se gospodinu Jovanoviću, gospodin Aligrudić reklamira povredu Poslovnika.
Član 27. se odnosi na vas, gospodine potpredsedniče. Ako date pauzu, onda je pauza data. Onog trenutka kada bilo ko od poslanika napusti salu zbog toga što ste dali pauzu, on sada živi u uverenju, tamo negde u hodniku, da pauza traje. Znači da to nije fer. Ako je data pauza deset minuta, mora biti pauza deset minuta, pa nastavljamo rad. Izvinite, to zaista nije fer, makar da je i jedan narodni poslanik napustio salu zbog toga što je čuo da ste dali pauzu deset minuta. Molim vas da to ispoštujete. Ako mi odgovorite pozitivno na ovo pitanje, onda ću se povući sa govornice, a ako ne, onda ću nastaviti po ovom drugom osnovu, po kome sam se javio.
Ispoštovaću onda datu pauzu. Imamo još sedam minuta. [[Posle pauze – 12.55]] Hvala na strpljenju. Nastavljamo rad. Reč ima ovlašćeni predstavnik LDP Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, što bi mi u ozbiljnijoj atmosferi raspravljali o ovim zakonima kada to nije radila ni sama Vlada? Ovi zakoni su, kao i Vladina ekonomska politika, otprilike isti kao i sve ovo što se dešava tokom prepodneva ovde u skupštini. Sistem radi, sistem ne radi, data je pauza i nije data pauza, krenućemo, ali za 7 minuta brže nego pre 7 minuta. Mislio sam da počnemo ovu raspravu u razgovoru sa državnim sekretarom u Ministarstvu finansija, koji je bio naš sagovornik prilikom poslednje rasprave o nekim od mera koje sada prepoznajemo u Vladinim inicijativama, ali u međuvremenu državnog sekretara nema i nećemo daleko ovako stići ovom vrstom rada. Koliko mi razumemo, u izmenama i dopunama ovih zakona zapravo se radi o zakonima koji su deo paketa ekonomskih mera koje je Vlada Srbije sa velikim zakašnjenjem promovisala na jednoj od konferencija za novinare na kojoj smo videli da imamo i predsednika Vlade. Imali smo ga kada je Vlada izabrana i posle toga ni jednom ga nismo videli ovde u skupštini. Nismo ga videli kada se raspravljalo o banalnim pitanjima poput usvajanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, energetskog sporazuma Srbija-Ruska federacija, katastrofalnog rebalansa budžeta, pa ga tako nema ni sada. Bilo bi dobro da smo samo po ovom pitanju presedan u svetu, nažalost nismo. Obrazloženje za usvajanje jednog zakona o izmenama i dopunama od zakona o kojima danas razgovaramo, a to su tri zakona, mislim na Zakon o osiguranju depozita, obrazloženje je tužno. Ako vi, gospođo Dragutinović, ne čitate ove zakone, onda zašto ih uopšte i usvajamo. U obrazloženju piše da je razlog za izmenu Zakona o osiguranju depozita povećanjem osiguranog iznosa zbog potrebe harmonizacije domaćeg zakonodavstva sa zakonodavstvom zemalja u okruženju i zemalja EU. Pošto se pojavio ovde u međuvremenu državni sekretar, kad je otkrivena ta potreba harmonizovanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU i da li možda postoji neka lista potrebnih zakona u tom procesu harmonizacije sa koje bi mogli da skinemo baš ovaj zakon u ovom trenutku? Mislim da je to obrazloženje licemerno, pogotovo ako se pogleda obrazloženje u jednom od ova tri zakona o kojima takođe razgovaramo. Sad se u tom obrazloženju pominje i finansijska kriza, i teške ekonomske prilike, i onda je zapravo jasno da je ta vlada osuđena na neuspeh, čak i kada donosi neke ispravne ekonomske mere, zbog toga što je to vlada bez jasne političke vizije i koncepta. Sa vama smo, gospodine Iliću, razgovarali ovde na sednici Odbora za finansije, koja je sazvana kako bi se Srbija zaštitila od neodgovornih poslanika opozicije koji su u parlamentu uradili ono što su pre njih uradili svi odgovorni poslanici u svim parlamentima normalnih zemalja na ovoj planeti. Tada smo, između ostalog, mi iz LDP-a predložili povećanje iznosa osiguranog depozita sa tri hiljade evra na 10 hiljada evra. Neke poslaničke grupe su predlagale iznos od 20 hiljada evra, ali ni jedna ni druga tema nisu važne jer ostaju u drugom planu pred vašim odgovorom na tako nešto. Vi ste tada rekli da je to bespotrebno. Vrlo dobro znam šta ste rekli, da se ne bavimo previše onim ocenama da ta kriza neće imati nikakvih posebnih efekata i vaših lekcija koje ste nam držali o razlikama između investicionih i klasičnih banaka, i to smo slušali. Ali, evo nas sada tu smo gde smo i mi bismo hteli da vam pomognemo, jer mislimo da su ovo situacije u kojima, ne zbog toga što je vama lično potrebna pomoć, daleko od toga, ne mislim da ste srećni zbog ovoga, baš naprotiv, ali hajde da vidimo gde postoji prostor za dogovor oko prevazilaženja tih problema koji su kod nas nažalost mnogo dublji i ozbiljniji od onih o kojima se trenutno govori. Jer i vi i mi vrlo dobro znamo da uzrok ovih ekonomskih problema nisu samo poremećeni odnosi u svetu i ta svetska finansijska kriza, već nažalost i nedovršene ili pogrešno sprovedene reforme u zemlji koje ove naše unutrašnje ekonomske prilike pretvaraju u veliki generator i bombu na kojoj sedimo. Napravljen je dogovor sa MMF-om. Nije ovo tema da o njemu razgovaramo. Problem je što država takođe pokazuje ambiciju da štedi, ali tako što će građani stezati kaiš. S druge strane, vrlo je neodgovorna procena inflacije, visoka stopa inflacije od 8%. Mi se sa tim ne slažemo, nije to tema. Hajde da pođemo od ovog zakona o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Jedan član, posle tačke 3) tačka 4) u kojoj se kaže - kupiti u ime i za račun Republike Srbije akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. U redu. Gde se nalaze sredstva za kupovinu akcija, kao i gde se nalaze u rebalansu budžeta sredstva za osiguranje depozita koje je podignuto na 50 hiljada evra? Voleli bismo da dobijemo odgovor na to pitanje. Da li su ta sredstva negde izdvojena, da li se nalaze u obaveznoj rezervi, da li će ta sredstva biti povučena iz nekog kredita, da li će ta sredstva biti povučena iz deviznih rezervi? Prosto, voleli bi da znamo gde se nalaze sredstva koja su izdvojena za osiguranje depozita, kako se to pitanje rešava? Drugo vrlo ozbiljno pitanje je pitanje kriterijuma na kojima se zasniva realizacija jednog ovako velikog prava. Vlada će usvojiti akt, guverner će predložiti, a da li možemo da znamo kriterijume. Imamo primere preuzimanje banaka u ovom trenutku, ali tu postoje kriterijumi, ne preuzimaju se sve banke, neke banke propadaju. Gde je razlika između "Fani Meja", "Fredi Meka" i "Limon Bradersa"? Gde počinje i prestaje ta razlika, odnosno zašto tako različiti tretmani, negde postoji kapital države, negde ga nema? Koji je interes naše Vlade da ona preuzima upravljanje i kupuje akcije banaka koje propadaju? Da li je to stabilizacija ekonomskih prilika u zemlji, stabilizacija tog finansijskog tržišta? Koliko su takve mere efikasne? Da li možemo da dobijemo neku projekciju svega toga? Šta će se desiti ako samo država kratkotrajno obustavi te negativne trendove, a onda ona postane u problemu koji je veći od problema prethodnih vlasnika? Ko će tada otkupiti Vladu Republike Srbije, koja je otkupila neodgovornu banku ili banku koja je stradala zbog tih poremećenih odnosa na tržištu? Da li se pravi razlika između banaka u kojima se nalazi kapital države i privatnih banaka? Da li se pravi razlika između privatnih banaka koje su u vlasništvu naših državljana i koje imaju naš kapital ili je to mera koja se odnosi na svaku banku? Dolazim iz Beča, tamo je u toku konferencija koju je organizovala "Unikredit banka", pokušavajući da uveri (izvinjavam se, ne mislim ništa loše o Unikreditu ovde u Srbiji, ali jako je teško govoriti o finansijskim problemima a ne pominjati one koji su deo tog problema), ali "Unikredit banka" je organizovala međunarodnu konferenciju u Beču kako bi uverila "Bank Austria", odnosno državljane Austrije da je situacija stabilizovana i da nema nikakvog problema sa novcem koji oni imaju u toj banci. Imaju veliko pravo da tako nešto rade, pošto je austrijska država donela odluku da u apsolutnoj meri osigura depozite u austrijskim bankama. Da li su ove banke ovde kod nas domaće banke ili su strane banke? Mi znamo taj odgovor - to su domaće banke. Sada se srećemo sa jednim demagoškim problemom na koji moramo zajedno da odgovorimo. Zašto mi građanima te banke predstavljamo kao strane banke, a one su zapravo domaće banke? Na primer, predstavlja ih Narodna banka, predstavlja ih aktuelni ministar ekonomije koji je svojevremeno bio guverner Narodne banke. Poverenje u bankarski sistem se vraćalo ne tako što je građanima rečeno da se stabilizuje naš domaći bankarski sistem nego tako što je ljudima poslata poruka da su te banke koje su u Srbiji banke koje u stvari svoju reputaciju grade na onima koji su i te banke osnovali, što je bilo presudno. Sada njihovi osnivači nemaju nikakve obaveze prema bankama ovde. Konkretno, neke austrijske banke su pokušale da proguraju inicijativu, tražeći od svoje države da osigura i depozite u drugim zemljama u bankama čiji su osnivači austrijske banke. To nije prošlo. Sada želimo da dobijemo analizu mera i efekata jedne ovakve odluke da država Srbija preuzima, da ne kažem problematičan menadžment, ali jedno problematično stanje, štiteći sebe na način na koji mi ne možemo da pretpostavimo kako, možemo samo da razgovaramo uopšteno, a da pri tom ne možemo da dobijemo odgovor na pitanje ko se zapravo iza svega toga štiti, kao što ne možemo da dobijemo ni čitav drugi niz odgovora na pitanja koja nam nameće situacija u kojoj mi trenutno živimo. Gde su nam devizne rezerve, guverner nam kaže - rekao sam to na RTS-u. Pa pošto je panika element o kojem vodimo računa hajde da ne pričamo o tim rezervama i o tome gde su, i pod kakvim uslovima, i koliko su operativne, i koliko su to devizne rezerve u punom pojmu deviznih rezervi, a koliko su to zapravo devizne rezerve koje su formirane tako što je privremeno oduzet novac banaka koje funkcionišu ovde kod nas na tržištu kroz formu raznih depozita. Gde je novac za ovih 50.000 evra osiguranja? Gde se nalazi taj novac? To morate da kažete, možda to jeste neviđeno, ali to je jako važno i želimo da znamo odgovor na to pitanje. Ako to nije važno, onda nije važna ni rasprava o ovome, zašto idemo na 50.000 evra, ako ste vi nam vi sami rekli da je racionalno bilo ono o čemu smo prošli put govorili, a to je 3.000 evra. Hteli bismo da usvajamo zakone i objasnićemo u čemu je razlika, gospođo ministarko, između vas kao ministra finansija i nas kao političara. Hteli bismo da usvajamo zakone koji mogu da se primene. To je razlika između vas i nas. Mi bismo hteli da usvajamo zakone iza kojih možemo da stanemo, a ne zakone koji će biti samo slovo na papiru, jer možda je to pitanje kredibiliteta naših institucija drugorazredno pitanje u ovom dnevnom haosu. Niko vama ne spori da ste vi zaista hteli da isplatite ljudima 1.000 evra po akciji, i da ste zaista bili spremni da isplatite penzionerima penzije u visini od 70% plate i da ste zaista bili dobronamerni kada ste potpisali kolektivni ugovor za koji ste unapred znali da ga nećete primenjivati. Niko ne spori da bi vi sve najbolje uradili za ovu zemlju, problem je što vlast ne sme da vara svoje društvo, jer se sada suočavamo sasituacijom u kojoj nam je potrebno pre svega razumevanje građana. A zašto bi nam ljudi verovali danas ako smo ih prevarili juče. Zato kada pričamo o tome gde je osnova za ovakve promene zakona, mi mislimo o politici, a ne o novcu. Želimo da budemo sigurni da će naša zemlja u svakom trenutku moći da primeni ovaj zakon. Znam da je vama banalno to što niste ispoštovali Ustav i zakon i predali parlamentu, u skladu sa vrlo precizno definisanim rokovima, predlog budžeta za narednu godinu. Postoje objektivni razlozi za tako nešto. Ali, verujte da su jednako objektivni razlozi na strani nekog drugog čoveka koji možda ne želi da plati porez u zakonom utvrđenom roku, pa ako vi kažete ništa zato što smo prekršili zakon, zašto to ne bi mogao da kaže svaki drugi građanin u ovoj zemlji - ništa zato što smo prekršili zakon. Ništa zato što smo potpisali kolektivni ugovor sa sindikatima i obećali sindikatima 7.000 dinara povišice, iako znamo da 90.000 ljudi formalno ima radnu knjižicu, a nema nikakav posao. Sve to kad stavite na stranu na kojoj se nalazi 20 godina haosa, onda zajedno moramo da postavimo pitanje potencijala i resursa sa kojima raspolažemo u ovom trenutku. Zato nam je potreban prethodni dogovor na osnovu koga bi vi imali pravo da preuzmete ove mere, jer ono što čini drugačijim vašu inicijativu da preuzimate banke koje imaju probleme i da tako stabilizujete prilike, što je apsolutno legitimno i dobro, ali ono što čini drugačijim vašu inicijativu od svake druge normalne inicijative u svetu to je nedostatak konsenzusa i dogovora. One jednostavne slike u kojoj dva predsednička kandidata stanu jedan pored drugog i pošalju svom društvu jednu poruku, e to je ono što tražimo od vas, bar LDP, ne želimo da vas saplićemo u tome, ali vi nama ne dopuštate da budemo partneri u rešavanju ovih problema. Sa nama niste bili spremni da podelite odgovornost za definisanje politike, ali će se pojaviti spremnost da delimo odgovornost za posledice jedne takve politike. O tome se radi, to je za nas najveći problem. Šta je sa preostalim delom ekonomskih mera Vlade? Trebalo bi da znate kada smo mi dobili poruku kada je održana ta konferencija za novinare: pre mesec dana. U normalnom svetu se analiziraju efekti preduzetih meram, a mi tek sada raspravljamo o delimičnom paketu vladinih mera. Šta je sa ukidanjem poreza? Kada će to biti na redu? Kada će biti ukinuti porezi? Zašto sada to nema? Zato ne možemo da kažemo da je ovo jedna ozbiljna politika, ovo je pokušaj sastavljanja kraja s krajem u okolnostima koje su privremene i samim tim neizvesne. Podržavamo vaš dogovor sa MMF-om i smatramo da je koristan, i podržavamo projektovani deficit od 1,5%. Možda postoje neki razlozi za inflaciju od 8%. Mislimo da bi bilo bolje da je 2%, ali možda za to, hajde da kažemo, postoje neki argumenti. Mi ih ne znamo. Nikada ih niko nije rekao. Mi čitamo vesti, vidimo da Vladu ucenjuju, da se to krpi kako ko zna i ume, na kraju je i napravljen neki dogovor, ali realizacija tog dogovora pre svega zavisi od spremnosti društva da trpi pritiske kojima će biti izložena kroz primenu tog dogovora. Ne može društvo da bude uspešno ukoliko, recimo, neko odluči da poentira na činjenici da su sada zamrznute plate. Vi nam niste pružili priliku da u tome zajedno učestvujemo i da to zajedno radimo. To je osnovni problem. Predložili smo raspravu o ekonomskoj politici u zemlji, ne sa ambicijom da kažemo, ministarko dajte pare, nego da kažemo dogovorili smo se ljudi u ovoj situaciji oko onoga što treba da se radi. Nema problema, podržaćemo mi izmene ovih zakona. To je najmanje sporno. Ali vam kažem, ako donosimo zakone, dajte nam argumente da možemo sutra da kažemo ljudima da će se ti zakoni primenjivati. To sada nemamo. Juče je ovde bio ministar za dijasporu i brani zakon o javnim nabavkama. Ne treba od nas da ga brani. Mi želimo taj zakona, ali ako Vlada na takav način iskazuje poštovanje prema tom zakonu, onda sve drugo ide niz vodu. To morate sami među sobom da rešite. Dobićete podršku za sve ovo, zato što mi pretpostavljamo da će sve biti onako kako bi mi želeli, ali vas unapred pitam šta će se desiti u situacijama u kojima počne da se arbitrira oko toga koju banku sada država preuzima, ko sedi u upravnom odboru banke koja se preuzima (je l' znate kako izgledaju upravni odbori banaka? Kakve su političke veze upravnih odbora i onih na vlasti? Kakva je struktura kapitala? Iz kojih država dolazi taj kapital? Kakav je odnos tih država prema tim bankama, u istom trenutku i prema nama? Da li postoji mogućnost nekog partnerstva u preuzimanju obaveza? Sve su to krupna pitanja. Mi na tako nešto ne dobijamo odgovor. Što se tiče ideje da se sa ovim zakašnjenjem menja ta politika, nadam se da će to uliti potrebno samopouzdanje građanima i jedino što možemo da im poručimo odavde da nažalost Vlada ništa ne može sama da uradi, kao ni LDP koja vam pruža podršku, da u ovom trenutku presudno stabilnost našeg bankarskog sektora zavisi od razumevanja ljudi za tu jednostavnu činjenicu da te banke počivaju na novcu koju su oni u njih deponovali. Ne postoji nijedanbankarski sistem na svetu koji se ne bi zaljuljao kada bi neko povukao svu deviznu štednju i to moramo ljudima da kažemo, i da ih zajedno uverimo da će novac u tim bankama biti siguran, da dinarska štednja neće biti obezvređena, a da će naša centralna banka početi da vodi drugačiju politiku. Ona sada pokušava da anulira štetu koju proizvodi svojim merama Vlada. Euribor je 4,50 gotovo 4,60 - spustio se, a naša referentna kamatna stopa otišla je na 17%. Gde je razlika? Razlika je u tome što centralna banka brani vrednost dinara, a ta vrednost je ugrožena merama Vlade, inflatornim rebalansom budžeta. Tih 17%, koliko čini visoki dinarski kredit u ovoj zemlji? Kojim poslom čovek može da se bavi u našoj privredi da bi servisirao kredit sa kamatom od 20%? Ako je izvoznik ubija ga politika kursa jer nije konkurentan, ako je izvoznik ubija ga cena kapitala jer ne može da povuče taj kapital iz inostranstva, zbog toga što nema kolaterale koji su potrebni, a ovde je užasno skupo. Mi imamo jedan strukturni problem. Znam da ste ga svesni, ali moramo o tome da govorimo i o tome da ponudimo zajednički odgovor. Ako budete dolazili pred nas i predlagali nam, nema problema, mi ćemo reći, ljudi, glasali smo, prepustili smo Vladi ekonomsku politiku pa neka Vlada deli između sebe odgovornost za te mere. Mi za tako nešto nismo odgovorni. To smo doživeli devedesetih godina. Uopšte nije važno ko je šta sada govorio. Najmanje je važna ta neverovatna sličnost između poruke da će sankcije delovati stimulativno na našu ekonomiju i poruka koju sada čujemo iz Vlade da će svetska ekonomska kriza delovati povoljno na naše unutrašnje ekonomske odnose, jer će ubrzati reforme, a strani investitori čekaju u niskom startu da dođu u ovaj naš raj od Srbije, gde je sve onako kako treba. Sudovi su efikasni i nezavisni. Politika je u parlamentu i partijama, a ekonomija je prepuštena poslovnom svetu. Pošto ništa od toga nije onako kako bi trebalo da bude, mi vam predlažemo da se dogovorimo oko načina na koji ćemo podeliti odgovornost za zemlju u ovako krupnim i važnim pitanjima.Podrška vašim zakonim nije sporna, ali je sve drugo veliki problem. Ne zato što mi nešto ne razumemo i to što vas čude pitanja koja vam postavljamo, mi vam ovde samo citiramo građane, koji su odlazili u banke, uvereni da su to strane banke... (Predsedavajući: Molim vas da završtite.) ... hajde da završimo. Pola sale nije bilo ovde, uključujući i državnog sekretara, kad ste mi dali reč. Zbog toga što ni vi ne možete da se ponašate drugačije od Vlade, koja jeste Vlada i nije Vlada, imamo sednicu, nemamo sednicu, imamo zakone i treba da budemo srećni jer ih donosimo da bi harmonizovali naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU. Baš uspostavimo harmonizaciju u oblasti depozita, a ne u nekom drugom važnom pitanju o kome se, recimo, vrlo negativno govori u izveštaju Evropske komisije, koji je cenzurisan i u formi falsifikata ponuđen poslanicima ovde u tokom jučerašnjeg dana. To su naši problemi. Vi imate našu podršku, ako vam to nešto znači, ali nažalost očekujem od vas odgovore koje bi mogli da kažemo ljudima. Odgovore koje ljudi mogu da razumeju. Odgovore koji nešto znače i koji su nešto više od pozivanja na aktivu i bilanse koji su poznati guverneru..
Povredu Poslovnika reklamira gospođa Milica Vojić-Marković. Dobija reč preko reda. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dobijam reč po Poslovniku, pozivam se na članove 225. i 226, potrebno mi je obaveštenje koje je važno za rad ove skupštine i svih poslanika u njoj. Dobili smo informaciju da je Vlada postigla dogovor sa MMF-om i posle toga smo dobili informaciju koja je razočarala sve penzionere, jer je potpuno jasno da u sledećoj 2009. godini penzioneri neće dobiti povećanje penzija od onih 70% prosečnog ličnog dohotka, što je bilo predizborno obećanje koalicije SPS-PUPS-JS, a onda kada je formirana Vlada koja je preuzela to obećanje, to je bilo i obećanje Vlade. U međuvremenu moram da kažem da su penzije povećane linearno 10% i to je jedino što je izvesno da će ostati u idućoj godini kada su u pitanju penzioneri. Ako sada pogledamo strukturu i primanja nosilaca penzija videćemo da preko 58 penzionera, od onih 1.600.000 penzionera u Srbiji, prima penzije koje su manje od 20.000. Od toga 9,44% penzionera prima penziju do 9.715 dinara. Ako pogledamo da je penzija linearno povećana, oni su u ovoj strukturi do 20.000 dobili maksimalno povećanje od 2.000. Ako pogledamo ovu kategoriju do 10.000 oni su dobili otprilike od 400 do 970 dinara. Moram da kažem da je još jedna kategorija penzionera koji primaju penzije do 30.000 isto tako velika i da ukupan broj penzionera koji primaju penzije do 30.000 je 90% od onih 1.600.000. Ako sada pogledamo da su sve cene drastično povećane u ovoj zemlji, energenti preko 60%, hrana, prehrana i bezalkoholno piće je, prema strukturi koju smo dobili danas, Srbija iza Letonije je najviše povećala cene u protekloj godini. Imamo povećanje odeće i obuće koje je isto tako najveće u Evropi. Imamo telefon koji je poskupeo tri puta, saobraćaj i sve ostalo. Suština je da tih 10% koje su penzioneri dobili već ne postoje, pojela je inflacija i pojela su poskupljenja. Sa druge strane, hajde da pogledamo i ovu strukturu koja je iznad 30.000 i da pogledamo otprilike šta je tu zanimljivo. Ako pogledam tu kategoriju koja prima penzije od 40.000 do 90.000, a to je kategorija od samo 10% penzionera, videćemo da je njihovo linearno povećanje mnogo veće, od 4.000 do 9.000, što znači da je u ovoj kategoriji preko 4.000, da su otprilike dobili 9.000, što je otprilike penzija ovoga koji prima minimalnu penziju. Interesuje me recimo koliko je povećanje penzije gospodina Krkobabića. To je podatak koji je vrlo zanimljiv. Postaviću još jedno pitanje, radi toga sam se javila. Najavljeno je povećanje akciza za sledeću godinu goriva. Znamo da je cena goriva ovog trenutka svuda u svetu drastično pala i da je na nivou od pre nekoliko godina, iako cene na našim pumpama to ne govore, najavljeno je povećanje akciza za gorivo i verovatno će se primenjivati od 1. januara 2009. godine. Moje pitanje je - da li je to najavljeno povećanje akciza direktno u vezi sa problemom punjenja budžeta, jer je očigledno da mi u sledećoj godini nećemo moći da napunimo budžet? Hvala.
Ceo minut ste govorili duže. Niti je bilo povrede Poslovnika, niti ste, sem u prekoračenju vremena, pitanje postavili. Time ste zloupotrebili Poslovnik, pa vas molim da to ubuduće ne radite. Povredu Poslovnika ukazuje gospodin Zoran Krasić.
Gospodine predsedavajući, morate da shvatite da dostavljeni predlozi zakona i obrazloženja koja su data uz te predloge zakona stvaraju potrebu da se poslanici javljaju po čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine, jer bez dodatnih obaveštenja i objašnjenja ne možemo da funkcionišemo. O čemu se radi? Građani Srbije treba da shvate da pre imate da čujete na televiziji i pročitate u novinama neku selektiranu informaciju o ovome što je na dnevnom redu nego što ćete da pronađete bilo kakvu informaciju koja je važna u obrazloženju predloga zakona. Kada bih se sad pravio da sam neki Toša i da sam neuk, mogao bih na bazi nekih predloga koji su ovde dati da obavestim građane da Vlada Republike Srbije sprovodi nacionalizaciju banaka. Kako? Tako što banke sa stranim kapitalom, zbog lošeg svog poslovanja, ukoliko ugrožavaju finansijsku stabilnost Republike Srbije, mogu biti otkupljene od strane Republike Srbije. Taj koncept donekle može da se prihvati, s obzirom da tako nešto postoji kao ovlašćenje Agencije za osiguranje depozita iz člana 7. do 11. Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, jer Agencija obavlja poslove za Republiku Srbiju. Moram da skrenem pažnju da u jednom od prethodnih članova, recimo u članu 3. tog istog zakona, oni nisu ništa promenili, i dalje su ostali depoziti fizičkih lica, a nemaju ih više ni preduzetnici, ni mala, niti srednja preduzeća. Nikome nije jasno što su ubacili u ovu kombinaciju mala i srednja preduzeća. Zašto? To su pravna lica. Mnoga pitanja su nejasna. Da li je ovo nacionalizacija? Čega? Propalih banaka. Kako da propadnu banke? Baš sam hteo da predložim Dinkiću da ide u Ameriku da sredi finansijsko tržište. Da ste vi intervenisali u "Beogradsku banku" i u one naše banke pre sedam-osam godina nijedna ne bi otišla u likvidaciju i stečaj, ali to još nije okončano. Onda se formirala Nacionalna štedionica, pa se podelio prostor, pa sad mi treba opet da finansiramo i da strepimo nad nečim što se po ko zna koji put javlja kao privatna svojina ili privatna sredstva. (Predsedavajući: Vreme) Moraćete vi ovde, ne da pasivno sedite i da posmatrate kako se menjaju poslanici ovde, nego, ako ste već u sali, posle svakog poslanika da izađete sa podacima, da kažete - poslanik nije u pravu zbog toga i toga, a ne ovako - prošla grmljavina, baš me briga, mogu da se smeškam, biće zadovoljni. Ne, dobijaćete ovde ne samo male, nego mnogo veće čvrge, da vidimo ko je uništio taj finansijski sistem.
Dobili ste reč jer ste ukazivali na povredu Poslovnika. Niti ste ukazali na povredu Poslovnika, niti ste postavili pitanje, već ste, kao i prethodni govornik, zloupotrebili Poslovnik, pa vas molim da to ubuduće ne radite. Na povredu Poslovnika ukazuje narodni poslanik Miroslav Petković i dobija reč preko reda.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pozvao sam se na povredu Poslovnika, prema tome, ne dobijam reč preko reda, nego u skladu sa Poslovnikom, po kome treba i vi da radite, kao i mi. U prilog današnjoj diskusiji, reklamiram povredu člana 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije i tražim odgovor od ministra finansija u Vladi – gospodin Cvetković je bivši ministar finansija, tako da možda možemo očekivati da budući premijer bude gospođa Diana Dragutinović, a da na njeno mesto dođe državni sekretar Slobodan Ilić – da li je upoznata sa izlaganjem državnog sekretara na Odboru za finansije u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Ovo je štampana verzija magnetofonskog zapisa sa te sednice i pročitaću jednu rečenicu koju je izgovorio gospodin Ilić: "Voleo bih kad mi neko kaže - hoćemo da povećamo sa tri hiljade evra na bilo koliko, da kaže na čemu to bazira ili je to samo lepa priča." Mene zanima, da bih mogao dalje da radim, da li je ovo o čemu danas pričamo samo lepa priča ili zaista imate nameru da intervenišete, zaštitite bankarski sistem i građane Republike Srbije? Hvala najlepše.
Hvala i vama. Reč po Poslovniku dobija gospođica Marina Raguš, koja reklamira povredu Poslovnika.
Javljam se na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika. Potrebno je objašnjenje da bismo mi, kao poslanici, mogli uspešno, to je već u članu 225, da obavljamo svoj rad. Kao što ste imali prilike da čujete, gospođo ministar, od prethodnih poslanika jesu sva ona pitanja koja mi već izvesno vreme pokrećemo i očekivali smo da nam odgovore na ta pitanja, recimo, da tim za prevazilaženje efekata finansijske krize u svetu u Vladi Republike Srbije, ali nažalost, mi to nismo dočekali. Zato sada pokušavamo da dobijemo odgovore na pitanja koja nama naši sugrađani koji su glasali za nas redovno postavljaju. Izaći ću ovde pred vas sa konkretnim statističkim podacima i želela bih eventualno da date obrazloženje ili objašnjenje šta Vlada ima,u tom kontekstu, nameru da uradi. Dakle, prema Eurostatu, Agenciji za statistiku EU, eksplozivni rast cena hrane u prošloj godini doveo je Srbiju na mesto evropskog rekordera u poskupljenjima. Prema toj istoj agenciji, po rastu cena hrane i bezalkoholnih pića od 13,4% u 2007. godini, u poređenju sa zemljama EU, bili smo na trećem mestu. Ispred Srbije su Letonija i Slovačka, koja je samo u ovoj robnoj grupi zabeležila rast cena od 13,7%. Po rastu cena voća i povrća od 28,5% na prvom mestu je Srbija, sledi Bugarska sa rastom od 16%. Prednjačili smo u poskupljenju mleka i mlečnih prerađevina od 18,3%, riba je poskupela 11,4%. Rekorda u prošloj godini bio je u rastu cena još nekih prehrambenih artikala. Tako je jestivo ulje kod nas lane bilo skuplje od proseka EU za 6,5%. Litar zejtina je u našoj zemlji bio skuplji nego u Francuskoj za 2%, ulje je u Nemačkoj prošle godine bilo jeftinije za 10,5%, a u Holandiji za čak 57,5%. U poređenju sa prosekom naših zarada u Srbiji, izuzetno je skupa odeća i obuća. S obzirom da smo mi iz medija informisani da je završen sastanak, odnosno pregovori sa delegacijom MMF, i ono koliko smo razumeli, možda grešimo, vi ćete tu da nas ispravite, jeste da se sledeće godine predviđa zamrzavanje rasta zarada i odbija predloženi prosek penzija 70% od ličnih dohodaka. Konkretno pitanje - šta ste predvideli za rast cena široke potrošnje i kako mislite da će građani moći sa svojim redovnim mesečnim primanjima da izdrže krizu, recesiju i frapantni rast cena koji jeste i dalje u uzlaznoj putanji? Hvala i izvinjavam se na prekoračenju.
Molim službu da, sa stenogramom ovog zapisnika, pitanja koja je postavila narodna poslanica prosledi Vladi, koju takođe molim da odgovori u primerenom kratkom roku. Povredu Poslovnika reklamirao je gospodin Zoran Krasić i dobija reč, potom gospodin Miloš Aligrudić, pa Milan Lapčević.
Gospodine Novakoviću, verovatno niste dobro čuli. Malopre sam, prilikom izlaska, tačno naveo sve članove Poslovnika na koje se pozivam. To su bili članovi 225, 226. i 136. Poslovnika Narodne skupštine. U tom maniru ću da nastavim dalje. Zašto je potrebno da mi imamo aktivne članove Vlade na sednici Narodne skupštine, a ne pasivne posmatrače koji će da poziraju na jednom TV prenosu, da izgledaju da glume kao da su tu Boris Tadić i Mirko Cvetković. Malopre ste čuli, u našoj državi je formiran novi bankarski sistem, zahvaljujući nekim ljudima koji su sa tom operacijom krenuli 2001. godine. Da li su to strane banke, da li su to domaće banke? Po kom osnovu mi treba da kupujemo akcije tih banaka, kada smo mi do pre nekoliko dana samo slušali kako imamo najsigurniji bankarski sistem na planeti zemlji? Za proteklih mesec dana NBS je intervenisala sa preko 300 miliona evra da bi odbranila, neuspešno, kurs dinara. Gde se nalaze devizne rezerve? U skladu sa vašim zakonom, postavljam vam pitanje: gde se drže sredstva po osnovu premije za osiguranje depozita? Da vas samo podsetim da se ta sredstva vode na posebnom računu kod NBS, da se ta sredstva formiraju iz premije za osiguranje depozita koje plaćaju banke, a vi znate da ste morali da propišete i plaćanje zatezne kamate za slučaj docnje. Znači, te uspešne banke nisu mogle da plaćaju ni premiju osiguranja, pa je ova agencija njima propisala da plaćaju i zateznu kamatu. Takve odluke imate. Dalje, prihodi od ulaganja sredstava Fonda za osiguranje depozita: sredstva ostvarena naplatom potraživanja Agencije iz stečajne mase banaka, sredstva obezbeđena zaduživanjem, dotacijama i sredstva iz budžeta Republike Srbije. To su izvori sredstava Fonda za osiguranje depozita. Gde mogu da se plasiraju sredstva Fonda za osiguranje depozita? Mogu u dužničke hartije od vrednosti koje izdaje Republika Srbija i NBS, a sredstva Fonda za osiguranje depozita ulažu se i u strane hartije od vrednosti ili ih polažu na depozite kod stranih banaka. Da li ste možda ta sredstva, iako tako skromna od 70 i nešto miliona, uložili u neku stranu banku na čuvanje kao depozit, uložili u strane hartije od vrednosti? Ko vama daje za pravo da ove stvari predlažete kao mere izlaska iz finansijske krize? Ko je vas ovlastio da čuvate tuđi kapital? (Predsedavajući: Vreme.) Ponovo ću da se javim, gospodine Novakoviću, pošto ovaj poslovnik nije baš mnogo savršen.
Povredu Poslovnika reklamira gospodin Miloš Aligrudić.
Pozvaću se na član 226. u vezi sa članom 225. i pokušaću da objasnim zbog čega mislim da su narušena prava narodnih poslanika. Dana 8. oktobra ove godine, poslanička grupa DSS podnela je Narodnoj skupštini Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, kojim je tražila da se osigurani iznos depozita od dosadašnjih 3.000 evra podigne na 20.000 evra. U prevodu, to znači sledeće: da oni građani koji imaju depozite u bankama mogu biti do ovog iznosa sigurni da će im u roku koji zakon to predviđa, a to je 90 dana, to biti vraćeno, jer država, preko zakona koji je usvojen u Narodnoj skupštini, garantuje za taj njihov ulog. Neke države, u situaciji krize, kao što je Nemačka, taj iznos su podigle neograničeno i za to moraju imati određeno pokriće. Ovde smo govorili i o nekim od izvora tih pokrića, to je moj zamenik Rade Obradović govorio i u samom uvodnom izlaganju, koji ti izvori mogu biti. Iznos koji je predložen od strane DSS od 20.000 evra bio je takav da smo uzeli u obzir sve moguće izvore, kako se ne bi mogao staviti nijedan prigovor na visinu osiguranog iznosa depozita. Nije nemoguće da on bude i veći. Dana 24. oktobra dobili smo od Vlade Republike Srbije, ovde smo obavešteni o tome, zapravo, na ovom papiru, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, koji se razliku od našeg predloga samo u visini osiguranog iznosa. Piše da je 50.000 evra. Nemamo ništa protiv, pod uslovom da je taj iznos održiv, o čemu možemo posebno u toku dana raspravljati i javljaćemo se tim povodom. Kada je reč o ovome, gde su povređena naša prava? Pošto smo mi dana 8.10. podneli naš predlog zakona Narodnoj skupštini, a Vlada bi trebalo da je u obavezi da naš predlog zakona razmotri i da kaže svoje mišljenje o tom predlogu zakona, Vlada je to učinila na sledeći način: prvo je razmotrila sopstveni predlog zakona i prosledila ga Narodnoj skupštini, a onda je zaključila, i šalje nam obaveštenje, da se ne prihvata naš predlog zakona. Kaže ovako: "Na sednici od 23. oktobra Vlada utvrđuje Predlog o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, 24. ga upućuje Narodnoj skupštini" i kaže da se ne prihvata naš predlog zato što se osigurani iznos povećava na 50.000 evra, što će predstavljati još veći stepen zaštite deponenata. Znate kako, gospođo ministar, ako ste imali problem, a zakon je u osnovi u svemu identičan, sa osiguranim iznosom, mogli ste reagovati na sledeći način: prihvatajući zakon u načelu i podnoseći amandman povećanjem iznosa sa 20.000 evra na 50.000 evra. To bi bilo u skladu sa procedurom. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. U čemu je vaša greška? Vaša greška je u tome što ste ostavili državu Srbiju tri i po ili četiri nedelje bez donošenja ovog zakona, koji bi trebalo da bude paket nekih mera, za koje nismo ni sigurni da ih uopšte imate u celini, da se zaštite interesi građana i deponenata u Srbiji. To ste učinili namerno, zato što ste kao vlast sujetni i ne dozvoljavate da niko drugi bude pametniji i pre vas da se seti nečega što je važno za građane Srbije. Taj zakon bi već odavno bio u proceduri i izglasan da niste ovo učinili. Time su povređena ne samo naša prava nego i prava građana ove države.
Reč ima, da bi ukazao na povredu Poslovnika, narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, koristim priliku po članu 226. da postavim pitanje upravo gospođi ministarki: da li će njen državni sekretar snositi bilo kakve konsekvence za svoje izjave koje je davao i na medijima i na Odboru za finansije, kada smo ukazivali da država treba hitno da reaguje i da je potrebno povećati iznose osiguranih depozita građana kod banaka? DSS je 8. oktobra predložila zakon po kojem se povećavaju iznosi depozita na 20.000 evra. Prva reakcija tada je bila da je to nepotrebno dizanje panike, da su takve mere nepotrebne i da nisu zasnovane ni na kakvoj analizi, pa nam je čak rečeno da preko 80% štednih uloga je pokriveno dosadašnjim osiguranim depozitom do 3.000 evra i da nema nikakve potrebe za povećanjem tog iznosa, da bi, dve nedelje nakon toga, Vlada usvojila Predlog zakona da se taj osigurani depozit poveća na 50.000 evra. Sada je meni potpuno nejasno - ako je vaš državni sekretar, odnosno pomoćnik, vaš zamenik tog trenutka rekao da je to nepotrebno i da ne treba da se povećavaju osigurani depoziti, da se građani podbunjuju, odnosno da se pravi panika kako bi podizali svoje uloge u bankama, nakon toga je usvojen mnogo veći osigurani depozit, a danas vaš zamenik sedi zajedno sa vama ovde. Potpuno mi nije jasno da li vi vodite istu politiku i da li državni sekretar zastupa vaše stavove ili je u međuvremenu promenio te stavove? Ako je promenio, kakve će konsekvence da snosi? Ako nije, onda ne treba da sedi tu gde jeste. Dakle, ono što je evidentna šteta, to je da dve nedelje vašeg nepostupanja je prouzrokovale takve štete da je skoro 500 miliona evra povučeno iz banaka od strane građana.
Narodna poslanica Marina Raguš dobija reč na osnovu člana 100, jer ukazuje na povredu Poslovnika, pa gospodin Krasić, pa gospodin Dimitrijević.
Kao i prethodni put, na osnovu čl. 225. i 226. Nažalost, vreme predviđeno po ovim članovima po Poslovniku jeste tri minuta. Složićete se da je zbog novonastale ekonomske situacije zaista vrlo malo da predstavimo vrlo brutalne i konkretne statističke podatke koji slikaju sliku Srbije s kraja 2008. godine, a koju očekuje recesija 2009. godine, za koju nemamo odgovor kako će preživeti 2010. i 2011. godinu. Nažalost, vi ste tu kao predstavnici Vlade i verovatno da najčešće vas zamaraju, uslovno rečeno, naši predlozi ili naša javljanja. Očekivali smo ovde tim za prevazilaženje krize Vlade Republike Srbije. Nažalost, njega nema. Čini se da ste vi ipak ovde najrelevantnije figure koje ćemo mi pokušavati da mučimo konkretnim statističkim podacima, sve u cilju prevazilaženja situacije, znajući sa potpunom svešću da vi apsolutno niste ti koji ste direktno odgovorni za situaciju koja je nastala. Uverena sam da ćete dati sve od sebe, makar da nam date pravovremene i kvalifikovane odgovore na ovo što vam treba za svakodnevno obavljanje naše poslaničke funkcije. Dakle, ono što jeste nastavak slike o kojoj sam prošli put pričala jeste zaista frapantan rast cena. Građani, odnosno narod u Srbiji ne može sa trenutnim mesečnim prihodima da isprati ovaj rast cena. Pola miliona ljudi se nalazi ispod donje granice i linije siromaštva. Ako je zvanično utvrđeno, 8.833,00 mesečno dinara, a 733.000 građana je nezaposleno, prema zvaničnim podacima, a čini se da će biti i više. Od skoro 30 milijardi dolara ukupnog spoljnog duga Srbije naredne godine za naplatu stiže 5 milijardi, a što je manje od polovine deviznih rezervi Narodne banke Srbije. Ukupan spoljni dug Srbije narastao je na skoro 30 milijardi dolara, što će reći da u proseku na leđima svakog građanina sada je breme deviznog duga teško oko 4.000 dolara, teže je za 77% nego krajem 2000. godine, kada je po stanovniku iznosio 1.444 dolara. Već naredne godine, uz sve neizvesnosti koje donosi talas svetske finansijske krize, država, banke i preduzeća dužni su da vrate stranim poveriocima oko pet milijardi dolara. Konkretno, kako navode iz Narodne banke Srbije, po dugoročnim kreditima sledi vraćanje osnovnog duga od 4,07 milijardi, plus 1,08 milijarde dolara na ime kamata. Javni sektor, odnosno država će u 2009. godini morati da izdvoji 490 miliona dolara za vraćanje spoljnog duga, a od toga 205 miliona dolara za glavnicu i 285 miliona dolara za kamatu. Izvinjavam se na ovom prekoračenju vremena. Dakle, ono što jeste nedoumica poslanika SRS u ovoj slici Srbije koju smo mi u nekih šest i po minuta uspeli da islikamo, zaista nam nije jasno, želimo da čujemo konkretne i kvalifikovane odgovore, šta je Vlada Srbije spremila kao agendu, kao dakle program prevazilaženja krize koja je pred nama.
Molim bih da stručna služba i ovaj deo izlaganja i pitanje narodne poslanice prosledi Vladi na hitan odgovor. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, koji ukazuje na povredu Poslovnika, 225. i 226.
To samo formalno-pravno se ukazuje kao da je povreda, to nije povreda. To je nasušna potreba za jednu parlamentarnu diskusiju, a to je da je potreban dijalog između poslanika i predstavnika Vlade. Ukoliko nema dijaloga, stičem utisak kao da pričam zidu ili kamenu koji me ne razume. Moraju građani Republike Srbije da traže od Vlade Republike Srbije objašnjenje, podatke i moraju da čuju te podatke, ovde, u Narodnoj skupštini, da bi čuli i argumentaciju jedne strane i druge strane, da bi svako procenio da vidi gde je tu istina, ko skriva podatke, a ko objektivno prikazuje stanje u finansijskom sektoru Republike Srbije. Kada ste se opredelili da vršite promenu ova tri zakona, vi ste nam stavili do znanja da niste primenili Zakon o Narodnoj banci Srbije na pravilan način i niste iskoristili druga ovlašćenja koja imate u Zakonu o bankama. Zašto? Ta dva zakona su verovatno zakoni koji preventivnom primenom ne dozvoljavaju da se dođe u finansijske probleme. Vi ste nas uljuljkivali ovih sedam godina kako je bankarski sistem stabilan, siguran, ništa ne može njemu da se desi. Ulozi građana su osigurani, za to garantuje država preko svoje Agencije. Do pre godinu dana u toj agenciji je vedrio i oblačio Labus, sa svim onim aferama vezanim za tu agenciju, svim aferama koje još nisu raščišćene. Samo da vas podsetim, još nisu raščišćene. Sada onaj koji pravi afere u Agenciji treba da nam bude garancija da neće doći do propasti finansijskog sistema i to samo u delu finansijskog sistema koji se odnosi na štedne uloge građana, depozite građana i sve ono što može da se podvede pod depozite fizičkih lica. Ali, ovi mangupi šire, pa kažu, treba da se obuhvate i depoziti preduzetnika, i malih i srednjih preduzeća kao pravnih lica. Istovremeno, u ovom Zakonu o Agenciji za osiguranje depozita traljavo vrše promenu i promena samo ide u onom delu gde navodno država garantuje građanima, ne za celinu bankarskog sistema, da bi građani sa ove govornice čuli kako ova vlada misli o njima kao o fizičkim licima, kao o pojedincima, da njih zaštiti od nečega što se dešava. A onda kao oblik zaštite propisuje jednu paradržavnu nacionalizaciju banaka koje su nastale kapitalom iz inostranstva, verovatno našim kapitalom, pa smo pre nekoliko godina imali prilike da čujemo da bivši guverner Narodne banke Srbije kaže, prosto sam se iznenadio da ta čuvena banka, prilikom prodaje sada, ustanovili smo da je formirana stranim sredstvima. Takva vam je situacija i sa Rajfajzen bankom. Tačno se zna i međunarodna asocijacija koja je dala kredit preko Sarajeva itd. Zašto to rade? Da bi prevarili građane. Ništa više drugo nema. Da bi smirili građane kako su njihovi štedni ulozi i njihova sredstva sigurni. Kod koga? (Predsedavajući: Vreme.) Kod onih banaka koje posluju samo sa građanima. Mi nemamo banke koje posluju sa privredom, samo posluju sa građanima. Građane treba prevariti ovim zakonom da i dalje imaju poverenja u te Dinkićeve ememefovske itd. banke, kako bi i dalje ostavljali sredstva, a ta sredstva išla na neke lokacije... (Predsedavajući: Minut, gospodine Krasiću.) ... ponovo ćemo, gospodine Novakoviću, ovo je vrlo važna tema, čekam tri godine na ovo.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, koji ukazuje na povredu Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim jedno pitanje, pošto je tu gospođa ministarka, a to pitanje se odnosi na potpisivanje proširenog dejstva Opšteg kolektivnog ugovora. Dakle, tim ugovorom koji je potpisan između ministra gospodina Rasima Ljajića i predstavnika sindikata se kaže ovako: da taj ugovor daje 15% od prosečne plate na topli obrok. Kako u Srbiji ima otprilike oko dva miliona zaposlenih, a ja sam čovek koji voli da sve to sračuna precizno, to sam sračunao, to iznosi negde oko milijardu i po evra. I 75% prosečne plate za regres, da bi naši radni ljudi išli na godišnji odmor, a to iznosi negde oko 600 miliona evra. Kada to sračunamo, dođem do cifre od dve milijarde i 100 miliona evra, plus povećanje penzija, koje iznosi 400 miliona evra, doći će se do cifre od dve milijarde i 500 miliona evra. Čuli smo u kakvoj nam je situaciji privreda, čuli smo u ekspozeu predsednika Vlade da je krenuo sa rastom bruto nacionalnog proizvoda od 7%, pa je posle to spalo na 4%, pa se govori o 3,5%, a da li ćemo završiti u minusu, to ćemo da vidimo. Dakle, pitanje za ministarku: gde su te pare, tih dve i po milijarde? Odakle ćemo mi to da, po Opštem kolektivnom ugovoru, isplatimo, a znamo kakvo nam je stanje u državi? Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč da bi reklamirao povredu Poslovnika traži gospodin Miroslav Petković i dobija je na osnovu člana 100.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Dragutinović, čuli smo danas da je najavljeno smanjenje cene goriva u proseku za dva dinara po litru. Cena sirove nafte na berzi danas je 55 dolara, tolika je bila i u oktobru 2004. godine, tada je cena benzina u Srbiji iznosila 59,60 dinara, danas, sa ovim smanjenjem od dva dinara, trebalo bi da iznosi 89,27 dinara. Prihod od akciza u 2008. godini je iznosio 102 milijarde dinara. Dana 20. oktobra 2008. godine, gospodin Mirko Cvetković, premijer, rekao je da će akcize na gorivo povećati za četiri dinara po litru, znači do nekih 30%. U strukturi cene goriva akcize iznose 35 dinara na benzin i 19 dinara na dizel. Moje pitanje za vas je: da li ste možda dobili preporuku od MMF i da li je on to tražio od vas da povećate akcize na nekih četrdesetak dinara na benzin i na 25 dinara na dizel gorivo? Kada se ovo sračuna, kao što je to kolega Dimitrijević rekao, bavimo se pored ovih problema i matematikom na dobar način, to znači da planirani prihodi od akciza treba da budu 130 milijardi dinara u narednoj godini. Znači, to povećanje od 30 milijardi dinara je ono što mene zanima da mi odgovorite, da li je to cena jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju? Naime, jednostrana primena ovog sporazuma može da bude dobra za građane Srbije, može da ima pozitivne efekte, ali ne znam da li će i to da bude lepa priča, kao što je lepa priča bila i sa belom šengen listom. Činjenica je da će građani Srbije nadoknaditi i platiti ovih 30 milijardi dinara, činjenica je da će Naftna industrija Srbije popunjavati rupe u budžetu za 2009. godinu, ali o tome ćemo u toku decembra razgovarati. Hvala vam.
Hvala vama. Reklamira povredu Poslovnika i dobija reč narodna poslanica Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, više je ovde govornika, odnosno poslanika spomenulo neke reči, kao što su obećanja koja treba držati i ispunjavati, zatim bilo je reči o poverenju, a poverenje se stiče tako što kada nešto obećate svim silama se trudite da to ispunite, a i moj kolega Petković je ovde spomenuo, na kraju doduše, reč, odnosno priču o beloj šengen listi. Juče je ministar Đelić, koji je zadužen za ulazak Srbije u EU, to je zaduženje njegovog resora, u Skupštini, odnosno na sednici Odbora za evropske integracije obavestio sve narodne poslanike koji su članovi tog odbora, dakle vi koji ste bili vi ste ga i čuli, između ostalog je obavestio i građane Srbije, zato što je ta sednica Odbora više ličila na njegovu ličnu konferenciju za štampu negoli na sednicu odbora, zato što je u svom uvodnom izlaganju gospodin Đelić iskoristio sat vremena od sednice, tako da su novinari kada je on završio izašli, jer je to njegovo uvodno izlaganje predugo trajalo, odnosno sve nas je obavestio da se više uopšte ne zna kada će Srbija biti na beloj šengen listi. Dakle, njegova obećanja su, to je bilo predizborno obećanje, to je da ćemo do kraja 2008. godine Srbija biti na beloj šengen listi, znači za dva meseca, pa je onda to prepravio, pa je usledilo novo obećanje da će Srbija do 2009. biti na beloj šengen listi, a juče nam je svima saopštio da se to neće dogoditi ni do 2010, a i kada će ne znamo. Kao razloge je naveo svetsku ekonomsku krizu, naveo je razlog izbora za evropski parlament i neusvajanje Lisabonskog sporazuma. Te razloge koje je on naveo i nama i kojim opravdava neuspeh svog kabineta, mi smo znali to i na početku 2008. godine, odnosno pre izbora. Tako da mislim da on duguje izvinjenje i građanima Srbije i plašim se da će sledeći put, kada bude reč o tome kada će Srbija dospeti na belu šengen listu, možda čak navede kao razlog neuspeha i globalno otopljavanje. Tako da molim i ministre i sve zvaničnike i političare u Srbiji da daju ozbiljna obećanja i da ih ispunjavaju, zato što ovaj način varanja prosto nije dobar za sve nas.
Hvala lepo. Na osnovu člana 85. određujem prekid do 15.00 sati. Prijatno.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu u popodnevnom delu. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe - poslanička grupa SRS, poslanička grupa SPS-JS, poslanička grupa G17 plus, poslanička grupa DSS Vojislav Koštunica, poslanička grupa Nova Srbija i poslanička grupa Za evropsku Srbiju. Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih govornika, s tim što je od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa još prijavu za reči pravo na korišćenje svog vremena ima narodni poslanik Mladen Grujić, poslanička grupa Nova Srbija. Dakle, po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 9, 10. i 11. dnevnog reda prvi prijavljeni je narodni poslanik Đorđe Milićević, a posle njega narodni poslanik Jovan Nešović.
Uvažena gospođo predsedavajuća, moram samo vama da se obratim, s obzirom da predstavnici Ministarstva nisu trenutno u sali, dame i gospodo narodni poslanici, izmene i dopune Zakona o osiguranju depozita, sa izmenama Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, predstavljaju jednu operacionalizaciju mera Vlade Republike Srbije preduzetih u cilju sprečavanja ekonomske krize u Srbiji, usled posledica globalnih dešavanja na svetskom finansijskom tržištu. Sagledavanje aktuelnih dešavanja na svetskom finansijskom tržištu i psihološki efekti na deponente mogu da imaju izuzetno negativne efekte i na građane Srbije koji bi se odrazili prvenstveno na brzo povlačenje depozita i podizanje novca. Kako ne bi ponovo slamarica postala najsigurniji čuvar novca, Vlada Republike Srbije je predložila niz adekvatnih mera koje se mogu svesti na najpre, pod broj jedan, osigurani depozit se povećava sa tri hiljade na 50 hiljada evra u dinarskoj protivvrednosti po deponentu u banci. Ova mera je dakle posledica preporuke Evropske komisije. Povećanjem garancija na iznos depozita postiže se značajan stepen zaštite istih kroz nominalno povećanje garantovanog depozita, a takođe i kroz povećanje broja građana, dakle zaštićenih deponenata. Kvantitativni podaci ove promene pokazuju da bifizička lica, građani bili obuhvaćeni sa 99,76 % od ukupnog broja deponenata. Sam podatak da se ova mera odnosi na 6,29 miliona deponenata građana, dakle jedno lice u jednoj banci, ukazuje o ekonomskoj snazi naših građana. U strukturi depozita, oko 80% deponenata čine građani do tri hiljade evra depozita, što ukazuje da su naši građani jako siromašni. Povećanjem osiguranog iznosa depozita sa tri na 50 hiljada evra ukupno pokriveni depoziti iznosili bi oko 927 milijardi evra. Ovom merom ne bi bilo obuhvaćeno dakle samo 14.415 deponenata, kako mi se čini. Šta bi se dešavalo u bankama kada bi 1,5 miliona deponenata krenulo u banke da podižu svoje depozite preko 3.000 evra? Ko bi mogao da objasni ostalim deponentima, građanima sa depozitom do 3.000 evra, posebno da su njihove pare osigurane i da su sigurne? Psihološki efekat napet miliona građana stvorio bi pravi haos i čini nam se opsadu banaka. Ovim zakonom se proširuje osiguranje depozita pored fizičkih lica i na depozite preduzetnika, malih i srednjih pravnih lica. Ova mera svakako doprinosi finansijskoj stabilnosti najvećeg broja privrednih subjekata i treba da doprinese zaustavljanju naglog pada njihovih depozita kod banaka i na finansijskom tržištu. Treba reći da je ovo značajna novina imajući u vidu da su u prethodnom periodu, nakon stečaja i likvidacije banaka, uglavnom namireni deponenti građani, a što preostane deljeno je deponentima privrednicima. Na kraju,smatram da izmene ovog zakona treba da prihvatimo, uz obavezu Narodne banke i Vlade Republike Srbije da i dalje budno prate dešavanja na svetskom finansijskom tržištu i okruženju i da preduzimaju adekvatne mere. Izmene i dopune Zakona o agenciji za osiguranje depozita su prateće, sa istim ciljem - efikasna i blagovremena stabilnost bankarskog i finansijskog sistema. Ovom merom se stvara pravni osnov da Vlada, uz pribavljeno mišljenje Narodne banke Srbije, može u ime i za račun Republike Srbije kupiti akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. Ovo jeste prava mera, ali nas plaši da ne bude zloupotrebljena. Da li ovo ne znači da će veštački izazvani vrtoglavi pad vrednosti nekih banaka pokriti Vlada iz republičkog budžeta? Mislim da posebnu pažnju Ministarstvo i Narodna banka moraju posvetiti revizorskim izveštajima poslovanja banaka i fondova - da li su ti izveštaji verodostojni i objektivni ili su fingirani, jer vidimo do čega je to sve dovelo u bankarskom sistemu Amerike. Ostaje, dakle, samo žal što ovakve adekvatne mere nisu primenjene u periodu 2000.-2001. godine na tadašnji bankarski sistem i domaće banke, jer čini nam se da bi možda danas mirnije disali. Tada su sve domaće banke preko noći otišle u stečaj i likvidaciju, a naknadno je rasprodata imovina. Čini nam se da nije ni pokušano preduzimanje mera za njihovo stabilizovanje i oporavak. Zahvaljujem.
Gospodin Kragović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, članova 225. i 226. U stvari, pozivam se na te odredbe Poslovnika, s tim što bih samo želeo da javnost zna - da je par stotina odbornika sa KiM danas bilo u Beogradu, da nas je predsednica Skupštine primila, da smo obavili jedan konstruktivan razgovor i upoznali je sa našim dopisom, našim tekstom, onoga šta želi srpski narod sa KiM. U međuvremenu smo otišli i kod predsednika Republike. On je imao jako malo vremena i nije mogao da nas primi više od desetak minuta, ali je to odložio za sledeću nedelju. Ovog puta sam izašao, pre svega, da se zahvalim svim odbornicima sa KiM, svim funkcionerima, predsednicima opština i predsednicima skupština opština sa KiM, kao i narodnim poslanicima koji su se odazvali i prisustvovali, i tako, na taj način, pokušali da jedno naše mišljenje, mišljenje srpskog naroda sa KiM, prezentujemo kako predsednici Narodne skupštine Republike Srbije, tako i predsedniku Republike Srbije. Nadamo se da će oni uvažiti ove naše zahteve. Još jednom se zahvaljujem na naporu svih odbornika sa KiM koji su našli vremena da dođu danas i da iskažemo naše muke i naše probleme upravo na ono mesto gde je najbitnije, a to je u Narodnoj skupštini Republike Srbije i u kabinetu predsednika Republike Srbije.
Poslanik Jovan Nešović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, pred nama se nalaze izmene i dopune zakona koje su vezane za stabilnost finansijskog sistema države Srbije. To su - izmene i dopune Zakona o osiguranju depozita, izmene i dopune Zakona o agenciji za osiguranje depozita i izmene i dopune Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Šta je zajedničko i šta je cilj ova tri zakona? Cilj izmena i dopuna ova tri zakona je da se uspostavi - stabilan, održiv i funkcionalan sistem osiguranja depozita fizičkih lica i pravnih lica i poverenje i jačanje bankarskog sektora u Republici Srbiji. Ono što svi znamo, svetska kriza koja deluje i u najjačim i najrazvijenijim državama polako ima uticaja i na našu malu državu Srbiju. Ove mere treba da smanje uticaj te svetske krize, kako na bankarski sistem, takoi na privredni sistem Republike Srbije. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o osiguranju depozita, dve su važne izmene: jedna je da se proširuje sistem osiguranja depozita sa fizičkih lica na depozite preduzetnika, odnosno malih i srednjih preduzeća; druga mera jeste povećanje osiguranog iznosa sa dosadašnjih 3.000 evra na 50.000 evra po jednom deponentu u jednoj banci. I kada se razmišljalo o visini osiguranja depozita, moralo se pogledati šta su uradile zemlje u okruženju i ako pogledate nama susedne zemlje, izuzev Slovenije, one su otprilike osiguravale na malo veće ili na malo manje iznose od ove sume. Kada govorimo o osiguranju depozita, vrlo je važno reći nekoliko reči i kakve su devizne rezerve države Srbije. Prema podacima Narodne banke, u oktobru 2008. godine, rezerve Narodne banke su bile od 9,35 milijardi evra, ili 11,97 milijardi dolara. Ovaj nivo rezervi obezbeđuje pokrivenost novčane mase koja je u opticaju u državi Srbiji u ovom trenutku 3,5 puta. Ako se deviznim rezervama dodaju i rezerve u bankama, to je negde 700 i nešto miliona evra, onda su ukupne devizne preko 10 milijardi evra, što sa stanovišta deviznih rezervi daje potpunu sigurnost ove države u narednom periodu. Takođe, treba reći da su se u oktobru devizne rezerve smanjile na nekih 350 miliona evra i radi stabilnosti kursa dinara, odnosno da ne bi došlo do dnevnih prevelikih oscilacija na međubankarskom tržištu, takođe u oktobru, Narodna banka Srbije prodala je 269 miliona evra, koliko zadnjih dana se pokazuje da je kurs evra stabilan. Prema tome, i sa ovog stanovišta finansijski sistem ovedržave je, takođe, u ovom trenutku dobar. Drugastvar koja je, takođe, važna - kakav imamo u ovom trenutku bankarski sistem. Realno u ovoj državi, u ovom trenutku bankarski sistem je stabilan, reformisan, ojačan i po svim pokazateljima bankarski sistem i državi Srbiji će lakše prebroditi krizu nego privredni sistem ove zemlje. Prema podacima na 15.10.2008. godina u državi Srbiji je bilo 6,31 milion štediša i sa osiguranjem depozita na 50 hiljada evra, osigurava se 6,29 miliona štediša, a to znači 99,76 % deponenata u ovoj državi sa 50 hiljada evra osigurano. Prema tome, bez ikakvog problema ljudi mogu da drže svoj novac u bankama. Takođe, treba reći zašto je važno da građani drže novac u bankama, a ne na nekom drugom mestu. Mi smo potpuno svesni da smo 90-tih godina smo imali krizu bankarskog sistema i da je veoma teško vratiti poverenje građana u taj bankarski sistem. Ono je dole gde je vraćeno, međutim, mora da se radi i u budućnosti. Potpuno je jasno da naša poslovica "koga su zmije ujedale i guštera se plaši" u ovom trenutku može da se primeni. Ali, zaista, kada ljudi drže novac u bankama ima nekoliko stvari koje treba napomenuti. Moramo da budemo svesni da sada, kada imamo nedelju štednje, kamate banaka su oko 10%. Zaista, niko nema pravo da nagovara nekoga da drži novac u slamaricama, a da ne drži u bankama, jer s jedne strane to jede inflacija, a s druge strane, ako imate 10 hiljada evra u bankama, ako imate 1.000 evra u slamarici, a ne držite u bankama, 10% na 1.000 evra će vam propasti. To znači da će stotinak evra mesečno po građanima, po deponentu, to nisu mala sredstva za naše uslove. S jedne strane, manje je novca u privredi zato što su nepovoljniji uslovi kreditiranja. Čim nemate novaca u banci i štednje, krediti su veći i to predstavlja jedan ozbiljan problem. S druge strane, treba da povećamo i konkurentnost privrede da bi kupili opremu za našu privredu, odnosno za proizvodnju, ako imate nepovoljne bankarske kredite, onda je teško kupiti tu opremu, naš proizvod će biti, ljudi, nekonkurentan. Zadnja stvar koja je strašno važna. Ako imate manji privredni rast, nazadovanje privrede, onda imate manje sredstava za poreze, manje prihode u budžetu, a to znači i manje investicija. Veoma će biti važno da u narednoj godini i do kraja ove godine država nađe određene mehanizme da pomogne privredi. Čini mi se da bi na neki način imali dugoročno i kratkoročno kreditiranje i obrtna sredstva za privredu da država u narednoj godinitreba da sredstva, koja idu preko fonda za razvoj, prema privredi budu veća. Zadnje izjave resornih ministara i pojedinaca iz Vlade pokazuju da se u tom pravcu razmišlja, i dajem punu podršku jer zaista u narednoj godini moramo zaštititi privredu i na svaki način ostvariti taj rast od 4%, odnosno ono što su zadnje projekcije od resornih ministarstava i Vlade u celini. Što se tiče drugog zakona, zakona o Agenciji za osiguranjedepozita, definisani su poslovi koje obavlja Agencija za osiguranje depozita. To su: obaveza osiguranja depozita fizičkih lica, funkciju stečajnogi likvidacionog pravnika u bankama i društvima za osiguranje, učestvuje u upravljanju bankama čiji je akcionar Republika Srbija, organizuje i sprovodi postupak prodaje akcija tih banaka, kao i postupak privatizacije društvenog, odnosno državnog kapitala u društvima za osiguranje. Što se tiče ovog zakona, izmene su da se stvara pravni osnov da Vlada Republike Srbije, uz pribavljeno mišljenje Narodne banke, može blagovremeno preduzeti mere usmerene na sprečavanje neželjenih efekata u domaćem bankarskom sistemu. Te mere se odnose, ono što rade i mnoge države u svetu da, u slučaju poremećaja u bankarskom sistemu, Agencija može preduzeti kupovinu akcija banaka usled poteškoća u poslovanju tih banaka. Važno je napomenuti da se ova mera odnosi na sve banke koje posluju na teritoriji države Srbije, bez obzira da li su one sa akcijama države Republike Srbije, ili sa akcijama privrednika i preduzetnika, ili je poreklo kapitala iz inostranstva. Znači, sve mere koje preduzima Vlada Republike Srbije, pre toga moraju imati saglasnost Narodne banke Srbije, iz jednog prostog razloga zato što po zakonu Narodna banka Republike Srbije obavlja kontrolu i funkciju u bankarskom sektoru. Na kraju, donošenjem ovog zakona poboljšaće se stabilnost, sigurnost i funkcionisanje bankarskog sistema u Srbiji. Poslanička grupa G17 plus u danu za glasanje će podržati izmene i dopune ovog zakona i mole druge poslaničke grupe da urade isto. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Nešoviću. Za reč se javila gospođa Radeta po Poslovniku. Neka se pripremi gospodin Milan Lapčević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pitala sam se da li da reklamiram član 104. Poslovnika ili da se pozovem na član 221. Poslovnika Narodne skupštine? Nemam nameru da izazivam repliku, ali nemam ništa protiv kolege koji je malopre ovde govorio. Zaista, mislim da treba podsetiti narodne poslanike da oni u parlamentu predstavljaju građane. Mogu da prihvatim da Vlada Srbije priča građanima neku priču za koju građani Srbije odlično znaju da nema veze sa istinom, da nema veze sa stvarnošću. Uostalom, svi danas živimo u ovom periodu koji je obeležen krizom u celom svetu, a naravno to ne može zaobići ni Srbiju, pogotovo što je Srbija već i pre ove globalne krize bila po svim nivoima u velikoj krizi, u ekonomskoj krizi, u socijalnoj bedi. Nažalost, vidim da se neki smeškaju, ali ne znam da li je danas nekome u Srbiji smešna situacija u kojoj se nalazimo. Takođe sam čula danas pre podne ovde u raspravama da su neke kolege pominjale gospodina državnog sekretara, koji je pre nekoliko nedelja na jednoj televiziji gostovao sa dvojicom doktora nauka, profesora iz oblasti bankarstva, ekonomije, i oni su se ljudi u toj emisiji smejali, pitali su gospodina državnog sekretara da li on veruje u to što priča. Ispostavilo se, naravno, evo, sami ovi predlozi zakona o kojima danas raspravljamo govore u prilog tome da se državni sekretar tada šalio. Ali, narodni poslanici nemaju pravo da obmanjuju građane. Narodni poslanici moraju građanima da kažu istinu, ma kakva ona bila. Ko je od ljudi koji prate rad ovog parlamenta i koji su maloprebili ispred malog ekrana mogao da poveruje u to blagostanje o kojem se ovde danas nama govorilo? Želi se očigledno da se građani Srbije vrate sa šaltera banaka, ako su imali neku ušteđevinu. Šalteri banaka su onih prethodnih nedelja bili opsednuti, građani su hteli da podignu to nešto novca što imaju i naravno oni koji to nisu uradili, bolje bi im bilo da to što pre urade. Vreme je isteklo, javiću se kasnije.
Gospodin Krasić najpre po Poslovniku. Gospodine Lapčeviću, znam da ste zainteresovani da radimo, ali evo sad ćemo.
Gospođo Đukić-Dejanović, mi radimo. Radi se i po Poslovniku kada se ukaže na povredu Poslovnika i kada se čovek prema redosledu javi. Zloupotreba Poslovnika je nešto sasvim drugo, ali to gospodine Novakoviću ću da vam objasnim na hodniku, a ne na uštrb ovog vremena kojeg imam da iskoristim. Jeste povređen član 104. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije jer ovaj gospodin iz G17 plus je dao jednu manje ili više, samo je još hvalila ekranizacija, uspavanke. Naravno da je pobrkao mnoge stvari. Ko garantuje za depozite fizičkih lica? Zašto postoji obaveza osiguranja depozita fizičkih lica? Na osnovu onoga što ste vi rekli neko bi stekao utisak da država garantuje sve depozite, pa bi trebalo da se sad to proširi i na depozite preduzetnika i malih i srednjih preduzeća. Kakve veze ima osiguranje depozita pravnih lica? Gde to kod nas postoji? Zašto sad ubacujete to? Šta prikrivate na taj način? Zašto želite da prikrijete neke stvari? Samo da vas podsetim, mi imamo idealan bankarski sistem, ne zna se ko je vlasnik kapitala, ne zna se ko je osnivač banaka, banke ne rade sa privredom, rade sa građanima, zato što je tu najstabilniji izvor sredstava. Šta koriste kao sredstvo obezbeđenja plaćanja? Pretežno hipoteke. Da li ste vi izašli ovde, vi gospođo ministar kao predstavnik Vlade, da kažete u čemu se ogleda globalna finansijska kriza, i u čemu bi mogla da se ogleda ta finansijska kriza u Republici Srbiji i šta bi moglo da bude uzrok te krize? Vi ste okrenuli stvari, pa kažete - preporučujemo građanima sledeće godine da štede, a niste rekli da treba da se preporuči nekima, ili da se neki oteraju u zatvor ili da se neki pozovu na odgovornost zbog prekomernog kreiranja novca i prekomerne potrošnje. To nećete da kažete iz prostog razloga jer se država tako ponaša, prekomerno troši. Sada priča gospodin uspavanku o tome kako je to hipotetički dobro, da bi naša privreda kupila nove mašine, da bi mogla da pravi proizvode, a naša privreda ne radi, mi pretežno sve uvozimo i tri puta više se naplaćuje porez na dodatnu vrednost za robu uvezenu iz inostranstva, nego za robu proizvedenu kod nas. Građani Republike Srbije, na delu je opasna prevara, da vas uspavaju, da vi pare i dalje držite kod ovih nesigurnih banaka, a oni će sa nekim labudovim ili Labusovim pesmama da drže ovu tenziju, naravno uz pomoć medija i na drugi način. Naravno, kasnije ću se ponovo javiti po Poslovniku, da popričamo o tome kakvi su plasmani nekih banaka i u šta plasiraju.
Gospođa Milica Radović po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, pozivam se na član 225. i 226. i tražim odgovor na pitanje koje sam još ranije postavila, ali odgovor još uvek nisam dobila. Zanima me koliko će Srbija konkretno izgubiti od jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju? Kao što znamo, tim sporazumom je predviđeno da se jedan broj carina ili ukine ili smanji, što će direktno dovesti do toga da će naši domaći proizvodi postati nekonkurentni na domaćem tržištu u odnosu na strane proizvode koji će biti mnogo jeftiniji. To će kasnije za posledicu imati smanjenje domaće proizvodnje, s jedne strane, a s druge strane povećanje uvoza i povećanje ionako velikog, ogromnog spoljnotrgovinskog deficita. Jednostavno smatram da je liberalizacija trgovine i ukidanje carina nešto čemu Srbija treba da teži, nešto što treba da predstavlja njen dugoročni cilj. Ali u ovom trenutku, u trenutku kada dolazi do rasplamsavanja svetske ekonomske krize i u trenutku kada se ona prelama takoreći na realni sektor, postavlja se pitanje da li uopšte treba pribeći jednoj ovakvoj meri? Smatramo da u ovom trenutku Srbija treba da ima jedan osnovni cilj, a to je kako da očuva nivo privredne aktivnosti srednjoročno. Zašto postavljam ovo pitanje? Zato što je u Srbiji već na delu otpuštanje ogromnogbroja radnika. Imali smo priliku da čujemo samo da je u poslednjih deset dana otpušteno negde više od hiljadu radnika. Smatram da će ova mera dodatno opteretiti domaću privredu i samim tim će izazvati i primorati poslodavce da primene još veće mere u smislu otpuštanja, odnosno smanjenja radne snage. Zbog javnosti moram da kažem da se ovde radi o gestu dobre volje, da Srbije nikakve kratkoročne koristi od ovakve mere neće imati. Postavlja se pitanje da li je zadovoljenje jednog broja birokrata u Briselu vredno ovolikog otpuštanja?
Reč ima gospodin Milorad Buha, po Poslovniku takođe, zatim Jovan Nešović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 225. i 226. poslovnika o radu Narodne skupštine i ovde prisutnom ministru finansija postavljam pitanje i tražim obaveštenje i odgovor na konkretno pitanje o tome iz kojih sredstava Vlada, odnosno Agencija za osiguranje depozita može da isplati sredstva u slučaju stečajnog postupka prema određenim bankama? Za očekivati je, s obzirom na globalnu ekonomsku i finansijsku krizu, da će i naše banke doći u nelikvidnost i nesolventnost i završiti u stečajnom postupku, kao što je to slučaj u svetu. U SAD-u samo u toku ove godine 19 srednjih i velikih banaka je otišlo, a da ne govorim o onim sitnim regionalnim i drugim bankama, štedionicama, štedno-kreditnim zadrugama itd. U Evropi također imamo slučaj, samo što naša štampa ne prenosi sve to i nismo upoznati o teškoj ekonomskoj i finansijskoj monetarnoj krizi u zapadnoj Evropi, koja će se preneti ovde. Evo, čuli smo ovde od ministra finansija i prvi put da neko od zvaničnika kaže i upotrebi reč kriza. Kriza je tu, ona je na vratima, ona je konstantno kod nas, samo što zvanična vlast to ne priznaje. Postavljam pitanje, shodno odredbi člana 4. Zakona o osiguranje depozita, koja kaže da će u slučaju stečaja i likvidacije banaka sredstva biti isplaćena iz Fonda za osiguranje banaka. Taj fond trenutno ukupno raspolaže sa 30 miliona evra. To su premala sredstva, gotovo i za neku srednju banku, a kamoli za ozbiljne banke koje deluju na prostoru Republike Srbije. Istim tim članom je predviđeno da za celokupno osiguranje garantuje i jamči Republika Srbija. Iz kojih sredstava? Da li je to budžet? Mi imamo deficit u budžetu, imamo deficit platnog prometa, imamo deficit spoljno trgovinskog poslovanja, imamo deficit budžeta i to naglašen. Šta očekivati? Iz kojih sredstava planirate da isplatite ta sredstva ako dođe do te situacije, a ako je došlo, ako je razbucan bankarski i finansijski sistem Amerike i Evrope, pa nije vrag da neće biti prisutno i ovde kod nas. Ako ste ubeđeni u sve to, onda morate izaći ovde i reći, ne upotrebljavati, kao što i do sada niste upotrebili reč kriza. Sada ste je prvi put upotrebili.
Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović.
Poštovane kolege poslanici, poštovani predsedavajući, pozivam se na član 104 - narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista, svaki narodni poslanik može da bude za zakon ili protiv zakona i da iznosi određene argumente koje će uputiti narodnim poslanicima i građanima Srbije koji gledaju ovaj prenos. U svom govoru sam samo rekao ono što stoji kao zvanično saopštenje NBS, kolike su devizne rezerve. Govorio sam takođe o pokrivenosti deponenata u bankama i pozvao sam građane Srbije, potpuno odgovorno, da je pametnije i bolje za njih da novac drže u bankama, gde je i namenjen, jer će gubiti 10%, ono što svaka banka sada u nedelji štednje daje, 9-10-11, zavisi od banaka. Ništa drugo nisam rekao. S druge strane, potpuno razumem pojedince ovde, što gore, za njih je bolje. To je potpuno jasno. Zaista neću da govorim o bankarskom sistemu iz 90-ih godina, to znamo kako je bilo i ne daj bože da se više vrati. To je prosta stvar. Želim još nešto da kažem, retorika pojedinaca sa ove skupštinske govornice prema građanima Srbije i pozivanje na ovakve diskusije, kažem vam, ljudi, pogledajte rezultate lokalnih izbora - jedna stranka koja je bila velika u dve opštine u Srbiji nije prešla cenzus. Toliko o onome koliko se prima u narodu ono što kažu. Ima još jedna stvar koju hoću da kažem. Ako neki brod polako tone, molim vas, nemojte pozivati da tone mnogo više i da se dese neke teške promene. Zato pozivam narodne poslanike, zaista iskreno, da iznesu i za i protiv argumente. Narodna skupština RS će u danu za glasanje reći šta misli o izmenama i dopunama ova tri zakona.
Gospodin Krasić, po Poslovniku.
Naravno, 225. i 226. Međutim, ovo inspirativno ne može da ostane bez komentara. Mislim da građani Srbije od 2001. godine još nisu dobili odgovor na pitanje, a nije ga dobio ni pokojni Đinđić - gde su pare sa Kipra? Nismo dobili odgovor na pitanje kako je to neko promašio Narodnu banku u prvom pokušaju, pa je u drugom pokušaju uspeo da je osvoji oružjem i šta je bilo sa tim krivičnim postupkom. Nismo dobili odgovor na pitanje šta je sa Nacionalnom štedionicom, zašto su ugašene naše banke i kako to da se sada kao ekspertsko rešenje nudi nešto što je osuđivano od strane Mlađana Dinkića 2001. godine. Ne može država da socijalizuje gubitke postojećeg bankarskog sistema i one moraju da budu ugašene. Kako sada vršite svojevrsnu socijalizaciju gubitaka i lošeg poslovanja nekih banaka? Mi pri tome nemamo ni podatak o tome koje su banke loše, samo imamo podatak ili neka saznanja iz novina gde neko od predstavnika vlasti želi da ostvari dominaciju u kojoj banci. Da podsetim javnost u Srbiji šta se sprema još gore. Jutros je završena rasprava o Zakonu o javnim nabavkama. Da li znate da više nepokretnosti nisu dobro koje je predmet regulisanja Zakona o javnim nabavkama? Znate i znate zašto - zato što su vaši ljudi stekli čitave spratove i sada vaš Đilas raščišćava sa građevinskom mafijom, želi da ukloni tragove, a onda ćete državnim organima, javnim preduzećima od republičkog značaja i svima onima koji su dužni da primenjuju Zakon o javnim nabavkama da u neposrednoj pogodbi prodate nepokretnosti, pitanje kako su zarađene, ali će se oprati papiri i opraće se pare. Centralno pitanje na koje ćuti ova Vlada, neće da odgovori, jeste - da li je rezultat najavljene finansijske krize što su prihodi i očekivanja zarada po osnovu bankarskog poslovanja dignuti do tog fetiša da maltene postaju trošak poslovanja fiksni, a onda svi mora da se uklapamo u planiranu zaradu, pa da bi se ostvarila planirana zarada hajde država neka garantuje. Čime da garantuje? Kreditima iz inostranstva? Zaduživanjem? Rasprodajom? Pa, vi nemate više šta da prodate. Nemate više šta da prodate u ovoj zemlji. Došlo je vreme da se podvuče crta i da se svede račun. Zato su vam potrebne igrarije, a molim predstavnika Vlade da mi odgovori da li poslovna banka može da da kredit političkoj stranci.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Član 104. Poslovnika i član 101, i molba kolegama koji usput dobacuju, nervozni verovatno što moraju da rade, ali izađite ovde, recite svi sve što imate, a nemojte da dobacujete, to je nepristojno i neprimereno, pogotovo ne poluglasno. Gospodin iz G17, kolega Nešović, malopre je ovde ponovio ono što je u prvom svom javljanju rekao, ali je skrenuo pažnju narodnim poslanicima da narodni poslanici mogu da budu za zakon i protiv zakona i da svoje stavove brane argumentima, što je teoretski zaista ispravno ali gospodine, onda se sami ponašajte tako. Razumemo mi da ćete vi podržati zakon koji dolazi iz Vlade Republike Srbije, ali onda bar se ponašajte kao ovi žuti, pa ćutite, ništa ne govorite, glasajte u danu za glasanje, da bar građani Srbije ne čuju svakog od vas pojedinačno šta će da kaže o predlozima ovih zakona, o celokupnoj situaciji i krizi u kojoj se nalazi Srbija. Mi smo se naslušali ovih prethodnih dana svega i svačega od predstavnika Vlade. Sećaju se građani Srbije, bilo je to pre 10-15 dana kada je Đelić rekao da je ova globalna finansijska kriza, mada se to kaže Đelić građanima čini čudno, ali to je odlično za Srbiju. To je prilika da uSrbiju dođu investitori. To je jedanput rekao i više nije ponovio, valjda ga je neko upozorio koliku je glupost izgovorio i nešto u šta niko živ ne može da veruje. Neće kolega da govori o bankarskom sistemu devedesetih, ali bismo mogli da pričamo o bankarskom sistemu ovih raznih stranih banaka koje je Dinkić doveo u Srbiju. Niko ne zna ni kako, ni na koji način. Mogli bismo da govorimo i da pitamo Dinkića gde su depoziti najvećih srpskih banaka koje je on ukinuo kada je došao na vlast, nakon onog upada sa dugim cevima u Narodnu banku. Kako je obmanuo i tadašnju vlast i građane Srbije kada je preoteo Nacionalnu štedionicu i preoteo ime Nacionalna štedionica da bi doveo u zabludu i građane i deo tadašnje vlasti da se radi o nečem što zaista ima veze sa nacionalnim i sa nekim opštim nacionalnim interesom. Vidim da je tri minuta prošlo. Očigledno će biti vremena danas da raspravljamo o onom za šta je zainteresovan, što je zapravo inicirao kolega iz G17, pa svakako zainteresovane građane Srbije ćemo podsetiti na sve.
Narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, reklamiram povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Pre deset minuta kolega iz poslaničke grupe G17, Jovan Nešović, izjavio je sledeće - vi znate da sada u ovoj nedelji štednje kamate u svim bankama iznose 10%. Pomislio sam da je u pitanju neki lapsus ili da se čovek možda šali. Prije pet minuta sa ove iste govornice, gospodin Nešović izjavljuje sledeće - preporučio sam građanima da ne gube 10% jer svaka banka sada daje toliku kamatu. Provereno je da u zemlji Srbiji, u kojoj se mi sada nalazimo, ne postoji ni jedna jedina banka koja danas daje kamatu 10%, i u nedelji štednje i prije nedelje štednje. To je jedno. Drugo, kada narodni poslanik smišljeno dva puta u roku od deset minuta izađe za ovu govornicu, izgovori jednu takvu neistinu, smatram da time on ne vređa samo narodne poslanike, odnosno njihovo dostojanstvo, nego i građane Srbije, svih onihgrađana Srbije koji nisu u zavadi sa zdravim razumom. Kada slušam poslanike iz G17 stičem utisak da postoje dvije Srbije, jedna stvarna Srbija u kojoj mi svi živimo i jedna virtuelna Srbija. Juče smo čuli od predstavnika G17 da njihov predsednik Mlađan Dinkić nikada nije pominjao da je pronašao Miloševićeve milijarde na Kipru, pa smo zatim čuli da nije gorela Savezna skupština, da je to insinuacija. Sada čujemo da je u svim bankama kamata 10%. Neću iskoristiti ovu priliku, ali ako budem prinuđen da se javim za repliku pročitaću koliko iznose kamate, pa ćete videti da nigde nema kamate od 10%. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Jovan Damjanović, narodni poslanik. Htela bih samo da vas obavestim da ćemo, shodno članu 85. stav 4, danas produžiti rad nakon 18,00 časova po tački koja bude na dnevnom redu u 18,00 časova, u skladu sa Poslovnikom.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, poštovani narodni poslanici, imam obavezu, moralnu i ljudsku, kao član SRS-dr Vojislav Šešelj i kao pripadnik romske zajednice u Srbiji da kažem nekoliko reči. Ovih dana sam slušao dosta izlaganja povodom ove naše debate u parlamentu i verujte želim ovoga puta, malo sam iznenađen, da apelujem na našu državu, na državne institucije, na humanost i obaveze prema ljudskoj zajednici koja je velika, posle srpskog naroda, a to je romska zajednica u Srbiji. Slušajući enormne potrošnje novca, budžeti koji se odvajaju u velikim milionskim ciframa za institucije pravosudnih institucija, kasacioni, apelacioni sudovi i druge institucije koje još ne postoje, odnosno koje nisu u funkciji, a pare odlaze. Gde odlaze te pare, neću da diskutujem o tome. Ali vas molim, vi morate da znate da svetska i evropska zajednica mnogo pomažu Srbiju upravo i za romsku problematiku. Vi znate da je romski narod najsiromašniji u ovoj državi danas od svih naroda. Znam da je danas teško i srpskom narodu i svim nacionalnim manjinama koje SRS poštuje, ali moram da kažem da je romski narod najsiromašniji u ovoj državi. I to ne odskoro nego upravo moram da kažem, što je evidentno tačno, otkako je došao DOS na vlast. Evropska bruka i sramota je da ispod Gazele stoje raseljena lica sa KiM, romske zajednice, toliko godina. Neverovatno je da 157 nehigijenskih naselja ima u gradu Beogradu. Imamo romsku zajednicu koja živi ne pitajte kako, jako jadno i jako bedno. To što kažu - ni u Bijafri tako se ne živi. Pitam se gde je dostojanstvo jednog naroda, gde su pare od raznih donacija? Gde je dekada Roma i šta radi naša država? Zar to nije sramota kada prolaze strani državnici i gledaju ona naselja? To je slika i prilika ljudskih i građanskih prava i poštovanje nacionalnih manjinskih prava romske zajednice u ovoj državi. Apelujem ... (Predsednik: Vreme.) ... da ova država mora nešto da uradi. Ukoliko se ništa ne uradi, molim vas, spremaju se određeni ljudi koji žele da posete međunarodne institucije, rekao sam da mi imamo državu, kao narodni poslanik izneću sve ono što treba da iznesem. Ali zato kažem, molim vas, ako imam državu, a evidentno da je imamo, dajte nešto uradite za taj narod. Imam još nekoliko važnih detalja, ali pošto je prošlo vreme javiću se kasnije. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milorad Buha, pa Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću tamo gde sam stao prilikom prethodnog javljanja vezano za jamčenje Republike Srbije za osigurane depozite. Mislim da se tim pitanjem moramo baviti, moramo reći u slučaju, na zapadu kažu, bankrota, a ovde kažemo nelikvidnosti, nesolventnosti bankarskog sistema ili dela tog sistema, da vidimo iz kojih sredstava ...
Gospodine Buha, recite koji je član povređen?
Član 225. i 226, tražim informaciju od Ministarstva finansija, s obzirom da ovde u obrazloženju nije rečeno. S druge strane, u materijalima u ova tri zakonska projekta niti jedna rečenica o tome nije rečena. Član 4. Zakona o osiguranju depozita jasno kaže da celokupan sistem osiguranja garantuje država, odnosno jamči Republika Srbija. Pitam iz kojih sredstava? Da li su to finansijska sredstva, da vidimo da li Republika Srbija ima na raspolaganju ta finansijska sredstva ili ne. Zakonskim projektima, odnosno Zakonom o osiguranju depozita i Zakonom o Agenciji za osiguranje depozita je predviđeno formiranje fonda. Trenutno u fondu imamo 30 miliona evra, to je 2007. godine stanje, verovatno je u toku ove godine okamaćen taj iznos i to je možda 35 miliona evra. Da vidimo šta je sa druge strane. Sa druge strane imamo devizne štedne uloge u iznosu od 5,7 milijardi evra i imamo oko četiri milijarde evra depozitne mase u dinarima. Ukupna depozitna masa je 9,7 milijardi evra za koju država treba da da garanciju. Iz kojih sredstava pokriti to? Sa ovih 35 miliona evra, kako. Ne može se uklopiti jedno u drugo. To su promili koje trenutno imamo na raspolaganju. U slučaju krize, bankrota bankarskog sistema, što je moguće, govorimo sada o tome, čak i da jedna banka, ne srednja, nego i mala banka dođe u takvo stanje, šta se dešava? Zašto to govorimo? Govorimo zato što je to realnost na zapadu. To će doći i ovde. Moramo reći da je naše građanstvo prezaduženo. Trenutno imamo obaveze građana prema bankama, prethodni mesec, negde oko 413 milijardi dinara, to je blizu pet milijardi evra. Imamo pravna lica, mala, srednja i velika preduzeća, oko 8 milijardi evra. Imamo preduzetnike oko 750 miliona evra. To su ogromna zaduženja, ogromna depozitna masa, a s druge strane postoji garancija države, da vidimo iz kojih sredstava. Ako kažemo da u budžetu imamo deficit, da li onda računamo neku materijalnu osnovu. Koja je to materijalna osnova kojom možemo da raspolažemo da bi mogli namiriti ono što je obaveza države, ako računamo na tu obavezu.
Gospodin Zoran Krasić, zatim gospodin Vladan Jeremić.
Kada bi imali pravu Vladu i pravu Narodnu banku Srbije i odgovorne ljude u tim institucijama, onda bi u Skupštini dobili odgovore na sva ova pitanja i onda bismo mogli da procenjujemo da li je ovo što predlaže Vlada adekvatan mera, najbolja mera i mera koja rešava ovo stanje. Sada se ovde podmeće priča o ova tri zakona, da se ne bi dobio odgovor na pitanje - da li je pravilno primenjen Zakon o NBS i da li se pravilno primenjuje Zakon o bankama. Ta dva propisa spasavaju bankarski sistem zato što insistiraju na zakonitom poslovanju i verovatno daju mogućnost državnim organima da intervenišu u pogledu rizičnih plasmana i kobajagi plasmana. Mi o tome ne možemo da pričamo već je rešavanje nadolazeće finansijske krize premešteno u deo koji se zove osiguranje depozita. Depoziti fizičkih lica se osiguravaju. Ali ne, oni sad ubacuju i mala i srednja preduzeća i preduzetnika. Zašto? Menjaju iz temelja koncept Zakona o osiguranju depozita i Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Evo jednog primera, ako bi se ona prva dva zakona primenila i ako bismo dobili odgovor na pitanje kakvi su rezultati kontrole poslovanje banaka sa gledišta ona dva zakona, onda bismo videli da stvarno postoje rizični plasmani i da su banke, zahvaljujući ovoj Vladi i NBS, kreirale novčanu masu i sada se taj sistem nekako održava, da se ne bi desio lom. Gde se nalaze pare u inostranstvu malo ko da zna u ovoj zemlji. Nikako da dobijem odgovor na pitanje - šta će da se desi kada neka strana banka da kredit političkoj stranci? Čime politička stranka može da garantuje otplatu tog kredita. Dosad je bilo hipoteka, ali stranka nema imovine, nepokretnosti. Onda se dosete mangupi pa kažu - menice i ugovorna ovlašćenja, i duplo se obezbedi vraćanje tog kredita, izazove blokada političke stranke, računa, i onda oni trljaju ruke i onda izlaze ovakvi primeri poput Nešovića i u temi o bankama pričaju o mesnim zajednicama. Zašto? Da bi građani Republike Srbije i dalje verovali u onu iluziju koja je nastala ... (Predsednik: Vreme.) kada je spaljena zgrada Savezne skupštine.
Narodni poslanik Vladan Jeremić, a zatim Jovan Damjanović.
Shodno odredbama 225. i 226. poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, iskoristiću ovu priliku da i srpsku javnost upoznam sa tim da grupa patriotskih nacionalnih organizacija, među kojima je 1389, svakog dana, sa početkom u 17 časova, na beogradskom Trgu Republike organizuje građanske proteste, na kojima potpuno opravdano, na legalan, civilizovan način iskazuje svoje stavove protiv režima Borisa Tadića, argumentovano ukazujući zašto Srbija ne treba da uđe u EU pod ovakvim uslovima, zašto je Haški sud jedna politička nakaza, koja je napravljena kako bi se Srbija satanizovala kao država, zašto traži izmeštanje NATO baze i Ministarstva odbrane Srbije, zašto je EULEKS okupacija. Skupovi su u skladu sa zakonskom regulativom uredno prijavljeni nadležnim organima, a organizatori i građani koji učestvuju na njima pravno utemeljenje imaju u odredbama Ustava Republike Srbije koje garantuju slobodu okupljanja, govora itd. Danas je 116. dan protesta, iako se vlast sve vreme oglušavala, iako su mediji izbegavali da izveštavaju o ovim skupovima, očigledno da protesti polako opravdavaju svoj cilj, a to je odlazak nenarodnog režima Borisa Tadića. Kako drugačije protumačiti od danas već otvorenu prikazanu nervozu i jasan pritisak MUP, očito, sve više "perjanice" režima, s obzirom da su danas obavljeni oni čuveni informativni razgovori u policijskoj upravi Stari grad sa predstavnicima protesta. Tom prilikom im je zaprećeno zabranom protestnih šetnji i usmeravanjem na trotoar, kao što su i neki predstavnici vladajuće skupštinske većine u par navrata nagoveštavali, pod tobožnjim objašnjenjem o normalnom funkcionisanju saobraćaja. Oni izgleda još uvek ne shvataju da nije problem u funkcionisanja saobraćaja, problem je u režimu, a koristim ovu priliku da pitam - da li je ovo u 21. veku pokušaj gušenja demokratije. Znam da će protest ispuniti svoj cilj i u svemu tome imaju punu podršku SRS.
Narodni poslanik Jovan Damjanović, a zatim Vjerica Radeta.
Čl. 225. i 226. i kao narodni poslanik želim da dobijem obaveštenje traženo i u prošlom mom izlaganju, kao i sada. Dame i gospodo narodni poslanici, slušao sam ovde, to je bilo evidentno, neke kese, neke pakete. Zar to nije degradacija jednog naroda i jednenacije? Zar naša država treba da degradira romsku zajednicu da bi poentirala u nekim opštinama da se glasa. Mislim da je to suprotno poveljama i ljudskim pravima građana ne samo u ovoj državi nego i u celom svetu. Molim vas, kao narodni poslanik i kao potpredsednik Svetske organizacije Roma, nemojte da potcenjujete jednu naciju, koja je istorijski vezana sa srpskim narodom i koja je zajedno ginula sa srpskim narodom u svim olujama i burama, a svi mi to znamo, to je istorija. Preko 100 hiljada Roma imamo u Jasenovcu, zajedno sa srpskim narodom i ostalim narodima, koji su pogubljeni. Zar mi to zaslužujemo? Nemojte, molim vas. Zar treba pakete od 500 dinara ili dve hiljade dinara deliti nekome, a mi živimo u takvom stanju da nemamo ni ulice, ni kanalizaciju, ni vodovod, ni elektrifikaciju. Vi o tome ne vodite računa, a dajete nam pakete da bi glasali za vas. To je strašno što se čini. Želim da kažem ovo, SRS-dr Vojislav Šešelj, a pitao me je jedan zašto pominjem stalno stranku, pa sam mu rekao: SRS-dr Vojislav Šešelj nije davala pakete i humanitarnu pomoć nacionalnim manjinama i Romima u svim gradovima Srbije, već je pomagala oko infrastrukture, oko zapošljavanja i svih drugih potreba za jedan normalan život. Reći ću vam, Svetska organizacija Roma zna sve šta je radila SRS i dr Vojislav Šešelj za romsku zajednicu, rekao sam to ovde, ali ponoviću, mi smo dobili život, mi nismo imali kanalizaciju, vodovod, asfaltirane ulice i elektrifikaciju, ne može da dođe ni policija, ni hitna pomoć, ni vatrogasci, niko ne može da dođe. Mi smo bili prepušteni sami sebi. Dr Vojislav Šešelj i SRS je kompletno asfaltirala infrastrukturu i u jednom i u drugom delu Zemuna, tamo sada ima oko 20 hiljada Roma, ali imamo normalan život. Mi smo se, što kažu, ugradili u sistem ovog društva, jer imamo kao i svi drugi građani, i to ne samo u Zemunu. (Predsednik: Vreme.) Radi posebnog zalaganja za romsku zajednicu, Svetska organizacija je dodelila najveće priznanje dr Šešelju, a Svetska organizacija je članica UN, ona je dodelila kralju Španije Huanu Karlosu, kralj Španije je počasni član romskog udruženja Andaluzije u Španiji i mnogo je učinio, i on je dao doprinos da se normalizuje, što kažu, bolji život za romsku zajednicu. Takvo priznanje od Svetske organizacije Roma dobio je dr Vojislav Šešelj. To su jedina dva čoveka u svetu koji su dobili najveća priznanja od Svetske zajednice. Znači, kralj Huan Karlos i dr Vojislav Šešelj. (Predsednik: Vreme.) Dobili su priznanja, jer su evidentno nešto učinili. Zato očekujem i od vas, gospodo koji ste na vlasti, i od ove države da konačno nešto učini za romski narod.
Gospodine Damjanoviću, govorili ste minut i po više, ali bih zaista zamolila da se vratimo dnevnom redu. Po Poslovniku, gospođa Vjerica Radeta.
Čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Zbog prisustva gospođe ministar želim da iznesem neke činjenice iz zapisnika o kontroli primene zakona u oblasti materijalno-finansijskog poslovanja, namenskog i zakonitog korišćenja budžetskih sredstava kod opštine Bajina Bašta, za period od 1. januara 2007. godine do dana kontrole, a to je bilo 7. jula 2008. godine. Govorim o jednoj od opština gde vlast vrše, recimo, DS i G 17. Pitanje koje želim da postavim gospođi ministar, odnosno tražim od nje informaciju: da li su za ovo, sa čime ću sada da vas upoznam, nadležni iz opštine Bajina Bašta podneli prigovor Ministarstvu, odnosno primedbe, kako stoji u ovom nalazu višeg budžetskog inspektora Zorana Ilića? Primedbe na utvrđeno stanje mogu se dostaviti Ministarstvu, vi to znate i ovi u opštini Bajina Bašta kažu da su dostavili te primedbe, a ukoliko nisu, takođe bi trebalo da znate da su onda saglasni sa navodima iz ovog zapisnika. To možete da saznate i ovih dana, pošto ćete dolaziti, pa vas molim da nas obavestite o tome. Ovde je materijal od šezdesetak strana. Samo ću nekoliko interesantnih stvari da iznesem, da su ukupno neizmirene obaveze korisnika budžeta u opštini Bajina Bašta 198.830.885,27 dinara. Inspektor je konstatovao da su se u opštini Bajina Bašta u toku 2007. i 2008. godine nezakonito zaduživali, odnosno finansiranje deficita tekuće likvidnosti su pokrivali kreditima od Banke "Inteza". Kontrolom poslovanja budžeta opštine Bajina Bašta utvrđeno je da direktni korisnici budžeta opštine Bajina Bašta, predsednik opštine i opštinska uprava, nisu u ovim poslovima sa Bankom "Inteza" primenjivali odredbe Zakona o javnim nabavkama. Iako Zakon o budžetskom sistemu propisuje da je donacija prihod budžeta, a ne rashod, sredstva budžeta opštine Bajina Bašta nezakonito su utrošena davanjem donacija u iznosu od 18.174.759 dinara, od čega je sindikalnim organizacijama korisnika budžeta dato nešto oko 5.591.000, zdravstvenom centru 1.828.476 dinara. Naravno, sve to ne bi bilo problematično da je pokriveno određenim odlukama. Očigledno je tri minuta premalo da se o ovome govori i moraćemo da nastavimo sa ovim izveštajem pojedinačno, pa ću se javiti ponovo.
Najpre gospodin Krasić, pa gospodin Jojić.
Naravno, u pitanju su ova dva člana, 225. i 226. Neko bi iz Vlade napokon morao da odgovori na ta pitanja, a da uprostim, pa ću u okviru pitanja da dam i alternativno odgovor. Barem što se tiče ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, tu se nameću samo dva moguća odgovora: ili ova promena koja se nudi predstavlja svojevrsni vid partijske nacionalizacije odabranih banaka ili je u pitanju kriminal. Vi izaberite kako ćete da odgovorite. Evo zbog čega. Zakon o Agenciji za osiguranje depozita je, po svojoj prirodi, jedan zakon koji reguliše status te agencije, osniva se ta agencija i definišu poslovi i nadležnosti te agencije. Poslovi i nadležnosti agencije su definisani tako, samo ću da nabrojim: osiguranje depozita fizičkih lica, najvažnija stvar - to niste promenili; funkcija stečajnog, odnosno likvidacionog upravnika - ni to niste promenili u ovom zakonu, nema ni potrebe. Treća grupa poslova, to je obavljanje poslova za Republiku Srbiju, od člana 7. do člana 11. Tu vi menjate. U okviru poslova koje bi agencija trebalo da radi u ime i za račun Republike Srbije. Šta je tu sve propisano u postojećem zakonu? Rešenja koja su i prihvatljiva. Član 7: "Agencija učestvuje u upravljanju bankama, čiji je akcionar Republika Srbija, tako što prati poslovanje tih banaka i rad njihovih organa i obavlja druge poslove u ime i za račun Republike Srbije". Prihvatljivo. Upravljačka prava u ime Republike Srbije, na bazi odluka Vlade, preko upravnih odbora agencije i banke itd. Normalni poslovi. Član 8: "Organizuje i sprovodi postupak prodaje akcija banaka iz člana 7." Normalno je da državne akcije u tim bankama prodaje. Član 9: "Agencija, u skladu sa aktom Vlade, može kod banaka preduzeti sledeće mere: pokriti potencijalne gubitke...", naravno, zato što je akcionar, snosi sve posledice akcionarstva, i pozitivne i negativne, ako je gubitak, da se pokrije gubitak. "...preduzimati, kupiti i na drugi način steći lošu aktivu..." moguće "...upravljati lošom aktivom i prodati tu aktivu", moguće. "Za pokriće potencijalnih gubitaka može Republika Srbija da izda obveznice". Normalno. To njima nije dovoljno i sada oni taj član menjaju u jednom delu. Da vidite kako će sada svi građani Republike Srbije, kao poreski obveznici, jer drugačije ne može da se opiše način intervencije Vlade Republike Srbije, sada oni to menjaju, pa kažu u okviru tog člana 9, da će Vlada... (Predsednik: Privedite kraju.) Samo trenutak, vrlo je važno... aktom, donetim na predlog Narodne banke Srbije. Pojam Narodne banke Srbije u ovom zakonu o agenciji samo se ovaj put pojavljuje. Nema ga. Šta još? Kupiti u ime i za račun Republike Srbije akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. To ne znači da se, tamo gde je akcionar država, dokupe još neke akcije i da država postane većinski vlasnik ili da poveća. Ne, nego šire na sve banke za koje oni pretpostavljaju da ugrožavaju finansijsku stabilnost. Čime ugrožavaju? Kojim radnjama? Kojim aktima? Šta se radi sa Zakonom o bankama, Zakonom o Narodnoj banci Srbije? Šta radi Narodna banka Srbije? (Predsednik: Gospodine Krasiću, govorite minut i po više.) Ne, nego da se peru pare, da se peru pare i da se sprovodi kriminal do daske, a da se koriste ovakvi, da kažu građani...
Gospodin Petar Jojić, zatim gospođa Radeta.
Dame i gospodo, postavio sam jedno pitanje i tražio odgovor, to je bilo 22. oktobra ove godine, a odnosilo se na isporuku transformatora od strane firme "Končar" iz Hrvatske Republici Srbiji i nadležnom organu. Vredelo je, dakle, što sam postavio ovo pitanje, jer se radi o šteti koja iznosi za 36 nedelja, nedeljno po 24.695,80 evra, što ukupno iznosi 889.000 evra. Postavljam pitanje: hoće li ovo biti naplaćeno i zašto nije pokrenut postupak naplate? Želim odgovor, kada bude naplaćeno, u kom postupku je naplaćeno? Još jednu stvar, nisam zadovoljan ovakvim odgovorom Vlade, jer Vlada može da kaže, mi smo pokrenuli postupak taj i taj, izvršni ili sudski neki, ili drugi radi naplate, da bi se u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima i Zakonom o izvršnom postupku mogla izvršiti naplata. Dalje, dame i gospodo, tražio sam obaveštenje i dva meseca čekam odgovor Vlade. Prvo, koje su kompanije iz Hrvatske kupile Frikom, Somboled, Inteks Mladenovac, Fabrika hartije Beograd, Jelen Do, Bigz, Dijamant, Dunav Veliko Gradište, Erdevik, Stražilovo Sremski Karlovci, Podunavlje Bačka Palanka, Milenijum osiguranje, Rotografika Subotica. Posebno me interesuje koje firme je kupila kompanija i kupac Agrokor, čiji je vlasnik gospodin Todorić. Prema našim saznanjima, blizu 300.000 ha je taj uzeo zemljišta u Srbiji, a osim toga poseban broj preduzeća i firmi koje su hrvatske kompanije kupile kroz preuzimanje Agrokorovih preduzeća, tj. Lica, Idea i Sima. Dakle, kako je to da Hrvati mogu u Srbiji da kupuju sve što žele, a osim toga, napominjem, prema nekim podacima oko 500 hrvatskih preduzeća posluje na teritoriji Republike Srbije. Postavljam pitanje i tražim odgovor od Vlade Republike Srbije: koliko srpskih preduzeća i firmi radi na teritoriji Hrvatske? Koliko su naša preduzeća i naša Vlada otvorili firmi i naših predstavništava? Koliko je poljoprivrednog zemljišta kojih firmi, da bi mogli na bazi reciprociteta da ugovaramo odnose i da uspostavljamo sa Republikom Hrvatskom. Ne može Hrvatska da ima te privilegije i da kupuje u bescenje ... (Predsednik: Vreme.) ... prema tome, moramo biti ravnopravni i, pre svega, poslovati na tržišnim osnovama. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Vjerica Radeta, zatim gospodin Buha, pa gospodin Krasić.
Članovi 225. i 226. Gospođo Đukić-Dejanović, nemojte da se ljutite na narodne poslanike, ljutite se na Borisa Tadića, mi vas nismo naterali da radimo petkom, on vas je to naterao. Nema potrebe da intervenišete, pogotovo ne da kažete da narodni poslanik Zoran Krasić se u sve razume i to je apsolutno tačno. Svaki narodni poslanik treba da se razume sve, jer narodni poslanici iznose stavove svoje političke stranke o svim oblastima društvenog života. Ko to ne zna, ne treba da radi ovaj posao. Vidite kako rade vaši koalicioni partneri u Bajinoj Bašti. U vreme obavljanja kontrole budžeta opštine Bajina Bašta, radno vreme opštinske uprave je bilo sedmočasovno, a obračun plata je vršen na bazi osmočasovnog radnog vremena. Onda je, između ostalog, naloženo ovoj opštini da se na račun budžeta opštine Bajina Bašta izvrši povraćaj nezakonito utrošenih sredstava za isplatu plata u iznosu od 4.863.828 dinara. Naravno, da se radno vreme utvrdi u trajanju od osam časova, da se sa računa sopstvenih prihoda Zdravstvenog centra Užice, DZ Bajina Bašta, na račun budžeta opštine Bajina Bašta izvrši povraćaj prenetih sredstava za plaćanje radova i nabavku računara u iznosu od 1.778.000 dinara i da se dostavi dokaz da su sredstva u iznosu od 332.000 dinara utrošena za nagrade nastavnika i učenika. Dakle, neka od ovih sredstava koja su uplaćena svakako ne bi bila sporna da je to rađeno u skladu sa zakonom. Jedan od stavova ovog inspektora kaže, imajući u vidu da je izvođaču radova, a govori o nekom Ekoservisu Drina, koji je trebalo da čisti Perućac, akumulaciono jezero, a ovakvih primera na ovih 58 strana ima bar 30, kaže, da je izvođaču radova avansno uplaćeno 800.000 dinara po potpisivanju ugovora, da izvođač radova nije dostavio avansni račun i da nije dostavio račun na ukupnu vrednost izvedenih radova u iznosu od 850.000 dinara. Zaključuje se da avansna uplatu od 800.000 dinara nije opravdana. Dakle, ovo su samo primeri, ovo smo dobili od nekih ljudi koji su zaposleni tamo i koji znaju da se ovaj zapisnik krije, što bi narod rekao, ko zmija noge. Naravno da bismo inače govorili o ovim detaljima i govorićemo i narednih dana. Sada sam bila ponukana da otvorim ovu priču, upravu zbog gospodina iz G17 plus koji je ovde pokušao da nas, kao što reče Krasić, uspava nekim bajkama. Bolje bi mu bilo da povede računa kako njegove stranačke kolege rade, gde god rade, od Dinkića do ovih u Bajinoj Bašti.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić.
Članovi 225. i 226. Ponovo tražim obaveštenje od Ministarstva finansija, odnosno od ovde prisutnog ministra, a odnosi se na ukupnu depozitnu masu koja se, kao što smo videli, kreće blizu 10 milijardi evra, a s druge strane, imamo fond u kome imamo samo 35 miliona evra. Ako imamo taj debalans u pokriću, a država nema slobodna sredstva, nema u budžetu, nema u materijalnoj osnovi, odnosno moguće je da ima, ali ovde nam nije predočeno iz kojih sredstava će se pokriti to što treba da se pokrije, onda moramo govoriti o jednoj političkoj odluci. Ovo je čisto politička odluka bez materijalne i finansijske podloge. Tu je bojazan SRS da ćemo dovesti građane u zabludu u kojoj će izgubiti ogromna sredstva. To nije prvi put. Imamo onaj Zajam za preporod, posle toga imamo onu štednju devedesetih godina i muku građana koja traje i još će trajati sedam godina da bi vratili ono što su u osnovi uneli, ali obezvređeno, i još kad dodamo tome još desetak, petnaest godina vraćanja, onda vidimo u stvari da su izgubili jako mnogo i nikada neće moći dobiti ono što stvarno ulože. To je bojazan. I dalje treba da nas zabrine sledeća činjenica i podatak: ako se radi o političkoj odluci, a ovo je činjenica politička odluka, iza nje stoji jedna dobro osmišljena finansijska podloga i aktuelna Vlada želi upravo kroz tu finansijsku podlogu da pokrije ono što neće moći ostvariti kroz ono što je planski predviđeno za 2008/2009. godinu. Vlasti su predvidele određena sredstva koja ćemo uneti kroz inokredite. Inokredita neće biti zato što je zapad u finansijskoj krizi i neće moći odvojiti sredstva zato što se muči svojim finansijskim i ekonomskim problemima. Onda moramo, nemamo odakle, znači ako ne možemo povući sa zapada, sa istoka nam pare i ne trebaju jer mi ne dozvoljavamo ruskim i drugim bankama da dođu na naše tržište, onda šta nam preostaje, preostaju nam građani. Hajmo sada fino političkom retorikom, govoreći o stabilnosti našeg sistema, o dinamičnom razvoju, o zapošljavanju, o rastu životnog standarda, privući građane da ubace svoja sredstva iz slamarica u banke i na taj način ćemo ih dovesti u poziciju u kojoj su bili devedesetih godina. Srpska radikalna stranka vas upozorava, nemojte to činiti bez obrazloženja. Ako imate garancije, izađite ovde i recite - garantujemo time, time, to vam je zakonska obaveza. Nismo čuli, tražimo ovde da kažete čime garantujete. U zakonu ste napisali jamči Republika Srbija. Čime jamči? Morate nam to reći.
Narodni poslanik Zoran Krasić, zatim gospodin Milan Avramović.
Kada javnost ne dobija odgovore, onda naravno da slede pitanja. Samo želim da, u skladu sa članom 225. i 226, napokon neko progovori, ali mi je mnogo više stalo da građani shvate o čemu se radi. Građani bi morali da znaju da ova dva zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita i Zakona o Agenciji za osiguranje depozita ipak čine neko jedinstvo. Što se tiče ovog zakona o Agenciji za osiguranje depozita, samo jedan član se menja. Molim vas, najvažnija je promena da će Vlada biti u mogućnosti da na predlog Narodne banke Srbije kupi, u ime i za račun Republike Srbije, akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. Ugrožavanje finansijske stabilnosti od strane neke banke je oblast koja je regulisana Zakonom o Narodnoj banci Srbije i Zakonom o bankama. Ovaj zakon o Agenciji dozvoljava mogućnost da interveniše Agencija u ime i za račun Republike Srbije kod onih banaka gde Republika Srbija ima akcije. Vi ovo širite, pa ne znamo koji je taj kriterijum finansijske nestabilnosti. Pa onda ne znamo kakvo je to poslovanje, zašto se kod jedne banke interveniše, a kod druge se ne interveniše. Koji je taj kriterijum? Sve to se ubacuje tako široko i diskreciono sa gledišta Vlade i Narodne banke Srbije, a osnovna ideja jeste promena Zakona o osiguranju depozita. Moram da vam pročitam centralnu odredbu tog zakona, ona glasi, to je član 4 - Agencija osigurava depozite do visine osiguranog iznosa, menja se osigurani iznos do 3.000 evra na iznos do 50.000 evra. Sa gledišta deponenata, fizičkih lica, to je prihvatljiva promena, jer se na taj način obavezuje banka da svojim unutrašnjim sredstvima obezbedi sigurnost depozita i pomaže državi preko Agencije da to bude zaštićeno. Stav 2. tog člana kaže - za obaveze iz stava ovog člana jemči Republika Srbija. Mi se nalazimo u granicama odgovornosti Republike Srbije. Idemo dalje, ali vidite šta rade oni. Oni sada to koriste, pa ubacuju i ovu mogućnost da se otkupe akcije ili na drugi način kupe neke banke, navodno gde postoji neka finansijska neizvesnost. To je zamena teza. (Predsednik: Privedite kraju.) Centralno pitanje današnje situacije jeste kako je poslovanje banaka, da li izvlače pare, gde plasiraju pare, kako formiraju aktivu, kako prikazuju to, gde su pare, koga finansiraju. Ali, vi nećete o tome da pričate, vi želite da pričate o tome kako se brinete za građane. Za Kragujevčane ste se brinuli tako što ste zaključili nepostojeći ugovor. Za ove ovamo ste se brinuli na drugi način.
Narodni poslanik Dragan Stevanović, a zatim gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa članom 226. i tražim informaciju od gospođe ministra. Gospođo ministre, ovo je direktno vezano za vaše ministarstvo, molio bih vas za malo pažnje, na kraju priče ću da postavim pitanje. Naime, informacija od 14. novembra 2008.godine, mesto Vranje, sledi - ukupno 34 od 36 poslovnica Apotekarske ustanove Vranje su od juče blokirane i zapečaćene po nalogu poreske uprave. Kako saznajemo, u svim objektima Apotekarske ustanove Vranje juče je počeo komisijski popis, a inspektori finansijske policije vrše detaljnu terensku kontrolu. Tim povodom oglasila se i direktorka apoteke Vranje, Jasmina Arsić, koja je u stranačkim prostorijama G17 plus, kojoj pripada, održala konferenciju za štampu. Opštinski odbor G17 plus najoštrije je osudio postupanje poreske uprave i finansijskih inspektora, koji su započeli terensku kontrolu u svim objektima Apotekarske ustanove Vranje. Iz ove stranke tvrde da je nečuveno da zbog finansijske kontrole zatvore sve apoteke u regionu i preko 250.000 korisnika ostane uskraćeno za usluge ove ustanove. Gospođa Arsić, direktorka apoteke Vranje, tvrdi da je 70 finansijskih inspektora u isto vreme oko 11,30 čekalo ispred svake od 36 apoteka u regionu da ona potpiše nalog kako bi započeli istragu, po nalogu Poreske uprave Vranje. Ona naglašava da je neodgovorno da se bez naloga o zatvaranju apoteka svaki od tih objekata zatvori i ljudi kojima su lekovi nužni ostave na cedilu. Saznaje se u Poreskoj upravi da se ništa ne radi bez naloga, te da je u slučaju vranjske apoteke poštovana procedura, dok zvaničnici poreske uprave bez odobrenja iz Beograda nisu želeli da daju bilo kakve izjave. Uroš Trajković, predsednik Opštinskog odbora G17 plus, ističe da se njegova stranka upravo zalaže za transparentnost i odgovornost u radu, ali da je nečuveno da se na ovaj način postupa. Štaviše, Trajković tvrdi da je pozadina politička igra, te da akciju vode iz Beograda i da iza nje stoji Demokratska stranka. Ove tvrdnje demantovao je prvi čovek vranjskih demokrata, gospodin Stefanović, i kaže da podržava svaku akciju u kojoj je borba protiv kriminala, ali i to da osuđuje postupanje mimo procedure ako ga je bilo. Iz G17 plus uveravaju da su nadležne državne službe, ali i gradonačelnik Vranja osudili pokušaj da se apoteke u regionu zatvore i najavljuju ozbiljan razgovor sa koalicionim partnerima. I dok Trajković najavljuje preispitivanje odluke da se uđe u vlast na lokalu sa DS-om, nosioci javnih funkcija u gradu tvrde da su optužbe G17 plus na njihov račun besmislene i podsećaju da je gradonačelnik Zrenjanina sa svojim saradnicima takođe pod istragom... (Predsednik: Vreme.) evo završavam, samo još 15 sekundi... te da se državnim organima mora dozvoliti da rade svoj posao, makar se radilo i o predsedniku države. Gospođo ministre, moje pitanje konkretno za vas - s obzirom da je finansijska policija pod vašom nadležnošću, da li je tačno da je akcija koordinirana iz Beograda, Krunske ili Andrićevog venca, sasvim je svejedno, ili su ovo redovne aktivnosti finansijske policije? Zahvaljujem.
Gospodin Avramović, pa gospodin Jojić, a zatim gospodin Petronijević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa čl. 225. i 226. Želeo bih da dobijem informaciju od nadležnih službi - ko je, zbog čega i na kakav način pokušao da zaustavi mirne nepolitičke nacionalne proteste na Trgu Republike, kojima je danas 116. dan, treba da počnu tačno u 17,00 časova - a već ogroman broj, kontingent policije se sprema da deluje onako kako su to navikli i onako kako ste ih vi iz DS naučili. Jer sve ono što ste vi prošli, vi ste faktički sada i primenili. Vi ste, gospodo iz DS, zaboravili kada ste lupali u šerpe i lonce, zaboravili ste kada ste blokirali grad, Srbiju, kada ste dovozili bagere ili ne znam šta već, rušili i palili, a sada vam smetaju mirni nacionalni protesti, sa ozbiljnim zahtevima. Dakle, moje pitanje - kome to smeta, iz kojih razloga, ko će to da zabrani i ukine posle 115 dana, faktički danas je 116. dan? Podsetiću vas na više primera. Jutros je jedan od organizatora jedne nevladine organizacije pozvan na informativni razgovor. Prvo je bio u Policijskoj stanici Stari grad, potom je sproveden do policijske stanice u 29. novembar, gde mu je objašnjeno da se može protestovati mirnim šetnjama, ali na trotoaru. Zamislite taj bezobrazluk? Ljudi protestuju protiv misije Euleks na KiM, ljudi protestuju protiv izručenja Srba u Haški tribunal, ljudi protestuju protiv ulaska u EU bez KiM, i vi hoćete da ih zabranite, i vi pričate o demokratiji, o slobodi govora, o slobodi kretanja i izraženog mišljenja. Ne znam šta je potrebno da vi sprovedete da bi tu vašu ostrašćenost za vlast koju imate sproveli u delo, a da svima bude dobro? Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, neće ovo trajati dugo. Ova tortura je ishitrena reakcija pojedinaca, koji su to uostalom i najavljivali. Ali budite sigurni, ukoliko budu zabranjeni ti protesti, neće vam se dobro pisati na sledećim izborima, možda i u ovoj skupštini. Ako budete mlatili i tukli onu poštenu decu i one poštene ljude koji se tamo redovno sastaju u 17,00 časova, e onda ćete pokazati svoje pravo lice jednom u životu. Hvala.
Gospodine Jojiću, imate reč.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nedavno sam postavio pitanje Ministarstvu pravde, ali sada ga usmeravam prema predsedniku Vrhovnog suda, jer sam dobio jedan odgovor iz nadležnosti Vrhovnog suda Srbije. Naime, postavio sam pitanje - da li se u Srbiji poštuje Poslovnik Vrhovnog suda i da li se zna u kojim sudovima, u koje vreme rade šalterske službe, jer je to posebno najveći kontakt i broj građana koji ostvaruju određena prava u našim sudovima. Dobio sam odgovor sledeće sadržine. Kaže - prema sudskom poslovniku, radno vreme u sudu određuje predsednik Vrhovnog suda Srbije. Predsednik utvrđuje dnevni raspored radnog vremena koji se objavljuje na oglasnoj tabli na ulazu u sud. Pazite sada, odgovor u stavu 3 - oglasna tabla se, saglasno članu 85. sudskog poslovnika, postavlja u sudskoj zgradi, a ne na ulazu sudske zgrade, za objavljivanje sudskih oglasa, saopštenja i onih dostavnica koje se lepe na one table unutra, u holovima, kada stranka nije uredno pozvana, pa nije pristupila na sud i u tom slučaju se oglašava da je zakazano ročište ili je doneta sudska odluka. Međutim, molim predsednicu Vrhovnog suda Srbije, gospođu Vidu Škero, da putem svojih organa, tj. Odbora za nadzor i drugoga ko vrši nadzor nad sprovođenjem i primenom ovog poslovnika, utvrdi da li u Srbiji u svim opštinskim sudovima postoje oglasne table vidljive i da se ne razlikuju od one obične jedne dostavnice ili poziva. Dakle, na oglasnoj tabli u ulazu u sud treba da građani budu obavešteni da će radno vreme suda biti od 7,30 do 15,30. U nekim sudovima se to poštuje. Jer veliki broj građana ne može da ostvari svoje pravo, pogotovu kada su u pitanju overe izjava, ugovora ili druge. Prema tome, tražim obaveštenje od predsednika Vrhovnog suda - da nadležni nadzorni odbor Vrhovnog suda ili na bilo koji drugi način utvrdi da li se poslovnik predsednika Vrhovnog suda Srbije u svim sudovima podjednako primenjuje. Hvala vam.
Ima reč narodni poslanik Milisav Petronijević, izvolite.
Hvala lepo. Uvažena gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 103. stav 1. i člana 104. Poslovnika. Ovo iz sledećih razloga. Na dnevnom redu se nalazi značajno pitanje i ne može se reći da je nevažno. S druge strane, mi imamo ovde veliki broj reklamiranja Poslovnika, što naravno ne dovodim u pitanje i nikad nisam dovodio u pitanje pravo opoziciji da nameće pitanja, da postavlja pitanja, ali ovde prosto želim da upozorim na meru. Mi imamo situaciju da se postavljaju poslanička pitanja iako je rečeno - da je to na kraju sednice. Mi imamo situaciju da se priča o mnogim pitanjima. Mi imamo čak situaciju da se reklamira povreda Poslovnika, a da se onda priča o temi koja je na dnevnom redu. Molim vas, uvažena predsednice, da vratite raspravu na dnevni red. Kada je u pitanju stabilnost države, nacionalna, politička, ekonomska, socijalna i finansijska, svi mi imamo odgovornost, svako naravno na svoj način. To nije samo pitanje koje može tek tako jednostavno da se preskoči. Ovde je ponuđeno nešto što bi trebalo da podrže i pozicija i opozicija, naravno ne dovodeći u pitanje detalje, gde svako može da kaže šta misli, šta predlaže bolje itd. Ovde je poruka jasna - Vlada, kao jedan od odgovora za ovu krizu je ponudila zaštitu deponentima, povećala je garantovani iznosi sa 3.000 na 50.000 evra, i to je glavna poruka, da bi zaštitila, osigurala sredstva deponenata, pored one već zaštite od 40% koja se nalazi u obaveznoj rezervi. Ljudi, nema većeg neprijatelja bankarskom sistemu od straha, nepoverenja i panike. Svi to treba da imamo u vidu, bez obzira da li je vlast ili opozicija. Ovo je odgovor na to i suštinsko pitanje. Pozivam i jedne i druge da damo podršku toj suštini u ovim zakonima koji su predloženi i da time pošaljemo poruku, ako se ne varam, većini od 99,76%, ako sam tačno rekao, deponenata, da su njihova sredstva sigurana. To je glavno pitanje. Naravno, uvažavam da svako može da detalje dovodi u pitanje, ali vas molim da javljanje po Poslovniku ne pretvorimo u zloupotrebu Poslovnika. Pozivam vas da se još jednom vratimo na dnevni red i u okviru toga iskažemo sva svoja mišljenja. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću i pridružujem se vašem pozivu poslanicima. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović po Poslovniku, a zatim gospodin Palalić.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, javio sam se zato što imam osećaj da je pogrešno protumačeno ono o čemu smo mi govorili u prepodnevnom delu same rasprave, pri čemu ostavljam pravo svakoj poslaničkoj grupi da ona, kroz formu pitanja, traga za onom vrstom odgovora koja će nju učiniti zadovoljnom i samim tim i građane koje mi ovde predstavljamo. Za nas iz LDP zapravo je važna suština na koju ukazujemo, a koja se može prepoznati kroz predlog izmena i dopuna ova tri zakona. Naime, mi moramo govoriti o slobodnom tržištu i moramo vratiti suštinu tom pojmu države, jer se u središtu same države nalazi građanin. Tako da, u svakom trenutku rasprave, pa i u onim situacijama o kojima govorimo o novcu, moramo biti svesni te jednostavne činjenice da ne govorimo o novcu koji stvara neko drugi, nego o novcu koji stvaraju ljudi koji žive u ovoj zemlji. Nema nikakve sumnje da u svemu onome u čemu smo živeli prethodnih 20 godina ima i neke trenutne koristi koja može biti olakšavajuća okolnost, ali ukoliko se previše na nju oslonimo, onda ćemo samim tim platiti znatno veću cenu. Devedesete godine su nas dovele do neke kratkotrajne koristi, kroz činjenicu da mi praktično imamo nov bankarski sistem, da su sve banke koje su danas prisutne na našem bankarskom tržištu nove banke, da one posluju po drugačijim uslovima od uslova po kojima se posluje u čitavom svetu upravo zbog tog nasleđa devedesetih. Tačno je da je štednja u Srbiji pokrivena deviznim rezervama i mislim da ne grešim ako kažem da su devizne rezerve duplo veće od same štednje koja se nalazi u našim bankama. Ono što je zapravo problem jeste naša definicija devizne štednje. Mi deviznu štednju smatramo konkretnim izrazom i nekom vrednosti koja se ne može odvojiti od građana ove zemlje. Stoga smo zabrinuti u svakom trenutku u komeVlada pokazuje onu vrstu ambicije koja ugrožava slobodno tržište i koja dovodi u pitanje ravnopravnost građana. Mi imamo jednu odluku koju smo doneli 2000. godine, kada se čitava država obavezala na vraćanje devizne štednje deviznih štediša dve privatne banke, od kojih čak jedna nije bila banka, mislim na "Jugoskandik" banku, iako je bila štedionica, ali mi smo preuzeli na sebe obavezu vraćanja te devizne štednje. Štednju su vraćali oni koji su štedeli i oni koji nisu imali nikakveveze sa tom vrstom kockanja. Druga mera koju smo doneli bila je mera vraćanja devizne štednje deviznim štedišama u državnim bankama koji su ostali bez svoje devizne štednje, iako ni na tako nešto nismo bili dužni da se osvrćemo, s obzirom da nismo svi štedeli u tim bankama. Ali, to je bila mera kojom smo pokušali da uspostavimo stabilnost u našem sistemu. Danas imamo jednu vrstu problema o kojoj moramo razgovarati, to je zapravo potreba Vlade da na jedan način zaštiti čitav sistem, a sa druge strane pitanje prava da se i mi, kao građani, uvlačimo u jedan proces u kome nismo svi ravnopravni. Dakle, gde prestaje obaveza Vlade u zaštiti neke banke i kada se srećemo sa situacijama u kojima samo banka, sa svima onima koji tu banku čine, treba da plati odgovornost za određenu poslovnu politiku koja je dovela u poziciju u kojoj se nalazi, tj. gde su ti kriterijumi prema kojima mi možemo zaključiti da neka banka trpi zbog opšte svetske krize, a ne zbog špekulacija kojima je ona tražila ... (Predsednik: Vreme.) ... neku veću korist za sebe. To je za nas ključno pitanje... (Predsednik: Vreme.) ... u ovom trenutku. Mere o kojima govorimo i kada postavljamo pitanje gde je novac naravno da ne mislimo na neki novac na gomili, nego postavljamo pitanje pre svega sa ambicijom da nam se vrlo jasno odgovori na tu potrebu - gde je granica između zaštite javnog interesa i žrtvovanja javnog interesa u ime nekog parcijalnog interesa, bez obzira da li se radi o hiljadama štediša neke banke. To su za nas veoma važni problemi. Pre nekoliko dana je... (Predsednik: Privedite kraju, molim vas.) ... nacionalizovana banka u Austriji za dva evra, tako da ne moramo da govorimo o milionskim iznosima, ali ako govorimo o angažmanu Vlade, o preuzimanju banaka, uplitanju Vlade u tu vrstu ekonomije... [[isključen mikrofon]]
Dva puta sam vas zamolila, a vi ne reagujete. Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, po članu 225. i 226. tražim obaveštenje od Vlade Republike Srbije. Naime, u toku ove diskusije više puta je istaknuto kako se u Narodnoj skupštini od strane poslanika širi panika. Više bih istakao činjenicu da upravo kod građana paniku šire gole činjenice i ono što građani osećaju direktno po svom džepu. Naime, svedoci smo ovih dana da se u mnogo medija ističe činjenica da u Srbiji drastično dolazi do poskupljenja osnovnih životnih potreba i namirnica. Danas u dnevnom listu "Politika" imamo jedan tekst koji ima naziv "Srbija šampion u poskupljenjima". Takav jedan podatak upravo ukazuje na to da smo svedoci da Srbija ulazi u period kada dolazi do situacije da osnovne životne namirnice, ono što bismo rekli "potrošačka korpa", postaje sve skuplja, da ne kažem neizdrživa za građane. Tu se jasno ukazuje na to da su voće, povrće, mleko i mlečni proizvodi, zejtin, meso, sve ono što predstavljaju osnovne životne namirnice, poskupljuje neuporedivo više u Srbiji nego u drugim gradovima i drugim zemljama. Naravno, ključno pitanje je tu šta Vlada Republike Srbije želi da učini, šta namerava da učini, koje mere da preduzme? Kada je u pitanju smanjenje ili zaustavljanje ovog trenda poskupljenja osnovnih životnih namirnica, koje će to mere da preduzme na suzbijanju monopola i jačanju konkurencije, što je neophodno da bi se zaštitila osnovna prava potrošača. To je ono što građani očekuju u ovom trenutku od Vlade Republike Srbije, da dobiju odgovor na ta pitanja. Naravno, šampioni i po nekim drugim stvarima, kada su u pitanju poskupljenja gasa, telekomunikacionih usluga i svega što se direktno tiče standarda i osnovnih životnih potreba građana. To je pitanje na koje građani žele odgovor, to je ono što stvara paniku i ono što stvara osnovne probleme kada su u pitanju funkcionisanje i države, i društva i uopšte stabilnosti u društvu.
Najpre gospodin Buha, pa gospodin Jovanović.
Dame i gospodo, javljam se ponovo po 225. i 226. Tražim objašnjenje zakonskih odredbi koje sam prethodno rekao. Ovo mora ići u formi zvaničnog zahteva, s obzirom da će izazvati u praktičnoj primeni ogromne probleme i plaši me da može da izazove i određene poremećaje u finansijskom smislu, a moguće razne zloupotrebe. Naime, u Zakonu o Agenciji za osiguranje depozita predviđeno je u članu 9: "Agencija može, u skladu sa aktom Vlade, kod banaka iz člana 7. ovog zakona preduzeti sledeće mere: pokriti potencijalne gubitke, preuzeti, kupiti ili na drugi način steći lošu aktivu, upravljati lošom aktivom i prodati tu aktivu". U izmenama i dopunama ovog zakona predlaže se i stav 4, gde kaže - kupiti u ime i za račun Republike Srbije akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. Gledajte, ovo su sve aktivnosti koje se provode u sanacionom postupku. U praksi nekih država u Evropi, EU je to napustila. Ona sve to prepušta sada sistemu regulisanja, ali ne sanacionom postupku. Mi smo to imali do 2005. godine. Donošenjem ovog zakona o stečaju i likvidacije banaka sanacija je izbačena kao sistem. Tvrdim vam da je ovaj član 9. prepisan, grubo prepisan, ušao je ovde kao mera, sanaciona mera, a mi zakonom nemamo pravnog osnova provoditi sanaciju, nemamo ni mogućnosti, nema ko to da provodi, nemamo sredstva za provođenje. Pitam ministra finansija - iz kojih sredstava planirate izvršiti otkup potencijalnih gubitaka? To su u svim sistemima finansijskim ogromna sredstva. Svi imaju potencijalne gubitke, iskazuju banke to na posebnom računu i mi smo do 2005. godine imali u Agenciji razne inicijative od strane banaka. Nekad se to otkupljivalo, nekad nije, uglavnom se radilo o manjim sredstvima. Sad vas pitam, u budžetu Republike Srbije gde se nalazi stavka iz koje ćete obezbediti sredstva za otkup potencijalnih gubitaka, loše aktive itd? Iz kojih sredstava kupiti akcije? Moram vas još upozoriti na odredbu člana 12. Zakona o stečaju ilikvidacije banka i društava za osiguranje, koji kaže - u stečajnom postupku nad bankom i društvom za osiguranje nije dozvoljena prodaja stečajnog dužnika kao pravnog lica. Niste uskladili jedan, drugi i treći zakon.
Gospodin Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, javio sam se zbog toga što mislim da je potrebno vrlo precizno tumačiti našu prepodnevnu raspravu. Gospođo predsednice, možda bi sve ovo imalo više smisla kada biste poštovali Poslovnik, pa nas ne bi prisiljavali da u okviru vremena predviđenog za jednu tačku dnevnog reda raspravljamo o tri tačke dnevnog reda. To je jedan od problema s kojima se suočavamo. Mi smo iz LDP oduvek poštovali neki red u parlamentu, ali zaista je jako teško u 14 minuta staviti raspravu o tako ozbiljnim zakonima o kojima mi razgovaramo. Dakle, u najkraćem, Vlada SAD intervenisala je sa 700 milijardi, a sa 250 milijardi u bankarski sektor, Vlada Velike Britanije 400 milijardi funti, Francuska vlada gotovo 500 milijardi, Nemačka 700 milijarda, Švedska brani krunu sa 200 milijardi. Kada postavljamo pitanje novca, nas interesuje jedan konkretan plan. Mi bismo hteli da imamo nešto više od apstrakcije. Ako nema uslova za definisanje jasnih mera, onda to treba da znamo. To je takođe naša realnost i ne treba to kriti od ljudi. Ono o čemu moramo voditi računa, još jedanput ponavljam, jeste stvaranje jednog ubeđenja da će Vlada biti ta koja će zaštiti svakoga ko je ugrožen i ko je žrtva ekonomskih neprilika koje postoje u ovom trenutku. Zbog toga mislim da mi to moramo da raščistimo već tokom ove rasprave. Ako se stekne utisak da će Vlada biti ta koja će narediti poslodavcima da moraju da zadrže radnike po svaku cenu, ako se stekne utisak da će Vlada zaštiti svaku kompaniju koja posrne zbog toga što više ne može da servisira svoj kredit jer je izgubila neko tržište, ako se stekne utisak da će Vlada zaštititi svaku banku bez obzira na stepen rizika kojem se ona sama izložila, onda ćemo mi napraviti grešku koja je jako ozbiljna i grešku koja nije karakteristična za programe saniranja posledica ekonomske krize koji se primenjuju i u drugim delovima sveta. U ovom trenutku to je dramatična situacija u autobuskoj industriji Amerike, ali u kongresu ne postoji spremnost za onu vrstu podrške koja bi recimo zaštitila "Dženeral motors" od bankrotstva koje u ovom trenutku preti. To treba da zna naše društvo, da su ove mere pre svega mere koje su u funkciji očuvanja finansijskog sistema, pri čemu moraju postojati i moraju se dalje afirmisati pravila slobodnog tržišta. Sve drugo nas vraća na onaj pojam bankarstva koji je uništio bankarski sistem, a u kojem je bilo normalno otići u banku i od banke dobiti sredstva koja inače ne možete dobiti zbog toga što ste nesposobni da funkcionišete po pravilima po kojima morate funkcionisati u jednoj normalnoj i zdravoj ekonomiji. Zbog toga je nama veoma važno definisanje jednog jasnog kursa Vlade, koji ostaje nedorečen u svakoj situaciji u kojoj tražimo konkretizaciju nekih mera. Koliki je obim sredstava koji je Vlada spremna da uloži u ovaj projekat? To i banke treba da znaju. Banke treba da znaju do koje mere Vlada je spremna da interveniše, i u kojim slučajevima, i koliko će Vlada biti prisutna u bankama i kada će iz tih banaka izaći. Ako se govori o načinu na koji ulazi, onda to može biti kroz obveznice, kroz garancije, kroz depozite. Sada da ne ulazim u specifikaciju svega toga, ali je veoma važno da u ovoj raspravi demantujemo ona očekivanja koja su tako izražena već u ovom trenutku i koja Vladu pretvaraju u prvog poslodavca Srbije, a ekonomsku politiku Vlade transferišu isključivo u socijalnu politiku, koja treba da omogući svakom u ovoj zemlji neku vrstu sigurnosti, na koju nemamo pravo s obzirom da živimo u vremenu u kojem pre svega zavisimo od svojih sposobnosti. O tome se radi. Hvala za 40 sekundi.
Gospodin Ivan Andrić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 27 - predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama itd. i stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, javio sam se po dva pitanja, nisam imao nameru, ali moram da kažem da me je iziritiralo ponašanje predsednice parlamenta, u kome ne dopušta da šef jedne poslaničke grupe završi rečenicu, već se bavi tom kvaziuštedom vremena i prekida, kada se radi o suštini izlaganja, rečenicu u pola reči i time motiviše još 10 poslanika automatski da se jave po Poslovniku sa navodnom uštedom vremena kao ciljem. Iskoristiću ovo da pitam dve stvari. Dakle, to je samo nešto što mi je sve vreme na pameti, ali nisam hteo da prekidam ovu sednicu pošto mislim da postoji konsenzus oko ovih mera koje je Vlada predložila konačno. Hteo bih da pitam koja je razlika ili šta se to desilo između trenutka u kome su ove iste mere predložili poslanici LDP, DSS, Nove Srbije, SRS, pre mesec dana i danas? Koje su to nove okolnosti nastupile pa danas se Vlada ponaša, da citiram guvernera NBS, kao narikača i širi paničan strah među građanima? Šta se to onda promenilo? Podsetiću vas, kada je počeo taj haos na svetskim berzama početkom septembra, mi smo najnormalnije, kao i verovatno svi poslanici u svim zemljama na svetu, tražili da plenarna sednica Skupštine raspravlja o tome i o uticaju te svetske finansijske krize na Srbiju. Tada smo ismejani. Guverner nas je nazvao narikačama, da vas podsetim. Zašto Vlada širi danas strah? Čemu ovo osiguranje depozita? Formalno obrazloženje je, ako se ne varam, usklađivanje sa normama u EU. To je stvarno više nego smešno i više nego uvredljivo. Danas je gospodin Đelić na jednom odboru objašnjavao kako se npr. izdaci za Univerzijadu moraju smanjiti, ako se ne varam, zbog svetske finansijske krize. Zašto gospodin Đelić širi strah? Da li je i on narikača? Znate šta, gospođo predsednice, ako ste spremni da oduzimate reč u pola rečenice, mislim da u najmanju ruku morate pokazati tu jednu osobinu, a to je da zaštitite poslanike Narodne skupštine od takvih izjava guvernera, ministara Vlade. A kada se utvrdi u pravu, posle mesec dana, bar da imate toliko strpljenja da poslanička grupa umesto 12 i pominuta za tri tačke dnevnog reda ima pravo da se javi po Poslovniku i iskaže to u tri i po ili četiri minuta. Hvala.
Gospodin Popović ima reč. Vi ste prekoračili 15 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednice, gospođo ministre, javljam se po članu 225. i 226. Postavljam pitanje za našu gospođu ministra - kada ćemo dobiti budžet za 2009. godinu? Naravno, znamo da to ne zavisi od gospođe ministra, da to zavisi od koalicionih partnera u vlasti, da li će se dogovoriti da li će penzije da se povećaju ili neće, da li će izaći iz Vlade ili neće, tako da nemam nikakvu ličnu primedbu, ali mislim da je vreme, gospođo ministre, da uložite svoj integritet kao zalog za nešto buduće u ovoj državi, jer ovim se ruši vaš profesionalni integritet, vaše dostojanstvo, jer ne možete vi da trpite sve koalicione ispade vaših partnera. Postoji još jedan način kako se reaguje na to, gospođo ministre, može da se da i ostavka. Vi ste čestit čovek, znamo vas kao dobrog profesionalca, dobro radite, dobro ste radili na prethodnim radnim mestima, ljudi vas poštuju, sada će sve to da padne u vodu ukoliko vi i dalje ne budete reagovali na sve te koalicione apetite vaših partnera u Vladi i ako budete prihvatali sve njihove sugestije. Evo, mi smo ovde razgovarali, sve stranke opozicije su govorile o rebalansu budžeta zaista, i radikali, i liberali, i NS, i DSS itd. i nijedan amandman nije prihvaćen. MMF je rekao bukvalno sve isto što smo govorili, da treba da se smanji javna potrošnja, da treba da prestane da se ulaže u skijališta, nadam se da će to i da bude u budžetu, govorili smo o tome da su građani prevareni od strane koalicije na vlasti, pogotovo penzioneri, da će imati penzije od 70%, i nikom ništa. Zar je stvarno potrebno da nam MMFdođe i da Vlada počne da reaguje na takav način, da se ponaša onako kako treba da se ponaša svaka vlada. Sada ste pritisnuti, ali šta će da se desi, koliko sam video kratko iz štampe ovo gde smo dobili informaciju, vidim da će da se krešu subvencije. Mi moramo da znamo da su subvencije za poljoprivredu najvažnija stvar u ovoj državi. Naš najveći izvoznik je poljoprivreda. Ako ćemo mi da smanjujemo subvencije poljoprivredi, pa Hrvatska danas daje 300 evra, a mi danas dajemo 100 evra i treba da smanjujemo tih 100 evra, pa šta ćemo da izvozimo. Jedino što izvozimo i najviše što izvozimo je poljoprivreda. Na koji način ćemo onda, ako ćemo da smanjimo samo da bi se zadovoljili apetiti. U isto vreme, gospođo ministarko, vi ste odgovorni, rekao sam da rebalans nije vaš, ali budžet je, gospođo ministre i gospodine državni sekretaru, vaš. Vi ćete da smanjite subvencije, kako sam video danas u štampi, nadam se da se to neće desiti, poljoprivrednicima, a daćete pare za Fijat.
Gospodin Zoran Krasić.
U potpunosti vas razumem, gospođo Đukić-Dejanović, teško je odbraniti nešto što je neodbranjivo. Međutim, vaš partnerski drug je malopre izašao i načinio je jednu situaciju da ste vi morali da napravite u sticaju dve povrede Poslovnika, člana 27. i člana 104. Predstavnik SPS-a koji je izašao ovde i rekao - pustite nas da radimo, samo da ga podsetim, SPS uopšte nije na listi prijavljenih za diskusiju. Ne znam na šta je on mislio da radi. Drugo, i vlast i opozicija treba da glasa za ovo. To je bilo u vreme Socijalističkog saveza, valjda možemo da kritikujemo nešto, valjda je dozvoljeno da kritikujemo. Kao što vidite, to što smo pričali pokazalo se da je tačno, ali naravno nikada nećete da priznate da je to tačno. Druga stvar, vrlo se čudni kriterijumi dešavaju u Srbiji. Ako Otpor nešto uradi, pa može i da zapali, to je demokratski. Evo, pre nekoliko dana je bila proslava. Ali, ako neke druge patriotske organizacije sto i nešto dana protestuju i ništa ne pale, nikoga ne povređuju itd, e sada se pojavio problem saobraćaja. Mene ne čudi što je Tadić to primio itd, ali čudi me da Dačić primenjuje tako dvostruke aršine. Samo još jedna stvar, pošto se trudite da ovo bude logično itd, niste shvatili gospodina Petronijevića. On je izašao i kritikovao vas je zbog toga što ste povredili odgovarajući član Poslovnika. Zato što je iz vaše stranke vi ste rekli da se slažete s njim, ali pre njega sam vam nešto slično rekao, vi se niste složili sa mnom, a gotovo da smo isto rekli. To je ta mala finesa kako funkcioniše Narodna skupština Republike Srbije i otprilike isto kao godišnja skupština fudbalskog kluba "Crvena zvezda". Gledali ste sinoć onog čiču što su ga izabrali. On kaže - nisam stranačka ličnost, ali uvek glasam za DS. Tako je rekao čovek. Znači, ovde je kriterijum da li si glasao za DS. Verovatno je i profesor sa ekonomskog fakulteta postao ministar jer je glasao za DS. Tako je i sa ovim zakonom o depozitima, građani, jer to će biti zakon kojim se štite vaše pare, a imaćemo situaciju Mlađana Dinkića. Prvo nam je uništio banke, pa je onda skočio na Nacionalnu štedionicu, pa su mu onda bile interesantne Lutra i oni spiskovi, pa je onda malo skočio na skijališta, pa je onda malo skočio na besplatne akcije, pa je malo skočio na "Fijat", a sada skače i kaže - razvijajmo izvoz prema severnoj Africi i Aziji, a 2000. godine je pričao kako vas nije sramota da se družite sa Rusijom i Kinom. To je naša surova stvarnost zahvaljujući Borisu Tadiću.
Gospodine Krasiću, ako ste zaista rekli isto što i gospodin Petronijević, onda se pridružujem i vama, nisam umela to da shvatim. Gospodine Čikiriz, izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo, pozivam se na član 104. Poslovnika. Mislim da zaista treba, i pored ovakvih pošalica, da sačuvamo dostojanstvo Narodne skupštine, da damo ozbiljnost jednoj vrlo važnoj temi. U prilog ozbiljnosti rada odustajem od svoje diskusije koju sam najavio, ali iskoristiću vreme po Poslovniku, kao neko ko dugo radi u sferi osiguranja. Moja osiguravajuća kompanija je suvlasnik u jednoj banci, brokerskoj kući. Mislim da sam kvalifikovan, pošto sam preživeo dosta toga sa kompanijom, da pričam o efektima svih promena propisa i o onome kroz šta je prošao celokupan naš sistem. Setimo se, 10.000 dolara je bio osnivački ulog osiguravajućih organizacija. Izmenom zakona on je podignut, zavisno od sfere osiguranja, na milion i 200 hiljada, milion i po ili dva dolara. Interna i eksterna revizija maltene da nisu postojale. Interna revizija nije bila obavezna po zakonu, a eksternu reviziju su radili apsolutno nekvalifikovani ljudi. Onog momenta kad je Narodna banka Jugoslavije preuzela kontrolu nad poslovanjem osiguravajućih kompanija i kada je donela kvalifikovane propise za kontrolu bankarskog sistema, rendgenski, u svakom momentu postoje validni pokazatelji solventnosti i sigurnosti i osiguravajućih organizacija i bankarskog sistema. Za razliku od nekih godina kada se država služila prevarama, niko ovde nije pomenuo ni Dafinu ni Jezdu, ni ono u centralnim informativnim emisijama prikazivanje sefova punih nemačkih maraka, svi znamo da se tako novac ne plasira i ne čuva u sefovima. U sefovima se čuva nešto drugo i plaća se zakup sefova. Sve je to presečeno 2000. godine, i čini mi se i kasnijim izmenama i dopunama zakona u ovim oblastima da je upravo u ovim oblastima načinjen i najznačajniji reformski potez. Mislim da ovde niko nije pomenuo, bez obzira što postoje banke sa stranim kapitalom, da su one registrovane u našoj zemlji, da posluju po domaćim propisima i da imaju, to je rekla i ministar finansija, obavezu da 40% svog kapitala drže u centralnoj banci. To je bolje u odnosu na mnoga rešenja, čak i u EU, u kojoj hipotekarne banke plasiraju mnogo više sredstava, mnogo više novca drže u centralnim bankama i zbog konstantne izgradnje nepokretnosti, što kod nas nije bio slučaj. Sada imamo nagli porast izgradnje nepokretnosti. U jednom momentu se pojavio veliki broj hipoteka koje su realizovane. Velika je ponuda nepokretnosti bila, samim tim je i pala cena, pa su i te banke doživele krah, ali kod nas je situacija nešto drugačija. Pošto mi ističe vreme, zahvaljujem vam se.
Gospodin Zoran Ostojić. Izvolite.
Predsednice, uvažena ministarko, koleginice i kolege, narodne poslanice i poslanici, javljam se po članu 225. i 226, i odričem se diskusije radi čuvanja dostojanstva Narodne skupštine, ali ću samo da završim ono što sam hteo da kažem. Mislim da se tako ne čuva dostojanstvo Skupštine, mogu da se odreknem, ali ću da završim ono što sam nameravao da kažem. Evo o čemu se radi, mi donosimo ove zakone, Vlada ih je predložila. Pre mesec i po dana, kada smo tražili da se reaguje na ovu krizu, rečeno nam je da ne treba da se reagujejer smo mi imuni na krizu. Sada imamo ova tri zakona i ovaj zakon o povećanju osiguranja depozita, a nemamo budžet. S druge strane, svakodnevno čitamo u novinama da je nekakva velika rasprava u Vladi oko penzija. DošaoMMF. Nećemo MMF. Hoćemo MMF. Hoćemo savetodavno. Nećemo savetodavno. Imamo stendbaj. Mi zaista, iz LDP-a, želimo da pomognemo Vladi i zato smo i predložili onaj set mera koji kombinuje smanjenje, recimo, akciza, smanjenje stope PDV-a u kompletnom sektoru energetike, a s druge strane povećanje oporezivanja onih delatnosti koje su privilegovane, između ostalog, svakako monopolisti, pa bili državni ili privatni, a mi znamo da ćemo uskoro dobiti monopolistu strane države. Nekako nam se čini da ono što smo davali našem monopolisti ne treba da damo monopolisti strane države. U tom smislu sve zemlje pokušavaju da izbegnu recesiju, kada su već upale u finansijsku krizu, tako što upumpavaju sredstva u banke, da bi banke mogle da održe privrednu aktivnost, da bi firme radile, da se ne bi ljudi otpuštali. Mi kod nas to možemo, ako bi smanjili javnu potrošnju. Mi vidimo da ćemo i dalje imati budžetski deficit u tom budžetu koga čekamo kao gladna godina, ali ćemo ga valjda dočekati. Mislimo da mere koje smo mi predložili omogućavaju privredi i bankama novac, odnosno likvidna sredstva na način na koji to tržište reguliše. Zaista mislimo da predloženo rešenje, po kojem će Agencija za osiguranje depozita dobiti pravo da kupuje akcije banaka, nije tržišno rešenje koje jedna liberalna partija može da podrži. Svi žele da održe likvidnost finansijskih institucija i upumpavaju novac. Mi novac umesto da oslobodimo kroz obaveznu rezervu i politiku Narodne banke držimo zamrznuto zbog inflacije. S druge strane, umesto da država stegne kaiš, smanji javnu potrošnju na taj način što će smanjiti, recimo, akcize i sve ove poreze, recimo, poreza na zarade, omogućiti da poslodavci zadrže nivo zaposlenosti, ako ne mogu već da ga povećaju u ovim teškim vremenima. Sve je kontra. Mi vidimo veliku nedoslednost u tome. Jedva čekamo taj budžet, ali nam ovo što se dešava... (Predsednik: Vreme.) ... ukazuje, nažalost, da budžet neće daleko odmaći od onog rebalansa. Zaista mislimo da je krajnje vreme da se Vlada uzme u pamet. Mi ćemo podržati, ali reći da je povećanje garantovanog depozita na 50 hiljada harmonizacija sa EU ne izgleda nam ozbiljno, pošto svi znamo da je to pokušaj da se povrati poverenje građana u banke. Kažite to srpski. Nije to sramota. Znamo da je situacija takva i idemo dalje. Hvala.
Gospodin Milan Avramović, pa zatim gospodin Čedomir Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 104 - dostojanstvo Skupštine, morao sam da izađem i da odbranim ono što smo u prethodnom periodu na ovoj sednici govorili. Dakle, govorio sam o mitingu koji je zabranjen na Trgu republike i ne mislim da to nije važno pitanje. Ako uzmemo u obzir da je miting koji je organizovala SRS, koji se zvao "Svesrpski sabor protiv izdajničkog režima Borisa Tadića", dobro orkestriran i sproveden na način takav da je jedan ljudski život izgubljen, bojim se da se to ne desi opet. Iz tih razloga sam izašao, znam da je za neke važna ova tema. Za te koji su izašli za ovu govornicu da kažu da je važna tema i reklamiraju član 103, nisu ni na spisku da govore po ovoj temi i zato vas molim, dostojanstvo, predsednice, držite vi, opomenite barem poslanike iz svoje stranke. Ne učestvuju u radu. Nisu na spisku da govore.
Moram da intervenišem. Gospodin Milisav Petronijević je pod rednim brojem sedam na ovom spisku. Nekoliko puta govorite neistinu. Ne mislim vi, nego poslanici vaše poslaničke grupe. Dakle, radi se baš o poslaniku koji je na spisku prijavljenih za diskusiju. Izvinite i nastavite.
Onda nemamo isti spisak. Izvinjavam se, spisak koji imam vi ste mi dali i zbog toga sam reagovao kako sam reagovao, ali je veoma važno, gospođo Đukić-Dejanović, da to nije povreda dostojanstva, da mi imamo problem, da možda nasilni prekid ovog protesta neće biti večeras, iako se policija nagomilala. Da to može biti sutra kada Skupštine nema i da red kojeg se vi pridržavate i na koji se taj poslanik poziva nije bio juče kada je bila u pitanju fudbalska utakmica, nije bio pre nedelju dana kada je bila u pitanju teniska utakmica. Nemojte spočitavati nešto što stvarno nije korektno, posebno od strane pozicije prema opoziciji. Možda obrnuto to može da bude, ali u ovom slučaju stvarno nema smisla. Jedan ljudski život je izgubljen. Treba da izgubimo još koji ljudski život da bi se dozvali pameti. Nemojte to da radite. Nasilni prekid nijednog mitinga po ovoj vašoj demokratiji dovodi samo do toga da se gube ljudski životi i nažalost to još nikada nije rešeno. O tome ćemo govoriti drugom prilikom, da ne bih zloupotrebljavao vreme.
Život je najveća vrednost, a istina je u sistemu vrednosti takođe jako visoko vrednovana. Đorđe Milićević je pod rednim brojem jedan, a Milisav Petronijević pod rednim brojem sedam na spisku koji imamo i vi i ja, i vi to dobro znate, i ne znam zbog čega dolazimo u sukob. (Milan Avramović, sa mesta: Izvinjavam se.) Izvinite se da čuju i ostali. Hvala. Gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, član 104. Ukazali smo na jedan problem koji vidimo u ovim vladinim merama, to je odsustvo jasnih kriterijuma koji ostavljaju previše slobode Vladi, a s druge strane ta sloboda, koliko god ona bila posledica jedne dobre namere da se nešto konkretno učini i pomogne, može proizvesti mnogo veća očekivanja od mogućnosti Vlade, što nas vraća u jednu poziciju u kojoj će se postaviti pitanje ravnopravnosti i odnosa, jer gde prestaje obaveza prema jednoj banci, a počinje obaveza prema nekima koji su takođe žrtva ove ekonomske krize. Pogledajte kako izgleda perspektiva nekoga ko je angažovan u građevinskoj industriji i ko je tek žrtva ove ekonomske krize. Vlada ne pokazuje spremnost da pomogne građevinskoj industriji kroz jedan sistem mera koji smo mi predložili i zbog toga ove mere smatramo polovičnim rešenjem. Koliko god bile dobre, one neće biti celishodne zato što izostaje čitav niz mera. Rečeno je da će Vlada stezati kaiš tako što će kresati subvencije. Oduvek smo bili vrlo kritični prema politici subvencija. Postavlja se pitanje - kakva je perspektiva našeg agrara koji ostavljamo bez subvencija a, recimo, jednostrano primenjujemo trgovinski sporazum sa EU koji je dobar, pod uslovom da možemo da imamo pretpristupne fondove kojima kompenziramo štetu koja proizilazi iz činjenice da je subvencija u Evropi 400 evra, a kod nas, da ne govorimo o tim iznosima, oni su minimalni. Potrebne su nam celovite mere. Ovako Ministarstvo finansija postaje žrtva očekivanja Vlade, s jedne strane, da se pokrpe sve rupe koje su očigledne u toj javnoj potrošnji, s druge strane da se podrži sve ono što ne može samostalno u Srbiji da funkcioniše. Mi u tome vidimo veliki problem. Zato smo predložili kao rešenje, prvo, razgovor o definisanju ekonomskih mera koje su obuhvatile i ove mere koje sada Vlada predlaže, ali su išli i korak dalje u svemu tome, pa su rekli gde sve država može da štedi i na kakav način država može da pomogne, a da to nije oblik direktnih subvencija. Pa da vidimo kako to može da se uradi u građevinskoj industriji, koja je velika žrtva ovih okolnosti, šta će se desiti sa stambenim kreditima. Druge vlade u svetu koje su reagovale, kao što reaguje naša sada, nekom finansijskom podrškom bankarskom sektoru, istovremeno su spuštale kamatnu stopu i tako se borile protiv recesije, što naša centralna banka ne može da uradi, jer su naše javne finansije toliko pregrejane da bi eksplodirao kurs. Na to pitanje moramo da ponudimo zajednički odgovor i očekujemo da se ova rasprava nastavi i da što pre započnemo raspravu i o preostalom paketu mera, koji bi nas onda učinio jednako odgovornim, kao što su odgovorne i sve druge vlade koje u ovom trenutku tragaju za rešenjima. Dogovor sa MMF podržavamo, ali dogovor sam po sebi nije rešenje. Očekivanje da se MMF doživi kao krivac za ekonomske teškoće, a ne mi sami, jeste očekivanje koje će možda imati kratkoročnih efekata, ali ne možemo se stalno skrivati iza nekog bauka, pa je u jednom trenutku to nasleđe Miloševićevih devedesetih, u jednom trenutku je to neodgovorna opozicija, u trećem MMF nam je nametnuo nešto... (Predsednik: Vreme.) na šta mi inače ne možemo da pristanemo. Generalno, imamo ta tri principa, kriterijumi za Vladu, nedovoljne mere i, naravno, gde je ta granica koja Vladu obavezuje na distanciranje od svih koji imaju ekonomski problem. To je za nas veoma važno.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč, a zatim gospodin Popović.
Gospođo predsednice, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovde govorim po članu 226. U jednom nedeljnom listu, mislim da je taj list vrlo ozbiljan i analitički, to je "NIN", ima jedna interesantna izjava direktora Nacionalne službe za zapošljavanje, koji uporno tvrdi da će svetska ekonomska kriza zaobići Srbiju, odnosno da će zaobići službu za zapošljavanje. Drugim rečima, u Srbiji neće biti otpuštanja i stopa zaposlenosti će rasti. S druge strane, u Srbiji imamo već nekoliko dana masovno otpuštanje radnika. Nedavno je predsednik Republike, gospodin Boris Tadić, rekao da treba svi da stegnemo kaiš, ne bi li nekako ublažili tu svetsku ekonomsku krizu. Ali, to upozorenje čini mi se da je za neke stiglo prekasno. Oni više neće biti u situaciji da bilo šta učine, da stegnu kaiš, njima se stavlja omča oko vrata. Ljudi ostali bez posla. Danas štrajku u Leskovcu u Fabrici lekova. Najavljeno je otpuštanje radnika u Sevojnu. Po procenama stručnjaka, u sledećoj godini 100.000 ljudi u Srbiji će ostati bez posla. Donedavno, u ovoj priči koja se vodila danima oko rebalansa budžeta, upozoravali smo vas na sve moguće posledice. Šta ste vi radili? Glava u pesak. Evo izjave direktora Nacionalne službe za zapošljavanje - zaobići će nas svetska ekonomska kriza. Je l' nas zaobišla? Nije. Tek ulazimo na širom otvorena vrata. Šta Vlada radi? Ništa. Vlada koja je sastavljana od ekonomski razuzdane koalicije, to smo vam ukazivali na stotine puta kako ste ekonomski razuzdani, na šta sve pare trošite? Da ne ponavljam sve one stavke u rebalansu budžeta koje smo vam navodili. Niti je kadra, niti može, niti zna da se suprotstavi svetskoj ekonomskoj krizi. Vlada je potpuno neodgovorna, neozbiljna i nesposobna da vodi ovu državu i narod. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Popović, a zatim Kenan Hajdarević.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, 225. i 226. Pitanje za gospođu ministra - šta će Vlada da uradi sa Telekomom, da li se zaista namerava da se ide na ovu inicijalnu javnu ponudu? Danas, ako neko želi da proda Telekom, a Vlada verovatno želi da proda Telekom, ništa lično, znamo odakle taj vetar duva, ako Vlada želi da proda Telekom, da je tražila u istoriji gori momenat, gori momenat nije mogla da nađe. Danas je najgori momenat za prodaju Telekoma. Isto tako, pitanje je - zašto se sada ide na prodaju ''Bora''? Ako nismo mogli da ga prodamo u nekoliko etapa u poslednje dve godine, zašto sada ići kada cena bakra nikad nije bila niža, kada nikad nije bilo teže dobiti finansijska sredstva na tržištu kapitala, zašto baš danas? Naravno, znamo, da bi se popunile rupe u budžetu i zadovoljili apetiti koalicionih partnera. Ako postoji neki plan i program što se tiče banaka i bankarskog tržišta, nismo videli ni jednu jedinu informaciju šta premijer Cvetković danas i Vlada razmišljaju o privredi. Šta je sa "Prvom petoljetkom", šta je sa Krušikom iz Valjeva, šta je EI Niš, šta je sa preduzećima u Kuršumliji, šta je sa preduzećima u Prokuplju? Ne postoji nikakav jasan akcioni plan. Mi ovo ponavljamo već deseti put ovde u Skupštini za poslednja dva meseca. Sada mora da postoji krizni menadžment u Vladi Republike Srbije za srpsku privredu. Srpska privreda će u februaru-martu sledeće godine biti na kolenima. Već sada je bilo kom preduzeću u Republici Srbiji ogroman problem da dobije kredit. Svi moraju da vraćaju, a da se refinansiraju, ne znam na koji će način. Svi vraćaju, ne dobijaju nove kredite. Ogroman je problem. On je, naravno, svetski, ali je i problem ovde kod nas. Ne postoji ni jedan jedini način umesto onoga što smo predlagali. Predlagali smo konkretne mere, da se jedan deo sredstava izdvoji možda dodatno u Fond za razvoj ili da se oformi neki novi fond koji bi se bavio isključivo pomaganjem srpskoj privredi. Na ovaj način, kada praktično sve evropske zemlje pomažu svojim privredama, ne samo evropske, Rusija takođe, Kina je pre neki dan uradila ogromnu stvar, 600 milijardi evra je u prvom naletu dala za pomoć privredi, mi nemamo ni jednu jedinu meru danas. Ne smem da pomislim šta će da se desi početkom sledeće godine sa preduzećima koja zapošljavaju blizu 150 hiljada-200 hiljada radnika, koja su još uvek u državnom vlasništvu. S jedne strane, tim preduzećima ne pomažemo, nemamo nijednu meru za pomoć, a ulažemo u potpuno nepotrebne projekte. (Predsednik: Vreme.) Molim vas da dobro razmislite o ovome i da Vlada izađe sa konkretnim merama. Zahvaljujem.
Gospodin Kenan Hajdarević, zatim gospodin Zoran Krasić, pa gospodin Ostojić.
Poštovana predsednice, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu članova 225. i 226. Tražim od gospođe ministarke odgovore koje poslanici LDP danas, na osnovu rasprave o ova tri zakona, traže. Prvo pitanje je: koji su kriterijumi koje će Agencija i Vlada koristiti pri preuzimanju banaka; kolika se sredstva planiraju za Agenciju koja će se koristiti za te svrhe i da li će novim budžetom za 2009. godinu biti predviđena ta sredstva? Takođe, kada govore pojedini ministri Vlade Srbije o stezanju kaiša za 2009. godinu, odnosno nacrtom novog budžeta, neophodno je da upravo vladajuće stranke i ministri krenu već danas sa stezanjem tog kaiša. Nedopustivo je da se koriste državna sredstva za finansiranje predizbornih kampanja pojedinih političkih stranaka vladajuće koalicije, koja su korišćena u predizbornoj kampanji u četiri opštine gde su održani izbori protekli vikend. To je nedopustivo i na taj način ne možemo ništa da uradimo. Moje pitanje isto kreće i u tom pravcu: kolika su sredstva Vlade Srbije potrošena u zadnjihmesec dana na teritoriji opštine Prijepolje, za koje projekte i u koje svrhe?
Gospodin Krasić. Mislila sam da ste odustali, gospodine Krasiću.
Gospođo Đukić-Dejanović, moram da vas upozorim na član 104. Poslovnika. Malopre je gospodin Popović ovde izašao i rekao neke stvari koje dovode u pitanje dostojanstvo, ne samo Narodne skupštine, nego i šire. On je rekao da Vlada Republike Srbije nema nikakav plan prema privredi i da do marta svašta može da se desi, a da Vlada radi po principu "selo gori, baba se češlja". Gospodine Popoviću, uvredili ste autora te serije i uvredili ste građane Republike Srbije. Vlada Republike Srbije izuzetno vodi računa, kao poslodavac, o zaposlenima u državnoj službi. Moram da vas ispravim. Vlada Republike Srbije, sudeći po rebalansu koji smo pre nekoliko dana razmatrali i videli ste ono obrazloženje na kraju, videli ste da u zbiru, što državnih, paradržavnih itd, ona je poslodavac za 260 hiljada zaposlenih: 40 i nešto hiljada policajaca, 30 i nešto hiljada vojnika, armije zaposlenih iz DS u državnim institucijama. Da vam ne pričam o onim savetnicima za reciklažu kod onoga "hajmo, hajte u Evropu", pa u ponedeljak dobije šamarčinu tamo, pa onda savije rep, pobegne ovde i ćuti. Nema ga, ne sme da dođe ovde. Vidite Đelića, nema ga, ne sme da uđe u onu zgradu, zabranjeno mu je. Molim vas, da vas samo ispravim, oni vode računa o toj garnituri. Malo je iskočio Milan Marković pre nekoliko dana, kada je rekao da će 12.000 ljudi iz lokalne samouprave da bude otpušteno s posla. To je samo početak. Pričate da ova Vlada nema viziju. Stičem utisak da oni nemaju ni oči. Njima je samo važno da RTS, B92, "Blic" i njihove novine naprave medijsku halabuku - nešto se dešava, Evropa jedva čeka, Evropa nas voli, Evropa nas obožava itd. Ovde imamo tri predloga zakona gde treba da pokažu svoju brigu prema depozitima fizičkih lica, koji se nalaze u bankama, kao to je zaštićeno, to je sigurno. Sve drugo može da bude potop u ovoj zemlji, ti depoziti su sigurni. To je jedna nova medijska manipulacija i nova poruka biračima: verujte nam, prevarićemo vas. Ona poruka koja je otkad je nastala DS, to moram da vam kažem, ona glasi otprilike ovako: samo glasajte vi za nas, videće te šta će da se desi sa vama.
Šesti put ste reklamirali povredu Poslovnika u poslednjih sat i po. Gospodine Ostojiću, izvolite.
Predsednice, ministarko, koleginice i kolege, čl. 225. i 226. Koristim priliku zato što imamo čast i zadovoljstvo da već danima oko rebalansa imamo nekoga iz Vlade koji je spreman prvo da sasluša, pa i da odgovori. Zato apelujem na vas, gospođo ministarka, da u ovim aktivnostima koje postoje sada oko pisanja budžeta, zaista se Vlada potrudi da napravi jedan konzistentan plan, a ne ovako na parče. Jer kada smo rekli, ljudi, trgnite se malo, da ono što dolazi ovde sprečimo svi zajedno, i kada nas je neko proglašavao kao ljude koji šire paniku, jer je ovde sve super itd, kada smo predlagali da se poveća garantovani depozit, bio je 3.000, mislili smo da ekonomske mogućnosti zemlje u tom trenutku dozvoljavaju 10.000. Kad vi kažete, evo povećali smo na 50.000, to na neki način ne deluje baš obespokojavajuće. Zato što će građani da kažu, čekajte, nema se para, a oni garantuju za 50.000 zato što je to tako u Nemačkoj ili u Sloveniji. Sa druge strane, šta imaju od ovoga građani koji su ovih dana dobili otkaz, recimo, u Remontnom zavodu u Čačku, šta imaju od toga građani koji nemaju depozite, pa ih to ne interesuje? Zbog toga apelujemo za jedan konzistentan plan ekonomskih mera koje treba doneti za sledeću godinu, jer kriza je i u toj krizi će nekome biti lošije, nekome će, kao u svakoj krizi, biti dobro. Zbog toga mislimo da privredi i građanima treba ostaviti više novca kroz smanjivanje određenih poreza, a taj novac nadoknaditi od onih koji imaju privilegovan položaj na tržištu, koji imaju monopol itd. Mnogo je ovde u principu monopola i to piše u izveštaju komisije. Jedna od velikih boljki ekonomije Srbije i uopšte društvenog života Srbije su monopoli. Mi znamo da je konkurencija moguća svuda, da konkurencija obara cene, da konkurencija čini dobro građanima, poboljšava uslugu. A u nekim stvarima nemoguća je konkurencija. Postoje prirodni monopoli i tu je nemoguća konkurencija. Imamo monopol u gasnoj i naftnoj industriji, tu ne može biti konkurencije. Zasad cela Evropa nabavlja gas od Rusije. Zato mislimo da oni koji su u privilegovanom položaju moraju da ponesu teret ove krize, da moraju da budu oporezovani dodatno, da bi oni drugi koji posrću, da bi oni drugi koji jedva sastavljaju kraj s krajem mogli da prebrode ovo, da ne bi otpuštali ljude. (Predsednik: Vreme.) Normalno, država kao najveći poslodavac, mora da da primer, mora da se smanji javna potrošnja i dobro je što ste kao alibi, kada već niste imali političku hrabrost i snagu da stanete iza smanjivanja javne potrošnje, uzeli i dogovorili se sa MMF da on bude pokriće, uslovno rečeno, nečeg što svi građani znaju da treba da se uradi, a to je državna štednja.
Gospodin Jovanović, izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, koliko god to izgledalo na prvi pogled uzaludno, mi ćemo insistirati na dobijanju odgovora o tih nekoliko vrlo ozbiljnih pitanja. To je pitanje kriterijuma. To je pitanje širine mera sa kojima Vlada misli da nastupa, jer je po nama ovaj prostor previše sužen i mislimo da Vlada ne može delovati isključivo u oblasti bankarstva. Naravno, to je pitanje granica Vladinog delovanja. Vlada ne može postati servis za svaku vrstu ekonomskog problema i nedaće u kojoj će se naći bilo koji akter našeg ekonomskog života. S obzirom da je u ekonomsku politiku ove zemlje ukoračio MMF, onda mi u svemu tome prepoznajemo dodatnu argumentaciju za ovakvu vrstu našeg zahteva. Ako pogledamo odnos MMF i našeg severnog suseda Mađarske, onda ćemo videti da je MMF u Mađarsku ušao iz potpuno drugačijih razloga od onih zbog kojih ulazi ovde kod nas. Koliko je nama poznato, mi ne povlačimo nikakav direktan novac u ovom trenutku od MMF, već kroz pristajanje na ovakvu vrstu aranžmana i ekonomske politike, mi sebi otvaramo mogućnost da u nekoj eventualnoj krizi povučemo po pola milijarde dolara ili evra, to su informacije sa kojima smo se suočili tokom današnjeg dana. Ako nešto grešim, valjda će nas neko ispraviti, a mislim da sam to ispravno interpretirao. Međutim, kako je Mađarska definisala svoj odnos prema bankarskom sektoru? Novac koji je dobijen od MMF mađarska vlada je spremna da stavi na raspolaganje bankama, ali postoje jasni kriterijumi. Prvo, banke na vreme treba da najave svoje zahteve, da ih obrazlaže, a onda treba da budu sposobne da, zajedno sa tom finansijskom podrškom i sredstvima koje je vlada stavila na raspolaganje, one dodatno investiraju svoj deo direktnih sredstava kako bi se rešili ekonomski problemi. Posebno pitanje je činjenica da su ekonomski problemi država koje su ušle u aranžmane sa MMF drugačiji od ovih naših. Imamo tu sreću u nesreći da nismo prezaduženi, kao što su prezadužene te zemlje, da ovde nije došlo do velikog odliva kapitala iz inostranstva ili ga zapravo nikada nije ni bilo u velikoj meri i to je, takođe, istina. Problem je zapravo samim tim veći, jer je ovo umrtvljeno tržište, jedna vrlo troma ekonomija. Zapravo, nesposobna je da reaguje na način na koji mora reagovati da bi preživela i brzo se transformisala. Mi zbog toga insistiramo na tih nekoliko jednostavnih poruka. Poruka da ova vlada ne misli da bude jedini akter privrednog života u zemlji, da Vlada želi da pomogne onima kojima je pomoć potrebna da bi sutra bili sposobni sami da funkcionišu. Hajde da bi Vlada preuzela njihovu ulogu na sebe, pa sticajem okolnosti postala, pored centralne banke, još praktično jedini bankar u ovom društvu. Treće veoma važno pitanje, to su mehanizmi slobodnog tržišta, odnosno liberalizacije naše privrede, koja je i suviše stegnuta krutim normama koje se nameću. Neke od njih su dobre. U ovom trenutku pokazuju dobre i pozitivne efekte, a to su kriterijumi Narodne banke, centralne banke, ta visoka obaveza rezerva, obavezni depozit itd. Sve to zajedno sada vrši strašan pritisak na naš izvoz. To je veliki problem. Imamo trgovinski deficit, takođe veliki problem. Tržište radne snage je pod velikim pritiskom isto tako i vrlo konfuzna politika Vlade, koja često zalazi u sferu socijalne demagogije, što je za nas neprihvatljivo. Hvala vam, gospođo, za ovaj minut, mislim da smo ovim postavili dovoljno pitanja, a Vladi ostavljam mogućnost da na njih odgovori danas ili da se naknadno suočimo u nekoj novoj raspravi i razgovaramo na isti način na koji danas razgovaramo o merama koje smo predlagali pre više od mesec dana.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Gospođo predsednice, tako vam to biva kada imate neodgovorne poslanike iz većine koji izađu ovde pa izazovu lavinu replika i reagovanja, a i kada produžite rad Skupštine na jedan praznik kada mnogi ljudi slave u Srbiji. Koristim ovu priliku da svim građanima koji slave slavu Sveti Vrači čestitam slavu, a i vama lično kao doktoru, jer znam da je i vaša slava. Ne znam odakle da krenem, pošto je sve ono što se pričalo u prethodna dva sata po Poslovniku je u raznim segmentima rečeno. Pokušaću da sublimiram sve kritike na račun predloženog zakona kroz jedan drugačiji način. Dakle, ovaj predloženi zakon je, po mom mišljenju, došao sa izvesnim zakašnjenjem i kada su već štetne posledice nastale. Sve svetske ekonomije, odnosno sve ozbiljne države su preduzele sveobuhvatne mere za sprečavanje šteta koje će nastupiti svetskom ekonomskom krizom još pre nekoliko meseci, kada je ta kriza bila na pomolu i kada smo mi, kao poslanička grupa DSS, predlagali to početkom oktobra povećanjem rezerve, odnosno osiguranih depozita na 20 hiljada evra. Dobili smo za to ismejavanje od predstavnika Vlade. Danas je 14. novembar i evidentno je da su nastale određene posledice i štete što ovaj zakon dolazi tek danas na dnevni red i kada se tek danas o njemu raspravlja, a štete su, pretočene u brojke, takve da imamo skoro 500 ili 450 miliona evra povučenih para građana iz banaka od strane građana. Dakle, građani su povukli, uplašeni svetskom ekonomskom krizom i pre svega nereagovanjem adekvatnim Vlade, povukli svoj novac iz banaka. Time smo jasno pokazali da nemaju poverenja ni u banke ni u državu. Sada Vlada pokušava da ovom merom to poverenje povrati, bojim se da ta jedna mera neće biti dovoljna i da ona kasni. Mogao je ovaj zakon da dođe na dnevni red onda kada smo mi predlagali, krajem ili sredinom oktobra da bude usvojen, i već u novembru bismo imali mnogo veći efekat, manje povlačenje para iz banaka i veće ulaganje u mesecu štednje. Premijer je obećao da će u sklopu ovih mera biti predloženo da se kamate ukinu na štednju građana. Tog predloga zakona nema. Dakle, u mnogo navrata su od strane predstavnika vlasti slate poruke i obećanja koja nisu ispunjena i koja na neki način su uticala da se izgubi poverenje građana u vlast, državu, sistem. Obećavano je da će penzije penzionerima biti 70% od plate, pa posle analize i povika i spasonosnog rešenja da svetska ekonomska kriza to ne dozvoljava, to obećanje je palo u vodu. Obećavan je beli šengen, pa je pomereno na 2009, pa smo juče videli da to nije izvesno ni za 2010. godinu. Obećavano je da će Srbija biti kandidat za ulazak u EU 2009, pa smo čuli pre neki dan da če to apsolutno teško biti izvodljivo. Obećavano je da će biti novih velikih investitora, novih radnih mesta, a od tog obećanja nema ništa i postojeći investitori se povlače iz zemlje. Obećavano je da će biti 200 hiljada novih radnih mesta sa novom vlašću. Situacija danas je takva da u zadnjih mesec dana je nekoliko stotina radnika ili hiljada radnika otpušteno. Juče je u Zdravlju Leskovac 200 ljudi dobilo otkaz. Država, odnosno Vlada preduzima određene mere Predlogom ovog zakona koji nije sporan, ali šta je sa drugim merama? Obećane su sveobuhvatne mere koje će sprečiti štetne posledice finansijske krize i sve ozbiljne zemlje su te mere usredsredile, pored ovakvih mera koje su pre svega marketinške prirode da se dodatno učvrsti poverenje građana u državu, druge mere su usmerene pre svega na privredu. Kod nas tih podsticaja za privredu nema, već naprotiv privreda se dodatno opterećuje. Kako se dodatno opterećuje? Tako što se jednostrano počne sa primenom Sporazuma o stabilizaciji i asocijaciji, čime se ohrabruje uvoznički lobi, a privreda Srbije, iako nedovoljno jaka, neće moći da se izbori sa manjim cenama od velikih giganata iz sveta koji će plasirati svoje proizvode u Srbiji. Drugi udarac na privredu Srbije, koja je u stvari oslonac budžeta i razvoja ove zemlje, jeste taj što je Narodna banka podigla referentnu kamatnu stopu na skoro 18%, građani su podigli svoje uloge. Kako će banke i pod kojim uslovima kreditirati tu privredu? Nema ni jednog jedinog razloga da banke ispod 22, 23 ili 25% daju kredite u privredu. Koja će to firma da izdrži takvo opterećenje i tolike kamatne stope? Sve je manje i manje kredita u srpsku privredu, to apsolutno implicira da će biti i manje proizvodnje i manje radnih mesta, ionako nizak intenzitet privredne proizvodnje u Srbiji će dodatno opasti, privreda će biti izložena velikom pritisku uvozničkog lobija, neće moći da dobija povoljne kredite, njeni proizvodi će biti skupi. A najnovija mera odnosno najnovije obećanje, koje unapred znam da će biti vrlo teško ostvarivo, a skoro neostvarivo, gotovo sam siguran, jeste obećanje i potpisivanje pompezno aneksa kolektivnog ugovora, gde se obećava 7.000 dinara mesečno zaposlenima u Srbiji. Odakle će posustala privreda to da plati? Država, koja je najveći poslodavac, po tom osnovu moraće da izdvoji preko 25 miliona dinara ako želi da svoje obećanje ispuni. Odakle će se taj budžet napuniti? Ko će napuniti budžet Srbije za ovoliku potrošnju? Dakle, zamrznuće se plate, ali će se po ovom osnovu morati da odvoji dodatnih 25 milijardi dinara. Rezultat će, bojim se, biti velika stagnacija srpske privrede, a stagnacijom srpske privrede će pasti i uposlenost, pašće i standard.
Gospodin Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, izgleda da su se konačno Vlada i guverner dogovorili oko toga kakve mere treba preduzeti za stabilizaciju očekivanog udara na naš finansijski sistem. Verovatno i sluteći po analogiji kako su to uradile mnoge države zapada, gde su moćne banke i državne institucije intervenisale na tržištu da bi povratile sigurnost i pouzdanost banaka, osiguravajućih društava itd. Možda je ovo i naznaka da je prestalo naravoučenije i podučavanje jedne i druge institucije, guvernera prema premijeru i obrnuto, u pokušaju da stabilizuju našu nacionalnu valutu, gde je do sada već plasirano nekoliko stotina miliona evra, bez jasnih naznaka da ćemo biti u poziciji da izbegnemo makar dvocifrenu inflaciju. Ono što se ovim predlogom zakona o izmenama Zakona o Agenciji za osiguranje depozita nudi je izmena u članu koji čini tako izmenu da je sada država u mogućnosti da intervenišući proširenom metodom mera, uvedenih kroz tačku 4, otkupljuje u ime i za račun Vlade akcije onih banaka koje ugrožavaju finansijsku stabilnost. Time je osnovni zakon proširen četvrtom tačkom, dakle pored tri postoji i četvrta, a da se pri tome nisu uradile konsekventne promene u članovima 7, 8, ali i u samom članu 3. zakona, u kome agencija ne predviđa mogućnost da kupuje akcije, nego da prodaje na određeni način, kontroliše ili privatizuje osiguravajuće društvo ili banku. To je, naravno, važilo bez kompletnih izmena do sada, ovo je parcijalna izmena, samo za one finansijske institucije ili samo za ona osiguravajuća društva u kojima je država bila akcionar, manjinski ili većinski. Ona je, dakle, mogla da prodaje te akcije, da ih privatizuje, ali do sada nije mogla da ih kupuje. Uslovno, to se može reći da je u tački 2. iz člana 9. postojećeg zakona mogla da preuzme, kupi stečenu lošu aktivu neke od banaka. Međutim, predviđenom izmenom, uslovno uzev, znači u toj lošoj aktivi mogu biti akcije banaka, osim recimo nenaplaćenih potraživanja, i akcije banaka koje loše posluju na tržištu. Šta se postiglo promenom u članu 9, time što su se samo tri reči izbrisale, osim i briše se ''iz člana 7. ovog zakona''. Kada se to izbrisalo ''iz člana 7. ovog zakona'', po automatizmu, a doduše zakonopredlagač i ne krije da mu je namera da podrži i pomogne i banke, nezavisno od vlasništva, dakle i privatne banke. Odista, ako država krene da budžetskim sredstvima, tačku po tačku, od prve do četvrte, interveniše kod onih banaka koje nisu solventne, koje nisu pokrivene, to znači da će ona morati možda da novac i nekom menadžmentu ili nekom vlasniku privatne banke, koji će se državnim kapitalom pokriti, sve da bi očuvao stabilnost bankarskog sistema. Ekstra je pitanje, koliko, ako istovremeno postoji nekoliko banaka koje su u sličnoj situaciji, mogu da dobiju očekivanu pomoć prema ovom zakonu, tako što će im biti kupljene akcije, da li će i na koji način biti nekog preferencijala, da li će to biti pitanje udela akcija koji će moći da otkupi država? Da li će, ako ne kupi većinski paket akcija, imati smisla uopšte intervencija, jer ako ostane isti menadžment, isti upravni odbor, u tom slučaju ništa se nije dobilo. Vi dajete samo tada na odloženi način pravo menadžmentu i upravnom odboru, već zakonski obezbeđenom, da će mu neko kupiti akcije ako loše posluje, da i dalje rasipa akcije ili ne daj bože investira u Albaniju, ili na neko drugo mesto, u federaciju gde je Republika Srpska, pa onda da naši građani pokrivaju sredstvima iz budžeta loše poslovanje banaka. Da li ovaj zakon, ova intervencija, omogućuje ili obezbeđuje pravilo, koje do sada valjda u liberalnoj ekonomiji nije postojalo, da odgovornost za loše plasmane kredita bude kolektivna, a korist kod onih koji su uzeli kredit je individualna, makar se radilo o građanima, ako su to uradile neke firme ili je kompletna banka, obezbedivši sebi da zaista dobro funkcioniše i dobre plate, došla u poziciju da je država na određeni način sad subvencionira, vadi iz blata, a da pri tome oni sami ne osete nikakvu konsekvencu. To je teško verovati, ako država ne uzme 50% akcija. Ako uzme 50% akcija i više, onda ona postaje vlasnik, to je podržavljenje banaka i tada ona još možda može da interveniše. Šta sa onim intervencijama u kojima se ne stekne pravo na odlučivanje u banci? To znači da ćemo mi ići u otkup akcija koje nisu solventne, koje možda ne mogu brzo da se prodaju na tržištu ili će se prodati po nižoj ceni. Da li će država sada moći da ostvari pravo na deo dobiti, dividende od akcija - naravno da neće, jer te akcije tonu. Da te akcije tonu u tim manjim bankama i nesolventnim, nelikvidnim bankama, jeste dokaz što se često tamo gde su uspešne dividende i ne dele. Oni počnu da dele dividende tek kada vrednost akcija pada, pa onda kupujući te dividende omogućuju da se te akcije kupe u većoj ili manjoj meri da se liše loših akcija. Dakle, ova mogućnost ovim predlogom otvara sigurno verovatnoću da će država selektivno, na nama još nejasan način kako će Narodna banka predložiti Vladi, koji će za to kriterijumi biti, intervenisati na tržištu i budžet prazniti u tom pravcu, umesto da pomogne formiranjem banaka ili drugih institucija koje bi razvijale privredu - zapošljavanje, i razvoj privrede i nacionalni dohodak da se podiže itd. Ako su to mere koje treba na psihološkom planu da podignu poverenje u finansijski sistem, to onda može na prvi pogled biti zanimljivo i promotivno za ovu vladu. Međutim, pitanje je suštine da li se zaista raspolaže sredstvima kojima se može intervenisati, jer priliv kapitala sa strane je očigledno u ovu državu, više puta je danas ponovljeno, sve manji i manje. Finansijske institucije polako gube na značaju, a mi ćemo očito platiti ceh onoga što dolazi, a jedna od mera koja je ovim zakonom predložena po svoj prilici i nije dostatna i nije dovoljna da se izađe iz ove krize, koja je za sada preteća; preteća jer Narodna banka ne izlazi sa spiskom banaka koje su po rejtingu pale do tog nivoa da im se treba pomoći. Verovatno je taj pad očekivan ili će uskoro biti naštelovan i kao takav prikazan. Prema tome, mislimo da ne postoje dovoljni razlozi da bi poslanička grupa Srpske napredne stranke podržala ovaj zakon o izmeni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku ima reč gospodin Zoran Krasić.
Gospođo Đukić-Dejanović, mislim da je mnogo bolje kada budete radili nov Poslovnik da uopšte nemate onu odredbu člana 27, jer bez obzira šta da pišu u tom poslovniku vi terate dalje. Terate dalje kao Anto Bošković sinoć na godišnjoj skupštini Crvene zvezde. Nisu mogli da prisustvuju najbolji igrači Crvene zvezde, a valjda uprava kluba postoji zbog igrača, a sinoć sam zaključio da igrači postoje zbog uprave. Evo, to je ova situacija ovde. Juče se ovaj jadnik hvalio kako je lepio plakate Vojislava Šešelja i računa da je zaslužio mandat poslanika, i verovatno je zaslužio, ali da bude u poslaničkoj grupi SRS. Međutim, kada je izašo i otišo tamo nešto, nešto mu naprdnulo i otišo, on nema više taj mandat, gospođo Đukić-Dejanović. Potpuno se slažem s vama, vi ste zemljaci, vi morate da se mazite, pazite, uvažavate i te stvari, ali Ustav ne zna za te zemljačke odnose.
Molim vas, gospodine Krasiću, termini koje koristite nisu u skladu sa vašim intelektualnim potencijalom.
Moji intelektualni potencijali upravo pokušavaju da vam dokažu i da vam ukažu na to da vi imate mnogo više intelektualne potencijale i da shvatite da ovde postoje uljezi. Ali, vi njih držite, ne držim ih ja. Narod ih ne drži, nije glasao da oni budu negde tamo, nego ili ovde ili van zgrade. Vi uporno to podržavate. Mogu da shvatim, evo pre nekoliko dana Otpor je slavio 10 godina uspešnog rasturanja Srbije. To mogu da shvatim. Boris Tadić ih je primio, jes' da se malo onako, ali primio ih je. Ali, ne znam s kojim pravom vi podržavate rezone Otpora - uništavanje svega što je državotvorno, uništavanje Ustava i zakona? Naravno, svaki put kada se desi ovakva situacija izaći će neko iz SRS da ukaže javnosti šta se dešava. Ovi eksperti za kredite, eto vidite, i građani će da glasaju, gospođo Nado Kolundžija, ali građani kada budu glasali treba da glasaju prema tome - kakav je njihov životni standard i ko ih je doveo u tu situaciju, a ne prema tome ko je lep, u kojim novinama, kako se slikao i s kim se slikao. Vi to gledate da okrenete - da u novinama bude lepo, mazno. Svi su drugi primitivno prosti. Vi ste mnogo dobri, dobri ste, teški ste, pokrali ste, uzeli ste sve - malo vam je, pa ajd' sad i mandate da kradete. Vi ste nekada pozivali i brzog Gonzalesa ovde da vam čuva mandate. Protiv koga ste ga zvali - protiv gospođe Đukić i njene stranke. E sada ste se ujedinili, sad ste sofisticirani, sad ste jači, sad ste oplemenjeni. I jedni i drugi ste iznosili poslanike odavde, i jedni i drugi ste skidali imunitete poslanicima - zašto, da vi vladali. Sada ste se ujedinili i sad ste mnogo jači. Nije istina? Kako nije istina? Sećate se vašeg prijatelja Desimira Tošića kako je krijući skidao imunitet poslanicima da bi odgovarali, da bi bili u Gnjilanu u zatvoru. Tu je i Filip Stojanović, ako se sećate možda tog poslanika i ako se sećate vašeg Desimira Tošića. A sećate se, dobro. Šta ste sve radili. I šta ste doživeli? Ujedinili ste se - super. Pa što se okrećete jedni na druge. (Predsednik: vreme.) Upozoravam vas, neću da vas molim da u ovoj zemlji važi Ustav i zakon. Što se tiče SRS, mi smo sve uradili kako ste rekli po uputstvu. To što su blokirani državni organi po nalogu Borisa Tadića, to je problem Borisa Tadića, ove države i ovih organa, ali ja ne trpim ovu situaciju nelegalnu.
Hoćete da privedete diskusiju kraju. Po Poslovniku, gospodin Milivojević, izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, građani Srbije, reklamiram povredu Poslovnika, član 104. Koji god hoćete, gospodinu Krasiću, za vas može da se primenjuje ceo Poslovnik, od prvog do poslednjeg stava i člana, vi ga redovno povređujete. Moja nemera nije da ovde polemišem s vama. Vi ste ovde vrlo grubo vređali gospodina Desimira Tošića. Gospođo Radeta, danas je u ovoj zemlji vrlo lako naučiti čoveka koji je neobrazovan, danas je vrlo lako naučiti prostog čoveka, danas je vrlo lako naučiti i one koji pokazuju želju za učenjem, ali je nemoguće naučiti one koji, sami neuki i prosti, žele da budu učitelji drugima. To je zaista jedna teška misija u ovoj zemlji i mislim da je to jako teško.
Molim vas, koristite termine u skladu sa dostojanstvom Skupštine.
Zaista govorim samo o onome što se ovde dešava i zbiva u ovoj skupštinskoj sali. Zaista ne mogu da dozvolim da se na ovakav način govori o ljudima koji su preminuli. Gospodin Desimir Tošić je preminuo. Vi ovde konstantno vređate ljude koji su preminuli. To govori o vama, ne o nama. To govori o snazi vaše ideje, a ne o snazi naše ideje. Moram da napomenem jednu važnu stvar. Ovde ću jednog dana izaći za ovu skupštinsku govornicu i ispričati sve ono što ste vi, a to su zabeležile stenografske beleške, govorili o vašim dojučerašnjim partijskim prijateljima. Setite se samo reči hvale koje ste ovde prosipali o njima decembra prošle godine u izbornoj kampanji. Setite se samo kako ste lepo i pozitivno i afirmativno govorili o Tomislavu Nikoliću. Sada treba da izađem za ovu govornicu i da to pročitam. Mislim da to građani Srbije pamte. Ako ste vi zaboravili, vrlo rado ću organizovati jedno podsećanje. Ali, sada vas molim da se vratimo na dnevni red i da zaista vratimo dostojanstvo koje je toliko potrebno ovom domu. Hvala.
Gospodin Krasić, po Poslovniku.
Gospođo Đukić-Dejanović, snaga moje ideje i ideje mojih prijatelja je evidentna, ali je još evidentnija snaga šibice gospodina Srđana Milivojevića. Snaga njegove šibice je bila - zapaljena Narodna skupština, zapaljen RTS i gle velikog čuda, to je renovirao gospodin Dragoljub Mićunović, a G17 utvrdio da je bila afera i oko potrošnje tih sredstava. Šta sam tu prevario? Šta sam slagao? (Srđan Milivojević, sa mesta: Sve.) Ne postoji zapisnik za onog vašeg Lučića? Pa smo mahali tim zapisnikom, jesmo li ga pokazivali? Da li je taj zapisnik doneo G17 plus, poreska uprava? Sve smo slagali. Slagao sam da je Desimir Tošić glasao da se oduzme imunitet Vojislavu Šešelju. I to sam slagao. Slagao sam i da je helikopter vozio Mileta Ilića i Žarka Jokanovića. Vi to ne znate, ma nije moguće da ne znate. Ne, nego vas boli što se neko seća. Sećam se svega šta ste radili i šta ćete tek da radite. Zato upozoravam ove građane, upozoravam da znate koji su se crni oblaci nadvili nad Srbijom. Danas je bio Serž Bramerc da se dogovore. Šta treba da se dogovore? Kako da nastave sa uništavanjem Srbije. Zašto ne pričamo o Euleksu, zašto ne pričamo o nepoverenju Vladi? Zašto ste podnosili amandmane - vi, SPS, G17 plus? Da kupite vreme. Zašto da kupite vreme? Da u tišini završite neki posao daleko od građana, a talambasaćete preko medija. O čemu? O lepom ponašanju. Srđan Milivojević nekoga upozorava na lepo ponašanje. Pa, da l' postoji veća ironija u ovoj zemlji? Čovek koji se hvalio kako ga finansirali sa zapada. Za šta? Da uništi, nenasilni Otpor, da se uništi država, a vi iz SPS razmišljajte s kojim đavolom sadite tikve.
Gospodin Mićunović. Možda bi bilo najkorisnije da svako misli o tome kakva je perspektiva njegove poslaničke grupe i partije.
Poznato je da ne izlazim na replike. To je jako, jako retko. Ovde imamo osobe koje koriste jedan član Ustava i Poslovnika da ne odgovaraju za reči koje izgovore sa govornice. To je dobro da se štiti parlament, da ne bi bilo zloupotreba i da čovek ovde što kaže zbog toga ne može ići na sud. Ali, nažalost, mnogi to shvataju da je to sjajna prilika da klevetaju i žive i mrtve, da govore laži i da se na najgori način izražavaju o ljudima. Ta potreba da se uništavaju ljudi i uspomene na njih je poznata u istoriji kod najgorih režima koji su postojali. Zbog toga o tome ne bih govorio, i ni o čemu drugom. Izvesna osoba koja je ovde bila pre mene govorila je nemoguće stvari. Naravno, ovde, da ne bi odgovarala na drugom mestu. Sve su to netačnosti. Ali, uspomenu na jednog čoveka, koji je sahranjen u aleji velikana, kao čovek koji je jako mnogo doprineo demokratizaciji, teoriji demokratije itd. Bio je klevetan za života od mnogih, da je ni manje ni više on, koji je siromašan i umro i živeo, da je on radio za DB. To govore ljudi, čija je čitava stranka bila impregnirana tim DB-om, gde su mahali svim izveštajima DB-a. Kome oni to da govore? Jednom siromašnom Desimiru Tošiću, koji je napisao 30 knjiga o demokratiji, i ovde, ostavivši porodicu u Londonu, sam živeo na brdu, da bi pisao i držao predavanja. Ako nemamo toliko dostojanstva da neke ljude, ako ih ne volimo, nemojmo ih pominjati. Ali ta potreba da uništimo svaku moguću, bilo kakvu veličinu i dostojanstvo ljudi, prelazi sve granice. Ona govori, naravno, o ljudima, takvima koji to govore. Govore rezultati na izborima i govoriće i kasnije. Takvo ponašanje nikome ništa nije donelo. Ne bih ni sada izašao zbog svega o čemu govori ovaj prethodnik, da nije ovde pomenut jedan čovek čiju uspomenu želimo da čuvamo i koji je ceo svoj čestiti život upotrebio za dobro ovoga naroda. Došao je pod stare dane da ovde radi, pomaže jednoj zemlji, da, za razliku od drugih emigranata, i komandosa i kojekoga, radi na prosvećivanju naroda i na njegovom dobru. Stvar je dostojanstva ovog parlamenta da poštuje uspomene na svoje ljude. Da je sreće da svaki poslanik nađe neku svoju sliku sutra. Da se kaže, bio je u tom parlamentu, radio je, a nije samo koristio svaku priliku da svakoga ispljuje, okalja ili ne znam kako nagrdi. Zbog toga apelujem da se toga klonimo, jer stvari ostaju zapisane, bez obzira koliko se ko koristio tim sredstvima, to se sve, sve te pljuvačke, vraćaju na njih. Desimir Tošić! Vi ste zaboravili šta se događalo, ko je čupao sa govornice gajtane, razbacivao mikrofone, ko je vodom polivao predsednike? Vi zaboravljate šta se događalo, kakvo je divljanje bilo ovde. Izvinite, častan čovek se onda ne krije iza imuniteta, nego kaže - izvol'te, ako sam kriv, branite, to mora parlament da sa svog obraza skine. Sada vi mrtvom čoveku posle 10 ili 15 godina to nabijate na nos da je to činio iz plaćeničkih razloga. Pa, iz te stranke je izašla cela jedna stranka sa Glamočaninom i prešla u drugu stranku, zna se za koje pare, i o tome pišu sami u novinama za koje pare i stanove su prešli. Sada vi nekome prodajete ovde priču o čistoći. Do juče pola stranke ili više, koliko nemam pojma, otišlo je na drugu stranu. Sada su preko noći oni svi mogući lopovi. Ovde ste nas uveravali da nema lopova u Radikalnoj stranci, ni jednog jedinog.Poverovao sam vam da je to jedina čestita stranka, dok su svi lopovi. Sada ovde slušamo, od ujutru do uveče, o najstrašnijim lopovlucima, kućama, čudesima koja su se dešavala. (Predsednik: Vreme, gospodine Mićunoviću.) Tako se ne brani ni svoja stranka, ni dostojanstvo Skupštine.
Reč ima gospođa Radeta, pa gospodin Krasić, pa gospodin Momčilov.
Gospođo Đukić-Dejanović, naravno govorim na osnovu člana 104, ali ne znam zašto ste vi počeli da pokazujete nervozu, da li se nešto dešava u toj vladajućoj koaliciji. Svi ste nešto danas vrlo nervozni i brinete tuđu brigu. Vi ste gospodinu Krasiću rekli da svako treba da vodi računa i da brine o sudbini svoje poslaničke grupe. Gospođo Đukić-Dejanović, mi srpski radikali brinemo o SRS, u kojoj i dalje, gospodine Mićunoviću, nema lopova, lopovi su nas napustili, odnosno isterani su iz stranke. Mi vodimo računa o interesima građana Srbije i mi, možda posle ovih narednih izbora, nećemo imati nijednog poslanika, ali to nije vaša briga, nego naša. Mi tražimo od vas, gospođo Đukić-Dejanović, i od ove vladajuće koalicije, da nam vrate mandate koji su sada ukradeni SRS. Šta će biti posle, videćemo. Sada vi nama vratite naše mandate, posle se vi trudite da osvojite što više. Mi koliko osvojimo, to je naša stvar. Ali, gospođo Đukić-Dejanović, koliko god mandata imali mi srpski radikali, budite sigurni da nikada nećemo pomagati radi fotelja, radi gole vlasti ove ovde žute, koji su našeg predsednika oterali u Haški tribunal, koji su sa onima dole pokušali neuspeli puč i otimanje SRS. Ne znam kako vi to možete, a znate da su vam ubili predsednika.
Reč ima gospodin Krasić.
Izlazim na repliku, jer kako je gospodin Mićunović krenuo prosto sam se uplašio. Rekoh, sada će da mi ispriča o krečenju Narodne skupštine, o zavesama, o futerima, o parketu, o fondu za rekonstrukciju Savezne skupštine, o uplatama iz inostranstva; nijedne reči nije bilo, a sa mesta je rekao da lažem, samo da se zna. Što se tiče gospodina Desimira Tošića, samo sam uzeo jedan fragment koji je registrovan u zapisnicima, stenogramima i materijalima, nisam išao dalje. A radi vašeg saznanja, 20 i nešto godina sam čitao list koji je on uređivao kada nije postojao višestranački sistem u Srbiji. Malo se raspitajte kad nekom pokušavate da držite predavanja, gospodine Mićunoviću. Slobodno držite vašim ljudima predavanja, ali nemojte meni da držite predavanja, niti iz politike niti iz morala. (Dragoljub Mićunović, sa mesta: Vi sve znate?) Naravno da sve znam i sve pamtim, da znate. Muka me je naterala da pamtim, da bih na svakom koraku podsećao građane šta ste napravili, šta pripremate i šta ćete da uradite. Mora se, nema druge, moramo građane da upozoravamo na sve. Evo, ako meni ne verujete, evo vam ga Filip Stojanović, upravo ulazi. Samo da vas podsetim, nije bio u pitanju ni kabl, ni ova čaša, nego Gnjilane. To što se Vojislav Šešelj popeo na klupu da kaže - ljudi, nema mitinga, policija je zabranila. Onda su ga spakovali, Filip Stojanović je jedva živ ostao od udarca drške pištolja po glavi. Svi znaju šta se desilo i svi su se skupili, budući, stari koalicioni partneri SPS-a, da skinu imunitet, jer prvi sudija za prekršaje nije hteo da sudi. To svi znaju, knjige su objavljene o tome, ali ne, vi morate da iskoristite svoj autoritet, svoje godine, da biste navodno javnost ubedili kako odavde neko kleveće. Evo, klevetali smo oko rebalansa, pa izgleda da MMF kleveće. Pričamo o Euleks-u, kritikujemo vas, a vi kažete - vi lažete. Sada u javnosti kažete - da, da, od Srbije se traži to i to. Nemojte tim niskim udarcima da se služite. Pustite građane neka budu faktor političkog života u Srbiji. Nemojte vi da budete faktor političkog života na bazi sile i nasilja u Narodnoj skupštini. Uvek kad ste vi primenjivali vaše viđenje demokratije i parlamentarizma u Narodnoj skupštini nešto nije bilo u redu sa mandatima; nekada Ivković, sada ovaj ovamo, nekad je bilo iz Soluna, neki put iz Bodruma. Vi imate referencu antidemokratsku.
Gospodin Mićunović.
Replika. Dakle, smatrao sam nedostojnim vaše priče... član 104, koji vam toliko treba, eto vam ga. Nisam hteo da odgovorim na neistine Krasićeve, to smatram krajnje neozbiljnim, ali zato sad zahtevam na prvoj sednici ovde predsedavajući da pročita zapisnik, iz koga ćete jasno videti da nijedna čaša kisele vode nije sa tog računa ili fonda koji je korišćen za rekonstrukcije zgrade otišla nigde drugo nego za opravku zgrade. Svuda na svetu bi čoveku koji je obnovio jednu zgradu, proseći po svetu pare za nju, bar rekli hvala. Vi ste poslali komisiju, nemam ništa protiv, došla je, pregledala, rekla izvinite, sve je u redu. Molim da se to sledeći put pročita. Zbog toga nisam hteo da o tome govorim. To nije važno. Da vam nešto sad kažem, vi ste navalili na Tošića mrtvoga ovde zbog toga što ste se našli u Gnjilanu. U Gnjilane vas je odveo vaš koalicioni partner. Posle tog Gnjilana vi ste ušli u Vladu, gospodine Krasiću, posle toga ste postali ministar u toj Vladi, a vi zamerate nekome što je došao na sastanak imunitetnog tog odbora i rekao - nema imuniteta, neka se svako brani kako se brani. Prema tome, to je nekorektno. Nemam nameru da polemišem, verujte ovo je poslednji put. Nemam nameru da polemišem ni s vama niti s bilo kim, ali nemojte preterivati u vređanju i uništavanju dostojanstva ljudi koji ne mogu da se brane. U tome je problem. Niti smo mi oterali vašeg predsednika u Hag, njega je pozvalo tužilaštvo iz Haga i on je dobrovoljno, uz vašu pratnju i muziku, otišao. Niti sam ga ikada terao, niti me je pitao da li da ide ili da ne ide, niti šta će biti. To je jedna stvar koja je potpuno jasna. Prema tome, okanite se toga. Probajmo da ovu skupštinu učinimo iole pristojnom, da donosimo zakone, da raspravljamo, odlični ste kad ste opozicija, dajete neke dobre amandmane, sve je to u redu i to sve poštujem, ali okanite se tog pljuvanja ljudi koji ne mogu da se brane.
Molim vas, najpre gospodin Momčilov, pa gospodine Krasić, pa onda vi, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. Uvaženi gospodin Mićunović je izašao ovde i rekao otprilike da nije lepo o mrtvima ovde pričati bilo šta i iznositi i slažem se uglavnom s tim. Međutim, ono što je sledilo iza toga kao neko obrazloženje da je neka stranka impregnirana, ne znam čime, zaista je neštošto je takođe vređanje i što je nedolično. Opet ću biti slobodan samo da podsetim na jednog pokojnika, našeg kolegu, akademika Miloševića, koji je lepo napisao za jednog čoveka koji ovde pledira da je neka stranka impregnirana nekim ljudima iz neke službe, kako je na Golom otoku bio jedan mlad čovek vrlo kratko, i vrlo brzo se vratio i odmah dobio mesto na katedri Filozofskog fakulteta. Navodi i drugi primer. To je citat iz dela akademika ...
Gospodine Momčilov, molim vas, dužni smo da se jedni drugima obraćamo sa uvažavanjem. Nemojte vređati narodne poslanike.
Molim vas, to je objavljeno u knjizi akademika Miloševića. Doneću taj citat pa ću pokazati. Da li lažem, gospodine Mićunoviću? Znači, neistinu govorim. Dobro. Isti taj akademik Milošević znači laže i govori neistinu kad na razgovoru sa gospodinom Miloševićem i studentima, studenti traže ostavku, a Milošević se obraća gospodinu Mićunoviću i kaže - Mićune, jesmo se tako dogovorili? I to je laž? U redu, laže akademik Milošević. Izvinjavam se zato što sam obmanut od pokojnika. Znači, sada vi osuđujete pokojnika. Doneću knjigu i citat gde to piše. Znači, laže pokojnik, sad možemo da ga osuđujemo i da ga eventualno i vređamo. U redu. Ajde da se vratimo na čitavu stvar ovde o kojoj mi raspravljamo. Kaže gospodin Milivojević da ima gomilu citata koje može da donese. Nemojte donositi, nećemo ih opovrgavati. Mi pričamo o sadašnjoj krađi. Mi govorimo o nečemu što je nedopustivo, da neko ko je bio biran kao SRS danas više nije SRS, a isto traje u ovom parlamentu pod firmom SRS. Gospodine Milivojeviću, pogledajte sajt naše Skupštine, ako ne verujete meni, ako lažem. Verovatno sve što kažem ovde će biti laž, a doneću i knjigu da se izvinim gospodinu Mićunoviću što sam bio u zabludi i citirao objavljeno delo i štivo. Prema tome, ko je impregniran čime da mi to pustimo... (Predsednik: Vreme.) Isteklo mi je vreme 16 sekundi. Izvinite za prekoračenje.
Reč ima gospodin Mićunović
Naravno da je bilo pisaca i ljudi koji su govorili neistine, klevetali i radili svašta. Ali, postoje neke činjenice koje nikoga nisu do sada izneverile, a one se sastoje u sledećem. Bilo je pokušaja kada sam postao predsednik stranke, i to je fabrikovano od strane DB-a, sa velikim zadovoljstvom su nažalost neki ljudi prihvatili. Imao sam manje od 18 godina kad sam hapšen. O tom vašem autoru ne želim da govorim ništa drugo, ali očigledno je bilo malo što sam bio dve godine, pa je kaže kratko bio. Ali, kada sam došao, išao sam na studije, pa sam morao da završavam studije, pa sam radio u unutrašnjosti u gimnazijama, pa u institutima. Tek posle 30-te godine sam, uz godinu dana otpora Univerzitetskog komiteta, postao asistent, u 30 i nekoj godini. Toliko povodom toga da sam odmah s Golog otoka otprilike došo dovde. Dok pokojnik, svako mu dobro, ali ni jedan jedini sekund nije bio bez hleba... dobro mu na onom svetu, ali je činjenica da je dotični akademik od asistenta postao redovni profesor, što je jedinstven slučaj u istoriji našeg prosvetarstva. Prema tome, da ste korektni, što bi trebalo kao čovek koji ima uglednu profesiju, vi biste rekli - jeste, to sam pročitao kod gospodina Miloševića, ali sam pročitao biografiju gospodina Mićunovića više puta, i više ljudi koji su to bili, i onda se te dve stvari ne slažu. .Ne, vi namerno upotrebljavate jednu zlobu, staru svađu, nije važno šta, da biste ovde ponovo danas probali da javnost dezinformišete. Previše je poznata moja biografija ovoj javnosti da biste vi ovakvim citatom pokušali da je ugrozite. Ali, vaša namera je ružna.
Gospodin Krasić. Htela bih samo da kažem da je ovo 57. replika, tri i po sata isključivo radimo po Poslovniku. Mislim da smo se jako udaljili sa izuzetno značajne tematike za građane Srbije, da su na dnevnom redu izuzetno značajni zakoni, prosto, htela bih samo to da konstatujem. Ne bih ništa drugo da komentarišem, samo da vas zamolim, pretpostavljam da će gospodin Krasić dati doprinos ovom mom apelu, da se vratimo na dnevni red. Izvolite, gospodine Krasiću.
Vi znate da dajem izuzetno velik doprinos u borbi za istinu. Gospodine Mićunoviću, zar vi sumnjate da malo znam o vašoj biografiji. Mislim da možda u ovoj sali ne vidim ni jednog koji bi mogao da kaže, da se pohvali da bolje zna vašu biografiju od mene, ako mi verujete. Ali, moram da vam skrenem pažnju na jednu stvar. Dva puta ste izašli ovde i potvrdili ste ono što sam rekao zbog čega ste se naljutili. Samo da vas podsetim na još jednu stvar, ako imate pozitivan odnos prema ljudskom životu i pričate o pijetetu prema mrtvima, rekli ste da je gospodin sahranjen u aleji velikana. Gospodin koji je bio predsednik stranke Slavice Đukić-Dejanović, zahvaljujući toj političkoj opciji kojoj vi pripadate, ne samo što nije sahranjen u aleji velikana nego su neki duvali balone na Trgu Republike i veselili se onog dana kad je nekoliko desetina hiljada građana Republike Srbije bilo tu ispred Savezne Skupštine da se oda elementarna počast prema jednom čoveku, koji je nekoliko puta bio predsednik Republike Srbije glasovima građana Republike Srbije. Zašto niste tada svoj veličanstveni odnos prema pijetetu demonstrirali i uhvatili za uši onog Albijanića, Dinkića i ove druge da im kažete – ne može se tako. Mora da se poštuje ljudski život, ljudsko dostojanstvo. Gospodine Mićunoviću, pročitaćete ovaj zapisnik, ovaj stenogram. Iznervirali ste se kad sam malopre na početku nešto rekao. Dva puta ste izašli i potvrdili ste upravo ono što sam rekao. Sve što sam rekao ne tiče se pijeteta, dostojanstva, već samo nekih golih činjenica. Vi ste potvrdili, čovek je bio na sednici Administrativnog odbora, potvrdili ste, neću sada da potenciram biblioteku, kanadsku donaciju, ali ću da fotokopiram dokumentaciju, pa ću nekima da dam. Nadam se da nećete to da mi zabranite. Jer ovde kako je krenulo ne sme ni da se priča o činjenicama. Pazite, jedna je stvar kad se kaže to je činjenica, ona može biti istinita ili ne, ali onda neko zafelšira sa ove strane pa unese svoje osećaje, svoj dojam, što bi neki rekli, da bi izokrenuo sa nekim svojim stavom ili nekim mišljenjem, ne dotičući se činjenica. U tome je razlika između mojih nastupa sa ove govornice i nekih drugih ljudi. Znam da su činjenice koje iznosim surove, ali namerno to iznosim, da bi građani shvatili koja se opasnost nadvila nad Srbijom.
Reč ima gospodin Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, uz reskir da opet doživim ovacije od poštovanih kolega, da se razumemo, gospodine Mićunoviću, nisam izašao da vas omalovažavam, poštujem vaše godine i mogu da poštujem sve ono što ste uradili dobro u svom životu. Nisam čovek koji bi to negirao. Međutim, gospodine Mićunoviću, vi ste uvredili čitavu moju stranku. Rekli ste da smo mi stranka impregnirana DB-om i to za vas nije uvreda. Znači, reagovao sam na tu vašu reakciju kao poslanika, kao na jednu lošu reakciju jednog čoveka koji, bar kad već ima onakvu biografiju, ne bi trebalo na takav način da govori. Rekli ste to što ste rekli, uslovno sam rekao da ću vam doneti citat i rekao sam da ako to nije istinada vam se izvinjavam. Sada ne znam zašto vidite tu zlu nameru. Ali, radi se o nečemu drugom. Zašto ne radi u Skupštini ono ozvučenje koje ste kupili vi, koje i sada ne mogu da vrate u život, koje je basnoslovno plaćeno. Mi ne možemo da zasedamo u Domu nego zasedamo ovde. To je, recimo, nešto što je interesantno. Interesantno je jako, znamo dosta svi, hvala bogu, kako je vršen izbor prvog predsednika DS. Da li je neko došao tamo u Šumicama, gde se to događalo, te zgrade više nema, sada je jedna nova zgrada sagrađena, sa ulice doveden, pa predložio gospodina Mićunovića. Živ je svedok još koji može to da potvrdi. Gospodine Mićunoviću, to nisu laži, znamo to. To nisu laži, živ svedok ima i on će to potvrditi. Samo toliko.
Gospodin Jojić, pa gospodin Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, mislim da neke stvari treba iznositi i činjenice pokazati onakvim kakve jesu. Bio sam izazvan da izađem, da postavim pitanje i da zatražim obaveštenje. Ima jedna stvar, tražim od gospodina Mićunovića jedno obaveštenje. Molim vas, vratite mi vreme, vidite da se dogovaraju.
Molim vas, gospodin ima primedbu da ga ometate i da ne može da govori. Molim vas, omogućite mu da vam se obrati.
Gospodine Mićunoviću, govorili ste da ste sakupljali sredstva za popravku Savezne skupštine. Molim vas, kolika su ta sredstva bila, kolika je šteta bila, ko je štetu pričinio i da li je pokrenut neki postupak da neko nadoknadi štetu koja je pričinjena. Ono što ste učinili treba zaista prihvatiti i ceniti, sve ono što je učino i što je rekao dr Momčilov, što ste učinili dobro, u redu. Postavljam pitanje: ko je tu štetu pričinio, koliko ona iznosi i da li neko odgovara za tu štetu? Još jedno pitanje: koliko je ta šteta pričinjena u policijskoj stanici u Majke Jevrosime? Koliko je nestalo dugog i kratkog naoružanja i borbenih kompleta municije? Da li i kolika je šteta pričinjena radiju i televiziji? Mislim da mi iz SRS tamo nismo išli i da nemamo nikakve veze sa tim. Prema tome, vi ste ovde govorili da ste radili na obnovi Savezne skupštine, ali pomenuli ste i dr. prof Vojislava Šešelja. Nemojte više da ga pominjete u tom kontekstu. Zašto, gospodine Mićunoviću? Zato, pročitajte samo one navode knjige koja je objavljena od strane, nedavno, glavnog tužioca Haškog tribunala, Karle del Ponte, koja je rekla kako je Vojislav Šešelj otišao u Hag i ko je rekao ''vodite mi Vojislava Šešelja odavde i nemojte nikada da se vrati''. Prema tome, molim vas, u knjizi je to napisala glavni tužilac Haškog tribunala.
Gospodo poslanici, određujem pauzu od 10 minuta i molim šefove poslaničkih grupa da dođu kod mene na sastanak. [[Posle pauze – 19.00]] Gospodin Zoran Krasić, po poslovniku.
Gospođo Đukić - Dejanović, razumem da su ove tri tačke dnevnog reda koje ste objedinili vrlo važne, ali onda su one morale da budu prve na dnevnom redu ovog današnjeg zasedanja, ovih dana što je bilo. Međutim, da mene ne bi neko optuživao da klevećem, da lažem, da iznosim neke stvari koje ne odgovaraju istini, u ime poslaničke grupe SRS, u ime građana RS koji su glasali za SRS, za Vojislava Šešelja, u ime RS koji verno prate prenos suđenja Vojislavu Šešelju, u ime našeg potomstva, naše dece, u ime dobrih odnosa, u ime dijaloga, u ime parlamentarizma, pozivam da primenom člana 225. i 226. našeg poslovnika od nadležnih službi RS, to može biti i Tužilaštvo za ratne zločine, Nacionalni savet za saradnju sa Haškim tribunalom, Ministarstvo inostranih poslova, može biti i predsednik Republike, može biti i predsednik Narodne skupštine, ostavljam vam tu širinu pa izaberite koga ćete vi da ovlastite, da se dobije odgovor na pitanje - da li je Karla del Ponte u svojoj knjizi, koja je i kod nas prevedena i ovde objavljena i koja je predmet interesovanja i u Haškom tribunalu, objavila neke podatke u vezi, kako to oni kažu, transfera Vojislava Šešelja u Haški tribunal. Sa posebnim osvrtom na dve rečenice koje ću pokušati da interpretiram, a odnose se na razgovor koji je Karla del Ponte imala 17.02.2003. godine u Beogradu sa predsednikom Vlade u to vreme? Te dve rečenice otprilike ovako glase. Karla Del Ponte postavlja pitanje: "Šta da radimo sa Vojislavom Šešeljem?" Predsednik Vlade u to vreme kaže: "Vodite ga i ne vraćajte ga više." Posle izvesnog vremena, ćaskanja, dolazi drugi deo razgovora, gde u to vreme predsednik Vlade upozorava Karlu del Ponte: "Vodite ga, ali vas upozoravam, imaćete s njim tamo velikih problema. Za razliku od tvrdoglavosti Miloševića, ovaj će da vam pravi daleko, daleko veće probleme i nećete lako s njim izaći na kraj." Možda sam malo pogrešio u ovoj interpretaciji, ali je ta suština. Molim vas da preko nadležnih organa proverite da li je to napisano u knjizi Karle del Ponte. Rezultati vaše provere, šta god da daju, molim vas da to umnožite u 250 primeraka i da podelite svim poslanicima Narodne skupštine, kako ne bih imao problema kad izađem za ovu govornicu i ukoliko citiram to što mi vi budete poslali kao odgovor. Sve ovo je neophodno da bi javnost u Srbiji mogla da shvati ovu situaciju u Narodnoj skupštini, zašto ovi pomažu krađu mandata i zašto neko ovde u svojoj interpretaciji kaže - dobrovoljno otišao, kao dosadilo mu da bude u Beogradu, pa hajde malo da bude u Hagu. (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se zbog ovog minuta što sam prekoračio. Pozvao sam se na odgovarajuće odredbe Poslovnika. Molim vas neka se odgovori na ovo, neka se dostavi to pismeno, neka se podeli svim narodnim poslanicima, da me niko ne bi optuživao da nešto ovde lažem ili iznosim nešto što nije istina.
Gospodin Radiša Ilić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što bih nešto rekao o ovim predlozima zakona, pitao bih gospođu predsedavajuću - u kom pravcu se izgubila gospođa ministar, da li može da dođe da prisustvuje ovoj sednici Narodne skupštine RS i da sasluša izlaganje narodnih poslanika. (Predsednik: Samo da vam kažem, ona je u zgradi i svakog momenta će se priključiti. Umorna je i napravila je jednu malu pauzu uz televizor. Vrlo brzo će biti ovde.) Gospođa ministar je danas iznela jednu zbunjujuću konstataciju na početku svog izlaganja. Gospođa ministar je rekla da treba reagovati brzo, a potom kaže - ono što je brzo, to je i kuso. Ne znam šta Vlada radi, da li Vlada reaguje brzo ili je usporila, da ne kažem, kuso, ono što je rekla gospođa ministar. Trebalo je da prođu dva meseca da Vlada reaguje, pod uslovom da nije već dosta zakasnila. Šta Srbija može da očekuje ako nedeljno gubi milione deviznih rezervi da bi stvarala neki lažni privid da imamo stabilan kurs, da imamo jaku privredu, jaku ekonomiju. Jednog dana ćemo se suočiti sa činjenicom da smo skoro ispraznili državnu kasu bez ikakvog efekta. Pred poslanicima su se našla tri predloga zakona i to u vreme koje je izuzetno teško zbog novonastale situacije na svetskom finansijskom tržištu. Problemi s kojima se neminovno suočava i Srbija, kao da se, na neki način, kriju od grđana i kao da su građani Srbije slepi i gluvi i ne vide šta se dešava oko njih. Banke su u panici zbog povlačenja uloga. Kamate rastu, korisnici ogromnih kredita, pre svega stambenih, a ti korisnici su uglavnom građani koji imaju osrednja primanja, sada se hvataju za glavu - kako će uopšte preživeti zbog nemogućnosti plaćanja dospelih rata zbog rasta evra. Ako tome dodamo najnovije "mere" Vlade RS, čuli smo ih juče, o zamrzavanju plata i penzija za narednu godinu, kao neki kompromis, izgleda da će najteže biti građanima Srbije. Gde je trenutno Vlada RS? Vlada RS se nalazi u procepu između MMF, s jedne strane, i reklo bi se Krkobabića, potpredsednika Vlade, koji je zacrtao 70% i ni korak dalje za sada, odnosno do oktobra 2009. godine, ako preživimo. Ovo povećanje penzije od 14,5% već je pojeorast evra i najnovija poskupljenja, tako da mu sve to dođe na isto kao i pre povećanja penzija, a možda čak i gore, što bi rekao naš narod - s konja na magarca. Što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, SRS je kroz izlaganje predstavnika poslaničke grupe SRS, narodnog poslanika Milorada Buhe, istakla neke primedbe koje su kao amandmani ponuđeni Vladi da popravi ovaj predlog zakona. Kao prvo, ovim predlogom zakona mora se obezbediti pravna zaštita na tržištu, bez obzira na oblik organizovanja ili oblik svojine. Apsolutno treba isključiti moguću diskriminaciju, odnosno neravnopravni odnos između malih, srednjih i velikih preduzeća kao pravnih lica. Kada se kaže velika preduzeća, tu se prvenstveno misli na velika javna državna preduzeća, čime bi se zaštitnička uloga države za svoju imovinu pokazala u pravom svetlu. Takva formulacija se pojavljuje u članovima 1, 2. i 3. ovog predloga zakona i odnosi se samo na mala i srednja pravna lica. Pitanje je zašto Vlada, kao predlagač, izostavlja iz zaštite velika pravna lica ili velika društva kapitala? Da podsetimo da Ustav garantuje ista prava i istu pravnu zaštitu na tržištu. Takođe, članom 4. ovog predloga zakona Vlada preuzima na sebe nešto što je posao Narodne skupštine Republike Srbije. Ako se ovim zakonom utvrđuje visina osiguranog iznosa, koji je smisao da uopšte i donosimo ovaj zakon, kada Vlada može da donese odluku o nekom drugom iznosu? Što se uopšte i u članu 2. pod tačkom 3) ovog zakona određuje iznos od 50.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, kada se u članu 4. kaže da to i nije nešto što je zakonom zagarantovano i utvrđeno? Sada može Jelašić, kao guverner NBS, da da neko mišljenje Vladi Srbije, a to mu se omogućuje članom 4, da je ugrožena finansijska stabilnost države, i onda Vlada bez zakona određuje novi osigurani iznos. Mada neće biti prvi put da Vlada preinači odredbe zakona kada je ugrožena njena stabilnost, ali to se uvek lepo medijski zapakuje, pa ispadne da Vlada to radi kobajagi u interesu građana. Isto vam je to sada i sa ovim izigranim penzionerima, ali neka ih, valjda su znali s kime su ušli u vlast. Sada bi, po onoj narodnoj "dala baba dinar da uđe u kolo, sada bi dala dva da izađe". Ako pogledamo član 9, ispada da se Vladi baš žuri da ovaj zakon stupi na snagu i to narednog dana od dana objavljivanja. Sada nema onog uobičajenog roka od osam dana. Čemu žurba, ako svi odreda u izvršnoj vlasti, počev od predsednika Vlade, potpredsednika Vlade, pogotovo potpredsednika Đelića, ministara, guvernera, u glas tvrde da će nas zaobići ova svetska ekonomska kriza, da nema mesta panici i tako dalje. Ovamo predstavnici MMF su vam zaseli u Vladi Republike Srbije i postrojavaju sve redom. Baš njih briga i za Vladu, baš ih briga za Krkobabića i armiju bankarskih dužnika, čije rate kredita vrtoglavo rastu zbog vrednosti evra, dok NBS polako troši devizne rezerve, ne bi li zaustavila skok evra. Srbiji preti haos. Već je nastala panika zbog odluke o zamrzavanju plata i penzija. Srbiji preti povećanje broja nezaposlenih i zbog neminovne propasti velikog broja preduzeća, ali i zbog najave Vlade o smanjenju broja zaposlenih u državnoj upravi, i to u procentu koji je jako veliki. Čuli smo, ministar Marković je najavio otpuštanje 12.000 radnika. Onda izađe onaj Đelić i kaže da je sve pod kontrolom, da nema mesta panici. Imao sam prilike, pošto reče Krasić da ga dugo nije video, juče ga vidim kako se po gradu vozika onim svojim "mukom stečenim" žutim "jugo kabrioletom", sa nekom TV ekipom, valjda pravi neki intervju i sigurno kaže onom reporteru, "nema se, eto, on vozi jugo, narod teško živi'', solidarisao se čovek, jedva da je prebacio nekih 11 miliona evra. Zbog vremena za svoje kolege, zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Milisav Petronijević je odustao. Ima reč Miroslav Petković. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministre, posle današnjih rasprava pokušaću da taksativno i hronološki iznesem šta imam da kažem o zakonu o osiguranju depozita. U septembru, kada se nagoveštavala ova velika finansijska kriza, poslanici opozicije su ukazivali na moguće probleme. Poslanička grupa DSS je intervenisala u tom vidu što je 8. oktobra podnela Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, gde smo tražili povećanje depozita sa 3.000 evra na 20.000 evra, i to obrazložili upravo onim zbog čega to i radimo, da je opasnost od krize velika i da treba zaštiti i građane Republike Srbije i bankarski sistem u Srbiji. Nismo naišli na razumevanje kada smo to podneli. U prostorijama Narodne skupštine, 9. oktobra je održan Odbor za finansije. Prisutan je bio državni sekretar gospodin Ilić. Pitali smo ga, vezano za ove naše nedoumice, za naš Predlog zakona. On je tada odgovorio: "Sada se postavlja pitanje da li mi to treba da radimo. Voleo bih da čujem jednu analizu. Hajde da čujemo na čemu vi bazirate da osigurani iznosu u Srbiji treba da budu veći od 3.000 evra. Reći ću vam analizu zašto ne mislim da treba. Čak 80% štediša ima depozite do 3.000 evra, njih 13% ima preko 3.000 evra i njih 7% preko 5.000 evra. Voleo bih, kada mi neko kaže - hoćemo da povećamo sa 3.000 na bilo koliko, da kaže na čemu to bazira ili je to samo lepa priča". Mi smo u tom trenutku osetili da nemamo razumevanja od strane državnog sekretara. Očigledno da je on smatrao da je situacija znatno bolja nego što stvarno jeste. Nakon 11 dana od tog trenutka, 20. oktobra reaguje predsednik Vlade Republike Srbije gospodin Cvetković, koji kaže da će država povećati iznos garancija za depozite građana u bankama sa sadašnjih 3.000 na 50.000 evra po jednom ulogu. Takođe, najavljuje da će naknadno biti razmatrano povećanje osiguranog štednog uloga i na 100.000 evra, ukoliko se ukaže potreba za tim. Ovi predlozi, koje smo dobili 14. novembra, znači na današnji dan, o kojima razgovaramo, ova dva predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita i o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, imaju malo članova, ali imaju dosta nejasnoća i stvari koje treba promeniti. Zbog toga smo i podneli amandmane na ove zakone, jer ovo što je predloženo u članu 4. zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita: "Osigurani iznos utvrđen ovim zakonom, Vlada Republike Srbije može povećati po prethodno pribavljenom mišljenju NBS o tome da je to povećanje neophodno radi očuvanja finansijske stabilnosti", siguran sam da niko od narodnih poslanika ne može za ovo da glasa, jer ove izmene mogu se vršiti isključivo zakonom, a ne odlukom Vlade, uz saglasnost NBS. Gospođa Diana Dragutinović 30. oktobra izjavljuje da je situacija pod kontrolom i podseća da Vlada i NBS imaju plan da smanje negativno prelivanje svetske finansijske krize u Srbiju, pripremljen je set zakona, odnosno mera koje će biti primenjene ukoliko to bude potrebno. Danas očigledno raspravljamo samo o osiguranju depozita. Premijer je u svom izlaganju najavio ukidanje poreza na štedne uloge, ukidanje poreza na kapitalnu dobit, ukidanje poreza na prenos apsolutnih prava. Očigledno ti zakoni nisu došli u skupštinsku proceduru i to niste uradili, ali ste uradili nešto drugo - prekršili ste Zakon o budžetskom sistemu, niste dostavili narodnim poslanicima,kako to zakon nalaže, na vreme predlog budžeta. Na to smo vas upozoravali više puta. MMF vam je rekao istovetne primedbe kao i poslanici DSS i čitave opozicije. Zašto niste hteli nas da poslušate? To smo vam takođe rekli da ćete njih poslušati kada vam to budu rekli. Nije sramota da poslušate nekoga ko želi zaista da se naprave prave stvari, da se pravi zakoni donesu. Sramota je ukrasti, biti lopov. Nije sramota poslušati kolege koji zaista žele da se ova situacija razreši na najbolji mogući način. Ono što imamo u ovom trenutku, imamo situaciju da postoji deficit platnog bilansa, pad priliva kapitala, porast inflacije, pad vrednosti dinara, porast kamata, povlačenje stranih investitora. NBS svakodnevno interveniše sa 20 miliona, 30 miliona, 50 miliona evra za sada. Ako su dobri podaci koje sam imao priliku da pročitam, sa preko 300 miliona je do sada intervenisala. Pitamo se do kada to tako može da traje da bi se očuvao kurs dinara? O neispunjenim obećanjima ne želim ovoga puta da pričam, jer sigurno neću imati vremena da to sve kažem, a gospoda iz PUPS-a mogu to da obrazlože možda na najbolji mogući način. Gotovo tri nedelje pregovarate sa MMF i zaključci su da 2009. godine deficit bude 1,5% bruto domaćeg proizvoda, da se sprovedu uštede na svim nivoima, da se za jednu četvrtinu smanje subvencije u poljoprivredu, turizam, socijalna davanja, da penzije neće rasti. Činjenica je da postoji konfuzija u ekonomskoj politici Vlade Republike Srbije, činjenica je da živite u svom svetu, u svojim kabinetima i mi vas, izgleda, jedino ovde vratimo u stvarnost, kada dođete u Narodnu skupštinu Republike Srbije i čujete kakvo zaista jeste pravo stanje. Zato, gospođo ministre, preporučujem vam da se dobro spremite za budžet za 2009. godinu, jer ćete tada čuti koliko je pogubna politika koju vodi vaše ministarstvo i vaša Vlada. Spremite se da dođete na poslanički klub DSS, na Odbor za finansije i onda u salu i da branite budžet koji će se umnogome razlikovati od rebalansa koji ste branili pre desetak dana. Kada se ta rasprava završi, imaćete priliku da nakon toga ili vi podnesete ostavku, ili Vlada podnese ostavku, jer mora tako da bude, nema druge. Sa željom da se što pre vratite vašim studentima, želim vam da nam što pre dođete sa budžetom Republike Srbije u Skupštinu.
Zahvaljujem, gospodine Petkoviću. Reč ima narodni poslanik Milan Vučković. Izvolite.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Ministarstva, drago mi je što sam najzad dobio priliku da vam u jednom kratkom izlaganju obrazložim zašto treba da usvojimo predloženi set izmene i dopune zakona. Samo da podsetim i sebe i druge, na dnevnom redu jeste izmena i dopuna Zakona o osiguranju depozita, Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Kriza jeste termin koji se unazad sve frekventnije koristi na svetskim ekonomskim forumima, časopisima, sastancima i nešto što je krenulo kao kriza hipotekarnih kredita u SAD, evoluiralo je da bismo danas govorili o svetskoj finansijskoj krizi, odnosno svetskoj ekonomskoj krizi, dakle, krizi koja hvata ne samo finansijski sektor, nego i realni sektor. Dakle, bez sumnje, svetska ekonomija je danas pogođena i koliko će kriza trajati različite su procene, od najoptimističkijih koje predviđaju da će 2009. godina biti godina kada će svetska ekonomija uspeti da se izvuče iz te krize, sve do 2011. godine. Međutim, realno, takve stvari je teško prognozirati. Brzina kojom se širila nestabilnost i dalje širi preko meridijana, uverava nas ono što su ekolozi odavno shvatili, a to je da je svet jedan. Neminovno, ono što se dešava u svetu pogađa i dobre i loše strane života u Srbiji. Efekti ove krize sasvim izvesno osetiće se u Srbiji. U izlaganju premijera mogli smo da saznamo da ono što je bilo planirano vezano za rast bruto društvenog proizvoda sa 7%, sada govorimo o rastuod 3 do 4%, i to je svakako uzrokovano krizom koja se dešava na svetskom tržištu kapitala. To je jedna otežavajuća okolnost, imajući u vidu prethodne godine kada smo ostvarivali stope rasta oko 6-7%. Za nas koji smo devedesetih godina uspeli na čudan način, možda i neponovljiv u svetu, da devastiramo svoju ekonomiju, to je veliki hendikep, jer mi pokušavamo da tek stignemo one koji su umakli u međuvremenu dok smo se mi bavili "bitnim stvarima". Odgovorni za srpsku ekonomiju, pre svega Vlada Republike Srbije i NBS, moraju da za 2009. godinu donesu set mera koja će da pomognu Srbiji da što lakše predvodi nastupajuću krizu, kako u sektoru realne ekonomije, tako i u sektoru finansija. Drago mi je, pošto sam čuo najave o budžetu koji će biti uravnotežen sledeće godine, da je postignut dogovor sa MMF. Drago mi je da ćemo biti jedna od zemalja koja će 2009. godinu provesti kao zemlja koja štedi, jer je 2009. godina negde već nazvana godinom štednje, odnosno ušteda, a negde i godinom recesije. Predloženi set zakona koji je pred nama donesen je sa razlogom jačanja finansijskog sektora, jačanja poverenja u naš finansijski sektor. Nije zgoreg pomenuti, i mislim da to treba da znamo i da budemo ponosni, da je naš finansijski sektor po ocenama kako domaćih, tako i stranih stručnjaka, izuzetno stabilan, čak i u današnjim uslovima visoko likvidan. Podatke smo čuli, treba ih pomenuti još jednom, adekvatnost kapitala iznosi 28% u Srbiji, dok je, recimo, u EU minimum koji je propisan 8%, a naši propisi su rigorozniji, tako da je kod nas propisana norma 12%. U prvoj polovini ove godine dok su banke u SAD već bile ozbiljno pogođene, naš bankarski sektor ostvario je profit od 300 miliona evra. Kako bi poboljšala poslovanje naših banaka, u situaciji kada postoji kriza likvidnosti u bankarskom sektoru, Narodna banka je donela set mera, pomenuću samo da je povećan dinarski udeo sa 10 na 20% u polaganju devizne obavezne rezerve. Dakle, svi oni depoziti koji su u evrima dati, 40% se odvaja u obavezne rezerve Narodne banke, od toga ranije je bilo 90% u evrima, a 10% u dinarima, a u protivvrednosti to je sada 80% u evrima, a 20% u dinarima. Takođe, u bankama je ukinuta obavezna rezerva zbog povlačenja novih sredstava iz inostranstva, a tim merama je oslobođen deo likvidnosti u evrima, oko 350 miliona evra na taj način su banke mogle da koriste u prethodnom periodu i moći će da koriste u narednom periodu.Međutim, predloženim izmenama i dopunama zakona ide se dalje, korak dalje tako što se povećava osigurani nivo depozita sa 3.000 na 50.000 evra. Značaj povećanja osiguranog depozita možemo videti iz činjenice da je 15. oktobra ove godine u bankama u Srbiji bilo 6.305.265 deponenata, pri čemo je 6.291.521 depozit do 50.000 evra. Dakle, manje od pola procenta depozita ukupnih u Srbiji ostaće nepokriveno ovim zakonom. Treba napomenuti i nije bez značaja to što će ovim zakonom Srbija izjednačiti nivo osiguranog depozita sa onim koji je u okruženju, dakle, u zemljama EU, pa i u onima koje nisu članice EU, a žele to da budu. Međutim, mnogo važnije od toga, ovim merama, ovim zakonom država Srbija i ovaj parlament šalju poruku građanima Srbije da su njihovi štedni ulozi svetinja, da je to nešto što je zagarantovano, što je bezbedno. Mi odavde glasajući za ovaj zakon, a ne raspravljajući o bilo čemu što nam padne napamet, šaljemo poruku da nam je stalo da sva sredstva koja građani imaju budu uložena u banke, gde će se sredstva oplođavati, gde će moći da računaju na kamatu koja iznosi od 7 do 11% na godišnjem nivou, dok ona sredstva koja stoje kod njih ili koja se povlače iz banaka realno gledano propadaju. Značajno je i to što su se zakonom u sistem osiguranja depozita uključuju i preduzetnici i mala i srednja pravna lica. Dopunom Zakona o Agenciji za osiguranje depozita otvaramo prostor za dodatne reakcije države ukoliko stvari krenu nepovoljno. Republika Srbija će moći da, u slučaju kada neka banka zapadne u ozbiljne probleme, otkupom akcija praktično da nacionalizuje tu banku i da spreči eventualne negativne efekte koje bismo mogli da imamo u odnosu na naš bankarski sektor. Dame i gospodo narodni poslanici, kako svetska, tako i naša ekonomija nalaze se pred ozbiljnim izazovima. Izlaz iz postojećih iskušenja nalazi se u štedljivoj državi i stabilnim finansijama. Ovim setom zakona dodatno se stabilizuje naš finansijski sektor. Dogovorom sa MMF i štedljivim budžetom za 2009. godinu udaramo drugi temelj budućoj stabilnoj ekonomiji Srbije. Treba da znamo da, ukoliko pretpostavimo da će strane banke sve manje kredita prebacivati u Srbiju zbog svetske ekonomske krize, da su domaći deponenti, budući, mogući, potencijalni, svakako dragocen izvor kreditiranja naših preduzeća i naših građana, što znači da su zamajac privrednog rasta i razvoja, zamajac proizvodnje, te stoga pozivam na odgovornost, pozivam sve narodne poslanike da se, bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadaju, kojoj stranci pripadaju, izjasne o ovom zakonu glasajući za. Jer, time mi šaljemo poruku građanima da smo jedinstveni u odbrani njihovih interesa, jedinstveni u odbrani interesa Srbije, a glas za ovaj zakon i za budžet će biti i potvrda da mi mislimo na građane i na njihove interese, a ne na naše partijske interese, tako da vas pozivam da glasate za predložene izmene i dopune zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Vučkoviću. Reč ima narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Neka se pripremi Mladen Grujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlagač tj. Vlada Republike Srbije u obrazloženju razloga za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita navodi da je 2005. godine, donošenjem ovog zakona, ustanovljen sistem obaveznog osiguranja depozita fizičkih lica kod banaka radi zaštite depozita tih lica u slučaju stečaja banke. Sada se vrše izmene i dopune zakona jer je nastala potreba uspostavljanja stabilnog, održivog i funkcionalnog sistema osiguranja depozita fizičkih lica, radi jačanja poverenja u bankarski sektor Republike Srbije. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita menja se iznos osiguranog depozita sa 3000 evra na 50.000 evra. Takođe, pored depozita fizičkih lica, biće osigurani i depoziti preduzetnika malih i srednjih pravnih lica. Istinski razlog izmene ovog zakona je prikriven i samo se u jednoj rečenici može prepoznati, a to je - predložena izmena u zakonu zasniva se na uslovima funkcionisanja bankarskog sistema zemlje i utvrđenim potencijalnim rizicima. Utvrđeni potencijalni rizici su u stvari rizici koje sa sobom nosi svetska finansijska kriza. Iako vlast uporno govori da ne postoje razlozi za preveliku brigu, da se na nas neće odraziti u velikoj meri finansijska kriza, činjenica je, a i sama vlast je svesna, da to nije baš tako. Ali, izgleda da vlast sve nas građane Srbije tretira kao malu decu. Bankarski sektor u Srbiji ocenjen je kao solventan, likvidan i siguran, tako da građani i privredni sektor mogu u njega imati puno poverenje, a da je kriza samo psihološke prirode. U nedelji štednje je neprekidno bilo govora o tome kako ne treba da oni koji imaju novac čuvaju taj novac kod kuće, već treba da na njemu zarađuju tako što će ga položiti na štednju. Međutim, za razliku od prethodnih godina, kada su se banke međusobno utrkivale koja će ponuditi višu kamatu, ove godine tako žestoke utakmice nije bilo. Neki bankari tvrde da će biti oprezni u podizanju kamata na štednju, jer to može imati za posledicu značajan rast kamata na kredite. Krediti koje su podigli građani sve su skuplji, pa građani opravdano brinu hoće li moći da ih redovno otplaćuju, jer pored toga što su poskupeli krediti, poskupelo je sve ostalo, počev od gasa, preko električne energije, fiksne telefonije, potrošačke korpe. Što se tiče privrednog sektora, pod uticajem svetske finansijske krize može doći, i sigurno će doći, do opadanja stranih investicija, što će direktno uticati na pad zaposlenosti i smanjenje životnog standarda. Ako ovome dodamo i podatke koji govore o lošem rejtingu naše zemlje po međunarodnoj ekonomskoj konkurentnosti, videćemo da postoji mnogo razloga za brigu. Naime, na najnovijoj listi Svetskog ekonomskog foruma o međunarodnoj konkurentnosti, Srbija se nalazi na 85. mestu od 134 zemlje, i to iza zemalja centralne Amerike, Hondurasa, Perua i Gvatemale, koje su rangirane od 82. do 84. mesta. Parametri koji se ispituju dele se u tri grupe i oni odgovaraju stepenu ekonomskog razvoja zemlje. U grupi osnovnih zahteva posebno zaostajemo u razvoju infrastrukture. Solidne ocene dobili su zdravstvo, osnovno obrazovanje i tehnološka pismenost, dok je najgore ocenjeno tržište dobara. Bolna tačka su institucije Srbije, koje su ocenjene kao neefikasne i korumpirane. Rezultati pokazuju stagnaciju Srbije, pre svega u sektoru reforme državne uprave, koja izostaje već godinama unazad. Komplikovane procedure i brdo propisa otežavaju poslovanje u Srbiji. Za dobijanje svih potrebnih dozvola za izgradnju jednog poslovnog objekta manje veličine u Srbiji je potrebno čak 279 dana, dok je prosek razvijenih zemalja 161 dan. Poslednjih godina rast srpske privrede baziran je na tri sektora: finansijama, trgovini i telekomunikacijama. Problem je u tome što su proizvodi ovog sektora nerazmenljivi, tj. ne izvoze se. Još jedan veliki razlog za brigu jesu procene srpskih ekonomista da će u narednoj godini više hiljada radnika ostati bez posla zbog svetske finansijske krize. Među radnicima najugroženiji su radnici stranih firmi i zaposleni na određeno. Strane firme su ovde i došle zbog jeftine radne snage. Međutim, naredne godine čitava Evropa ući će u recesiju i doći će do značajnog smanjenja javne potrošnje, pa će manje robe biti potrebno i njihovim matičnim zemljama. Srpski proizvodi, zbog visoke inflacije i nepovoljnih kredita naših banaka, biće skuplji na inostranim tržištima, pa će tako biti među prvima koji će se manje kupovati. Ekonomisti procenjuju da će posledice svetske finansijske krize naredne godine najviše pogoditi metalsku, građevinsku i tekstilnu industriju, kao i usluge. Najveći udar ipak će pretrpeti mala i srednja preduzeća, i to ona koja su poslovno vezana za velike gigante. Od početka ove jeseni već je oko 850 radnika ostalo bez posla, hiljadu je poslato na godišnji prinudni odmor, a najavljeno je otpuštanje još tri hiljade radnika. Predstavnici sindikata kažu da se zaposleni otpuštaju na nezakonit način i bez odgovarajućeg socijalnog programa. Dame i gospodo, moram da kažem da je samo u toku jednog dana u Leskovcu, gradu iz koga dolazim, 194 radnika kompanije "Zdravlje" ostalo bez posla, 194 porodice ostaće bez izvora prihoda, bez mogućnosti da podiže i školuje svoju decu. Hvala.
Hvala. Gospodin Mladen Grujić, drugi je na listi, a i nije iskoristio vreme u ime poslaničke grupe.
Poštovane kolege, stav Nove Srbije je da je predlog Vlade dobar, ali je nažalost stigao prekasno i sad se to ne može ispraviti. Šteta je već napravljena. Hiljade građana su već podigli svoje depozite i trebaće mnogo vremena da se povrati vera u srpske banke. Ali, neću sada samo o tome. Postoji još jedan bitan momenat u vašem predlogu i to je što tražite izmene Zakona o stečaju. Tu sam već zabrinut. Zakon o stečaju koji imamo je dobar. Nije bitno da li smo ga prepisali od Evropske unije ili smo ga sami napisali, važno je da je dobar. Vi danas hoćete da ga menjate, što takođe razumem. Ono što nije dobro i što brine nas iz Nove Srbije je što se taj zakon ne primenjuje. Džaba nama dobri zakoni kada se ne sprovode. Stečajevi "Koštane" iz Vranja, Građevinskog preduzeća "Rad" Beograd i Beogradske konfekcije, to je čuveni "Beko", jesu najjasniji primeri za moju tvrdnju. To su stečajevi koji traju godinama, sa stotinama poverioca, u kojima na svakih godinu dana hapse stečajnog upravnika, sud postavlja novog, koji već zna da će i on da završi na robiji, ali prihvata rizik jer zna da će posle par meseci da izađe na slobodu, a suđenje će mu se obustaviti jednog dana zbog zastarevanja predmeta. Slučaj Beogradske konfekcije "Beka" je najapsurdniji. Deo imovine je prodat, poverioci svi namireni, a stečaj traje li traje. Naravno da je tako, jer koji je sud lud da dozvoli da se onoliki lokali u Knez Mihailovoj vrate u preduzeće i da "Beko" nastavi da radi, kada od zloupotrebe tih lokala svi divno žive. To je ono što brine nas iz NS i kakvog ima smisla imati dobre zakone, koje još dodatno unapređujemo, kada ih ne primenjujemo. Ovo stanje koje mi imamo sa Zakonom o stečaju podseća me na ustav Ujedinjenih Arapskih Emirata, odličan, logičan, moderan ustav, pisali ga Englezi, koji ne zaostaje za bilo kojom evropskom državom i koji na kraju ima član u kome se ostavlja pravo šeiku - da po potrebi izmeni bilo šta u ustavu. U našem Zakonu o stečaju fali još samo taj poslednji član, da bi sve ovo što nam se dešava bilo legalno i onda smo sve rešili - svi zadovoljni, i sudovi rade svoj posao, i stečajni upravnici na slobodi. Dakle, još jednom, NS nema ništa protiv vaših predloga izmena zakona, ali se bojimo da je ovo sve što radite previše sporo i bez ikakve želje da suštinski rešavate probleme koji su pred nama. Imamo utisak da je neko iz Vlade gledao CNN i odlučio da se i oni uključe u svetsku krizu. Ne valja tako da radimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić. Vaša poslanička grupa ima još osam minuta, a zatim Dobrislav Prelić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, želim da izrazim zadovoljstvo što se zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita konačno našao na dnevnom redu Skupštine Srbije, jer pretpostavljam da je Vlada Republike Srbije konačno shvatila da svetska ekonomska i finansijska kriza neće zaobići Srbiju, da to nije šansa Srbije i da Srbija neće biti jedina država u svetu koja će iz te krize izvući korist, kako je to pre mesec dana govorio potpredsednik Vlade i neki drugi državni zvaničnici. Nažalostpošto je danas na dnevnom redu ovaj zakon, mislim da je to i suviše kasno, jer smo u poslednjih mesec dana sigurno, prema nekim informacijama koje su se pojavljivale u medijima poslednjih dana, imamo povlačenje depozita iz banaka negde oko 600 miliona evra. Još uvek ne znamo šta se dešavalo u nedelji štednje koja je za nama, jer u nedelji štednje je najveći broj tih depozita dospevao na naplatu, tako da ne znamo koji su to negativni efekti, sveukupni, ove krize. Želeo bih da vas podsetim da je poslanička grupa DSS još 8. oktobra, znači pre više od mesec dana, podnela svoj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita i zaista mi nije jasno zašto se on nije našao na dnevnom redu, jer da se tada našao na dnevnom redu mislim da bi ovi negativni efekti bili znatno manji. Pored zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, poslanička grupa DSS je 31. oktobra podnela Predlog odluke o obrazovanju državne komisije za praćenje svetske ekonomske krize i preduzimanja mera u cilju ublažavanja negativnih uticaja na ekonomiju i privredu Republike Srbije, i 6. novembra ove godine poslanička grupa DSS podnela je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, kojim je predviđeno smanjenje stope poreza na kapitalnu dobit sa 20 na 5%, kada je reč o trgovini hartijama od vrednosti i na ukidanje poreza na kamatu na deviznu štednju. Mislim da je ovaj čitav set zakona i odluka koje smo mi predložili sveobuhvatan i apelujem na predsednicu Narodne skupštine da se na prvoj narednoj sednici Narodne skupštine ovi predlozi zakona nađu na dnevnom redu. Kada je reč o ovom predlogu zakona o osiguranju depozita, koji je predložila Vlada, malopre sam rekao da mi je drago da se on nađe na dnevnom redu. Ono što je sporno u tom zakonu jeste član 4, u kome se planira dodavanje jednog stava i taj stav glasi: Osigurani iznos utvrđen ovim zakonom, Vlada Republike Srbije može povećati po prethodno pribavljenom mišljenju Narodne banke Srbije o tome da je to povećanje neophodno radi očuvanja finansijske stabilnosti. Mislim da je ovaj stav neprihvatljiv. Podneo sam amandman na ovaj zakon, kojim sam predložio - da se taj stav briše jer ovo može biti samo predmet izmene zakona, a zakoni se menjaju u Narodnoj skupštini i ne vidim razloga zašto bi se Vladi davala neka ovlašćenja koja joj ne pripadaju. Mi se možemo sastati. Skupština može vrlo brzo i efikasno doneti te zakone, ako ima volje za to. Znači, još jednom želim da apelujem i na predsednicu Skupštine i na Vladu Republike Srbije da se zakonski predlozi koje je podnela poslanička grupa DSS nađu na dnevnom redu naredne sednice Skupštine, jer na sveobuhvatan način ublažavaju ili će pokušati da ublaže posledice svetske ekonomske krize po našu državu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o agenciji za osiguranje i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Osnova za predlog o izmeni ovog zakona o osiguranju depozita je u tome da se poveća osiguranje depozita, a to je suma od 3.000 evra poveća na osiguranu sumu depozita do 50.000 evra, sa obrazloženjem da uskladimo domaće zakonodavstvo sa zemljama u regionu i sa zemljama Evropske unije. Sa ovim povećanjem na 50.000 evra osiguranog depozita po deponentu u celini zaštitili bi sve deponente, što iznosi preko šest miliona deponenata. Ovim predlogom ste proširili sistem osiguranja depozita, pa sada sem fizičkih lica osigurava se i depozit preduzetnika, i malih i srednjih pravnih lica, čime ste zaštitili i tu kategoriju stanovništva, koji su takođe učesnici na našem finansijskom tržištu. Na kraju, ovim predlogom zakona ste utvrdili i tačne momente ili određivanje vremena i datuma kada Agencija za osiguranje depozita ima obavezu da počne isplatu osiguranih depozita. Drugim predlogom zakona o Agenciji za osiguranje omogućuje se Republici Srbiji da kupuje akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. Znači, na predlog Narodne banke Agencija će moći da akcije tih banaka otkupljuje, kako bi se izbegao domino efekat u celom finansijskom sistemu. Ovim predlogom zakona se predviđa da država, tj. Agencija može da otkupi i akcije svih banaka koje posluju na teritoriji Republike Srbije, bez obzira na poreklo kapitala. Ovim izmenama zakona uređuje se osiguranje depozita i uređuje Zakon o stečaju i likvidaciji banaka. I treći u ovom setu zakona, ovim predlogom zakona uređuje se proširenje kruga deponenata sa osiguranim depozitom i na preduzetnike mala i srednja preduzeća. Određuju se rokovi koji su obaveza za banke da isplate depozite, bez obzira da li su u procesu prinudne likvidacije ili dobrovoljne. Uređuje da se isplata osiguranih depozita obavi pre isplate ostalih poverilaca, kako bi u pravom smislu bili zaštićeni osigurani depoziti, a u skladu priliva sredstava u likvidacionu masu. Predviđeno je sve kako se radi i u razvijenim zemljama i na način na koji se stvarno štite deponenti i njihova sredstva. Predviđeno je i pod kojim uslovima se neće primenjivati ovaj zakon, tj. odredbe ovog zakona. Na primer, sredstva koja su povezana sa terorističkim organizacijama, pranjem novca i ostalim kriminalnim delima i slično neće se isplaćivati. Ovi zakoni pokazuju i dokazuju mnogo bitnije stvari i oslikavaju pravi karakter dosadašnjih odnosa prema građanima. Na signal iz Evropske unije i Amerike da nam predstoji ekonomska i finansijska kriza i pod pretnjom da građani upravo zbog ovako nedovršenih zakona, koji nisu zaštitili građane i njihova sredstva ne samo u bankama već na svakom mestu gde ih građani imaju ili ostvaruju svoje interese, pretnja je Vladi jasna jer redovi u bankama se ne smanjuju, masovno dižu svoje uloge. Upravo ovi zakoni koji se sada donose su potvrda da su građani u pravu što ne veruju u naš pravni i finansijski sistem. U svakom predlogu zakona navodite razlog za donošenje ovog zakona u smislu da želite dodatno da pojačate poverenje u naš bankarski sistem i navodno ublažite efekte finansijske krize na tržištu, tj. vi priznajete da do ove finansijske krize građani nisu bili dovoljno zaštićeni kroz nedovoljno obrađene odredbe zakona, jer su im depoziti osigurani na minimalne uloge od 3.000 evra, a sada ih povećavate 17 puta, što morate priznati da nije nimalo normalno, jer kako da objasnite da je pre par meseci taj iznos bio realan, a sada nije. Upravo zakoni se i donose da usled poremećaja u društvu, u bilo kom segmentu, u potpunosti štite sve građane. Nećemo valjda donositi zakone u vreme i u odnosu na trenutno stanje pojedinih država, koje našoj Vladi tutorišu i određuju kada će i koliko da zaštite interese naših građana. Evropski standardi zbog kojih donosite ove i ostale zakone po hitnom postupku imaju podlogu i delimično opravdanje, ali svetska finansijska kriza je samo izgovor ove nesposobne Vlade za neostvarena predizborna obećanja, i što je najgore, izgovor za sve što se tragično dešava ovih dana u našoj državi. To su masovna otpuštanja radnika, poskupljenje svega što najviše utiče na potrošačku korpu, odbijanje povećanja penzija i odlaganje istih, pa mnogi penzioneri neće ni doživeti dan kada će se to odloženo povećanje stvarno desiti, što je moralno dno ove vlade; protesti studenata, protesti vojnih rezervista, pad dinara i strah od inflacije, totalan zastoj u finansiranju malih i nerazvijenih opština, jer ste sve pare iz tih fondova potrošili na vaše predizborne kampanje i sva ostala socijalna nedavanja koja bi trebalo da pomognu ogromnom broju socijalno ugroženih građana da prežive. Mi obični građani možemo da zaključimo da je to samo još jedan razlog da nas prevarite i opravdate svoju nemoć i nesposobnost da vladate i vodite državu u razvojnom i ekonomski održivom društvu za sve građane. Vaša politika se zasniva na ličnim interesima i samo tako se i ponašate, a samo je pitanje koliko vas pojedinaca iz vladajuće koalicije će iz ove svetske finansijske krize da izađe kao evromilioneri. Na kraju, dragi građani Srbije, na ovaj set zakona koji su na dnevnom redu, od 14 tačaka, podneto je više od 500 amandmana, što dovoljno govori da ovi zakoni nisu u interesu građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Stevanović, a zatim gospodin Zoran Nikolić. DSS ima još četiri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, mislim da jedino što se tiče ova tri zakona što objektivno ne može da vam se stavi na teret, odnosno što može da se pohvali jesu napori koje ste uložili da objedinite raspravu po ova tri zakona. Sve ostalo objektivno je besmisleno, osuđeno, pretpostavljam, na neuspeh. Ali, da se ne bavimo formalnostima, vi ste, gospođo ministre, odnosno Vlada je u obrazloženjima za usvajanje ova dva zakona, između ostalog, napisala: da u ovim zakonima, u skladu sa direktivama EU, ova oblast se postavlja u stabilnije, preciznije i konzistentnije regulatorne okvire koji će predstavljati deo seta mera kojima se ublažavaju posledice krize na finansijskom tržištu. U drugom zakonu, između ostalog, kažete da su mere potrebne usled, psihološkim faktorima izazvane, potrebe obezbeđenja sigurnosti ulagača i prilagođavanja sistema osiguranja depozita u zemljama u okruženju i zemljama EU. Zašto sam ovo pročitao? Zato što poslednjih mesec, mesec i po dana, otkad je recesija u svetu prisutna, nijednog Vladinog činovnika niste mogli da čujete da ovako nešto kaže, ni vas, ni predsednika Vlade, ni potpredsednika, a onda ste danas došli na sednicu i rekli - nije sporno da finansijska kriza postoji. Vaše kolege iz Vlade su otišle korak dalje. Na pitanje kako će se ekonomska kriza u svetu eventualno reflektovati na prilike u Srbiji, vaš potpredsednik, kolega u Vladi, gospodin Đelić, kaže: "Kriza je dobra za Srbiju, tu se krije velika šansa za napredak." Posle mesec, mesec i po dana imamo set zakona kojim hoćemo ekonomske prilike u Srbiji da štitimo od krize u svetu. Mi smo poslednjih mesec, mesec i po dana, govoreći ovde ili o budžetu ili o nekim drugim zakonima, SRS, pokušali smo da ukažemo na potrebu definisanja i usvajanja seta, da kažem, interventnih mera. Predstavnici Vlade, kada su sedeli tu, gde sada sedite vi, konkretno sam govorio o tome kada sam pričao o zakonima kojima bi trebalo da damo garanciju za neke kredite, predstavnici Vlade su sa izvesnom dozom podsmeha gledali na to. Posle toga je DSS podnela Predlog zakona koji ste odbili, kolege iz LDP su, takođe, davali neke predloge, nisu bili prihvaćeni. Evo, danas mi sada razgovaramo o zakonima koje je Vlada predložila i treba da ih usvojimo. Šta bi u principu trebalo i kakve efekte da daju ovi zakoni? Čini mi se da bi trebalo da obezbede kreditnu aktivnost banaka, koje su inostrane, koje su prisutne na ovim prostorima, a čije će funkcionisanje objektivno u Srbiji zavisiti od ekonomskih prilika u svetu. Sada bi se jedan manjak sredstava, koji će objektivno biti prisutan na bankarskom tržištu u Srbiji, a stručnjaci ga procenjuju na otprilike oko osam milijardi, izgradnjom poverenja Srbije i srpskog tržišta u banke trebalo bi iz domaće štednje da pokrijemo. Mislim da je nemoguće. Verujem da toliki novac u srpskoj slamarici ne postoji. Opet sa ove govornice pozivaju opoziciju na odgovornost da glasamo za ove zakone. Glasamo ih u vreme kada su zbog neodgovornosti sa zakašnjenjem od mesec i po dana predloženi Skupštini. Za tih mesec i po dana špekuliše se ozbiljno da su iz srpskih banaka, iz štednje povučene cifre od oko 500 miliona. Gde je tu odgovornost? Da li postoji odgovornost kod Vlade zbog činjenice da je bankarsko tržište u Srbiji uskraćeno za taj novac? Ili, da odemo dalje, pošto se deklarišete kao evropske vlade, promovišete evropske standarde, postoji li odgovornost kod Vlade za uskraćenu mogućnost na zarade kroz kamate štediša koje su svoje pare povukle? Vi nam pričate o odgovornosti, Evropi, vrednostima i principima. Zbog vremena, gospođo ministre, čini mi se da Srbiju ne očekuje ništa dobro u ekonomskom smislu u narednoj godini. Mislim da Vlada nije kadra da se izbori sa svim onim što se, kao problem, postavlja pred nju. Vi danas razgovarate sa MMF o ekonomskim aranžmanima koje uslovljavaju nerazumni zahtevi dva ili tri potpredsednika Vlade, ne znamkoliko. U narednoj godini nas očekuje svakako kreditna, odnosno hipotekarna kriza, povećanje kamata, otpuštanje radnika. Očekuje nas smanjenje direktnih investicija i sve će to u Srbiji stvoriti jednu vrlo neprijatnu ekonomsku sliku i priliku. Mislim da bi najbolji paket mera mogao da se definiše kao smena ili ostavka ove vlade, i da se Vlada i ekonomske prilike u Srbiji objektivno povere ljudima koji na jedan kvalitetniji način razumeju surovu stvarnost ekonomskih prilika u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić. Neka se pripremi Nikola Savić.
Poštovani narodni poslanici, poštovana ministarko, kada bih hteo da budem zlonameran i zloban, a to ne želim, ali moram da kažem da, kada bih se osvrnuo na sve ono što je vladajuća koalicija samo pre četiri-pet meseci u predizbornoj kampanji obećavala građanima Srbije, verujte mi da nama svetska finansijska kriza ne bi ni bila potrebna i da bi mi imali daleko veće probleme i bez nje. No, sada se suočavamo sa tom svetskom finansijskom krizom, odnosno posledice svetske finansijske krize se osećaju i kod nas, iako je, što je opet simptomatično, od ministara ekonomske struke i onih koji vode ekonomske i privredne resore, bilo govoreno da ti efekti svetske finansijske krize se neće osetiti u našoj zemlji. Čak je bilo izjava, i ovde je to pominjano, da je to jedna velika šansa i da zapravo Srbija u tome može iskoristiti svoje kapacitete. Ono što veoma zabrinjava i ono na šta vas ceo dan podsećamo, ali ne zlonamerno, jeste nečinjenje Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva. Mi smo vam kada je ovde na dnevnom redu bio rebalans budžeta govorili da je potrebno učiniti određene mere kao država i poput svih ostalih ozbiljnih država treba da preduzmemo određene mere kako bi predupredili potencijalne opasnosti koje su se nadvile i nad Srbijom. Vi ste to tada ignorisali, govorili da za to nema potrebe. Državni sekretar, ovde je takođe u više navrata rečeno i to je valjda više nepobitna činjenica, kada su poslanici DSS-a i na Odboru za finansije rekli da treba povećati osiguranje depozita sa 3.000 na 20.000, za razliku od ostalih poslaničkih grupa, mi smo to pretočili i u zakon i predali ga u skupštinsku proceduru još 8. oktobra, tada rekao da to apsolutno nije potrebno, a čak je bilo i podsmeha. Sada se suočavamo sa predlogom tog istog zakona, ali izgubili smo mesec i po dana. Ovde kod sebe imam mere koje su preduzele države koje je zahvatila svetska kriza i ovo je izveštaj zaključno sa 24. oktobrom, Nemačka, Francuska, Španija, Italija, EU, SAD, Rusija, Kina, dakle na desetak strana mere koje su ove države preduzele kako bi se umanjili efekti finansijske krize. Danas se suočavamo sa prvim predlogom od strane ove vlade da povećavamo osiguranje depozita, što je sasvim u redu, ali smo izgubili mesec i po dana. Zbog čega? Zato što je to u formi zakona predložila DSS. To nije dobar pristup. Mi nismo protivnici kada je u pitanju dobrobit građana i kada je u pitanju i finansijska, i privredna i ekonomska stabilnost ove države. Mi smo izašli sa konkretnim predlozima. Vi ste to ignorisali. Mi smo takođe izašli sa predlogom u oktobru, i to je takođe dato u skupštinsku proceduru, da se obrazuje komisija za praćenje svetske ekonomske krize i preduzimanje mera u cilju ublažavanja negativnih uticaja. To je takođe moglo da uđe u skupštinsku proceduru. Zašto po ovim ozbiljnim pitanjima ne želite da vam i opozicija bude partner? Evo vam primer. Premijer Sanader u Hrvatskoj je pozvao na nacionalno jedinstvo povodom ovog. Neke opozicione stranke tamo su to prihvatile, neke nisu, ali je odgovorna vlada to uradila. Zašto ova vlada beži da podeli odgovornost sa opozicijom, koja po difoltu ne mora da snosi odgovornost za ono za šta je ova vlada odgovorna? Ali, mi se nudimo i dajemo konkretne predloge da izađemo u susret Vladi i da podelimo tu vrstu odgovornosti kada su objektivne poteškoće u pitanju. Predali smo još jedan zakon i on je u skupštinskoj proceduri. To je zakon o porezu na dohodak građana sa predlogom, sa namerom da smanjimo stopu poreza na kapitalni dobitak sa 20 na 5% i da se ukine porez na kamatu na deviznu štednju. Nije dobro kada je opozicija brža i kvalitetnija od Vlade, a kada živimo u ovakvom vremenu i kada smo pred opasnostima koje su se nadvile, očigledno, i nad Srbijom. Ako je to opet odbijeno zato što je predložila DSS, to jednostavno nije dobro i to ne služi na čast ovoj vladi koja očigledno nema jasan koncept. Tačno je da je postignut dogovor sa MMF-om i to smo vam pre dvadesetak dana kada smo razgovarali o rebalansu budžeta takođe rekli da je potrebno učiniti. Znamo da to ni tad nije naišlo na odobravanje sa vaše strane. Evo, sada imamo taj sporazum sa MMF. Da li je tako? Nije tačno da imamo sporazum sa MMF-om ili nije tačno da smo vam to predlagali? Dakle, mi smo vam to predložili, a vi to tada niste, barem kada ste odgovarali na naša pitanja, niste to potvrdili jasno i glasno da je taj aranžman potreban. Postoji izjava i premijera Cvetkovića koja je išla u tom pravcu da nam ne treba ta vrsta aranžmana, sada vidimo da ta vrsta aranžmana treba. Mi to pozdravljamo, ali vi u kontinuitetu kasnite već mesec i po dana. Ako nastavite tim tempom, onda će vas mnogi događaji sustići i to nije dobro. Jedino što ste uspeli, i to je dokaz da je ova vlada slaba, jeste da ste morali da popustite pod pritiscima stranke PUPS, da odobrite povećanje penzija od 10%, ali neka javnost zna da je to na uštrb i subvencija u oblasti poljoprivrede, i socijalnih davanja.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set zakona koji se odnosi na funkcionisanje bankarsko-finansijskog sistema. Naravno, cilj donošenja ovih zakona je da se spreče, odnosno da se preduprede posledice globalne finansijske krize koja je nastupila u svetu. Nažalost, nosioci vlasti u ovoj zemlji dugo su odbijali da priznaju da će ove posledice pogoditi i Srbiju i danas, kada su to napokon shvatile, predlažu donošenje ovog zakona, mislim da se sa time i zakasnilo jer prosto prema nekim procenama koje imamo. Najveći deo devizne štednje u bankama u Srbiji je povučen. Verovatno Vlada ima i preciznije podatke o tome. Znamo da je novac roba, i to najkurentnija roba, i ukoliko takve jedne robe nema, onda sigurno ne može biti reči ni o kakvim razvojnim projektima, proizvodnji, nego ide jedna opšta recesija i opšta kriza. Znamo da je država preduzela određene mere za ukidanje poreza na kamatu za štedne uloge, što je u suštini i dobro u ovoj situaciji, ali opet se ovde kasni sa time, jer ta uredba ili kako već, stupa na snagu od 1. januara 2009. godine. Znamo da je tradicionalno kraj oktobra i početak novembra padaju te nedelje štednje i da se najviše uloga ulaže u banke ili se u tom periodu povlači iz banaka. Jednostavno, treba imati u vidu da naš narod ima loše iskustvo sa bankama, da ne podsećamo, svi dobro znamo šta je bilo sa Jezdom, Dafinom i ostalim, i taman je na neki način počelo da se vraća poverenje u te banke, ali ovim nepravovremenim i neblagovremenim potezima opet je to poverenje poljuljano. Ovde je prisutna gospođa ministar finansija i, koliko znamo, ona je juče bila na nekom sastanku, na pregovorima sa predstavnicima MMF-a. Narodne poslanike u ovoj skupštini nije još uvek, ili na adekvatan način nije, obavestila o čemu se tamo razgovaralo. Gospođo ministarka, želim da vas podsetim da u ovoj situaciji u kojoj se nalazi i svet i kako drma finansijska kriza da sve ozbiljne zemlje beže od MMF-a kao đavo od krsta. MMF je omča oko vrata, a mi smo se nekako uhvatili za taj MMF kao pijan plota. Doneo sam jedan dnevni list da bih ilustrovao kakva je situacija u ovom finansijskom fiskalnom monetarnom sektoru. (Pokazuje dnevni list.) Ovo je današnji dnevni list "Politika" i na naslovnoj strani udarni naslov "Breme deviznog duga". Da ne čitam sve, prepričaću o čemu se radi. Ovde se kaže da država Srbija ima negde gotovo 30 milijardi ukupnog duga, s tim što u 2009. godini pet milijardi duga stiže na naplatu. Znamo da su naše devizne rezerve negde oko 11 milijardi. Samo u 2009. godini treba izdvojiti gotovo polovinu deviznih rezervi za servisiranje duga. Tu 2009. godinu ćemo možda nekako i servisirati, ali će kritična i problematična biti 2010. godina, s obzirom da neće biti moguće zaduživanje u onom tempu koje je do sada bilo. Kada sam baš pomenuo ovaj dnevni list kako se živi u ovoj zemlji, evo danas isto na naslovnoj strani naslov: "Građanima Srbije neće biti ukinute vize za putovanje u EU tokom 2009. godine". Gospodo, pa ukidanje viza i bela šengen lista je bila udarna pesnica vaše izborne kampanje i to je jedan od razloga zbog kojeg ste dobili ovoliki broj mandata i došli u priliku poziciju da formirate Vladu. Eto, građani Srbije neka razmišljaju o tome i neka cene da li ste ispunili obećanje. U današnjem zasedanju neko od poslanika je pomenuo još jedan naslov, nije mi namera da reklamiram ovaj list, kaže: "Srbija šampion poskupljenja." Samo Letonija je imala veće poskupljenje hrane u 2008. godini od Srbije. Ako znamo da u Evropi ima negde 44-45 zemalja, samo jedna Letonija, i ajde ako znamo geografski položaj Letonije da je to jedna severno evropska zemlja, gde klimatske prilike za proizvodnju hrane nisu ni približno tako povoljne kao što je to kod nas, onda to možda možemo razumeti. Ali, ako nemamo dovoljno gasa, nemamo dovoljno nafte ili nemamo dovoljno nekih drugih strateških resursa dovoljno, pa imamo sve uslove da imamo dovoljno hrane i da ona ne bude ovako skupa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u raspravi koju polako privodimo kraju o predlozima zakona o izmenama i dopunama zakona o osiguranju depozita, Agenciji za osiguranje depozita i zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društveno osiguranje, mislim da je neophodno, pre svega, da ukažemo na nekoliko činjenica. U državi koja je u procesu tranzicije postoje ogromni socijalni problemi, postoje u izuzetnoj velikoj meri korupcija i kriminal, postoji i centralna banka, doduše sa guvernerom strancem ili ne, ali ne postoje instrumenti za obezbeđenje sigurnosnih izvora za finansiranje budžeta. Tržište je, to je svima jasno, preuzeto. Nalazi se u rukama stranaca. Nezaposlenost je ogromna, o tržišnom rastu ni govora, baš kao ni o privrednom oporavku. Na sve to stigla je i svetska recesija kao dodatno nesuvisli adut Vlade. Vrhunac predstavlja bankarski sektor u kojem glavnu ulogu imaju nazoviinobanke. Kreditna sposobnost korisnika je na minimumu, kako stanovništva tako i pravnih subjekata, a potencijal domaćih banaka je uništen. Upravo je ovo jedan od razloga za gubitak poverenja i, čini mi se, ključnih stvari vezano za sve ovo što nas očekuje. Dakle, sam taj način prodaje najatraktivnijih domaćih banaka očigledno nije privukao pažnju nadležnih pravobranilaca i tužilaca, iako je izvršen nezakonito, uz nanošenje ogromne materijalne štete, kako akcionarima banaka, tako i samoj državi. Posledica toga je ono što danas imamo a to je da su te tzv. strane banke, uzevši najslađi bankarski posao u Srbiji, da potrošačkim kreditima daruju građanstvo željno svega i svačega, zavile u crno stotine hiljada svojih dužnika. Više nisu dovoljne samo ogromne kamate kojima prodaju svoj spekulativni nepostojeći novac, već sve više kao garanciju uzimaju hipoteke i do tri puta veće vrednosti od kredita. Kako nemaju domaću bankarsku konkurenciju, ni to im više nije dovoljno, pa pored hipoteka traže i žirante, a podatak da je skoro polovina vojvođanske zemlje već pod hipotekama austrijskih banaka, a da komisija za oduzimanje automobila, recimo, datih na lizing imaju sve više posla, jasno govore u kakvoj se situaciji nalazimo. Možda je pravo drugo pitanje, kakav je zapravo i pravi interes ili posao ovih stranih banaka, da li da se bavi isključivo tim klasičnim bankarskim poslovima, da prikupljaju štednju, odobravaju kredite ili da samo preuzmu platni promet i da se eventualno povežu sa drugim zapadnim firmama koje ovde takođe posluju. Čitava ta privatizacija je rađena na dva koloseka. Na prvom koloseku je država čistom prinudom došla do većinskog paketa akcija. Urađeno je to najpre još 2002. godine donošenjem zakona o regulisanju odnosa između SRJ i pravnih lica i banaka sa teritorije SRJ, koje su prvobitni dužnici ili garanti prema poveriocima Pariskog i Londonskog kluba, po kome su banke koje su bili garanti ili dužnici Pariskog i Londonskog kluba naterane da emituju akcije u vrednosti 100% duga koji su imale prema tim finansijskim institucijama. Napomenimo da su ti dugovi u trenutku donošenja zakona već bili oprošteni u iznosu od 66%. Članom 4. stav 7. tog pomenutog zakona bankama je bukvalno zaprećeno da će im biti oduzeta dozvola za rad ili im može biti pokrenut stečajni postupak ukoliko ne izvrše ovu emisiju. Kako se sa državom nije šaliti, banke su akcije u tom iznosu i emitovale. Tako je i država kupovinom tih akcija, po ceni koju je sama odredila, postala većinski vlasnik ovih banaka zapravo akcionarskih društava. Ovakvom transakcijom, međutim, ostalim akcionarima je vrednost akcija značajno umanjena, odnosno umanjena je za onaj nominalni iznos za koji su banke pod pretnjom prinude emitovale akcije, a koji u procentima iznosi 66% od nominalnog iznosa emitovanih akcija i koji je Republici Srbiji oprošten. Obezvredivši tako kapital ostalih akcionara, država je sebi dala za pravo da raspolaže i drugim vrednostima banke, pa čak i da ih proda, ali ni ovakav vid svojevrsne nacionalizacije nije bio jedini gubitak za ostale akcionare. Sva ova potraživanja, na osnovu kojih su banke morale da emituju akcije, vlast je proglasila nenaplativim. Nenaplativo, samo da podsetim, znači potraživanje gde nema garancije, hipoteke, menice, da dužnik nema imovine, da je nesolventan ili mu je imovina mala, da preti zastarelost potraživanja ili je već zastarelo ili je sudskim putem već izgubljena mogućnost da se naplata potraživanja izvrši. Pošto su većinski, evo već osam godina, upravljali skupštinama akcionara i upravnim odborima, zahvaljujući postavljanju svojih partijskih kadrova, naravno, jasno je svima, reč je o G17 plus, banka namenjena prodaji bi donela odluku i da se ta potraživanja prodaju čak i za jedan dinar Republici Srbiji. Ovo je inače potpuno nezakonito upravljanje u nekoj firmi, a posebno je nedopustivo kada je u pitanju rad državnog organa tj. Vlade Srbije, koja bi morala da štiti ekonomske interese svih privrednih subjekata, kako domaćih tako i stranih, koji posluju u državi kojom ona upravlja, a ne da ih obezvređuje. Primera je mnogo, a vremena više i nema puno, tako da ću samo iskoristiti još da na kraju kažem da sve ovo što se dešava, odnosno situacija u koju smo dospeli, kao i ponuđeni predlozi zakonskih rešenja o izmenama i dopunama ovih akata koje imamo, teško da će moći nešto značajnije da izmene, jer kažem ništa nije preko noći. Ovo već traje, to je već osma godina, a da ne bi bilo po onome da pas laje dok vozovi i prikolice prolaze, mislim da je krajnje vreme da se zamislimo zbog ovoga što nam se dešava. Veliki broj amandmana koje smo podneli govore o kvalitetu zakonskih rešenja, tako da smatram da je zaista neophodno da se radikalno izmeni politika koja se vodi. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jeremiću. Reč ima dr Dušanka Plećević, izvolite. Neka se pripremi Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih u ime svih doktora čestitala slavu svim lekarima u Srbiji Sveti Vrači Kozma i Damjan i svim građanima koji slave današnju slavu. Predlog izmene i dopune zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje poboljšava aktuelni zakon u normativnom smislu, počevši prvo od člana 1. predloga, gde se menja član 9, i člana 7, gde se dodaju novi članovi 26a, b i v. U tim članovima stoji da je Agencija dužna da isplati osigurane depozite u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita, zatim njihova prioritetna isplata u slučaju dobrovoljne likvidacije i slično. Ceo zakon sa ovim izmenama bi bio sasvim zadovoljavajući, ali pod jednim uslovom, da se kao takav primenjuje u celosti prema svima na koje odnosi podjednako. Međutim, ovaj uslov vlast ne želi da ispuni ili ne sme da ispuni, kao što je slučaj sa mnogim zakonima, ili ga primenjuje selektivno. Tako da se mi ovde uzalud trudimo i ulažemo napore da pomognemo u poboljšanju ovog zakona, jer ne verujem da će oni koji su dužni da zakone sprovode to i da čine. Zašto ovo kažem? Zato što se pojavi jedan ekspert u liku Mlađana Dinkića, sa svojim UBPOK-om, i preko noći 31. decembra 2001. godine donese odluku da se likvidira pet najjačih državnih banaka, među kojima "Investbanka", "Privredna banka", "JIK banka", "Jugobanka", "Beobanka" i ostale bankekoje su osnovale srpska preduzeća i koje su decenijama bile njihov kreditni tj. investicioni servis. Taj ekspert nije imao nameru da eventualno izvrši sanaciju bilo koje od ovih banaka, već mu je namera bila da uništi kako osnivače, tako i privredu cele Srbije. To su činjenice i svi oni koji izlaze ovde da brane lik i delo pomenutog gospodina deluju neuverljivo, njegove kolege iz njegove stranke. Pohlepa, bahatost, perfidnost i finansijske malverzacije ovog čoveka su neprevaziđene i setimo se samo njegove egzibicije u slučaju povlačenja osam milijardi dinara državnog depozita iz "Komercijalne banke" i njihovo ubacivanje u tzv. Nacionalnu štedionicu preko "Eksim banke", tako da je ona postala i prešla u privatne ruke, kao i sav naš novac uostalom. Na kraju ovaj ekspert, bolje reći inokosni centar moći i lažnih obećanja, deli naše pare kako hoće i kome god hoće, pa su ga njegove gazde iz MMF-a čas proglašavale diletantom, čas neviđenim stručnjakom, prodaju im vredne nagrade i diplome. Nažalost, u našem finansijskom sektoru ima još takvih stručnjaka. Ovde su pominjani Kolesar, Labus, Jelašić, Đelić i drugi, koji se pojave praktično niotkuda, da bi završili posao grobara srpske privrede. Jer uzrok katastrofalnog stanja srpske privrede nije samo finansijska kriza u svetu, već kako je rekla gospođa Dragutinović u uvodnom izlaganju, da je citiram, ona neka me demantuje ako nisam dobro zapisala - nije sporno da je i naš finansijski sektor uzročnik te krize. Mislim da ste jutros nešto slično rekli, ali možete posle da me demantujete. Što se tiče ovog zakona, dok je ovakvih eksperata koji se pitaju za sve, mogu reći da je takoreći uzaludan ovaj posao jer njihove odluke su izvan svih zakona.
Zahvaljujem, gospođo Plećević. Narodni poslanik Mirko Munjić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovana gospođo ministre, evo kada ima dobre volje za rad stigosmo do kraja skoro ove naše debate o ovim zakonima. Pošto ćete vi, pretpostavljam, hvaliti ove zakone ja neću, pa ću pokušati da vam ukažem na neke stvari koje smatram da nisu dobre u njima. Kada ste govorili o razlozima za donošenje zakona, rekli ste da se poveća osigurani iznos depozita sa 3.000 na 5.000 evra zbog aktivnih problema na finansijskom tržištu, zatim da se pored fizičkih lica osiguravaju i depoziti preduzetnika i malih i srednjih pravnih lica zbog finansijske stabilnosti i utvrđuje se da obaveza Agencije nastupa od momenta donošenja rešenja Narodne banke Srbije o ispunjenosti uslova za pokretanja stečajnog postupka nad bankom. Kada smo svojevremeno diskutovali o rebalansu budžeta za 2008. godinu, govorili smo o svoj onoj pogubnosti neoliberalizma koji u ekonomije SAD i Zapadne Evrope uvodi takvu recesiju koja se može porediti sa onom iz 1929. godine. To je jedan svojevrstan sistem i način življenja, u kojima postoji jedan osnovni princip multinacionalnih kompanija da oni koji su bogati treba da budu još bogatiji, a oni koji su siromašni bivaju još siromašniji. Tu nema milosti. Veliki gutaju male i to je osnovno pravilo u ovom neoliberalizmu. Međutim, osnovno pitanje koje se kod nas postavlja, gospođo ministre, jeste imali kod nas finansijske krize ili nema? Ne pitam ovo bez razloga. Naime, sve doskoro relevantni ekonomski stručnjaci u našoj zemlji, ekonomski stručnjaci i ekonomski analitičari koji podržavaju vlast, govorili su nam i ubeđivali nas da nas finansijska kriza maltene neće dotaći ili da će efekti finansijske krize na našu zemlju biti sasvim minimalni. Namerno ili nenamerno, svesno ili nesvesno, vi niste prihvatili da iznos osiguranog depozita bude sedam i po hiljada, a potom i 20.000, kako su to predlagale opozicione stranke. Mi smo još tada ukazivali da će svetska ekonomska kriza žestoko dotaći i našu zemlju i da će se to osetiti u punom svom efektu već početkom 2009. godine. I sada smo ubeđeni u to iz razloga što ovde nema sistemskih rešenja. Ovo su parcijalna rešenja koja apsolutno ne mogu uticati da se finansijska kriza spreči ili suzbije. To je kao kada biste sa čašom vode pokušali da gasite požar. Interesantnu opservaciju na ovu temu daje vam i Bečki "Prese", koji na jednom mestu otprilike kaže ovako - region ipak bolno oseća finansijsku krizu, bilo da je u pitanju Sarajevo, Beograd, Bukurešt ili Sofija, čuvari nacionalne valute ne štede na formulama umirivanja stanovništva. Štedni ulozi u domaćim bankama su isto tako sigurni kao i sopstvena valuta, obećavaju ministri finansija i guverneri nacionalnih banaka, ali list napominje da se umesto lokalnih valuta u banci sigurne valute, poput evra, dolara ili franka, čuvaju ispod slamarice. I oni nam pominju slamaricu, a nažalost niti imamo slamaricu, ni novca više mnogo. Jedna od formula umirivanja stanovništva, a u cilju povratka poljuljanog poverenja u banke, jeste i set ovih zakona. Međutim, kada finansijska kriza kuca na vrata, kad dođe do smanjenja opšte potrošnje, kada siromašno stanovništvo postane još siromašnije i kada to poprimi razmere epidemije, onda se pojavljuju ''spasioci'', a to su banke. Spasioci, ali pod navodnicima. One nam obećavaju bolji život, one nam obećavaju veće i veće kamate. One nam prodaju iluziju da krize nema, da treba samo štedeti, da treba uzimati kredite i eto boljeg života. Istina je sasvim drugačija. Kad banke povećavaju kamatne stope, a one su sada 9,5-9 ili 8,5% na devizne uloge, tu nešto nije u redu. Ili im matične banke ne daju dovoljno novca radi njihove likvidnosti, ili je njihova likvidnost ugrožena iz nekog drugog osnova. Logično pitanje koje se ceo dan nameće ovde je - čije su to banke i zarad čega se donose ovi propisi. Član 4. predloženog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita glasi: "Osigurani iznos utvrđen ovim zakonom, Vlada Republike Srbije može povećati po prethodno pribavljenom mišljenju NBS o tome da je povećanje neophodno radi očuvanja finansijske stabilnosti." Zakon o osiguranju depozita donet je ovde u Skupštini Srbije po utvrđenoj proceduri i po određenim kriterijumima, na način kako se donosi svaki zakon. Zašto sada član 4. ovog predloga zakona predviđa da Vlada može povećati osigurani iznos? Mnogo je pokušaja da se minimizira rad ove skupštine. Na sve moguće načine, pa i na ovaj, vidimo pokušava se da se što više minimizira rad Narodne skupštine. A Skupština je najviše zakonodavno telo. Podsetiću vas da član 98. Ustava, koji glasi: "Narodna skupština je najviše predstavničko telo i nosilac ustavotvorne i zakonodavne vlasti u Republici Srbiji." Član 99. Ustavakoji kaže, o nadležnosti,tačka 7:" Narodna skupština donosi zakone i druge opšte akte iz nadležnosti Republike Srbije." Ovim članom 4. se jedan deo nadležnosti ove skupštine ovde prenosi na Vladu ili, bolje reći, ne prenosi se, nego ga Vlada preuzima. Vlada ga sama preuzima, a mi samo treba to da aminujemo, da parafiramo donošenjem ovog zakona. Član 9. kaže da Zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije, pa se ponovo postavlja pitanje - čemu tolika žurba? Da li uopšte u zemlji ima finansijske krize ili nema? Ako je nema, onda ovih osam dana apsolutno ne predstavlja nikakav problem. Ako je ima, onda izgleda da je žestoka, čim je osam dana veliki problem pa se donosi po hitnom postupku. Osvrnuo bih se još malo na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. U članu 9. tačka 4 - Agencijamože kupiti u ime i za račun Republike Srbije akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. Srbija je puna agencija. Što više agencija, to zemlja i narod sve siromašniji, i agenata. Koji su to kriterijumi na osnovu kojih banke ugrožavaju finansijsku stabilnost zemlje? Koji su to kriterijumi i da li je bilo teško reći u ovom zakonu, pobrojati te kriterijume, da li je bilo teško reći ko ih utvrđuje, na koji način, kakav je postupak? To apsolutno nije bilo teško uraditi. Zašto se to nije uradilo, ne znam. Imam utisak i sve mi ovo liči na neki novi upad u banke sa fantomkama i kalašnjikovima. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Munjiću. Pošto na listi poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, da li neko u skladu sa članu 93. još želi reč? Predstavnik predlagača, gospođa ministar, izvolite. Gospođa Diana Dragutinović.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, pred nama se nalazi paket zakona koji jeste usmeren na jačanje poverenja u bankarski sektor. Bankarski sektor se zasniva na poverenju. Oni koji štede imaju poverenje u banku i zato tamo ulažu, a banka koja odobrava kredite ima poverenje u svoje klijente. Dakle, nema te banke koja bi mogla podneti potpuni gubitak poverenja. Poverenje se gubi iz dva razloga. Jedan je potpuno racionalan, banaka je donosila loše poslovne odluke. Loše poslovene odluke uticale su na gubitak banke i to je racionalan razlog. Drugi razlog je psihološke prirode. Dakle, banka dobro posluje, ali klijenti reaguju zbog lošeg iskustva brzo, povlačenjem depozita, na osnovu loših vesti. Dakle, psihološki i racionalni razlozi. Da li se zakasnilo sa ovim paketom zakona? Podsetila bih da je 16. oktobra Savet EU objavio tzv. harmonizovane mere. To su one mere koje se preporučuju državama da sprovode, onim državama koje su suočene sa finansijskom krizom. Dakle, dve mere. Prva, sve zemlje EU će u periodu od najmanje jedne godine obezbediti garantovani depozit u iznosu od minimum 50 hiljada evra, a druga mera, eventualna dokapitalizacija relevantnih finansijskih institucija, samo kao krajnja mera. Mere države zavise od stanja bankarskog sektora, a stanje bankarskog sektora zavisi od kvaliteta poslovnih odluka. Kakav je kvalitet poslovnih odluka, najviše se vidi u poslovnom rezultatu banke. Dakle, bilo je mnogo primedbi, loših reči, aluzija na kvalitet bankarskog sektora u Srbiji, ali upravo zbog lošeg iskustva vođena je možda previše restriktivna monetarna politika, upravo zbog lošeg iskustva, hiperinflacije, piramidalnih banaka, gubitka stare devizne štednje. Država još uvek vraća staru deviznu štednju. Upravo zbog lošeg iskustva izuzetno su striktna prudencijalna pravila Centralne banke. Ne samo to, upravo zbog lošeg iskustva kreditna aktivnost poslovnih banaka uslovljena je donošenjem kapitala. Za razliku od većine zemalja, krediti se odobravaju u Srbiji gotovo podjednako iz depozita i iz kapitala banaka. Taj pokazatelj zove se kapitalna adekvatnost, standard je 8%, kod nas je 28%, i to sada, poslednji podaci. Da li ima ili nema finansijske krize? Ima, postoji finansijska kriza. Koji je uzrok i gde je finansijska kriza nastala? Nastala je prvo u Americi, prenela se u Evropu, ne bih da vas podsećam, ali moram reći, upravo zbog loše, odnosno previše ekspanzivne monetarne politike i loše regulacije. Krediti su odobravani, stambeni, klijentima sa lošom kreditnom istorijom. Tu je uzrok, moralni hazard i loše poslovne odluke. U bankarskom sistemu Srbije, na osnovu svih relevantnih pokazatelja koji su dostupni na sajtu centralne banke, videćete da, prema podacima, nema loših poslovnih odluka. U čemu se to vidi? U dobiti koja je ostvarena za prvih deset meseci, banke su ostvarile dobit od 33,7 milijardi dinara. Postoji redosled poteza. Dakle, ne mogu da prihvatim da država nije ništa činila. Da vidimo šta je činila. Prvi redosled poteza jeste - prva jeste centralna banka. Postoji zakon o NBS koji daje pravo NBS da kontroliše poslovne banke. One se kontrolišu na dnevnoj osnovi. To je preventivna funkcija. Postoje mere centralne banke prema poslovnim bankama ukoliko se namirišu neki problemi u bankarskom sektoru. Dakle, to je preventivno. Druga linija odbrane jeste ukoliko banka ima problem sa likvidnošću. Potpuno je raspoloživa mera kreditne olakšice, znači krediti za likvidnost koji su raspoloživi u centralnoj banci. Inače, interesantno je da nijedna banka ne koristi kredit za likvidnost. Znači, banke nemaju problem sa likvidnošću. Sledeće jeste ovaj skup zakona. Da podsetim da smo početkom oktobra formirali taj savet za praćenje efekata krize. Godišnja skupština MMF i Svetske banke bila je upravo posvećena načinu na koji će pojedine zemlje reagovati na finansijsku krizu. Istovremeno, predstavnici Ministarstva finansija su organizovali niz sastanaka sa onima koji su zainteresovani, znači sa finansijskim, tržišnim i realnim sektorom, i od njih pokupili sve predloge. Jedan od predloga je bio i ovaj skup zakona. Na kraju, rekla sam šta je 16. oktobra objavio Savet EU. Da li ima para za sprovođenje ovog zakona? Ne postoji država i ne postoji budžet koji može garantovati sve svima odjednom. Kada bismo i mogli zamisliti takvu državu i takav budžet, mi to nikada ne bismo smeli reći, zato što bi to uticalo na loše poslovne odluke. Dakle, sve banke na celokupan iznos devizne štednje uplaćuju premiju osiguranja, da bi se samo za neke koje se nađu u problemu obezbedila sredstva za isplatu garantovanog depozita. Dakle, ako me pitate da li postoji fond koji je jednak iznosu devizne štednje, to znači da su sve banke pukle. Takav fond ne postoji nigde na svetu. Znači, sve banke uplaćuju da bi neke, koje imaju probleme, imale sredstva da odgovore svojim zakonskim obavezama. Opet ponavljam, daleko veća garancija jeste obavezna rezerva na deviznu štednju od 40%. To znači da je 40% devizne štednje od 6 milijardi evra raspoloživo odmah. Takođe, ne znam da li postoji štediša koji je došao u banku i tražio da mu se isplati devizna štednja, a da to nije urađeno. Dakle, banke su likvidne, ne koriste kredite za likvidnost. Rekla sam, za prvih deset meseci dobit je 33,7 milijardi dinara. Zašto da država predviđa velika sredstva, a ona su predviđena i reći ću vam gde. U sektor koji ostvaruje dobit. Znači, treba sektor da ostvari gubitak da bi država reagovala kapitalnom injekcijom. Gde se nalaze sredstva, samo ako zatreba? Nalaze se u povećanoj budžetskoj rezervi koja je planirana rebalansom budžeta za 2008. godinu, a takođe su izdvojena sredstva za intervenisanje, opet ako zatreba, u budžetu za 2009. godinu. Dakle, ne postoji fond jednak fondu devizne štednje. Ne postoji nigde. Sigurno je da ovakav bankarski sektor, sa ovolikom dobiti, nema potrebe za kapitalnim injekcijama države. Inače, otvorena sam, zaista to iskreno mislim, za saradnju sa poslaničkim grupama. Premijer je najavio sastanak, mislim da će biti već sledeće nedelje, sa šefovima poslaničkih grupa oko budžeta za 2009.godinu. Zaista sam otvorena za saradnju.
Zahvaljujem gospođi Dragutinović na vrlo razložnim informacijama. Zahvaljujem i gospodinu Iliću i gospođi Dragutinović na izdržljivosti sa nama. Jeste to vaša obaveza, ali zaista vaše sasvim adekvatno i promptno učešće i obrazloženja su verovatno razjasnila neka pitanja koja su se sve vreme danas provlačila ovde kao poslanička pitanja. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za osiguranje depozita i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Zahvaljujem na učešću u raspravi.