Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Ministeren for børn, ligestilling, integration og sociale forhold: Lovforslag nr. L 186 (Forslag til lov om ændring af forskellige lovbestemmelser om klageadgang og kompetence m.v. på det familieretlige område. Lovforslag nr. 187 (Forslag til lov om ændring af adoptionsloven. Martin Henriksen (DF) og Christian Langballe (DF): Forespørgsel nr. F 37 (Hvordan forholder regeringen sig til, at Københavns Kommune har tilkendegivet, at Islamisk Trossamfund kan opføre en stormoské i København?). Titler på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Det første spørgsmål er til finansministeren af hr. Flemming Damgaard Larsen.
Værsgo.
Tak for det, hr. formand. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det vidner om god service for borgerne, at hver tredje dansker ifølge en måling af Wilke for Avisen.dk ikke oplever, at digitaliseringen har gjort kontakten til det offentlige nemmere her næsten et halvt år efter overgangen til digital post og selvbetjening over nettet fra den 1. november 2014?
Finansministeren.
Mange tak. Digitaliseringen af det offentlige Danmark er jo en stor forandring. Det er en proces, der kræver tilvænning, og det har jeg naturligvis grundlæggende meget respekt for. Selv om der jo er tale om en stor forandringsproces, viser erfaringerne også, at danskerne i meget høj grad er klar til digitaliseringen, og at vi danskere i stigende grad betjener os af nettet, når vi skal gennemføre de ærinder, vi har med det offentlige. Det er sådan, at 4,4 millioner danskere har NemID, og 89 pct. af danskerne modtager i dag post fra det offentlige digitalt. Ifølge den måling, der ligger til grund for spørgsmålet her, mener hovedparten af danskerne jo, at digitaliseringen har gjort kontakten til det offentlige nemmere, og det synes jeg er ganske flot. Det vidner for mig om, at vi er på vej i den rigtige retning, og at mange danskere allerede mærker fordelene ved digitaliseringen. Målingen viser også, at der selvfølgelig er plads til forbedringer. Der er 33 pct. af danskerne, der siger, at digitaliseringen ikke har gjort kontakten til det offentlige nemmere, men i mine ører er det ikke det samme, som at de giver udtryk for, at det er blevet vanskeligere. En undersøgelse gennemført for Digitaliseringsstyrelsen af Megafon i februar 2015 – og den blev gennemført blandt 1066 danskere – viser, at 73 pct. af danskerne er positive over for at anvende offentlige services på nettet, mens 10 pct. er negative. Så uanset hvilken undersøgelse man kigger på, mener jeg, det er vigtigt, at vi anerkender, at det er en stor forandring, vi har gennemført med overgangen til digital kommunikation, men også at danskerne i vidt omfang har taget digitaliseringen til sig og gjort det med god grund. Digitaliseringen er et stærkt værktøj. Det frigør ressourcer, der kan bruges til bedre kernevelfærd, og samtidig moderniserer det den offentlige service, så den bliver bedre og mere fleksibel. Den offentlige sektor skal hele tiden have øje for, hvordan vi kan gøre det bedre, og vi arbejder løbende tæt sammen med relevante myndigheder for at sikre, at de it-løsninger, der tilbydes, er brugervenlige, og at reglerne på området administreres hensigtsmæssigt, så borgerne oplever, at det offentlige giver en god service, digitalt eller ej. Opgaven med at sikre, at det fortsat er sådan, at vi får øget brugervenlighed og mere værdiskabelse i den offentlige digitalisering, vil udgøre et meget vigtigt element i den nye fælles offentlige digitaliseringsstrategi, der arbejdes på i øjeblikket.
Hr. Flemming Damgaard Larsen.
Tak for svaret – og tak for et meget seriøst svar. Det er jeg meget glad for. Det er selvfølgelig en forbedring for borgerne, at man nu kan klare disse opgaver hjemmefra, og at det kan ske i alle døgnets 24 timer, stort set. Men en stor del af befolkningen, altså helt almindelige mennesker, oplever altså ikke digitaliseringen som en forbedring, og her næsten ½ år efter at det er blevet indført, kan man vel næppe kalde det en overgangsfase. Der er altså mange borgere, der føler, at den manglende fysiske kontakt gør det mere utrygt, når de skal have klaret vigtige sager, og der kan også være meget på spil i disse sager, som klares af det offentlige. At systemet ikke har et menneskeligt ansigt, kan samtidig gøre, at borgerne ikke føler sig hørt, når henvendelser ryger direkte i fællesmail med ringe mulighed for borgeren for at følge op på sagen. Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om ministeren mener, det er rimeligt over for borgerne, at de på grund af den manglende personlige og fysiske kontakt til myndighederne ikke føler sig trygge og ikke føler sig hørt i vigtige sager. For det er jo vigtigt her, at alle er med. Det er ikke nok, at 90 pct. er med. Her har vi en situation, hvor det er vigtigt, at alle føler, de er med.
Finansministeren.
Vi kan jo starte med at udveksle tak, for jeg synes også, det er et seriøst spørgsmål, det er værd at få drøftet. Og jeg vil egentlig også gerne udtrykke min tak til spørgerens parti, altså Venstre, for at have stået bag alle de beslutninger, der er truffet netop på det her felt. Det er noget, vi gør sammen i et bredt flertal, hvor Venstre er et bærende element. Så vil jeg sige i al respekt for spørgeren, at jeg ikke mener, den undersøgelse, der refereres til, på nogen måde kan udlægges, som om respondenterne føler sig mere utrygge eller udtrykker en utilfredshed ved ikke at have fysisk kontakt. Der er blot et mindretal, der udtrykker, at de ikke har oplevet egentlige forbedringer, og det er jo rent logisk noget andet. Endelig vil jeg sige, at det er et af de meget vigtige fokuspunkter i den nye fællesoffentlige digitaliseringsstrategi, som staten, kommunerne og regionerne jo samarbejder om, at få det her til at fungere endnu bedre, netop med det udgangspunkt, spørgeren tager.
Hr. Flemming Damgaard Larsen.
Tak for det. Med digitaliseringen kan nogle borgere opleve, at der i stedet for færre barrierer er blevet flere barrierer. Det hører man jo af og til. Det fremgår ikke af undersøgelsen, men det er i hvert fald det, jeg hører fra de kontakter, jeg har med en række borgere. Og det skulle jo nødig være sådan, at det er blevet sværere at komme i kontakt med det offentlige, end det var før, eksempelvis fordi en borger ikke kan få kontakt med Jens Jensen fra kommunen, men har kontakt med en anonym mailadresse. Derfor vil jeg gerne spørge: Hvad agter ministeren at gøre for at undgå, at borgerne oplever digitaliseringen som en bureaukratisk løsning, der tilgodeser administrationen frem for borgerne? For det er jo vigtigt, at vi stadig væk har borgerne med i det her.
Finansministeren
Grundlæggende agter jeg jo at følge præcis den lovgivning, vi har vedtaget sammen med Venstre, og leve op til de strategier, Venstre har stillet sig bag. Og der er det vigtigt, at det her rulles ud på en måde, som folk oplever som nænsom, som er imødekommende, og som tager højde for, at folk er forskellige. Der er – frit efter min hukommelse – en halv million borgere, som faktisk har opnået fritagelse fra obligatorisk digital post, netop af de hensyn, spørgeren nævner. Så det er bestemt vigtigt, men jo noget, vi står sammen om. Så vil jeg gerne have lov til at tilføje, at for langt de fleste, også for mange ældre, er det her jo en lettere måde at gøre tingene på. Bl.a. får mange ældre mulighed for at lade deres pårørende hjælpe til. De får simpelt hen adgang til den digitale postkasse, deres ældre pårørende ikke måtte kunne betjene. Og det er da nemmere end at skulle rode sin gamle mors bunke af breve fra kommunen igennem ved lejlighed, når man kommer forbi, desværre nok alt for sjældent for nogles vedkommende.
Så er det hr. Flemming Damgaard Larsen, sidste omgang.
Jeg er helt enig i, at for mange, og langt de fleste, er det en forbedring. Men det, der er min pointe, er, at det jo er vigtigt, at vi ligesom har alle med. Alle skal med på det her, og der er det, vi må gøre en særlig indsats, og måske også en pædagogisk indsats, for at sikre, at alle kommer med og føler sig trygge ved det. For det må ikke være således, at det at henvende sig til det offentlige, som jo på mange områder har et monopol i forhold til borgeren, pludselig bliver sådan, at dette monopolforetagende er noget fjernt, man ikke rigtig kan komme i kontakt med. Det er altså meget vigtigt. Så det, der er min pointe, er, at vi får alle med, også over for det monopolforetagende, som det offentlige er.
Finansministeren.
Det synes jeg er en vigtig pointe. Lad os samles om den, og så vil jeg opfordre spørgeren til at gå tilbage til Venstres folketingsgruppe og måske diskutere eller fundere over, om den offentlige sektor i sin håndtering af den opgave, og det gælder jo ikke mindst kommuner og regioner, vil have nemmere ved at gøre det med offentlig nulvækst over de kommende 4 år end i en situation, hvor vi faktisk har råd til at bevilge lidt flere ressourcer til de ting, vi synes er vigtigst.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til justitsministeren af hr. Karsten Lauritzen.
Værsgo.
Tak for det, formand, og spørgsmålet lyder: Er ministeren enig med Socialdemokraternes politiske ordfører, fru Maja Panduro, i, at regeringen – og nu citerer jeg – »har strammet kravene til, hvornår man kan få asyl«, og hvorfor har ministeren i givet fald under ministeransvar i forbindelse med behandlingen af lovforslag nr. L 72 svaret Folketinget, og nu citerer jeg igen, at »de foreslåede regler hverken udvider eller indskrænker kravene for at opnå beskyttelse i Danmark«?
Justitsministeren.
Tak for spørgsmålet. Når vi i regeringen – i øvrigt sammen med et bredt flertal i Folketinget – har strammet asylreglerne, så er det, fordi vi ønsker at finde den rette balance i dansk asylpolitik. I en tid, hvor vi ser nogle af de største flygtningestrømme siden perioden efter anden verdenskrig, skal vi på den ene side leve op til det både medmenneskelige og internationale ansvar, vi har, og på den anden side sikre, at vi kan integrere og håndtere hele integrationsindsatsen ude i landets kommuner og lokalt. I mine øjne er der en grundlæggende forskel på, om man flygter, fordi man er individuelt forfulgt, eller man flygter fra områder, hvor der er uroligheder, eksempelvis en borgerkrig, altså omstændigheder, der forhåbentlig ændrer sig, sådan at ens beskyttelsesbehov også forandrer sig. Må jeg ikke bare igen understrege, som jeg ofte gør det i dialogen med Venstre på det her område, at jeg tror, det er vigtigt at få sagt, at der ikke er nogen, der flygter for sjov, og at det, når der er så store flygtningeudfordringer, som der er på verdensplan, så selvfølgelig også smitter af på Danmark. Vi har strammet asylreglerne, og de skal sikre, at de flygtninge, der har et mere midlertidigt beskyttelsesbehov, lettere kan vende hjem, når forholdene tillader det. Stramningerne består i, at der for det første bliver indført en midlertidig beskyttelsesstatus, og for det andet, at asylansøgere, der får en midlertidig beskyttelsesstatus, må vente et år med familiesammenføring. For det tredje har vi gjort det lettere at inddrage opholdstilladelser, så det sikres, at flygtninge kan vende hjem, når situationen i hjemlandet muliggør det. Vi er jo som politikere nødsaget til at forholde os til den virkelighed, vi befinder os i, og verden oplever lige nu det højeste antal asylansøgere siden anden verdenskrig, og det smitter jo af på Danmark. Det er også vigtigt for mig at sige, at den stramning, der er lavet af asylreglerne, er mere end bare en reaktion på den aktuelle ulykkelige situation, vi ser i Mellemøsten, for med de nye regler lægger vi op til at arbejde med midlertidighed på udlændingeområdet på en anden måde, end vi har gjort det tidligere, og det synes jeg er både fornuftigt og rimeligt. Vi har indført fleksible asylregler, der svarer til den enkelte flygtnings beskyttelsesbehov, og sådan at vi gør det nemmere at sende folk hjem, når de ikke længere har behov for vores beskyttelse.
Hr. Karsten Lauritzen.
Tak for det svar. Det var dog ikke svaret på det, der var spørgsmålet, og derfor vil jeg da godt læse spørgsmålet op igen, og det lyder: Er ministeren enig med Socialdemokraternes politiske ordfører, Maja Panduro, i, at regeringen har strammet kravene til, hvornår man kan få asyl, og hvorfor har ministeren i givet fald under ministeransvar i forbindelse med behandlingen af lovforslag nr. L 72 svaret Folketinget, at de foreslåede regler hverken udvider eller indskrænker kravene for at opnå beskyttelse i Danmark? Og hvis ministeren har brug for hjælp til at forstå spørgsmålet, uddyber jeg det gerne, når jeg nu har mere taletid, og det handler jo om, at regeringen siger, at man har strammet reglerne, men er det at stramme reglerne det samme som at stramme kravene? Hvis man spørger den socialdemokratiske ordfører, fru Maja Panduro, siger hun, at man har strammet kravene til, hvordan nogen kan få asyl i Danmark, og det kan jeg bare ikke rigtig få til at harmonere med det svar, ministeren har givet under ministeransvar, dengang vi behandlede lovforslaget, hvor ministeren helt klart siger, at man hverken udvider eller indskrænker kravene for at opnå beskyttelse i Danmark. Det vil sige – og det er sådan til ære for tilhørerne og dem, der måtte følge med her – at man ikke ændrer et komma på, hvem der kunne få beskyttelse før og efter, og de krav, der er til det, og det er jo noget andet end det, som den socialdemokratiske ordfører siger i programmet hos Qvortrup, i Deadline og en lang række andre steder. Hvorfor er det så en relevant politisk debat? Er det ikke bare mudderkastning? Nej, det er det ikke. For vi har jo en reel politisk debat om, hvorvidt der er behov for at sørge for, at der kommer færre eller flere asylansøgere til Danmark. Og der siger vi i Venstre, at vi ønsker færre, og det siger regeringen også. Men når vi så spørger regeringen, hvad man gør for det, er man ikke helt ærlige omkring, hvad man vil gøre, og hvad man har gjort. F.eks. siger den socialdemokratiske politiske ordfører noget andet med hensyn til betydningen af det lovforslag, L 72, som regeringen har vedtaget, end det, ministeren har svaret under ministeransvar, og der synes jeg da, at justitsministeren her i dag skylder offentligheden såvel som Folketinget et svar på, hvad der er rigtigt. Er det det, der er blevet svaret under ministeransvar, nemlig at det ikke betyder noget, det er hverken udvidet eller indskrænket, eller er det det, fru Maja Panduro siger, nemlig at man har strammet kravene til, hvornår nogen kan få asyl? Så må ministeren da helt ærligt sige, om det er rigtigt eller forkert. For det duer da ikke, at vi kan have en ting, der bliver sagt under ministeransvar, og så noget andet, når man står foran et rullende tv-kamera. Det er ikke ærligt, justitsminister.
Justitsministeren.
Men måske er den her debat lidt for vigtig til at gøre det til en sprogdebat. For det er fuldstændig korrekt, at kravene hverken er udvidet eller indskrænket; det er det, der er sagt under ministeransvar, og det gentager jeg gerne, og jeg vil tro, at den socialdemokratiske ordfører har ment det samme med det, der er sagt i offentligheden. Jeg tror, vi skal passe på med at opstille så strenge krav til den almindelige dialog, at man som almindeligt folketingsmedlem altid skal kunne sige præcis det, en minister siger. Jeg tror, ordføreren har ment det samme. Men må jeg ikke lige, når jeg nu har muligheden, spørge Venstre om noget: Når man siger, at man gerne vil begrænse antallet af asylansøgere til Danmark, og man jo godt ved, hvilke internationale forpligtelser der gælder det, vi kalder konventionsflygtninge, betyder det så, at Venstre ønsker at opsige flygtningekonventionen?
Hr. Karsten Lauritzen.
Hvis Venstre vinder et kommende folketingsvalg og man får en Venstreminister, der er justitsminister eller integrationsminister, så er jeg sikker på, at vedkommende gerne vil svare på det spørgsmål. Men det fungerer nu engang sådan, justitsminister, at man i spørgetiden – sådan er det jo at være i opposition – har privilegiet af at kunne stille spørgsmål til regeringen, det er ikke den anden vej. Men til den tid vil jeg gerne svare, og jeg vil også gerne svare i en debat, hvis justitsministeren ønsker at stille op i en livedebat med mig. Det har ministeren ikke gjort i sin ministertid, og jeg tror, det handler om, at regeringen har en rigtig dårlig sag i forhold til det her. Det handler jo grundlæggende om, at regeringen siger, at man vil stramme reglerne, at man siger, at det er et problem med mange asylansøgere, men at den lovgivning, man vedtager, ikke gør noget ved det; reglerne – og så er vi igen tilbage ved det – hverken udvider eller indskrænker kravene for at opnå beskyttelse i Danmark. Men jeg vil gerne kvittere for, at justitsministeren sætter den politiske ordfører, fru Maja Panduro, på plads og siger, at det ikke er rigtigt, at regeringen har strammet kravene til, hvornår man kan få asyl. Det vil jeg gerne kvittere for, justitsminister.
Ministeren.
Jamen jeg oplever egentlig, at jeg er i livedebat med Venstres ordfører og andre gode medlemmer af oppositionen, for vi er det jo lige nu her i Folketingssalen. Vi står jo over for hinanden, forhåbentlig i live begge to, og der er masser af kameraer på, og vi har adskillige anledninger i forbindelse med samråd og andet, så der er jo masser af steder at tage diskussionen. Jeg synes bare, det er et relevant spørgsmål at stille, for det er jo i virkeligheden så let at sige det fra Venstres side. I en verden, hvor der er millioner af mennesker på flugt, og hvor vi har en række internationale bestemmelser, der handler om at beskytte mennesker, der er individuelt forfulgte, er det jo så let at sige, at man ønsker at stramme kravene, når man vel egentlig godt ved, at hvis der er tale om personer, der er individuelt forfulgte, så har de også krav på beskyttelse i Danmark, og derfor er det da et relevant spørgsmål at diskutere: Betyder det, Venstre siger, at man skal opsige de internationale konventioner?
Så er det hr. Martin Geertsen som medspørger.
Tak for det, og tak til ministeren. Jeg er selvfølgelig enig med ministeren i, at der skal være en eller anden form for frirum, hvor man kan have den politiske debat, og man skal selvfølgelig ikke rende rundt og daske hinanden oven i hovedet ved den mindste talefejl. Så ville jeg i hvert fald personligt indimellem rende ind i ganske alvorlige problemer. Problemet her er bare, at der danner sig et mønster omkring den politiske ordfører for Socialdemokraterne og de spørgsmål, vi har stillet her i dag, er sådan set også et symptom på det, nemlig at regeringen siger ét under ministeransvar, men at man så har en politisk ordfører, som i den offentlige debat i realiteten siger noget helt andet. Jeg vil bare spørge ministeren, om ikke ministeren er enig i, at hvis der er en systematik i, og hvis det er en generel tendens, at man siger ét i de svar, man giver til Folketingets medlemmer, og at man så i den offentlige debat i virkeligheden siger noget helt andet, ja, så har man et problem. Er ministeren ikke enig i det?
Ministeren.
Jeg tror ikke, at den socialdemokratiske ordførers ordvalg i den her sammenhæng skal ses som en generel tendens, men som et indlæg i en politisk debat. Og jeg synes, vi for ofte glemmer det substantielle indhold i den her flygtningediskussion, for det kommer til at lyde så nemt, synes jeg, når jeg overhører den, nemlig som om man bare kan stramme eller man kan lade være med at stramme. Det er jo en uhyre kompleks situation, vi befinder os i, for mennesker flygter ikke for sjov, og det er klart, at med Islamisk Stat, der i deres egen forståelse er på et korstog igennem Mellemøsten, og som slår mennesker ihjel, voldtager piger og ønsker at indføre et kalifat, som mange mennesker heldigvis vælger fra og derfor flygter, ja, så er vi i en situation, hvor mange mennesker har behov for beskyttelse. Omvendt skal vi også kunne klare opgaven i Danmark, og det er det balancepunkt, vi skal finde og efterstræbe, og i virkeligheden er det jo den diskussion, der er den interessante: Hvor er det balancepunkt, og hvordan hjælper vi så i Folketinget hinanden til at finde den rigtige lovgivning? I forhold til hvor komplekst problemet er, ville jeg sådan ønske, at det var det, vi kunne bruge vores energi på at finde, for det er svært.
Hr. Martin Geertsen.
Det er jeg fuldstændig enig med ministeren i. Altså, var jeg selv offer for Islamisk Stat i de områder, hvor de huserer, så ville jeg også tage benene på nakken ret hurtigt. Derfor er det her jo væsentlige spørgsmål, og vi bruger – for det skal vi – meget tid i Folketingssalen og i alle mulige andre sammenhænge på at diskutere, hvordan vi kan finde den balance, som ministeren selv nævner. Men netop derfor er det vel væsentligt, at vi har et fælles grundlag at diskutere på, altså at man ikke siger ét i et svar til Folketinget og så i virkeligheden i den offentlige debat har et helt andet udgangspunkt og kommer med noget helt andet end de svar, der kommer fra ministrene. Er ministeren ikke enig i, at det også er væsentligt, at vi debatterer på et fælles grundlag, netop fordi debatten er så væsentlig?
Ministeren.
Jo, det er en rigtig god idé, at vi har et fælles grundlag at stå på. Det har vi forhåbentlig også al den stund, at der jo i forbindelse med vedtagelsen af det lovforslag, der er til diskussion her, blev stillet ganske mange spørgsmål fra Folketinget, som alle sammen er besvaret. Jeg kan ikke huske, hvor mange samråd jeg var i, men det var i hvert fald et par stykker, og der var ganske megen debat i forskellige sammenhænge. Derved skulle der jo gerne være etableret både det vidensgrundlag og det faktuelle grundlag i øvrigt, der skal til, for at vi kan have diskussionen. Men alt det ændrer jo ikke på, at det, vi nok i fællesskab skal passe på med at foregøgle danskerne, er, at der er nogen lette løsninger på en problemstilling, der er så væsentlig i sin karakter og i sin natur, fordi vi har at gøre med mennesker, der er på flugt fra en terrororganisation, vi i øvrigt selv gør alt, hvad vi kan, for at bekæmpe.
Hr. Karsten Lauritzen for afsluttende spørgsmål.
Tak. Jeg vil da også gerne være den første til at kvittere for en god og grundig lovbehandling i forbindelse med L 72. Det, der førte til, at Venstre stemte for, var, at vi fik nogle svar og også nogle ærlige svar, og det vil jeg da gerne kvittere for. Det, vi så synes er lidt uheldigt nu, er, at regeringen ikke er helt ærlig om, hvad det her lovforslag så har betydet, og der er altså forskel på det, ministeren siger her i Folketingssalen, og så det, den socialdemokratiske ordfører har sagt. Der efterspørger vi sådan set bare en ærlighed, og det ærlige svar er, at regeringen ikke har ændret på, om man kan få asyl i Danmark, med den her stramning. Man har hverken indskrænket eller udvidet kravene til at opnå beskyttelse i Danmark, og det forstår vi ikke hvorfor regeringen ikke bare siger ærligt i stedet for at sende sin politiske ordfører i byen med et helt andet budskab.
Ministeren.
Jeg synes bestemt, Venstre har en del af æren for en meget grundig lovbehandling i forbindelse med vedtagelsen af det her lovforslag, for det var ikke mindst Venstre, der stillede mange spørgsmål. Det vil jeg gerne takke for. Og så vil jeg sige, at jeg hele vejen igennem har sagt, at hvis man er individuelt forfulgt og derfor har et beskyttelsesbehov, har man samme adgang til asyl i Danmark, som man har haft også under tidligere borgerlige regeringer. Det følger af vores internationale forpligtelser, men mon ikke også de fleste vil mene, at det følger af vores menneskelige forpligtelser, at hvis borgere er individuelt forfulgt, så kan de nyde beskyttelse i vores land. Så er der en anden gruppe flygtninge, som har et mere midlertidigt beskyttelsesbehov. De bestemmelser vedrørende det har der ikke været tidligere i vores lovgivning, de er indført nu, og det er jeg sådan set glad for opbakningen fra Folketinget til.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er også til justitsministeren af hr. Karsten Lauritzen.
Værsgo.
Tak. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at reglerne om midlertidig beskyttelse, der blev vedtaget med lovforslag nr. L 72, har haft den ønskede effekt efter lovens ikrafttræden?
Justitsministeren.
Det kommer til at ligge lidt i forlængelse af det spørgsmål, vi lige har været igennem, og derfor skal jeg ikke gentage alt, hvad jeg sagde, men blot lige gentage, at vi har strammet asylreglerne, og at vi har gjort det, fordi vi ønsker at finde det rette balancepunkt, og i øvrigt lige understrege, at de stramninger jo ikke kun gælder syriske asylansøgere. Når jeg bliver spurgt om, om lovforslaget har haft den ønskede effekt, må jeg gentage, hvad jeg har sagt mange gange: Det er grundlæggende ikke muligt at forudse udviklingen i antallet af asylansøgere, heller ikke sammensætningen. Det skyldes selvfølgelig, at der er en lang række faktorer, der kan påvirke det, og at vi i bund og grund ikke kan forudse, hvilke faktorer der spiller ind i forhold til hinanden. Derfor har jeg konsekvent afholdt mig fra at forudse eller forsøge at gætte, hvor mange asylansøgere der vil blive omfattet af de nye regler, eller hvilken virkning de nye regler vil kunne få for indrejsetallet. Hr. Karsten Lauritzen har også på skrift bedt om oplysninger om, hvor mange personer der indtil nu er blevet omfattet af den nye midlertidige beskyttelsestatus. Udlændingestyrelsen har oplyst, at styrelsen i perioden fra den 20. februar til den 9. april i indeværende år har meddelt i alt 1.606 opholdstilladelser efter udlændingelovens § 7. Og de fordeler sig sådan, at 1.313 har opnået konventionsstatus, at 234 har opnået beskyttelsesstatus efter stk. 2, og at 59 asylansøgere har opnået midlertidig beskyttelse. Af de 59 personer, der blev meddelt midlertidig beskyttelsesstatus, var 26 syriske statsborgere og 33 statsløse. De 59 personer svarer til 4 pct. af det samlede antal asylansøgere, som i perioden er meddelt opholdstilladelse, og til ca. 23 pct. af de i alt 255 asylansøgere fra Syrien og statsløse, som er meddelt beskyttelsesstatus efter § 7, stk. 2 eller stk. 3. Hvor stor en effekt stramningen af asylreglerne har medført i forhold til indrejsetallet, kan vi jo ikke sige noget bestemt om, men det, vi i hvert fald kan sige, er, at vi kan konstatere, at antallet af registrerede asylansøgere er faldet meget betydeligt, siden regeringen offentliggjorde stramningen af asylreglerne i september, for siden antallet af asylansøgere toppede tilbage i september 2014 med 3.150 asylansøgere, er antallet faldet til 440 i 2015, svarende til et fald på ca. 86 pct.
Hr. Karsten Lauritzen.
Tak for det svar. Det er jeg rigtig glad for. Det er jo et, vi har efterspurgt i lang tid, og det er også derfor, vi har stillet spørgsmålet hernede i Folketingssalen. Så jeg vil gerne kvittere for det svar. Grunden til, at vi har interesseret os for det fra Venstres side, har jo været, at den nuværende justitsminister, som jeg i øvrigt synes på mange områder gør det ganske udmærket, også bedre end sin forgænger på nogle områder, jo dog ligesom forgængerne har givet indtryk af, at vi strammer reglerne. Det har ministeren også sagt i et svar på et decideret spørgsmål, altså at vi strammer reglerne på asylområdet. Jeg tror sågar, at regeringen har indrykket store busannoncer om, at man strammer reglerne og stiller flere krav til indvandrere og har givet indtryk af, at nu løser man op for det her problem med asyltilstrømningen til Danmark. Derfor har vi så spurgt om det. Der er det her lovforslag, som Venstre har stemt for, og vi sagde, at det stemmer vi for, fordi det er en lille stramning, men dog et kirurgisk indgreb – men hvor mange er så omfattet af det? Jeg er glad for, at vi har det svar nu, for det svar er jo, hvis jeg hører det, justitsministeren siger, korrekt, at 59 ud af 1.606 er omfattet. Det er sådan omkring 3½-4 pct. Så regeringens stramning af reglerne, som man kan læse om på busskure og busser, rammer så 3½-4 pct. Jeg må sige, at det synes jeg ikke er voldsomt imponerende. Det bekræfter mig i hvert fald i, at det, vi i Venstre sagde, da vi behandlede lovforslaget, nemlig at det var en meget, meget lille gruppe og en meget, meget lille mikrostramning, er korrekt. Jeg vil bare takke ministeren for at gøre opmærksom på, at det altså desværre kun er meget, meget få, der i virkeligheden er ramt af de her ændrede regler, som regeringen har gjort til et helt afgørende punkt i sin asylpolitik og nu fører valgkamp på. Jeg vil godt spørge justitsministeren igen, om hun ikke kan bekræfte, at det kun er 3½-4 pct. af de ansøgninger, der er behandlet nu, som har medført et andet opholdsgrundlag, end de ellers ville have, som altså er berørt af den såkaldte stramning, regeringen har lavet.
Ministeren.
Jeg tror nok, at hvis man skal foretage en fuldstændig analyse af det her, i det omfang det lader sig gøre, skal man kigge på to spørgsmål. Man skal se på, hvor mange der har fået meddelt opholdstilladelse og efter hvilke bestemmelser. Det er det, der vedrører de 4 pct. Men den anden side af den her mønt, så at sige, eller diskussion er jo hele indrejsetallet, fordi vi jo, som vi har diskuteret i Folketingssalen tidligere, godt ved, at nogle af de menneskesmuglere, som arbejder ude på det internationale marked, er opmærksomme på, hvilke diskussioner der er i de enkelte lande, og hvilke regler der er. Det, vi samtidig kan konstatere, er jo et ret, må man sige, stort fald i indrejsetallet, og det tror jeg bare skal med for at have det fuldstændige billede, i det omfang vi har det for nærværende.
Hr. Karsten Lauritzen.
Tak. Jamen de menneskesmuglere finder da ud af de her tal. Altså, man kan jo ikke give indtryk af, at vi laver en stor stramning og så regne med, at det slår igennem. De undersøger jo tingene, og de finder ud af, at det her asylstramningsfatamorgana, som regeringen har tegnet et billede af, i virkeligheden rammer meget, meget få. Jeg bliver nødt til at sige til justitsministeren – og jeg vil høre, om hun ikke kan bekræfte det – at hvis man skal lave en ærlig sammenligning for at se, om det har haft nogen effekt, må man kigge på indrejsetallet de første 2 måneder af 2015 kontra de første 2 måneder af 2014. Det er de kendte tal. Hvis man sammenligner de to tal, er der faktisk sket en stigning. Kan ministeren ikke bekræfte det? Der er flere, der er rejst ind i januar og februar måned og har søgt om asyl i Danmark i 2015, end der var i 2014. Kan ministeren ikke bekræfte, at det forholder sig sådan?
Ministeren.
Nu har jeg ikke januartallene med, men jeg tror, der sker et fald, hvis man sammenligner februar med februar, men det er marginalt. Så jeg tror ikke, at det er det, man skal hæfte sin argumentation op på fra nogens side, hverken spørgeren eller jeg som svarer. Men det, man kan gøre, er jo noget andet. Man kan jo se på, hvordan udviklingen er i de nabolande, vi normalvis sammenligner os med. Hvis vi tager Norge, er der sket et fald på 59 pct. Sverige har et fald på 60 pct. Og vi ligger altså på 86 pct. Hvis vi kigger på Tyskland, er der sket en stigning på 33 pct. Så der er i hvert fald nogle bevægelser herude, som er interessante. Derfor vil jeg igen sige, at jeg tror, man både skal se på opholdsgrundlaget – hvem der tildeles det – og på, hvordan det ser ud med indrejsetallet.
Så er det hr. Martin Geertsen som medspørger.
Jeg synes i virkeligheden, at den her debat er ret vild. Jeg håber, der er mange, der sidder og følger med i den, for det er sådan set første gang, at vi får bare et fingerpeg, i retning af hvor meget den her såkaldte stramning egentlig har betydet. Kan ministeren ikke svare på, om ministeren synes, at de 59 personer, som er ramt af den her stramning, man har indført, kan modsvares af den kæmpemæssige kampagne, som Socialdemokraterne formentlig har postet millioner og atter millioner af kroner i? Den har i hvert fald i det københavnske bybillede givet indtryk af, at man her har haft at gøre med en voldsom stramning. Synes ministeren, at 59 personer, svarende til 4 pct., kan bære den kæmpemæssige kampagne, som Socialdemokraterne har kørende i det københavnske bybillede?
Justitsministeren.
Først vil jeg sige, at jeg da håber, kampagnen er nået længere ud end kun til København. Det er ikke sikkert, spørgeren har været uden for København, men der er jo også et land uden for Storkøbenhavn, og der håber jeg også man får mulighed for at se den socialdemokratiske kampagne. Så vil sige to ting derudover. For det første har vi hele vejen igennem sagt, at hvis man er individuelt forfulgt, vil man ikke blive omfattet af de nye regler. Og som det ser ud lige nu, er hovedparten af dem, der meddeles et asylgrundlag, individuelt forfulgte. Derfor kan man jo regne ud, at det tal ikke vil ændre sig meget. For det andet er det samtidig vigtigt at sige, at lige nu ser vi først og fremmest mange asylansøgere fra Syrien, hvoraf mange er individuelt forfulgte, fordi de er militærnægtere. Men reglerne her skal gælde på asylområdet i det hele taget, og hvis man tænker et par år tilbage, vil man jo huske, at vi eksempelvis havde en situation i Somalia, hvor forholdene ændrede sig på en sådan måde, at man sådan set godt kunne sende folk tilbage. Men da havde vi ikke en lovgivning, der skabte rammerne for, at det kunne lade sig gøre. Derfor skulle de her regler jo sådan set også gerne have en effekt, både hvad angår indrejsetallet – det er svært at konkludere på det – men også i forhold til fremtidige asylsituationer. Derfor skal man nok passe på med ikke kun at måle det i den aktuelle situation, som især er afledt af forholdene i Syrien.
Hr. Martin Geertsen.
Grunden til, at jeg ikke har været uden for det storkøbenhavnske område her på det seneste, er, at jeg har været så frygtelig nervøs for, at ministerens statsminister skulle udskrive valg, og da jeg er opstillet herinde, er jeg så blevet her i byen. Jeg tvivler ikke på, at der er kampagne over hele landet. Nu var det sådan set ikke den lange udredning, jeg var ude efter. Jeg spurgte sådan helt enkelt ind til, om ministeren mener, at de 4 pct.
Ministeren.
Altså, jeg vil sige, at hvis spørgeren er nervøs for ikke at kunne nå tilbage til København i tide, hvis der udskrives et valg, så vil jeg da opfordre Venstre til at støtte Togfonden DK, så vi får en hurtigere togdrift, så også spørgeren kan komme tilbage. Så vil jeg sige, at jeg jo synes, man skal se på området under et. Statsministeren annoncerede i sin nytårstale, netop fulgt op af et konkret politisk udspil, bl.a. fra beskæftigelsesministeren, at vi i fremtiden ville stille nogle større krav også til vores flygtninge, hvad angår beskæftigelse, hvilket dermed ville give et positivt bidrag til vores arbejdsmarked. Jeg tror, det er uhyre vigtigt, for et er, hvor mange der kommer hertil; men noget andet er jo, hvad det er for en politik, vi fører, når folk så er her. Og der vil jeg da langt hellere have, at flygtninge bidrager og går på arbejde, end at de eksempelvis bliver overladt til passiv kontanthjælp.
Så er det hr. Karsten Lauritzen for sit afrundende spørgsmål.
Tak. Jeg vil da sige, både til min gode kollega hr. Martin Geertsen og til justitsministeren, at der er dejligt uden for hovedstadsområdet, særlig i det nordjyske, og der ved jeg at ministeren også har sine rødder. Men det, vi diskuterer her i dag, er som sagt – som spørgsmålet lyder – om reglerne i regeringens stort anlagte stramning omkring midlertidig beskyttelse så har haft den ønskede effekt. Og der vil jeg kvittere for, at ministeren har sagt, at omkring 4 pct., altså 59 ud af 1.606, er blevet berørt, og at man tilsyneladende ikke kan spore et fald i indrejsetallet, hvis man sammenligner de første 2 måneder af 2014 med de først 2 måneder af 2015. Det store spørgsmål til justitsministeren er så: Ønsker regeringen at gøre noget yderligere, eller mener man faktisk fortsat, at det lovforslag, man har fremsat, den mikrostramning, man har foretaget, og det asylstrammerfatamorgana, man har stillet op, er nok til at begrænse den asyltilstrømning til Danmark, som i 2015 kommer til at koste danske borgere over 9,2 mia. kr.?
Ministeren.
Det kunne være, vi i fællesskab skulle tage hr. Martin Geertsen med en tur til Nordjylland, så han kunne se, hvor dejligt der er, og så kunne vi måske på samme tidspunkt besøge nogle af alle dem, der arbejder med det her i virkelighedens verden. For der bliver gjort et utrolig stort stykke arbejde, bl.a. i Nordjylland, for faktisk at få tingene til at fungere i virkelighedens verden. Jeg vil igen opfordre Venstre til at forholde sig til udviklingen, både hvad angår opholdsgrundlag, men selvfølgelig også i forhold til indrejsetallet, hvor man jo altså kan konstatere, at der er et stort fald i Danmark, også sammenlignet med vores nabolande. Jeg har det sådan med asylreglerne, at dem skal vi hele tiden have et kritisk øje på, og jeg afviser bestemt ikke, at der også i fremtiden vil være behov for ændringer. Men det her er altså det, der er vores svar.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til justitsministeren af hr. Peter Skaarup.
Værsgo.
Tak for det. Spørgsmålet lyder sådan her: Hvad er ministerens holdning til, at politiet rundtom i landet ikke har tid til at se på dagligdags kriminalitet på grund af beredskabet i kølvandet på terrorangrebet i København?
Justitsministeren.
Nu må jeg sige, at jeg altså tager fløjlshandskerne en lille smule af. For det er da utroligt, at man skal få det spørgsmål fra et parti, der er med til at forhale processen om vedtagelsen af det aktstykke, der skal sikre dansk politi flere penge i kølvandet på terrorangrebet i København. For hvad er situationen lige nu i Folketinget? Situationen er den, at vi fra regeringens side har fremsat et aktstykke, hvor vi ønsker Folketingets opbakning til to ting: For det første at der afsættes flere penge til at sikre vores jødiske mindretals sikkerhed og tryghed i hverdagen omkring vores jødiske lokaliteter, og for det andet at der bliver afsat flere penge både til vores efterretningstjeneste og til politiets almindelige beredskab. Oppositionen i Folketinget kan ikke finde ud af at få stemt for det aktstykke. Man forsinker processen, og nu skal vi også have debatten i Folketingssalen. Og alt imens man foretager den form for julelege her på Christiansborg, går tiden, og dansk politi mangler de penge, som vi kunne afsætte i fællesskab. Derfor vil min opfordring – selv om det er spændende med en diskussion om dansk politi i kølvandet på terrorangrebet – være: Lad os nu få afsat de penge, så dansk politi kan fortsætte det høje beredskab og vi i øvrigt kan beskytte vores danske jøder på en ordentlig måde.
Hr. Peter Skaarup.
Tak for det. Jeg synes egentlig ikke, ministeren svarer på mit spørgsmål, og det er egentlig det, jeg er ude efter her under debatten i dag. Mit spørgsmål går på, hvad det er, der er regeringens holdning, ministerens holdning, til, at politiet rundtomkring i landet ikke har tid til at se på dagligdags kriminalitet på grund af terrorangrebet i København. Det er det afgørende spørgsmål. For borgere rundtomkring i landet kan jo godt undre sig over, at politistationerne i øjeblikket bliver tømt for folk, der frem til den 1. september skal være i København og arbejde her på grund af terrorangrebet. Det er jo ikke sådan at forstå, at vi i Dansk Folkeparti ikke ønsker, at der skal være politi i København i den forbindelse. Selvfølgelig skal der det, det er helt nødvendigt. Men spørgsmålet er bare: Hvad gør vi for at undgå, at det går ud over det øvrige politi rundtomkring i landet, som jo lider under, at man mangler folk? Altså, det eneste, som jeg har forstået det ikke rykker ved, er antallet af fotovogne, de nye fotovogne; de fungerer stadig væk rundtomkring i landet. Men det er sådan, at man nedlægger indbrudsgrupper, altså nogle, der prøver på at optrevle kriminelle netværk i forbindelse med indbrud. Man har færre betjente til at kunne opklare voldskriminalitet. Derfor er mit spørgsmål til justitsministeren: Hvor mange betjente har man egentlig flyttet fra de sjællandske politikredse og Fyn til København i den her forbindelse? Og hvor lang tid kan vi regne med, at det er den situation, vi har? Og hvad vil regeringen gøre for at sikre, at man får lappet de huller, det jo selvfølgelig giver udeomkring i politikredsene i forhold til det arbejde, jeg nævner, altså opklaring af indbrud, hjælp ved voldsforbrydelser og jo også hjælp til ofrene, som bliver udsat for vold i det daglige? Det synes jeg er vigtige spørgsmål, som jeg egentlig forventer at justitsministeren kan svare på her i Folketinget, for det tror jeg at rigtig mange borgere interesserer sig for.
Justitsministeren.
Jamen når spørgeren starter med at spørge, hvordan jeg som justitsminister vil sikre, at det ikke går unødigt ud over dansk politis øvrige opgaver, at der har været et terrorangreb, så er det korte svar: Stem dog for det aktstykke. Du har en justitsminister – og det er ikke du sagt til spørgeren, men som en mere generel term, og derfor tror jeg godt, jeg må bruge ordet – som på regeringens vegne har lagt et aktstykke frem med ønske om flere penge til dansk politi, så vi kan klare den store opgave. Stem dog for det. Det er jo det korte svar. Hvis man gerne vil sikre, at der er penge nok til et beredskab hos dansk politi og i øvrigt til at sikre det jødiske mindretals sikkerhed, så skal man stemme for det aktstykke. Det er det korte svar, og det vil jeg gerne opfordre Dansk Folkeparti til at få gjort hurtigst muligt, sådan at vi kan få frigjort ressourcerne til både beredskabet og vores jøder – det tror jeg egentlig også at de forventer af os.
Hr. Peter Skaarup.
Jeg er sikker på, at politiet havde fået de ressourcer, hvis det var Dansk Folkeparti, der bestemte. Sagen er, at det, regeringen har lagt frem, jo slet ikke er holdbart. Det dækker ovehovedet ikke politiet ind i forhold til den overarbejdspukkel, der bliver opsparet, og i forhold til de ting, der er nødvendige – skydeøvelser og andet – der skal opprioriteres. Og det er jo det, vi har diskussionen om i forhold til aktstykket: Om der er penge nok. Men det her spørgsmål, jeg stiller, handler jo i virkeligheden om noget helt andet, nemlig hvad hvad man, uanset om der er penge eller ej, gør for at lukke de hulle. Hvad gør man for at hjælpe borgerne rundtomkring i de politikredse, der må afgive betjente til København? Det skal jo ske uanset hvad. Og det er der, jeg spørger justitsministeren, og jeg får ikke noget svar på det: Hvad vil justitsministeren gøre for at hjælpe de politikredse i forhold den kriminalitet, der ikke bliver opklaret, fordi justitsministeren ikke foretager sig noget?
Justitsministeren.
Betyder det, at Dansk Folkeparti har tænkt sig at stemme nej til det aktstykke? Betyder det, at Dansk Folkeparti i dag meddeler de danske jøder, at man ikke kan få lov til at sikre synagogen og Carolineskolen? Betyder det, at Dansk Folkeparti i dag siger, at der ikke skal afsættes flere penge til dansk politi? Det er jo en absurd diskussion, vi har. Selvfølgelig har det konsekvenser for hele landet, når der sker et terrorangreb. Vi skal bruge så mange politifolk og har gjort det i en periode, at, ja, det vil have nogle konsekvenser. Det, der er vores opgave politisk, er at afbøde de konsekvenser og sikre, at det i videst muligt omfang ikke går ud over andre politiopgaver, hvad angår udlændingekontrol, narkokriminalitet, bandekriminalitet og overtrædelser af færdselslovgivningen. Men forudsætningen for, at vi kan komme i gang med det arbejde, er, at der bliver afsat flere penge til dansk politi her og nu. Derfor er spørgsmålet enkelt: Vil Dansk Folkeparti virkelig stemme imod, at der bliver afsat flere penge til dansk politi? Det svar synes jeg man skylder danskerne her og nu.
Så er det hr. Peter Skaarup, sidste omgang.
Jamen tværtimod ønsker vi jo, at der skal afsættes flere penge til politiet, end justitsministeren gør. Det var åbenbart derfor, at regeringen afbrød de forhandlinger, og så har vi ikke hørt noget siden fra regeringen om det forløb. Men igen vil jeg sige: Det tager vi på fredag, hvor vi har en debat om det i Folketingssalen, og der finder vi ud af, hvordan niveauet skal ligge. Vi vil gerne give flere penge, og regeringen vil ikke give så mange penge, og det er så det. Men det, jeg spørger om, og det, der er relevant, synes jeg, er: Hvad gør vi i forhold til de frustrerede borgere, der oplever, at man ude lokalt i politikredsene i øjeblikket har tømt kontorerne for politifolk, med henblik på at der skal laves ting i København? Hvad gør justitsministeren? Vil man f.eks. ansætte nogle kontormedarbejdere, der kan udfylde de huller i servicecentrene, hvor der i dag sidder politifolk og laver kontorarbejde? Det kan man jo godt gøre fra den ene dag til den anden; det var jo et bud. Eller kunne man lade nogle af de politielever, der i dag er under uddannelse, tage lidt mere fra? Eller vil man tage flere ind på politiskolen? Det fortæller justitsministeren jo ikke noget om. Det er jo sådan nogle svar, vi ønsker os. Og så kan justitsministeren selvfølgelig godt ligesom statsministeren lade være med at svare og i stedet stille spørgsmål. Det her er en spørgetid, og der synes jeg justitsministeren skal svare på spørgsmål.
Spørgetiden har en afmålt taletid til hvert enkelt indlæg. Justitsministeren.
Men det, spørgeren siger, er jo bare ikke rigtigt. For spørgeren har jo ikke fremsat et beslutningsforslag, der skal behandles på fredag, om, at der skal afsættes flere penge. Det, spørgeren har fremsat et beslutningsforslag om, er at trække det aktstykke tilbage, som giver Det, jeg kan konstatere, er, at så længe Dansk Folkeparti, Venstre og Det Konservative Folkeparti blokerer for det aktstykke, får dansk politi ikke flere penge. Og min opgave er jo først og fremmest at sikre – i det omfang, vi overhovedet kan det – at der ikke kommer et nyt terrorangreb. Derfor har vi behov for et fortsat forhøjet beredskab, og dernæst har vi behov for at afbøde unødige konsekvenser for resten af landet, sådan at dansk politi kan løse så mange som overhovedet muligt af de politiopgaver, man skal kunne løse. Det, jeg siger helt stille og roligt, er, at det kræver flere ressourcer. Og det er mig aldeles ubegribeligt, at Dansk Folkeparti, som siger alle de rigtige ting, vælger ikke at stemme det aktstykke igennem, sådan at det jødiske mindretal i Danmark kan blive beskyttet bedre og dansk politi kan fortsætte sit beredskab.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til fødevareministeren af hr. Flemming Damgaard Larsen.
Værsgo.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren ikke, at det er helt urimeligt, at de stramme danske gødningsregler betyder, at der i de seneste år har været et fald i proteinindholdet i vårbyg, således at det til stadighed bliver vanskeligere at producere dansk øl på danske kornprodukter?
Fødevareministeren.
Danmarks Radio bragte for lidt tid siden under overskriften »Løkke og Kristian Jensen i øl-bommert« en artikel, der handlede om netop det her spørgsmål, fordi Lars Løkke Rasmussen og Kristian Jensen havde sagt nøjagtig det samme, som spørgeren siger her, nemlig at man ikke kan brygge øl på dansk byg i Danmark, hvilket simpelt hen er decideret usandt. I 2014 havde vi ikke bare en god høst af byg, mange bryggere har kaldt det den bedste i 100 år, og der bliver brygget øl i Danmark på dansk byg. Lad mig komme med et citat af brygmesteren på Fuglsang: »Vi importerer ikke byg. Det kan ikke betale sig for os at hente byggen i Frankrig. Og det giver heller ingen mening, fordi der er så meget byg i Danmark,...«. Så jeg kunne godt tænke mig at høre fra spørgeren, hvad det er, der har ændret sig, siden spørgerens formandskab blev hældt af brættet og måtte indrømme, at det, de sagde, ikke var rigtigt, siden spørgeren nu igen bringer spørgsmålet op.
Hr. Flemming Damgaard Larsen.
Nu er spørgetiden her jo for det første beregnet til, at folketingsmedlemmer kan stille spørgsmål til regeringens ministre og ikke omvendt, og jeg tror, at vi skal holde os til at følge forretningsordenen på det punkt. For det andet vil jeg sige, at ministeren åbenbart ikke har hørt efter eller læst godt nok, hvad jeg spørger om, for det er ikke det, som ministeren nu refererer, som jeg spørger om. Jeg spurgte: Mener ministeren ikke, at det er helt urimeligt, at de stramme danske gødningsregler betyder, at der i de seneste år har været et fald i proteinindholdet i vårbyg, således at det til stadighed bliver vanskeligere at producere dansk øl på danske kornprodukter? Jeg har ikke sagt noget om, at der ikke bliver brygget øl på danske kornprodukter. Jeg siger bare, at det bliver vanskeligere på grund af det fald, der er i proteinindholdet. Det er det, jeg spørger ind til, og det vil jeg gerne have et svar på. For det er jo således, at landbruget er et af de største eksporterhverv, vi har i Danmark, og en meget vigtig del af Danmarks dna både økonomisk og kulturelt. Kvaliteten af høstens udbytte varierer naturligvis fra år til år, men det er dokumenteret, at der er sket et fald i proteinindholdet i vårbyg, og på sigt har det konsekvenser for produktionen af god malt, som skal bruges til øl. Altså: På sigt har det betydning. Det er det, jeg spørger ind til. Og der er det, at jeg godt vil have ministeren til at svare på, om ministeren mener, at det er rimeligt, at danskerne om ganske kort tid kan blive nødt til at importere vårbyg med tilstrækkelig højt proteinindhold, således at der ikke længere er tale om dansk øl produceret på danske råvarer, altså danske kornprodukter. Det er det, jeg spørger om.
Fødevareministeren.
Måske hørte spørgeren ikke rigtig efter, hvad jeg svarede. Meldingen fra bryggerne var, at sidste års høst af maltbyg var den bedste i 100 år – den bedste i 100 år. Derfor er der ikke tale om et fald. Når det er det bedste i 100 år, er det godt. I øvrigt kan jeg måske lige tilføje, at det ikke er sådan, at det bare handler om, at proteinindholdet skal være så højt som muligt. Tværtimod skal proteinindholdet ligge inden for et bestemt interval, det må heller ikke være for højt. Men faktum er, at det faktisk går rigtig godt med den danske kornproduktion i forhold til at brygge øl.
Hr. Flemming Damgaard Larsen.
Det vil altså sige, at ministeren mener, at fordi man et enkelt år har haft en god sæson i forhold til de foregående 99 år, er der ikke noget problem. Så afviser ministeren altså problemet ved at pege på, at der et enkelt år ikke har været et problem i forhold til de foregående 99 år. Er det ikke en lidt forenklet eller rettere sagt meget forenklet måde at stille det op på?
Ministeren.
Nej. Det var præcis det, jeg startede med at sige i mit første svar, som spørgeren så ikke var tilfreds med, fordi jeg forholdt mig lidt mere generelt til det. Jeg sagde: Generelt set er svaret på det spørgsmål, som spørgeren stiller her, nøjagtig det samme som svaret på det spørgsmål, som Lars Løkke Rasmussen og Kristian Jensen stillede, da de sagde: Er der et problem her? og hvor ikke bare jeg som minister, men også Danmarks Radios Detektor, altså under overskriften »Løkke og Kristian Jensen i øl-bommert«, måtte slå fast, at det absolut intet havde på sig. Jeg ved ikke, om spørgeren ikke har set Venstres egen udtalelse, men Venstre var da også tvunget til at gå ud og sige: Nå, der var nok ikke noget problem alligevel.
Hr. Flemming Damgaard Larsen, sidste runde.
Faktum er, at i sammenligning med Frankrig, Tyskland og andre EU-lande har danske landmænd dårligere muligheder for at gøde deres marker, selvom de er underlagt de samme EU-krav til et godt vandmiljø, og det har jo stor betydning for danske landmænds konkurrenceevne internationalt set, når tyskerne, franskmændene og andre kan lave kornet med et bedre indhold, end danskerne kan. Derfor får dansk landbrug et konkurrenceproblem her. Synes ministeren ikke, at det er et problem, eller er ministeren ligeglad?
Fødevareministeren.
Det var dog utroligt. Nu er det tredje eller fjerde gang, at jeg siger: Nej, jeg synes ikke, det er et problem, fordi det helt objektivt set ikke er et problem. Spørgeren hørte måske ikke, hvad jeg sagde, da jeg citerede brygmesteren fra Fuglsang, som siger, at det ikke kan betale sig for dem at hente byggen i Frankrig – spørgeren referer til Frankrig – fordi de har det i Danmark. Jeg kan også citere bryggeren fra Valsemøllen, og han siger, at op imod 80 pct. af deres hvede – altså den, de bruger til at lave hvedeøl af – kommer fra Danmark, og at de kun bruger førsteklasses kvalitet. Så nej, uanset hvor mange gange spørgeren spørger, begynder vand jo ikke at løbe op ad væggen, vand løber ned ad væggen. Altså, vi har god kvalitet af korn til at brygge øl af i Danmark, og vi eksporterer endda noget af det korn til at brygge øl af til andre lande.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til beskæftigelsesministeren af hr. Martin Geertsen.
Værsgo.
Nu til noget helt andet. Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig med Socialdemokraternes politiske ordfører, Maja Panduro, i, at »det passer ikke«, at regeringen har givet flygtningefamilier med tre børn 10.000 kr. mere om måneden, og hvorfor har ministeren i givet fald under ministeransvar oplyst, at flygtningefamilien med de gældende regler i 2011 samlet ville modtage 330.305 kr. pr. år svarende til 27.525 kr. månedligt i kontanthjælp, boligsikring, børne- og ungeydelse m.v. svarende til 37.851 kr. månedligt , altså 10.326 kr., og her er der endnu en fejl, for der skulle rettelig stå 10.076 kr., mere hver måned?
Beskæftigelsesministeren.
Jeg tror, den måde, det blev læst op på her, jo tydeligt demonstrerer, at der er rigtig mange tal, der svirrer rundt i luften. Derfor kan man jo godt blive lidt forvirret, hvis man så ikke holder tungen lige i munden. Flygtningefamilier – og det er så nu en bekræftelse – med tre børn, hvor begge forældre er på kontanthjælp, vil samlet i 2014 modtage 454.215 kr. årligt i kontanthjælp, børne- og ungeydelse, boligsikring og tilskud til daginstitution. I 2011 indførte den tidligere regering en særlig lav introduktionsydelse til nyankomne. Det betød, at en flygtningefamilie med tre børn, hvor begge forældre var på kontanthjælp, samlet kunne modtage 333.305 kr. hvert år svarende til ca. 10.000 kr. mindre om måneden, end de vil få med de gældende regler i dag. De 10.000 kr. er opgjort før skat, men som spørgeren ved, betaler man jo skat i Danmark, så uden at vide det, vil jeg tro, at fru Maja Panduro har forsøgt at forklare det, nemlig at den pågældende flygtningefamilie selvfølgelig også skal betale skat, og at den reelle forskel for familien dermed er ca. 4.800 kr. pr. måned.
Hr. Martin Geertsen.
Jeg er sådan set enig med ministeren i, at man kan blive en lille smule forvirret. Det kunne jo også være det, der har gjort sig gældende for den socialdemokratiske politiske ordfører i det her tilfælde. Grunden til, at vi diskuterer de her ting, er, at der er en grundlæggende uenighed mellem de fire borgerlige partier og så regeringen og dens støttepartier om det viselige i at have givet en almindelig flygtningefamilie 10.000 kr. mere om måneden. Helt grundlæggende er der i hvert fald efter min opfattelse tre grunde til, at det har været en dårlig idé. For det første, fordi vi ved, at vilkår betyder noget for, hvor stor tilstrømningen er til vores land. Det vil sige, at har man gunstigere økonomiske vilkår i Danmark i forhold til andre lande, vil folk naturligt søge mod den danske grænse som asylansøger, så derfor har det selvfølgelig en betydning for tilstrømningen. For det andet ved vi jo – og det ved jeg at regeringen også anerkender på alle mulige andre områder – at tilskyndelse til at arbejde også har noget at gøre med kontanthjælpssystemet. Og der vil det jo alt andet lige være sådan, at jo højere ydelser, man får, jo mindre tilskyndelse er der til at få sig at arbejde. For det tredje kan man egentlig også, synes jeg, godt stille sig selv det helt grundlæggende spørgsmål: Er det rimeligt, at lige så snart man får opholdstilladelse i Danmark, får man den samme kontanthjælpsydelse som mennesker, der har boet her hele deres liv? Jeg synes i hvert fald godt, man kan sætte et alvorligt spørgsmålstegn ved det. Men mit spørgsmål her gik mere på, om ministeren så er enig i, at den politiske ordfører for Socialdemokraterne taler imod bedre vidende, når hun rejser rundt i det politiske landskab og siger, at det ikke passer, at regeringen har givet en almindelig flygtningefamilie med tre børn 10.000 kr. mere om måneden.
Beskæftigelsesministeren.
Hr. Martin Geertsen skulle bruge tre grunde. Jeg kan nøjes med én grund til, at regeringen har gjort, som den har gjort, nemlig at vi ikke ønsker fattige børnefamilier og børn i Danmark. Det kan man være uenig i. Man kan synes, det er okay, at der måske er noget, der ligner små 3.000 børn, der vokser op i reel fattigdom. Men det mener regeringen ikke, og så er der jo en reel politisk uenighed, og det er sådan set udmærket. Det er jo bl.a. sådan noget, man afgør, når der er valgkamp og den slags ting. Så det er den reelle uenighed, og den står jeg meget gerne ved. Det andet er, at det også ville være fint, hvis man så kunne få uddybet, hvad det var, Venstre mente – bl.a. om det moderne kontanthjælpsloft og den slags ting. Men det kan vi jo vende tilbage til ved en anden lejlighed.
Hr. Martin Geertsen.
Jamen grunden til, at vi i dag interesserer os lidt for den politiske ordfører for Socialdemokraterne – og nu har ministeren ikke været her under hele debatten i dag – er, at vi sådan set ser et mønster i, at på den ene side svarer regeringen under ministeransvar det, som regeringen skal svare Folketingets medlemmer, når de stiller spørgsmål enten her i spørgetiden eller skriftligt, og på den anden side rejser den socialdemokratiske ordfører rundt med nogle budskaber, som simpelt hen ikke er korrekte. Og er ministeren ikke enig i, at hvis vi skal føre en saglig diskussion – og så kan der være uenigheder – bliver man nødt til at sige tingene, som de rettelig er, i det offentlige rum?
Ministeren.
Socialdemokraterne er så heldige, at vi har en dygtig politisk ordfører, og det er jeg selv meget glad ved. Og det saglige i den her debat er, at der er to tal, som er korrekte, nemlig 10.000 kr., som vi har hævet ydelserne med, og 4.800 kr., som er tilbage, når man har betalt skat.
Hr. Martin Geertsen, sidste runde.
Nu skal jeg ikke blande mig i interne socialdemokratiske forhold, men det er bare utrolig vanskeligt at føre en saglig debat med den socialdemokratiske ordfører, når vedkommende gentagne gange påstår, at det ikke er korrekt, at denne regering har givet en almindelig flygtningefamilie 10.000 kr. mere om måneden. Er ministeren ikke enig i, at det så er problematisk at føre en saglig politisk debat?
Ministeren.
Det er fuldstændig korrekt, at den her regering har villet undgå, at vi har fattige børn i Danmark, og derfor har vi hævet ydelserne med 10.000 kr. om måneden. Det betyder, at der til rådighed er 4.800 kr.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er også til beskæftigelsesministeren af hr. Martin Geertsen.
Værsgo.
Hvis ministeren er enig med Socialdemokraternes politiske ordfører, Maja Panduro, i, at regeringens politik ikke har medført, at en flygtningefamilie med tre børn får offentlige ydelser for 10.000 kr. mere om måneden, hvilket beløb mener ministeren så vil være mere retvisende?
Ministeren.
Noget af det allerførste, regeringen gjorde, da den kom til, var at afskaffe fattigdomsydelserne, som vi diskuterede lige før, fordi det går ud over børnene, og derfor er det retvisende beløb selvfølgelig det nuværende beløb.
Hr. Martin Geertsen.
Så er ministeren og jeg i hvert fald enige om, at 10.000 kr. mere om måneden er det retvisende beløb. Vi skal nok sørge for at optage dette spørgsmål på bånd, som det hed i gamle dage, og bruge det i de debatter, vi så har med den socialdemokratiske ordfører omkring de her spørgsmål. Hvis vi går et halvt spadestik ned i substansen af det her, synes jeg egentlig, det kunne være interessant at få ministeren til at sige noget om, hvorvidt ministeren mener, at det, når man har givet en almindelig flygtningefamilie 10.000 kr. mere om måneden, kan have betydning for, hvorvidt Danmark er et mere eller et mindre attraktivt land at søge til som asylansøger. Hvad er ministerens holdning til det?
Ministeren.
Det glæder mig da meget, at man vil optage, hvad jeg siger her. Jeg lover også, at jeg vil optage, hvad hr. Martin Geertsen siger her, hvis han løfter sløret for, hvad den moderne kontanthjælp er, fordi det er jo det, der kræves, for at vi to kan få en ordentlig, reel debat. Regeringen har klart lagt sin politik frem, der er ikke noget at tage fejl af. Det har Venstre ikke. Så når vi skal have den der reelle debat, som hr. Martin Geertsen efterlyser, så kræver det i hvert fald som minimum, at også Venstre lægger deres politik frem – det har de ikke gjort. Men det glæder jeg mig til, og jeg lover et hundrede procent, at den dag, det sker, så bliver det også optaget på bånd, så vi kan få den reelle debat.
Martin Geertsen.
Men uanset om jeg siger 329.475 kr. eller jeg siger 401.326 kr., ved ministeren jo udmærket godt, at den retning, som Venstre har sat i forhold til kontanthjælpsloftet, sådan set er, at det skal være lavere, al den stund at det skal kunne betale sig at arbejde. Så helt uagtet om ministeren kender det tal eller ej, vil jeg gerne spørge ministeren: Synes ministeren, at kontanthjælpsloftet i dag – kontanthjælpsniveauet med alle de ydelser, der er indbefattet – ligger på et rimeligt niveau?
Ministeren.
Der står på væggen ude i Vandrehallen, at man skal høre, hvad fuglene siger, vil jeg sige sådan til indledning. Jeg var måske lige ved at tro, at svaret fra hr. Martin Geertsen i den her debat var, at det var det gamle kontanthjælpsloft, fordi det beløb, der blev nævnt, svarede ikke helt til det, der var det gamle kontanthjælpsloft, men det var dog tæt derpå. Så det er selvfølgelig lidt spændende. Regeringen har jo været helt klar. Noget af det første, vi gjorde, var at fjerne starthjælpen og de restriktioner, som den tidligere regering havde indført, med det hovedargument, at vi ikke ønsker fattige børn i Danmark. Sådan er det. Regeringens politik er lagt åbent og klart frem. Nu mangler vi jo sådan set kun Venstres politik for at få den debat, som jeg meget gerne deltager i, og som hr. Martin Geertsen efterlyser. Men det kræver lige, at Venstre kommer på banen også og bliver lidt mere præcis – for ikke at sige meget mere præcis.
Så er det hr. Martin Geertsen for sidste runde.
Der var jeg meget venlig over for ministeren, og det skulle jeg jo selvfølgelig ikke have været. Så lad mig vende tilbage til det spørgsmål, som jeg egentlig stillede ministeren. Mener ministeren, at det faktum, at man har givet en almindelig flygtningefamilie 10.000 kr. mere om måneden, har gjort Danmark til et mere eller til et mindre attraktivt asylland for asylansøgere at søge imod?
Ministeren
Jeg mener, at vi har forhindret, at der er flere tusinde børn, som vokser op i reel fattigdom, og som ikke har mulighed for at have noget, der er et ordentligt, fornuftigt børneliv med børnefødselsdage, fritidsaktiviteter og den slags ting. Og jeg vil bare sige: Det er jeg sådan set rimelig godt tilfreds med at den her regering har formået at gøre.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til ministeren for sundhed og forebyggelse af hr. Finn Thranum.
Værsgo.
Tak for ordet, hr. formand, og tak til ministeren for fremmødet. Jeg har et spørgsmål, som jeg lige starter med at læse op: Mener ministeren, at borgerne i Midtjylland må kunne forvente, at f.eks. en kørestolsbruger med knogleskørhed uden gang- og ståfunktion, som i december om natten vælter beruset ud af kørestolen og flækker øjenbrynet, har kraftig blødning, får en stor bule i panden og brækker sin arm, ikke kan få hjælp af en ambulance, men i stedet må vente på en kørestolstaxa, som kommer efter 32 minutter?
Ministeren.
Er spørgsmålet til mig, om borgerne i vores land, også i Midtjylland, har krav på at få den nødvendige hjælp, hvis de bliver akut syge eller kommer ud for en ulykke, så er svaret: Ja! Borgerne i det her land skal efter min mening kunne komme med ambulance og til lægen og på hospitalet, når de har brug for det, og det skal de kunne komme uden at have penge op af lommen. For mig er det indbegrebet af trygheden i vores velfærdssamfund, som vi alle sammen som borgere nyder godt af. Det er en tryghed, som man kan skalte og valte med, hvis man f.eks. begynder at tale om, at man skal have brugerbetaling ved lægebesøg, eller hvis man forringer servicen. Er spørgsmålet så også om et konkret tilfælde for en borger i Midtjylland – og det fornemmer jeg, som spørgsmålet er formuleret – er svaret, at jeg kun kender den konkrete sag fra medierne, fra den omtale, som der har været. Generelt må man jo sige, at det her er regionernes ansvar, så når en borger ringer 112, vil politiet viderestille henvendelsen vedrørende sygdom til regionens vagtcentral, og her vil man foretage en konkret sundhedsfaglig vurdering af behovet for hjælp hos den enkelte borger, som henvender sig. Men det er altså en konkret sundhedsfaglig vurdering, hvilken hjælp der i det konkrete tilfælde er behov for, og derfor er det ikke muligt for mig at vurdere, hvorvidt den person, som spørgsmålet refererer til, burde have haft tilbudt transport med en ambulance.
Finn Thranum.
Tak til ministeren for svaret. Nu handler det her slet ikke om brugerbetaling. Det er slet ikke det, der er lagt op til, for der tror jeg at både ministeren og jeg kunne være enige om, at der ikke er noget, der hedder brugerbetaling, ej heller på ambulancetjenesten. Spørgsmålet her bruges som et eksempel. Det er rigtigt, at det kommer fra en konkret situation, som bekræftet af ministeren, men det er egentlig brugt som et eksempel, for der har været flere af den slags eksempler det sidste stykke tid. I den her konkrete sag, hvor det er ridset op, hvad der er sket, går der ca. 2 måneder, efter politiet har videresendt en klage til Region Midtjylland, inden der kommer et svar fra Region Midtjylland, hvor man indleder svaret med at bekræfte, at det her er sket, og de ting, jeg lige har nævnt her, er sket, men at man sundhedsfagligt har vurderet, at man trygt kan køres til skadestuen i en taxa – og så kommer det – fordi kørestolstaxaen på grund af travlhed ville kunne være hurtigere fremme end en ambulance. Mener ministeren, at en kørestolstaxa kan komme hurtigere frem til en patient end en ambulance, når kørestolstaxaen rent faktisk kom efter 32 minutter?
Ministeren.
Jeg kan godt forstå spørgeren, navnlig fordi spørgeren jo er valgt i området, at det er interessant at diskutere den konkrete sag og forholde sig til den konkrete sag. Men dem, der skal forholde sig til den konkrete sag, er jo Region Midtjylland og ikke mig som sundhedsminister, da jeg jo ikke har redskaber til at kunne bestemme, hvordan servicen skal udføres. Det, som jeg synes jeg kan sige som minister, er, at den tryghed, der ligger i at vide, at vi har en ambulancetjeneste, et beredskab, som sikrer, at har man behov for hjælp, får man den hjælp, man har behov for, er det vigtige for mig som minister.
Hr. Finn Thranum.
Nu står jeg faktisk her med et skema, som viser de situationer, der opstår, når man disponerer en ambulance, og de har forskellige farver: Rød er værst, og grønt er mindst slemt, og så her helt uden for skemaet står der, at kørsel E er en taxa. Så det er sådan, det er gradueret. I princippet ud fra det, vi ser her, og ud fra det, vi tidligere har hørt den præhospitale leder i Midtjylland sige, kan man egentlig kun få en ambulance, når det er livstruende eller muligt livstruende. Så kørsel B, kørsel C, kørsel D er åbenbart det, man henviser til en taxa fremover i Midtjylland. Så jeg spørger: Mener ministeren, at taxa fremover skal erstatte ambulancer i alle andre tilfælde end ved kørsel A? Hvordan tænker ministeren, at en taxachauffør skal være i stand til at hjælpe en patient i en så alvorlig forfatning? Er det forsvarligt? Hvad med kuldepåvirkningen? Hvad med risiko for indre blødninger i hovedet? Hvad med konsekvenserne af manglende puls i håndleddet? Og sådan kunne jeg blive ved og blive ved.
Ministeren.
Jeg har stor respekt for de her onsdagsspørgsmål, men det er ikke fair at komme med et skema og på 7 m's afstand bede mig om at forholde mig til, hvad der står med rødt, gult og grønt i det skema. Jeg vil meget, meget gerne svare på spørgsmålet, i det omfang det ikke relaterer sig til en konkret sag, men jeg kan ikke svare på det – så skal jeg i hvert fald have nogle bedre briller end de briller, jeg i øvrigt ikke har i øjeblikket.
Hr. Finn Thranum, sidste omgang.
Jeg har stor respekt for vores sundhedsminister, men det må da halte lidt, hvis sundhedsministeren i forbindelse med besvarelsen af det her spørgsmål, ikke er blevet gjort bekendt med det skema, for det er jo sådan set det, der er essensen i mit spørgsmål, nemlig lige nøjagtig, hvornår danskerne kan forvente at få hjælp af en taxa eller en ambulance i det her samfund. Det kan jeg bare undre mig rigtig meget over, og jeg tænker, at jeg runder den af der, fordi alt andet ville være urimeligt. Tak.
Ministeren.
Men når jeg ikke kender skemaet, er det jo præcis, som spørgeren også siger, fordi det er et skema, der er lavet af dem, som er ansvarlige for området, nemlig regionen, og det er selvfølgelig regionen og regionens politikere, som må forholde sig til, hvordan den service skal leveres. Det, som jeg synes der er grund til at holde fast i her fra os, er, at man skal være sikker på, at hvis man har brug for en ambulance, er der er en ambulance til rådighed, og at det ikke er noget, man skal betale for.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er også til ministeren for sundhed og forebyggelse af hr. Finn Thranum.
Værsgo.
Tak for det. Jeg læser spørgsmål nr. 9 op: Hvor lang tid mener ministeren det er rimeligt at en borger skal vente, før patientombuddet vurderer, om de vil behandle en klage, og hvor lang sagsbehandlingstid vil efter ministerens opfattelse være rimelig i en ukompliceret sag – som eksempelvis den, jeg lige har nævnt?
Sundhedsministeren.
Som spørgeren sikkert er klar over, er der på nuværende tidspunkt for lange sagsbehandlingstider i Patientombuddet. Sagsbehandlingstiden skal nedbringes, også når det drejer sig om mere ukomplicerede sager, som spørgeren karakteriserer den her sag som. At der er udfordringer med sagsbehandlingstiderne, har evalueringen af patientklagesystemet, som COWI har foretaget, også vist, og derfor har jeg bedt Patientombuddet om at lave en handlingsplan, som indeholder initiativer, som kan nedbringe sagsbehandlingstiderne. I forhold til de indledende sagsskridt, som omtales i spørgsmålet, er det for mig oplyst, at Patientombuddet som hovedregel relativt hurtigt afklarer, om en sag kan behandles eller ej. Her skal Patientombuddet tage stilling til, om klageren er klageberettiget, om klagen falder inden for Patientombuddets eller Disciplinærnævnets kompetence, og om sagen måtte være forældet. Patientombuddet har over for ministeriet oplyst, at der i første kvartal af 2015 har været en gennemsnitlig sagsbehandlingstid på 25 dage til at foretage de her indledende sagsskridt. Jeg tror ikke, det er hensigtsmæssigt at komme med bud på, hvad sagsbehandlingstiden præcis bør være. Hvorfor ikke det? Det er, fordi sagsbehandlingstiden jo skal afhænge – og vil afhænge – af sagens kompleksitet. Sådan må det jo være. Men når jeg har bedt Patientombuddet om at udarbejde en handlingsplan for nedbringelse af sagsbehandlingstiderne, er det selvfølgelig, fordi jeg mener, sagsbehandlingstiderne generelt er for høje. Jeg mener, det er væsentligt i den her sammenhæng, at der opstilles og arbejdes efter mål, som både er ambitiøse – under hensyn til at lange sagsbehandlingstider kan være en belastning for patienterne, kan være en belastning for sundhedspersonerne, kan være en belastning for de pårørende – og realistiske, så der også tages højde for, at det, at det skal gå stærkt, jo ikke skal ske på bekostning af kvaliteten i den sagsbehandling, som skal finde sted.
Hr. Finn Thranum.
Tak for svaret. Jeg vil lige tage det sidste, ministeren nævnte, først, nemlig at man forventer, at Patientombuddet bruger op til 25 dage – de behøver ikke nødvendigvis gøre det – på at vurdere, om de vil behandle den klage, der er kommet ind. I det tilfælde, som jeg står og beskriver her, er der kommet et svar retur fra Patientombuddet den 5. marts, 10 dage efter at man har spurgt. Ministeren ved selv, hvilken dato vi har i dag, så vi er i hvert fald oppe på noget med 50 dage på nuværende tidspunkt, og der er endnu ikke kommet svar på, om Patientombuddet vil behandle sagen. Så det vil altså sige, at der er en dobbelt så lang svarfrist, og måske længere, end den, ministeren lige står og beskriver – ikke for sagsbehandlingen, men alene for at vurdere, om man vil behandle sagen. Mener ministeren, det er rimeligt?
Ministeren.
Det, jeg sagde, handlede netop ikke om den konkrete sag. Det, jeg sagde, var, at Patientombuddet over for ministeriet har oplyst, at i første kvartal 2015 har man i gennemsnit været 25 dage om at foretage de indledende skridt. Det betyder jo så, at hvis der er nogle sager, hvor sagsbehandlingstiden har været længere, så er der selvfølgelig også nogle, hvor sagsbehandlingstiden har været kortere. Jeg synes også, det er værd at notere sig, at den evaluering, vi har gennemført af patientklagesystemet, viser, at muligheden for dialogmøder opleves positivt, at der er klart bedre klagemuligheder, og at der er en lettere klageadgang, men desværre også, at der er for lange sagsbehandlingstider – ikke mindst fordi der er mange flere, der klager, end tilfældet var tidligere.
Hr. Finn Thranum.
Det her er jo en konkret, igangværende sag, som er ved at blive vurderet, og som foreløbig har taget 50 dage. Når så det engang sker, at Patientklagenævnet efter min opfattelse må sige, at det her vil de gerne behandle, så skal de jo i gang med at behandle sagen i et eller andet tidsrum. Vi ved, at i 2012 var sagsbehandlingstiden ca. 10,3 måneder, og vi ved, at den i 2013 var 13,3 måneder. Jeg har hørt, at ministeren siger, at man arbejder på at forbedre det og gerne vil have et mål for det, men synes ministeren ikke, det er den forkerte vej, at der skal gå op til 1 år, fra man har vurderet, at man vil behandle sagen, til man reelt har et svar på det – i en forholdsvis ukompliceret sag?
Ministeren.
Jeg sagde jo indledningsvis, at det ikke er tilfredsstillende, at sagsbehandlingstiden er så lang. Og jeg sagde også, at jeg har bedt om en handlingsplan for at bringe sagsbehandlingstiden ned. Det rejser selvfølgelig det spørgsmål, hvad spørgerens eget parti vil gøre i en situation, hvor der er udsigt til – hvis danskerne måtte være i den uheldige situation, at der kom et regeringsskifte – at det her også bliver et nulvækstområde, dvs. et område, hvor der i hvert fald ikke vil være mulighed for at sætte ekstra ressourcer ind til at sikre, at sagsbehandlingstiden bliver kortere.
Hr. Finn Thranum, afsluttende runde.
For mig er det jo uforståeligt, at sagen bliver behandlet efter 1 år, når den lige så godt, når den er ukompliceret, forholdsvis hurtigt kunne blive behandlet. Det er lidt svært at forstå. Det er ligesom, hvis man vil spare renterne i 1 måned på en kredit; man skal alligevel betale for det bagefter. Jeg forstår det ikke.Men jeg er glad for, at ministeren siger, at der arbejdes på det, og at der laves en målsætning. Har Patientombuddet fået en tidsfrist for, hvornår ministeren får et svar på det her?
Ministeren for sundhed og forebyggelse.
I forlængelse af den evaluering, som er lavet, har jeg bedt om, at der bliver lavet en handlingsplan, som kan bringe de her for lange sagsbehandlingstider ned, og der arbejdes benhårdt for at sikre viden om, hvad det er, der skal til, for at det kan ske, altså hvad det er for nogle midler, der skal tages i brug. Noget af det, man er i gang med, er at lave sådan en arbejdsgangsanalyse, som gennemføres frem til maj 2015, dvs. en analyse af, hvad det er for nogle arbejdsgange, der er i forbindelse med en sag, så man kan analysere, hvad det er, der kan ændres på, så vi kan bringe sagsbehandlingstiden ned.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til erhvervs- og vækstministeren af hr. Jakob Engel-Schmidt.
Værsgo.
Tak for det, formand. Mit spørgsmål til ministeren lyder sådan her: Hvad er ministerens forklaring på, at punkt 37 i vækstpakken, »Analyse af mulighederne for crowdfunding«, endnu ikke er offentliggjort på trods af den forventede offentliggørelsesfrist ultimo 2014?
Erhvervs- og vækstministeren.
Tak. Crowdfunding kan være en vigtig alternativ finansieringskilde for iværksættere og mindre virksomheder, og derfor blev det selvfølgelig også i forbindelse med vækstpakken i 2014 besluttet, at der skulle ses nærmere på, om den eksisterende lovgivning indeholder barrierer for brug af crowdfunding i Danmark. Og målet var, at analysen af mulighederne for crowdfunding i Danmark skulle være færdiggjort ved årsskiftet. Det har vi i mit ministerium ikke helt nået; vi arbejder imidlertid fortsat på at få analysen gjort helt færdig. Jeg vil da godt understrege, at jeg synes, det er vigtigt, at vi får skabt klarhed om de lovgivningsmæssige rammer for forskellige former for crowdfunding i Danmark. Det er også vigtigt, at vi får set på, om der er barrierer for crowdfunding i Danmark, og at vi får gjort noget ved de eventuelle barrierer. Jeg forventer, at analysen kan offentliggøres inden for kort tid. Regeringen vil derfor følge op på eventuelle anbefalinger til fremme af brugen af crowdfunding i Danmark.
Hr. Jakob Engel-Schmidt.
Tak for det til ministeren. Ministeren og jeg er jo helt enige om, at det her er et vigtigt område. Det er jo også derfor, at vi har indgået en aftale om det og jo sådan set er, hvis ikke hånd i hånd, så i hvert fald politisk, på vej i samme retning. Og mit spørgsmål handler egentlig også om min undren over, at det har taget tid. Jeg forstår godt, at der er behov for at lave en nøjere analyse; jeg forstår også, at det er stærkt kompliceret stof, som man ikke fra dag til dag kan ændre. Men måske ministeren kan hjælpe mig med at blive lidt klogere. Jeg har været i kontakt med de erhverv, der interesserer sig for det her, og de meddeler egentlig glædeligt, at man opfatter to ud af tre områder som godt belyst. Det, der står tilbage, er det, man kalder aktiecrowdfunding, altså en equitydel, og det er også det, der volder de største udfordringer. Ministerens kollega, skatteministeren, har offentliggjort en vejledning om SKATs syn på sagen for faktisk ganske nylig, og derfor er det sådan set kun ministerens embedsfolk, vi mangler at høre. Og når jeg spørger, skyldes det, at vi er ved at blive overhalet en smule. De amerikanske myndigheder offentliggjorde i begyndelsen af april en vejledning, der nu betyder, at man detailmæssigt, altså enkeltpersonmæssigt kan investere i aktiecrowdfunding, og i Storbritannien har man kunnet gøre det i godt og vel et år. Så når ministeren siger, at det sker inden for kort tid, vil jeg være utrolig tilfreds, og så håber jeg blot, at ministeren måske kan motivere sine embedsmænd til at blive færdige, så hurtigt det nu lade sig gøre.
Ministeren.
Jamen igen: Jeg tror ikke, at der er nogen idépolitisk uenighed om, at det kunne være en rigtig god ting at få det her nye element ind i finansieringen for virksomheder i Danmark. Når vi giver bud på nogle opgaver, laver vi jo nogle gange et estimat. De fleste gange holder det; der er også nogle gange, hvor det ikke holder, altså hvor der opstår usikkerhed eller andet. Og jeg har det egentlig sådan med det, at jeg hellere vil være forsinket end udgive noget, der er forkert, så derfor har jeg været lidt forsinket. Men i »kort tid« tror jeg man kan lægge, at det bliver kort.
Det er jeg naturligvis ...) Ja, hr. Jakob Engel-Schmidt.
Tak for det. Og undskyld, at jeg sådan afbryder formanden, det er jo ikke så høfligt. Men det er jeg naturligvis glad for at høre. Min interesse skyldes jo også, at der findes rigtig mange nystartede danske virksomheder, som ønsker at gøre brug af den her alternative finansieringskilde. Ministeren ved jo lige så godt som mig, at det kan være svært at finde kapital, og at bankerne jo ofte er mindre samarbejdsvillige, end vi politikere kunne håbe på. Derfor er mit ønske også blot, at crowdfunding bliver gjort tilgængeligt så hurtigt som muligt. Men kunne ministeren måske her i Folketingssalen fortælle lidt om nogle af de udfordringer, man oplever? Jeg går ud fra, at det har taget lidt ekstra tid, fordi man er stødt på nogle ting, man ikke med det samme kunne løse. Kan ministeren løfte sløret for, hvordan det hænger sammen?
Ministeren.
Jeg vil meget nødig redegøre for alle de vanskeligheder, man er stødt på i forbindelse med at få afgrænset og defineret det hele. Jeg tror, at spørgeren selv har været inde på noget omkring de forskellige typer af crowdfunding, og at det at få dem kategoriseret korrekt og i det hele taget få dem beskrevet korrekt er noget af det, som selvfølgelig giver en udfordring. Sådan er det med det. Jeg vil kun kort sige, at jeg deler alle ambitioner om, at det her redskab til finansiering hurtigst muligt kan blive anvendt og brugt, og derfor vil der inden for kort tid komme noget fra os.
Så er det hr. Jakob Engel-Schmidt, sidste runde.
Ja, men jeg føler ikke behov for andet end at sige tak til ministeren for den melding. Vi kan så forhåbentlig i fællesskab glæde os over, at de mindste virksomheder får endnu et finansieringsværktøj stillet til rådighed, og det skal så være min afslutning på spørgsmålet.
Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er også til erhvervs- og vækstministeren af hr. Jakob Engel-Schmidt.
Værsgo.
Tak for det. Mit spørgsmål, for jeg synes jo ikke, at ministeren skulle snydes for en ekstra diskussion, når han nu var kommet herned, lyder: Hvilke udfordringer ser ministeren for anvendelse af crowdfunding i Danmark?
Ministeren.
Ja, som nævnt her under det foregående spørgsmål er mit ministerium i gang med at færdiggøre et arbejde om og en analyse af crowdfunding i Danmark, der bl.a. skal bidrage til at identificere eventuelle barrierer for crowdfunding i Danmark og komme med anbefalinger til at imødegå dem. Det er dog generelt mit indtryk, at der ikke er egentlige lovgivningsmæssige barrierer for crowdfunding i Danmark. Udfordringerne synes snarere at være et begrænset kendskab til de gældende regler og til crowdfunding som alternativ finansieringskilde. Derfor vil vi igangsætte en oplysningsindsats med inddragelse af relevante organisationer. Jeg vil endvidere henvise til, at SKAT har offentliggjort en vejledning vedrørende de skattemæssige regler for crowdfunding, som er tilgængelig på deres hjemmeside. Så har jeg endelig i sidste uge tilkendegivet, at jeg er positiv over for at udvide vækstkautionsordningen i Vækstfonden til også at omfatte crowdfundingplatforme. Det er dog her vigtigt at være opmærksom på, at den ordning, der findes for bankerne, ikke kan kopieres direkte over til crowdfundingplatformene. Mit ministerium er sammen med Vækstfonden ved at se på, hvordan en sådan model konkret kan udformes, og når det nævnte arbejde er færdiggjort, vil vi følge op herpå med henblik på igen at understøtte hele anvendelsen og brugen af crowdfunding i Danmark.
Hr. Jakob Engel-Schmidt.
Jamen det viser sig jo at være et ganske fornøjeligt møde, ministeren og jeg har i salen i dag, og det er jeg kun positiv over for – særlig det sidste om vækstkaution skulle man næsten tro at ministeren havde set på mit talepapir. Det er ualmindelig positivt, at man kan overføre det princip til også at gælde de crowdfundingplatforme, der kan være, og jeg er sikker på, at det vil komme rigtig mange mindre virksomheder til gavn. Dansk Erhverv offentliggjorde for nylig en analyse, der viser, at der sidste år på globalt plan blev skaffet næsten 18 mia. dollar i forbindelse med crowdfunding, og man har egentlig også identificeret flere danske virksomheder, der har benyttet udenlandske platforme. Og netop derfor er det så vigtigt for mig og også mange andre, at vi rykker hurtigt herhjemme. Jeg tror måske også, at en del af den uvidenhed skyldes, at vi ikke har haft en kultur her i landet for at bruge private midler til at investere i mindre virksomheder. Det er ikke noget, vi har gjort tidligere; det er ikke noget, jeg er opdraget med, og det er sikkert heller ikke noget, ministeren er opdraget med, og derfor ligger der en fælles politisk opgave, tror jeg, i, at vi sammen anbefaler danskerne, at det her kan man også gøre. Det glæder mig egentlig, at ministeren siger, at ministeriet sammen med de relevante organisationer vil gå ud og lave en oplysningskampagne, og det håber jeg naturligvis vil få den fornødne effekt. Har ministeren gjort sig nogen tanker om, i hvor høj grad fremtidig finansiering af virksomheder kan komme fra crowdfunding? Har man nogen ambitioner på området, eller er det for tidligt at sige noget om det?
Ministeren.
Med hensyn til den sidste del af spørgsmålet vil jeg sige, at der må markedet jo vise, i hvilket omfang der er interesse for det. Hvis vi har så gode og fine erfaringer fra udlandet, hvorfor så ikke også her i Danmark? Det, at man ikke skal foretage en stor og substantiel, men måske en mindre investering, kan vel være noget, som kunne friste, tænker jeg, sådan først eller sidst på måneden – alt afhængigt af temperament – hvis man har lyst til at investere lidt. Jeg har selv været opmærksom på, at der er nogle af de sådan mere ulandsrelaterede crowdfundingprojekter, hvor der gives mulighed for at bidrage også med ganske små beløb. Jeg tror selv, jeg i et eller andet omfang er medejer af en frisørsalon et sted i Afrika, men jeg har ikke rigtig fulgt med i, hvordan det går med den. Men det har måske også mere karakter af en donation.
Hr. Jakob Engel-Schmidt.
Ja, og så må vi jo håbe, at der er lidt færre skaldede mennesker som de sidste to spørgere i ministerens frisørsalon i Afrika. Men det lyder ganske fornuftigt. Jeg opfatter jo selv området som havende potentiale til at blive en ny form for andelsbevægelse, hvor mennesker, der interesserer sig for og tror på nye virksomheder, kan være med til at sætte det i gang. Og derfor er det selvfølgelig også vigtigt, at der er den nødvendige forbrugerbeskyttelse og -oplysning, men det er også vigtigt, at vi ikke regulerer for hårdt og for meget, og det er en af de ting, som jeg ser frem til at arbejde sammen med ministeren om. Jeg siger tak for de svar, ministeren har givet, og glæder mig over fremgangen.
Så er spørgsmålet sluttet. Det næste spørgsmål er til transportministeren af hr. Peter Juel Jensen.
Værsgo.
Tak, formand. Ministeren kan rolig sætte sig ned – eller vil ministeren blive stående? Jeg har stillet ministeren dette spørgsmål: Hvor langt er ministeren kommet med arbejdet for at sikre Bornholm den helt nødvendige reservekapacitet, således at Bornholm stadig væk kan besejles under dårligt vejr og ved nedbrud af færger?
Transportministeren.
Tak for spørgsmålet. I efteråret indgik et bredt flertal i Folketinget – også inklusive spørgerens parti, Venstre – en aftale om den fremtidige færgebetjening af Bornholm. Det var, tror jeg godt man kan sige, en aftale, som var udtryk for det muliges kunst, hvor stigende udgifter og også bornholmske ønsker om f.eks. billetprisnedsættelser skulle holdes op mod den økonomiske ramme. Efterfølgende har færgeaftalen affødt utilfredshed på Bornholm. I forlængelse af den utilfredshed har jeg i foråret besøgt Bornholm; jeg har haft flere møder med bornholmere i forskellige grupperinger – foreninger og naturligvis politikere fra Bornholm – om sagen. Og jeg har også noteret mig, at utilfredsheden i høj grad centrerer sig om et ønske om, at der fortsat bør være en erstatningsfærge. Og det må jeg sige er en sag, som jeg meget gerne vil være med til at løse. Det er derfor, jeg har sagt, og jeg vil også gentage det i dag, at der kommer en etape 2 i forhandlingerne om den fremtidige færgebetjening. Jeg har desuden sagt, at forudsætningen for det jo bl.a. er, at vi ved, i hvilket omfang forligskredsen bag aftalen om en vækstpakke beslutter sig for at tilgodese Bornholm, når de udmønter de resterende midler i vækstpakken. Jeg kan oplyse spørgeren om, at jeg naturligvis også har drøftet sagen indgående med mine ministerkolleger, herunder naturligvis også økonomi- og indenrigsministeren, og regeringen vil bakke op om, at der prioriteres midler til Bornholm i den forbindelse. Jeg vil indkalde forligskredsen til en fornyet drøftelse af færgeforliget, så snart der er en afklaring af muligheden for at opnå ekstra midler til Bornholm og dermed et grundlag for reelt at drøfte, hvordan vi kan styrke forliget, og det håber jeg at kunne gøre i den nærmeste fremtid.
Hr. Peter Juel Jensen.
Tak. Baggrunden for mit spørgsmål er selvfølgelig, at fragtfærgen »Hammerodde« til Køge fik en skade på sin skrue, og det vil så sige, at såfremt hurtigfærgen ikke kan sejle, og det kan den jo nogle gange ikke på grund af for høje bølger i Østersøen, er Danmark afskåret fra Bornholm. Det er jo en ulykkelig situation, som ministeren selvfølgelig ikke vil være med til at byde danskerne. Det giver selvfølgelig også bekymring på Bornholm, at man kan se frem til et kommende forlig uden en erstatningsfærge, og det er også derfor, Venstre har sendt ministeren en venlig mail, hvori vi beder ministeren om at se på især erstatningsfærgen, således at ministeren kan indkalde forligskredsen. Jeg kan høre, at ministeren er slået ind på sporet, og det er der selvfølgelig stor glæde over. Men hvornår kan jeg forvente, hvornår kan jeg melde ud på Bornholm, at ministeren agter at indkalde forligskredsen? Den nærmeste fremtid er simpelt hen ikke godt nok, minister. Er det om et halvt år, eller er det om en måned, eller hvornår forventer ministeren at indkalde forligskredsen?
Ministeren.
Jeg kender – temmelig detaljeret endda, vil jeg sige – »Hammerodde«s havari, og hvordan det påvirker færgedriften. Jeg ved, at erstatningsfærgen er blevet benyttet i den situation. Derfor sagde jeg også i mit svar her i dag, at jeg arbejder hårdt for at få løst den situation og få imødekommet det ønske, som er et blandt flere ønsker, der er på Bornholm, om at få forbedret det eksisterende forlig med en etape 2, som skal lægges ovenpå. Der er rigtig mange partier, der har været ude at sige rigtig mange ting, og det har jeg selvfølgelig kunnet iagttage. Det er jo sådan, det er, og det må man så gøre. Jeg har også iagttaget, der ikke er nogen partier, som er kommet med ekstra midler. Jeg tror, der skal ekstra midler til, og det er min opgave at finde dem og så indkalde, når de ekstra midler er på bordet, og det ser jeg frem til at gøre.
Hr. Peter Juel Jensen.
Jeg er meget enig med ministeren i, og det er Venstre faktisk også, at der skal ekstra midler til for at løfte udfordringen med en erstatningsfærge. Men det er jo ikke de store beløb, vi snakker om her, hvis man skal se det i forhold til de beløb, som ministeren ellers er vant til at have rullende over skrivebordet. Så lur mig, om vi ikke i en fælles front kan få løst den udfordring også. Jeg tror også, at finansieringen kan findes, og Venstre vil gå meget langt for at sikre den her reservekapacitet. Så det kan ministeren godt tage med tilbage. Det var jo den ene ting, det, som udestod i forliget. Den anden ting er, at med forliget nedlægges IC Bornholm, altså toget, der kører mellem Ystad og Københavns Hovedbanegård. I forligskredsen er vi blevet enige om, at der skulle man lave en aftale med det svenske selskab, som hedder – på rigtig svensk – Pågatåget. Hvordan går det med de forhandlinger? Kan vi på det forligskredsmøde, som ministeren stiller i udsigt, forvente at få en status over forhandlingerne med Pågatåget?
Ministeren.
Ja, det kan vi, når vi kender rammen. Og jeg er meget, meget glad for, at Venstre her i dag siger, at de vil være med til at finde ekstra midler. Det håber jeg ikke kun gælder det ærede medlem valgt på Bornholm, men også resten af partiet, fordi man jo også sidder og skal fordele det mellem andre steder. Så jeg håber også, at det står ved magt. Og hvis det gør det, så kan det jo godt lade sig gøre at finde den her løsning. Jeg må sige, at mit ambitionsniveau er højt, og jeg synes, at de indsigelser, der har været fra Bornholms side, er helt begrundede og relevante, både hvad angår erstatningsfærgen, men sådan set også, hvad angår at komme så langt ned som overhovedet muligt med hensyn til billetprisen. Det er noget, som i den grad vil kunne tiltrække turister. Til det sidste togmæssige: Ja, selvfølgelig vil der være en status for det. Det er klart, at det bør tænkes ind i en sammenhæng.
Hr. Peter Juel Jensen.
Så er jeg og Venstre dermed kommet frem til at høre det, som vi gerne ville høre fra ministeren i dag, og vi ser selvfølgelig frem til de kommende drøftelser i forligskredsen. Og så sætter jeg stor pris på – det skal ministeren også vide – at man som politiker, når man er med til at lave noget, der er knap så godt, og man erkender, at det er noget skidt, så har det politiske mod til at lave tingene bedre. Det var derfor, Venstre sendte mailen til ministeren om, at vi gerne så forligskredsen genindkaldt, således at man kunne få et bedre forlig for bornholmerne. Herfra skal der lyde ros til ministeren, og lad os så håbe, at det kommende arbejde i forligskredsen kan fortsætte i samme gode ånd, så vi kan finde de bedste løsninger.
Ministeren.
Jamen det vil jeg meget gerne kvittere for, for jeg ser det som en fuldkommen fælles opgave at finde nogle løsninger her. Det er jo sådan, at det påhviler regeringen at have udspilsretten, og det vil sige også at finde de midler, der i givet fald skal til. Det er jo sådan set det arbejde, jeg er i fuld gang med. Det kan man i sagens natur – det ved jeg, og det ved spørgeren også, for så erfaren er han i politik – ikke gå ud og tale om på hvert møde, man har været til, og på de steder, det nu sker. Men jeg kan bare sige, at vi arbejder på højtryk for det. Jeg tror, det gælder alle de partier, som lagde ryg til forliget, at vi alle sammen godt vil finde muligheder for at forbedre det på de områder, hvor bornholmerne har drøftet ting og rejst helt berettiget kritik og krav om at få det forbedret. Det er det, jeg sådan set arbejder stenhårdt på, og hele regeringen arbejder på højtryk for det. Så snart vi har et resultat, glæder jeg mig til at indkalde til forhandlinger.
Det var det sidste svar på spørgsmål nr. 12, så jeg siger tak til hr. Peter Juel Jensen og tak til transportministeren. Vi går videre til skatteministeren, og det er spørgsmål nr. 13, og spørgsmålet til skatteministeren er fra hr. Jan E. Jørgensen.
Værsgo at læse op.
Spørgsmålet lyder: Finder ministeren det rimeligt, at der endnu ikke er truffet en afgørelse om reklameafgiften?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Lad mig starte med endnu en gang at slå fast, at jeg selvfølgelig har stor forståelse for, at de virksomheder, der vil blive påvirket af en eventuel reklameafgift, har brug for en afklaring. Derfor arbejder jeg også for, at der forhåbentlig kan komme en udmelding snarest. Men jeg må samtidig gentage, at når man er i et forhandlingsforløb, er der forskellige ting, der skal afklares, og det er det, vi er i gang med. Forhandlingerne er altså ikke afsluttet endnu, men når vi er klar til at komme med en udmelding, vil virksomhederne selvfølgelig få tid til at indrette sig på det. De politiske drøftelser om reklameafgiften skyldes bl.a. kritik fra erhverslivet af reklameafgiften. Det er en kritik, som regeringen har lyttet til.
Hr. Jan E. Jørgensen.
Som jeg forstod det, blev der indkaldt til forhandlinger i januar måned. Januar er gået, og februar er gået, og marts er gået, og nu er vi i april, så det må være nogle vanskelige forhandlinger. Der sidder jo altså folk derude og er meget bekymrede for, om reklameafgiften bliver indført, og de er også bekymrede for, hvor lang frist de får, hvis den bliver indført, for der vil være et behov for at skulle afskedige personale. De fleste medarbejdere har jo forholdsvis lange opsigelsesvarsler, så man kan jo ikke indrette sin trykkerivirksomhed fra den ene dag til den anden på en indførelse af reklameafgiften. Den usikkerhed, man svæver i lige nu, gør jo, at virksomhederne har vanskeligt ved at foretage investeringer. Skal de blive i Danmark, skal de rykke ud, skal de drosle ned, skal de helt lukke? Altså, det er en meget vanskelig situation, som skatteministeren stiller de pågældende virksomheder i, når man ikke har fået afsluttet de forhandlinger på nuværende tidspunkt. Men nu hørte jeg så, at skatteministeren lovede, at virksomhederne vil få tid til at indrette sig. Det synes jeg er positivt, for en tidligere skatteminister har sagt, at virksomhederne vil få en frist på 6 måneder, fra afgiften blev notificeret af EU – og de 6 måneder er jo gået. Det vil så betyde, at hvis den tidligere skatteministers ord står til troende, kan afgiften jo indføres, dagen efter den er blevet offentliggjort i Lovtidende. Men jeg hørte ministeren sige, at man vil give virksomhederne tid til at indrette sig. Det kunne jeg godt tænke mig at få præciseret lidt mere: Hvor lang tid vil man i givet fald give virksomhederne til at indrette sig, hvis man ender med at indføre reklameafgiften, hvad jeg selvfølgelig håber på man ikke gør? Jeg håber på, at den ikke bliver indført, naturligvis. Men hvis det værste nu skulle ske, hvor lang tid vil virksomhederne så få til at indrette sig efter den nye afgift?
Ministeren.
Det er klart, at hvis det er sådan, som spørgeren så ikke håber det er, vil der selvfølgelig også blive lagt noget tid ind. Det er ikke sådan, at der er en færdig overvejelse om det. Det er sådan set ikke en overvejelse, som jeg har tænkt til ende endnu. Jeg er optaget af de forhandlinger, der er på nuværende tidspunkt, og det er klart, at når de forhandlinger er afsluttet, så vil der også komme en melding om, hvad der kommer til at ske fremadrettet.
Hr. Jan E. Jørgensen.
Kan vi få et bud på, om forhandlingerne bliver afsluttet før eller efter et valg?
Ministeren.
Det er jo kun statsministeren, der ved, hvornår der bliver udskrevet valg i Danmark. Jeg kan afsløre, at det ikke er en opgave, der ligger under mit ressort. Det ville da også være underligt, hvis det var skatteministerens lod. Men jeg kan i hvert fald sige så meget, at jeg selvfølgelig arbejder for, at vi kan få en ret hurtig afklaring på det her, uden at der dermed i det skal ligge en antydning af, hvornår der kan blive folketingsvalg i Danmark.
Hr. Jan E. Jørgensen.
En ret hurtig afklaring – det ved jeg så ikke hvad betyder i ministerens terminologi. Altså, nu har man forhandlet siden januar måned og er ikke nået frem til noget endnu, så en ret hurtig afklaring er jo et vidt begreb. Men der er jo nogle, der har fået den tanke – det siger jeg ikke at jeg har – at skatteministeren forsøger at, hvad skal vi sige, spille sorteper videre til den skatteminister, der måtte sidde efter et valg, sådan at man måske i virkeligheden spekulerer i, at der ikke kommer en afklaring i forligskredsen. Jeg vil da gerne høre, om skatteministeren kan afkræfte, at det forholder sig sådan.
Ministeren.
Jeg kan i hvert fald berolige hr. Jan E. Jørgensen med, at jeg selvfølgelig går benhårdt efter også at være skatteminister efter folketingsvalget – og sådan set også gerne efter det efterfølgende folketingsvalg. Der er kun to ting, som stiller sig i vejen for det. Den ene er, at det skal falde i statsministerens smag at genudpege mig – og det ville jeg anse for at være en stor ære – og den anden er, at vælgerne jo også skal være enige deri.
Ja, vi fik ikke afklaret, hvornår der kommer valg, heller ikke i dag. Men det var afslutningen på spørgsmål nr. 13. Det ændrer nu ikke noget ved sammensætningen, for det er stadig væk skatteministeren, og det er stadig væk hr. Jan E. Jørgensen, der stiller spørgsmålet.
Værsgo.
Jo. Og spørgsmålet lyder: Finder ministeren det tilfredsstillende, at chokoladekæden Frellsen forventer at lukke flere butikker som direkte konsekvens af unfair konkurrence fra illegale slikhandlere?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Indledningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg naturligvis ikke kan kommentere enkeltsager eller konkrete virksomheders forhold. Jeg vil således besvare det stillede spørgsmål mere generelt. Der skal ikke herske nogen tvivl om, at jeg finder det uacceptabelt, når virksomheder snyder med betaling af afgifter og på den måde, fordi de snyder, udsætter lovlydige virksomheder for unfair konkurrence. Derfor er det vigtigt, at SKAT sætter ind mod illegal import og ulovlig handel med slik og andre punktafgiftspligtige varer, ligesom overtrædelser efterfølgende skal straffes, så alle konkurrerer på ens vilkår. Så et klart nej herfra til det principielle spørgsmål om, hvorvidt det er tilfredsstillende, hvis butikker skulle lukke som følge af unfair konkurrence fra illegal handel. Erfaringen fra SKATs indsatsprojekter er, at der er noget at komme efter på dette område, hvilket stemmer overens med de udtalelser, som der er fra direktøren for branchen, og som spørgeren henviser til. Når det er sagt, mener jeg ikke, at de løsningsforslag, der har været fremme i debatten, udgør reelle løsninger, nemlig at en ændring af afgiftsniveauet eller stramning af sanktionerne i lovgivningen skulle kunne løse problemet med et snuptag. For det første sikrer afgifterne et provenu til statskassen, som ved en sænkelse af afgifterne skal finansieres andetsteds fra. Derudover har afgifterne det formål at få os danskere til generelt at købe lidt mindre chokolade, slik og andre varer med sukker i, hvilket indeholder en selvstændig sundhedspolitisk pointe. For det tredje er der i dag en række sanktioner fra såkaldte colabøder til bøder, der svarer til den unddragne afgift, og endda potentiel frihedsstraf, og disse redskaber skal anvendes. Løsningen skal altså findes gennem SKATs indsatsarbejde, og netop indsatsen mod ulovlig handel med slik er da også et af SKATs fokusområder her i 2015. SKAT vil bl.a. styrke indsatsen på området gennem flere kontroller.
Ja. Hr. Jan E. Jørgensen.
Skatteministeren havde jo ret, hvis Danmark var en ø, som lå afsondret fra omverdenen, men nu er jeg vidende om, at skatteministeren er fra Jylland og oven i købet er rimelig godt begavet og derfor er vidende om, at Jylland er landfast med Tyskland og for den sags skyld Kina. Det betyder jo, at det er forholdsvis nemt at købe slik i lande, hvor der ikke er et afgiftsniveau som det danske. Det svenske afgiftsniveau er også langt lavere end det danske. Så det er altså forholdsvis nemt at købe slik i lande, hvor afgifterne er langt, langt lavere end i Danmark. Det slik, der bliver købt i Sverige og i Tyskland, og som bliver solgt videre i Danmark illegalt, giver jo ikke noget provenu til statskassen. Det tror jeg vi kan blive enige om. Det medfører jo heller ikke noget mindre forbrug. Der har jo aldrig været så mange slikbutikker i Københavnsområdet, hvor jeg selv færdes, som nu og med priser helt ned til 6-7 kr. for 100 g slik. Det er jo ikke noget, der medfører et mindre forbrug, tværtimod medfører det merforbrug. Så det er jo rigtigt, at i sådan en teoretisk verden, hvor Danmark var afsondret fra resten af Europa, ville det være korrekt. Men når der er de forskellige afgiftsniveauer, er det ikke korrekt. Det medfører ikke merprovenu, og det medfører ikke mindre forbrug, for der bliver handlet ganske meget illegalt. Men jeg kan forstå, at skatteministeren ikke vil gøre noget ved afgiftsniveauet, men nævner så kontrolindsatsen og omtaler her muligheden for frihedsstraffe. Hvor mange af de her slikhandlere er røget i fængsel? Hvad ligger straffene på? Er det noget, som de her slikhandlere har en reel frygt for? For det at skatteministeren står og siger her i dag, at det er et fokusområde, tror jeg altså ikke får dem til sådan for alvor at blive nervøse.
Ministeren.
Det er næsten synd, at vi ikke også kunne få nogle af de her udmærkede spørgsmål i går, da vi havde en gennemgang af grænsehandelsrapporten i Skatteudvalget, men det er så, hvad det er. Det, som er væsentligt her, er jo selvfølgelig at huske på, at der er to steder, hvor man kan lave kontrolindsatsen. Der er selvfølgelig butikkerne, det giver sig selv. Som spørgeren rigtigt siger, er der ganske mange af de her butikker, og der er også nogle af dem, hvor man i sandhed kan undre sig over prisniveauet. Men det, der er mest interessant, er selvfølgelig at kigge på, hvor forsyningerne så kommer fra, og det er relativt velorganiseret, som jeg kan forstå. Derfor er det mest interessante at gå efter bagmændene i grossistleddet. Det er også dér, hvor indsatsen primært bliver gjort – nu kan jeg se på formanden, at min taletid er opbrugt – men det er i hvert fald dér, hvor det især er vigtigt, at vi gør en indsats.
Hr. Jan E. Jørgensen.
Altså, jeg stillede jo et enkelt konkret spørgsmål: Hvor mange af de her folk har fået frihedsstraf, og hvad ligger strafniveauet på? Det hørte jeg ikke skatteministeren svare på. Er det noget, der bliver taget alvorligt? Er det noget, som udløser frihedsstraf, er det noget, som udløser meget store bøder? Det eneste, jeg kan se, og det eneste, Frellsen kan se, er, at deres omsætning falder, og vi andre kan se, at stort set hver gang der er et tomt butikslokale, åbner der en butik med bland selv-slik med et prisniveau, som er så lavt, at det ikke kan lade sig gøre at sælge med fortjeneste, når ikke man har andre varer på hylderne. Der er jo ikke nogen gynger og karruseller – det eneste, de sælger, er slik.
Ministeren.
Jeg er også glad for, at jeg lige fik muligheden for at fortsætte her, for nogle af de resultater, som vi har for 2014, vil jeg nemlig godt lige komme lidt ind på. Hvis vi ser på grossistleddet, ser vi, at kontrol i grossistleddet sidste år udløste en efterbetaling på ca. 32 mio. kr. i afgifter. Hertil kommer så straffesager. De straffesager har jeg ikke de konkrete udfald af endnu for 2014, men der kan både blive tale om frihedsstraf og bøder. Det er selvfølgelig først, når man har sådan nogle sager afsluttet, at man kan afgøre, hvad strafudmålingen bliver. Dertil kommer detailhandelen, og i detailhandelen udløste kontroller sidste år efterbetaling af afgifter på ca. 9 mio. kr. Endelig var der en kontrol af private, som også indebar en mindre efterbetaling. Så der har altså været lavet kontroller bredt i flere led, og der er også en række verserende sager.
Så er det hr. Jan E. Jørgensen.
Så vil jeg bare spørge om skatteministerens tidshorisont: Hvornår vil vi se en effekt af det fokus, som SKAT har på området? Hvad kan jeg sige til Frellsen Kaffe og Frellsen Chokolade? Hvad skal de regne med, hvornår kommer der en effekt af den indsats, som skatteministeren beskriver, og som skatteministeren gerne vil have lov til at fortsætte efter valget? Jeg må så nok give skatteministeren ret i, at det nok bliver nemmest at forestille sig, hvis statsministeren fortsat hedder Helle Thorning-Schmidt.
Skatteministeren.
Det tænker jeg også, så det sidste kan vi i hvert fald blive helt enige om. Men til gengæld vil jeg også sige, at det er klart, at når SKAT øger indsatsen i 2014, er det netop også for bl.a. at kunne genbesøge nogle af de steder, hvor der allerede har været udfordringer – både i grossistleddet, men også i detailsektoren. Og det vil man så også gøre på den måde, at man også prioriterer de ressourcer, man så bruger i kontrollen, altså så man går mere systematisk til værks, når man f.eks. kontrollerer nogle af de her virksomheder, der har bland selv-slik, sådan at man foretager kontrollen ud fra en risikovurdering. Den udvælgelse har man et relativt godt billede af. Så det bliver en øget indsats, og det er en indsats, som allerede er optimeret i indeværende år, og jeg håber, at man også vil kunne se det i sektoren.
Det var det sidste svar på spørgsmål 14. Jeg siger tak til skatteministeren, og tak til hr. Jan E. Jørgensen. Det var også det sidste spørgsmål, så hermed er spørgetiden afsluttet.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 16. april 2015, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.