Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Zadovoljstvo mi je što vam u ime Vlade Republike Hrvatske mogu predstaviti Prijedlog Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006. do 2010. godine u skladu sa dobrom praksom da se ovakvi dokumenti koje je izradila Vlada, predoče Hrvatskom saboru da se o tome ovdje provede rasprava. Vjerujem da će biti dobra, široka i naravno konstruktivna rasprava. Željela bih reći uvodno nekoliko riječi, budući da ste vidjeli da u ovom prijedlogu nacionalne politike smo pripremili jedan sveobuhvatni pregled o stanju kad se govori naravno o ravnopravnosti spolova danas u Hrvatskoj o svim dokumentima koje je Vlada Republike Hrvatske donijela, naravno o svim dokumentima koje je donio Hrvatski sabor, ali isto tako o svim međunarodnim dokumentima na koje se poziva, odnosno na koje se referira ovaj dokument nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova. Željela bih vas podsjetiti ili upoznati možda one koji nedovoljno prate ovo područje, o tome što je Vlada Republike Hrvatske od početka mandata, dakle od početka 2004. godine na ovom području napravila. Naime, Vlada smatra da je područje ravnopravnosti spolova iznimno važno područje, jer su to naravno prije svega ustavne obveze i tome posvećuje svakodnevno veliku pozornost. Mi smo u prvoj godini mandata odmah osnovali Ured za ravnopravnost spolova. Moram reći da je i ovaj dokument izrađen u Uredu, odnosno u povjerenstvu koje je osnovala Vlada. Dakle, Ured je počeo raditi vrlo intenzivno u 2004. godini. Mi smo isto tako osnovali, odnosno utemeljili povjerenike za ravnopravnost spolova u svim tijelima državne uprave, dakle ono što sa zadovoljstvom mogu reći da smo utemeljili, odnosno imenovali povjerenike u svim ministarstvima i da je Vlada donijela odluku da to mogu biti dužnosnici do najniže pomoćnika ministara ili ministrica i da naravno da je poželjno da to budu državni tajnici. I moram reći da naši povjerenici reagiraju, da su dobro shvatili svoj posao. Reagiraju uvijek kad se raspravlja o vladinim dokumentima, odnosno o zakonima uvijek i gledajući je li tu ugrađen i princip o ravnopravnosti spolova. Zatim smo naravno donijeli, mislim da je to poznato svima vama, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici, Nacionalnu strategiju za zaštitu od nasilja u obitelji koja se naravno najvećim svojim dijelom zapravo odnosi na zaštitu žena od nasilja. Isto tako protokol o postupanju u slučaju nasilja u obitelji. Protokol je iznimno važan dokument koji smo nedavno i dopunili u skladu u sa stvarnim životom, odnosno potrebama iz stvarnoga života. Protokol jasno propisuje koja je institucija u kojem trenutku dužna reagirati kada se dogodi nasilje u obitelji, odnosno nasilje nad ženama najčešće i nad djecom. Poznato je da su žene najčešće žrtve nasilja u obitelji. Prema tom protokolu dame i gospodo zastupnici, nemoguće je više, odnosno moguće je da se to dogodi u životu, ali će naravno svi oni koji budu protivno protokolu postupali, biti sankcionirani, dakle nemoguće je da se primjerice nitko ne odazove na dojavu žene koja je maltretirana, koja je vrlo često ugrožena, čiji je vrlo često život ugrožen, koja ne zove policiju, traži da ju se zaštiti od obiteljskog nasilnika. Dakle ne smije se dogoditi da u tom slučaju bilo tko odmahne rukom i kaže da je to privatna stvar koja ostaje iza četiri zida nego policija mora reagirati, doći na mjesto događaja, oduzeti oružje ako je u pitanju oružje, ako ima indicija da ima oružja učiniti sve da se ono pronađe i ono što je najvažnije ukloniti nasilnika i zaštititi žrtvu. Protokol propisuje i kako u tom slučaju moraju reagirati centri za socijalnu skrb, škole, vrtići ako ima u tom slučaju djece. Dakle jasno propisuje tko je za što zadužen i mislim da upravo protokol daje rezultata jer se sve veći broj žrtava odlučuje prijaviti nasilnika. Isto tako mi smo proglasili 22. rujna nacionalnim Danom borbe protiv nasilja nad ženama. Tako smo jedna od rijetkih zemalja koje imaju i svoj nacionalni dan uz međunarodni Dan protiv nasilja nad ženama. Učinili smo to u spomen na tri žene koje su ubijene u općinskom sudu 1999. godine. Žena u brakorazvodnoj parnici, sutkinja i odvjetnica, naravno ubojica je bio nasilnik, suprug koji je godinama ugnjetavao obitelj, zlostavljao ženu i na kraju je sve završilo užasnim ubojstvima. Isto tako mi smo u izmjene Kaznenoga zakona ugradili odredbe koje na bolji način štite od nasilja, ali mislimo da Kazneni zakon treba i dalje dorađivati. Zatim želim vas izvijestiti da su u izradi izmjene i dopune Zakona o zaštiti nasilja u obitelji gdje želimo postići dva cilja, prije svega na bolji način definirati obitelj u tom smislu da se ženu što je moguće bolje zaštiti od nasilnika u obitelji, dakle obitelji koja je često i izvanbračna zajednica, obitelji u koju se često vraća nasilnik i nakon završetka brakorazvodne parnice i isto tako na bolji način definirati što je to zlostavljanje. Što je to zlostavljanje u obitelji koje ne mora biti samo naravno fizičko, vrlo često je ono psihičko uznemiravanje, sačekivanje, prijetnje mobitelom, telefonom, vrlo često možda i strašnije od kakvog fizičkoga. Ono što također sa zadovoljstvom želim istaknuti jest da smo dali punu potporu ženskim nevladinim udrugama koje se na različite načine bave zaštitom žena, odnosno zaštitom žena koje su žrtve nasilja. Da u tom smislu Vlada daje i znatnu financijsku pomoć tim udrugama, od evo, Autonomne ženske kuće u Zagrebu koja bi se vjerojatno i ugasila da nije bilo pomoći i Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, ali svakako i same Vlade. Zatim, skloništa kakvo je primjerice u Karlovcu, Udruge "Korak" i mnogih drugih. Osim toga, željela bih istaknuti i da smo primjerice programu za zapošljavanje, odnosno programu zapošljavanju i za ovu godinu na poseban način potaknuli zapošljavanje žena, odnosno pomoć ženama koje su žrtve nasilja. Dakle, imamo poseban program za žene žrtve nasilja. Isto tako za žene poduzetnice, za žene s invaliditetom i mislim da je to jedna dodatna vrijednost. Ono što također bih istaknula da smo primjerice u Ministarstvu u kojem sam ja na čelu dali jednu posebnu potporu recimo zapošljavanju gluhih žena. I na početku evo ove rasprave želim također sa zadovoljstvom istaknuti da je Gospodarsko-socijalno vijeće nakon što je Vlada prihvatila ovaj dokument raspravljalo o nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova, da smo dobili i njihovu potporu, da su mnoge primjedbe, odnosno prijedlozi sindikata, dakle, naših socijalnih partnera ugrađeni u ovaj dokument. Kao što rekoh, u izradi nacionalne politike sudjelovala je radna skupina imenovana od Vlade, te je evo nakon usuglašavanja stajališta članova, odnosno članica radne skupine završni prijedlog dokumenta proslijeđen svim ministarstvima koji su dali svoje primjedbe i naravno, te su primjedbe nakon široke rasprava i među nevladinim udrugama ugrađene u dokument koji je pred vama. Rekla sam već da je evo na neki način posebna specifičnost ove nacionalne politike o kojoj ćete danas raspravljati, za razliku od dosadašnjih, da ona donosi i jedan temeljiti pregled stanja u Hrvatskoj danas, kad govorimo o ravnopravnosti spolova. Vjerujem da ste sve te podatke dobro proučili, da su oni i temelj za i dodatne analize, svakako temelj za raspravu. Ja bih istaknula možda nekoliko. Nekoliko koji nas svakako zabrinjavaju, nekoliko činjenica koje svakako trebamo promijeniti, odnosno nastojati zajedničkim snagama mijenjati. Recimo, podatak da otprilike 59 do 60% među nezaposlenima danas u Hrvatskoj su žene. Dakle, da najveći postotak među nezaposlenima čine upravo žene. To je nešto što nas zabrinjava, nešto što treba mijenjati, nešto što je podatak oko kojeg se neprekidno treba raspravljati sa novim i novim mjerama. Rekla sam već da je Vlada u ovoj godini, u programu zapošljavanja poseban naglasak dala upravo na zapošljavanje žena, na poticaje poduzetnicama u Ministarstvu gospodarstva i naravno, posebno na poticaje ženama koje su žrtve nasilja i ženama s invaliditetom koje najčešće vrlo teško nalaze posao. Želim reći da i u recimo nekim programima kao što je program međugeneracijske solidarnosti, program pomoći u kući i dnevni boravak za starije osobe, mi zapošljavamo uglavnom žene i to uglavnom žene starije, naime, ne starije životne dobi, da netko ne bi krivo shvatio. Dakle, žene iznad 45 godina koje kad izgube posao ili ga nisu imale, vrlo teško ili gotovo nikako ne nalaze posao. Ono što također važno istaknuti kad se govori o ženama na tržištu rada jest da žene u prosjeku imaju 20% manju plaću od muškaraca za isti posao. To naravno, nije specifičnost samo Hrvatske, ali to je nešto što treba mijenjati i naravno da treba općenito mijenjati jednu percepciju o sudjelovanju žena u društvenom životu i sudjelovanju muškaraca u društvenom životu. Reći ću vam jedan primjer koji ja mislim jako dobro ilustrira o čemu govorim. Ja sam nekih godina bila u jednom malom mjestu u povodu dana grada, sudionica, odnosno svjedokom maratona koji je organiziran za žene i organiziran za muškarce. Pobjednik u maratonu za muškarce, nije se naravno trčao cijeli put koji se maratonom mora protrčati, ali nagrada za pobjednika u maratonu za muškarca je bila 5 tisuća kuna, a nagrada za pobjednicu u maratonu za žene je bila 2 i pol tisuće kuna. I na upit organizatorima zašto je to tako, jer mislim, ako je maraton, ako trče svi, s jedne strane muškarci, s druge žene, nagrada bi trebala biti ista. Nisam dobila odgovor. Organizatori su bili prilično zatečeni mojim pitanjem jer se smatralo normalnim da, evo, pobjednica u maratonu za žene bude, dobije nagradu koja je upola manja. Dakle, učiniti sve i kroz dokumente, ali u stvarnom životu, mislim pogotovo mi koji smo u političkom životu, da se ta percepcija mijenja. Evo još jednog podatka. Analiza 100 najvećih tvrtki u Hrvatskoj pokazuje da je samo 6% žena u tim tvrtkama na rukovodećim položajima, sve su ostalo muškarci. Što se tiče političkog života, tu se stvari pomiču. Danas u Saboru žene čine oko 21%. Međutim, želim isto tako upozoriti na činjenicu da se događa, neću reći često, ali da se događa da žene budu zamjenice muškarcima u Parlamentu i zato naravno, poruka pogotovo evo sljedeće godine na parlamentarnim izborima kad političke stranke budu sastavljale liste mogu dokazati iskrenu opredijeljenost za veću zastupljenost žena, tako da žene budu na listama, ali dovoljno visoko da budu izabrane. A ne da na listama služe samo kao ukras lista ili ukras demokracije. U Vladi imamo 31% žena. To je, mislim, dobar rezultat, ali svakako treba učiniti da bude još bolji. Od dva potpredsjednika jedna je žena, u Saboru od 5 potpredsjednika 2 su žene, ali situacija je puno, puno gora na lokalnoj razini. Od ukupnog broja gradonačelnika samo je 11% žena. Dakle, podatak koji govori dovoljno na koji način se sastavljaju liste na lokalnoj razini u izborima za općinska, gradska, odnosno županijska vodstva. U sudskoj vlasti je situacija bolja, puno bolja, ali to isto tako za jednu dodatnu analizu. Recimo 65% žena je među općinskim sucima, 74% među prekršajnim sucima, 71% na Upravnome sudu i 50% primjerice na Vrhovnom sudu, dakle jednaki omjer muškaraca i žena. Ono što bih još od podataka željela istaknuti jest primjerice da vi znate da i roditelji muškarci, odnosno očevi mogu koristiti danas rodiljni, odnosno roditeljski dopust. Istraživanja su pokazala da samo ni 1%, ni jedan mizerni posto muškaraca, dakle očeva koristi taj dopust. Gospođe zastupnice, dobit ćete vi priliku za govoriti pa ćete reći što imate, a sad vas molim da evo ja kažem što i donosi ovaj dokument. Dakle, dame i gospodo, zastupnice i zastupnici polazeći od evo pozitivnih primjera dviju prijašnjih nacionalnih politika, od '97. do 2000., od 2001. do 2005., ali i uočenih nedostataka i poteškoća pri provedbi pojedinih programskih zadaća, ova nacionalna politika sadrži program djelovanja utemeljen na osnovnoj strukturi posebno izdvojenih kritičnih, odnosno prioritetnih područja. Kao prioritetna područja izdvojili smo: unapređenje zaštite i promicanje ljudskih prava žena, stvaranje jednakih mogućnosti na tržištu rada, uvođenje rodno osjetljivog odgoja i obrazovanja, što znači naravno da se klonimo svih mogućih stereotipa u smislu, u udžbenicima dakako, da su žene prikazane na različite načine kao domaćice, uz naravno svo poštovanje tom poslu koji zapravo drži tri kuta u kući, ali moramo se kloniti stereotipa u smislu da su žene isključivo s pregačom, za štednjakom, a da su muškarci naravno poslovni ljudi koji dolaze doma umorni od teškog i napornog posla i čitaju novine pred televizorom. Dakle, od najranije dobi valja uklanjati stereotipe. Zatim uravnoteženje sudjelovanja žena i muškaraca u procesima odlučivanja, suzbijanje svih oblika nasilja nad ženama, unapređenje sustava zdravstvene zaštite žena i daljnje naravno osnaživanje institucionalnih mehanizama i metoda provedbe politike jednakih mogućnosti. Rekla sam već da ova nacionalna politika donosi i pregled svih međunarodnih obveza Republike Hrvatske u području ravnopravnosti spolova, s posebnim naglaskom na obvezama u procesu pristupanja Europskoj uniji. Odredbe nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova zasnivaju se dakle na nacionalnim zakonodavnim i drugim propisima te potvrđuju sadržaj i jamstva ravnopravnosti spolova koji su sastavni dio međunarodnog prava. Sve te međunarodne dokumente naravno imate pobrojane u ovoj nacionalnoj politici. Također mislim da je potrebno istaknuti da ova nacionalna politika sadrži i detaljan prikaz ocjene stanja ravnopravnosti žena i muškaraca i definiranu pravnu osnovu za njezino donošenje. Sastavni dio čini svakako i strateški okvir za provedbu politike ravnopravnosti spolova i akcijski plan djelovanja u kojem su za sve navedena prioritetna područja, definirani osnovni ciljevi, mjere, rokovi, što je najvažnije i nositelji provedbe. Ukupno 146 mjera i 30 ciljeva, dakle mjera koje su razrađene kao što ste vjerujem vidjeli sa jasno određenim rokovima. Naravno to je najvažnije, najvažnije sasvim sigurno u onom dijelu koji se odnosi na mjere koje moraju provoditi primjerice ministarstvo, odnosno državna uprava, da se te mjere čvrsto oslanjaju i na proračun, odnosno na proračunska sredstva, što ćete naravno vi vrlo brzo raspravljajući o proračunu za 2007. godinu moći i pratiti. Dame i gospodo, gospodine predsjedniče. Ja bih još samo kratko se koncentrirala na jedan dio ove nacionalne politike, na onaj dio koji govori o položaju žena na tržištu rada, o tome da valja smanjiti nezaposlenost i ukloniti sve oblike diskriminacije žena na tržištu rada. To među ostalim znači i znatno oštrije, čvršće i dosljednije sankcioniranje svih onih, primjerice poslodavaca, koji dodatno diskriminiraju žene na tržištu rada kod zapošljavanja, pogotovo mladih žena jer se jedino žene pita jesu li u braku, imaju li djece, hoće li imati djece, ako imaju dijete hoće li imati još djece i na taj način ih se naravno protuustavno, protuzakonito dodatno ponižava i naravno ugrožava na tržištu rada. To je nešto što se apsolutno ne smije događati. Dapače, jednake šanse treba dati i ženi i muškarcu naravno koji žele raditi, imati obitelj, imati i više djece ako to žele i naravno ako mogu, ali imati i uspješnu karijeru i imati posao koji se naravno želi zadržati. Isto tako naravno kad se govori o položaju žena na tržištu rada nemoguće je sve to ostvariti kad bi poslodavci bili i najsavršeniji na svijetu ako država, ali i lokalna uprava i samouprava ne osiguraju i dodatnu infrastrukturu koja će pratiti obitelj, odnosno i ženu i muškarca koji žele imati i obitelj i posao. Što znači vrtići primjerice jer evo jednom velikom Zagrebu sa golemim proračunom mislim da je nedopustivo da je stalno na listama čekanja otprilike oko tisuću petsto, tisuću šesto djece. Dakle, roditelji koji imaju poteškoće sa upisom djece u vrtiću, sasvim sigurno teže ostvaruju svoje ambicije na poslu, a uvijek je tu veći teret onda pao na ženina leđa, jer se nekako smatra logičnim, normalnim da ona više povuče, da trči ujutro odvesti djecu u 5 sati, da se onda da trči uzeti djecu iz vrtića, da trči ako nema vrtića bakama i djedovima ili ako ni toga nema u slučaju da se dijete razboli, naravno da muku muči s tim što će, kako će, gdje će s djetetom, ali naravno i kako će se opravdati poslodavcu. Nedopustivo je da žene trudnice dobivaju otkaze u vrijeme dok su trudne ili da ga dobiju u vrijeme dok su na rodiljnom dopustu. Što se tiče ostalih mjera, želim ovdje posebno istaknuti da smo predvidjeli donošenje Kodeksa o zapošljavanju žena unutar trgovačkih društava, Program za osnaživanje samohranih roditelja, strategiju razvoja ženskoga poduzetništva, dakle, to je nešto na čemu se radi. Ali već sam kazala da smo posebno u Ministarstvu gospodarstva dali naglasak i u ovoj i u prošloj godini na zapošljavanju žena ali i na dodatnim poticajima za žene koje se žele baviti poduzetništvom. Zatim, što se tiče zapošljavanja evo istaknula bi mjere kao što su subvencioniranje zapošljavanja ciljnih skupina nezaposlenih žena prema Nacionalnom akcijskom planu zapošljavanja za razdoblje od 2005.-2008. godine i Godišnjim planovima za poticanje zapošljavanja. Zatim, provodit će se edukacije poslodavaca o prednostima zapošljavanja s fleksibilnim radnim vremenom. Moram reći da se evo upravo ova mjera naslanja i na našu populacijsku politiku o kojoj ćete također vrlo brzo raspravljati i da se mnogi segmenti baš kad se govori o zapošljavanju isprepliću upravo sa nacionalnom populacijskom politikom Vlade Republike Hrvatske. Izdvojit će se žene kao zasebna ciljna skupina u operativnom Planu poticanja malog i srednjeg poduzetništva i ono što mislim da je isto važno da se razmatraju mjere za uvođenje poreznih olakšica za samozaposlene žene i poduzetnice. I naravno da ćemo sustavno promicati žensko poduzetništvo kao što smo to činili i do sada. Što se tiče suzbijanja nasilja u obitelji, odnosno nasilja nad ženama, već sam rekla da razmatramo još mogućnosti o izmjeni Kaznenoga zakona kako bismo pooštrili mjere. Međutim, želim podsjetiti da su značajne mjere već ugrađene u izmjene i dopune Kaznenoga zakona o kojem ste raspravljali. Predlažemo i izmjenu ZKP-a, jer želimo smanjiti dodatno traumatiziranje žena koje su žrtve nasilja. I rekoh već preciziranje u Kaznenom zakonu spolnih radnji koje su izjednačene sa silovanjem. Evo dame i gospodo, ovo bi bilo ukratko o ovom projektu, odnosno ovom Prijedlogu nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Želim vas još na kraju izvijestiti da smo se mi, dakle da se Hrvatska uključila već i u veliku kampanju Vijeća Europe za suzbijanje nasilja nad ženama. Ja ću krajem godine sudjelovati i na ministarskoj konferenciji koja će zapravo započeti tu veliku kampanju. Mi smo svoj prijedlog kampanje već predstavili uz 8. ožujka, međunarodni Dan žena, započeli smo sa opsežnim pripremama a u sljedećoj godini naravno Vlada će gotovo svakodnevno jasno, u suradnji sa ženskim nevladinim udrugama ali i sa svim udrugama koje promiču ljudska prava provoditi kampanju i jasno da ovim putem pozivam i sve vas da se u to uključite ali pozivam i jedinice lokalne uprave, samouprave, gradove, općine, županije da se svakako svojim projektima i svojim doprinosom uključe u to. Hvala vam lijepa i želim od srca, kao vjerujem i većina od vas konstruktivnu raspravu, bez politiziranja, jer ako nećemu ne treba politizirati onda je to o dokumentu koji promiče ravnopravnost spolova što je vjerujem zajednički cilj svih nas. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za ravnopravnost spolova, predsjednica odbora poštovana zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice, predstavnici Vlade. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora raspravio je na 39. sjednici Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova u svojstvu matičnog radnog tijela. Odbor je raspolagao i pisanim primjedbama pravobraniteljice za ravnopravnost spolova na navedeni akt. Odbor nije prihvatio predložene primjedbe. U iscrpnom uvodnom izlaganju, predstavnica predlagatelja istaknula je da je nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova strateški dokument Republike Hrvatske koji se donosi s ciljem uklanjanja diskriminacije žena te uspostavljanje stvarne ravnopravnosti spolova provedbom politike jednakih mogućnosti. Također je naglašeno da se donošenjem nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2006.-2010. godine nastavlja tradicija prethodnih nacionalnih politika ali sada s naglaskom na stvarne mogućnosti primjene određenih mjera i aktivnosti. Bitan pokazatelj neravnopravnog položaja žena i nadalje se ogleda u natpolovičnom udjelu žena u ukupnom broju nezaposlenih osoba pod zastupljenosti žena na svim razinama političkog odlučivanja, različitim oblicima diskriminacije pri zapošljavanju i profesionalnom napredovanju te učestalosti obiteljskog nasilja nad ženama te se stoga jedan od najvažnijih ciljeva ovog Prijedloga politike postizanja pune ravnopravnosti muškaraca i žena odnosi upravo prema mišljenju predlagatelja na poboljšanje položaja žena na tržištu rada. U raspravi su iznijeta mišljenja, primjedbe i prijedlozi. U raspravi je naglašeno da je prijedlog ove nacionalne politike najbolji do sada jer su njega implementirana iskustva prethodnih nacionalnih politika uravnoteženi u propisivanju ciljeva, mjera i realnih gospodarskih mogućnosti za provedbu. U raspravi je isto također istaknuto da su radnoj skupini za izradu ovog prijedloga bile involvirane i nevladine udruge koje se bave ravnopravnošću spolova, da se rad na ovom važnom dokumentu odvijao u partnerskom ozračju Vlade i nevladinih udruga te da su primjedbe i mišljenja svih sudionika ugrađene u ovaj prijedlog što je po mišljenju djela članova odbora pozitivan primjer dobre suradnje. U raspravi je više puta ponovljeno da je sadašnji sustav promicanja i zaštite prava žena nedovoljno učinkovit, premda u Republici Hrvatskoj postoje svi institucionalni mehanizmi za ostvarivanje pune ravnopravnosti spolova. Neophodno je povećanje političke participacije žena na svim razinama političkog odlučivanja a napose na lokalnoj razini gdje su po mišljenju odbora rezultati zadnjih provedenih lokalnih izbora zabrinjavajući. U raspravi je više puta ponovljeno da se diskriminacija žena najviše ogleda u teškom položaju žena na tržištu rada, potplaćenosti, teškom usklađivanju obiteljskog i profesionalnog života, političkoj pod zastupljenosti kao i dominaciji nasilja nad ženama. Na tom tragu iznijeto je mišljenje po kojemu bi Vlada Republike Hrvatske trebala konkretnijim mjerama stimulirati poslodavce za zapošljavanje žena. Iznijeto je mišljenje da se kod usklađivanja radnog vremena dječjih vrtića sa radnim vremenom njihovih roditelja svakako treba voditi računa o dobrobiti djeteta jer postoji bojazan da neodgovorni roditelji zlorabe takvo radno vrijeme na štetu djeteta. Iznijeto je također mišljenje dijela odbora po kojem je neprihvatljivo da Vlada Republike Hrvatske u prijedlogu nacionalne politike višestruko utvrđuje zadaće koje treba izvršavati Hrvatski sabor, Odbor za ravnopravnost spolova i druga radna tijela Hrvatskoga sabora što je u nesuglasju s Poslovnikom Hrvatskoga sabora. Dio članova odbora drži da bi u završnim odredbama ovoga prijedloga trebalo propisati obvezu Vladi Republike Hrvatske da jednom godišnje podnese Hrvatskom saboru izvješće o provedbi nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 5 za uz 2 suzdržana i 1 protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova 2006.-2010.
Hvala. Odbor za obitelj, mladež i šport predsjednik odbora poštovani zastupnik Davorko Vidović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! I naš odbor Odbor za obitelj mladež i šport kao nadležno tijelo posebno za onaj dio koji se odnosi na područje ravnopravnosti žena na tržištu rada je proveo također raspravu i to je sljedeće izvješće s te rasprave. U uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja je istakla da je nakon prve nacionalne politike za promicanje jednakosti koji je Vlada Republike Hrvatske usvojila 1997. godine a druge nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2001.-2005., ovo je treća nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova kojom se redefiniraju nacionalni prioriteti i utvrđuju načini provedbe i poduzimanje posebnih mjera sukladno društvenim promjenama. Tri su glavna pokazatelja neravnopravnosti žena. Istaklo se posebno činjenica da više od polovice nezaposlenih osoba su žene 59% i to je ono što je u odnosu na sve prethodne, sva prethodna razdoblja ključni negativni pokazatelj zapravo stanja. Zatim, izloženost različitim diskriminacijama žena pri zapošljavanju unatoč zakonskim odredbama koje su u proteklom razdoblju donijete da se to ne događa, ili nezastupljenost žena u političkom životu. Prijedlog sadrži dakako i plan sa popisom mjera, rokove, nositelje zaduženja a po prvi put se uvodi upravljanje proračunskim sredstvima prema spolu te daje značajno mjesto županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova čime se intenzivira promicanje ravnopravnosti spolova na lokalnoj razini. Nakon tog uvodnog obrazloženja članovi odbora i rasprave članova odbora su dali podršku nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova uz napomenu da ukoliko se doista ispoštuju mjere i rokovi iz akcijskog plana za pet godina se mogu očekivati znatniji pomaci, otklanjanje diskriminacija žena te društvo u kojem se provodi politika jednakih mogućnosti. Odbor je nakon provedene rasprave sa 8 glasova za donio zaključak da se predloži Hrvatskom saboru donošenje nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2006.-2010.
Hvala. Otvaram raspravu. Za Klub HDZ-a poštovana zastupnica Karmela Caparin. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Poštovana ministrice potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege zastupnici! Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o prijedlogu politike za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006. do 2010. godine. U prošlosti smo se nalazili pred različitim društvenim i političkim okolnostima, tranzicijskim procesima ali i obvezama prihvaćajući Konvenciju o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena prihvaćene 79. godine od Opće skupštine Ujedinjenih naroda koja je stupila na snagu 1981. kao pravno obvezujući međunarodni ugovor. Slijedi Pekinška deklaracija i platforma za djelovanje te daljnje obveze Republike Hrvatske za provedbu ciljeva sadržani u Milenijskoj deklaraciji od 2000. godine. Odbor za uklanjanje diskriminacije žena je zadužen za nadzor primjene konvencije na nacionalnoj razini nakon što države daju izvješće. Osim međunarodnih obveza UN-a Republika Hrvatska je prihvatila i obveze kao članica Vijeće Europe koja aktivnosti promiče sudjelovanje žena u politici ukazujući da je participacija žena u životu zajednice središnje političko pitanje koje utječe na cjelokupnu raspodjelu društvenih uloga između spolova. I na kraju, slijedi nam usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske zajednice. Osnova je uklanjanje diskriminacije žena i ostvarivanje jednakosti muškaraca i žena na svim područjima, političkom, društvenom, gospodarskom, kulturnom, građanskom i obiteljskom. 1997. donesena je nacionalna politika za promicanje jednakosti kao prva. 2001. do 2005. nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova i slijedi ova treća kao slijed događanja. 2003. godine Hrvatski sabor usvojio je Zakon o ravnopravnosti spolova koji utvrđuje opća načela i osnove za zaštitu i promicanje ravnopravnosti spolova kao temeljne vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. On definira i uređuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola i stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce. Iz ocjene stanja nacionalne politike vidljiv je institucionalni i zakonodavni razvoj temeljen na Zakonu o ravnopravnosti spolova. 2003. godine imenovana je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova a 2004. Ured za ravnopravnost spolova. Tijekom 2004. imenovani su koordinatori i koordinatorice u svim ministarstvima i državnim tijelima i uredima državne uprave, u 2004. na '05. županijska povjerenstva. Za institucionalne provedbe 2005. Odbor Ujedinjenih nacija je dao pozitivnu ocjenu. U raspravi članovi i članice Kluba Hrvatske demokratske zajednice iskazali su nezadovoljstvo provedbom zakona kako bi se uklonila diskriminacija i uspostavila politika jednakih mogućnosti. Prema članku 15. stavak 3. Zakona o ravnopravnosti spolova političke stranke koje su upisane u registar političkih stranaka usvajaju svake četiri godine plan djelovanja uravnotežene zastupljenosti žena i muškaraca i u skladu sa njim određuju metode za promicanje uravnotežene zastupljenosti žena i muškaraca u tijelima stranke, na popisima kandidatkinja za izbore u Hrvatski sabor i u tijelima jedinice lokalne i područne samouprave. Po preporuci Europske unije i Vijeća Europe zastupljenost bilo žena bilo muškaraca u bilo kojem tijelu koje odlučuje o političkom i javnom životu ne bi smjela pasti ispod 40%. Navedene odredbe kao i mjere pozitivne akcije kojom se političkim strankama dodjeljuje 10% više sredstava za podzastupljeni spol nisu dovele do očekivanih rezultata. Iz statističkog osvrta u Republici Hrvatskoj vidljivo je da je u Hrvatskom saboru 21% žena, od 14 ministara u Vladi su 4 žene. Udio žena među dužnosnicima i visokim državnim i javnim službenicima u posljednjih 5 godina porastao je samo sa 20% na 26,5%. Kao članice županijskih skupština žene su zastupljene 14,5%. Članovi Vijeća, gradova i općina 15,7%, a u općinama 8,4% participiraju žene. Povećanje od ovih 1% može govoriti samo o političkoj podzastupljenosti žena. Iza nas su lokalni izbori, a pred nama parlamentarni izbori. Spomenimo i odluku Ustavnog suda da ne postoje mjerila uravnotežene zastupljenosti. Nadam se da više tako ne misle. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova u zadnjem izvješću je upozorila na mali broj žena izabranih na lokalnoj razini 2005. Ukupan prosjek svega 10,7%, a prema popisu stanovništva ima ih 51,87%. Funkciju županica, gradonačelnice i načelnice obavlja samo 28 žena ili 5%, a 542 muškarca ili 95%. Na kandidacijskim listama bilo je svega 19% žena, a tek 6,8% nosilo je kandidacijske liste. Ravnopravnost dakle je u procesu odlučivanja odraz prave demokracije. Izravna ili neposredna diskriminacija relativno se lako primijeti u različitosti prava, ograničenju u pravima, a neizravna ili posredna diskriminacija znatno se teže uočava ali i otkriva se pomoću pokazatelja statistika i analiza koje se razotkrivaju. Manjkavost analiza je kod žena sa invaliditetom, stanju u ruralnim sredinama, seoskih žena. Položaj žena pripadnica nacionalnih manjina. Strateški okvir ove nacionalne politike ravnopravnosti spolova usmjeren je na unapređivanje ljudskih prava žena pripadnica nacionalnih manjina, žena sa invaliditetom, uklanjanje diskriminacije Romkinja. Žene sa invaliditetom su imale edukaciju u svezi sa obiteljskim nasiljem. Međutim najizrazitija diskriminacija žena je ne tržištu rada. Na istom radnom mjestu muškarci dobivaju za 19,4% veću plaću, a spolna diskriminacija raste s godinama staža. U ukupnoj populaciji nezaposlenih prema starosti 40 do 59 godina žene čine 62% nezaposlenih. Međutim ako pogledate u svijetu od 30, 300 vodećih kompanija 9,3% članova je u upravnim odborima žena. U natječajima za zapošljavanje promiču se stereotipi o ženskim i muškim zanimanjima. Pitanje ženi da li ste trudni, da li ćete bitni, šta namjeravate? I tako dalje. Nedavno se odbila molba majke, primjer troje djece, supruge hrvatskog ratnog vojnog invalida iz Domovinskog rata koja je imala iste kvalifikacije tehničke struke kao i kolega, ali u odabiru procjene sposobnosti ona je morala biti i fizički jaka jer rad na terenu zahtijeva znatan fizički napor, a projektiranje i izrada dokumentacije zahtijeva prethodno izvođenje građevinskih radova. To je u jednom obrazloženju, a ona je trebala raditi u komunalnom poduzeću. Glavni cilj ove nacionalne politike je ukloniti sve oblike obiteljskog nasilja uz unapređenje zaštite žrtava obiteljskog nasilja. 2003. godine stupio je na snagu Zakon o zaštiti nasilja u obitelji. Izvršene su izmjene u policijskom zakonu, kaznenom. Napravljen je pravilnik o osnivanju skloništa. Adresar istih koji je distribuiran po svim ustanovama, program socijalne pomoći, a 22. rujan proglašen je Nacionalnim danom borbe protiv nasilja u obitelji. Usvojena je Nacionalna strategija zaštite od nasilja u obitelji za razdoblje od 2005.-2007. te protokol o postupanju u slučaju nasilja. U nacionalnoj politici prepoznat je prioritet u potrebi uvođenja rodno osjetljivog obrazovanja u nastavne planove i programe. Uz uklanjanje spolnih stereotipova i edukaciji osoblja o ravnopravnosti spolova. Često se susrećemo sa diskriminacijom na razini jezika. Kod tituliranja uobičajeno je da se žene nazivaju i potpisuju titulama kao liječnik, pravnik, a ne liječnica ili pravnica. Kada je riječ o obitelji Hrvatska demokratska zajednica uz punu ravnopravnost spolova posebno mjesto daje majčinstvu, ali u podizanju djece oba roditelja imaju jednaku odgovornost uz pravednu raspodjelu obiteljskih uloga. Ono što posebno daje nadu u realizaciji ove politike su akcioni planovi, točno zadani ciljevi, nositelji, rokovi uz nadzor Ureda za ravnopravnost spolova. Moram ovdje usput reći da mi je jako žao da je jučer na Odboru za ravnopravnost spolova rasprava pravobraniteljice za ravnopravnost spolova bila jako destruktivna, negativistična i pitam se kako će ona kao … [[Govrnica se ne razumije.]] donesti izvješće u kojem će biti objektivna? Pogotovo što se tiče analize nacionalne politike. I na kraju, usvojili smo zakone, poduzeli niz mjera za ostvarivanje ravnopravnosti spolova, oslanjamo se na Ured za ravnopravnost spolova, županijska povjerenstva, ali statistički pokazatelji govore o prisutnosti diskriminacije žena na mnogim područjima. U Europskoj uniji trend je uloge muškaraca u provedbi mjera iz područja ravnopravnosti spolova. Vidjet ćemo vas na sljedećim izborima. Ravnopravnost spolova je političko pitanje. Pitanje osnovnih ljudskih prava i pitanje demokracije. Vjerujemo da će ova nacionalna politika dati ženama jednake šanse za zapošljavanje, ukinuti stereotipove o slabijim menadžerskim sposobnostima, ali će svojim sposobnostima i znanjem žene stići tamo gdje je novac i tamo gdje je moć. To je jedino moguće preraspodjelom ekonomske moći i pristupom novcu. Obzirom na kvalitetu ovog prijedloga vjerujemo da će u Hrvatskom saboru ova nacionalna politika biti jednoglasno prihvaćena. Hvala.
Hvala. Za Klub IDS-a poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovana potpredsjednice i gospođo Štimac-Radin, mi u Klubu IDS-a ćemo podržati Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2006.-2010. ali isto tako bi voljeli vjerovati da će ovaj Prijedlog nacionalne politike za ravnopravnost spolova bitno poboljšati stanje u našoj zemlji. I zato ćemo podržati, još jednom ponavljam, ovaj prijedlog. No svejedno želim upozoriti na neke probleme i na neke institucije te na stanje koje imamo sada jer činjenica je da od dobrih namjera do sprovođenja u stvarnosti je dugačak put. Što imamo sada? Nacionalnu politiku na nacionalnu politiku, strategiju na strategiju, deklaraciju na deklaraciju, zakone, pravilnike, naputke, poslovnike, uredbe, protokole, puno je te papirologije a rezultati i realnost su sasvim neki drugi. Iako sve ovo navedeno i od vlasti donešeno, a institucije su prve koje generiraju jaz između spolova, a oni bi trebali biti prvi koji će primati i brinuti se za unapređenje društva i provođenja državne politike. Ja ću na nekim životnim primjerima pokušati predočiti što je to ravnopravnost spolova kod nas i koje to institucije ne poštuju državnu politiku. Koncentrirat ću se na tri primjera koji su vezani uz institucije. Prvi primjer je o radu policije. Obratila mi se jedna gospođa u mojoj izbornoj jedinici, a radi se o policijskoj postaji u Opatiji. Postoji presuda o zabrani približavanja bivšoj supruzi, ali ne mareći za to njezin bivši suprug dolazi i maltretira je. Pozvana je policijska postaja u desetak navrata, oni dolaze, pokazuje im se presuda, ali oni kažu da su nemoćni pa čak nisu niti evidentirali niti pozive, niti su napisali izvještaj da su bili na intervenciji. To samo utoliko govorimo koliko se poštuje protokol koji je upućen u policijske postaje. Nego savjetuju gospođu da bi ona trebala ponovo tužiti svog bivšeg supruga. O drugom primjeru koji ću sada evo samo u par crta, jer je gospođa kolegica Caparin već govorila o tome, a radi se naravno o čelniku lokalne samouprave i sigurno načelnik općine Udbina je taj koji je odgovoran za neravnopravnost spolova u tom segmentu. Ovo je sigurno prvi slučaj u obrazloženju kandidatu, u ovom slučaju kandidatkinji, da se odgovori da nije izabrana za direktora komunalnog poduzeća u vlasništvu općine. Nije zadovoljila na temelju procjene sposobnosti kandidatkinje za rad na terenu koji zahtjeva znatan fizički napor. Toliko o tome, i da je 60% još uvijek žena nezaposleno. Što se tiče možda trećeg primjera, on je najdrastičniji i radi se o pravosuđu. Ovo što ću sada iznijeti uputile su mi žene poduzetnice iz Istarske i Primorsko-goranske županije jer su bile zgrožene na presude vezano isto tako možemo reći za ravnopravnost spolova. Izvjesni Tomo Sopljanac sredinom 9. mjeseca, osuđen je na zatvorsku kaznu u trajanju od godine dana, a izvjesna Ana Magaš nekoliko mjeseci prije toga osuđena je na 9,5 godina zatvora. Tomo Sopljanac nije počinio krađu ili provalu ako ste to mislili, Ana Magaš nije dilala drogu ili trgovala ljudima. Ana Magaš je ubila vlastitog muža nožem, a Tomo Sopljanac ubio je vlastitu ženu golim rukama. Ana Magaš je ubila alkoholiziranog muža koji ju je davio, a u slučaju ubojstva supruge, Županijski sud u Zagrebu u obrazloženju presude je naveo kako je Sopljančeva supruga bila pod navodnicima "jako agresivna" pa je opravdano da ju je muž udario šest puta šakom u glavu i još dva puta nogom dok je ležala na podu, vjerojatno da izbije i zadnje znake agresivnosti iz nje. Županijski sud u Zadru u svom obrazloženju presude Ani Magaš, naveo je kako je sama provocirala vlastito davljenje. Ona je na zgražanje suda nešto ranije u večeri plesala sa drugim muškarcem i upornim nastojanjem da uđe u vlastiti dom natjerala muža da je prignječena na sudoperu i umjesto pod navodnicima "pristane" na pretrpljanje lakših tjelesnih ozljeda kaže sudac, ona je zamislite podignula ruku na muža. Na suđenju Sopljancu utvrđeno je kako nije imao namjeru ubiti ženu već je samo odmaknuti od sebe. Ana Magaš je pak sama tražila sukob, a pokojni muž je logično reagirao nazvavši je kurvom, kaže zadarski Županijski sud. Sopljancu je kao olakotna okolnost uzeta činjenica da ima sedmero djece, dok je Ani Magaš činjenica da ima dijete odmogla na sudu koji je to uzeo kao otegotnu okolnost kazavši kako je svom djetetu prekinula normalno djetinjstvo. No, mi se ne smijemo i nećemo se miješati u neovisnost hrvatskog pravosuđa. Ipak oni znaju provoditi zakone i štititi građane od nasilništva, pljački, ubojstva, silovanja i sličnih djela. Na žalost, ima onih da nam kažu kako vađenje očiju živim ljudima nije tako strašno kako se čini ili npr. onih koji kažu kako je olakotna okolnost u slučaju gaženja djevojčica činjenica da netko potiče iz ugledne obitelji. Mi u IDS-u mislimo da je obaveza svih institucija koje sam kroz ove primjere navela, da u provođenju pravde štite ravnopravnost spolova a ne da generiraju i produbljuju neravnopravnost spolova. Sve do trenutka dok se ne uvedu sankcije za sve one koji ne poštuju instituciju u kojoj rade ili one koji ne provode zakone, bit će težak put do bilo kakve ravnopravnosti. Što se tiče pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, sjetite se da sam ja prije par mjeseci bila jedna, možda i jedina od onih koja je kritizirala i bila vrlo vrlo kritična prema, evo kaže gospođa Ruža Tomašić također, prema izvješću koje je podnijela Hrvatskom saboru i u tome kako je svoju instituciju isto tako omalovažila, jer tko će vjerovati u instituciju koja je prijavljena za mobing, a od nje se očekuje da vas štiti od isto takvog mobinga. No nadam se da je ovo ipak jedan korak naprijed i mi u klubu IDS-a ćemo zato podržati ovaj prijedlog.
Hvala. Klub HSP-a, poštovana zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege. U ocjeni stanja u ovom Prijedlogu nacionalne politike kaže "od usvajanja nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2001. godine pa do danas osnovani su temeljni institucionalni mehanizmi i uvedene značajne zakonodavne promjene radi suzbijanja neravnopravnosti spolova i promicanja politike jednakosti, mogućnosti, donošenjem Zakona o ravnopravnosti spolova potkraj srpnja 2003. godine, te kao najvažnijeg pravnog dokumenta usmjerenog ka otklanjanju spolne diskriminacije. Stvoreni su preduvjeti za učinkovitiju provedbu politike rodne ravnopravnosti. Iste godine usvojeni su i drugi tzv. antidiskriminacijski zakoni poput Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, Zakona o istospolnim zajednicama, a u području kaznenog, obiteljskog i radnog prava također su propisane nove antidiskriminacijske odredbe uz Zakon o ravnopravnosti spolova, Zakon o radu. Najvažniji je zakon koji sadržava odredbe za sprječavanje diskriminacija na temelju spola u području rada i zapošljavanja". I sada, umjesto da mi danas govorimo o tome koji su zakoni prekršeni, koje su sankcije poduzete, tko je šta napravio, mi ovdje opet govorimo što ćemo napraviti, kako ćemo napraviti i na koji način ćemo napraviti. Ja mislim 2010. godine kad budemo o ovome raspravljali opet ćemo isto raspravljati. Trebalo bi se sastati, trebalo bi organizirati, to ćemo napraviti. Idemo, gospodo, zakoni su prekršeni. Žene su ubijene, žene ostaju bez posla, tko je kažnjen? I umjesto toga ja čitam u novinama kako čovjek vozi skupi auto ili ima skupu jahtu dok u isto vrijeme se žene tuže koje su trudne da su ostale bez posla. Pa gospodo, da li su ti ljudi sankcionirani? Na koji način? Dokle god se to ne bude, dokle god ne bude u ovome Saboru konačno jednom kad bude jedan zakon da čujemo i koliko je ljudi kažnjeno, na koji način, kolike su kazne bile da se to više ne ponovi, mi ćemo uvijek na isti način raspravljati. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Žao mi je da je kolegica ovako raspravljala o ovoj nacionalnoj, zaista, izvrsnoj strategiji. Prvo, netočno je da ništa nije napravljeno. Vi sami znate … … [[Upadica se ne razumije.]] da ništa nije napravljeno, ali morate govoriti argumentirano. Mislim da sam u svojoj raspravi bila jasna i točna. Nije točno da ništa nije napravljeno. Napravljeni su institucionalni mehanizmi, napravljena je zakonska osnova i na osnovu zakonske osnove, Zakona o ravnopravnosti spolova vam je podloga, pravna podloga za napravljene nacionalne politike za ravnopravnost spolova. Kao što je u svijetu i podloga i konvencija i … [[Govornica se ne razumije.]] deklaracija i … [[Govornica se ne razumije.]] deklaracije. Dakle, to je ono, a da ništa nije napravljeno nije istina.
Klub SDP-a, poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Pa ja ću evo na početku u ime Kluba SDP-a obzirom da je kolegica Caparin u ime Kluba HDZ-a izrazila žaljenje zbog jučerašnje destruktivnosti na sjednici odbora od strane pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, ali onda ću ipak nadopuniti, jučer je sjednica za ravnopravnost spolova trajala jako dugo. I mogu samo izraziti žaljenje zbog, blago rečeno, bezobraznog nastupa u jednom svom dijelu predlagateljice, odnosno predstavnice Vlade, predstojnice Ureda za ravnopravnost spolova. No, to je možda nešto o čemu Vlada nek razmisli pa i Predsjedništvo Sabora o tome na koji način se određene politike, zakoni, strategije predlažu i brane pred sjednicama odbora, odnosno pred zastupnicama i zastupnicima ovoga Doma. No, u ime Kluba SDP-a, dakle, ja ću odmah na početku reći da će Klub SDP-a podržati donošenje nove nacionalne politike za ravnopravnost spolova. No to naravno ne znači da će u superlativima govoriti o ovom prijedlogu ili govoriti da smo do sada baš učinili sve što smo trebali učiniti. Ja vjerujem da će se iz rasprave naći i dobrih prijedloga koji će moći naći možda mjesta i u ovoj nacionalnoj, Prijedlogu nacionalne politike, jer kao Klub SDP-a ne mislimo da je ovo nešto zabetonirano i da u krajnjoj liniji možda i do glasanja se mogu neke stvari i nadopuniti. Dakle, pred nama je Prijedlog 3. nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova za razdoblje 2006. – 2010. godine. Ja mislim da je svima jasno da ipak na ovu proteklu 2006. jer ipak je već početak listopada, se u biti i ne bi mogla i ne može više odnositi. Jer u krajnjoj liniji u završnim odredbama ove nacionalne politike stoji da će se ona po usvajanju u Saboru tek u roku od 3 mjeseca distribuirati nositeljima mjera, a objavit će se u "Narodnim novinama". U ime Kluba, ja molim da se točno napiše u kojem roku će u "Narodnim novinama" nacionalna politika biti objavljena. U ovom Prijedlogu nacionalne politike i prije nego što je on došao naravno na raspravu u Sabor neki kažu, jedan dio njih kaže da je ovo dobar dokumenat, jedan dio kaže da je dobar dokumenat, ali neprovediv. Neki kažu da je loš, a možda upravo zbog toga što misle da je u dobrom dijelu neprovediv. Međutim, i ti koji kažu da je loš smatraju da ga treba prihvatiti, da nam je takav dokumenat potreban, a neki kažu da je ovaj dokumenat kao voda. Niti pomaže niti odmaže. Mi u Klubu SDP-a smatramo da je tematika na koju se odnosi ova nacionalna politika prevažna i da zaslužuje da ovaj dokumenat, odnosno i ove mjere koje se unutar ovog dokumenta predlažu budu i puno konkretnije nego što su u ovom Prijedlogu. Ova politika što se tiče SDP-a je toliko važna da smatramo da treba unijeti u ovaj dokumenat obvezu Vlade, ako ne već jedanput godišnje, onda makar jedanput u 2 godine da podnosi izvješće Hrvatskom saboru o provođenju ove nacionalne politike. Koliko će dokumenat, sama nacionalna politika biti provediva, to će sigurno biti vidljivo već i na raspravi o proračunu koja nas čeka. Odnosno, koliko će Vlada, odnosno pojedina ministarstva biti spremna financijski poduprijeti i ovako predložene mjere, utoliko će on biti moguće i provoditi. Mi u Klubu SDP-a podsjećamo da je u svom mišljenju za 2005. upravo za područje ljudskih prava Europska komisija ocijenila da je nediskriminacijska politika i politika jednakosti spolova općenito nisu dobile potrebnu pozornost ili se njima nije bavilo s ciljem njihova rješavanja. Hrvatska je država koja više-manje ima sve poznate ustrojene institucionalne mehanizme za provođenje politike ravnopravnosti. Saborski odbor, Vladin ured, pravobraniteljicu, lokalna povjerenstva, istina uglavnom na razini županija manjim dijelom nekih gradova i općina, koordinatore za ravnopravnost spolova po svim ministarstvima na razini pomoćnika ministara. Imamo i Zakon o ravnopravnosti spolova, ali imamo i sve ostale zakone koji u ovoj državi niti nakon tri godine od donošenje Zakona o ravnopravnosti spolova nisu sa njim usklađeni bez obzira na izričitu jasnu odredbu Zakona o ravnopravnosti. A imamo između ostalog i Ustavni sud koji između ostalog kaže da se u stvari ne zna koje je to mjerilo uravnotežene zastupljenosti oba spola. Provođenje politike ravnopravnosti spolova u stvari je u nadležnosti Ureda za ravnopravnost spolova. Po mišljenju kluba SDP-a taj ured niti je kadrovski niti financijski niti po svom statusu i moći koju ima kadar da odgovori na sve poslove koji su pred njega postavljeni. Ja bih molila da bacite pogled na realizaciju proračuna za prvih 6 mjeseci i što se tiče Ureda za ravnopravnost spolova. Ako je problem u zakonu koji to regulira, možda je vrijeme nakon tri godine da vidimo da li je potrebno eventualno donijeti i određene izmjene u Zakonu o ravnopravnosti spolova, vidjeti u kom smislu ga je potrebno mijenjati, a u cilju osnaživanja glavnih institucionalnih mehanizama koji na svojim leđima nose provedbu politike ravnopravnosti spolova. Jer imati odgovornost i poslove, a ne imati stvaran utjecaj i moć, u osnovi je jalov posao kako na razini države tako i na lokalnim razinama. Kada govorimo o lokalnim razinama ono što mi se čini da ovoj nacionalnoj politici nedostaje, a to je popis lokalnih povjerenstava. Mislim da bi bilo zanimljivo vidjeti popis svih povjerenstava na terenu, koliko je njih osnovano kao stalnih radnih tijela, koliko je osnovano kao ostalih radnih tijela povjerenstava, odnosno savjetodavnih tijela i sl. Kao klub SDP-a mi se jako zalažemo da i ta lokalna povjerenstva, odbori, komisije il' kako ćemo ih već nazvati, budu stalna radna tijela skupština županija, odnosno vijeća gradova i općina. Mislimo da jedino na taj način mogu imati ravnopravan status u odnosu na ostale odbore i komisije koji se formiraju na lokalnim razinama, naravno u skladu sa njihovim statutima, odnosno poslovnicima. Ja moram ovdje istaknuti jedan apsurdan primjer. Ja ga svuda ističem, pa ću i ovdje. Na razini Primorsko-goranske županije imamo formiran Odbor za ravnopravnost spolova. Odbor je po njihovom statutu stalno radno tijelo skupštine i točno je propisano na koji način se bira, od čijih, od kojih članova i članica. Ovaj odbor je formiran od članova i članica koji nisu izabrani u skupštinu, ali su bili na listama stranaka. I kao takvo naravno da ne može na isti način sudjelovati u radu skupštine kao što to mogu i ostala tijela. U tom smislu klub SDP-a podržava mišljenje pravobraniteljice za koje nam je žao da nije našlo mjesta u ovoj politici. Inače smatra se, to je u krajnjoj liniji već i naglašeno više puta do sada, da su glavni pokazatelji ravnopravnosti odnosno položaja žena u društvu njen položaj na tržištu rada, sudjelovanje u odlučivanju na svim razinama i problematika nasilja nad ženama. Kad gledate sva ta tri područja bez obzira na sve strategije, politike, protokole, zakone, sjednice GSV-a i ne znam čega sve ne, žene u Hrvatskoj jesu diskriminirane. Jedan od temeljnih uzroka neravnopravnog položaja žena jeste upravo diskriminirani položaj žene na tržištu rada. Sa mjesecom kolovozom ove godine broj, udio žena u ukupnom broju nezaposlenih premašio je 60%. On sa 31. kolovozom iznosi 60,5%, to su podaci Hrvatskog zavoda za zapošljavanje, dakle mi smo prošli tu brojku od 60%. U ovoj nacionalnoj politici na strani 35 spominje se Gospodarsko-socijalno vijeće za koje se kaže da je usvojilo dodatne smjernice prema unapređivanju položaja žena na tržištu rada i smanjivanju stupnja njihove nezaposlenosti. Da li znate kada je održana ta sjednica GSV-a? Ta sjednica GSV-a održana je 19. veljače 2004. godine. Dio mjera koje se predlažu ovim dokumentom nacionalne politike bile su predložene i u zaključcima Gospodarsko-socijalnog vijeća iz veljače 2004. godine. Mi smo sada početak listopada 2006. godine. Ja samo mogu konstatirati u ime kluba SDP-a da to znači da ono što se tada dogovorilo na toj sjednici GSV-a nije odrealizirano i možda bi i o tome trebalo progovoriti na nekoj od sljedećih sjednica GSV-a bez obzira što je evo po riječima potpredsjednice GSV usvojio prijedlog ove nacionalne politike. To se na primjer odnosi između ostalog na identifikaciju standarda diskriminacije pri zapošljavanju žena ili na izradu programa ekonomskog osnaživanja samohranih roditelja, pa ono što uporno ponavljamo iz dokumenta u dokumenat, to je usklađivanje rada ustanova za odgoj i obrazovanje djece predškolske dobi, pa planiranje otvaranje novih predškolskih programa i servisa, itd. Moram reći, možda sam propustila, ali nikada javnost nije izvještena o izvršenju tih zaključaka Gospodarsko-socijalnog vijeća, da li su pojedina ministarstva, institucije, udruge, organizacije bile dužne bilo kome podnijeti to izvješće. O tome kakav će biti položaj žene na tržištu rada ovisi uvelike o tome koliko će ova Vlada i financijski biti spremna poduprijeti mjere za poboljšanje položaja žene na tržištu rada. Na strani 38 gdje se govori u stvari o nečemu što bi trebalo biti konkretna jedna mjera i koja bi financijski trebala značiti određene stimulacije, kaže se - mjera 233 - razmotrit će se uvođenje poreznih olakšica za samozaposlene žene i žene poduzetnice, žene zaposlene u poljoprivrednim djelatnostima i obrtništvu. Rok provedbe 2008. – 2010. Na strani 41 također opet imate – razmotrit će se uvođenje poreznih olakšica, izmjena Zakona o porezu na dobit za organizaciju odgoj i obrazovanje djece predškolske dobi, itd., rok provedbe 2008. godine. A podsjećam ponovno na tu sjednicu GSV-a iz veljače 2004. godine gdje je također bilo rečeno da će se utvrditi porezne olakšice za trgovačka društva i ustanove u kojima je zaposleno više od 50% žena u odnosu na ukupan broj zaposlenih. Kolegice i kolege, sve dok ne budemo imali sada, odmah i sutra mjere koje će u financijskom smislu poduprijeti povećanje broja žena na tržištu rada, mjere koje će konkretno ne na način medijskih samokampanji o razvijanju svijesti raditi i poboljšavati položaj žene kad se radi o usklađivanju obiteljskih i profesionalnih obaveza, sve do tada mi ćemo iz godine u godinu govoriti na jednak način, jednakim brojkama o položaju žene na tržištu rada. Drugo, jedno veliko područje koje želimo u ime kluba SDP-a upozoriti, to je područje nasilja nad ženama. U zadnjih nekoliko godina napravljeni su iskoraci u zakonskom smislu, u donošenju strategija u donošenju protokola. Ali mi se moramo suočiti sa ipak poraznom činjenicom. Mi nismo nasilje nad ženama smanjili. Bez obzira dakle, na sve strategije, bez obzira na zakone, bez obzira na represivne mjere, protokole, mi nasilje nad ženama nismo smanjili. To pokazuju i podaci Ministarstva unutarnjih poslova za prvih 6 mjeseci ove godine i ono drugo što mi u tom području nismo uspjeli napraviti a to je promjene u pravosudnom sustavu. Reforma pravosuđa ako ne bude ubrzana, daleko će zaostajati za onom što ćemo mi u svojim protokolima zapisati pa će se onda dešavati i ovakve presude o kojima je i kolegica prije mene govorila. To je samo jedan od niza slučajeva. Ja vjerujem da će netko napraviti jednog dana analizu. U izvješću državnih odvjetništava za 2005. godinu jasno i nedvosmisleno stoji i kad se radi o nasilju nad ženama da postoje velika neujednačenost u sudskom postupanju. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Nenadić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ne mogu a da ne ispravim netočan navod kolegice Sobol oko istupa predsjednice ureda za ravnopravnost spolova koja je ona okarakterizirala kao bezobrazan. Predstavnica je samo pokušala uporno, dosljedno i argumentirano iznijeti tijek i učešće svih sudionika u izradi nacionalnog programa. A to što kolegica Sobol kao predsjednica Odbora za ravnopravnost spolova nije dopustila da to predstojnica ureda iznese to je sad činjenica o kojoj ćemo razgovarati u svojim nastupima, danas pred ovim Saborom. Isto tako kao član odbora i sudionik te dugačke rasprave sinoć, moram konstatirati da predstojnica ureda nije ta koja je prouzročila da ta rasprava traje tako dugo i da bude tako raspršena i rekao bih nekonzistentna a o tome ćemo govoriti u daljnjem nastavku sjednice. Hvala.
I druga, poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Pa, ja bih samo djelom ispravila kolegicu što je rekla da nije točno da se nije smanjilo nasilje u obitelji. Naime, o tome baš egzaktno ne možemo ni govoriti budući da riječ o insuficijentnosti statistike a s druge strane je povećanje i odraz senzibilizacije javnosti i povećanog prijavljivanja nasilja nad ženama. Teško je reći da li je povećano ili nije.
Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, štovana potpredsjednice hrvatske Vlade, štovana gospođo predstojnice ureda, kolegice i kolege. Pa evo sama činjenica da se čini da ja govorim prvi put, da prvo muško govori u ime kluba je zapravo dokaz ravnopravnosti spolova i pomalo mi se čini ovaj jedan paradoks da zapravo su žene u ime ovih drugih klubova preuzimaju tu ulogu da govore u ime svojih kluba, zapravo čini mi se da neće bitnije riješiti problem ravnopravnosti u Hrvatskoj i mislim ako se to tako shvaća onda se na krivi način shvaća. Mi iz kluba HSLS-a smatramo da je Vladin Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006.-210. godine jedan izuzetno važan strateški dokument za Republiku Hrvatsku jer odnosi se na ono razdoblje u koje Hrvatska zapravo želi postati punopravnom članicom Europske unije. Stoga se on ne sastoji samo od propisa provedbenih mjera već je koncipiran tako da nas vodi sustavno i pregledno kroz 3 dijela a s prihvatljivom interpretacijom mjera temeljnih pojmova koji se tiču ravnopravnosti spolova i cijeli je dokument napisan po našem mišljenju izuzetno čitljivo i prohodno. U prvom je dijelu naglašen pravni kontekst u nacionalnom zakonodavstvu kao i kontinuitet triju dosadašnjih nacionalnih politika te međunarodno preuzete obveze i očekivanja međunarodne zajednice i to s triju razina, Ujedinjenih naroda, Vijeća Europe i Europske unije. U središnjem dijelu iznosi se ocjena stanja s realno sagledanim napretkom i procjenom kritičnih područja uključivši i ocjene silnoga društva i međunarodnih institucija a iz te ocjene proizlazi i zavisni dio u kojem se predlaže strateški plan za provedbu i akcijski plan djelovanja za 7 područja: ljudska prava žena, jednake mogućnosti na tržištu rada, rodno osjetljivo obrazovanje, ravnopravnost u procesu odlučivanja, nasilje nad ženama, žene i zdravlje i institucionalni mehanizmi i načini provedbe. Ocjenjujemo da je bitna novina tog dokumenta što dosadašnju izdvojenu politiku promicanja ravnopravnosti spolova vidi i smješta kao središnji perspektivu ravnopravnosti spolova koja bi trebala biti uključena u sve politike, na svim razinama i stupnjevima, i drugim riječima, što sagledava rodnu perspektivu kao strukturni zamašnjak u donošenju svih političkih odluka. U tom smislu klub HSLS-a upućuje čestitke radu ureda na čelu kojem je gospođa Helena Štimac-Radin. Mislimo da je odlično obavila posao i sada mislimo da se ovdje ipak neke stvari trebaju spomenuti. Ova priča, odnosno ova osviještenost o tome da je mjesto žene i u javnom životu vrlo bitno, u Hrvatskoj postoji sigurno preko 20.-tak godina i upravo kolegica Helena Štimac-Radin bila je jedna od pionira onih koji su se tamo još 80.-tih godina uključivali u te atraktivne društvene pokrete gdje su na neki način upravo pridonosili da danas u Hrvatskoj imamo jednu sjajnu biblioteku koja doista prati sve relevantno što se ondje događa. No, jedno je to pratiti i prevoditi relevantne teorijske tekstove nego sada drugi je potpuno kud i kamo veći i složeniji problem kako tu teorijsku osviještenost, teorijsko znanje, kako implementirati u naš svakodnevni javni život. To nije nimalo jednostavno. Ovdje nemam namjeru docirati, ne znam, govoriti da zapravo i mi sami nasljeđujemo društvene ugovore koji su napisali … [[Govornik se ne razumije.]] , Russou, tamo u 17., 18., stoljeću i da su ti zapravo ugovori neki način bili upravo uvod u spolnu diskriminaciju i izostanak zapravo žene iz javne sfere i da kao ženi je bilo više mjesto ono što se govorilo ne kulturi nego da pripada prirodi. Svakako da je to problem koji se u ovom dokumentu itekako naslućuje. Kada mi govorimo o našem izbornom zakonodavstvu onda zapravo po mom mišljenju nisu bitni obi podaci koliko toga, koliko ima u Vladi, koliko ima u Saboru, koliko ima na lokalnoj i županijskoj razini ako mi zapravo neprestano iz zakona izbjegavamo da se zapravo prema tom problemu očitujemo. I ja se tamo sjećam još '99. godine kada smo stvarali jedan od naših izvornih modela da sam onda u ono vrijeme isto u ime kluba predlagao taj skandinavski model i da je to zapravo model koji bi upravo ako govorimo o ravnopravnosti doista bio princip muško-ženko, žensko-muško, kako god hoćete. Ja mogu reći sada iz svog vlastitog političkog iskustva kada se recimo taj model primjenjivao na jednoj lokalnoj razini u mome gradu da smo onda polučili itekako dobar politički izborni rezultat. Čim smo tog modela zadnji puta 2005. godine izostali očito nas je biračko tijelo itekako bilo kaznilo jer je u tome ipak bilo prepoznalo jednu vrijednost. Znači, mi kao liberali imamo pravo govoriti i uvijek naglašavamo važnost partnerskog odnosa i dijaloga sa cijelim društvom i pomno osluškujemo kritičke glasove koji od tuda dolaze i mi u ovom dokumentu prepoznajemo koliko je korišteno i usvojeno je to bogato znanje silne ženske scene a njihovi zahtjevi za ostvarivanjem … [[Govornik se ne razumije.]] ravnopravnosti spolova u hrvatskom društvu su prepoznati kao politički imperativ. I to je ono što mi doista ovih, da danas nije moguće više odnosno raspravljati način kako se u ovom Hrvatskom saboru raspravljalo prije desetak i više godina kada doista su i padale one izjave da se manje priča a da se više rađa. Mislim, i onda je ta izjava bila osuđena ali danas čak i najgori seksisti će itekako paziti da tu rečenicu ne izgovore. Međutim, pomnim uspoređivanjem teksta predložena nacrta sa usvojenim prijedlogom primjećujemo kako su neke od bitnih mjera za postizanje stvarne ravnopravnosti ili ispuštene ili prihvaćene s rezervama. To se kažem ponajprije odnosi na nespremnost Vlade za izmjenu izbornog zakonodavstva i njegovog usklađivanja sa Zakonom o ravnopravnosti spolova. Smatramo da tako nešto treba sprovesti, ako ne već u ovoj godini, predizbornoj godini ali da onda to barem do 2010. godine bilo bi itekako dobro da učinimo. Na kraju krajeva, i to je također test naše buduće demokratičnosti i spremnosti koliko smo mi zapravo spremni da jedan veliki dio populacije doista stvarno uključimo u politiku, da to ne bude samo deklarativno zalaganje nego upravo da i mi kao politička volja građana Republike Hrvatske u ovom parlamentu donesemo jedan takav zakon koji će upravo propisati pa da onda doista nema potrebe da govorimo kako problemi su u Vladi ili Saboru, ili Vrhovnom sudu, Ustavnom sudu i nekim drugim institucijama relativno dobro riješeni a ne znam da imamo problema sa lokalnom sredinom. Tako da kažem zapravo za tu lošu statistiku i sami smo krivi. Kažem, zbog toga moramo isto priznati da recimo evo Zakon o medijima isto kad se malo pomnije taj zakon isčita onda se upravo pokazuje kako u tom zakonu i dalje ne postoji rodno osjetljiva politika, i upravo način kako se tretira žena u mediju, da se svodi na puki objekt i čitav niz zapravo seksizma s kojim svaki dan se suočavamo i od javne televizije i do svih to medija. Te zakone smo i mi to donijeli upravo zbog toga što smo u onom momentu čini se bili između te balansiranosti koja bi trebala da bude i rodno osviještena. Na neki način mi smo preferirali upravo to da zaštitimo medije, ali na neki način odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] mogućnost i da bi trebalo građane zaštititi od tih medija, upravo zbog toga da je nedopustivo da u medijima dominira i ta rodna neosjetljivost. Naša druga zamjedba odnosi se na mjeru 256 u kojoj su izražene rezerve, piše razmotrit će se, u donošenju poreznih olakšica izmjenom Zakona o porezu na dobit za poslove organizacije koji preuzimaju vrtićku skrb o djeci svojih zaposlenika odnosno zaposlenica. Uvođenjem takvih olakšica tek je stvarna motivacija a u svijetu moramo reći i uhodana praksa usklađivanje profesionalnih sa obiteljskim životom. Zamjedba se također odnosi na nepotrebno iskazani oprez prema predloženim izmjenama Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji i Kaznenoga zakona u 512 te na Vladino potpuno odbacivanje mjere o donošenju Zakona o sprječavanju mobinga. Upravo iz tih razloga ovih dana i HSLS i vodi upravo tu akciju kako znači još jedanputa bismo odnosno potaknuli tu osviještenost o tome da je to doista veliki problem i da se s tim problemom moramo suočiti što prije. On će se kad i kad opet vratiti kao bumerang i umjesto da to učinimo 2006., odnosno što možemo učiniti 2006. ne vidim razloga da to mora čekati 2008., 2010. ili neku drugu godinu, ili ne daj Bože da nas to netko drugi mora na takva zakonska rješenja prisiljavati. I zaključno, Vlada je u potpunosti odbacila prijedloge o donošenju Zakona o medicinskoj i potpomognutoj oplodnji što je kao jednu od mjera predložio upravo HSLS. Ne trebamo niti naglašavati koliko je reproduktivna medicina uznapredovala u proteklih desetak godina od kad je to područje bilo zakonski regulirano. Zakonom recimo o zdravstvenim mjerama za slobodno odlučivanje o rađanju djece koji je donesen još 1978. godine a danas se ono bez nove zakonske regulative nalazi u sivoj pravnoj i ekonomskoj zoni. Tu više čudi stav Vlade jer ona već dvije godine koliko je nama poznato ima u ladici gotov nacrt jednog takvog zakona za koji je dobila i potporu struke i javnosti da je taj prijedlog zakona vrlo liberalan i suvremen. No, možda upravo zato što je za neke taj tekst i danas isuviše liberalan on još uvijek ne ulazi u proceduru a koliko je nama poznato nije predviđeno ni do 2010. godine. No, dok se neki bave besplodnim polemikama o toj temi dotle veliki broj neplodnih parova iz Hrvatske odlazi po pomoć u Sloveniju gdje je taj zakon usvojen 2000. godine. Vidite zapravo kako život iz stvarnosti surovije se odnosi i ljudi upravo će pronaći načina da dođu do određenih rješenja a nema doista razloga da ovaj Sabor jedan takav zakon ne donese. I upravo mislimo da unatoč određenim zamjedbama, primjedbama smatramo da novi prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova sadrži daleko više usvojenih, … [[Govornik se ne razumije.]] nužnih i provedivih mjera o kojima bi se moglo opširno i pohvalno govoriti jer se njima unaprjeđuje stupanj demokratičnosti u Hrvatskoj a smanjuje diskriminacija temeljem spola. Stoga kažem, Klub HSLS-a će podržati ovaj Vladin prijedlog prilikom usvajanja. I mi još jedanput također moramo vrlo otvoreno progovoriti o našem stanju duha, naše svijesti. Upravo taj jedan, kakva je naša birokracija koja svakako da nije feminizirana nego upravo vladaju, dominantan je upravo jedan … [[Govornik se ne razumije.]] stil i norme ponašanja koje gotovo je potpuno normalno da čak i gradonačelnike nekih velikih hrvatskih gradova ženska odjeća i njeno ponašanje budu neprihvatljivi pa da se onda propisuje kako se treba oblačiti a da zapravo ti isti ljudi kada pogledate njihov stil oblačenja onda bi itekako imali pravo da im se postavi tisuću i jedna primjedba. Upravo kažem zbog toga treba i dalje raditi, i dalje raditi upravo na ovome, ovoj politici osvještavanja i ono što je teorija odavno na neki način usvojila. Na našim fakultetima se predaju «Feministička kritika» ima puni legitimitet. Ženske studije su nešto što je posvema normalno. Ne vidim razloga da i hrvatski Parlament i ovaj saziv Sabora zapravo ne slijedi te pozitivne trendove i da na neki način upravo mi stvaramo taj jedan pozitivan ambijent u našem društvu kako bi upravo ova stvar bila koja se zapravo sama po sebi predmnijeva, a svako incidentno ekscesno ponašanje zapravo bi bilo unaprijed sankcionirano i da ono što se poneki puta i u našem Saboru nažalost znalo dogoditi da taj seksizam bilo otvoreni ili prikriveni na neki način bude, bude proskribiran i bude eliminiran iz javnoga političkoga života. Tako još jedanputa velike pohvale za ovaj dokument uz puno kažem određenih, čak i ovih zamjedbi, ali mislim da upravo zato i postoji i ova i rasprava i plenarna ova sjednica da mi riješimo ovaj problem. Hvala.
Hvala. Za Klub zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospođo potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Od prvog prihvaćanja Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova proteklo je 5 godina. Danas 5 godina kasnije možemo konstatirati da je zaokružen sustav institucionalnih mehanizama za provedbu politike ravnopravnosti spolova na državnoj razini. No unatoč tome nisu otklonjeni različiti oblici diskriminacije žena i nije uspostavljeno društvo jednakih mogućnosti za oba spola. Unatoč činjenici da žene čine više od polovice ukupnog stanovništva žene one ne sudjeluju u uravnoteženom omjeru u procesima donošenja političkih odluka niti su im jednako dostupne mogućnosti za puno sudjelovanje u mnogim drugim područjima društvenog života zbog različitih oblika socijalnih, političkih i ekonomskih prepreka s kojima se susreću. Pokazatelji diskriminacije sadržani su u podatku da je više od 60% nezaposlenih žena. Da su diskriminirane pri zapošljavanju i profesionalnom napredovanju. Da su podzastupljene u procesu donošenja političkih odluka. Da su najčešće žrtve obiteljskog nasilja. Žene su najčešće potplaćene. U pojedinim djelatnostima one čine većinu. To su prije svega tekstilna industrija, ugostiteljske i trgovačke usluge, obrazovanje, javna uprava, društvene djelatnosti, socijalne i osobne uslužne djelantosti. One čine većinu u navedenim djelatnostima ali u upravljačkoj strukturi tih djelatnosti oni su manjina. Tako na primjer u prosvjeti 60% uposlenih su žene, a svega 30% ravnatelja škola i institucija su žene. Zaista nelogično i neobjašnjivo, ali to su činjenice. Vrlo je interesantan podatak da od ukupno diplomiranih na fakultetima žene participiraju sa 60%. Dakle one su sposobne i odgovorne pri vlastitom stručnom usavršavanju, ali kada traže posao e tada se dakako priča okreće. Žene su poslodavcu nepoželjna radna snaga. Izrijekom ih se pita da li su udane? Da li misle imati djecu? Da li imaju djecu? Koliko su i koje su dobi? A nakon toga ih se uopće ne obavijesti o ishodima odabira ili ih se obavijesti da nisu odabrane. Iako ih i Zakon o radu i Zakon o ravnopravnosti spolova štiti one su ipak većim dijelom nezaposlene. Poslodavci jednostavno ne žele trudnice i majke s djecom, ali ne žele niti žene starije od 45 godina i stoga su one izložene postupanju koje ih privremeno ili trajno isključuje iz svijeta rada. I mi kao zastupnici primali smo pisma i zamolbe mladih žena koje su redovito bile primljene na određeno vrijeme, a u slučaju trudnoće po isteku određenog vremena na koje su primljene, naime prestao im je radni odnos odnosno nije im produžen ugovor one su postale poslodavcima nepotrebne. Tim mladim ženama mi nismo mogli pomoći jer takovu mogućnost poslodavcu daje zakon. Iako smo svjesni da je takvo postupanje poslodavaca potpuno suprotno pronatalitetnoj politici ove države ništa se ne čini da bi se žena na radnom mjestu zaštitila. Čak štaviše. Provlače se u javnosti najave mogućnosti da se isplata porodiljskog dopusta prebaci na teret poslodavca. Takve nepromišljene najave samo daju doprinos daljnjoj diskriminaciji žena. S tog aspekta ne mogu se pjevati hvalospjevi uvođenju trogodišnjeg porodiljskog dopusta je mali je broj majki koje će imati hrabrosti koristiti to svoje pravo jer je svjesna da je tada potpuno nesigurna ne samo njeno radno mjesto nego i zaposlenje uopće. Uz to što je žena poslodavcu nepoželjna radna snaga dio žena ne može niti tražiti ni prihvatiti zaposlenje jer nema smještajnih kapaciteta u vrtićima i jaslicama. A troškovi čuvanja djece s obzirom na njihovu plaću previsoki su. U takvim uvjetima nema niti porasta nataliteta ni ravnopravnosti po spolu, a pri zapošljavanju. Poseban problem je neprihvatljivost poslodavca žena starijih od 45 godina. Ovaj dio populacije u svijet rada moguće je uvesti samo programima Vlade Republike Hrvatske koji su poticali njihovo zapošljavanje. Programom poticanja zapošljavanja iz 2002. godine dogodili su se pozitivni pomaci tako da je temeljem njih zaposleno 37 tisuća 950 žena. Dakako da to nisu prezadovoljavajući rezultati. Oni su skromni, ali i ti programi sa skromnim, ali ipak pozitivnim pomacima zaustavila je Vlada kada je u kolovozu 2005. godine donijela Odluku o prestanku provedbe programa poticanja zapošljavanja iz 2002. godine. Uvođenjem ciljanih programa za samohrane majke kojima prijeti veća opasnost ne samo od nezaposlenosti nego i socijalne isključivosti te subvencioniranjem zapošljavanja žena starijih od 45 i više godina koje su tijekom tranzicijskih procesa ostale bez posla kao tehnološki višak znatno bi se ublažila bezperspektivnost ove rizične skupine, a dala bi doprinos smanjenju diskriminacije žena. Ovo opće stanje u ovom segmentu konstitrano je i u Prijedlogu nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Izrijekom se kaže: «Zaposlenost žena ostaje ključ njihove ekonomske autonomije i veće ravnopravnosti između žena i muškaraca u cjelokupnom društvu.» Također se kaže: Smanjivanje nezaposlenosti žena uz njihovo ekonomsko osnaživanje i uklanjanje svih drugih oblika diskriminacije na tržištu rada, sastavni je dio programa provedbe nacionalne politike i jedan od najvažnijih zadataka u postizanju stvarne ravnopravnosti muškarca i žene. To je za svaku pohvalu, ali taj optimizam traje sve do sljedeće stranice koja nam govori o tome što će se napraviti radi postizanja cilja pa se kaže: Nacionalno zakonodavstvo uskladit će se s pravnom stečevinom Europske unije. Mi bismo rekli uskladimo zakone, ali uskladimo i praksu. U ovoj državi je previše zakona koji su potpuno suprotni postojećoj praksi. Kod nas je uobičajeno da zakoni voze jednim kolosijekom, a praksa drugim. Za smanjenje nezaposlenosti i uklanjanje svih oblika diskriminacije žena na tržištu rada, provesti će se empirijsko istraživanje, uskladit će se nacionalna klasifikacija zanimanja na način da sva zanimanja budu iskazana ženskom i muškom inačicom naziva zanimanja, sustavno će se prikupljati statistički podaci, provest će se edukacija poslodavaca u prednostima zapošljavanja s fleksibilnim radnim vremenom, organizirat će se tečajevi, seminari i programi obrazovanja za djevojke i žene a koji će ih osposobiti, zamislite za traženje odabir i dobivanje adekvatnog zaposlenja. Treba li na ove mjere trošiti riječi. Sasvim je sigurno da ove mjere neće dovesti do većeg zapošljavanja žena. Žene same znaju tražiti posao, ali ih neće primiti. Dakle one traže posao ali ih poslodavac neće primiti. Znaju one odabrati posao kad bi uopće bile u poziciji da mogu birati. One jednostavno ne mogu birati. Njima je onemogućeno i ono što im pripada. Da li si možemo zamisliti koliko će biti plodna edukacija poslodavaca o fleksibilnosti radnog vremena? Predlagatelj kaže: Izradit će se program za ekonomsko osnaživanje samohranih majki. Ovo je još samo jedno obećanje, a o realizaciji obećanja građani imaju vrlo loša iskustva. Dakle nudi nam se nešto maglovito, a ono što je imalo pozitivne učinke to je Vlada 2005. godine ukinula. Kaže se da će se žene educirati o pravu na podizanje tužbi. Ma i tu žene znaju, ali malo njih će se usuditi podići tužbu jer nakon nje slijedi osveta poslodavca a žena je nezaštićena. I nakon što su nam predložene mjere, ostaje samo jedno pitanje, a to je kojim efikasnim mjerama mislite zaštititi ravnopravnost žena na tržištu rada. Evidentno je da Vlada nema odgovora na to pitanje. Dakle ovim prijedlogom nacionalne politike uočava se, priznaje se da postoji diskriminacija žena u odnosu na muškarce. Ono što nije vidljivo, a u životu postoji, to je diskriminacija između samih žena ovisno o statusu koji u društvu imaju. Ne tako davno, ovoga ljeta u srpnju, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke ovom Saboru uputio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porodiljskom dopustu majki koje obavljaju samostalnost djelatnost i nezaposlenih majki. Cilj toga zakona je bio izjednačavanje prava žena majki s pravima s osnova posvojenja u pravima na produženi porodiljski dopust. No parlamentarna većina nije prihvatila izjednačavanje prava svih majki, nije prihvatila na preporuku Vlade Republike Hrvatske koja nam sada nudi ovu nacionalnu strategiju. Dakle nema političke volje da se potpuno uklone postojeće diskriminacije, a tražili smo vrlo malo. Tražili smo da i žena obrtnica ima pravo pri posvojenju na porodni dopust. Tražili smo da i žena obrtnica ima pravo na produženi porodni dopust, da i ona ima ista prava pri skrbi za svoje dijete s težim smetnjama u razvoju. Društveni položaj žena na selu potpuna je nepoznanica u ovome društvu. Taj položaj tek se mora istražiti kako kaže predlagatelj, a njihovo pravo svodi se samo na obvezu samozatajnog rada na obiteljskom gospodarstvu. Pri zapošljavanju osim prepreka koje proizlaze iz toga što je žena, pridružuju se prepreke iz činjenice da je sa sela, a poslodavac ne želi plaćati troškove dolaska i odlaska na posao. Za ovu kategoriju žena predlagatelj ove nacionalne politike nema predviđenih mjera. Njima je utjeha da će biti tek predmet istraživanja. Sve u svemu evidentno je da ova nacionalna politika ne jamči ništa. Evidentno je da je svoj stav sadašnja Vlada iskazala u negativnom mišljenju ovog prijedloga zakona kojem je jedini cilj bio uklanjanje diskriminaciji između žena obrtnica, žena sa sela i ostalih dijela i to su razlozi zbog kojih Hrvatska seljačka stranka ne može prihvatiti ovaj prijedlog nacionalne politike jer ju smatra tek deklarativnim opredjeljenjem ove Vlade. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Gospodine predsjedniče, uvažena zastupnica je između ostalog kazala netočno naravno, nudi nam se nešto maglovito, a Vlada je ukinula konkretne stvari 2005. godine. Upravo suprotno kolegice, naime ova Vlada je tih godina ili u svom mandatu učinila sve da ispravi nepravde i da podigne standarde koji su u mandatnom razdoblju od 2000. do 2003. godine bili ukinuti, a na području i majčinstva i obitelji i porodiljskog dopusta koji su već dakako u primjeni sa svim pozitivnim rezultatima.
Drugi ispravak, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod kolegice zastupnice, da nema u hrvatskoj Vladi, parlamentarnoj većini političke volje za žene majke i da se pravedno prema njima postupa. Kolega Tomljanović je dio ispravio, a u drugom dijelu idu i nužne izmjene vezano za zakone uz tri dohodovna razreda, cenzus za proračunsku osnovicu i pronatalitetni dodatak na treće dijete što znamo da uz dječji dodatak hrvatska Vlada će dodatno i po 500 kuna više još, što je potpuno netočno za vezano za navode kolegice. Hvala.
Potpredsjednica Vlade i ministrica obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Smatram da moram reagirati u ime Vlade nakon navoda koji je u ime Hrvatske seljačke stranke iznijela gospođa zastupnica Lalić. Naime tu ima niz netočnosti pa zbog daljnje rasprave, ali naravno i zbog javnosti moram to istaknuti. Reći ću redom onako kako sam zabilježila, ono najvažnije. Prije svega gospođa Lalić je govorila o hvalospjevima za trogodišnji rodiljni dopust. Moram reći u ime Vlade da nitko u Vladi ne govori hvalospjevima niti u parlamentarnoj većini o trogodišnjem rodiljnom dopustu, ali je činjenica, gospođo Lalić, da je mogućnost korištenja trogodišnjeg rodiljnog dopusta za majke blizanaca, troje i više djece, ukinut u vrijeme dok je vaša stranka participirala u Vladi, u vlasti i dok je vaša parlamentarna većina digla ruke da se taj trogodišnji rodiljni dopust ukine. Želim vas podsjetiti da je tada, tom odlukom oko 60 tisuća žena, govorimo o ravnopravnosti spolova, bilo prisiljeno u roku od 60 dana, to je rok koji ste im tada dali, vratiti se na posao, odnosno naći mogućnost da zbrinu svoju djecu. Jer to su majke koje su tada imale više djece. Prema tome, mi ne hvaloopjevljujemo trogodišnji rodiljni dopust, mi smo samo vratili tu mogućnost plaćenoga trogodišnjega dopusta za majke blizanaca, troje i više djece, za one žene, odnosno one obitelji koje to žele. Oni koji to ne žele naravno da to neće i ne moraju koristiti. Isto tako vi ste participirali u Vladi tada kada su smanjeni i to drastično rodiljne naknade za sve rodilje u Hrvatskoj. I mi smo naravno, tu nepravdu, to je stajalište naše stranke i stajalište ove Vlade, ispravili već 2004. godine kad smo povećali rodiljne naknade. Dapače, ja vas podsjećam na izjave koje su tada dolazile iz Vlade u kojoj ste vi participirali, odnosno vaša stranka, gdje je primjerice potpredsjednik Vlada tada govorio, kad se tražilo vraćanje rodiljnih naknada, govorio je, citiram, u jednom dnevnom listu, intervjuu "da se čudi da žene mlade koje su rodile i koje su, eto, doma, ništa ne rade i očekuju da im država to još plati". Ne sjećam se da ste tada reagirali na tu zapravo seksističku izjavu. Dapače, sjetimo se kad je poskupila struja u tim vremenima i kad je uvedena mogućnost korištenja jeftinije struje od 10 sati pa smo mi tražili da se te odluke promjene. Također su dolazile reakcije iz tadašnje Vlade s porukom, citiram: "neka žene peglaju poslije 22 sata". Toliko o ravnopravnosti spolova. Isto tako utvrdili ste da nema porasta, unatoč svemu nema porasta nataliteta. Iznijet ću brojke. 2003. u Hrvatskoj je rođeno 39 tisuća djece, 2005. 43 tisuće djece. Evo, zastupnica Bajt je spomenula mjere pronatalitetne politike o kojima ćete također raspravljati vrlo brzo u Saboru, gdje mi od 1. siječnja sljedeće godine predlažemo i izmjene u sustavu doplatka za djecu gdje ćemo proširiti broj korisnika za otprilike 50 tisuća. Isto tako, pronatalitetni dodatak za svako 3. i 4. dijete uz redovni doplatak, još i 500 kuna pronatalitetnog dodatka. Također bih željela, dakle, jasno je da porasta nataliteta ima. To je jasno i evidentno. Naravno da u svemu tome ima i utjecaja ovih mjera koje je Vlada poduzela već 2004. godine. Među ostalim, uveli smo i program besplatnih udžbenika za obitelji sa 8-ero i više djece. Taj program sada od sljedeće godine proširujemo na sve osnovnoškolce i srednjoškolce koji su obuhvaćeni obveznim obrazovanjem i naravno, osiguravamo besplatan prijevoz. Što se tiče zapošljavanja rekli ste da ovdje nema, zapravo, mjera. Podsjećam da ih 26, pročitat ću iz Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova od 2001. i 2005. Pročitat ću što tu piše o zapošljavanju. "Hrvatski zavod za zapošljavanje u provođenju redovnih aktivnosti vezanih za profesionalnu orijentaciju posebnu će pažnju posvećivati savjetovanju djevojaka i žena o pravilnom odabiru zvanja i mogućnostima zapošljavanja. I dva, Ministarstvo rada i socijalne skrbi u pripremi Nacionalne politike zapošljavanja predložit će posebne mjere za zapošljavanje žena u teže zapošljivim kategorijama nezaposlenih osoba, a posebice mlađih žena koje prvi puta traže zaposlenje, žena s invaliditetom te žena starijih od 40 godina". To je to. Nigdje rokova, nigdje mjera, nigdje zapravo jasnog opredjeljenja da treba smanjiti nezaposlenost žena. Dakle, ni ciljeva, a bogme ni prioriteta. Što se tiče porodnog dopusta i vaših zahtjeva koje spominjete u Hrvatskome saboru želim vas podsjetiti da je također vaša Vlada u kojoj je vaša stranka participirala, dakle, tadašnja Vlada odbila i zakonski prijedlog o statusu majke odgajateljice i smanjila rodiljne naknade i ukinula trogodišnji rodiljni dopust što smo sve mi vratili. Prema tome, želim zaključno reći da se nikako ne radi o deklarativnom opredjeljenju Vlade nego se radi o vrlo konkretnim mjerama koje smo vam predočili, evo, i u ovome dokumentu. Što se tiče, još nešto, zastupnica je s pravom spomenula Zakon o zdravstvenom osiguranju. Rekli ste da ima najava da će bolovanje trudnica ići na teret poslodavaca. To je točno. To je odredba koja je, ja ne znam kako, naprosto prošla u Zakon o zdravstvenom osiguranju, i tu se raspravljalo o Zakonu, a koliko znam nitko na to posebno nije ukazao. Mi smo vidjeli da je to apsolutno nelogično i po mom sudu nedopustivo. Vlada je upravo prošli tjedan prihvatila izmjene i dopune po hitnom postupku, one će se naći u Saboru i evo, tu nelogičnost ćete vjerojatno izmijeniti, poduprijeti izmjenu tako da će i dalje biti sve po starome. Hvala lijepa.
Hvala. U 11 sati i 5 minuta isteklo je vrijeme za prijavu za pojedinačnu raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvo poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod potpredsjednice kako sam ja ustvrdila da nema porasta nataliteta. To naprosto nije točno jer sam rekla "bez zaštite majki na radu neće biti porasta nataliteta". Ali je zasigurno točno, gospođo potpredsjednice, i neoboriva činjenica da ste upravo vi potpisali mišljenje Vlade kojim se diskriminiraju majke obrtnice i nezaposlene majke. Za razliku od nas i moje stranke koji smo 2001. godine u tim pravima izjednačili prvi puta u povijesti novije hrvatske povijesti i nezaposlene majke. A što se tiče Zakona o statusu majke odgojiteljice, pa vi ste dva puta potpisali, ne jedan puta, nego dva puta potpisali negativno mišljenje sa zahtjevom da se taj zakon odbije. I kad bi redoslijedom išla hvalospjevi, pa da, vi nas uvjeravate u to, ali poslušajte žene, što žene o tome misle pa ćete imati sasvim drugačije mišljenje.
Poštovani zastupnik Davorko Vidović, sljedeći ispravak.
Što ispraviti u ovome pomalo konfuznom navodu kojega je ministrica sada iznijela, konfuzan utoliko što se potpuno razlikuje ovo što je sada ministrica govorila od onoga što je govorila u obrazloženju prijedloga ove politike. Dakle, ovo je sve potpuno suprotno. Čitava filozofija i koncepcija ovoga što se nudi u nacionalnom programu je u suprotnosti ovime što ste vi sada govorili. Sve je suprotno.
Kolega Vidović.
Sve je netočno. E sad netočan je navod da izvlačenjem žena iz svijeta rada, to je generalna netočnost, da se povećava pronatalitetna politika. To je upravo obrnuto. U svijetu rada se može ostvarivati jedino i isključivo ravnopravnost spolova i boljitak za obitelj i za djecu.
Ali to nije bilo rečeno. To nije potpredsjednica rekla tu tvrdnju koju vi demantirate. Raspravljanje. Poštovani zastupnik Željko Pecek, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Netočno je što je potpredsjednica Vlade rekla da bivša Vlada nije kreirala nikakve programe za zapošljavanje žena. Podsjetit ću je da je postojao izvanredan program za samozapošljavanje žena gdje je bilo, koji je bio poduprt sa kreditiranjem uz kamatu od svega 2%. Taj program je dao jako dobre rezultate, provodio se dvije godine, ali je nažalost ukinut. Ja mislim da žene ne bi trebalo samo podučavati kako da traže posao nego da ih treba, da im treba omogućiti da same i kreiraju posao. Ovako mi zapravo i radimo diskriminaciju prema ženama ukoliko smatramo da bi one samo trebale primati posao, a ne i kreirati ga.
Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Antun Kapraljević, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Zahvaljujem kolegi Kramariću što me nazvao specijalistom. Ne znam da li sam specijalista, međutim u Odboru za ravnopravnost spolova to predsjednica može potvrditi da sam prilično aktivan i da sam gotovo na svakoj sjednici osim kad nisam slučajno u bolnici, a to i potpredsjednica, evo klima glavom, da je tako. Uvijek sam aktivan i uvijek želim pridonijeti tome da ono što smo donijeli, a donijeli smo puno toga i kad bi u stvarnosti se to provodilo od zakona, saborskog odbora, Vladinog ureda, pravobraniteljice, sve smo mi to donijeli po pitanju ravnopravnosti spolova i kad bi to sve funkcioniralo onda bi vjerojatno i ova strategija bila puno manja, puno kraća i ne bi sadržavala 146 mjera i 30 ciljeva kako je to gospođa potpredsjednica rekla, potpredsjednica Vlade. Sve ovo što je obuhvaćeno, obuhvaćeno je u nekakvih sedam poglavlja, od ljudskih prava, tržišta rada, rodno osjetljivog obrazovanja, nasilja u obitelji, nasilja prema ženama, ženama i zdravlju, ravnopravnosti u odlučivanju i u institucionalnim mehanizmima. Kad bi ono sve što smo mi u državi usvojili, u svakom slučaju bi ta nacionalna politika mogla biti manja i obuhvaćala daleko manje toga. Međutim, pošto kao i sve drugo u ovom društvu, tu nacionalnu politiku u stvari kao većina drugih nacionalnih politika koje smo donijeli ovdje se svodi na da se prave statistike, planovi, programi, istraživanja i između ostalog u toj nacionalnoj politici definiramo ponovo po ne znam koji put da se treba provoditi zakon. I onda kad čovjek to sve pročita i kad vidi što se u tome nudi, onda ja izjavljujem ono što sam rekao i jučer na odboru da je to k'o voda – nit' pomaže nit' odmaže. Zašto? Svi mi znamo gdje je osnovni problem u ravnopravnosti među spolovima, a to je da se financijska neovisnost žena kod nas ne postiže. Ne postiže se iz jednostavnog razloga što žene daleko teže se zapošljavaju, nema radnih mjesta za njih i da ne nabrajam sve ono dalje što ih čeka, a iz toga svega proizlazi nasilje u obitelji i većina ovih stvari koje su tu navedene u ovim poglavljima. Na koji način to zaustaviti? Nacionalnom politikom. Ali ne ovakvom nacionalnom politikom gdje se nigdje ne kaže koliko duboko će Vlada posegnuti u džep ili u vreću i koliko novaca će uložiti da bi se žene lakše zapošljavale, da bi žene lakše ostvarivala svoja prava, zakonom propisana prava, to nigdje ne piše. Da ne govorim o tome kakvo nam je stanje na selu. Sve ove priče koje mi ovdje navodimo jako teško će doći do našeg sela. Sela su nam staračka, sela su nam puna neoženjenih muškaraca ili neudanih žena, sela nam izumiru, izumiru iz jednostavnog razloga što ljudi u tim prostorima nemaju perspektivu. Tamo je puno alkohola, a alkohol proizvodi nasilje i u svakom slučaju ako se ne krene rješavati pitanje zapošljavanje, pitanje perspektive mladih, pa i starih na selu, nikakve ravnopravnosti spolova ne može biti. Ne može dok god žene nemaju financijsku neovisnost. To je osnova da bi žene uopće mogle boriti se u politici, jer pričamo tu, kažemo Ustavni sud ne zna što je to uravnoteženost, da li je to 60:40, da li je to 50:50, kažemo da oni to ne znaju i normalno da žene, vi to svi znate, svi ste vi u nekoj od političkih stranaka osim ovih neovisnih, koliko imate zastupljeno žena u svojim strankama, to je onih koji imaju 25 ili 30%, to se praktički može nazvat prezastupljenost. A zašto? Zato što se žene jednostavno ne mogu u to uključit jer nisu financijski neovisne, jer ih muževi ne puštaju, jer se jednostavno boje otići, a da bi to mogle, ja znam da se mnogi smiju, a da bi to mogle moraju biti financijski neovisne. I sad ću reći jednu tragičnu stvar. Svi mi znamo gospodo, da su mnoge žene zbog svoje bilo političke bilo koje druge karijere, bilo zbog radnog mjesta morale da najblaže kažem dati svoje tijelo. Tog nema ni u policijskim izvještajima, tog nema ni kod Državnog odvjetništva, tog nema ni u centrima za socijalnu skrb, a u stvarnosti gospodo ima. Tog nema ni u ovoj nacionalnoj strategiji. A kad god je netko zakinut za neka prava, onda je to mogućnost da se njime manipulira. A zakinutost žena nije u tome da li će pisati pravobranitelj ili pravobraniteljica. Ne gospodo. To neće, to je problem, ali to neće riješiti pitanje ravnopravnosti spolova. Sigurno neće, jer ta stvar one žene, naročito na selu uopće ne zanima kako će pisati, nego ih zanima kako će i od čega živjeti i od čega hranit svoju djecu i od čega školovat svoju djecu. Imam i neke konkretne primjedbe na ovo. To je, ja bi molio da se u svakom slučaju iz ovog izbaci riječ diseminirati, jer to nije hrvatska riječ i u nacionalnoj politici bi, mislim da bi ju trebalo izbaciti jer imamo hrvatsku riječ koja to može zamijeniti a isto tako nisam baš siguran da ova nacionalna politika može funkcionirati jer ovdje smo definirali da provedbu ove nacionalne politike provodi Ured za ravnopravnost spolova. A onda smo isto tako rekli da taj Ured za ravnopravnost spolova svake dvije godine o tome izvještava Vladu. A najveći dio stvari koje u ovom nacionalnom programu treba izvršit, treba izvršit ili Vlada ili neki od Vladinih ili netko od ministarstava ili neki od ureda ili čak i sam taj Ured za ravnopravnost spolova. Oni će sami sebi podnositi izvještaj. Zar nije logično i zar nije normalno, da mi dobijemo izvješće na koji način se provodi nacionalna politika. Pokušao sam to jučer na Odboru za ravnopravnost spolova da donesemo takav zaključak, i da ubacimo obvezu da Ured za ravnopravnost spolova, ako ne on, onda da Vlada Republike Hrvatske barem jednom u dvije godine, kako je tu definirano ovdje, informira Sabor gdje smo i na koji način provodimo nacionalnu politiku. Normalno da to nije prošlo, sad bih ja trebao pisati amandmane na ovo, neću jer znam da ni tad neće proći ali evo ja molim potpredsjednicu da uvrsti takvu izmjenu, jer ako ja budem pisao amandman sigurno neće proći, zamolio bi potpredsjednicu da uvrsti tako nešto ovdje, ne zbog mene osobno, nego zbog stvarnog interesa da se nešto na ovom polju ravnopravnosti spolova napravi. Klub HNS-a neće glasovati za ovu strategiju zato što u toj strategiji ponavljam, ne piše na koji način će se osigurati financijska neovisnost žena, što je preduvjet da bi se ostvarila ravnopravnost spolova.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Žao mi je da kolega tako paušalno kaže da ovaj nacionalni program koji nekako da je to voda koja niti pomaže a niti odmaže [[Upadica: Sveta voda.]] Sveta voda, ali ne znam da li je to za njega sveto ali prije svega voda… … [[Upadica se ne čuje.]] Nije rekao sveta nego voda, bit će mlaka voda. Kolega, demantiram vas. I odbor pri Ujedinjenim narodima, Odbor za uklanjanje ravnopravnosti spolova koji se u 2005. godini izjasnio sasvim pozitivno za institucionalne provedbe koje su napravljene u državi Hrvatskoj, u Republici Hrvatskoj. S druge strane pomaže svim ljudskim pravima žena. Je l' vi očekujete da mi žene šutimo i da ništa ne radimo? Ja mislim da bi to za vas bilo najidealnije ali ipak ako ništa kao liječnica mogu … [[Govornik se ne razumije.]] reći koliko se napravilo ovim programom samo što se tiče žene za zdravljem pa i provedbom nacionalnog programa prevencije raka dojke gdje se sada otkriva rak dojke puno ranije, ukoliko se bude provodilo rano otkrivanje. I 30% žena će manje umrijeti nego što je do sada umiralo. A da vam ne kažem da 800 žena godišnje umre od karcinoma dojke. Zar to niste našli u ovoj nacionalnoj strategiji i niz još niz primjera?
Hvala. I poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo u nizu netočnih navoda počevši od vode pa ne znam do sela, ja ću krenuti sa selom. Veli kolega mladići nemaju perspektivu na selu pa se ne žene, nema djece, nevjerojatno. Uređeno je u Europi posebno u Njemačkoj, sklapaju se predbračni ugovori, potpisuju predbračne ugovore da neće imati djecu. Dakle, tamo gdje je malo više obilja. Konačno poznato je i kod nas da obitelji imaju najviše djece one koje baš ne plivaju u obilju. Zatim veli muževi ne puste žene u politiku. Pa ja ne znam, valjda zbog ljubomore, zbog čeg ne puste, što je apsolutno netočno jer kako su ih pustili za vrijeme komunizma stotine tisuća žena u Njemačku i drugdje na rad. Nisu bili ni ljubomorni ni ništa drugo. Prema tom i to je netočno. Hvala.
Klub PGS-a, SBHS-a i MDS-a, poštovani zastupnik Željko Pavlic, izvolite.
Kaže stare momke i mršave koze, Talijani za konzerve voze. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo predstojnice ureda. Evo dopustite da u ime kluba Međimurskog demokratskog saveza, Primorsko-goranskog saveza i Slavonsko-baranjske hrvatske stranke iznesem naš stav o Prijedlogu nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova za 2006.-2010. godine. Naš klub neće podržati ovaj dokument i to iz istih razloga kao što su to naveli i prethodni klubovi koji imaju također takav stav. Dakle, naš je također generalni stav da ima premalo konkretnih mjera a koje bi riješili a pogotovo one najakutnije probleme koji se javljaju u ovoj problematici. A posebno dakle na što bi mi htjeli upozoriti, dakle na probleme koji se javljaju u glavi koja govori o jednakim mogućnostima na tržištu rada i sam dakle ovaj materijal ističe da je zaposlenost žena, da on ostaje ključ njihove ekonomske autonomije i veće ravnopravnosti između žena i muškaraca u cjelokupnom društvu. Nažalost, predloženim mjerama a velim s obzirom na većinu i veličinu problema mislimo da se neće ništa pokrenuti u pozitivnom smjeru. Ovdje je dakle već bilo rečeno da jedan od većih problema koji muči dakle žene je upravo nezaposlenost pa smo čuli podatak dakle da je nezaposlenost žena u odnosu na muškarce negdje blizu 60% ili konkretno u 2005. godini od 308 nezaposlenih bilo je 180 tisuća 796 žena, u 2004. godini od 309 tisuća 875 nezaposlenih bilo je 180 tisuća 847 žena. Ono što tu posebno zabrinjava, dakle prema ovim podacima iz Hrvatskog zavoda za zapošljavanje da nam pada broj nezaposlenih. Dakle, prema tim podacima u 2004. bilo je 309 tisuća nezaposlenih, 2005. 308 tisuća nezaposlenih ali je obrnuti trend u broju nezaposlenih žena. I što to konkretno znači? Da je u 2004. bilo 180 tisuća 847 nezaposlenih žena a u 2005. 180 tisuća 796 nezaposlenih žena. Dakle, razlika nije velika ali razlika nas upozorava i ukazuje nam na trend rasta broja nezaposlenih žena a svi mi bi htjeli dakle da bude upravo suprotno, da se taj postotak od 60% nezaposlenih žena smanji. I to nam govori o tome dakle da moramo poduzeti i radikalnije dakle mjere kako bi se situacija preokrenula. Situacija je još bolje zabrinjavajuća ako malo analiziramo strukturu nezaposlenih žena. Ja vam imam ovdje podatke iz Zavoda za zapošljavanje Međimurske županije koje imam podatke na dan 30.6.2005. godine i podaci su zaista zabrinjavajući, upućuju na to da se veliki broj žena s obzirom na svoj status školski ili broj godina može vrlo teško zaposliti. Podaci nas tako upozoravaju, velim to su podaci za Međimursku županiju ali oni bi se mogli prenijeti i na cijelu Hrvatsku, da na primjer od tisuću 472 nezaposlenih koji nemaju kvalifikacije njih 700 je žena. Od onih koji imaju polukvalifikaciju od tisuću 461 je na žene otpada tisuću i 16. Dakle, veliki je broj. Oni koji imaju KV ili VKV od 2 tisuće 502 tisuću 415 su žene. Dakle, vidimo s obzirom na kvalifikacijsku strukturu koja je najniža da u toj kvalifikacijskoj strukturi žene imaju veliku većinu. Također upozoravaju podaci o nezaposlenima prema radnom stažu. Tako da na primjer, oni koji su nezaposleni a imaju od 20 do 30 godina radnog staža od njih tisuću 254 čak 854 su žene. Zabrinjavaju podaci o nezaposlenima prema dobi koji nam govori da je na primjer u dobi nezaposlenih koji su u dobi od 45 do 49 godina, od njih 929 627 su žene a od onih koji su u dobi od 50 do 54 godine od njih 901 544 su žene. Dakle, što nam to govori? Da će one nezaposlene žene jako teško pronaći posao i da će se slijedom toga da se broj nezaposlenih žena nažalost neće smanjivati ukoliko Vlada ne poduzme puno snažnije mjere, ciljane mjere upravo na te skupine žena. Dakle, težak je položaj nezaposlenih žena. Ali na ono što bi isto htjeli upozoriti je težak položaj i zaposlenih žena. Činjenica je dakle, znamo da žene u prosjeku dobivaju puno manje plaće nego muškarci a jedan od uzroka je to što je veliki broj žena zaposlen u određenim granama naše industrije, tu prvenstveno mislim na tekstilnu, kožarsku, drvnu i ostale grane industrije. Tako nam podaci govore da je u Hrvatskoj u tekstilnoj industriji u 2005. godini bilo zaposleno 38 tisuća radnika, od toga broja 80% radnika zaposleno je u šest županija sjevero-zapadne Hrvatske. To su izrazito izvozne grane koje 90% kapaciteta zapošljavaju na izvoznim poslovima i to pretežito na doradnim poslovima. Plaće radnika na tim poslovima iznose 50% prosječne plaće u državi a 80% svih zaposlenih čine žene. Na primjer, u Međimurskoj županiji je u tekstilnoj i obućarskoj industriji 2005. godine bilo zaposleno 5 tisuća 150 djelatnika, u odnosu na ukupan broj zaposlenih to je 22 tisuće. Znači, više ¼. Prosječna neto plaća je u tekstilnoj industriji iznosila 2 tisuće 437 kuna a obućarskoj industriji tisuću 963 kune. Tekstilci i obućari, sindikati, gospodarska, socijalna vijeća već dugo upozoravaju na ovaj problem, na mogućnost jednostavno da ta industrija u Hrvatskoj zamre, što će se desiti. 40, 50 tisuća ljudi će biti nezaposlenih na biroima rada a 80% od toga bit će žene. Hoće li to popraviti sliku koju danas imamo? Ne, sigurno neće. Sam sam nekoliko puta postavljao to pitanje, aktualizirao u Saboru, dobivao zastupnička pitanja itd. Tu je evo i dopis Branka Vukelića koji govori u odgovoru na zastupničko pitanje navedene su planirane aktivnosti i aktivnosti koje se provode u cilju poboljšanja stanja i poticanja razvoja u tekstilno i kožarsko prerađivačkoj industriji u Hrvatskoj s napomenom da je u međuvremenu raspisan javni natječaj za dodjelu sredstava za poticanje razvoja i poboljšanje stanja u tekstilnoj i kožarsko-prerađivačkoj industriji Republike Hrvatske za 2006. godinu u iznosu od 20 milijuna kuna. 20 milijuna kuna je ova Vlada dakle ove godine uspjela odvojiti da bi eto kao poboljšala stanje u našoj tekstilnoj i kožarskoj industriji, industriji koja zapošljava 40-tak tisuća ljudi. Industriji koja 90% izvozi, industriji koja dakle ima po meni svoju perspektivu ukoliko bi se država ozbiljno zainteresirala za to, a istodobno smo svjedoci da druge, neke druge grane industrije nemaju pomoć od 20 milijuna kuna nego se pomoć prema njima mjeri u milijardama kuna, a zapošljavaju puno, puno manje radnika. Prema tome mjere koje su u ovom programu predložene mislimo da su preslabe. Ne kažem nikakve i da neće pridonijeti trenutnoj situaciji kakva se nalazi u ovom dijelu. Sigurno neće pridonijeti potencijalnoj opasnosti da veliki broj radnica u ovim industrijama ostane bez posla. Već sam prije rekao da se ova tema dugo provlači barem na lokalnim razinama. Da i sami tekstilci predlažu određene mjere. Oni govore o tome dakle da bez strateških odluka države teško da se može spasiti tekstilna industrija. Dakle da, samo da, da citiram otprilike što oni predlažu? Tekstilci i obućari predlažu saniranje tekstilne i obućarske industrije iz državnog proračuna po uzoru na rješenje iz Belgije i Slovenije. Traže priznavanje izvoznicima stimulacije na razini godišnje inflacije, a u visini fakturiranja i realizacije. Zatim selektivni pristup zakonodavca kod određivanja najniže osnovice za obračun mirovinskog, zdravstvenog osiguranja i bolovanja. U tim djelatnostima u … [[Govornik se ne razumije.]] poslovima 80% zaposlenih čine žene koje su često na bolovanju radi bolesti djece, roditelja ili vlastite bolesti. Pa strukovna grupa traži prvih sedam dana bolovanja na teret države. Ujedno traže povratak zakonske odredbe prema kojoj HZZO snosi troškove bolovanja koje traje iznad 30 dana. Plaće u tim djelatnostima iznose 50% prosječne plaće u državi. Iz tih razloga strukovna grupa tekstila i obuće predlaže da se porezi i doprinosi na plaću od 17,2% ustupe tvrtkama za povećanje neto plaća zaposlenika kako bi se poboljšao materijalni položaj radnika a poduzeća održala konkurentnim na postojećoj razini. Zadnji zahtjev odnosi se na prekomjerni uvoz niskokvalitetnih tekstilnih, obućarskih proizvoda u Hrvatskoj. Evo naš Klub dakle neće podržati ovaj predloženi dokument. Jedino ukoliko se neke od ovih mjera ugrade u ovaj dokument onda bi taj mogli podržati. Evo, hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Žao mi je da kolega ne vidi da u ovome dokumentu ima konkretnih mjera. Evo vam primjer nasilja nad ženama. Zar nije konkretna mjera izrada protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji koja obvezuje sva državna tijela. Od policije, centra za socijalnu skrb, odgojno-obrazovnih ustanova, pravosudnih tijela. Zar nije konkretna mjera izrada pravilnika o osnivanju skloništa i adresar koji je distribuiran po svim ustanovama? Zar nije konkretna mjera da žene od 50 do 69 godina dobivaju sada poziv da moraju doći na pregled prevencije karcinoma dojke. I niz takvih mjera koje ima ovaj dokument.
Zahvaljujem. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu, ali prije toga potpredsjednica Vlade gospođa Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođe zastupnice i gospodo zastupnici evo na kraju rasprave u ime klubova htjela bih još samo reći nekoliko riječi i možda pojasniti neke stvari koje su se iznijele evo ovdje do sada u raspravi. Počet ću sa zadnjim izlaganjem gospodina uvaženog zastupnika Pavlica koji kaže da oni neće glasovati, njegov Klub za ovaj prijedlog dokumenta jer se kako kažete ništa neće promijeniti. Mislim da će se stvari mijenjati kao što su se mijenjale evo i od prvog dokumenta, nakon drugoga dokumenta. I mislim da onda ne bi bilo dobro da evo tako sa puni pesimizma gledamo na dokumente koji predlažu ipak konkretne mjere. Koji imaju ciljeve, koji imaju rokove jer onda naprosto ništa ne bismo ni trebali raditi. Jer evo ja ću podsjetiti primjerice na dokument prijašnji dakle isto takvu strategiju odnosno politiku gdje se recimo kao jedna od mjera navodila zaštita žena i žene odnosno i zaštita okoliša pa se navodilo da se ženama moraju osigurati jednaka prava na čisti okoliš. I da se žene obavještavaju o opasnostima od ekoloških katastrofa. Dakle to je nešto što ne da je općenito nego je apsolutno preopćenito jer naravno pitanje je šta je sa čistim okolišem za muškarce. Dakle mislim da bi se naravno svaki dokument mogao gledati s dvije strane, s dva aspekta. Krajnje negativistički i naravno optimistično. Umjereno optimistično, ali sa namjerom da se stvari pomaknu i da se stvari mijenjaju. Ja ću još jedanput evo kratko samo podsjetiti što smo mi do sada napravili. Govorim o mandatu ove Vlade. Naravno i mandat prošle Vlade od donošenja Zakona o ravnopravnosti spolova u prošlom sazivu, borbe protiv nasilja. Ono što smo mi napravili jest što je bila naravno obveza prema Zakonu još u 2003. ali mi smo to realizirali. Osnovali smo Ured za ravnopravnost spolova. Donijeli smo Nacionalnu strategiju. Donijeli smo isto tako evo ovaj protokol koji se dosta spominjao. Učinili smo puno u promicanju i pomoći ženskih nevladinih udruga koje se bave zaštitom ljudskih prava žena i borbom protiv nasilja i sasvim sigurno da svi ti programi moraju donijeti rezultata jasno pod uvjetom da se dokumenti provode, da se zakoni poštuju. Gospodin Kapraljević je iznio dvojbu. Mislim da je bilo i prije u raspravi, dvojbu i oko toga što se navodi u završnim odredbama da će Ured za ravnopravnost spolova nadzirati provedbu nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Gospodin Kapraljević je tražio da se to promjeni, da nadzor ima u ovom slučaju Sabor, ako sam dobro shvatila. Međutim, to bismo onda morali prije svega promijeniti Zakon o ravnopravnosti spolova jer podsjećam da Zakon o ravnopravnosti spolova koji je donesen u prošlom sazivu Sabora, u vrijeme prošle Vlade je upravo u članku 18. odredio da Ured za ravnopravnost spolova nadzire provedbu Nacionalne politike. Prema tome, valja naravno čitati dokumente i znati što je tko, gdje i kada propisao. Ono što želim reći, uvažene zastupnice i zastupnici, još jedanput da su u ovom našem dokumentu kao prioritetna područja izdvojena sljedeća, dakle, unaprjeđenje zaštite i promicanja ljudskih prava žena. Mislim da je o tome do sada bilo malo riječi i rasprave. Stvaranje, naravno, jednakih mogućnosti na tržištu rada za žene. Drago mi je da smo se svi uglavnom složili oko toga da je nedopustivo da se žene dodatno diskriminiraju na tržištu rada, da je nedopustivo da se samo ženama postavljaju pitanja o tome jesu li u braku, imaju li djecu? Dakle, to je najčešće pitanje svih pitanja. Imaš li dijete i želiš li još rađati? Ako je odgovor pozitivan, naravno da žena nema gotovo nikakve šanse. Nedopustivo je kršenje Ustava, nedopustivo je kršenje Zakona o radu, da žene i prema Zakonu o radu koji imaju primjerice pravo na dojenje u vrijeme rada ne mogu koristiti to pravo. Nedopustivo je da dobivaju otkaze kao trudnice, itd., i tako redom. Ali isto tako mislim da je nedopustivo i o tome se do sada malo govorilo, vjerujem da će i u pojedinačnoj raspravi biti riječi kad se govori o senzibiliziranju ukupne javnosti. Nismo govorili o medijima, primjerice, do sada. Vjerujem da se mnogi od vas sjećaju Svjetskog nogometnog prvenstva ovoga ljeta. Ne znam tko je od vas uspio vidjeti jednu reklamu za Svjetsko nogometno prvenstvo. Ja sam je ugledala u kasnim večernjim satima i drugi dan oštro reagirala pa je ona i uklonjena. Naime, u toj reklami se reklamiralo Svjetsko nogometno prvenstvo na taj način da je muž koji je, naravno, želio gledati utakmicu ženu zavezao na wc-u. Zavezao joj je ruke, zavezao joj je noge i da ne bi slučajno valjda vrištala s wc-a zalijepio joj je i traku preko usta. I to je očito bilo zgodno i očito bilo smiješno, međutim, naravno, to je pravi primjer katastrofalne promidžbe, odnosno krajnje diskriminacije žena. Ali naravno, isto tako, poziv na nasilje. I to je nešto čemu treba itekako dati pozornosti u svemu što radimo. Posebice bih, evo ovdje, pozvala i medije da se uistinu aktivno uključe. Do naravno, izjava političara, izjava kojekakvih dužnosnika na kojekakvim razinama u prilikama koje im se čine zgodnim. Sjetite se doskočica, pa i ovdje u Hrvatskom saboru ih je bilo, ne u ovom sazivu. Kao evo, čaša vina i curica fina kad se razgovaralo o pronatalitetnoj politici pa je netko od zastupnika još dodao, pa se onda ugasi svijetlo, itd., itd. Ono što mogu reći da sada toga nema, sa zadovoljstvom, i da se vjerojatno nitko više na taj način ne bi usudio, a o madracima da ne govorimo, i mudracima, itd. Dakle, sljedeći ciljevi su naši uvođenje rodno osjetljivog odgoja i obrazovanja, uravnoteženje sudjelovanja žena i muškaraca u procesima odlučivanja. Dakle, da tamo gdje je novac, tamo gdje je moć, tamo trebaju biti i žene jednako kao i muškarci. Suzbijanje svih oblika nasilja nad ženama, naravno, nasilje neprekidno, svakodnevno, beskompromisno treba osuđivati. Nedvojbeno osuđivati nasilnike, obilježiti, izolirati, bez obzira bili oni ugledni zastupnici, ministri, odvjetnici, novinari, liječnici. Dakle, to je zadaća svih nas. Ono što želim najaviti još, dame i gospodo, jest da ćemo sasvim sigurno mijenjati i Zakon o ravnopravnosti spolova i u skladu sa nekim primjedbama ovdje u raspravi iznesenima. Da ćemo i u Zakonu o financiranju stranaka koji je prošao, evo, prvo čitanje u Vladi, vjerojatno predložiti, bit će to i moj prijedlog, da se u odredbama koje govore o tome da političke stranke, parlamentarne političke stranke koje imaju naravno i zastupnice i zastupnike, dobivaju 10% više za zastupnike, odnosno zastupnike podzastupljenog spola, to je u ovom slučaju još uvijek za žene. Predložit ću da to bude 20%. Isto tako što se tiče žena na tržištu rada i puno spominjanog Gospodarsko-socijalnog vijeća sasvim sigurno da će i ova rasprava u Hrvatskom saboru o ovom dokumentu biti i temelj za novo sazivanje sjednice Gospodarsko-socijalnog vijeća gdje ćemo raspravljati i o korisnim primjedbama koje ste iznijeli u ovoj raspravi, vezane za žene i njihov položaj na tržištu rada. Sigurno da se stvari moraju promijeniti jer u prosjeku 20% manje plaće za isti posao za zaposlene žene ako se mogu zaposliti je nešto što se ne može tolerirati. Hvala lijepa i evo želim da i nastavak bude konstruktivan, a Vlada će naravno sve ono što misli da se može iz ove rasprave prihvatiti i ugraditi to i učiniti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Pecek.
Hvala lijepo. Poštovana gospođo potpredsjednice. Ma netočno je naime, da ste dovoljno učinili za majke koje rade. Ja vas podsjećam da majke obrtnice nemaju ista prava prema Zakonu o radu kao i majke koje rade u društvenom sektoru ili u privatnim poduzećima. Zbog čega? Zato jer obrt moraju staviti u mirovanje 3 godine, zato jer im u tom roku ne teče pravo na mirovinsko osiguranje i nemaju niti zdravstveno osiguranje. Pa dajte, molim vas, uključite to u program. A ja bih još više volio da onaj Prijedlog zakona koji sam ja uputio u proceduru, da ga vidim makar i u obliku sličnom kao što je to predlagano. Pa neka bude i vaš prijedlog, ali tu nepravdu učinite, jer imamo koliziju u zakonima. Jedan zakon onemogućava ostvarivanje prava majkama obrtnicama.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Antičević.
Hvala lijepa. Nije točno što je gospođa potpredsjednica Vlade utvrdila da će se ovim dokumentom stvari promijeniti. To jednostavno nije točno. Ni jednim dokumentom stvari se ne mijenjaju nego jednom proaktivnom provedbenom politikom. Činjenica je evo ovdje dok vi lijepo govorite, a mi deklariramo i razglabamo o svim ovim pitanjima da muškarci tuku ženu i da se ne provodi zakon. O ovome se nigdje ne govori. U petak mi se obratila gospođa Iris Vukić, ovako ona gospođo potpredsjednice izgleda, sa… Svrgnite svoje oči na ovo, ovo je život, a ne ovi dokumenti. Sa slomljenim imobiliziranim vratom, sa slomljenom rukom po četiri puta, sada čuči u strahu u svojoj kući sa svojih četvero djece jer su … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Ne možete se obraćati potpredsjednici Vlade na takav način, ja vam izričem opomenu. Potpredsjednica Vlade ne može odgovarati za pojedinačne slučajeve zlostavljanje žena. Dodjeljujem vam opomenu. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, uvažena zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. Uvažena zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja ću iskoristiti još priliku da u pojedinačnoj raspravi kažem još nekoliko stvari. Slažući se sa konstatacijom kolegice Ingrid Antičević Marinović da je potrebna proaktivna provedbena politika, pa evo to možda ide i u prilog primjedbama koje je imala i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, gdje je ona ustvari predložila, meni je osobno jako žao što to nije ušlo kao prijedlog i radne grupe koja je pripremala ovu politiku pa onda nije moglo doći niti na sjednicu Vlade, da bi ustvari možda bilo potrebno ili da je već došlo vrijeme da obzirom da je ovo već treća po redu nacionalna politika, da kroz jednu od mjera svako ministarstvo dobije u zadaću da napravi i provede jedan projekat s područja ravnopravnosti spolova a koji je u domeni njegovog ministarstva. Mislim da nema ministarstva koje se na ovaj ili onaj način ne dotiče i politika ravnopravnosti spolova i da Vladi jedanput godišnje svako ministarstvo podnese izvješće o ostvarenju akcijskog Plana provođenja ravnopravnosti spolova. Mislimo da je to mjera koja je poznata u mnogim državama i koja može imati i pozitivne učinke vezano oko angažmana ministarstava na provedbi politike ravnopravnosti spolova. Željela bih nekoliko riječi još kazati vezano oko žena na tržištu rada, odnosno o problematici usklađenja rada i obiteljskog života. Ja naime mislim da su ove mjere koje se u tom dijelu predlažu, u biti nedovoljne. Na žalost jedna od glavnih mjera koja se tu predlaže jeste kampanje, tribine i sl. za podizanje javne svijesti u društvu o potrebi ravnomjerne podjele obaveza ili prava bolje rečeno u odgoju i podizanju djece i u ravnomjernom sudjelovanju muškaraca i žena u kućanskim poslovima. Danas negdje je taj omjer što se tiče muškaraca ustvari neravnopravan, negdje oko 3% sudjeluju muškarci u obavljanju i radu u kućanskim poslovima, a evo imamo i ovdje podatak da niti ili mizernih 1% očeva ostvaruje svoje pravo i obvezu da sudjeluje u podizanju djeteta, dakle da koristi dio roditeljskog dopusta. Usklađenost rada i obiteljskog života jedan je od osnovnih dijelova europskog socijalnog programa, prvenstveno koji ide ka tome da poveća participaciju žena na tržištu rada, ali i koji ide i ka promjeni tradicionalnog obiteljskog života kao i demografskih pritisaka zbog sve starije populacije. Promicanje usklađenosti obiteljskog i profesionalnog života također je dio i europske strategije zapošljavanja i jedan je od ciljeva koji je usmjeren na suzbijanje siromaštva i socijalnog isključenja. Porast broja žena na tržištu rada možemo mi ovdje do sutra u jutro raspravljati, ne može se postići i neće se postići bez zajedničkog sudjelovanja žena i muškaraca u obavljanju kućanskih i obiteljskih obaveza. Ponavljam, smatram da ona mjera koja je tu predviđena, apsolutno nije dovoljna i proći će godine i godine dok u hrvatskom društvu mi postignemo koliko-toliku ravnopravnost u usklađivanju tih obveza. Postoje vrlo jasne mjere iz pojedinih zemalja koje mislim da bi i Hrvatska mogla navesti u ovoj nacionalnoj politici. Kada govorimo o diskriminaciji žena na tržištu rada, naravno vjerujem da je svima znano da je diskriminacija žena na tržištu rada zabranjena i odredbama Zakona o radu i odredbama Zakona o ravnopravnosti spolova. Međutim na žalost kada je u pitanju mogućnost zaštite onda se suočavamo sa sustavom, jer sviđalo se to nama ili ne, sustavom koji je trom, koji je spor i koji je needuciran kada su u pitanju antidiskriminacijske odredbe bilo kojeg zakona u ovoj državi, a ne samo Zakona o radu i Zakona o ravnopravnosti spolova. U nacionalnoj politici pod poglavljem ravnopravnost spolova izazovi i prepreke stoji citiram: "Obim različitih oblika diskriminacije žene u procesu traženja zaposlenja kao i na radnom mjestu nije proporcionalan zaprimljenim tužbama i predstavkama nadležnim tijelima. Jedan od uzroka malog broja zaprimljenih i procesuiranih tužbi jest nedostatna operativnost sudstvo u području antidiskrimincijskih odredbi te deklarativnost zakona koja onemogućuje njegovu primjenu i zaštitu prava u konkretnim slučajevima. U tom pogledu potrebno je poduzeti daljnje akcije radi osvještavanja i upoznavanja žena s mogućnostima pravne zaštite koje sadrži nacionalno zakonodavstvo." Ja bih sada možda mogla reći da ovo ustvari nema apsolutno nikakve veze kada stavim, dakle pogotovo kada uzmete u obzir ovu zadnju rečenicu koja ovdje stoji. Nama je badave osvješćivanje žena i rad na osvješćivanju žena o mogućnostima pravne zaštite kada tu zaštitu u praksi one ne mogu ostvariti. Svi govorimo o neučinkovitosti našeg sudstva. Neznam da li je itko ikad izračunao i da li postoji statistika koliko recimo onoj masi radnih sporova koji se vode pred našim sudovima, koliko je uopće onih koji se odnose na tužbe zbog diskriminacije zbog spola npr. Meni osobno, ja neznam možda griješim, nije poznata niti jedna presuda iz te domene. Pa i stručnjaci se slažu u tome da kad kažu da naše sudstvo apsolutno nije osposobljeno da sudi i donosi presude kada su u pitanju antidiskriminacijski zakoni, kada su u pitanju standardi koje ti zakoni pred njih postavljaju i to je činjenica s kojom se trebamo suočiti i to je nešto na čemu Ministarstvo pravosuđa i ova Vlada treba se ozbiljno pozabaviti. Kad govorimo o poticanju zapošljavanja žena, kad govorimo o različitim mjerama kao što potpredsjednica Vlade je navela koji se odnosi na ciljane skupine koje se odnose na provođenje akcijskog plana zapošljavanja itd., ja moram kazati mi ćemo imati valjda za koji dan o raspravu o izvršenju proračuna za prvih 6 mjeseci ove godine, pa onda ispada da je recimo aktivne mjere za zapošljavanje skupina kojima prijeti socijalna iskićenost, četiri milijuna 500 tisuća kuna predviđeno, izvršenje je nula posto. Poticanje ciljnih skupina, poticanje zapošljavanja ciljnih skupina društva u koje su uključene i žene 5 milijuna kuna, izvršenje 1,86%, aktivna politika zapošljavanja i oni programi o kojima je bilo toliko priče, 150 milijuna kuna, izvršenje 13,72%. To je ono što se da iščitati, il' da ne kažem dalje kad govorim o zapošljavanju osoba s invaliditetom, jedna od stvari dakle dio mjera koji se odnosi, odnosi se i na žene sa invaliditetom, pa onaj famozni fond za zapošljavanje osoba sa invaliditetom, molim vas samo pogledajte u izvršenju proračuna s kolikim postotkom je bilo izvršenje za prvih 6 mjeseci. Dakle, to su činjenice o kojima ja mislim da mi svi skupa moramo voditi računa. Dakle, ja samo želim ukazati Vladi da i niz mjera koje postoje se ne provode, ja sam zato i govorila i o sjednici onog GSV-a da su tamo prije dvije i pol godine niz mjera usvojeno, ništa nije od toga provedeno kad se opet te iste mjere predlažu kao neka novina u ovoj novoj nacionalnoj politici. I u konačnici, željela bih završiti i još kazati dvije rečenice oko problematike nasilja nad ženama. Rekla sam i prije, bez obzira na strategije, bez obzira na protokole nasilje nad ženama se nije smanjilo i ja mislim da mi u preventivnom dijelu, kad govorim mi dakle saniramo i kroz protokol i kroz ne znam ove knjižice koje su se štampale i policija je jedan dio posla obavila itd., mi u stvari liječimo na neki način posljedice, mislim da one uzroke, da tome se premalo do sada posvećivala pažnja, a i kroz ovu novu nacionalnu politiku. I drugo, mi se stalno susrećemo sa problematikom skloništa za žene i djecu žrtve nasilja. Osobno se jako zalažem da konačno se krene u izradu Zakona o skloništima, pa onda ne bi bilo vjerojatno toliko rasprava i zabuna jesu li tajne adrese, nisu li tajne adrese, da li mora imati tajne adrese. Pitanje financiranja, koje ministarstvo je odgovorno, što je to savjetovalište za žene, tko ih financira, tko financira skloništa, dakle u tom smislu molim dakle i predlažem da Vlada razmisli o inicijativi da se u možda u budućoj strategiji za zaštitu nasilja, za zaštitu žena od nasilja da se predvidi poseban zakon o skloništima. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Sobol i vi i ja se apsolutno slažemo u jednoj ocjeni da bez isključenja diskriminacije žena u svijetu rada ne možemo uopće govoriti o suzbijanju diskriminacije. I jako dobro ste primijetili, čini se da potpuno paralelnim kolosijecima, koji se nikad neće sastati, ide praksa Vlade Republike Hrvatske i politika koja je neshvatljiva. I sami ste to pokazali činjenicama, a to je o ulaganju ovih sredstava, dakle s jedne strane imamo ovu strategiju odnosno nacionalnu politiku koja nas želi uvjeriti da će se ukloniti ta diskriminacija, da će se ženama osigurati zaštita, sigurnost radnog mjesta, a potpredsjednica Vlade samo blago konstatira nedopustivo je. Mi nigdje u ovoj nacionalnoj politici nismo vidjeli što će se to učiniti da žene mogu ostvariti svoje pravo koje su zakonom dane. Programi koji su doveli do zapošljavanja žena, dakle koji su otklonile mogućnost socijalnog isključenja Vlada ih je ukinula 2005. godine, iako se to danas poriče, to piše u izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. I tu je razlog, dakle što imamo jednu politiku koja u praksi ide sasvim drugim kolosijekom i sada ovu nacionalnu politiku koja deklarativno nam govori nešto drugo, to su razlozi zašto ni moj klub ni ja to ne možemo prihvatiti. Jest da će nam se reći, pa ovo izvršenje proračuna za prvih 6 mjeseci na kraju godine biti će sasvim drugačije, ma da, ali ne ulaganjem sredstava radi otvaranja radnih mjesta i zapošljavanja žena, nego zato što će Vlada uredbom preinačiti taj proračun, oni će reći pa mi smo ostvarili 100%, da ali su smanjili sredstva i ništa u sferi rada nisu napravili. Tu je problem. Temeljni problem je žena zato što ne mogu se zaposliti.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Sobol.
Ja se slažem sa gospođom Lalić kad kaže da je temelj diskriminacije u stvari žena upravo nemogućnost sudjelovanja žena na tržištu rada ili otežane mogućnosti sudjelovanja žena na tržištu rada. Ja mislim da sam i u svojoj raspravi upozorila na nedostatnost mjera, a obzirom da se tržište rada i položaj žene na tržištu rada naglašava kao jedan od glavnih ciljeva ove nacionalne politike, smatram da su mjere koje ovdje jesu predložene nedostatne i upozorila jesam na to da se sredstva koja su kroz proračun predviđena u prvih 6 mjeseci ne ostvaruju i ove mjere, to je točno nisu dostatne. Slažem se i u onom dijelu sa gospođom Lalić, jer sam to već i rekla. Mi možemo donositi strategije, politike, protokole, možemo donositi i zakone, ako mi nemamo institucije koje to mogu, žele, trebaju provoditi. Nemamo obučene, educirane institucije za ovo provođenje. Pa se onda vraćam na ono, da ne vidim razloga da se i svako pojedino ministarstvo sa svojim vlastitim projektom ne obveže da će učiniti svake godine kad je u pitanju ravnopravnost spolova. Slažem se dakle gospođo Lalić sa vašom replikom. Točno jeste da ove mjere nisu dostatne, a u biti je to i na neki način upozorenje Vladi da i ono što su pred godinu, dvije i više dana na određenim tijelima kao što je GSV donijeli, da očito nitko nije vodio računa da se te mjere i provedu.
Zahvaljujem. U ime Vlade Republike Hrvatske, potpredsjednica Vlade, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. E pa sad kad govorimo tko je što učinio, onda ćemo malo analizirati i to je, tko je što učinio i u zaštiti ženskih ljudskih prava i naravno u provedbi dokumenata ali isto tako i u zaštiti od nasilja u obitelji odnosno nasilja nad ženama. Dakle, prijašnja Vlada nije u dokumentu, u nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova 2001. navodila rokove. Što se tiče sredstava evo vam primjera za provedbu nacionalne politike bilo je zaduženo Povjerenstvo za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske. U proračunu je 2002. godine osigurano 650 tisuća kuna za provedbu ali ste već u 2003. smanjili na 260 tisuća kuna. Nacionalna politika iz 2001. uopće nije sadržavala ocjenu stanja pa zapravo nismo znali na temelju čega se uopće nešto predlaže odnosno nije bilo analize pokazatelja diskriminacije žena niti na temelju kojih su indikatora izrađene predložene mjere. Zanimljivo je da je se među mjerama koje su predložene nisu navele mjere kao što je smanjivanje izrijekom smanjivanje nezaposlenosti i uklanjanje diskriminacije žena na tržištu rada. E sad, kad govorimo o drugim stvarima koje su se trebale napraviti prema zakonu i prema nacionalnoj politici iz 2001. Niste dame i gospodo, niste osnovali Ured za ravnopravnost spolova. Taj ured smo mi osnovali. Zatim, kad se govori o nasilju i kad se meni pokazuju fotografije ili fotografija pretučene žene. Gospođo bivša ministrice, niste a trebali ste do 2002. godine napravili nacionalnu strategiju za borbu protiv nasilja nad ženama odnosno u obitelji a trebali ste do 2002. godine, i vjerojatno bi manje pretučenih žena bilo da ste to napravili. Niste, a trebali ste također proglasili 22. rujna nacionalnim danom borbe protiv nasilja nad ženama. Sjećamo se, nasilje u Općinskom sudu, ubijene 3 žene, niste to učinili. To smo učinili mi. To je učinila ova Vlada. Dakle, mi želimo, iskreno želimo učiniti nešto da se smanji broj nasilja nad ženama. Isto tako povjerenstvo je trebalo do kraja 2002. dati preporuke o osnivanju obiteljskih sudova ali se nije navodilo kome. Zatim, prema tim mjerama iz tog dokumenta 2001. MUP je trebao pokrenuti istraživanje o stavovima i očekivanjima žena kad je riječ o postupanju policije povodom različitih kaznenih djela počinjenih na štetu žena. Koliko se ja sjećam, nije to napravljeno. Što se tiče ljudskih prava žena, nisu realizirane predviđene mjere usmjerene ka ženama pripadnicama nacionalnih manjima, programi žene u ruralnim područjima, samohrane majke i žene starije životne dobi. Prema tome, puno toga od mjera koje su navedene u strategiji 2001. godine, nije provedeno, nije ni dotaknuto. A vidite, mi smo napravili nacionalnu Strategiju zaštite od nasilja i protokol koji prati strategiju. I sigurno je da je puno poteza pokrenuto prije, 2001., 2002., 2003., da bi nasilja nad ženama bilo daleko manje i naravno diskriminacije. Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave stoji u ovom dokumentu iz 2001. izradit će do lipnja 2002. Program sustavnog obrazovanja državnih službenika odnosno dužnosnika, namještenika o ljudskim pravima žena i uvođenja načela ravnopravnosti spolova u sva djelovanja državnih tijela koja će se početi provoditi od 2002. godine. Koliko se sjećam, gospođo zastupnice, kao ministrica tada pravosuđa niste to učinili, tako da, ali ste naravno tu naveli jednu od mjera da se ženama mora osigurati pravo na čisti okoliš i da se žene obavještavaju o opasnostima od ekoloških katastrofa. Naravno, uz sve to ponavljam, smanjene su ženama rodiljne naknade, ukinuta mogućnost korištenja trogodišnjeg rodiljnog dopusta, mogućnost za one koji to žele, mogućnost za one koji imaju blizance, troje ili više djece. Prema tome, puno od onoga što je bilo planirano još 2001. godine ova Vlada je ostvarila i realizirala u zaštiti ljudskih prava žena, smanjivanju nezaposlenosti žena ali isto tako i smanjenju nasilja nad ženama i ja apeliram da nastavak ove rasprave bude usmjeren na konkretni dokument na mjere koje se predlažu i na to kako ćemo ih realizirati i svakako izboriti uistinu ravnopravnost spolova u Republici Hrvatskoj. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Antičević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. ako vi ne želite niti vidjeti što se u životu događa …
Uvažena zastupnica Antičević! Dopustit ću vam samo da ja rečem kao predsjedatelj, da ne koristite i ne mašete javno slikama sa žene koja je eventualno proživjela ili obiteljsko ili neko drugo nasilje. Molim vas lijepo, da u ovoj sabornici ne mašete javno sa slikom i zloupotrebljavate u političke obračune sliku žene koju je poslala vama da joj na neki način pomognete. Nemojte više dizat tu sliku i javno je prokazivat. To ta žena nije zaslužila. Izvolite sad.
Nije točno da se želi ozbiljno uhvatiti u koštac sa blagim problemom nasilja. To jednostavno nije točno. Ali je točno to da smo uveli kazneno djelo nasilja u obitelji, donijeli čitav zakon, on ima brojne odredbe, pa se možete tamo informirati o tome, ali točno je to što kažete da nismo obilježili ovaj datum, nismo bili slabi u obilježavanju datuma, a da vas još jednom podsjetim bila sam osobno prisutna kada je muž na sudskom hodniku ubio ženu, zbog i ovakvih situacija, jer joj nitko nije htio pomoći, jer nitko nije htio čuti, jer nitko nije htio vidjeti.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ispravljam krivi navod potpredsjednice Vlade, kada kaže kako je bivša Vlada, Vlada premijera Računa kriva za niz ovog što je nabrojena i kako je ova sadašnja Vlada učinila previše za smanjenje nezaposlenosti žena. Draga moja potpredsjednice Vlade, ista politička opcija koja je današnje Vlade je bila i u vrijeme od '90.-2000. godine kad je najviše žena ostalo bez posla najviše žena ostalo je u tom vremenskom periodu bez posla. Ono što nije uspjela učiniti koalicijska Vlada kroz četiri godina nije isprika za propuste koje čini sadašnja Vlada. Građani su pokazali nepovjerenje prema ondašnjoj Vladi i dali su povjerenje vama. Međutim, vi umjesto da činite boljitke vi se vraćate na ono što se napravilo u vremenskom periodu od 90. do 2000. godine.
Zahvaljujem. Ja molim da se usredotočite na ispravke netočnog navoda. To što ste vi rekli nije potpredsjednica Vlade rekla. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Vidović.
Gospođa potpredsjednica Vlade potežući paralele i usporedbe je naprosto netočno navodila i prešutila činjenicu da je u ovoj zemlji trebalo 12 godina da se donese uopće nekakva strategija nacionalna politika ravnopravnosti spolova. Zaboravila je spomenuti da je upravo u mandatu prošle Vlade.
Nije ovo ispravak zaboravljenog navoda nego netočnog.
Ne, ona je netočno rekla. Netočno je to što nije rekla da je u mandatu prošle Vlade.
Netočno je to što nije rekla. Pa sami ste rekli. Uključite se.
Prva nacionalna politika, sve je to učinjeno u jednom kratkom malom mandatu kojega je imala i obnašala bivša Vlada. A netočno je da je na bilo koji način pogoršana nego je poboljšan … [[Govornik se ne razumije.]] položaj. Sjetite se … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] Vladi da su ministrice izjavljivale da se žene moraju ustajati pred muškarcima kada ulaze u prostoriju.
Zahvaljujem. Dajte molim vas, sami ste rekli ispravljam ono što potpredsjednica nije rekla. Dajte se usredotočite na ispravke netočnog navoda da ne prekidam vas. S time smo završili. Idemo dalje. Uvažena zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo potpredsjednice, predstojnici ureda, kolegice i kolege! Ma evo, od početka ove rasprave čuli smo zaista različita mišljenja oko ovog dokumenta. Ja ne mislim da je on nepotreban, ne gledam na njega tako pesimistički i mislim da se on zaista donosi kao još jedan dokument u cilju uklanjanja diskriminacije žena. Pa iz samog uvoda ovoga dokumenta vidljiva su polazišta iz kojih proizlazi ova nacionalna politika. Pa iz ocjene stanja vidljivo je da su u Hrvatskoj osnovane čitav niz institucija, mehanizama, da su uvedene značajne zakonodavne promjene radi suzbijanja neravnopravnosti spolova i promicanja politike jednakih mogućnosti, od imenovanja pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, imenovanja povjerenstava za ravnopravnost spolova po županijama pa sve do Ureda za ravnopravnost spolova. Bilo je poteškoća oko osnivanja ovih spomenutih povjerenstava. Moram napomenuti da su u praksi u velikom djelom u jedinicama lokalne samouprave u županijama, ona stvarno nisu saživjela i započela u nekim županijama s radom. Dobro je da ova nacionalna politika ponovo ima zadatak jačanja ovih institucija i predviđa čitav niz mjera koje će poboljšati rad povjerenstava a predviđa se da čak jednom godišnje Vladin ured organizira zajedničke sastanke koordinatora ali je potrebno da se ovi ljudi educiraju i da se njihova aktivnost osnažuje. Moram ovdje reći iz prakse da je upravo Ured za ravnopravnost spolova organizirao u nekim županijama edukacije zahvalna uredu što je na primjer u mojem uredu potakao rad ovog povjerenstva, povjerenstvo je formalno bilo osnovano ali nažalost nije u praksi saživjelo. Inzistiranjem ureda i predstojnice ono je započelo radom i donijelo neke konkretne programe. Mislim da zato ne treba zanemariti ponovo jačanje upravo ovih povjerenstava, ja bih rekla dolje na terenu na lokalnoj razini. Važnu ulogu u osnaživanju žena imaju i nevladine udruge, mi smo to vidjeli iz čitav niz primjera koje su svojim djelovanjem i senzibiliziranjem javnosti stvarale sliku u društvu, rješavale pojedine probleme naročito u području ljudskih prava pa i prava žena. Iako čine više od polovice ukupnog stanovništva žene one ne sudjeluju još uvijek u uravnoteženom omjeru u raznim područjima društvenog života. Ako krenemo od naših klupa vidjet ćemo da nas je ovdje približno 21%, međutim dvije žene su potpredsjednice Sabora što je izričito pohvalno, ali zabrinjava nizak udio žena u obnašanju vlasti na lokalnoj razini. Samo 11% je gradonačelnica, a zamislite svega 8,4% su žene koje su u vijećima općina. Postavlja se pitanje zašto. Mislim da ovdje nećemo odmah moći odgovoriti jer je odgovor slojevit. Zato je dobro da se i nacionalna obiteljska politika i ovaj prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova koji predviđa čitav niz mjera kako postići tu uravnoteženost zastupljenosti muškaraca i žena u predstavničkim i izvršnim tijelima vlasti. Mislim da će tu najviše pridonijeti ipak moram reći i kampanja, i podizanje svijesti javnosti o problemima, i tribine koje će ohrabriti mnoge žene da uđu u politiku. Nešto što je najvažnije u odnosu ravnopravnosti između muškarca i žene jest a danas smo svi se složili ovdje i ekonomska neovisnost žene, tj. ženu treba ekonomski osnažiti, stvarati uvjete za zapošljavanje žena. Mislim da i ovo ministarstvo Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i Hrvatski zavod za zapošljavanje, i Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva čine sve da upravo žene kroz razne poticaje osnažuju i žensko poduzetništvo i stavljaju ženu na prvo mjesto u svijetu rada. Većina državnih, ja bih rekla javnih institucija moramo priznati vodi brigu o ravnomjernoj zastupljenosti, međutim nažalost u privatnim poduzećima to još uvijek nije tako. Zato iz predloženih mjera pozdravljam i one koje se odnose na jačanje institucija dječjih vrtića, otvaranje novih predškolskih programa, potrebno je uskladiti radno vrijeme ustanova predškolske dobi s radnim vremenom roditelja. U nekim europskim zemljama, u trgovačkim društvima, u velikim ustanovama organizirana je skrb za djecu zaposlenika, zato ću i pozdraviti i onu mjeru iz ove politike koja se odnosi i koja predviđa između Zakona o porezu na dobit za organizaciju odgoja i obrazovanja djece da se uvede porezne olakšice i to je jedna od mjera koja će najviše olakšati ženi vrijeme provedeno na poslu jer će biti bezbrižna, znat će da je njeno dijete smješteno u dječji vrtić i na sigurnom mjestu. Novi plan Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa da do 2010. godine sve škole rade u jednoj smjeni, omogućit će da se u osnovnim školama organizira cjelodnevni ili poludnevni boravak učenika kao i da se organiziraju izvannastavne aktivnosti koje će osigurati roditeljima bolje uvjete skrbi za djecu i ponovo kažem i na taj način uvjete samog rada. Ženska mreža Hrvatske je u Izvještaju o stanju ženskih ljudskih prava u 2005. upozorila na najveće kršenje ženskih ljudskih prava u okviru odgojno-obrazovnog procesa tj. ona je upozorila da su prisutni stereotipi o spolnim ulogama muškarca i žene tj. u udžbenicima se pojavljuju vrlo često tzv. muški i ženski poslovi. Članak 3. novog Zakona o udžbenicima kojeg smo ove godine i usvojili za osnovne i srednje škole propisuje da se neće odobriti uporaba udžbenika čiji je sadržaj neprimjeren u pogledu ljudskih i manjinskih prava, temeljnih sloboda i odnosa među spolovima te odgoja za demokratsko društvo. U ovom trenutku koliko znam, imama saznanja, izrada je udžbeničkog standarda. Ove zahtjeve treba ispuniti. Ušli smo u promjene i u reforme u obrazovanju, stvaraju se novi udžbenici i nadam se da se ti udžbenici, da ti udžbenici neće imati upravo ovakve propise. Kako je škola mjesto gdje se naša svijest o ravnopravnosti spolova mora kroz sustav edukacije, stručnog usavršavanja mijenjati, posebnu pozornost treba posvetiti edukaciji nositelja odgojno-obrazovnog procesa, znači prosvjetnim djelatnicima, učiteljima i svima onima koji rade u školama. Mislim da će se najteže postići spolna ravnoteža u odabiru područja obrazovanja u srednjim i visokoškolskim ustanovama. Teško je iz prakse iskorijeniti, uvjeriti roditelje da nema tzv. muških i ženskih zanimanja. Ova nacionalna politika i to predviđa. Iz prakse dugogodišnjeg rada u strukovnoj školi koja je bila tzv. muška škola sa muškim zanimanjima, mogu vam reći da su se djevojke najčešće u takvoj tehničkoj školi opredjeljivale za kemijske tehničare, a nitko za strojarskog elektrotehničara ili nekog drugog. Dakle to je jedna tradicija koju moramo iskorijeniti. I mislim na kraju da evo i žene koje su učiteljice, a najviše je žena učiteljica, a svega iz podataka koje smo vidjeli i u ovoj nacionalnoj politici, svega 33% upravlja školom upravo je na mladima i na edukaciji od vrtića prioritetno da se vrši edukacija i da se krene od početka sa provedbom i ovih mjera. I na kraju nadam se bez obzira na neka pesimistička promišljanja da će ovi prijedlozi nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti kroz sedam područja, riješiti i započeti rješavati mnoge probleme, a da se svakako neće sve riješiti. Međutim da one mjere koje se provedu da će postići cilj ove politike. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravljam krivi navod kolegice Roksandić koja je rekla da Ministarstvo obitelji i Ministarstvo gospodarstva jako puno čini za pomaganje ženama. To nije točno, a potkrepljujem sljedećim podacima. Ministarstvo obitelji, projekti višečlane obitelji za prvih šest mjeseci, odnosno za godinu planiranu utrošnja sredstava milijun i 400, a potrošeno samo 5 tisuća kuna ili 035. Podrška programu za socijalno osnaživanje obitelji planirano 6 milijuna, potrošeno samo 2 milijuna. To je što se tiče obitelji. A što se tiče Ministarstva gospodarstva, aktivne mjere za zapošljavanje skupina kojoj prijeti socijalna isključenost, planirano 4,5 milijuna, utrošeno nula. Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje, planirano 37 milijuna kuna, potrošeno milijun kuna. Upravo među invalidima rada najveći je broj žena i to su te žene koje su isključene iz svijeta rada koje se moraju prekvalificirati, koje se moraju profesionalno rehabilitirati i vratiti u svijet rada i izvući iz socijalne isključenosti.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala gospodine predsjedniče. Ispravljam netočni navod kolegice Roksandić koja je rekla da u tehničke škole se nisu upisivale žene. Ja sam svjedok da jesu i da su upravo cure koje su sa mnom išle u tehničku školu, bile pravi uzori i svima nama.
Kolega pa imali ste kemijski smjer da su se upisivale u strukovnoj školi. Pretežno u kemijski smjer.
Rekla je da niti jedna u elektro i strojarsko.
Pažljivo slušajte.
Tehnički smjer.
Da. Vi ste rekli sada kažete tehničke škole. Nije. Idem ona replike. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegica Roksandić nastavila je ovu raspravu na ovu temu kao što je kod samog uvoda potpredsjednice Vlade danas bilo i cijelo vrijeme je prisutno. Što je suština zaštite prava uopće u ovom slučaju prava naravno pravnih spolova, prava žene. Ne uredi, ne pravobraniteljstva, ne izvještaji, ne strategije nego prvo brzo i efikasno vratiti uskraćeno pravo i kazniti počinitelja, onoga tko je postupio protiv zakona. Da li u hrvatskom pravosuđu imamo presude za dijela protiv ravnopravnost spolova i koliko i kada? Mi to ne možemo dobiti, a ni Vlada nezna jer ne piše, jer hrvatsko sudstvo ovom Parlamentu izvještaj ne daje. No, na svu sreću po obavezi izvještavanja o svom radu jeste državni odvjetnik i na ovoj sjednici imamo na dnevnom redu Izvješće za 2005. godinu. Pa vas molim, pokušajte u ovom izvještaju naći jednom rečenicom spomenuti članak 114. KZ-a, žena na radnom mjestu, Zakon o radu i kolektivni ugovori. Diskriminacija po osnovu trudnoće, otpuštanja, otkaze, manja plaća ženama od muškaraca, što jeste kazneno djelo u Hrvatskoj. U ovom izvještaju nema evidentiranog ni jednog predmeta kaznenog djela s tog naslova. Da li ga je bilo? Ja neznam. Da li su državni odvjetnici podnašali kaznene prijave i provodili postupke? Ja neznam. Jer zamislite li u sve hvalospjeve strategiji i što smo sve napravili u zadnjih tri godine, Državno odvjetništvo o toj temi u svom izvješću Parlamentu ne spominje. Vlada je u svojem mišljenju napisala, citiram da su ovo pročitali. Možda je gospođa Kosor, potpredsjednica pitala…
Dobro. Hvala lijepa. Polemizirate sa izvješćem Državnog odvjetništva koje će tek biti raspravljeno. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
… [[Govornica nije uključena, ne čuje se.]] , ali ono što ste rekli na početku, o tome ćemo raspravljati. Međutim, bez institucija, politike, strategije, provedbe zakona, zakona nema ni provedbe. Dakle, ono što je život, moramo imati za provođenje u životu valjda nekakve okvire zakonske i valjda nekakve provedbene propise, pa čak i politiku i strategiju određenu.
Druga replika, poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem se, gospodine predsjedniče. Evo replicirala bi poštovanoj kolegici u dijelu kada spominje žensko-ekonomsku neovisnost, odnosno žensko poduzetništvo. Naime, tzv. žensko poduzetništvo je termin o kojem danas praktički gotovo da muškarci niti ne znaju, a vrlo mali broj žena o tom terminu nešto zna. Što je, naravno, dosta jasno jer sama ta fraza već u sebi proklamira da u društvu koje bi trebalo vrijednosti, ravnopravnosti spolova proklamirati, da govorimo o nečemu što se definira prema spolu. Dakle, poduzetništvo ili je poduzetništvo pa je tada i muško i žensko, a ne može nikako biti žensko ili muško poduzetništvo. No međutim, procesi neki koji se poduzetništvu dešavaju mogu se okarakterizirati kao ženski jer kad žena dođe u banku da digne kredit za nekakav poduzetnički posao uglavnom biva odbijena jer su nekretnine na koje bi ona taj posao i taj kredit mogla podignuti samo u 3% u Hrvatskoj u vlasništvu žena. Dakle, nekretnine su u 97% u vlasništvu muškaraca. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa kad sam upotrijebila termin "žensko poduzetništvo" bar sam to upotrijebila upravo na tragu ove rasprave koja se do tada vodila i ne mislim da malo o tome znam. Poduzetništvo je poduzetništvo. Ovo što ste upotrijebili sada u replici oko kredita, ne znam jesu li 3% da žene dobivaju kredite. 3% su u vlasništvu nekretnina. Nažalost, tako je zbog toga što smo tradicionalno društvo, ali na nama je, kolegice, da se izborimo za to. Neki od nas jesmo, se izborile, neke još to moraju.
Treća replika, poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovana kolegice je govorila o obrazovnom sustavu, govorila je o udžbenicima i kao veliko postignuće u posljednje 3 godine navela da je u novom Zakonu o udžbenicima definirana i odredba koja onemogućuje odobravanje udžbenika koji sadržavaju neki oblik rodne diskriminacije. Poštovana kolegice, istine radi, to je uvedeno u stari Zakon o udžbenicima, u prvom čitanju Zakona, koji je predložio ovaj ministar. To nije bilo i to je upravo doneseno na prijedlog pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i našeg Odbora za ravnopravnost spolova. Drugo, kad već govorimo o obrazovanju meni je žao što se nismo ovdje, i o tome dosad nismo razgovarali, nismo ovdje svi u Hrvatskom saboru založili da ono što je napisano bilo u staroj Nacionalnoj politici, ovo što se predlaže u novoj, dobije nekakvo … [[Govornica se ne razumije.]] Mi smo 23. kolovoza dobili novi nastavni plan i program za osnovne škole gdje niti na jednom jedinom mjestu opet nije uvedeno rodno obrazovanje, odnosno nije uvedeno obrazovanje o ravnopravnosti spolova i svemu ostalomu o čemu je pisalo i u staroj i u novoj politici. Isto tako, ono što je bilo mjera u staroj politici, a opet se predviđa kao mjera u novoj politici kao odgoj, obrazovanje, ovo zdravstveno, odnosno spolno i seksualno obrazovanje također još uvijek nije doneseno i još uvijek se o tome ništa ne radi. Dakle, samo istine radi. Mjere o kojima ste govorili nisu nove, one su stare, od 2001. godine, te odredbe o rodnoj diskriminaciji. Ono što je problem, što su se sad opet odobravali udžbenici koji i dalje imaju rodne stereotipe iako je to i u postojećem udžbenikom standardu da nije. A voljela bi da se ovdje svi založimo da onda nastavni planovi i programi koji se novi donose zaista uključuju i one mjere koje su napisane u Nacionalnoj politici. A ne da lišom odobravate one postupke vaših ministara i ministra obrazovanja samo zato što je vaš ministar, a ne ono što sadrže stvari koje se, zbog kojih se zalažete.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ma kolegice Lugarić, da ste me dobro pratili, ja uopće nisam termin "velika postignuća" upotrebljavala i nije u mom stilu. Nisam rekla da je neka novina nego da je dobro da se prihvatilo i da se člankom 3. ovo reguliralo. Vi dobro znadete, jer se bavite isto školstvom, da je donesen novi nastavni plan i program, ali da je, da se radi novi udžbenički standard, da to nije mali posao, upravo zato da se izbjegnu dosadašnje pogreške. I isto tako znadete jako dobro da se novi udžbenici ne mogu odobriti preko noći, o tome smo svi razgovarali. Dakle, to je proces koji traje i nemojte izvlačiti iz konteksta moje rasprave nešto što ja nisam rekla niti stoji.
I replika, sljedeća, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa kolegica Roksandić se služi onom tezom, ako je netočnost dovoljno puta izgovorena moguće da postane istinom. Dakle, potpuno je netočno i nemoguće da 2010. godine se nastava u školama u Hrvatskoj odvija u jednoj smjeni. Da smo danas u poziciji da imamo građevinske dozvole za tisuće učionica koje se treba sagraditi do 2010. godine fizički je to nemoguće napraviti. I onda kad je to ministar izgovorio, odmah poslijepodne ga je na državnoj televiziji njegov savjetnik korigirao i rekao da cilj nije da 2010. bude jednosmjenska nastava nego je cilj da nitko ne ide više u 3 smjene 2010. godine. A još jedna floskula je da je Hrvatska spremna za obvezno srednje obrazovanje. Gospodo, danas nemamo niti stolaca za sve srednjoškolce u hrvatskim školama, a kamoli da imamo za jednu cijelu generaciju srednjoškolaca još prostora u srednjim školama, koliko tijekom srednjeg obrazovanja ili ne upiše ili ne završi srednje škole u Hrvatskoj. Treba nam negdje oko 12 milijardi kuna investicija u osnovno i srednje obrazovanje da bismo mogli imati jednosmjensku nastavu, a ovo što radite, dogodit će se ono što vam se događa ovih dana na fakultetima, gdje studenti sjede po hodnicima i parketima jer im niste osigurali niti stolac a kamoli kvalitetu koja bi trebala biti zadovoljena Bolonjskim procesom. Niti jedno mjesto na fakultetima nije povećano, a kamoli da je sagrađena nova zgrada fakulteta ili studentski dom. Prema tome, nemojte ponavljati neistine, nego konačno počnite nešto raditi.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Mršiću, točno je da sam ja rekla nešto što je točno, a vi ste izrekli nešto što ja nisam rekla, tj., netočno. Ja sam rekla, citiram: "novi plan", ako znadete što znači riječ "plan", "Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa je da do 2010. godine sve škole rade u jednoj smjeni". Ni vi i ja još uvijek nismo u 2010. godini. Iskreno se nadam da ćemo i vi i ja doživjeti 2010. godinu. Ona je tu blizu. I da ćemo mi ostvariti taj naš plan jer hoćemo. Jer smo ga zacrtali i znam da ga hoćemo. No međutim reći ću vam još nešto. Dolazite iz lokalne samouprave. Vi ste gradonačelnik jednog vrlo bogatog grada u Republici Hrvatskoj. Gospodine gradonačelniče, sad ću vam reći kolega, uključite se i vi za stvaranje boljih uvjeta vaših škola. Na kraju krajeva osnovne škole su i na lokalnoj razini. Isto tako mislim da ste ovdje malo htjeli politizirati sa mnom. Ovo Ministarstvo znanosti i obrazovanja dosta radi i radit će i sve svoje planove, a ponavljam do 2010. ostvarit će [[Upadice se ne razumiju.]]
Poštovana zastupnica Mirjana Brnadić. Bez, kolega Mršić, bez komentara. To je dobacivanje. Ne možete, ne možete i znate da niti smijete niti možete. A za ovaj dodatak, ubacivanje da se ovdje besramno laže kolegice Antičević malo se suzdržite. Malo se suzdržite. Raspravljamo o politici za promicanje ravnopravnosti spolova pa budite onda na toj razini, a ne na razini dobacivanja. Poštovana zastupnica Mirjana Brnadić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana predstojnice vladinog Ureda za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege. Evo ja ću na početku istaknuti da ću glasovati naravno za Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova za razdoblje od 2006. do 2010. godine koje se zapravo nastavlja na prethodne nacionalne politike te donosi redefinirane nacionalne prioritete, načine provedbe i poduzimanje posebnih mjera sukladno izmijenjenim društvenim i političkim okolnostima, svijesti cjelokupnog društva te ostvarenom napretku u prethodnom razdoblju. Prijedlog ove nacionalne politike sadrži programe djelovanja temeljene na već usvojenoj strukturi, ali isto tako uz uvažavanje stvarnih stanja i mogućnosti primjene određenih mjera u odnosu na potrebe i vremenske mogućnosti. Naravno da su za provođenje nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova bitne i sve ostale nacionalne politike, strategije, razni programi u kojima su također definirani i propisani sve mjere za unapređenje i provedbu politike ravnopravnosti spolova i to ne samo populacije žena nego i pojedinih ciljanih skupina. Republika Hrvatska kao demokratska zemlja preuzela je obveze iz međunarodnih ugovora. Preuzela je provođenje preporuka UN Odbora za uklanjanje diskriminacije žena, a kao kandidatkinja Europske unije obvezala se provoditi i okvirnu strategiju o ravnopravnosti spolova. Promicanjem ravnopravnosti spolova pridružujemo se zajedničkoj viziji zemalja EU o postizanju stvarne ravnopravnosti muškaraca i žena kao preduvjeta za istinsko demokratsko društvo u kojemu je poštivanje ljudskih prava mjerilo njegova napretka. Od usvajanja prve nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova iz 2001. godine, donošenja Zakona o ravnopravnosti spolova 2003. godine, donošenja Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji. Zakona o istospolnim zajednicama te ugradbe antidiskriminacijskih odredbi u kazneno, obiteljsko radno pravo stvoreni su preduvjeti za učinkovitiju provedbu politike rodne ravnopravnosti. Naravno da nismo zadovoljni sa svim rezultatima iz stvarnosti koja jest. Ali stvoreni su preduvjeti za učinkovitiju provedbu. Osnivanjem ureda i imenovanjem pravobraniteljice za ravnopravnost spolova tijekom 2004. godine imenovani su odnosno imenovane su i koordinatorice odnosno koordinatori u svim ministarstvima i drugim tijelima državne uprave u županijama čime je stvoren organizirani sustav za provedbu politike ravnopravnosti spolova na državnoj razini. Pojačane aktivnosti u 2004. godini i 2005. rezultat su uspostave mreže županijskih povjerenstava jer do 2004. godine u većini županija županijska povjerenstva nisu bila ni osnovana. A pa naravno da očekujemo da ta povjerenstva i aktivno djeluju. Priznanje na sustavu za promicanje ravnopravnosti spolova na državnoj i lokalnoj razini dao je i Odbor UN-a za uklanjanje diskriminacije žena u siječnju 2005. godine. Svakako bih naglasila važnost i ulogu koju su u proteklom periodu imale nevladine udruge koje su puno učinile u senzibiliziranju javnosti na određene pojavnosti ali i u rješavanju mnogih problema po pitanju ljudskih prava žena i predlaganju zakonskih rješenja. Najveći pozitivni pomaci u protekle 3 godine dogodili su se na području zaštite od nasilja nad ženama i to zahvaljujući donošenju i početku provedbe Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji za razdoblje od 2005. do 2007. godine i protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji. Nažalost prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova broj policijskih intervencija u 2005. godini bio je 6,2% veći nego 2004. godine. A u prvih 6 mjeseci ove godine policija je zaprimila 7 tisuća 953 zahtjeva građana za pružanje policijske intervencije radi zaštite nasilja u obitelji. Porazni rezultati svakako. I to će do kraja godine vjerojatno rezultirati povećanim brojem u odnosu na 2005. godinu. Povećani broj nasilja u obitelji može biti i odraz hrabrosti žrtve da prijavi i traži procesuiranje nasilnika kao i uređenog sustava pomoći žrtvi, ali svakako zabrinjava i ne može nas ostaviti ravnodušnim već dapače tužnim za cijelu situaciju. Zato bih svakako htjela naglasiti da su sve institucije državnih i javnih tijela, nevladine udruge, mediji dužni poduzimati sve mjere da se smanji nasilje u obitelji, a od nasilja nažalost najviše trpe djeca i žene. Ovim Prijedlogom nacionalne politike detaljno je razrađen strateški okvir i akcijski plan djelovanja na području ljudskih prava žena kroz trajne i sustavne kampanje radi uklanjanja svih oblika spolne diskriminacije i potezanje svijesti javnosti o kršenju ljudskih prava žena. Utvrđeni plan za unapređenje društvenog položaja žena s invaliditetom i žena pripadnica nacionalnih manjina, program za poboljšanje položaja Romkinja u cjelokupnom društvu i unutar njihovih zajednica. Posebno bih se osvrnula na strateški okvir i akcijski plan djelovanja u poglavlju «Žene i zdravlje» koji je razrađen detaljno i ako bude proveden u zadanim terminima polučit će zasigurno dobre rezultate. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi već provodi jedan od važnih programa uz, koja su bitna za promicanje zdravlja žena. Uz sva materijalna ograničenja osiguralo je sredstva za prevenciju i rano otkrivanje raka dojke za žene od 50 do 69 godina koja se počela provoditi od ponedjeljka i mogu vam kazati budući da dolazim iz javnog zdravstva da su reakcije izvanredne, da je besplatni telefon stalno u funkciji, da se žene javljaju, pozdravljaju tu akciju, da je odaziv dosta dobar, ali bih svakako iskoristila ovu prigodu da pozovem sve žene koje dobiju poziv da se odazovu, jer ukoliko 70% žena se javi na screening mamografiju u sljedećih pet godina smanjit će se smrtnost žena za 25% što će zaista biti veliki pomak. Pojedine županije koliko mi je poznato, Primorsko-goranska, Istarska, Zadarska županija, Grad Zagreb, već su, već provode dulji niz godina programe prevencije raka dojke u svojim županijama i postigli su izvanredne rezultate, pa ako slučajno nisam spomenula neku županiju koja to već radi, ja se ispričavam, ali u svakom slučaju pozivam sve županije da se aktivno uključe u izradi programa za prevenciju i rano otkrivanje raka dojke za žene koje su i mlađe od 50 godina jer vjerujte mi, mi u Zadru smo postigli izvrsne rezultate, 100% se povećao broj žena koje se javljaju na mamografiju u posljednjih godinu i po dana. Otkriveno je puno rakova koji su u ranoj fazi gdje je postotak izlječenja najveći, dakle spašeno je puno života i sa mali sredstvima, ali sa dobrom voljom i dobrom organizacijom može svaka županija taj program provoditi. Ja bih svakako htjela ovdje istaknuti jedan veliki uspjeh hrvatskog javnog zdravstva za Projekt rukovođenje i upravljanje za zdravlje zdrave županije u kojima je sudjelovalo 15 hrvatskih županija i Grad Zagreb sa 153 sudionika koji je ove godine dobio nagradu za izvrsnost američkog Odjela za globalno zdravlje Centra za kontrolu i prevenciju bolesti iz Atlante. To je najveće priznanje koje je hrvatsko javno zdravstvo ikada dobilo, a uspjeh je to veći što je i projekt Istarske županije Jedinica za karcinom dojke, skraćenje trajanja dijagnostičke procedure žena s karcinomom dojke u Istri kao dio programa zdrave županije dobilo godišnju nagradu za najbolji primijenjeni projekt za 2006. godinu. Uspjeh hrvatskog javnog zdravstva to je veći što je u konkurenciji za ovu nagradu sudjelovalo 30 zemalja s vrlo jakim programima i 100 primijenjenih projekata. U točki 6 za 1 ove nacionalne politike, ovog poglavlja, kaže se da će se organizirati kampanje za promicanje zdravog načina života i upozoravanje na štetne navike. Držim to vrlo značajnim jer preventiva i briga svakog pojedinca o njegovom zdravom načinu života je osnovni preduvjet za zdravlje i dug život. I na tom planu hrvatsko javno zdravstvo puno radi sa raznim projektima prevencije raznih ovisnosti. U poglavlju 6.4. nabrajaju se mjere za smanjenje učestalosti spolno prenosivih bolesti, što držim izuzetno važnim, budući je zbog nedovoljne informiranosti, nedovoljne brige mladih za svoje zdravlje, u strahovitom porastu zaraženost mladih ljudi humanim papiloma virusom i klamidijom, koji uzrokuju neplodnost žena. Badava nam sve mjere pronatalitetne politike, kada nam zbog neplodnosti žena neće imati tko roditi. I na kraju bih istakla jednu činjenicu, jednu hrvatsku realnost, a to je iako je Republika Hrvatska osnovala nove institute i usvojila niz novih zakona i mjera za ostvarivanje ravnopravnosti spolova, statistike, indikatori i naša svakodnevica pokazuju prisutnost de facto diskriminacije žena na mnogim područjima i to se svi slažemo i nadam se zato da ćemo svi glasovati za ovaj Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova i da će institucionalne i vaninstitucionalne mjere ne samo smanjiti diskriminaciju nego učiniti i korak dalje. Hvala.
Hvala. Nekoliko replika. Prvi je poštovani zastupnik Antun Kapraljević, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo replicirao bih kolegici, prvo da joj čestitam na ovo što je sve, što je rekla, u stvari da čestitam zdravstvu na svim ovim uspjesima koje je ona spomenula, al' kolegice zar očekujete da je ravnopravnost spolova da ja odem na mamografiju. Nije. To je standard zdravstveni koji bi trebalo kod nas ispoštivati, to nema veze sa ravnopravnošću spolova. Ali ima jedna druga stvar koju sam isto tako očekivao da ćete vi ovdje spomenuti, a to je ovdje ste rekli u svakom slučaju da se treba provoditi zakon, a brojne institucije koje trebaju provoditi zakon, isto tako ste rekli da očekujete da županijska povjerenstva odrađuju svoj posao, međutim ja sam očekivao na tragu onoga što smo mi jučer raspravljali na Odboru za ravnopravnost spolova, da ćete spomenuti i način praćenja, u stvari način nadzora te nacionalne politike. Mene je maloprije gospođa potpredsjednica prozvala da ja nisam pročitao dokumente i da nisam pročitao zakon i da ne znam kome Ured za ravnopravnost spolova podnosi izvješće. Ja znam da podnosi Vladi, međutim ja sam tamo i tražio da Vlada barem svake godine, ako ne drugačije kako ovdje piše za ured, da Vlada podnese izvješće Saboru. Pa kolegice mi smo to raspravljali jučer na odboru, pa ja bih molio pošto moj amandman sigurno ne bi prošao, ja bih zamolio vas i vaše kolege da takav amandman podnesete, ja vjerujem da će onda dopredsjednica to prihvatiti.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Mirjana Brnadić.
Poštovani kolega. Kad sam govorila o uspjesima javnog zdravstva i o tome što se poduzima na promicanju zdravlja hrvatskog stanovništva, onda svakako je to u kontekstu ove tematike o kojoj raspravljamo iz razloga što se kao i u svim domenama tako i u zdravstvu utvrđuju prioriteti i u skladu sa mogućnostima i izvršavaju. I u samoj ovoj politici promicanja ravnopravnosti spolova je također to definirano kao mjera smanjenje pojavnosti i liječenja ne samo raka dojke nego i svih tumora kod žena. I upravo zbog toga sam htjela naglasiti koliko je važno da se već počelo sa nacionalnim programom prevencije raka dojke i svim drugim programima koji se rade u Hrvatskoj. Hvala.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ovako, vezano, kolegice Brnadić, vi ste govoreći o nasilju nad ženama točno naveli naravno podatke koje je poslao MUP o tome koliki je broj intervencija bio i prijava vezano oko nasilja nad ženama, odnosno nasilja u obitelji prvih 6 mjeseci ove godine, koji je u odnosu na ako gledamo polovicu godine, onda bi se moglo očekivati da će konačni broj biti veći. Ali ima jedna stvar koju niste u nastavku rekle, a to je ono što ja mislim da je jako bitno. Kad govorimo o strategijama i kad govorimo o protokolima, o postupanju, jer pojedine institucije, ministarstva imaju svoje zadaće što moraju činiti kroz taj protokol. Pa onda je ustvari zapanjujuće ovi podaci, da je od 01.01.-30.06. ove godine policija predložila prekršajnim sudovima izricanje 4 tisuće 262 zaštitne mjere koje imamo u Zakonu o zaštiti od nasilja u obitelji, tisuću 964 prijedloga za obavezno psiho-socijalno liječenje, dakle tretman, 296 zabrana približavanja žrtvi nasilja, 110 zabrana uznemiravanja, 183 mjere udaljenja iz stana, kuće ili nekog drugo stambenog prostora itd. Što se dešava kada to dođe na prekršajni sud? Dešava se da od 296 zabrana približavanja žrtvi nasilja sud izriče 68. Od predloženih 110 zabrana uznemiravanja sud predlaže 16, od 183 prijedloga udaljenja iz stana, kuće ili nekog drugog stambenog prostora predlaže sud 29 i policija po tome postupa, a kad se govori o obaveznom psiho-socijalno tretmanu što je policija predložila od tisuću 964 slučaja, nema podataka o tome koliko je takvih psiho-socijalnih tretmana rađeno. Znate zašto između ostalog i nema? Zato što je nadležno ministarstvo tek prije ljeta ove godine u 6 ili 7 mjesecu donijelo pravilnik o tome gdje će se uopće taj psiho-socijalni tretman činiti, koje su to ustanove koje će to raditi i to je ono kad govorimo da mi imamo strategije, imamo protokole ali nemamo i sve institucije obućene, educirane da rade po tim protokolima i strategijama.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Mirjana Brnadić.
Pa evo kolegice, svakako da dijelim vaše mišljenje da je to zaista poražavajuća statistika vezana za nasilje u obitelji i vi isto kao i ja znate da se mi ne možemo miješati u rad sudbene vlasti. Možemo komentirati i upravo i ove sve rasprave i sve strategije koje donosimo, sve politike koje donosimo idu ka tom cilju da se senzibilizira javnost, da se uključe sve institucije i van institucijski sistemi da se ravnopravnost spolova, borba protiv nasilja u punom smislu zaživi u našem društvu.
Hvala. Sljedeća replika, poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana kolegice, mene bi zanimalo kako ste u svojoj raspravi utvrdili da je učinjen veliki pomak u sferi zaštite od nasilja i zaštite nasilja u obitelji s obzirom da o tome ne postoje službeni podaci u Državnog ureda za statistiku. Kao što je kolegica maloprije rekla, postoje podaci iz policijskih uprava, postoje podaci iz centara za socijalni rad, ali mi nemamo podatke one koji do takvih centara odnosno do tih policijskih uprava ili do centara ne dolaze a to su oni podaci koje evidentiraju liječnici ili one prve osobe kojima se oni nad kojima se nasilje izvršilo javljaju. Da bismo dakle imali potpunu sliku bilo bi nužno da se u Hrvatskoj vodi takva statistika i da Državni zavod za statistiku vodi kompletnu statistiku o nasiljima nad ženama, o nasilju nad djecom u obitelji, dakle o svemu onome što se dešava. S druge strane, dok govorimo kako je napravljen veliki napredak u zadnjih 6 mjeseci u medijima smo bombardirani razno-raznim slučajevima od kojih su neki apsolutno katastrofalni kakve do sada nismo imali prilike niti vidjeti niti čuti. Dakle, jedno je dojam, jedno je stvarno što se dešava. I onaj drugi dio u kojem bi vam željela replicirati je da obavljanje Programa prevencije zaštite žena od karcinoma dojke ili nečeg sličnog samo je civilizacijski i zdravstveni standard a bilo bi, moglo bi se govoriti o ravnopravnosti spolova kada bi unutra pisalo recimo i o zaštiti muškaraca od karcinoma prostate. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Mirjana Brnadić.
Poštovana kolegice, naravno da, služila sam se podacima koje smo dobili od Ministarstva unutarnjih poslova. Da ta statistika sigurno nije još uređena, jer puno toga ima što zadire u privatnost i intimnost i što se ne može sve iskazati javno sa određenom statistikom. Napredak je sigurno postignut jer je povećan broj prijavljenih slučajeva nasilja u obitelji, procesuiranih slučajeva nasilja u obitelji, jer upravo zbog toga što se donijela strategija, što se donio protokol, što se senzibilizirala javnost i što žrtve znaju da je urađen sustav i da mogu prijaviti i očekivati pomoć i zaštitu. A što se tiče Nacionalnog programa prevencije raka dojke u ovom času on je pokrenut upravo zbog toga što je najveća pojavnost karcinoma raka dojke i šta je hitno bilo poduzeti sve mjere da se ta bolest suzbije i liječi na vrijeme. A pojavnost karcinoma prostate sigurno nije u tolikom postotku u odnosu na populaciju koliko je to pojavnost raka dojke. Hvala. … [[Upadica se ne čuje.]] A predviđena je u budućnosti i još puno toga, predviđena je u sljedećoj godinu screening raka debelog crijeva, što je isto veliki problem.
Poštovani zastupnik Franjo Arapović, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pozdravljam gospođu ministricu, potpredsjednicu Vlade. Pa vidite sama ova naša današnja rasprava koja traje od ranih jutarnjih sati, od kada smo počeli govori koliko je Vlada Republike Hrvatske bila u pravu kada je to stavila kao jedno vrlo važno područje, znači, temu o ravnopravnosti spolova. Znači, Vlada je i osnovala jedan ured koji je, da bi mi o ovome mogli sve govoriti, sad se već imaju i te osobe obratiti Vladinom uredu za ravnopravnost spolova. Da ne govorimo još o potpisivanju protokola, suzbijanju nasilja u obitelji, proglašenju nacionalnog Dana nasilja nad ženama i veliki broj stvari koje smo, ajmo reći svjesni ali iz nekih drugih razloga nećemo potvrditi ovdje, u ovome Visokom domu, jer ako ćemo govoriti kao što su govorili neki moji prethodnici, da li u ime klubova, ili u replici, da je selo poznato po tome što tamo ima puno alkohola. Gospodine Kapraljeviću, ja sam rođen na selu, 120 kuća, ni jedan muškarac nije ostao neoženjen, svi imamo familije, ima puno alkohola i nitko nije pio alkohol, nego proizvodimo alkohol i od toga smo živjeli. Toliko o tome. Ali mi smo, mora nam biti jasno svi, da prija, ajmo reći 15-20 godina, o nekim stvarima se nije ni pričalo, a nasilje u obitelji, nasilje nad ženama u obitelji pogotovo je, pa svima nama poznato od ranih dana. Samo danas imamo tu slobodu, pa možemo govoriti hvala Bogu, zahvaljujući i Vladi Republike Hrvatske i bivšim Vladama, koje su nam omogućile da otvaranjem svojih ureda, da se sada žene koje su sigurno jedan veliki broj, zato se i pojavljuje zlostavljanja u obitelji, dolazi do svjetla javnosti i o njima se može raspravljati. Da li će oni biti riješeni ili neće?! I jedna stvar koja me zasmetala još tijekom današnje rasprave koju moram spomenuti a to je kada je uvažena potpredsjednica govorila brojao sam u sabornici, bilo je 16 muškaraca i svi smo pozorno gledali i slušali ministricu dok su dame pričale i dobacivale. Onda govorimo o nekoj ravnopravnosti spolova. To je moja jedna zamjerka bila, čak je morala i reagirati potpredsjednica Vlade da bi ih umirila. Reći ću vam da je najveći napredak po pitanju ravnopravnosti spolova ušao u šport. Prije je bilo nezamislivo da žene idu na nogometne utakmice. Danas imamo jedan veliki broj žena na nogometnim utakmicama, imamo žene koje sude mušku ligu, čak od ove godine i europske kupove, znači žene suci. Imamo da se uspjelo napraviti da jedan najveći turnir teniski u Wimbledonu da se nagradni fond izjednači, tako sada prati se i u Parizu i u New Yorku. Bit će možda neznatno male razlike u nagradama, ali to je opet bussines, zavisno o sponzorima, tako da mislim da idemo naprijed ali samim tim da u ovim stvarima koje danas raspravljamo da bi trebalo izbaciti politikanstvo, čestitati Vladi i Vladinom uredu za neke stvari koje je predložila jer ovdje sam naslov govori da je ovo prijedlog. Znači, mi ćemo o ovome prijedlogu raspraviti, mi ćemo donijeti i dati svoje mišljenje čak možda i amandmane jer smo danas čuli ovdje, ja sam čuo danas ovdje jako dobrih ideja. Najviše se govorilo o ženama na tržištu rada. Sigurno da današnji problem ako u gradu Zagrebu imamo tisuću i 500 do tisuću i 600 djece koja čekaju vrtić. Osobno sam jučer na Odboru za obitelj, mladež i šport iznio svoj primjer iz moje obitelj gdje fakultetski obrazovana djevojka nije mogla dobiti posao jer nije imao tko čuvati dijete. Gospodo draga, nije mogla biti … [[Govornik se ne razumije.]] godinu dana čekali smo da dobije vrtić. Kada je dijete pošlo u vrtić, o jaslicama je uopće nemoguće zamisliti u gradu Zagrebu. Znači, mali sin je išao sada u vrtić i ona je dobila posao, počela raditi. Malo tko je htio zaposliti, to nam mora biti svima jasno, ženu koja ima malu bebu doma poznavajući situaciju kako je sa vrtićima. Tako da mislim što se tiče još jedne stvari u politici a mogli bi se ja mislim svi ugledati u Hrvatsku demokratsku zajednicu po pitanju toga jer je jedina stranka koja je dala kandidatkinju za predsjednika države a nije predsjednica ili predsjednik stranke nego člana. Gospođa Kosor je bila član HDZ i imenovana je za kandidata. I reći ću vam jedan paradoks. Više je glasova dobila kao žena u Bosni i Hercegovini nego u Hrvatskoj. To malo čudno zvuči. Hvala lijepo.
Replika poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Arapović, ovo sigurno zvuči čudno da je dobila više glasova u Bosni i Hercegovini nego u Hrvatskoj, nego ustvari za neke čak i očekivano. Ali ovako, da se vratim na ono što ste počeli prvo gdje ste meni direktno rekli da u vašem selu su svi muškarci bili oženjeni a ja ću vam reći primjer mog sela koje je u Slavoniji a to su Ferićanci. Poznati smo po vinu ali ne zato što svi piju nego proizvođači vina "Fera vino", vjerojatno ste čuli, ja ne bih htio reklamirati. U mom selu ima 176 muškaraca koji su preko 25 godina neoženjeni ili 128 preko 28 godina koji su neoženjeni. Da vam budem iskren u mom selu je bilo slično stanje kao i u vašem u onom bivšem sistemu kad su svi radili, kad su svi imali osiguranu budućnost, kad su svi imali ono. Ne govorim ovo da bih hvalio taj sistem, ali hoću reći da je tad bez obzira koliko mi pljuvali po njemu i ne znam šta govorili, prvi sam bio koji je pljuvao po njemu. Ali tad su svi radili i nekakva perspektiva se vidjela. Sad kad ti ljudi nemaju posla onda im je daleko teže zasnovati obitelj jer ne mogu doći do stana, ne mogu doći do automobila i da ne govorim dalje, a da ne govorim o tome kad bi krenuli u nekakav privatni bussines.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo. Pa za neke stvari u vašoj replici ja bi se isto složio osim ovoga kad ste rekli u onome sistemu. Znate koja je razlika između moga i vašega sela u onome sistemu? U vašem selu u onome sistemu su muškarci mogli ostati i živjeti uz familiju a u mojem selu su morali ići u Njemačku raditi fizički rad da bi dolazili preko praznika. … [[Upadica se ne čuje.]] Tako da možda je to razlika kad žalite za onim sistemom. Ja ne žalim. Ja sam ga na svojoj koži osjetio do kasnih godina, znači možda među zadnjima. Šta znači onaj sistem? Ja sam cijeli život govorio za ovaj sistem koji sada imamo, a sad kad spominjete onaj sistem tu se ne mogu složiti. A mislim da uz jaka sela da nećemo imati ni jake gradove, bez jakog sela pardon.
Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain replika.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče. Evo, moram priznati da me upravo ugodno isprovocirao kolega Arapović govoreći o tome da možda odlazak na nogomet je nešto što bi u našoj strategiji trebalo stajati. Ja mislim da bi trebalo stajati da se o tome može razgovarati u strategiji o promicanju ravnopravnosti ali recimo u Iranu. Međutim, mislim da mi moramo se koncentrirati u našoj strategiji da se izjednačimo u smislu ekonomskog privređivanja žena i muškaraca. To je cilj i to je ono na čemu trebamo ustrajati. To je bit i suština, da žene zarađuju jednako kao muškarci. I kada ćemo to uspjeti postići kolega tada ćemo zaista moći početi govoriti o ravnopravnosti. To ekonomsko nasilje i ta ekonomska neravnopravnost je nešto što je skriveno, što objektivno još nismo do kraja uhvatili a sve je ostalo samo rezultat upravo te neravnopravnosti.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Reći ću vam da jedna zemlja koja sad treba ući u Europsku zajednicu Turska i dan danas u pojedinim svojim gradovima ima ulaz za žene i ulaz za muškarce. Oni će ući u EU, to je katastrofa. A kod nas je bilo prijašnjih godina nepojmljivo, ja sam samo naveo primjer, da se žene vide u velikom broju na stadionu. Samo sam to naveo kao primjer. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, sigurno. Samo sam to htio reći. Nisam imao namjeru da je to nešto čudno. Po meni je to bilo i prije normalno. A što se tiče rada sigurno da me zabolila i ta stvar da žena ima 19,4% manja primanja na istom poslu, e tu se može najviše napraviti, najbrže. Da vidimo što je razlog zašto žena 19,4% manje je plaćena za isti posao koji obavlja? E tu možemo svake godine davati izvješće koliko ima takvih žena ako imamo volju? Hvala.
Poštovani zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Evo kolegice i kolege, ja ću raspravu započeti zapravo iskazivanjem svoga žaljenja što je jedna ozbiljna tema pa i dokument koji je mogao poslužiti jednoj ozbiljnoj raspravi nažalost tijek rasprave skrenuo u pravac koji nije produktivan u najmanju ruku po mome dubokom uvjerenju. Žalim što je potpredsjednica Vlade nakon solidnoga rekao bih i prihvatljivoga uvodnoga izlaganja dala pečat takvom tonu u kojem umjesto da smo pošli od onoga što suštinski jest problem u ovoj prevažnoj temi, što smo se okrenuli raspravi koja ni na koji način ne pomaže da se problem o kojem govorimo, riječ je o rodnoj ravnopravnosti, ravnopravnosti spolova unaprijedi u ovoj našoj zemlji. Kad to kažem mislim prije svega na činjenicu da ne referirati se na ono što je dato u uvodnom poglavlju kao izazov i prepreke nego svoditi raspravu na to što jest, a što nije do sada tko napravio nije naprosto dobro. To ne može rezultirati kvalitetnim i ako hoćete čak i konsenzualnim pomakom jer sam ja naslutio u ovoj nacionalnoj politici mogućnost da se takav konsenzualni da tako kažem pristup naprosto u koncepcijskom smislu može prihvatiti. Reći ću samo na jednom segmentu ovoga o čemu se govori, o nacionalnoj politici koji je ovdje više puta naglašen kao možda i najključniji, najbitniji. Riječ je o jednakosti muškaraca i žena na tržištu rada jer nema nikakve sumnje da su svi ostali segmenti te ravnopravnosti na neki način izvedenica iz ekonomskoga statusa i položaja kojega žena u društvu ima. To je čini mi se ključni, ključna filozofijska pretpostavka za osmišljavanje jedne strategije. Ako se ide na osnaživanje žena onda će sasvim sigurno ekonomski neovisna žena biti ona koja će biti manje izložena nasilju u obitelji jer neće biti prisiljena da ga trpi, onda će to sasvim sigurno dovesti i do povećane participacije ako hoćete i u političkom životu, u sustavu odlučivanja i tako dalje. Zato držim da je to možda najvažnije područje o kojemu bismo trebali povesti posebnu pozornost, posebnu pažnju. Kad kažemo što smo do sada napravili možemo se mi baviti prošlošću i nije loše da se bavimo ukoliko će ona biti naznaka kvalitetnije budućnosti no mogli bismo tražiti što je koja Vlada napravila? Što se radilo do 2000.? Pa 2000. do 2003. Pa onda što se sada radilo i što se nije radilo ili što se propustilo učiniti? Ako bi to bilo u funkciji stvaranja jedne dobre nacionalne politike odnosno njezine operacionalizacije ja bih bio za tu vrstu rasprave. Ali ako ta rasprava ide za tim da primjerice sada potpredsjednica Vlade koja bi trebala homogenizirati da tako kažem ne samo Parlament, ide na podsmješljiv, podsprdljiv načina govoriti o nečemu što je učinjeno kao prvi korak u jednom drugačijem osmišljavanju i ako hoćete čak i fokusiranju pozornosti na ovaj problem jer podsjetit ću, možda je to premalo, institucionalne pretpostavke u smislu stvaranja zakona su donijete. Osmišljen je i Ured, za recimo, ravnopravnost spolova koji istina nije profunkcionirao u mandatu prošle Vlade. Sada jest, ali je barem ozakonjen. Velike su promjene napravljene u Zakonu o radu u smislu zabrane diskriminacije žena na poslu i tako dalje. Nešto se napravilo. No međutim kolegice i kolege ono što je zabrinjavajuće, što se meni čini da je nulta točka od koje moramo početi kad gradimo novi, novu politiku nacionalnu za 4, 5 godina onda su to brojke koje mi ovdje navodimo. Ili vi navodite, ja ih smatram da ovdje razgovaramo o zajedničkom problemu. Ako se konstatira da su žene sada 50% čine u strukturi nezaposlenih onda je to točka od koje mi polazimo. Je li je to više ili manje nego što je to bilo prije 5, 6 ili 10 godina? Ako je više onda mi moramo sebi postaviti cilj i to su pravi ciljevi, ne 46 ciljeva ili 40 koliko je, 146, 30 ciljeva 146 mjera. Onda je cilj da to ne bude 59 nego da to bude 54 recimo. 55 ili za tri godine. Ako mi konstatiramo da nemamo jaslica i dječjih vrtića što je, što jest problem koji će spriječiti uključivanje žena u svijet rada onda bismo mi morali postaviti indikatore. U ovom trenutku mi moramo znati koliko nam toga fali i šta će, kako ćemo mjeriti jesmo li uspjeli? Mi moramo napraviti akcijski plan iz ovoga da to postignemo do 2010. toliko i toliko. Ili kažemo žene imaju 20% manju plaću. Pa ne možemo ostati na toj konstataciji. Mi moramo u tim mjerama prepoznati kako ćemo mi za 4 godine reći da žene imaju, da ne budemo sada, da ne fantaziramo. Reći ćemo da će za 4 godine biti izjednačeni. Ali da će imati možda 10% manju plaću. Pa ćemo moći pratiti određene pomake. O tome ovdje ne raspravljamo, a nažlost niti u dokumentu kojega imamo pred sobom to nije vidljivo kako bi se to moglo postići. Ili udio žena u poduzetništvu 30%. Ili ovdje se govori o svega 27% udjela u ukupnim poticajima Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva za žene koje sudjeluju ili o brojki od 1% muškaraca koji sudjeluju u rodiljnom, roditeljskom dopustu i tako dalje i tako dalje. To su indikatori od kojih mi trebamo poći. Šta u ovome nacionalnome planu nije po meni dobro? Naprosto se brkaju mjere i brkaju se ciljevi. Ako pogledate glagole kojima počinju mjere ona ćete vidjeti da zapravo dobar dio tih glagola označava da je riječ o ciljevima. Reći će ovako: provesti će se empirijsko istraživanje, uskladit će se nacionalna klasifikacija, prikupljat će se statički podaci. Pristupit će se izradi, subvencionirat će se zapošljavanje, ajde to je, to može biti mjera ali je to isto tako cilj. Izradit će se program. Provest će se, provodit će se edukacija, organizirat će se tečajevi, provest će se sekundarna analiza, organizirat će se, donijet će se strategija, izdvojit će se žene kao zasebna ciljna skupina, razmotrit će se uvođenje poreznih olakšica i to pazite. Razmotrit će se uvođenje poreznih olakšica za samozaposlene žene i žene poduzetnice kaže nositelj Ministarstvo financija, Ministarstvo rada i poduzetništva, rok provedbe 2008.-2010. Pa neće se dvije godine razmatrati zaboga porezne olakšice. Kakvo je to definiranje? Kakva je to mjera. Neće se dvije godine razmatrati. To se mora razmotriti jel' mi hoćemo ili nećemo, je li taj cilj pridonosi onome što hoćemo napraviti ili ne pridonosi i onda će se to napraviti, a ne može se to dvije godine razmatrati. Sustavno će se promicati žensko poduzetništvo kroz medijske kampanje. Kako ćemo mi, gdje su indikatori. Šta su mjere? Kako ćemo mi pratiti za godinu dana i reći da mi napredujemo na tom poslu bez obzira koja će to Vlada biti, ova, ona ili dvadesetšesta. Dakle riječ je o tome da, ja sam samo na ovom jednom segmentu koji mi se čini važnim, prepoznao zapravo nedostatak onoga što se ne znam u ovom anglosaksonskom miljeu zove taj action plan, dakle znademo što tko kada treba napraviti i koji su to kvantificirani ciljevi koje moramo postići. To je jedini ozbiljan način, mi se moramo prihvatiti posla. Ova priča o tome, ova patetika o ravnopravnosti spolova nema nikakve veze sa zbiljskim životom. To jedino ima smisla da sjednemo i da radimo. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo netočno je da u ovoj priči ima patetike. Naime kada mi govorimo ovdje nešto ili kada Vlada predlaže nešto, onda je to budućnost, onda je to patetika i sl. Pa vi sami govorite, za naše vrijeme mi smo ozakonili ali nije profunkcioniralo, pa tu priču stalno čujemo. Sve ste vi ozakonilo, a ništa nije profunkcioniralo dok nismo mi došli na vlast. Dalje netočno. Veli, o tome se ne raspravlja ovdje da je 59. žena više nezaposlenih nego muškaraca, da 20% ima manju plaću. Pa nije točno, u nizu primjera vidjeli smo da je to tako. A to što na burzi nedostaje građevinskih djelatnika, radnika, a ima puno nezaposlenih gimnazijalki e to ćemo jako teško riješiti ovom raspravom. Hvala.
Replika, poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Mislim gospodin je napustio po starom dobrom običaju, reći svoje i izaći van, ne on nego inače puno njegovih kolega i kolegica to naprave. Pa sam htio replicirati samo kada je rekao za predsjednicu, potpredsjednicu Vlade da je govorila pošprdno. Mislim da gospođa Kosor da ima takav način govora da ne bi dobila ono šta je dobila, da vodi jako osjetljivo ministarstvo da vodi. Jer ona kao osoba ne može pošprdno razgovarati s ljudima i biti na čelu tog ministarstva. Druga stvar gospodine Vidoviću, hvala što ste se vratili. Druga stvar, kada smo govorili o vrtićima. … [[Ne razumije se.]] pitao ovako, šta mislite o jednome prijedlogu da svaka veća hrvatska firma koja ima zaposlenika jedan određeni broj, obavezno mora napraviti u svom sklopu jedan vrtić. Mislim da je to jedan prijedlog o kojem bi se dalo razmisliti, ne mora značiti muški i ženski. Ako su neki zastupnice i zastupnici predlagali da u ovome Domu se napravi fitness, ja mislim da bi bilo bolje da se napravi vrtić u tim jačim hrvatskim firmama gdje ima jedan određeni broj zaposlenika. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Davorko Vidović.
Nisam čuo, ispričavam se gospon Franjo, nisam čuo cijelu repliku, ali na ovaj drugi dio želim nešto reći, ako ozbiljno razgovaramo. Fale vrtići, fale odgajatelji. Postoje mogućnosti privatnog javnog partnerstva, postoji interes, mi doista možemo u jednom solidno kratkom vremenu riješiti taj problem, ali evo sada ću reći bez namjere da kritiziram nekoga. Postojao je program osposobljavanja dadilja i ukinut. I ukinut. Mi smo na taj način mogli brzo dobiti, to su dakle žene koje bi u vlastitim kućama educirane i osposobljene mogle u velikoj mjeri kompenzirat taj ozbiljni nedostatak vrtića i jaslica. Zašto se to učinilo? Ja to neznam Franjo. … [[Upadica se ne čuje.]] Ma postojao je način da se to i plati, čitava koncepcija, započeo projekt Državni zavod za obitelj, materinstvo i mladež.
Hvala. Prekidamo sjednicu. Nastavak u 15,00 sati. Poštovani zastupnik Željko Nenadić na redu pa gospođa zastupnica Jagoda Martić itd. Hvala, nastavljamo sa sjednicom. Poštovani zastupnik Željko Nenadić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Prije svega, naglasit ću da ću podržati Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova kao što sam to i učinio na Odboru za ravnopravnost spolova iz nekoliko razloga, pa ću vrlo kratko možda i ponoviti nešto što je već ovdje danas rečeno. A to je da ovaj Prijedlog osigurava kontinuitet provođenja Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova od 97. godine, 1997. godine na ovamo. Prije svega, ovaj Prijedlog je sveobuhvatan i cjelovit u odnosu na probleme s kojima se danas suočavamo. Izuzetno je pragmatičan i provediv u odnosu na ocjenu stanja, a što je najvažnije sadrži direktne zadatke, nositelje zadataka i rokove izvršenja. Ovdje su istaknuti mnogi aspekti ovog Prijedloga nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova kao što su jednake mogućnosti na tržištu rada, ravnopravnost u procesu odlučivanja, nasilja nad ženama i mnoge još koje su danas spomenute. Međutim, ja bih ovdje naglasio jedan aspekt ovog Prijedloga koji je isto značajan, ali možda ne toliko važan kao ovi o kojima govorimo. A to je taj međunarodni aspekt i međunarodne obaveze, međunarodno-pravne obveze Republike Hrvatske na području zaštite ljudskih prava žena i provedbe politike jednakih mogućnosti. A te međunarodno-pravne obveze proizlaze upravo iz članstva Republike Hrvatske u Ujedinjenim Narodima i Vijeću Europe kao i preuzetim obvezama u procesu pridruživanja Europskoj uniji. Kad govorimo o članstvo u Ujedinjenim Narodima, te svakako prije svega preuzeta Konvencija o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena kao jedan međunarodni ugovor koji je sklopljen i potvrđen u skladu sa Ustavom, a po pravnoj snazi iznad zakona. U procesu pristupnih pregovora s Europskom unijom donošenje, a svakako i provedba nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova ujedno znači i ispunjavanje političkih kriterija za članstvo u Europskoj uniji, vezano za daljnje usklađivanje zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije i unaprjeđivanja politike jednakih mogućnosti. Sagledavajući sve ove aspekte, a pogotovo kažem ovaj međunarodni aspekt, ne mogu a da ovom prilikom ne kažem i par riječi o neprimjerenom istupu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova na Odboru za ravnopravnost spolova gdje je poštivajući njezinu autonomiju i neovisnost došlo do jedne zbunjujuće situacije gdje je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova odbacuje svaku vrijednost ovog dokumenta, naglašavajući da je odbila sukreirati izradu istoga što po meni niti je bilo dobronamjerno niti je pokazivalo brigu za sve one na koje se Nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova odnosi. Međutim, spremno je ponudila Odboru svoje prijedloge u obliku amandmana i na taj način pokušala ipak direktno utjecati na Prijedlog nacionalne politike. Govoreći o ovom Prijedlogu koji je dala Vlada, a iznesla predstojnica ureda, pravobraniteljica se odnosila sa jednom određenom rezervom ne vjerujući u njega i smatrajući da on nije dobar. I sada se postavlja pitanje koje se meni nameće, logički razmišljajući, pa zar mi ovdje u ovom Visokom domu ne očekujemo da pravobraniteljica za ravnopravnost spolova podnese nama izvješće? A u tom izvješću bi svakako trebalo biti i to kako se provodi nacionalna politika. I ja izražavam svoju sumnju i ne vjerujem da to izvješće može biti objektivno, da može biti u skladu sa zakonom. Jer ako netko se već a priori odrekao jednog dokumenta o kojem mora podnesti izvješće nakon godinu dana, ja sumnjam da to izvješće može biti objektivno i realno. I stoga smatram da, dopustite mi da iznesem svoje skromno mišljenje, da budući da eto na neki način pravobraniteljica je izrekla javno svoje mišljenje o ovom Nacionalnom programu, Nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova, a vjerujući da će upravo ovaj Prijedlog Vlade proći i u ovoj raspravi gdje su mnogi klubovi se izjasnili da su za ovaj Prijedlog nacionalne politike. Isto tako kako su se izjasnile i mnoge nevladine udruge, govoreći da je ovo odličan Prijedlog i da su listom za njega. Ja mislim da bi bilo i moralno i časno i demokratski da pravobraniteljica podnese svoj mandat na raspolaganje Saboru i da mi ovdje odlučimo da li ona može nama u sljedećem mandatu podnjesti izvješće o nečemu što unaprijed negira. Ja vjerujem da, žao mi je što nema kolege Kapraljevića, da i njegov prijedlog da Vlada podnosi izvješće Saboru je možda potaknut i time da ne vjeruje da će izvješće pravobraniteljice biti objektivno pa je predložio da Vlada sama podnese izvješće, što mislim da nije u skladu sa zakonskim odredbama. Znači, mi očekujemo izvješće pravobraniteljica da nam podnese u zakonskim rokovima, a ja izražavam sumnju da nakon što je javno se izjasnila da ovaj program nije dobar, nakon što su odbijeni njezini amandmani i nakon što Sabor usvoji taj program, ne vjerujem u njezinu objektivnost prilikom izvještavanja. I dopustite mi na kraju da samo podsjetim da na sve ono što smo danas ovdje čuli, da je još 1997. godine donesen prvi program, prva nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova, isto tako i 2000. godine. Znači postoji jedan kontinuitet u donošenju programa i zakonskih regulativa. Međutim, netko je donosio zakone, netko je donosio pravila igre, a ova Vlada je pokrenula i za vrijeme ove Vlade i donešena je nacionalna strategija za borbu protiv nasilja, a isto tako i osnovan je Ured za ravnopravnost spolova, za vrijeme ove Vlade. Hvala lijepo.
Hvala. Replike. Poštovana zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Gospodine predsjedniče. Ja jednostavno moram odreagirati obzirom da u jednom dijelu je kolega Nenadić govorio o istupu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova jučer na sjednici Odbora za ravnopravnost spolova. Kolega ja se mogu samo zapitati jesmo li mi bili na istoj sjednici? Ja osobno smatram da je nedopustivo, prvo da iskazujete nepoznavanje Zakona o ravnopravnosti spolova i koje su nadležnosti ureda, a koje su nadležnosti pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. I ja ovdje ipak moram reći istine radi nešto što vi niste rekli. Pravobraniteljica je jučer rekla da ona misli da taj dokumenat nije dobar i da misli da je loš. Ali je isto tako molila i tražila i od članova odbora i Hrvatskog sabora da prihvati prijedlog nacionalne politike ovakav kakav je. Ured pravobraniteljice je imao predstavnicu u radnoj grupi. Koliko je meni poznato pravobraniteljica je na prijedlog nacionalne politike dala svoje primjedbe i svoje mišljenja. Jedan dio primjedbi koji nije usvojila radna grupa, znači nije moglo ići prema Vladi, ona je kao i često puta do sada uputila prema našem odboru, što smatram da je potpuno legitimno i u skladu sa svim demokratskim načelima koje i ovaj odbor je barem do sada na dobar način prihvatio. Sada govoriti u okviru prihvaćanja ove nacionalne politike i tražiti mandat pravobraniteljice na raspolaganje, smatram kolega Nenadiću, vi ste član Odbora za ravnopravnost spolova, da apsolutno nema nikakve veze i unaprijed odricati pravo nekome da govori ili da daje izvješće o nacionalnoj politici s kojom se otpočetka ne slaže. Što to znači da niti ja, niti bilo tko drugi tko je danas protiv sutra ne bi trebao imati pravo da govori o izvješću povodom ove nacionalne politike.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Željko Nenadić.
Kolegice Sobol, vi ste, bili smo na istoj sjednici, definitivno i ako se sjećate pravobraniteljica je rekla komentirajući ovaj prijedlog – bolje išta nego ništa. Pa ja mislim da to nije primjereno niti njezinoj funkciji koju obnaša niti odboru na kojem je bila. A što se tiče predstavnice u radnoj grupi, pa sasvim je razumljivo da pravobraniteljica učestvuje, sukreira ono što ured donosi. Zašto ne? I ne mogu shvatiti nikako njezin istup da ona osobno nije htjela biti zbog neke svoje autonomnosti. A što se tiče govoriti o nečemu, da, al' ja nisam govorio da netko ne smije govoriti o nečemu nego pitanje je da li će pravobraniteljica moći objektivno govoriti o onome što negira u samom startu. I to je definitivno točno. Vrlo teško je govoriti objektivno o nečemu što je negirano prilikom samog predlaganja.
Druga replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Gospođa pravobraniteljica za ravnopravnost spolova postupila je kao savjesna i odgovorna osoba. Njoj je najlakše to bilo odslušati i još pohvaliti i reći da je super. Kad smo već kod ostavki i tog vašeg prijedloga i vaših sumnji iskazanih, ako smo već kod ostavke, onda je logičnije da ovaj predlagatelj koji ovako nešto podnosi podnese ostavku. Al' pustimo sada ostavke. Čudno je vaše shvaćanje demokracije, da netko tko se usudi sumnjati u vaše umotvorine, tko nije spreman hvalospjeve govoriti bilo to udruga, bilo to institucija, bilo to osoba na čelu neke institucije, on je sumnjiv. Dajte, kolega molim vas. A osim toga pogledajte o čemu se radi. Pa ona je osoba, pravobraniteljica je osoba koja će sutra morati ovo provesti. Pa kako da provede ovo, molim vas. Evo samo jedan ekstrakt iz ovoga. Razmotrit će se uvođenje poreznih olakšica, rok 2008. godine. Ministarstvo financija. Dvije godine će razmišljati i što će, nema nikakvu obvezu da kaže da su razmotrili i da to ne uvode ili da se uopće izjasne. Oni će razmatrati. Pa to je šteta i za Ministarstvo financija, dvije godine će razmišljati. Može dobiti upalu moždane ovojnice.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Željko Nenadić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja vjerujem da moja štovana kolegica ni sama ne vjeruje ovo što je rekla, jer definitivno ako netko odbija sudjelovati u izradi nečega, nakon toga sam govori o tome da to što je netko drugi napravio bez njega ne valja i nakon toga treba donositi svoj sud o tome, pa ja vas molim kakav će taj sud biti nego negativan. U kojem slučaju on može biti pozitivan? A kad govorimo o tome kako je tko radio i što tko radi i kad tko mora podnesti ostavku, svakako bih tražio od predstojnice ureda da podnese ostavku kad ovaj Sabor ne bi usvojio ovaj prijedlog nacionalne politike.
I poštovani zastupnik Pero Kovačević, replika.
Evo, poštovani kolega, uvaženi gospodine predsjedniče. Ma kolega Nenadić je u svojoj raspravi rekao da bi mi trebali razmotriti i izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pa ga podsjećam da smo mi to imali u lipnju ove godine i da je klub HSP-a se protivio izvješću jer smo konstatirali kao i klub IDS-a da se pravobraniteljica za ravnopravnost spolova bavila mobbingom u svome uredu, a ne da je radila ono što je trebala raditi. Ali nažalost mi smo bili protiv toga izvješća, a vi ste glasali za, pa vam se sad događa ono kad nas niste htjeli slušati kad je bila prigoda raspravljati o tome i točno je ovo što je netko rekao, to je ono rimsko načelo – dobar zakon će biti loš ako ga provode loši ljudi. A loš zakon može biti dobar ako ga provode dobri ljudi. A mi sad imamo i jedno i drugo loše. Hvala.
Poštovana zastupnica, ajde dobro. Replika. Željko Nenadić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa hvala štovanom kolegi Kovačeviću, al' ja mislim za dobre poteze nikad nije kasno. Prema tome, ja, ali kad samo ste me, malo vas moram ispraviti da nisam rekao da mi sad trebamo raspraviti nego ćemo mi za godinu dana raspraviti o tom izvješću koje će se odnositi na nacionalnu politiku promicanja ravnopravnosti spolova, a i to izvješće će raditi netko tko je u startu negirao tu nacionalnu politiku.
Poštovana zastupnica Jagoda Martić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice Vladinog ureda, kolegice i kolege. Kada je riječ o ravnopravnosti spolova onda možemo zaključiti da je u Hrvatskoj po tom pitanju u zakonodavnom smislu učinjeno jako puno. Jednako tako razvili smo i dobru mrežu institucionalnih mehanizama za promicanje ravnopravnosti spolova. Međutim, u praksi nemamo onakav rezultat kakav bi obzirom na sve do sada učinjeno trebali i očekivali da imamo. U Hrvatskoj smo uspješni čini se u donošenju zakona i raznih propisa ali smo još uspješniji u njihovom neprovođenju odnosno u nepoštivanju u praksi. Prema Zakonu o ravnopravnosti spolova, ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednaki status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava, kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata. Ako je suditi po situacijama s kojima se susrećemo u svakodnevnom životu onda možemo zaključiti da smo još jako daleko od tako definirane ravnopravnosti spolova. Zbog toga ne iznenađuje zaključak mišljenja europske komisije o zahtjevu Republike Hrvatske za članstvom u Europskoj uniji u kojem se između ostalog navodi, da je ostvaren određen napredak u rješavanju problema diskriminacije ali se isto tako zaključuje da je potrebno ostvariti veći napredak. U izvješću o napretku za 2005. godinu, europska komisija zaključuje, da nediskriminacijska politika i politika ravnopravnosti spolova općenito nisu dobile potrebnu pozornost ili se njima nije bavilo radi njihova rješavanja. Provedba postojećih propisa je i dalje problematična i ometa izostanak statističkih pokazatelja po spolu. Neophodne su pravne odredbe koje predviđaju otklanjajuće i odvraćajuće naknade u slučaju diskriminacije. Da bi napravili značajniji iskorak u ostvarivanju većeg stupnja ravnopravnosti spolova potrebna je u prvom redu politička volja. Prisjetimo se samo jedno detalja. Temeljem članka 11. Zakona o ravnopravnosti spolova sva ministarstva kao i sva državna tijela, pravne osobe s javnim ovlastima, te pravne osobe u pretežitom vlasništvu države ili jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave, imaju obavezu donositi planove djelovanja na temelju analize položaja žena i muškaraca te utvrđuju razloge za uvođenje posebnih mjera, ciljeva koje treba postići kao i način provedbe i metode nadziranja istih. Poražavajući je podatak da većina ministarstava nije ni do kraja 2005. godine donijela planove djelovanja iako je zakonski rok za njihovo donošenje bio do 30. srpnja 2004. godine. Ako državna tijela ne ispunjavaju odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova kako očekivati ili tražiti od drugih da to čine. Zbog toga nisam sigurna kakva je sudbina namijenjena ovoj nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova za razdoblje sljedećih 5 godina. Da li će njene odredbe saživjeti u praksi i svakodnevnom životu ili će ostati više-manje deklaratorne naravi? Šteta je i što se ona donosi ovako, ja bih rekla na brzinu i što nije bilo dovoljno vremena da se na tu temu provede jedna šira javna rasprava u kojoj bi se uključili svi subjekti koji se bave pitanjima ravnopravnosti spolova jer sigurna sam da bi na taj način dobili puno kvalitetniji dokument. Položaj žena na tržištu rada i područje zapošljavanje jedno je od najosjetljivijih pitanja, jer i pored svih zakonskih propisa, rješenja, nacionalnih politika, milenijskih ciljeva i prihvaćenih međunarodnih konvencija u Hrvatskoj, je na djelu diskriminacija žena na tržištu rada i to u času zapošljavanja, u času gubitka posla, u času primanja plaće. Žene se teže zapošljavaju, lakše izgube posao, za iste poslove manje su plaćene. Udio žena u broju ukupno nezaposlenih u Republici Hrvatskoj iznosi prosječno 59,3% a u pojedinim regijama i 65%. Udio žena u broju nezaposlenih preko godinu dana je 61%, usprkos tome što je obrazovana struktura nezaposlenih žena i muškaraca te njihov prethodni staž isti. Muškarci u prosjeku imaju u Hrvatskoj 19,4% višu plaću od žena. Ženama je prilikom zapošljavanja češće postavljeno pitanje o obiteljskom statusu. Najveći problemi kod rada i zapošljavanja su problemi trudnica i majki, pa se tako npr. prilikom zapošljavanja ženama postavljaju pitanja o mogućoj trudnoći, broju djece i slično.
Ne treba se baš toliko grliti.
Ukoliko je žena zaposlena temeljem ugovora o radu na određeno vrijeme u slučaju trudnoće ugovor se ne produžava i žena ostaje bez posla. A nakon povratka s porodiljnog dopusta, ako je ipak zadržala radno mjesto često puta ženu dočeka drugo radno mjesto, naravno da se radi o neodgovarajućem radnom mjestu, znači ili su manje plaćeni poslovi, lošiji uvjeti rada itd. Zbog toga ne čudi ocjena UN-ovog odbora za uklanjanje svih oblika diskriminacije žena koja je donesena u zaključnim komentarima za Hrvatsku, nakon što je 18. siječnja 2005. godine, odbor razmotrio drugo i treće periodično Izvješće o primjeni konvencije o ukidanju svih oblika diskriminacije žena a ocjena glasi: Odbor izražava zabrinutost zbog ozbiljnih teškoća kojima su izložene žene na tržištu rada što se vidi po visokoj stopi nezaposlenosti žena, postojanoj jako vertikalnoj i horizontalnoj segregaciji, razlikama u plaći između žena i muškaraca, te prevladavanju žena u manje plaćenim sektorima. Odbor izražava posebnu zabrinutost zbog položaja žena starijih od 40 godina, kao i zbog diskriminacijskog odnosa prema trudnicama na tržištu rada. Odbor je također zabrinut zbog nedostatne pažnje koja se posvećuje politikama koje podržavaju podjelu posla i obiteljskih odgovornosti između žena i muškaraca. Točna je konstatacija u uvodnom dijelu ovog prijedloga politike, u kojem se iznosi ocjena stanja da je za kontinuirani rast nezaposlenosti žena odgovorno više čimbenika među kojima ponajprije otpor poslodavaca da zapošljavaju žene koje imaju ili bi mogle imati majčinske obaveze. Upravo zbog toga trebalo bi razviti takve mehanizme kojima će se taj otpor poslodavaca koji je bez sumnje jako prisutan smanjiti na najmanju moguću mjeru. Nisam baš sigurna da će mjera koja se predlaže ovom nacionalnom politikom polučiti značajniji uspjeh u savladavanju tog otpora pa se tako između ostalog kaže, provest će se empirijsko istraživanje, identifikacija standarda diskriminacije pri zapošljavanju žena i donijeti kodeks o zapošljavanju žena unutar trgovačkih društava i interesnih organizacija. Nisam baš sigurna da će taj kodeks bitno promijeniti stajalište poslodavaca kada je u pitanju zapošljavanje žena. Osobno smatram da će najučinkovitija mjera biti uvođenje sankcija za one poslodavce koji na bilo koji način provode diskriminaciju na temelju spola. Osim toga, zaposlenici nisu u dovoljnoj mjeri ni upoznati sa svojim pravima i načinom na koji mogu tražiti zaštitu svojih prava a ako su i upoznati onda često puta nemaju dovoljno hrabrosti ulaziti u otvoreni sukob sa poslodavcem jer nemaju previše povjerenja u funkcioniranje pravne države a svjesni su da je moć i utjecaj ipak na strani poslodavaca. Dobro zvuči kada se pod točkom 2.4.3. kaže da će se osigurati žurno pokretanje postupaka kao i učinkovita i pravodobna zadovoljština u slučajevima spolne diskriminacije pri zapošljavanju i/ili na radnom mjestu. Takva strateška mjera dobro zvuči ali poznavajući sporost i neučinkovitost naših sudova nisam sigurna da li je tako predložena mjera i provediva. Kad se govori o nasilju nad ženama onda se prvenstveno govori o nasilju u obitelji a o nasilju na radnom mjestu nema niti riječi. Znači, žena se promatra isključivo u ulozi majke i domaćice a činjenica je da se na radnom mjestu žene susreću sa raznim oblicima nasilja i zlostavljanja i zbog toga bi u Prijedlogu nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova trebalo naglasiti i te oblike nasilja. Ispada obzirom na sve što je poduzeto u suzbijanju nasilja u obitelji da je žena zaštićenija u obitelji nego na radnom mjestu. Jedan od problema je i nedovoljno razvijeni različiti servisi koji bi ženi omogućio lakše usklađivanje privatnog i profesionalnog života. Za mnoge su obitelji jaslice i dječji vrtići nedostupni zbog popunjenih kapaciteta i predugih lista čekanja. U ovoj nacionalnoj politici piše da će se planirati otvaranje novih predškolskih programa i servisa za različite korisničke skupine itd. Što znači pojam "planirat će se"? Čini mi se da je to malo preopćeniti pojam jer možemo mi planirati puno toga ali je pitanje da li će se to i što planiramo i realizirati. Mislim da tako općenitom izrazu nije mjesto u dokumentu koji bi trebao predstavljati strateški okvir za poduzimanje različitih aktivnosti ili kada se kaže razmotrit će se. Pa tako se kaže razmotrit će se uvođenje poreznih olakšica itd. Mislim da je pojam razmotrit će se u ovom kontekstu preopćenit i nejasan. Što to znači, da li će se takve mjere realizirati ili neće? Sigurno da je ključna uloga u razvijanju stereotipa i problem obrazovanja edukacije, tu je napravljeno jako malo ali s obzirom da mi vrijeme ističe na kraju bih rekla samo to da ću podržati ovaj Prijedlog nacionalne politike za ravnopravnost spolova bez obzira na sve njene manjkavosti a odgovor na pitanje da li postoji stvarna politička volja da se ove predložene mjere i realiziraju vrlo brzo ćemo dobiti prilikom usvajanja proračuna za 2007. godinu kada ćemo vidjeti koliko se sredstava za pojedine projekte u tom proračunu i osigurava. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege! … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Predstojnice, oprostite. Nema ministrice i potpredsjednice Vlade, iste one osobe koja je kao zastupnica na to skretala pozornost. Ali valjda nije toliko zanimljiva tema naročito jer i nema kamera poslije 15 sati pa onda i nije važno što mi ovdje raspravljamo. Vidite, kada je 1958. godine crnkinja … [[Govornik se ne razumije.]] vračajući se umorna s posla u autobus koji je još uvijek tada u Americi pošto je vladao apartheid bio podijeljen za crnce i za muškarce i za žene, naravno i među njima, ona je onako umorna sjela na prvo sjedište i nije se htjela maknuti bijelcu koji je ušao. Bila je zbog toga strpana u zatvor i osuđena, ali vrhovni sud je promijenio tada tu pravnu praksu i dosudio u njenu korist. I više je vrijedio taj njezin tada potez nego tone i tone materijala koje su napisane i o apartheidu a i kasnije o neravnopravnosti odnosno ravnopravnosti. Mi danas raspravljamo ovdje o ovom papiru, o ovom dokumentu. Ovo je treća nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova u kojoj na ovako apstraktan način, poopćen način govorimo da je to pravo iznenađenje i onda se čudimo, ovdje se pojedinci čude kako to pravobraniteljica ne daje apsolutnu podršku ovakvom jednom aktu i to na temelju kojeg ona mora postupati. I kako će se ovdje u Saboru ocjenjivati njezin rad odnosno učinkovitost? Pa na temelju čega? Što ona može provesti ovdje gdje je cilj molim vas, gdje je cilj unaprijediti nešto a sredstvo je unaprijedit će se? Ili, nasilje nad ženama stranica 47. "Provodit će se i pratiti provedba mjera iz nacionalne strategije.". Kako će se to raditi? Tako da će se provodi. Dakle, i sredstvo i cilj jedan glagol i eventualno pokoja imenica i neki atribut. Vrlo malo, vrlo slabo i vrlo loše. Ali i ne treba to znate tako previše ni očekivati od onih koji sada konstatiraju kako je u našem društvu žena dakle 2006. godine, kako je žena diskriminirana, kako je slabo plaćena, kako je gotovo slabo zastupljena u svijetu rada, kako je nasilje nad ženom veliki problem. Nasilje nad ženom je politički problem. Ali kad smo mi žene iz SDP-a devedesetih godina progovorile o tom problemu onda su nam kolege iz HDZ-a rekle da smo žene rušiteljice obitelji i bez nacionalnog interesa jer smo govorili o tome da muškarci u našem društvu tuku žene a da u to vrijeme u ratno doba još su macho sinovi nahrupili na vlastite majke. Neviđeni događaji koji se do devedesete godine nisu zabilježili u našoj praksi kriminalnoj. Ali dobro je da se sada evo govori o tom problemu od tih isti, ali je nedovoljno. Nedovoljno je jer je ovo već konačno vrijeme pogotovo nakon svega onoga što je napravljeno u normativnom smislu od 2000. godine. Sjetimo se kako je po prvi puta tada ravnopravnost spolova uzdignuta na ustavnu razinu i čitav niz zakona i institucija je ustanovljen. I sad bi trebalo vidjeti kako se ti zakoni provode i što je prepreka da se nešto slabo provodi ili da se ne može provesti, a ne ovakva apstrakcija i poopćenost koja je na razini kuknjave nekako fiksirani su problemi ali nema tu nikakve konkretne mjere. Kada se govori o pojedinim konkretnim stvarima kako ih treba napraviti recimo glede samog načina kako unaprijediti svijest o tome da se preveniraju zarazne spolne bolesti i prenosive, konkretna mjera bi bila ono što je davno ovdje obećano od strane pojedinih članova Vlade ali između mnogih obećanja palo je u zaborav jer jedno obećanje se ne ispuni, a na to obećanje dolazi novo obećanje da se uvede spolni odgoj u školama. Ali toga ovdje nema, a to je jedina konkretna mjera glede tih stvari. Evo primjer kako bi to trebalo činiti da se ozbiljno misli i da se naravno ima i namjere to i provesti, a onda i osigurati i sredstva. Dobro je kolegica Martić vidjela, vidjet ćemo i po ovim apstraktnim stvarima što se namjerava upravo u državnom proračunu u pojedinim programima. Ali kako je to općenito to nikog živog ne obvezuje. I zato je to zaista ovakav prijedlog nacionalne politike nešto što je iznenađujuće ipak i za male sposobnosti i za male ambicije. Vrlo malo. Ako malo pogledamo što se to predlaže po pojedinim glavama onda je to nešto što je ovako sasvim i nelogično, a osim toga i sam prijedlog nacionalne politike ni, a koji nosi naziv za promicanje ravnopravnosti spolova je onaj koji na neki način diskriminira. Dakle iako je ravnopravnost spolova ustavna kategorija mi imamo čitav niz zakona koji su diskriminacijski, a da ne govorimo o provedbi i praksi. Čim je nova vlast zasjela brže bolje je promijenila Obiteljski zakon. I derogirala definiciju novu, modernu definiciju majke i ponovo ustanovila rimsku odnosno definiciju majke iz rimskog prava negirajući mogućnosti stvarnosti koja se događa u stvarnosti, koja se može dogoditi. Primjerice krađa jajnih stanica. Što je s donacijom jajnih stanica? To je, dakle žena je neravnopravna već od svoje vlastite stanice. Muškarcima je to dozvoljeno davne 1978. godine. Ovdje se u Hrvatskoj uporno hrvatska Vlada iako ima dobar pripremljen zakon koji je već bio pripremljen pri odlasku one vlasti, ova vlast je, ga je dobro zgotovila još dok je bio ministar Hebrang a onda je na tajanstven način negdje zalutao taj dobar, odličan prijedlog, suvremen prijedlog o medicinski potpomognutoj oplodnji. Kako možemo govoriti i ostvariti ravnopravnost spolova ako i danas iz Vlade sa najodgovornijih mjesta čuju se poruke da žena ima pravo izbora, molim vas alternative hoće li raditi ili će ostati kući? A zašto muškarac nema tu mogućnost izbora? Nego se automatski percipira da je on taj koji je hranitelj. I dok god tako budemo razmišljali nema od takve ravnopravnosti, niti nikakve zbiljnosti, zbiljnosti i ozbiljnosti, a onda niti ikakvih efekata što govorimo o, a mnoge su kolege ovdje naše i iz Kluba SDP-a govoreći o ravnopravnosti istakli jednu temeljnu stvar. Nema nikakve ravnopravnosti i uz najbolju volju i uz najbolje zakone ako nema ekonomskog oslobođenja žene. Ali danas je žena pogotovo žena u trgovini roblje 21. stoljeća. A tko mu je to omogućio? Mnoge naše čak lokalne zajednice koje su benevolentno dale svoje prostore, svoja zemljišta primjerice u Zadru, trgovačkim lancima, možda nema ni Zagreb toliko koliko ih ima Zadar u kojem rade žene za nikakvu plaću. Slabu i malu. Gospođa ministrica obrazlažući prijedlog rekla je da ne treba ovdje politizirati pa onda ovako uzgred napominje Zagreb kako eto ima takav budžet odnosno proračun kako je ona kazala, a nedovoljno vrtića. Kaže da je to nedopustivo. Pa vidite vjerojatno je onda dopustivo jer 16 godina vladavine HDZ-a u Zadru i u 16 godina tek na inicijativu oporbe nadogradili su 1 kat na socijalistički vrtić. To je vjerojatno dopustivo.
Na socijalistički vrtić? … [[Upadica se ne razumije.]] Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo kolegica, kolegica je često dobra inspiracija za ispravke krivih navoda. Jedan od krivih navoda, neću reći uvredljiv jer nije tako strašno, i veli jedno obećanje se ne ispuni pa se da novo obećanje. S obzirom da to nije točno možda bi dobro došlo kolegici skica, skicu za autobiografiju ili za monografiju SDP-a. I molim vas koliko ste imali tih dobro pripremljenih zakona, a nijedan niste prihvatili. Gdje se to nalazi da konačno dođemo do tog materijala?
Replika, poštovani zastupnik Željko Nenadić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja moram još jedanput pojasniti jer očito da moja štovana kolegica nije razumjela zbog čega sam ja tražio da pravobraniteljica da svoj mandat na raspolaganje Saboru. Ne zato što ona nije apriori prihvatila prijedlog koji je podnesla Vlada nego zato što je odbila sudjelovati u sukreiranju tog prijedloga, a nakon toga podnosi amandmane i kaže da ovaj prijedlog je ništavan. Prema tome za mene to niti je dobronamjerno niti je u interesu onih koje ona mora braniti niti doprinosi i na koncu konca radu ovog Visokog doma. Kad govorimo o konkretnim mjerama, ja ću nastojati sad otvoriti evo ovaj naš prijedlog nacionalne politike i pročitat ću recimo 3,14: «Organizirat će se i provesti sustavna edukacija i stručno usavršavanje iz područja ravnopravnosti spolova za sve nositeljice odgojno-obrazovne djelatnosti. Nositelj Agencija za odgoj i obrazovanje, Agencija za strukturno obrazovanje, Ured za ravnopravnost spolova Sveučilišta u suradnji s drugima. Rok izvedbe 2006. do 2010. Da tu treba nešto konkretnije. U pravu ste jedino kad kažete da moramo to sad osigurati financijska sredstva i to ćemo kao što je vaša kolegica rekla vidjeti na koji način ćemo riješiti kroz, kroz novi proračun. Isto tako kažete da je nova vlast zasjela. Nije nova vlast kolegice zasjela. Nova vlast je bila demokratski izabrana, većinskom voljom hrvatskog naroda i vratila je ženama i majkama ono što ste im vi oduzeli kroz novi Obitljski zakon. Vratila im je. Ono što su imali do 2000. godine nova vlast koja je zasjela po vama, je vratila ženama i majkama ono što im pripada. A poznam barem dva muškarca i mogu ako treba reći njihova imena i prezimena, koji koriste porodiljni dopust i članovi su HDZ-a, ako vam to nešto u životu znači. I na kraju moram priznati da nikako nisam razumio gospodine predsjedniče, neznam jeste vi, u uvodu ono o crnkinji i autobusu jel' u ovom nacionalnom programu se nigdje ne spominju crnci i bijelci. Hvala.
Da, da. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa u Hrvatskom saboru moći ćemo govoriti zaista o ravnopravnosti spolova kada se vi ne budete čudili da čak i jedan HDZ-ovac je na porodiljnom nego kada on bude morao po zakonu biti. … [[Upadica se ne čuje.]] Vidite u mnogim zemljama zapadne Europe sasvim je uobičajeno da premijer, da ministar obrane ide na porodni dopust, a ovdje čak sram i ženu ići na porodni dopust, a i kad jeste ne može živjeti kao što je i ova poznata glumica rekla, da mora otići raditi jer da je tako mizerna naknada. A glede zaštite kada govorite i o konkretnim mjerama, ovdje recimo kod žena i zdravlje govori se samo o dojkama i vratu maternice. To su bitni organi žene i samo je tu briga države za reproduktivne organe žene. Pa žena je u mozgu, u glavi, ona može funkcionirati i bez dojke i bez maternice. A najveća smrtnost žena je upravo kao i kod muškaraca, to je teško i inače u svjetskom trendu, upravo smrtnost zbog kardiovaskularnih bolesti i moždanih bolesti, a o tome ovdje nema ni riječi. Jer izgleda da po ovom prijedlogu žena je samo žena dok je u reproduktivnoj dobi. Prema tome ovo je sve, ovo je samo jedan mali primjer kako i sam prijedlog nacionalne politike donekle nije anacionalan nego nije apsolutno na tragu ravnopravnosti. Naravno da je ovo veliki problem i velika je smrtnost, ali to nije sve.
Molim da se kolegicu ne ometa sa smijehom i podsmjehom. … [[Upadica se ne čuje.]] Pljeskati možete. Povreda Poslovnika, poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče pozivam se na članak 214. Poslovnika Hrvatskoga sabora.
Da.
Kolegica Ingrid Antičević u svojoj raspravi mislila je i ima pravo misliti da ona svojom raspravom stavlja žene u jedan povoljniji položaj. U svojoj raspravi je ponižavala tako žene, a posebno sada odgovarajući na repliku izgleda da nas je ona stavila u kvotu protiv koje se ona bori pa njena izjava, a pogotovo vi gospodo kolege koji ste iz struke, niti jedna žena nema rezervni organ, pa niti ima rezervni organ za onaj koji vi kažete da razmišlja samo o tim organima. Kada razmišljate o nečemu, govorite u ime zakona u zakonskom okviru …
Dobro. Zahvaljujem.
Dozvolite mi samo još jednu rečenicu.
Neću više ništa dopuštati.
Ima nešto što se ozakonit ne može, a to se može dostojanstvo, moral i poštovanje se ne može ozakonit ni jednim zakonom pa niti Strategijom o ravnopravnosti spolova.
Opet iz razloga što sam dobar neću vam izreći opomenu, jer je to zloporaba Poslovnika iz razloga dobrote. … [[Upadica se ne čuje.]] Kažem da ovo nije bila povreda Poslovnika i onda nemojte sada reagirati i vi. … [[Upadica se ne čuje.]] Što da ne bi ostalo? Da ne bi ostalo što? … [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite ajde da ne bi nešto ostalo.
Ma samo vrlo kratko. Povreda članka 209. jer kolegica ispravlja nešto što ja nisam rekla. Ja nisam rekla rezervni dijelovi nego reproduktivni, a to su vam ovi razmnožavajući. … [[Upadica se ne čuje.]]
Mir. Dosta je sada toga. Dosta! Mir! Dobro dame, budite ravnopravne. Ljudi su ravnopravni, samo su jedni ravnopravniji od drugih. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo nakon ovih diskusija možda malo da smirimo stvari i da se vratimo na strategiju. U hrvatskom društvu definitivno nema dovoljno saznanja o realnom položaju žena pa se taj problem dosta često tretira i pogrešno. Mnogi su mišljenja kako muškarci i žene imaju ista prava što je u suštini točno, jer ni jedan naš zakon ne dozvoljava diskriminaciju, ali vidljiva su nastojanja u određenim dijelovima društva kako bi se pokazalo da imati jednaka prava ne znači automatski imati i jednaki položaj. Diskriminacija žena najčešće je indirektna i teško se identificira. Ona dolazi od naslijeđenih stanja i ekonomskih nejednakosti koji proizvode daljnje nejednakosti. Još jednom u ovom Domu utvrđujemo da imamo zakone, strategije i politike koje danas provodimo, odnosno još gore da ih i provodimo kao što smo jutros čuli, u slučaju Sopljenac, Magaš, a sve pod nekom licimjernom krinkom ne dirajmo pravosuđe. Ne mogu preko toga preskočit, ta me tema stvarno smeta. Da problem nije samo hrvatski već univerzalni govori i činjenica da je ravnopravnost spolova ključno načelo Europske unije još od njenih početaka i u središtu je europske socijalne politike zapošljavanja još od 59. godine kad su rimski ugovori sadržavali odredbu koja definira pravo na jednaku plaću za muškarce i za žene. Koristeći ovaj pravni okvir rimskih ugovora, Europska je unija od 70-tih godina prošlog stoljeća usvojila 13 direktiva o jednakosti spolova. Oni su osigurali između ostalog ravnopravni pristup radnim mjestima, usavršavanju te jednake radne uvjete. Direktiva uključuje i pravo na jednaku plaću i beneficije, jednako pravo na socijalnu sigurnost i jednako pravo na porodiljni dopust. Tako stopa zaposlenosti prema tim aktima muškarci i žene ravnopravni su u procesu gospodarstva, procesu donošenja odluka, socijalnom, kulturnom i u društvenom životu. No unatoč brojnim akcijama europske politike stanje na papiru bitno se razlikuje od stvarnog života i to mislim da i predlagatelji ovdje moraju priznati. Slabija zastupljenost žena na tržištu rada izlaže ih većem riziku od siromaštva i socijalne isključenosti posebno u starijoj dobi. Žene su u nepovoljnijem položaju i kad se radi o traženju posla. Prosječna stopa nezaposlenosti žena u Europskoj uniji u 2004. godini iznosila je 10% dok je za muškarce bila 8,3% unatoč tome što je upravo pravo na jednaku plaću, jedno od osnovnih europskih načela, žene nastavljaju zarađivati još uvijek manje od muškaraca. Prijedlog koji je pred nama daje jedan strateški okvir za provedbu Politike ravnopravnosti spolova i to kroz razne sektore, od kojih je jedan od najvažnijih svakako sektor ljudskih prava žena. Sama ta sintagma ukazuje na neravnopravnost i zaista nerado upotrebljavamo činjenice da je ona legitimna i potrebna u raspravljanju o položaju žena. Naša bi glavna namjera trebala biti povećanje razumijevanja i svijesti o specifičnosti ženskih prava unutar širokog područja ljudskih prava i razvijanja duha i načela univerzalne Deklaracije o ljudskim pravima. Međutim, poznavanje i poštivanje ljudskih prava općenito, a posebice prava žena u Hrvatskoj kao i u drugim zemljama bivšeg socijalizma ograničeno je uslijed složenih, povijesnih, društvenih i raznoraznih drugih političkih razloga. U novijim demokracijama konzervativna državna politika i agresivni nacionalizam ta prava i dalje negiraju, a ponegdje čak i ugrožavaju već stečena prava žena. Žene se pokušava vratiti u tradicionalne uloge majke i supruge, a njihova prava i slobode ograničiti na privatnost obiteljskog okruženja. Rat koji je odigrao na ovim prostorima, koji se odigrao na ovim prostorima unio je novu dimenziju tjelesnog i psihičkog terora nad ženama i dramatično pogoršao materijalni i socijalni status žena. Uz zlostavljanje žena u ratu svjedoci smo i promjene u karakteru obiteljskog nasilja, porasta silovanja, psihološkog nasilja nad ženama, porasta prostitucije i svega što prati militarizaciju društva. Žene i djeca nerijetko su viktimizirani na razne načine, a njihova se patnja i gubitci nerijetko i zloupotrebljavaju. O tome nažalost ne vodimo nikakvu državnu statistiku. Društveno-ekonomski položaj žena drastično je pogoršan zahvaljujući inflaciji, ograničenjima socijalne potpore i diskriminacijama u zapošljavanju. U javnosti treba promovirati dostojanstvo žena, štititi integritet žena i zalagati se za zaštitu i promociju ženskih prava. Također treba zahtijevati odgovornost Vlade i ohrabrivati žene da se bore za svoja prava, da preuzimaju vodeće uloge u društvu, a napose u donošenju političkih odluka. Potrebno je motriti i poduzimati akcije sa ciljem da se utječe na zakonodavstvo koje pogađa ženska prava. Važna društvena sfera na koju treba osobito obratiti pažnju jesu jednake mogućnosti na tržištu rada. Naime, znatni su problemi vezani uz ovo pitanje od velike stope nezaposlenosti žena pa sve do činjenice da žene gotovo u pravilu dobivaju manje plaće od muškaraca iako obavljaju iste poslove. Da žene zarađuju manje od muškaraca to je činjenica. Najveća se razlika pojavljuje u zračnom prijevozu i duhanskoj industriji, najmanje u građevinarstvu, a tek u pojedinim djelatnostima žene mogu računati da će zarađivati barem jednako ili neznatno više od muškaraca. Npr., u proizvodnji medicinskih, preciznih i optičkih instrumenata i satova, kopnenom prijevozu i nekim transportima. Postojeće statistike otkrivaju dvije stvari. Prvo, otkrivaju da žene u načelu imaju pristup slabije plaćenim poslovima. I drugo, da se uopće teže zapošljavaju. Veće plaće muškaraca u zračnoj i duhanskoj industriji proizlazi iz činjenice da oni u tim djelatnostima obavljaju bolje plaćene poslove, npr., pilota i menadžera, dok ženama preostaju slabije plaćeni poslovi stjuardese i radnica. Tome možemo dodati i sliku što je svim svakodnevno gledamo ulazeći u hramove konzumerističkog kapitalizma, u razne shopping centre kojima su opasani svi hrvatski gradovi. Redovi i redovi blagajni prepuni su prezaposlenih blagajnica, a žene nalazima i ispred kilometarskih polica sa namirnicama. Nasuprot tomu, stranice, poslovni prilog u tisku o ulasku nekog novog trgovačkog lanca ili izvještaj o uspješnosti poslovanja prepuni su upravo slike muškaraca. Najmanje razlike u plaćama u građevinarstvu objašnjavaju se činjenicom da tu žene mahom su zaposlene u administraciji i na stručnim arhitektonskim i građevinskim poslovima. No svi vrlo dobro znamo da je riječ o daleko manjem broju radnih mjesta u odnosu na ukupnost svih radnih mjesta u toj struci. Što se tiče problema nezaposlenosti, on se već neko vrijeme pokušava riješiti tzv. ženskim poduzetništvom što sam već i danas replicirala, terminom koji je danas stran mnogim muškarcima, ali i ženama. Naime, ta fraza "žensko poduzetništvo" istinski je čudnovata fraza u društvu koje proklamira vrijednosti ravnopravnosti spolova. Kakvo je to "žensko poduzetništvo"? Kako uopće spol može biti kriterij klasifikacije takvih gospodarskih termina? Postoji li "muško poduzetništvo" i kako se ono razlikuje od ženskoga? To su samo neke od najčešće postavljenih pitanja uz ovakvu temu. Na prvi pogled možemo možda zaista i čudno zvuči, ali malo pomnije kada razmislimo doista dolazi do izražaja značenje same fraze "žensko poduzetništvo" i to kako? Kroz proces. Naime, zamislite ženu koja pokušava ući u svijet poduzetnika. Inače je majka dvoje djece, kućanica, 10-ak godina oličenje je stereotipa, tzv. poštene žene, visoko je obrazovana, nakon udaje ima jedno dijete pa drugo dijete i ostavlja dobro plaćeni ili srednje plaćeni postao u državnoj službi. I nakon toga ostavlja svoju službu i počinje skrbiti o obitelji, djeca porastu, ona pokuša pronaći neki posao, odlučuje se na poduzetništvo, dolazi u banku, želi dignuti kredit i vidi vraga. Nema čime garantirati. Dakle, vrlo jednostavno. U tome se jedino sastoji taj termin "ženskog poduzetništva". Posao, dakle, vrlo teško može započeti uz naravno privolu muža. Muž tada naravno traži da obavlja i sve one poslove koje je do tada obavljala i tako se pokreće posao. No ne valja smatrati da je navedeni primjer karikiran. On je realna mogućnost. Statistička činjenica jest da je među mlađim visokoobrazovanim stanovništvom više žena, diplomiranih žena do 24 godine ima čak 65% u odnosu na samo 35% muškaraca. Pitanje je samo kuda nestaju? Problem nezaposlenosti žena nije samo ekonomski problem države. Ovdje se radi o jednoj vrsti nasilja nad ženama, jer nasilje nije samo fizičko i psihičko. Ono je još gore i vrlo često, ali znatno slabije vidljivo i ekonomsko. I vrlo je čvrsto povezano sa drugim oblicima nasilja. Činjenica da je gotovo 97% zajedničkih nekretnina u brakovima prepisano na muževo ime, alarmantan je podatak za sve koji su svjesni posljedica takvog načina pravnog reguliranja. Iako materijalne stvari, reći ćete, nisu najvažnije, one itekako određuju budućnost i sigurnost osobe. Neposjedovanje ničega od značajnije vrijednosti znatno utječe na odluku napustiti nasilnika ili ne. Mnoge su žene tako gotovo prisiljene svoju materijalnu dobrobit otplaćivati na jedan nehumani način, odnosno putem svojeg mentalnog, psihičkog i u krajnjoj instanci fizičkog zdravlja. Dokle god je tomu tako ne može biti govora o unaprjeđenju ravnopravnosti spolova bez obzira na sve politike koje propagiramo.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa mislim da je kolegica rekla ono što je najbitnije u čitavoj stvari. Da nikakva država uz najveći proračun ne može osigurati ravnopravnost spolova ukoliko se ne eliminira ekonomsko nasilje nad ženama. Ta vrsta nasilja, ona je dominantna. Ona se čak i podržava u nekakvim oblicima ili se propagira ostajanjem žene kod kuće, misleći kako će se tako bolje provesti pronatalitetna politika. To je pogrešno, jer izvori svake vrste nasilja su upravo ekonomska ovisnost žene uvijek o muškarcu, bilo o ocu, bilo kasnije o bratu, ako nije udana ako su u zajedničkom domaćinstvu, to je kod ovih starijih bilo ranije domaćinstava koje su dogledale roditelje ili kasnije ako se uda o mužu. Prema tome, i onda žena kada trpi nasilje, fizičko nasilje onda dolazi, ona nema često, to je već opjevana priča koju znamo. I ova slika koja je meni danas bila zabranjena pokazati, ja ne govorim iz nikakvih propagandnih svrha, jer mi ovdje nismo da teoretiziramo. Mi smo ovdje da govorimo o konkretnim stvarima. Dosta je više teoretiziranja i naklapanja. Mislim da smo se svi složili oko toga da nasilje postoji, da ekonomska ugroženost žene postoji, oko toga se mi uopće ovdje ne dvojimo. Ali kako izaći iz toga? Definirati situaciju nije dovoljno. Kako stvari poboljšati? Ne funkcioniraju čak ni uz protokole koji su dobri što je svakako za pohvaliti vlast što je donijela ove protokole. Ali evo kako se protokoli…
Nemojte to kolegice…
Ali ja znam da to vama škodi, škodi i meni to gledati. Ali to nije slika. Gospodine predsjedniče molim vas, dozvolite.
Nego, ne može se javno pokazivati fotografiju, ne može se javno, ne možete. Kolegice Antičević, shvatite to. Ne možete fotografiju jedne osobe u ovom kontekstu pokazivati i spominjati. Kolegice, odgovor na repliku.
Ali ona to traži, zar mislite da bih ja to učinila…
Nemojte. Kolegica Alenka Košiša Čičin-Šain, odgovor na repliku. Hvala lijepo. Nemojte toga, držite se…
Hvala lijepo. Evo samo odgovor kolegici Antičević, dakako da mi se čini da je ključ ovog cijelog problema upravo u ekonomskoj nezavisnosti i ono što bih ja rado vidjela u ovoj strategiji, a nisam vidjela, da ne govorimo o tržištu rada samo kao o tržištu rada nego da govorimo o ekonomskom nasilju. Ja to nisam vidjela u ovoj strategiji, a rado bih da jesam i rado bih da vidim svake godine a u najgoru ruku svake dvije godine izvještaj o tome kako radimo po toj strategiji i da o tome možemo ovdje porazgovarati u ovom Domu. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ljubica Brdarić, izvolite.
Hvala. Prije nego što bilo što reknem o ovoj nacionalnoj politici o ravnopravnosti spolova želim se osobno zahvaliti svim kolegama koji su uzeli učešće u raspravi na ovu temu jer diskriminacija žena i ravnopravnost spolova nije čisto ženska priča, ona se dakako tiče i muškaraca i bez njihove pomoći i suradnje ona se neće niti riješiti. Činjenica jest da smo neravnopravni i nejednaki od samoga rođenja. Dal' zbog toga što smo tradicionalno društvo bez nakane da ulazim u ocjene o tome da li je to dobro ili ne ili iz nekih drugih razloga, ali je činjenica da se na jedan način dočekuje rođenje muškog, a na drugi način ženskoga djeteta, da ih u neku ruku i na različite način odgajamo, da ih nažalost na neki način pripremamo da se kad odrastu ponašaju ovako kako se ponašaju, znači netolerantno i ne uvažavajući potrebe drugog dijela stanovništva ove zemlje i planete. Činjenica jest i kolegice su to rekle, mnogi su rekli, da je suština problema u tome što žene posjeduju samo 3% nekretnina u svom vlasništvu, da među nezaposlenima je najviše ima žena, a i one koje imaju sreću da rade, nakon što su odgovorile na neugodna pitanja, slabo su plaćene. Tamo gdje je novac i gdje je moć u pravilu nema žena, bar ne dovoljno. Bila je zanimljiva rasprava jučer na odboru na tu temu kada je rečeno: pa znate žene su slabije plaćene i onda nije logično da muškarac koji ima veću plaću napusti posao i uzme porodiljni dopust. I to je točno, ali se tu ponavlja ona priča da li su stariji koka ili jaje. I da li je problem u tome i zašto su žene slabije plaćene, a ne bi trebale biti. I da li bi bilo dobro da i očevi preuzmu svoj dio odgovornosti za odgoj djece, da preuzmu svoj dio poslova u kućanstvu pa bismo onda zaista mogli početi govoriti o nekoj ravnopravnosti. Žena nema dovoljno u politici na svim razinama, na mjestima gdje se zapravo donose odluke koje bi mogle mijenjati stanje i rečeno je da, mi bismo htjeli da žena u politici ima više. Evo, ja sam tražio, molio da idu na liste, a one neće. Gle čuda, žene ne bi htjele tamo gdje bi došle u poziciju da nešto učine. Ja to baš i ne vjerujem. Neka mi se to ne uzme za zlo. Žene su do sada odradile daleko teže poslove kroz povijest i u obitelji nego što bi bilo sudjelovanje u političkom i javnom životu. Naravno, kada bi ona druga strana preuzela svoj dio odgovornosti ili kada bi se društvo potrudilo i omogućilo servisiranje i pomoć kad žena radi ili se bavi nekim drugim društvenim poslom. Ja smatram zaista da su i otac i majka jednako važni u životu djeteta, da je obitelj, zdrava obitelj osnov društva, da je dobra i potrebna, ali ne ona koja će se održati na okupu izuzetno samo zbog toga što postoji ekonomska ovisnost onih koji su često žrtve, znači žene i djeteta ili djece. Policija postupa mnogo bolje nego ikada prije, protokol se provodi, nasilnike se prijavljuje i onda dođemo do našeg čuvenog pravosuđa koje je poprilično osjetljivo na te naše nasilnike i zlostavljače. Jer gdje će siroti zlostavljač ako ga se odstrani iz doma. Molim, stvarno i ja se pitam gdje će. I naročito se pitam što će biti i kad ga se odstrani, a on se vrati kući, ženi koja ga se usudila prijaviti. Gdje su te anonimne kuće? Gdje je novac za žene i djecu koji žele otići i koji zapravo svojim odlaskom doslovce spašavaju živu glavu? Ja to ne vidim. Takve kuće se u našoj zemlji mogu izbrojiti, čini mi se, na prste jedne ruke. Ispričavam se. Ali, kao što uvijek govorim da ne vrijedi liječiti simptom, tako i sad mislim da zapravo treba rješavati uzroke problema, a oni prije svega se nalaze smatram u lošem životu. Lošim životom i neimaštinom ugroženi su i muškarci i žene. Frustrirani smo ratom koji smo preživjeli, stres je ostavio posljedice, to je normalno i prirodno ali nije normalno i prirodno na koji način neki ljudi rješavaju svoje frustracije i probleme. Rečeno je negdje u raspravama danas da će se ovom nacionalnom politikom žena dovesti do preraspodjele ekonomske moći. Ja to u ovom dokumentu nažalost, nigdje ne vidim. A voljela bih da je tako. Ovdje se nalazi 30-tak hvale vrijednih ciljeva koje na deklaratornoj razini svi podržavamo. Nitko ovdje neće reći da želi da žena bude diskriminirana, da žena ima lošu zdravstvenu zaštitu, da djeca nemaju odgovarajuće školovanje i sve što im treba ali kad dođemo do prakse onda se zapravo vidi gdje smo i kakvi smo. Jučer na odboru, gospođa pravobraniteljica je predložila neke amandmane koji nisu prošli. Gospodin Nenadić dovodi u pitanje pravo jedne žene da ne govorimo sad o instituciji koju predstavlja da se predomisli. Čak da do sada i nije sudjelovala u izradi ovoga dokumenta, ona je iskoristila zadnji trenutak da ga po svom mišljenju poboljša. I tu ne vidim ništa sporno. Kao što ne vidim ništa sporno ni u tome na koji način gospodin Nenadić doživljava ovaj dokument ili bilo tko drugi. Zato mislim, da nije dobro dovoditi u pitanje da li će i kako pravobraniteljica vršiti svoju dužnost jer je rekla za ovaj dokument da je loš. Gospodine Nenadiću, evo pitam i sebe i vas, znači li to da bilo tko od nas koji zaključi da neki zakon baš i nije najbolji ili mu se ne sviđa ima pravo i ne pridržavati se istog? Ja mislim da tomu nije tako. Da zakoni i dokumenti koje donese ovaj Sabor su obvezujući za sve. Znači, ne bismo trebali apriori zbog mišljenja dovoditi u sumnju bilo čiji rad. Bit će prilike da se i o tom progovori. Ako je ovaj dokumenat tako dobar da se smatra da će zaista riješiti problem ravnopravnosti spolova, ne vidim zašto se onda na sjednici odbora odbio zaključak na prijedlog gospodina Kapraljevića, da Vlada ovom Saboru jednom u godini ili u dvije godine dana podnese izvješće do kud se stiglo s provođenjem ove politike. Zašto? Mislim da bi to bilo jako dobro i da je to naprosto jedan logičan zaključak, jer ako smo svi zaista zainteresirani da se ovaj problem riješi onda nas valjda i zanima što se događa nakon godinu ili dvije. Barem mene bi zanimalo da to vidim. Zanimljiva je činjenica recimo koja ilustrira dodatno cijelu ovu priču da se mi na odboru nismo mogli dogovoriti ni oko toga da se ovaj Vladin tekst pročisti. Meni je to tragikomično, ali na žalost je tako. Ako se ne možemo dogovoriti oko tako benignih stvari kako ćemo onda oko nekih daleko važnijih. Bojim se da ispod deklarativne razine na kojoj smo svi jednaki zapravo probija naš tradicionalni odgoj, podsvijest što li i mišljenje da žena jest diskriminirana, da je u lošoj poziciji na tržištu rada, da je nema dovoljno u javnom i političkom životu, ali da je to na neki način i njeno prirodno stanje. Pa onda kad je tomu već tako, neka se bavi rađanjem i podizanjem djece i da me se krivo ne shvati, mislim da je to jedan od najljepših i najplemenitijih poslova na svijetu i daleko podcijenjen. I kad bismo već htjeli i to i ako smo tradicionalisti onda nam treba i zdrava žena, zdrav pojedinac kao i zdravo društvo. Pa evo, ako pogledamo u proračun tj. u izvršenje, kaže, humanizacija bolničkog liječenja rodilja i djece predviđeno 30 tisuća kuna, potrošeno 0, očuvanje i unapređenje reprodukcijskog zdravlja mladih 70 tisuća kuna, realizacija 0, očuvanje i unapređenje reprodukcijskog zdravlja žena 65 tisuća kuna, realizacija 9 tisuća i 100, prevencija i rano otkrivanje raka dojke 250 tisuća kuna, realizacija 7 tisuća 290, prevencija malignih bolesti 500 tisuća kuna, realizacija 0 itd. Ako na ovakav način financijski budemo podržavali i ovaj dokument jasno je kako će završiti a i ako ga u proračunu i podržimo nismo sasvim sigurni da će se ipak i realizirati. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, apsolutno je krivi navod, da je broj zlostavljača sve veći, sve su brojniji, jer su frustrirani lošim životom. Pa kako onda objasniti onda toliki broj skloništa za žene u Švedskoj, Finskoj, Nizozemskoj, kako objasniti tolike zločine u Americi i drugdje. Znači samo kod nas se to događa, jel' evo loše živimo, pa ovi drugi valjda iz razonode mlate i ubijaju žene. Hvala.
Replika, poštovani zastupnik Juraj Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa replika se odnosi na, djelom izlaganja se u većini slažem uvažene kolegice Ljubice Brdarić ali i drugih kolega i kolegica. Mislim da smo takli danas jedno vječito pitanje, jedan vječiti odnos između muškarca i žene. Znamo to i od Starog zavjeta a kad je riječ o određenim poslovima što može tko obavljati itd., mi u Dalmaciji kažemo kako bi to izgledalo da pošaljemo da miša malt. … [[Upadica se ne čuje.]] Međutim, uopće kad je riječ o odnosu, nasilju obitelji ja ću sad nešto otcitirati jednu misao svetog Pavla iz jedne od niza njegovih poslanica kad je govorio o muškarcima i ženama i to bi bio lijek za današnje društvo a to znači ovako: "Muževi ljubite vaše žene, žene ljubite vaše muževe." Mislim da bi to bio odgovor na nasilje u obitelji i da to jedino u jednom zdravom i dobrom odnosu između muškarca i žene to pitanje može biti riješeno, a inače će se on raspravljati i danas a možda i za 10, 20 godina i u Hrvatskom saboru ali i u drugim parlamentima. Hvala lijepo.
Ljubite bližnjeg svoga. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ljubica Brdarić, izvolite.
Na ovaj dio o ljubljenju nemam nikakvih primjedbi, moram reći, ali se bojim da nam Biblija neće pomoći i riješiti današnje probleme. Ona je pisana u vrijeme kada se živjelo sasvim drugačije i razmišljalo na druge načine. Kada bismo se pridržavali svih 10 Božjih zapovijedi ne bih imala ništa protiv ali onda ne bismo imali uopće raspravljati prigodu ni o kakvim negativnim stvarima. Ovo bi bilo idealno društvo, što na žalost nije i nikad neće biti. Zlostavljanje u nasilju u obitelji je kompleksan problem, između ostalog događa se u svim zemljama svijeta. To nije samo naš izum siromaštva, alkoholizma, droge, bolesti, razno raznih vrsta ima na svim stranama a ne samo kod nas i to je problem s kojim će se suočavati ljudski rod bojim se dok je svijeta i vijeka. Nasilja ima među djecom u školama, nasilja ima u obitelji, nasilja ima na radnom mjestu i nasilja ima jako puno vrsta verbalnog, ekonomskog, emocionalnog, fizičkog i kakvog god hoćete i ja se bojim da Sv. Pavle to neće riješiti. Hvala.
Druga replika poštovani zastupnik Željko Nenadić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa ja ću se sada morati upitati kao što se moja štovana kolegica Sobol upitala, jesmo li mi kolegice Brdarić bili na istoj sjednici odbora. Pa nama sad kažete da se nismo uspjeli dogovoriti i da je to za vas tragično. Znači, ako se ne uspijemo dogovoriti odmah tragedija. A s druge strane, ako gospođa koja mora štititi ono što mi ovdje donesemo, nazivati, vršiti monitoring i koja upravo ovaj Visoki dom mora o tome izvještavati, ona se može predomisliti. Pa dopustite, ako se netko tako predomišlja na ovaj ili onaj način da izgubimo barem povjerenje u njega. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ljubica Brdarić.
Ured je sudjelovao u radu i pravobraniteljica je na jučerašnjoj sjednici iskoristila, da li je to za vas pod navodnicima ili ne ja ne znam ali je iskoristila zadnju prigodu da svojim doprinosom o njenom mišljenju popravi ovaj dokumenat i ja sam ako sam rekla tragično ja se ispravljam. Tragi-komično je da Odbor za ravnopravnost spolova ne može donijeti zaključak kojim će se popraviti tekst Vlade u onom dijelu da mi koji smo tako ponosni na svoj hrvatski jezik zaista njime i govorimo. O tome je govorio i kolega Kapraljević pa nije prošlo. Ako tako benigni prijedlozi ne prolaze nije teško zaključiti kako će proći bilo koji drugi i to zaista smatram žalosnim i u tome mi ne možete promijeniti mišljenje. Ja smatram da smo mi premali narod da bismo si mogli dozvoliti luksuz da se po tako razno raznim pitanjima ne slažemo a navodno imamo zajedničke ciljeve.
Poštovani zastupnik potpredsjednik doma Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, predstojnice Ureda za ravnopravnost spolova! Dozvolite mi prije svega da kažem da me raduje današnja rasprava o ovoj temi, bez obzira što je ona povremeno i žustra, nekad i polemična pa se malo i otegla i odužila ali ona u svojoj biti pokazuje da su svi pojavni oblici diskriminacije spola a osobito žena dobili pravo u javnosti unatoč još uvijek visokom stupnju tradicionalizma pa i konzervatizma u našem društvu. I ono što bih htio reći pa možda se i usprotiviti svima drugima i njihovim ocjenama ja mislim da se ovaj stupanj tradicionalizma koji smo imali nikad više zapravo ne može vratiti. Mi smo napravili u zadnjih pet, šest godina osobito bez obzira koje su Vlade na sceni veliki iskorak, snažan iskorak u ovoj oblasti, osobito kroz ustavno-pravno i zakonodavno reguliranje i u tom pogledu smo jednu barijeru koja proizlazi iz tradicionalističkog i konzervativnog društva razbili. Gledajte, o nekim temama o kojima se danas javno slobodno govori, u našim medijima, u našoj štampi, pa u našem parlamentu, u jedinicama lokalne samouprave nekada je iz tradicionalnih razloga bila sramota govoriti jer je trebalo ostati sve u obitelji a ne smije nijedno zlo ostati nigdje prikriveno pa ni u obitelji ako se radi o obiteljskom nasilju a pogotovo onome koje dovodi do diskriminacije ljudi po bilo kojem osnovu pa i po osnovu spolova. Drugo što bih htio reći što me žalosti ali je činjenica jeste da i ovaj Prijedlog nacionalne politike o promicanju ravnopravnosti spolova sa aspekta njegove analize pokazuje da zapravo je točna ocjena Vijeća Europe kad kaže da je "de jure" u mnogim tranzicijskim zemljama postignuta suglasnost oko toga da se eliminira diskriminacija posla u spolova ali de facto da toga još nema i da je ona još uvijek veoma prisutna. Poštovane kolegice i kolege, znate mi moramo nacionalnom politikom ne govoriti o mjerama, ne o statistikama, to smo već trebali napraviti. Mi moramo govoriti o tome kako ćemo osigurati dostupnost svake funkcije, svake radne i druge profesionalne dužnosti neovisno o ravnopravnosti spolova prema sposobnostima i prema kvalifikacijama da bismo mogli učiniti. Nedopustivo je a čulo se danas i to u našem Saboru takva razmišljanja da idemo sa nacionalnom politikom u onom pravcu da smanjimo neravnopravnost između ostaloga kroz nekoliko godina pa da manji postotak bude onih koji manje primaju po osnovu spola recimo za svoj jednako učinjeni posao, pruženu uslugu ili učinjen proizvod. Pa to je nedopustivo. Kolege, to je diskriminacija ne samo po osnovu spola nego po istom radnom učinku. I to se ne smije dogoditi, ovaj parlament se s time ne smije suglasiti, on mora poduzeti mjere da se osigura dostupnost svake funkcije a za jednaki učinjeni posao, jednako pruženu uslugu se mora osigurati jednaka plaća. Nažalost, mi imamo činjenicu da to nije sada tako. Zato moramo poduzeti sve mjere i na zakonodavnom i na izvršnom planu da se zapravo eliminiraju takve stvari. Treće, ja moram reći da sam očekivao da Nacionalni program politike promicanja ravnopravnosti spolova će imati svoju političku dimenziju, ali nisam očekivao da nakon šest, sedam godina aktivnog rada ovog parlamenta, Vlade, ureda itd. da on ima svoje političko pitanje. Nažalost, on ima danas još uvijek političko pitanje i ovaj parlament mora žestoko na to reagirati. Ne samo da mi imamo u ovom programu nacionalnom, pazite ovo je program. A šta bi bilo da smo dobili kompletan izvještaj o ostvarivanju ravnopravnosti spolova? A mi u programu govorimo da postoji diskriminacija i po spolnoj i po nacionalnoj pripadnosti po pitanju kada su recimo Romkinje i Romi. Pa to je nedopustivo, pa time se vrijeđa Ustav Republike Hrvatske, time se vrijeđa Ustavni zakon o ravnopravnosti, o manjinama, time se vrijeđaju zakoni o ravnopravnosti spolova, time se vrijeđa sam Ustav i sa aspekta pozitivnog pristupa ravnopravnosti spolova i sa aspekta negativnog odnosno zabrane diskriminacije spolova i još po osnovu nacionalne pripadnosti. Pazite, to je političko pitanje i Sabor na to mora ozbiljno reagirati i tražiti od svih organa, institucija izvršne vlasti i ostalih zapravo subjekata pa čak i od naših udruga, dati im punu političku potporu, parlamentarnu potporu da pristupe da se ove stvari eliminiraju. To jednostavno ne može biti i ne smije biti prihvatljivo i ne smije se jednostavno preko toga prijeći. U tom kontekstu je potrebno ovaj program možda dopuniti. Ja moram reći da mjere koje su predložene, a uglavnom se radi o mjerama ja podržavam. Međutim nema politike. A ovaj program nosi naslov Prijedlog nacionalne politike o promicanju i … [[Govornik se ne razumije.]] Šta je to u gospodarskoj politici? Koji su to segmenti gospodarske politike koji će osigurati dostupnost u ekonomskom smislu svake, menadžerske i svake druge radne i upravljačke funkcije neovisno o spolnoj razlici svim kandidatima za taj dio da bi zapravo bili potpuno ravnopravni? Šta je to šta će se poduzeti, koje mjere? Ne samo pravne nego i ekonomske koje će osigurati da za jednaki posao, jednaku uslugu se osiguraju jednaka plaća. Isto tako i u kulturi, tako i u socijalnoj zaštiti, naravno tako u športu, zabavi i svim ostalim segmentima. Peto, znate razgovarati o tome da ćemo praviti projekt to je dobro. Dobit ćemo nove spoznaje, dobit ćemo nove analize, utvrditi naše stanje i tako dalje. Ali time nećemo osigurati nacionalnu politiku. Mi moramo u edukativnom smislu vidjeti zapravo šta je to što bi morali kroz institucije redovnog obrazovanja osigurati da se obrazuje naša populacija za potpunu ravnopravnost spolova u Republici Hrvatskoj. Peto, mi moramo početi govoriti na zakonodavnom i praktičkom planu kako osigurati da podzastupljeni spolovi budu zapravo izjednačeni u procesima javnih natječaja pristupom javnim službama i javnim poslovima. Od lokalne razine do državne razine. Šesto, mi moramo jasno i otvoreno razgovarati o pitanjima, znate pomalo čak i ružno zvuči ljudska prava žena. A koja su to prava ljudska koja nisu i ženska? A mi moramo izdvojiti ta pitanja, tih prava iz jednostavnog razloga što nećemo sami sebi priznati da ne provodimo vlastiti Ustav i ustavom zaštićena ljudska prava … [[Govornik se ne razumije.]] zabrane diskriminacije i posebno na spolnoj razini. S jedne strane i istodobno ustavno-pravne afirmacije ravnopravnosti spolova u pristupu u ekonomskom i socijalnim pogledima. Prema tome ako je tome tako mi smo morali dobiti čitav niz prijedlog politika koje će osigurati da kroz zakonodavni dio se osiguraju i instrumenti za ostvarivanje takve politike. Da kroz provođenje mjera i u provedbi zakona, a onda i eventualno sankcija za neizvršavanje takvih zakona osiguramo realizaciju tih zakona i takvih politika i naravno kontrolu i mjere koje ćemo poduzeti i eventualno šta učiniti ako nešto u sistemu nije u redu kroz povratni sustav. Mi taj dio nismo napravili. U tom dijelu je ovaj program praktički nedovršen i trebalo bi ga dopuniti. Trebalo bi ga dopuniti. Sedmo što moram reći znate jeste pitanje da nikako ne možemo doći u poziciju da zapravo toliki pojavni oblik fenomena po osnovu spolne diskriminacije od nasilja u obitelji i neravnopravnosti spolova u obitelji preko mjesta rada, preko mjesta življenja do mjesta obavljanja javnih i političkih i društvenih funkcija zapravo imamo koje se ukazuju gdje tijela istupaju i izlaze van. Od, ne znam, organa gonjenja preko ne znam, pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, ureda, udruga i tako dalje, a da u isto vrijeme imamo tako blag pristup u odnosu na drugu stranu koja čini takve mjere. Minimum što se ne smije dogoditi, ne smije se dogoditi da se zapravo za počinitelje prekršaja i prekršaja ili eventualnog kaznenog dijela neka sankcionira a u najmanju ruku da mu se ne osigura edukacija, da više to ne ponovi. Mi moramo početi djelovati između ostaloga i kroz preventivan način da zapravo upozorimo sve takve koji će na takav način vrijeđati prava po osnovu neravnopravnosti spolova, zapravo da više to ne smije dogoditi jer ako će se to dogoditi da će društvena zajednica stati na stranu oštećenog i da će zapravo onoga koji šteti i povređuje takva prava rigorozno kazniti i sankcionirati i u takvom segmentu to učiniti. E tu fali šta će politika i program poduzeti, pa ako je potrebno u tom segmentu i šta na zakonodavnom planu učiniti da se ta pitanja, da se ta pitanja poprave, izmjene i dopune i eventualno reguliraju na način koji će to, te instrumente osigurati. Naravno mene raduje svaki napredak u ovom području, ali mislim da je dosta teško govoriti sada samo na području regulative i regulacije, a da se istodobno ne povede računa o instrumentima potrebnim za validnu provedbu te iste regulacije. Od edukacije preko preventive do sankcija. I u takvoj situaciji ja sam za to da mi možda odgodimo eventualno izglasavanje ovog programa do kraja ove sjednice, a da tada predlagatelj da eventualno razmotri da još neke od segmenata tim više što se priprema nova strategija gospodarskog razvitka, što se priprema nova strategija zapravo kulturnog, jer nije ni mogla ova nacionalna politika govoriti o gospodarskoj politici sa aspekta ravnopravnosti spolova kad strategija još nije usvojena. Nego treba tek kad se ona usvoji to ugraditi, da se to ugradi i da onda donesemo i jednu, jedan program nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova koji će stvarno onda biti za period od sljedećih 10 godina. Ali u tom segmentu dakako treba pripremiti i onda ove mjere koje bi trebalo iskazati kao smjernice, koje bi trebalo poduzeti na zakonodavnom, proračunskom i svakom drugom financijskom planu za realizaciju ovih mjera. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a, petminutna rasprava. Poštovani zastupnik Damir Kajin, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo zastupnici, ima nas. Strana 6. definira ova kritična područja pa se između ostalog ovako kaže: «Dostavljanje više podataka o položaju žena pripadnicima nacionalnih manjina i žena s invaliditetom. Osiguranje brze, dosljedne i učinkovite primjene antidiskriminacijskog zakonodavstva, provedbu Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, nacionalne strategije za zaštitu od nasilja. Uklanjanje stereotipa u nastavnim planovima i programima. Povećanje zastupljenosti žena u strukturama lokalne vlasti. Jačanje napora u borbi protiv trgovanja ženama, djevojčica», i tako dalje i tako dalje. Istina na ovoj strani 20., tako je, govori se sljedeće da zabrinjavajuće nizak udio žena u obnašanju vlasti na lokalnoj razini u Hrvatskoj tek 11 gradonačelnica, a porast ukupnog broja vijećnica nakon provedenih lokalnih izbora u svibnju 2005. u odnosu na 2001. slijedi dolje prikazanu distribuciju i sada oni kažu: «Udio članica županijskih skupština 2001. bilo je 13,4%, sad je 14,5%. Članice Vijeća gradova 14%, sad je 15,7%, članice Vijeća općina 7%, sada 8,4%». I kaže: «Zamjetna je velika neujednačenost ženske političke participacije u pojedinim skupštinama, županijama. Primjerice u samo 2,4% u Šibensko-kninskoj, 4,9% u Varaždinskoj pa do 27% u Istarskoj i Međimurskoj županiji te Gradu Zagrebu». E sad što mi možemo iz toga zaključiti? Jasno je. Nije dobro, ali evo vidimo da se ipak kreće. Kada bi uzeli međutim gospodo i prilike u nekim drugim djelatnostima, na primjer u medijima, u nevladinim udrugama vidjeli bi da je moć u ovoj zemlji malo drugačije koncentrirana. Ne govorim o udrugama koje «nota bene» mnoge imaju i veće proračune od stranaka, pustimo HDZ, SDP ali što želim reći? Nije moć u političkim strankama već medijima i kapitalu. Istina vlasnici tih medija uglavnom su muškarci, ali žene su te koje danas recimo određuju o čemu će se pisati i kako će se pisati. Ja se jasno tome radujem, ali naše društvo nije isključivo kako to možda neki žele prikazati. I utoliko i ova ocjena na strani 27 gdje dvojbena gdje se kaže da analize također pokazuju da mediji u Hrvatskoj nemaju rodno osjetljivu politiku, da je portretiranje žena seksističkoj, da ne postoji svijest o … demokraciji, potvrdivši neravnopravnost spolova kao u kvalitativnom tako i u kvantitativnom načinu prikazivanja žene i muškaraca itd. itd. Što mi možemo zaključiti? Nije dobro ali se kreće. To je zapravo suština. Podržavamo jasno sve što vodi ukidanju bilo kojih podjela u društvu, bilo po nacionalnoj, bilo po vjerskoj, bilo po političkoj orijentaciji. Istina društvo je podijeljeno, ali je ista takva stvar i u jednoj Francuskoj, u Njemačkoj, Italiji, Austriji, Češkoj i Slovačkoj barem kada je riječ o radnim mjestima ili poduzetnicama, ali to se opet gospodo ne rješava ni deklaracijama ni prijedlozima nacionalne politike za promicanje ravnopravnost spolova već se to isključivo rješava tržištem rada. Tu vrijedi jasno podjela na društvo rada. Neće se to skoro promijeniti. U jednom mom Buzetu gdje je nezaposlenost manja od 3% to nije dominantan problem, u Požeško-slavonskoj županiji o tome smo govorili prije 7 dana gdje je nezaposlenost 20,9% to je problem. Pa onda u jednome Buzetu sve pročelnice su vam žene, pa onda možemo govoriti da je ona druga populacija na neki način manje zastupljena. Sve u svemu hrvatsko društvo danas je manje ksenofobično recimo usuđujem se to reći od jednoga francuskog, švicarskog, danskog, pa i švedskog bez obzira što je od rata prošlo desetak godina. Hrvatski su ajde ljudi nacionalno orijentirani izuzetno jako, ali su možda danas tolerantniji nego u mnogim članicama Europske unije. Imamo problem, ali kreće se na bolje. Znači ovaj prijedlog pozdravljamo i želimo reći da žene 2006. u Hrvatskoj dominiraju i u prosvjeti, i u zdravstvu pa i u sudstvu i u medijima, ne u politici, ne u gospodarstvu, ali rekoh moć je uz gospodarstvo gdje su muškarci dominantni i u medijima, gdje polako prevladavaju žene. To je jedan hrvatski specifikum to sam želio reći, od toga ne možemo pobjeći i jednostavno to trebamo i priznati.
Tako je. Hvala. Zaključujem raspravu. Idemo dalje. Prijedlog Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2006. do 2010. Dajem na glasovanje prijedlog nacionalne politike. Molim uključite se. Molim dajem na glasovanje prijedlog ove odluke. Pa kolega ne čuje se kažete, ne čuje se zato što desetak kolega i kolegica neprekidno stvara šumnu zavjesu, kako će se čuti onda. Ja sad trebam probit grlo razderati od toga. Zašto govori nekolicina stalno, non-stop. Ja da uvodim red jel' tako? Da. Dajem na glasovanje Prijedlog nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova 2006. do 2010. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 77 glasova za, 5 suzdržanih, donesena nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Vlada Republike Hrvatke i ovim prijedlogom zakona želi još jednom naglasiti da je za nju od jedna od najvažnijih vrijednosti poštivanje volje građana, volje hrvatskih birača i stoga želi i ovim prijedlogom zakona osigurati mogućnost da se ta volja poštuje i da nitko pojedinim smicalicama ili unaprijed ishođenim ostavkama ne može dovesti u pitanje sastav predstavničkih tijela i oduzeti mandat onima koga su hrvatski birači izabrali. Stoga nakon prvog čitanja ovog zakona, nakon brojnih varijanti koje su predložene mi smo se odlučili za jasna i precizna rješenja, a to je da ostavka vijećnika mora biti ovjerena kod javnog bilježnika i da se na taj način nedvosmisleno utvrdi njegova volja da preda mandat zamjenicima, da ta ostavka ne može biti jako stara već najkasnije 8 dana od dana ovjere podnesene predstavničkom tijelu, a da bi se izbjeglo gužve na samim sjednicama predstavničkih tijela, ta ostavka mora biti zaprimljena u stručnim službama najkasnije tri dana prije zakazanog održavanja sjednice predstavničkog tijela. Želimo na ovaj način poštivati volju izabranog vijećnika ukoliko on ne želi više obnašati dužnost, ali želimo također jasno i nedvosmisleno ugraditi mehanizme kako bi ta volja svima bila obznanjena i kako ne bi bila dvojbena. Nadalje, još je jedna bitna odredba ovog zakona koja je ugrađena na temelju inicijative brojnih predstavnika nacionalnih manjina, jer je Vlada u namjeri implementacije ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina provela dopunske izbore, osigurala materijalne i stručne pretpostavke za rad vijeća nacionalnih manjina i predstavnike nacionalnih manjina, ali da bi se još više potakao interes hrvatskih birača da izađu na izbore za izbor vijeća nacionalnih manjina i predstavnika nacionalnih manjina poštivali smo mišljena izrađena na brojnim stručnim skupovima i koji su dolazili od samih predstavnika nacionalnih manjina, da se izbori održavaju zajedno sa redovitim lokalnim izborima. Stoga smo i ovu odredbu ugradili u zakon. S obzirom da je temeljito raspravljena namjera predlagatelja zakona da se bjanco ostavke isključe iz hrvatskog pravnog života i da je zakon dobio podršku u prvom čitanju, ja vjerujem da ćemo dobiti podršku i sada kao konačni prijedlog zakona i da će se i usvajanjem ovog zakona pojačati pravna sigurnost na lokalnoj razini i da će to biti dio dogradnje i izbornog sustava, a i sustava lokalne samouprave. Hvala vam lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Predsjednik, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 64. sjednici održanoj 26. rujna 2006. godine raspravio je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske 3. kolovoza 2006. godine. Odbor je Prijedlog zakona raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Odbor je u raspravi većinom glasova podržao rješenje iz Konačnog prijedloga Zakona. Odbor također drži da do izbora za članove Vijeća nacionalnih manjina i predstavnike nacionalnih manjina Zakon treba doraditi kako bi bilo razvidno da su ti izbori i izbori za članove predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave razlikuju glede izbornog sustava. Nakon rasprave Odbor je većinom glasova, 6 glasova za i 2 glasa protiv predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave.
Hvala. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče. Klub zastupnika SDP-a neće poduprijeti donošenje ovog Zakona. Postoji cijeli niz razloga zašto to nećemo i ne možemo učiniti. Prije svega, možemo kolokvijalno nazvati ovaj Zakon, zakon o vremenu rasprodaje vijećničkih mandata. Ovim Zakonom ništa drugo se ne uređuje izuzev, dakle, govorim o članku 1. koji jeste relevantni za i koji je povodom ove izmjene Zakona. Ovim Zakonom naprosto se regulira samo vrijeme u kojem je moguće korigirati volju građana koju su izrazili na izborima za jedinice lokalne samouprave. Ovim Zakonom se ne čini ono što smo svi očekivali da se učini, a to je da se spriječi korigiranje volje koja je izražena od strane građana na izborima za jedinice lokalne samouprave. Ovaj dio Zakona smo gotovo mogli strpati u Zakon o trgovini kada ćemo regulirati radno vrijeme nedjeljom pa smo mogli reći, ok neće moći ili hoćete moći kupovati građani nedjeljom u trgovini, a vijećničke mandate možete kupovati do 8 dana prije održavanja sjednice predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave. Ili možete onda dići cijenu i to trgovati unutar 5 dana prije sjednice predstavničkog tijela, sjednice jedinice lokalne samouprave jer do tada je praktično iskazivanje interesa, a od 8. do 3. dana do održavanja sjednice je bildanje cijena. Jer vi dakle, najranije 8 dana prije održavanja sjednice možete kod javnog bilježnika otići i ovjeriti svoju pisanu ostavku, a onda to morate predati, tu pisanu ostavku najkasnije 3 dana prije održavanja sjednice predstavničkog tijela. Što to znači? Naprosto odete kod bilježnika, ovjerite svoju ostavku i onda kažete ovjerio sam ostavku i dižem si cijenu. I dižem si cijenu. I ukoliko postignem zadovoljavajuću cijenu onda ću 4 dana prije nego što se održava sjednica povuć papir, a ako ne onda ću možda taj papir dostaviti. Da li tada, kao što Zakon propisuje, ta ostavka i stupa na snagu ili ćemo ponovno imati različita tumačenja oko toga da se treba sastati predstavničko tijelo, komisija ili povjerenstvo za verifikaciju mandata, pa utvrditi da taj vijećnički mandat je prestao, itd., itd. Što ako 3 dana prije održavanja sjednice većina vijećnika podnese ostavku? Tada nema sjednice pa nema niti roka od 3 dana prije sjednice, gospodo, jer de facto se treba pristupiti raspuštanju predstavničkog tijela. Dakle, to su sva pitanja o kojima se ovdje naprosto ništa ne govori. Ali zar još netko vjeruje ili sumnja da će od danas ili od petka, odnosno nećemo ovaj petak, vjerojatno sljedeći petak glasati, od sljedećeg petka pa do 17. svibnja 2009. godine još biti trgovine mandatima? Ili je trgovina završena? Ako je trgovina završena onda nam je sasvim svejedno kakav će ovaj Zakon biti, odnosno ne treba ga niti donositi. Ako nije završena onda netko doista želi regulirati radno vrijeme trgovine vijećničkim mandatima. Ali što je gospodo s onim što je do sada bilo? Pa šta je sa trgovačkim ugovorom iz Karlovca? Najavljeno je da će se Vlada boriti protiv korupcije. Dolazi u Sabor Zakon o financiranju političkih stranaka koji isključuje mogućnost da jedna stranka trgovačkim ugovorom financira drugu stranku. A šta je sa Karlovcom? Pa tamo jedna stranka plaća usluge vijećnika iz druge stranke. Da li je to dopustivo, tako dugo dok zakon ne donese se? Možda je dopustivo ali da li je moralno? Nije moralno. Što je sa svim onim trgovinama koje su do sad se odvile u nekim drugim jedinicama lokalne samouprave? Zar ćemo to progledati kroz prste i reći ne, što je bilo bilo je. Evo sad ćemo ozbiljno, od sad ćemo pošteno. Ali pošteno ćemo samo 3 dana prije vijeća, a do 3 dana prije vijeća je sve dopušteno. Do 8 dana prije vijeća je više od svega dopušteno. Između 3 dana i 8 dana HAMFA se uključuje pa će HAMFA regulirati bildanje cijena. Trebao bi regulirati netko kao što imamo na burzi regulatorno tijelo tko će određivati bildanje cijena u toj javnoj ponudi vijećničkog mandata kad vijećnik ode kod javnog bilježnika i potpiše papir. Bilo bi dobro da imamo, da možda to ured čini kao netko gdje bi se moglo donositi i davati ponuda za vijećničke mandate. Drugo, mi smatramo da budući da je vijećnički mandat ne obvezujući prema bilo kome da se isto tako ni na koji način ne može ograničiti raspolaganje tim mandatom. Ne može netko reći da osam dana prije nečega što možda neće niti biti održano se mora zbiti neki događaj. Ili da se nešto tri dana prije nečega što možda neće biti niti održano, jer ponavljam ako većina vijećnika potpiše ostavke i preda ih tri dana prije održavanja sjednice predstavničkog tijela, sjednice nema. Prema tome, nemamo od čega računati tih tri dana. Nemamo niti od čega računati tih tri, ta tri dana. Nemamo, jer nema sjednice, ovdje se kaže prije održavanja sjednice. Sjednica se ne može održati ako nema vijećnika. Ne može. Sjednica… … [[Upadica se ne čuje.]] Tako je. Prema tome, nema događaja, gospodo. Ne, ne. Možemo mi sad to ponovno tako … [[Govornik se ne razumije.]] Ali odakle, pazite sad vi ovo, odakle tol'ko nepovjerenje prema vijećnicima? A zastupnici? Kada mi podnosimo ostavku? Kada mi podnosimo? Jel' mi osam dana prije podnošenja moramo ići javnom bilježniku? Jel' mi tri dana prije nego što predamo predsjedniku Sabora, prije sjednice moramo predati predsjedniku Sabora to ili urudžbirati? Ne. Vele sad čuda. Mi kao zastupnici to ne moramo, a mi kao vijećnici jer neki od nas ili neki od vas jesu i vijećnici u predstavničkim tijelima jedinica lokalne samouprave, imate ograničenje u raspolaganju svog mandata. Pa zašto imamo nepovjerenje prema Draženu Bošnjakoviću kao vijećniku, a nemamo nepovjerenja prema Draženu Bošnjakoviću kao zastupniku, ispričavam se što uzimam vas za primjer. … [[Upadica se ne čuje.]] Ili mene osobno, tako je. Što je sa čelnicima jedinica lokalne samouprave? Kada oni podnose ostavku? Da li i oni moraju osam dana prije sjednice? Da li i oni moraju kod javnog bilježnika? Potpuno sve apsolutno nelogično. Prema tome, mi predlažemo da se u ovom dijelu što se tiče članka 1. povuče ovaj zakon. Ne trebamo ga uopće donositi. Ja se nadam da onaj tko je mislio trgovati, da je istrgovao. Ono što sam očekivao od Ureda državne uprave, od Uskoka, od policije, od Državnog odvjetništva, da ispita dosadašnje slučajeve, a ne da ih ozakoni. Nemojmo sad ozakonjivati nešto što smo ovdje se govorili o tome da je nemoralno i nemojmo davati alibi za vas koji mislite trgovati u budućnosti. I u budućnosti ako se bude trgovalo po ovom zakonu, ako bude ovakav donesen i po njemu se trgovalo, bit će to nemoralno. Bit će u okviru zakona, ali će i dalje ostati nemoralno. Nema potrebe krojiti, prekrajati volju birača. Nema potrebe uvoditi dodatne restrikcije u pravima vijećnika koje su im dodijelili birači. I ovdje imate i dalje nekih situacija što se tiče odnosa nezavisnih vijećnika, vijećnika koji su izabrani sa stranačkih lista, itd. Dakle, apsolutno smatramo da ovaj zakon kao takav nema nikakve potrebe da se donosi u članku 1. U članku 2. i 3. se može donijeti, međutim postavlja se pitanje da li ima potrebe i mijenjati, donositi članak 2. i 3., gospodo, kada smo gotovo sigurni da će biti doneseno novo zakonodavstvo, Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave, Zakon o izborima predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave prije sljedećih lokalnih izbora. Ovaj zakon bi se eventualno mogao odnositi na neke izvanredne izbore koji će se zbivati do 2009. godine. Za to nema potrebe da ga donosimo. Apsolutno nikakve. Mi ćemo danas ili sutra raspravljati i o Zakonu o lokalnoj samoupravi. U lipnju smo raspravljali o Zakonu o neposrednom izboru gradonačelnika. Mi imamo apsolutnu konfuziju u zakonodavstvu o lokalnoj samoupravi. Imate zakone koje ne možete primijeniti, imate zakone koji su doneseni a ne možete ih primijeniti jer nisu drugi doneseni, imate zakone koji će stupiti na snagu 2009., imate ovaj zakon, to je jedna apsolutna konfuzija. Dajmo se dogovorimo, idemo riješiti pitanje lokalne samouprave u okvirima do 2009. i ajmo napraviti novo zakonodavstvo iza 2009. Pa nemojmo tako krpati zakon, 16 puta ga prekrajati zbog nečega gdje nam treba izgovor za nemoralna djela koja smo činili od prošlih izbora do danas. Nema nikakve potrebe. Ima primjerice potreba da se utvrdi, da se izbori za vijeća mjesnih odbora odvijaju kada se odvijaju i izbori za predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave i iako smo o tome govorili ovdje u Saboru, predlagatelj to nije, nije mu palo na pamet da to upiše. To bi bilo logično. Dakle, logično bi bilo da se budući da se i vijeća mjesnih odbora biraju na način kao što se biraju i predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave, da se na dan odvijanja izbora za predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave odvijaju i izbori za vijeće mjesnih odbora. Ali to nemamo u prijedlogu. Pa imate apsurde da sad diljem Hrvatske ove godine se održavaju neposredni izbori za vijeće mjesnih odbora. Prvo, izuzetno mali broj ljudi izlazi na te izbore. Drugo, troškovi su jednaki kao da su izbori za predstavničko tijelo, jer imate isti broj biračkih mjesta, istu proceduru morate provoditi, itd. I to je nešto što treba, ali to u konačnici ponovno sve možemo napraviti u jednom sustavnom zakonu za 2009. godinu. A do tada ajmo doista popraviti ono što treba popraviti u zakonodavstvu. Ajmo danas razgovarati o Zakonu o komunalnom gospodarstvu, pa gospodo pa premijer i ministrica je najavila ovdje da će do kraja 2004. biti predložen novi Zakon o komunalnom gospodarstvu. Ni traga ni glasa tome zakonu. A mi danas ovdje ćemo raspravljati do tko zna kojeg doba o tome u koje vrijeme će se moći trgovati vijećničkim mandatima i još malo ćemo dati posla javnim bilježnicima, možda bi mogli predvidjeti da ovo ovjeravanje ostavki ima i posebnu tarifu, nekakvu višu tarifu, tako da se mora malo isprsiti kad, isprazniti novčanik kad idete na ovjeru tog mandata. Prema tome, mislim da imamo puno važnijeg posla, mislim da postoji obaveza ove Vlade da omogući građanima ono što im je obećala, a to je decentralizacija, ne da se sipaju obećanja sa stranačkih skupova nego ovdje da se raspravlja o tim zakonima a pustimo ovo što nema nikakve potrebe da sada gubimo vrijeme i da donosimo nešto što neće imati nikakvog učinka na ono što je bilo nemoralno u prošlosti u našem mandatu. A u budućnosti će biti ili sporadično ili ga uopće neće biti. Hvala.
Hvala. Za Klub zastupnika Nacionalnih manjina, poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika Nacionalnih manjina razmatrajući Konačni prijedlog zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave posebnu pažnju je posvetio upravo članku 2. i 3. iako i članak 1. nije nezanimljiv i upravo o njemu je bilo dosta govora odnosno govorio moj prethodnik je zaista nije nam jasno čemu ovjera 8 dana ranije kod javnog bilježnika, budući da se ostavke predaju 3 dana. Osim toga da se u tih 5 dana zaista događaju radnje koje možda nisu poželjne i koje možda imaju iza sebe upravo onu konotaciju koju smo željeli zakonom spriječiti. No mi želimo posebno se osvrnuti na članak 2. i 3. ovoga zakona koji govori o izboru manjinskih vijeća. I moram reći da nam je čudno da je predlagatelj prihvatio mišljenje seminara vijeća i da nije prihvatio 2004. godine upravo ovakav prijedlog koji je dao Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, kad bi ovakva izmjena imala i opravdanje. Naime, da je ova izmjena učinjena 2004. godine i da je provedena paralelno sa lokalnim izborima 2005. onda bi to bilo i zakonito i Ustavno. Ovako moram reći, da ako se prihvati ovakva izmjena da donosimo jedan protuustavni akt, jer je ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina rečeno da vijeća imaju mandat od 4 godine. Mi na ovaj način pokušavajući mijenjati mandat vijećima nacionalnih manjina odnosno produžiti ga na 6 godina, praktički i kršimo ustavni zakon odnosno kršimo praktički mandat od 4 godine. Već time nekome je prihvatljivo i iz toga razloga mislim da ćemo morati o ovom prijedlogu razmatrati drugačije jer izbori koji su provedeni 2003. odnosno 2004. dopunski, praktički mandati ističu iduće godine. Izbori za vijeća nacionalnih manjina moraju se zakonski provesti u svibnju 2007. godine i iz tog razloga treba vidjeti da li je to možda provedivo sa izborima parlamentarnim, što opet dovodi u pitanje što je sa mandatom od svibnja do izbora koji ako budu u jesen. Prema tome, i tada već opet kršimo Ustavni zakon o pravima manjina. Ova ideja da se povežu, znači izbori za vijeća nacionalnih manjina sa lokalnim izborima, budući da se provode po Zakonu o izborima predstavničkih tijela za jedinice lokalne samouprave je bila kažem u vrijeme kad se to moglo učiniti za 2005., kad ništa ne bi bilo protuzakonito i kada smo upravo željeli izbjeći nekoliko problema koji su se stvarali prilikom izbora 2003. odnosno 2004. Prvo jer su utrošena ogromna sredstva odnosno moram reći da je službeni podatak da je za izbore za vijeća manjina potrošeno 20 milijuna u izborima 2003., odnosno u 2004. na dopunski još daljnjih 15 milijuna. Za mene su to ogromna sredstva ako se zna da je proračun odnosno proračunska sredstva za ukupan rad svih manjina te godine bio 19 milijuna, a da se za izbore koji na kraju su bili, na koje je bio vrlo mali odaziv, koji su provedeni bez promidžbe, koji su provedeni vrlo nekvalitetno jer je na svakoj izbornoj jedinici bilo samo jedno glasačko mjesto, što je onemogućilo i dolazak birača i što je zasigurno i utjecalo da je odaziv birača bio takav kakav je bio. Činjenica je da još ni dan danas, mnogi statuti jedinica lokalne samouprave nisu usklađeni sa zakonom, da tu središnji državni ured nažalost nije odradio svoj zadatak, mi još danas imamo vijeća koji su znači izabrani 2003., 2004. i nisu konstituirana. Nisu konstituirana s razloga ili što nemaju sredstva ili što jedinica lokalne samouprave to ne želi odraditi jer to nije ni definirala svojim statutima ili na kraju krajeva da nije osigurala minimum uvjeta koje po zakonu mora osigurati da bi takvo tijelo uopće moglo funkcionirati. Prema tome, mi smo stava u klubu Nacionalnih manjina, da amandmanima popravimo ali na žalost bojimo se da ako zatražimo da se članak 2. i članak 3. briše, da li to onda otvara pitanje novog zakona, da li to otvara pitanje kako ustvari doći do ovog rješenja ako znamo da izbori trebaju biti u svibnju 2007. godine. Upravo kažem, taj problem da bi se izbori mogli vezati uz parlamentarne izbore isto se ovdje može prodiskutirati ali kažem opet postoji i mogućnost protuustavnog rješenja. Sigurno je i pitanje kada se biraju i zastupnici manjina u posebnoj izbornoj jedinici, tada su i posebni birački spiskovi, pa moguće je da tada se i biraju znači, i vijeća nacionalnih manjina ali zasigurno da će to biti dosta problema. No s druge strane pozitivno bi bilo da bismo dobili taj veći odaziv o kojemu je odazivu govoreno i kad su u pitanju izbori za mjesne odbore gdje isto imamo problem da li možda sada, to je ideja koja se ovdje inače o kojoj se raspravljalo i koja se javlja, da se izbori za mjesne odbore vežu uz lokalne izbore a da se možda izbori za vijeća nacionalnih manjina zaista vežu uz parlamentarne izbore ali se onda otvara još jedna dilema, a to je dilema što će biti u slučaju izvanrednih izbora ukoliko se dogodi za parlament, što je onda sa mandatima vijeća, hoćemo li tada i znači ponovo imati izbore i za manjinska vijeća ili ćemo poštivati onaj rok koji je rečen ustavnim zakonom da je on 4 godine. Evo na temelju upravo tih da kažem problema koji su se stvorili baš zato što se zakasnilo sa ovim prijedlogom i što se znači nisu izbori proveli 2005. sa izborima za jedinice lokalne samouprave a nemoguće je produžiti mandate do 2009., ukoliko ne želimo mijenjati ustavni zakon i kršiti ustavni zakon, mi jednostavno na ovaj način ne možemo podržati taj zakon i išli smo sa amandmanima i predlažemo da bi možda shodno u suglašavanju bilo potrebno i provesti treće čitanje a u međuvremenu vidjeti članak 2. ili 3. odnosno vidjeti da li vezati izbore za manjinska vijeća uz ovaj puta je moguće jedino uz parlamentarne izbore sa kažem malom pogreškom ili ići na izbore 2007. kada kažem ima dosta nedostataka, skupi su i o tome treba isto razmišljati kako to izbjeći da to ipak ne budu posebni izbori i vis a vis odaziva i svega onoga što je negativno uočeno u posljednjim izborima odnosno i temeljnim izborima 2003. i dopunskim izborima 2007. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, i potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče! Pa ovaj zakon je jedan veliku pucanj u prazno. To kad kažem mislim u ime Kluba Hrvatske stranke prava vezano za reguliranje instituta ostavki. Pa nije problem u hrvatskoj javnosti institut ostavke nego je problem trgovine mandatima. To je problem i to je ono što najviše boli hrvatsko biračko tijelo i trgovina mandatima je u najvećem broju slučajeva nepoštivanje volje birača. I to je onaj problem što hrvatska javnost, hrvatski građani očekuju da se konačno riješi. A ovaj zakon je u ovome dijelu čisto iskretanje teza. Nadam se da nam opet ovaj prijedlog rješenja nije predložila Katedra ustavnog prava Pravnog fakulteta u Zagrebu kad ste u takvim i sličnim situacijama tražili mišljenje. Trgovina mandatima je ono što hrvatski građani ne podnose a kako je ovdje poštivanje volje birača kad mahom se trguje mandatima onih čijih imena uopće nema na glasačkom listiću. Na glasačkom listiću je ime prvoga na listi i ime stranke, odnosno ako je neovisna lista ime toga nositelja neovisne liste. Mnogih oni koji trguju mandatima nema i nitko i ne zna da je za njega glasovao, konkretno nitko ne zna da je za njega glasovao zbog toga što još se mahom glasa vezano za stranke jer svatko je zaokruživao prema stranačkome dijelu. Prema tome, ovdje se ništa nije napravilo ono što hrvatska javnost očekuje, što i mi ovdje isto u ime Kluba Hrvatske stranke prava očekujemo, dapače pojednostavljuje se trgovanje mandatima s jedne strane i omogućava čak dizanje cijene u periodu kako je ovo ovdje napisano vezano kod toga potpisa, kod javnoga bilježnika odnosno u roku kome se predaje takva jedna pismena ostavka. Prema tome, predlažemo da stvarno ovaj zakon povučete iz procedure i da ne obmanjujemo ovdje javnost. Evo, danas je na dijelu nova trgovina mandatima na području Brodsko-posavske županije gdje HDZ kupuje recimo vijećnike … [[Govornik se ne razumije.]] , čujem da je kupio čak i vijećnika HSS-a. To treba sprječavati trgovinu mandatima. Tu je izigravanje volje birača. Bar da ste mi stavili ovdje odnosno u ime Kluba HSP-a tražim bar da ste mi stavili da kažete koju je cijenu Brdek dobio kad je bila trgovina mandatima, koju je dobio Veraja kad je isto kupovan. To ostavite, to javnost očekuje i to je ono najviše što smeta hrvatsku javnost, ta trgovina. I sad se pod izlikom kao bianco su ostavke bile i to se prije svega nastojalo nama pripisivati a prvu bianco ostavku je dao HDZ u Vodicama ako ćemo o tome govoriti. I nisu bile bianco ostavke jer kod svakoga je svaki napisao svoje ime i prezime i potpisao, znači nitko ga nije tjerao na taj dio. I to je bilo u smislu, uvijek smo to napravili kao što je bio slučaj Lujanca kad ga je kupovao Ronko. Sve je tu situacija bila jasna. Znači, bila je čista trgovina mandatima i u tim situacijama smo mi išli sa onim ostavkama koje nisu bile bianco jer su ih potpisali imenom i prezime i sve da se spriječi trgovina mandatima. Znači, cilj je bio sprječavanje trgovine mandatima a ne omogućavanje i olakšavanje trgovine mandatima što sada vi radite. Ne znam zašto to radite i nemojte hrvatsku javnost zavaravati. Javnost dovoljno već zna šta je trgovina mandatima i kako se trgovima mandatima provodi i zbog toga hrvatski građani izlaze u manjem broju na izbore zbog činjenice jer glasuju za jednu stranku, glasuju za jedne ljude, ti ljudi drugi dan promijene dres. I koga oni onda zastupaju? To je druga situacija da su oni neposredno birani, da su oni neposredno imenovani pa biračko tijelo da je glasovalo za čovjeka, recimo za jednoga Veraju, za jednoga Brdeka, za Lujanca ili već ime i prezime. Ali nisu glasovali, nitko ih nije ni znao. Nitko ih nije ni znao, glasovali su za stranku. I šta se sada sa ovim želi postići? Neće se ništa postići. Dapače, tu se sada i onemogućava ako je mandat neobvezujući onemogućava se čovjeku disponiranje mandatom. Zašto on ne bi mogao povući tu recimo ostavku koja je predana na ovaj način kako ste vi ovdje naznačili dan prije sjednice, na samoj sjednici kad se zna da u pravu zahtjev možeš podnijeti, u svakom trenutku možeš uvijek odustati od toga zahtjeva pa čak je riječ i o tužbi kad je riječ o sudskom postupku da u svakom trenutku čak znači i na glavnom ročištu, na glavnoj raspravi možeš odustati od toga dijela. I sad, što se ovdje rješava? Rješava se i omogućava lakša trgovina mandatima, znači totalno izigravanje volje birača a ne ono što ste vi državni tajniče rekli, vi ste kazali mi poštujemo volju građana. Ma kojih građana poštujete volju? Kojih građana poštujete volju kad govorite ovdje o ostavkama? Kakva je volja građana o ostavkama? To su čisto znači iskretanje teza i stvaranje plodnog tla za dodatnu trgovinu mandatima. Prema tome, nema teorije da ćemo mi ovaj zakon podržati a i ovaj drugi je isto dosta loše napravljen što je govorila gospođa u ime nacionalnih manjina. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici! Pa, idemo od lakšeg znači prema težem. Prvo, zakon ima vidimo svega četiri članka. Naglasak je očigledno kako ga mi u Klubu IDS-a doživljavamo na izborima članova vijeća nacionalnih manjina koji bi se trebali birati u vrijeme izbora lokalnih čelnika. Na prvi pogled to gospodo izgleda da je logično, međutim to je sto posto neustavno. Prvo, što reći za manjine? Hrvatskim manjinama čiji su predstavnici češće bili uz vlast nego protiv vlasti ne treba danas da ih se oktroira. Bez izbora oni jednostavno ne mogu imati legitimitete. I koja je to poruka? Ako to radimo u ovom trenutku kada je tako koncentrirana pažnja međunarodne zajednice na poštivanja pripadnika nacionalnih manjina da će sutra recimo gospodin Palarić predložiti da se oktroira i sam hrvatski Parlament. I protiv takve jedne prakse se treba naprosto pobuniti. Ustav mi jednostavno ne smijemo derogirati. Onda kada vidimo, kako da se izrazim? Da su institucije, ne znam … [[Govornik se ne razumije.]] krnja vijeća nama gospodine državni tajniče jednostavno ne trebaju. Demokracija košta, jasno košta i živaca i novaca i svega ostala ali načela Ustava valja poštivati jer onda alternativa je, pod navodnicima, samovlada. I time isto na drugi način pokazujemo koliko držimo do manjina? Ustavni zakon u svom članku 24. govori o tajnom glasanju, jasno, predstavnika manjina na rok od 4 godine. Tko danas ovdje u ovoj državi može taj rok od 4 godine produžiti na 6 godina? To misle gospoda u Ministarstvu da mogu, ali to se jednostavno ne smije dogoditi jer ćemo na kraju sva ta tijela ostaviti bez legitimiteta. To je ono što je sigurno ključno u ovom Zakonu iako, i drugo je jasno bitno. Po mom sudu kako se to bude vremenski usklađivalo, a trebalo bi, jasno uvijek poštujući Ustav, trebali bi doći do toga da na dan kada biramo i ove lokalne predstavnike i nacionalne manjine jednoga dana kad se to sve uskladi, ne da im damo rok od 6 godina, onda bismo trebali taj, tog dana birati mjesne odbore. Znači sve birati u isti dan. Znamo da ionako ti mjesni odbori ne odlučuju o ničemu pa nemojmo onda stvarati dodatne troškove, netko će reći. Međutim sve to mora biti jasno u ustavnim okvirima. Izbore, ne govorim sada o ovim izvanrednim izborima jer to je uvijek viša sila, po mom sudu treba svesti na 3 ciklusa. Znači imamo izbore za predsjednika države, imamo izbore za Parlament i izbore za ove lokalne predstavnike, župane, gradonačelnike, načelnike. Onda tu su ta općinska vijeća nacionalnih manjina, mjesni odbori i tako dalje, ali još jedanput naglašavam sve u skladu sa zakonom. To su znači tri razine vlasti i to jasno, tu bi trebalo činiti jednu distinkciju. Iduće predsjedničke izbore u ovoj zemlji imat ćemo 2010. godine u veljači. Parlamentarne izbore, znači iduće godine najvjerojatnije u 11. ili 12. mjesecu. Iduće lokalne izbore imat ćemo 2009. najvjerojatnije, ne najvjerojatnije nego … [[Govornik se ne razumije.]] je definicija trećeg tjedna u 5. mjesecu odnosno u svibnju. Ovaj puta izbori će biti neposredni. Neposredno će se birati župan, gradonačelnik, načelnik, ali možda bi trebalo propisati i još nešto. Ako se formiraju nove općine onda u njihove izbore treba ići uvijek na kraju mandata lokalne vlasti, a ne da se u tijeku mandata razbijaju lokalne vlasti i sada jednom političkom aritmetikom falsificiraju rezultati prethodnih izbora. I to se gospodine Palariću jednostavno dešava ili se može dogoditi. Na primjer, evo formirali smo općinu Funtana, Ok. Izdvaja se iz sastava Vrsara, iz sastava, izdvaja se i dio Svetoga Lovreća i prepisuje odnosno unosi u Vrsar. I što se dešava? Idu izbori u Funtani, to je u redu. Ali se postavlja onda pitanje što je sada odjedanput sa Funtanom? Sa Vrsarom? Ako se to dogodi, ako se to dogodi da se ide sada u izbore u Vrsaru na djelu je jedan politički inžinjering do kojeg dolazi prekrajanjem lokalne samouprave. A ako se to dogodi onda to nije ništa drugo nego falsificiranje tj. poništavanje izborne volje od prethodnih izbora. To je jedan atak, to je diverzija na funkcioniranje lokalne samouprave. To je doslovce zloupotreba političke moći. To je da se tako izrazim kriminal najgore političke vrste. Da idemo sada na ovaj članak 1. Tu govori o tome ta pisana ostavka člana … [[Govornik se ne razumije.]] tijela podnijeta je ne način propisan člankom 7., stavkom 1., podstavkom 1. ovog Zakona, treba biti zaprimljen najkasnije 3 dana prije zakazanog održavanja sjednice … [[Govornik se ne razumije.]] tijela i tako dalje. Tu su problemi kao što su svi prije mene govorili tzv. bianco ostavki. Znači onih koje se daju unaprijed za slučaj koji bi se tobože nakon toga trebao dogoditi. Tu je bilo, svi znamo, svjesni smo toga izuzetno puno manipulacija, ali u ovoj zemlji kako se, ne znam, možete uopće boriti protiv tog oblika nemorala kada vam na primjer prebjezi ruše osvojenu vlast. Jasno je nema imperativnog mandata, to je ustavna kategorija. Dobro da je tome tako jer tek u protivnom bi bilo naprosto svačega. Ovaj članak, ja tvrdim u ovakvom ili nekom sličnom obliku koliko god se netko protivio po meni osobno nije previše spora. U tom dijelu mi je recimo prihvatljiv. Ali treba nešto ugraditi da se politički prebjezi, da se politički konvertiti barem moralno sankcioniraju. Ide se u nekim strankama na primjer za time da se određuje neka materijalna obveza, to jasno nije u redu, ali zbog vidite tog prostituiranja netko u nekim sredinama naprosto gubi vlast. Ali kada onda izgubite tu vlast onda netko izgubi i egzistenciju. Neke porodice idu na burzu rada. Netko snosi upravo zbog ovog nemorala direktnu materijalnu štetu i to isto bi trebalo na neki način, ne znam kako, barem moralno sankcionirati. Zamislite, ne znam, da u jednom bipolarnom društvu kao što su Sjedinjene Američke Države, dva senatora nije bitno sada koje stranke prijeđu onim drugima i da sada se naprosto izgubi vlast ni manje ni više nego u Senatu i da ta dvojica određuju političku budućnost jedne velesile kao što su Sjedinjene Američke Države. Tu, tu dolazi vidimo u tako velikoj zemlji ma ne samo da, do preraspodjele jedne političke moći već zasigurno gospodarske, financijske, ekonomske, vojne, policijske, ne znam obavještajne, međunarodno ovakve ili onakve da niti ne spominjem. Ovo što se dešava u Hrvatskoj, to se doista teško vidi u nekim drugim zemljama slučaj je tim veći i prisutniji jer i sami mediji svjesno bipolariziraju ovu političku scenu ali to se eto do sada uglavnom dešavalo na prostoru te lokalne samouprave. Postavlja se pitanje kako se boriti protiv toga? Nažalost nikako. Međutim kada zbog toga npr. izgubite jedan grad poput Pule onda se stvarno pitate kako se postaviti u tom nemoralnom svijetu. Utoliko ja gledam sa pozicije IDS-a, čak ovaj članak na neki način odgovara nam. Ovo je neznam koje, prvo čitanje i ta pitanja bi se jasno trebala otvoriti i na neki način riješiti problem iako sam svjestan da sve ovisi o ljudima a ne na zakonskim tekstovima. Ono što bi to moglo međutim razriješiti, na to nismo spremni, a to su možda neposredni izbori za sve vijećnike kao za župane, gradonačelnike, odnosno načelnike, a bogami na takav način trebalo bi birati i zastupnike pa da vidimo onda čija majka crnu vunu prede.
Hvala. U ime kluba HSS-a, gospodin zastupnik Ivan Kolar. Izvolite.
Hvala lijep. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, državni tajniče i pomoćnici, dame i gospodo. Pa prijedlog ovog zakona na izgled je prihvatljiv i primamljiv jer čini se da u ovom našem rašomonu poslijeizbornom uvodi red i da se znaju pravila. Međutim ako se prisjetimo svih onih događanja nakon izbora koliko god izbori su demokratski, neposredni, izražavaju volju građana od najmanje jedinice lokalne samouprave do zaključno neposrednoga izbora predsjednika koji je bio, ali sada već novi izbori koji budu za neposredni i za načelnika, gradonačelnika i župana, radnje koje se nakon izbora događaju moraju sve nas staviti pred jedno veliko pitanje, koliko smo mi moralno odgovorno društvo i koliko su ljudi koji se sada biraju doduše još uvijek na stranačkim listama, jer evo stvarno više puta se i nezna za koga se glasuje i na koji način budu izbori gotovi pa i taj tzv. neobvezujući mandat svakoga predstavnika koji uđe u vijeće gradsko ili općinsko ili županijsku skupštinu je toliko iskren da se tokom vremena ne predomisli. Ja budem koristio stvarno blage izraze, jer mislim da nije pošteno prozivati ljude koji odgovorno, savjesno i moralno čisto obnašaju svoje dužnosti. Radi one manjine i radi onih koji evo kako je ovdje rečeno, trgovanja, blate cijeli sustav. Mislim da je dobro da se sustav regulira i da se pravila igre znaju. Ja nisam pravnik i mene zadovoljava inače i ova procedura koja je sad bila i živim u takvoj sredini gdje nije bilo trgovanja vijećničkih mandata i gdje se nije politička opcija otklanjala ili priklanjala da bi se mijenjala volja građana tako da mi nije potrebno dodatno dodatni osigurač. Ali ako je ovo jedan od takvih osigurača nek' se on uvede, ali mislim da on ne donosi ništa novoga ili bolje rečeno ne daje jednu sigurnost da se ovakve rabote neće ponoviti. Ja u ime HSS-a ne mislim predlagati sada novo rješenje na koji se to način ne bi dogodilo, a znam da jedino moralni čisti i odgovorni ljudi da su na izborima, ne bi takve radnje ponavljali i ne bi se ni prodavali niti priklanjali ili otklanjali. Tako da ako dobro promislimo nama predstoji jedna katarza društva gdje moramo se svi zamisliti nad društvom kao cjelinom, kako ono funkcionira. Ja sam već mislim u ovom Domu govorio da je sve na prodaju, to je neoliberalizam na dijelu gdje jednostavno za materijalna dobra ljudi su spremni prodati obraz, dušu, priklanjati se ili otklanjati određenim opcijama i ne pitajući se koje posljedice oko toga proizlaze. Tako da ako ovo društvo nema snage napraviti jedan iskorak da prilikom predlaganja kandidata, pred kandidacijskih onih postupaka, ne provjeri se, a to je dužnost onih koji predlažu, provjeri moralna podobnost svakog pojedinca, pa u konačnici i neka obaveza spram onoga na čijoj listi on izlazi na izbore onda ovo sigurno nije način da ih se zadrži da sada rečem u određenoj opciji i da oni ne prodaju svoj obraz. Najgore je to da velim nema cijene i da se sve danas prodaje i kupuje. Mi u HSS-u mislimo da nam predstoji zapravo sasvim jedna druga borba, predizborna borba i na drugi način neograničavanjem, nepropisivanjem uzanci nego jednostavno pogledati se u zrcalo tako da rečem i reći jel' smo odgovorni ljudi ili smo ljudi koje je moguće skretati s pravca određene opcije kojoj pripadamo. Ja znam od 95. u ovom Saboru da još ni jedan saborski zastupnik nije ušao na nezavisnoj listi i postao saborski zastupnik. Na žalost vi i ja smo svjedoci koliko nezavisnih zastupnika imamo. Sramota za sve nas da nismo u to vrijeme pripremili zakon, da nismo to onemogućili nego smo zapravo sve to skupa još blagoslovili i takvim zastupnicima omogućili da su bolji, da su u povoljnijem položaju nego mi i da zapravo nam se svima skupa smiju u leđa. Isto se događa i na nižim razinama. Jasno ovo je visoka razina gdje je i materijalna korist velika i sve se opet svodi na ono da se sve kupuje i prodaje. Naime mi u HSS-u ne možemo sada odrediti se je li ovo konačno rješenje koje sprječava, jer naše analize govore i već je tu rečeno da je to samo određen period kad se može prelaziti ili dolaziti na žalost jer je takva klima u društvu, jer je takvo jednostavno takvo vrijeme. Mi bi bili sretni da je nemoguće i da je zapravo moguće zabraniti da bilo koje opcije ima priklanjanja ili otklanjanja, znači prelasci da su jednostavno onemogućeni i to je zadatak zakonodavca, pronaći pravi način da jednostavno nema bilo kakve opcije da bi on mogel, znači, bilo vijećnik na najnižoj razini općinski, gradski ili skupštini županije, pa u konačnici dok se i na nas bude, na Parlament, da se može prelaziti i ostvarivati znatnu materijalnu korist, ali bome i narušavati ugled od vijećnika, gradskoga vijećnika i jasno, skupštine županije. Tak da ovaj Zakon po nami je pokušaj, dobar pokušaj možda ali ne i rješenje. Nemamo sad rješenje, ali zakonodavcu je zapravo i obaveza iznaći to rješenje pa bilo ono, ja vjerujem da negdje u nekakvom zakonodavstvu to postoji, precrtati, prepisati i nam dati na usvajanje. Što se tiče drugih članaka, vijeća, nacionalnih, izbora vijeća za nacionalne manjine, mi u HSS-u se priklanjamo Ustavnomu zakonu i Ustavu da se ne dira u njihova prava nego da im se omogući redoviti izbor kak je rečeno i da ih se ne, sada, tak ja sam čul danas jedan izraz, da ih se provocira sada na nove izbore i sve to skupa. Pa nek se pokuša iznaći rješenje u tom smislu da bi bilo zadovoljni i da ne bi evo došlo do provokacije, uvjetno rečeno, za izbore prijevremene ili nek oni budu onak kak to zakon predviđa. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, samo sam želio ispraviti krivi navod kolege Kolara koji je spomenuo riječ "neoliberalizam" i pod njega, i definirao ga kao pravo na prodaju obraza, znate? To nije definicija neoliberalizma niti se pod neoliberalizam može sve trpati, a kamoli pravo na prodaju obraza.
Hvala. Idemo dalje. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa prošlo je više od godinu dana otkada smo imali zadnje lokalne izbore i ako se sjetimo svih onih scena koje su bile nakon tih lokalnih izbora, to je ono što ih je zapravo obilježilo. One 3 incidentne situacije, ona naguravanja, zaštitari, gužva, osporavanja ostavki, da li je čovjek vlastoručno potpisao ostavku, da li je to netko umjesto njega napisao? Da li je on predao tu ostavku ili ju je predao netko umjesto njega? Stvorila se jedna tolika gužva i stvorio se jedan toliko loš i otužan dojam u kojem, u principu, nije bilo pobjednika. Gubitnici su bili, zapravo, sve političke stranke. Stvorio se dojam da se mandatima trguje na veliko, na malo, da nema stranke koja nije nekoga kupila, koja nekoga ne kupuje i stvorio se jedan prilično loš dojam u kojem je zapravo poljuljano povjerenje u rad političkih stranaka. To je ono što je za demokraciju, to je ono što je za višestranačje katastrofalno. Najveći problem kako god mi gledali na stvar zaista su bile te famozne bianco ostavke i jedno što ova Vlada može učiniti, što mi kao Parlament možemo učiniti da pokažemo vjerodostojnost, zaista, da to pitanje reguliramo. Da toga u praksi nije bilo, ja se slažem sa svim kolegama koji su rekli da je to nepotrebno. Međutim, u našem životu, u našoj praksi pokazalo se da je to itekako potrebno. Mi zaista moramo regulirati pitanje ostavke jer ako ne reguliramo dešavat će nam se ono što nam se desilo. Potpuno se slažem sa kolegom Kolarom koji je u ime Kluba HSS-a rekao da je ovo dobar pokušaj, ali ne i rješenje. A ovo je zaista, mislim, dobar pokušaj Vlade međutim rješenje moramo ponuditi mi sami. Rješenje se ne može ovdje konačnog slučaja propisati isključivo zakonom. Veliku odgovornost snose sve političke stranke koje na svoju listu stavljaju određene kandidate. To moraju biti ljudi moralni, to moraju ljudi pošteni i to mi moramo prepoznati kada slažemo liste za izbore. Jer sutra kada nam se desi da netko nakon što je samo mjesec dana prije dospio na nekakvu listu, e sada odjednom u tih mjesec dana je promijenio mišljenje pa se više ne slaže sa tim programom, pa je on sad više za program one druge stranke. E to zaista ostavlja veliku sumnju, ali to nažalost zakon ne može propisati. To moramo mi, stranke, takve ljude prepoznati prije nego što ih stavimo na listu. To je pitanje čistog života, čistog funkcioniranja stranaka. Ja smatram da je ova Vlada doista pokazala jednu veliku vjerodostojnost jer je imala snage, imala je hrabrosti raspustiti vijeća u Velikoj Gorici, u Dubrovačko-neretvanskoj županiji i u Gradu Požegi. Sjetimo se kakvi su incidenti tamo bili, sjetimo se kakva su naguravanja bila. Bez obzira što je Hrvatska demokratska zajednica tamo imala, u 2 te jedinice, vlast ova Vlada je pokazala odlučnost i raspustila je te 2 jedinice lokalne samouprave. Također u smislu reguliranja stanja i poboljšanja stanja u ovoj oblasti, mi imamo u proceduri, prošli smo već čini mi se 2 čitanja Zakona o neposrednim izborima za gradonačelnike, načelnike i župane. Sada također nakon ove točke ide izmjena Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi gdje se regulira ono bitno pitanje, a to je odnos između neposredno izabranih čelnika sa lokalnim parlamentima. I stoga, čini mi se da je Vlada učinila veliki i značajan iskorak u reguliranju ovog pitanja, funkcioniranja lokalne samouprave. Jer mi moramo vratiti vjerodostojnost u funkcioniranje lokalne samouprave, ali moramo vratiti i vjerodostojnost u funkcioniranje političkih stranaka. I zato sve ove priče koje su ovdje bile o trgovini, da netko trguje, i ovo i ono, to nije stvar zakona. To je stvar politike, to je stvar Ministarstva unutarnjih poslova, USKOK-a i tih tijela koja to trebaju istražiti, koja to trebaju pokrenuti odgovarajuće postupke. Zato ovdje, ako netko zna da netko nekoga kupuje, e pa molim lijepo, neka konkretnu prijavu protiv konkretnih ljudi preda nadležnim državnim tijelima da to rješavaju jer to mi ovdje u Saboru ne snosimo odgovornost za ono što kažemo u nikakvom materijalnom smislu, ali ako znamo da se trguje, e onda moramo zaista da bismo bili vjerodostojni napisati i konkretnu kaznenu prijavu i prijaviti. Ono što znam da Hrvatske demokratska zajednica, ja mogu reći, mi nismo imali u prošlim izborima nikakvih eksperimentalnih koalicija ili ovakvih ili onakvih stvari. Zalažemo se za vjerodostojnost i rad političkih stranaka, zalažemo se da pravna država funkcionira, da se sve ono što je bilo, gdje postoji sumnja u bilo kakve nečasne radnje, da se istraži i da se sankcionira. To je ono što mi zaista tražimo od svih državnih tijela i nadamo se da će to tako i biti. Što se tiče ostavke o kojoj je bilo ovdje riječi. Ovaj zakon nije doista, ima četiri članka pretrpio određene izmjene u odnosu na prvo čitanje. Sada vidimo da imamo instituciju javnog bilježnika. Ovdje je bilo razgovora da je to na određeni način ograničavanje vijećnika u odnosu na njegov mandat koji je nepovrediv, koji je njegov, međutim mislim da to nije tako jer ovo je samo način na koji se ostavka podnosi. Određen je rok, određen je način da to bude izjava kod javnog bilježnika i po meni, kao što su se neke kolege ovdje i prije složili, mislim da je to dobro. Ostavku nije dobro podnositi naprečac, ostavku nije dobro podnositi u incidentnim situacijama, ostavku nije dobro podnositi nepromišljeno u nekakvoj gužvi, nego ovaj institut bilježnika ipak ja vjerujem da će kod ljudi koji namjeravaju ostavku podnijeti, ipak će proizvesti učinak da prije te ostavke će malo bolje promisliti da li ju podnesti ili ne. Ne vjerujem u ono što je kolega Mršić govorio da je ovaj institut isključivo u cilju zapravo podizanja cijene i olakšanja trgovine. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice vjerujući u sve ove mjere koje smo već poduzeli, a to znači duboko smo ušli u zakonodavne promjene vezane za neposredni izbor čelnika lokalne samouprave, duboko smo ušli u izmjene Zakona o lokalnoj samoupravi, prije toga smo raspustili ona vijeća tamo gdje su bile incidentne situacije, uvjereni smo da je ovaj zakon se predlaže sa najboljim namjerama. I stoga mi kao političke stranke ne smijemo zanemariti onu obvezu koja je pred nama, a to je da na izborima kandidiramo moralne, čestite i časne ljude koji neće za mjesec dana promijeniti mišljenje i kojima se za mjesec dana neće svidjeti odjednom nekakav drugi program. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj zakon.
Hvala. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Ja moram prvo priznati da sam kad sam pročitao prijedlog zakona bio u dilemi efekata koje će on donijeti i mogućnosti da proizvede onaj učinak kojega predlagatelj želi dobiti. No nakon što sam saslušao kolegu Peru Kovačevića, a ja mu vjerujem jer oni u tome imaju iskustva, priklanjam se k onima koji vele da neće riješiti problem, da možda jeste dobar pokušaj i zbog toga ću dati tri dileme i tri prijedloga državnom tajniku, a mogu se stvari popraviti da bi bilo sigurnost u učinke veća no što je u ovom trenutku. Prvo što se pitam, ovaj prijedlog zakona odnosi se samo na ostavke. U lokalnim predstavničkim tijelima u Hrvatskoj vrti se negdje oko 7 tisuća, 7 tisuća 200 članova. Ako samo jedan posto njih jeste problematičan, to je 70 do 80 ljudi u Hrvatskoj. I toliko otprilike i imamo tih problema u državi. I zbog toga odmah interveniramo u zakon, a u Parlamentu istovremeno i dalje ostavljamo mogućnost da netko nakon izbora sam sebe proglašava nezavisnim saborskim zastupnikom bez osnova u samom Izbornom zakonu. A što je sa stavljanjem mandata u mirovanje? Jer vijećnik može stavljati i mandat u mirovanje. Po kojoj proceduri? Ovdje ne treba ovjera potpisa stavljanje mandata u mirovanje sada, a ostavkom da. Stavljanjem mandata u mirovanje također se proizvode ili mogu proizvesti isti učinci situacije zbog čega ovaj zakon moramo popravljati. Pa sugeriram da postupak ostavke i stavljanje mandata u mirovanje osim kad je po sili zakona, bude jednak obrazac. Drugo, predviđa se da samo ovjera javnog bilježnika jeste pravovaljana. Ja bih sugerirao da se intervenira sa amandmanom od strane Vlade ili diplomatskog konzularnog predstavništva Republike Hrvatske u inozemstvu jer se objektivno može desiti da vijećnik završi u inozemstvu u bolnici, teško strada i da samo u diplomatskom predstavništvu može ovjeriti svoju ostavku. Ne može zbog toga doći u Hrvatsku, niti će javni bilježnik ići recimo u Norvešku da ovjeri i prihvati ostavku. A i u svim drugim propisima ovjera potpisa državljana Republike Hrvatske koje vrijedi kod javnog bilježnika i one u diplomatsko-konzularnim predstavništvima su izjednačene, pa bi mislim bilo dobro i u ovom propisu to predvidjeti. Nadalje, nije mi jasno zašto treba tri roka: 8 dana, pa tri dana prije sjednice vijeća, jer vijećnik i ne mora znati kada će netko sazvati sjednicu vijeća da bi tempirao te datume. Mislim da je sasvim razumno da ostavka ne smije biti starija od osam dana od unazad od dana zasjedanja vijeća ili skupštine. I time smo riješili problem antidatiranih, bianco ostavki. Međutim, počinje problem sljedeći. Da li nakon ove intervencije u zakon ostavku mora verificirati predstavničko tijelo? Da li ostavka ide mandatno-imunitetnom povjerenstvu koje daje izvještaj predstavničkom tijelu da je netko dao ostavku? Da. Te odredbe zakona ostaju. A što ako većina vijećnika da ostavku po ovim propisima? Sjednica predstavničkog tijela se ne može održati, ne može se verificirati ostavke i one nisu pravovaljane. Nema sjednice, čeka se drugi zakonski rok proteka tri mjeseca nezasjedanje predstavničkog tijela, pa dva mjeseca imenovanje povjerenika, pa dva mjeseca raspisivanje izbora, pa dva mjeseca konstituiranja i prođe vam godinu dana bez vlasti u gradu, županiji ili općini. Jer verifikaciju ostavke, dakle proceduru verifikacije ne diramo. Ako je ostavka ovjerena kod javnog bilježnika i predana općini, gradu ili županiji, a u želji sprečavanja blokade svega toga, zašto ostajemo kod instituta verifikacije ostavke. Ne otvaramo li novu mogućnost blokiranja rada i na taj način izazivanja izvanrednih izbora, ali ne danas nego za godinu dana. Ja sad na to upozoravam da ne bi morali opet mijenjati zakon kad nam se to desi. Trgovine mandatima i dizanje cijene kod stranačkih lista po ovom režimu, ja toliko ne vidim kao kolega Mršić. Ali ga vidim negdje drugdje. Kod nezavisnih lista. Naime, kada vijećnik stranačke liste da ostavku stranka određuje tko umjesto njega ide i on nema što puno licitirat. Ali kod nezavisne liste nije tako. Zakon propisuje da ako netko sa nezavisne da ostavku, sljedeći po redu ide 'nutra. E tad počinje trgovina. E to opet ovim zakonom ne rješavamo. I čak pogodujemo nezavisnim listama u odnosu na stranačke. Dajemo im doduše ograničeni rok otvorenog dućana za trgovinu ili sajmišta ali cijenu dižemo, dio vrijednosti njihovih dionica dižemo. Slažem se s prijedlogom i apeliram na to da i mjesna samouprava, dakle vijeća mjesnih odbora, izbore imamo kada i za predstavnička tijela lokalne samouprave. Uštedjet ćemo milijune i milijune kuna proračunskih novaca lokalne i regionalne samouprave, dobit ćemo sastav mjesne samouprave koje će biti odluka daleko većeg broja birača no što je to sada i dobiti veću efikasnost. Samo jedna dopuna, samo jedna rečenica u izmjenama i dopunama riješila bi taj problem i to možemo ići na način da se ovo primjenjuje na prvim sljedećim redovnim izborima. Probajte zamisliti ako u jednoj općini ima 14 mjesnih odbora, u gradu 10 gradskih četvrti ili kotareva, pa pomnožite sa 428, 429 koliko je sad općina 124 grada, koliko je to izbornog troška za mjesnu samoupravu a pravilo da se oni također biraju od građana putem tajnih glasanja je postalo opće pravilo što je dobro. I sad smo stekli određena iskustva, vidjeli da se ide na takve izbore, učinimo još sad iskorak i smanjimo ljudima troškove. Što pak se tiče i rasprave kolegice Čuhnil i amandmana koje je dao Klub zastupnika SDSS-a u vezi vijeća nacionalnih manjina, mislim da su ispravno upozorili na želju i htijenje da se i ti izbori održavaju paralelno ili sa lokalnim ili sa parlamentarnim. Opet bi došlo do jeftinijih izbora i manjih troškova i opet bi bili u situaciji da je odluka o izabranima posljedica daleko većeg broja birača, većeg biračkog tijela nego kada se oni provode odvojeno. Dakle, legitimitet odnosno što je veći broj birača donio odluku jača se i njihova uloga, ozbiljnije se shvaća, ozbiljnije se kandidira, medijski se više pozornosti time daje, a samo na svakom biračkom mjestu dolazi još po jedan listić i ništa više. Koji su instrumentariji, da li postoji mogućnost da se ovo riješi bez promjene ustavnog zakona, da li ovaj organski zakon može takvu regulativu u sebi imat, mislim da ovu dilemu treba raščistit na Odboru za Ustav i Poslovnik, sačekati odlučivanje i ako se radi o drugom čitanju ovog zakona, i da ne budemo u situaciji da za 6, 7 mjeseci ponovno moramo mijenjati zakon da bi se zadovoljio ovo što je i kolegica Čuhnil rekla, ali što je i ponuđeno amandmanima kluba SDSS-a. Rješenja se nude veće sada. Apeliram na to da ovom zakonu konačnu odluku ne donesemo, da ovu temu otvorimo i na odboru i da vidimo mogućnost da ovim izmjenama to riješimo. Ovi moji prijedlozi i sugestije su na tragu poziva i kolege Bošnjakovića da je odgovornost na svim strankama da ovo pitanje sada u proceduri donošenja zakona što kvalitetnije riješimo. Ja taj poziv prihvaćam. Zato i apeliram na to da ne žurimo ovaj puta, da sada teme i pitanja koja vidimo da ih moramo rješavati, idemo rješavat, ne samo zbog brzine donašanja ovog članka 1. u predloženim izmjenama i dopunama zakona, jer koliko sam primijetio sajmište sve manje i manje radi, to je bilo aktualno prije, pa sad nije bitno da li ćemo ovaj zakon izglasati sad ili za 2 tjedna ili mjesec dana kako bi ga mogli što kvalitetnije doraditi. To su sve razlozi ovih 8 točaka koje sam nabrojio da u ovoj varijanti kao što je predloženo naš klub neće podržat zakon. Hvala.
Hvala. Isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 17,43. Na redu je klub SDSS-a, gospodin zastupnik Ratko Gajica, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo iz središnjeg državnog ureda. Ja ću najprije reći da naš klub ne može stati iza ovog zakona i neće ga podržati i reći ću ovdje ključne razloge zbog kojih takav stav imamo. Prvo, nisam potpuno, moram iskreno reći, nisam potpuno domislio svoje razmišljanje o članku 1. koji govori o ostavci ali imam dvije dvojbe. Jedna je ovo oko vremena. Neki kolege i kolegice su ovdje govorili o 7 dana, 3 dana itd., tu ima neka dvojba kojoj se i ja na neki način pridružujem zato što i ona i nju nosim na savjesti, ako mogu tako reći. I druga dvojba je nekako načelne vrste, znate kad jednu ostavku tražite s potvrdom javnog bilježnika u ovoj vrsti javne sfere, onda bi to valjda trebalo biti jednako i za neke druge, recimo ne samo za vijećnike nego i za neke dužnosnike. Da li je u toj stvari načelno sve korektno ili nije ne bi se izjašnjavao. Rekao sam nisam nekako načisto sam sa sobom što se toga tiče. Nas nešto više zanimaju ove odredbe koje se odnose na izbore manjinskih vijeća i nešto ću više to komentirati. Najprije ću reći da mi iz kluba pa i ja osobno bez obzira što sam u to na neki način uključen u tu problematiku, nisam sudjelovao u ovim inicijativama koje su ponukale središnji ured da ide s prijedlogom s intervencijom u ovaj zakon. Ja, može biti nisam ni morao biti u tim inicijativama, ja poštujem taj senzibilitet da se te inicijative bez obzira što su one iz seminara osjete i da se o njima razgovara i mislim da je to u redu. Ja samo hoću reći da mislim da te inicijative s gledišta potrebe manjinskih zajednica nisu dovoljno domišljene i nisu domišljene u tolikoj mjeri da bi ovaj prijedlog koji je ovdje dat ja bio uvjeren da je najbolji prijedlog. Reći ću nekoliko razloga zbog kojih baš tako mislim. Mi smo, kolegica Čuhnil je danas ovdje rekla, mi smo ove izbore na kojima su ta vijeća birana i uspostavljena imali u vrlo lošim okolnostima s gledišta tajminga, u pogledu informiranosti ljudi o tome što se događa, u pogledu mogućnosti promidžbe, u pogledu broja biračkih mjesta. Dakle, puno je bilo okolnosti koje su onemogućavale ili ako hoćete drukčije nisu omogućavale da dobijemo veći broj ljudi koji će se na tome očitovati i da dobijemo kvalitet tih vijeća i to nam se sada vraća kao sadržajni minus, pa ako mogu čak reći i personalni minus. I sad, to je smetnja da ta vijeća razigramo na kvalitetan način u funkciji potreba, interesa, koristi manjinskih zajednica, i da kažem čak i drukčije u funkciji razigravanja manjinske samouprave, manjinske organizacije i manjinske samouprave unutar sebe same. Sad kad to produžimo dvije godine dalje mi fakat podržavamo i održavamo stanje koje mi u manjinskim zajednicama ocjenjujemo nedostatnim, ocjenjujemo lošim. I mi time na neki način s gledišta kvalitete gubimo slijedeće dvije godine. Tu dodajem još nešto što također mislim da se može dovesti u pitanje a to je pitanje mandata od četiri godine, da li mi time vrijeđamo odredbu Ustavnog zakona o tome da mandat traje četiri godine. No, ajde recimo da o tome možemo razgovarati. Prema tome, nezadovoljni smo kvalitetom i ovaj prijedlog koliko god bio praktičan, a reći ću nešto malo kasnije i o praktičnosti, nije u interesu manjinskih zajednica. Slobodan sam reći da u razgovorima manjinskih zastupnika više-manje smo može biti na različite načine ali jednako do tog zaključka došli svi zajedno. Zato smo na neki način i složni da ovaj zakon ne možemo podržati. Druga stvar koju ovdje također hoću reći, priznam činjenicu da kad spojite izbore za vijeća sa nekim drugim izborima dobijate uštedu novca i dobijete neku vrstu praktičnosti. Ali, kad izbore za manjinska vijeća pripojite uz lokalne izbore onda sam ja uvjeren da ćete tamo dobiti izrazitu izbornu biračku gužvu u kojoj će se tehnički teško biti snaći. Znate, imate puno kutija, puno kandidata, puno manjina. To će biti velika šarolikost. Ja znam da ljudi, tijela koja su zadužena da provedu tehniku mi možemo kazati da je to njihova briga ali uočavam iz iskustva koje smo mi do sada imali da to može biti izraziti problem. Mi smo ovdje danas, dakle manjinski zastupnici artikulirali tri pismena stava. Prvi je pošto nam ta stvar nije potpuno bistra ili mislimo da nije bistra u mjeri da možemo jasno i glasno podržati ići ćemo i imamo pismeni prijedlog da se ide na zaključak za upućivanje ovog prijedloga u treće čitanje. Drugi stav je izražen kroz amandman koji je objašnjavala gospođa Čuhnil. A treći je stav izražen kroz amandman koji smo mi uputili. Sve to ima jedan jedini cilj. Nije stvar dobro napravljena, nije stvar dobro artikulirana, osmišljena, nije stvar dobro uređena. Dajte da o tome još razgovaramo i dajte da o tome odlučimo nešto kasnije. To je dakle osnovni stav. Reći ću još nešto što mi se čini da je važno, ne spada doduše u materiju regulative izbora ili reguliranja izbora ali praksa nas upozorava na slijedeću teškoću. Mi smo do sada imali vijeća u lokalnim sredinama kao neka vrsta drugorazrednog pitanja ili neka vrsta pitanja Bog te pita kojeg reda. Bojim se da ćemo nastaviti praksu ako na ovaj način to reguliramo i sve to utapamo u jedan termin u te zajedničke izbore naprosto zato što u lokalnim strukturama ili u lokalnim sredinama, u općinama, u gradovima, u županijama uloga manjinskih vijeća i one kao instrumentarij razigravanje neke vrste manjinske organizacije, manjinske samouprave na način da to bude od koristi i od manjinske zajednice i za društvo u cjelini. Dakle, to nije u toj mjeri, u toj formi na obostranu korist razigrano. Ja sam svjestan da to nije tako lako. Bojim se samo da ovim prijedlogom ćemo stvar zamotati i ostati na razini forme a da nećemo pomoći da ovo dobije određeni kvalitet. Zaključit ću na slijedeći način. Ja sam svjestan i zalažem se i slažem se, suglasan sam da treba naći načine da to manje košta, to sam suglasan. Ali tražim vašu suglasnost na pitanje da ta vijeća budu u funkciji manjinske organizacije i manjinske samouprave unutarnje i pomognite da to razigramo kao mehanizam manjinske zajednice. Imamo iskustva i imamo, oprezni smo u tome da to neće biti tako. Zbog toga ovo govorim i zbog toga smo odlučili u odnosu na ovaj zakon onako kako sam počeo ovo svoje izlaganje. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime Kluba PGS-a, SBHS-a, MDS-a gospodin zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi predstavnici Vlade! Dozvolite da se o ovom prijedlogu zakona vrlo kratko izjasnim u ime Kluba regionalnih stranaka. Mi mislimo da je činjenica koja je iz ukupne rasprave proizašla ona koja stoji, a to je da i dalje neovisno o tome koliko puta smo raspravljali i koliko puta smo nešto donosili, koliko puta smo nešto predlagali u izbornom zakonodavstvu imamo i imat ćemo ukupno nered. Nered neovisno o tome da li se radi o izborima za mjesne odbore, općine, gradove, županije ili parlament. Naravno da smo o tome puno puta raspravljali u Saboru, prolilo se puno žući. Raspravilo se, puno se optuživalo tko je više odgovoran za taj nered? Činjenično je stanje da se nismo pomakli nikuda niti za jedan pedalj. Naime nećemo se niti pomaknuti iz jednostavnog razloga jer pokušavamo kroz zakone riješiti i između ostaloga i ono što se zakonom ne može riješiti, a ono što bismo zakonom morali riješiti to ne rješavamo i nemamo integralne zakone. Nemamo sustavne zakone koji reguliraju ukupno biranje u lokalnoj i područnoj samoupravi, odvojeno od toga sustavni zakon koji regulira biranje na razini države i to pojednostavljeno na način da se razumije i da se jasno odrede pravila igre. Mi bismo rješavali pitanja morala i etike kroz zakone. Neće se to moći riješiti. Isto tako u Saboru se neće moći dokazati, neće moći vratiti vjerodostojnost ako je ona izgubljena kao što je kolega Bošnjaković rekao dobrim dijelom smo svjedoci da jeste ona se za ovom govornicom neće vratiti, mislim na vjerodostojnost političkih stranaka. Isto tako neće se riješiti niti tehničkim reguliranjem pitanje načina kako se podnosi ostavka u predstavničkom tijelu u jedinici lokalne samouprave. I iz tog razloga mi u Klubu regionalnih stranaka mislimo da je ovaj Zakon ustvari nepotrebno donositi. Mislimo da bi trebalo pa na određeni način prijeći sa riječi na djela pa promisliti o tome da smo davno u više navrata u ovom Domu u ime izvršne vlasti obećavali reformu sustava lokalne i područne samouprave. Da smo obećavali cjelokupnu, cjelovitu reformu izbornog sustava u lokalnoj i područnoj samoupravi. Nikada nismo tome pristupili i to ostaje, ja ne znam za koje vrijeme i za koga. Zbog toga mislimo da zaista bi bilo najbolje ili da se ovaj prijedlog povuče ili da se pojednostavljeno prihvati i prijedlog koji su iznijeli predstavnici kluba manjina i SDSS-a koji su na način u dva stavka predložili da se to premjesti u treće čitanje te da predlagatelj sa svima zainteresiranima ukoliko ide u zakonske intervencije procijeni koji su bolji načini kako da se u to ide? A svesti problematiku na tri dana, na osam dana, isključiti mogućnost nekih drugih oblika podnošenja ostavke o čemu je bilo danas ovdje govora neće zaista apsolutno riješiti ništa. U konačnici da završim pojednostavljeno toliko smo puno puta pričali o promjenama stranačkih dresova te netko nekoga plaća. Ako netko nekoga plaća taj ne mora ni da ode iz stranke, sa, iz čije je liste izabran. On može i dalje nastaviti raditi po svome. Ne mora mijenjati formalno stranački dres. Može mijenjati volju birača, a u ovoj zemlji se nažalost ta volja prečesto mijenja i s ovim što danas raspravljamo ovdje dokazujemo da smo u stanju raspravljati više sati, jedno cijelo popodne o temama koje nemaju značaj, koje u konačnici gledajući izvan ove, izvan ove sabornice i izvan političkih stranaka ili vrhuški nekih političkih stranaka, vrlo vjerojatno u Hrvatskoj nikoga i ne zanimaju.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, državni tajniče dozvolite da odmah na početku kažem da ja osobno mislim da bi zbog digniteta ovog Doma a i predlagatelja trebalo povući iz procedure ovaj Prijedlog zakona. To prvo. Drugo, imali, dobili smo ovdje prijedlog po kojem se predlaže od strane predstavnika Kluba nacionalnih manjina i SDSS-a da se o ovom zakonu provodi treće čitanje. Ja bih zdušno podržao taj zaključak da je moguće ovaj zakon, ovaj Prijedlog zakona do trećeg čitanja popraviti. Međutim nije moguće popraviti, ovaj zakon između ostaloga regulira neka pitanja koja nisu u njegovoj nadležnosti. I dozvolite da sukladno tome iznesem svoje mišljenje i svoje primjedbe. Prvo, htio bih reći što se tiče izbora članova Vijeća i nacionalnih manjina podsjetiti na članak 23. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina koji kaže, citiram: «S ciljem unapređivanja, očuvanja i zaštite položaja nacionalnih manjina u društvu pripadnici nacionalnih manjina biraju na način i pod uvjetima propisanim ovim Ustavnim zakonom svoje predstavnike» i tako dalje i tako dalje. U članku 24., stavku 5. se izričito kaže, citiram: «Članovi Vijeća nacionalnih manjina i predstavnici nacionalnih manjina biraju se neposredno putem tajnog glasovanja za razdoblje od 4 godine. A na postupak izbora i druga pitanja dakle tehnička pitanja u svezi s njihovim izborom shodno se primjenjuju odredbe zakona.» Prema tome Ustavni zakon delegira na Zakon o izborima za predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave zapravo samo pojedini postupak oko provođenja izbora i eventualna tehnička pitanja i organizacijska pitanja. Ali ni u kakvom mogućnosti nije. Zakonom o izboru predstavnika, članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave moguće produžiti niti skratiti mandat koji je propisan Ustavnim zakonom. I u tom pogledu je potpuno nerazuman prijedlog da se sa 4 godine ovaj sada tekući mandat Vijeća nacionalnih manjina produžuje na sljedeće još dvije godine dakle na 6 godina. Prema tome to nije moguće, a da se ne mijenja Ustavni zakon i u takvoj situaciji je sasvim jasno zapravo da to nije predmet i ne smije biti predmet ovog zakona. Drugi problem, ne mogu se jednim zakonom regulirati, čak i kad bi se moglo ovo pitanje rješavati izbor Vijeća nacionalnih manjina se obavlja po većinskom principu, a ne po proporcionalnom sistemu kao što se biraju tijela predstavnika jedinica lokalne samouprave po stranačkom modelu. Ako se bira po većinskom principu a Ustavni zakon u članku 24. stavku 1. i 2. to osobito naglašava gdje predstavnici nacionalnih manjina pa i sami članovi nacionalnih manjina mogu istaknuti svoje predstavnike koji se biraju, onda je sasvim jasno da zapravo nije dovoljna, ne bi bila dovoljna ova izmjena nego bi ova izmjena morala znatno, znatno više po opsegu i po sadržaju što bi mogla jer je to organizacija i postupak provođenja izbora, proširiti zapravo pitanja osobito oko izbornih tijela vezano za činjenicu da se zapravo za sve te izborne jedinice u kojima se biraju po većinskom principu predstavnici članova Vijeća nacionalnih manjina mogu organizirati od biračkih odbora do biračkih komisija. Toga nema. To u ovome zakonu nije prihvaćeno, prema tome on je u tom dijelu jednostavno manjkav. I za čega onda praviti izmjenu i dopunu zakona a u isto vrijeme biti svjestan da ćemo sljedeći puta učiniti, morati napraviti sljedeću izmjenu i dopunu ili donijeti potpuno cjeloviti zakon. Onda se ostaje, jedino što je moguće iz svega toga zaključiti je zapravo da se ovaj zakon donosi radi toga da se upravo produži ovaj mandat što po Ustavnom zakonu nije moguće. Nego je nadležna materija Ustavni zakon. Iz tog razloga, to je prvi razlog koji ja smatram da je potpuno jasan i neprihvatljiv. Ne bi se moglo u taj dio zadirati. Drugo što je isto tako veoma važno znate, ako se želi mijenjati rokove i mandate vijeća nacionalnih manjina onda treba raspravljati eventualno potrebe izmjene Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama. Ja osobno mislim da je Ustavni zakon o nacionalnim manjinama u tom području dobar i da ga ne treba mijenja i ne treba ništa drugo učiniti nego treba poštivati. To što su bili propusti u državnim tijelima, u raspisivanju lokalnih izbora i čekanja da se raspišu izbori iz političkih razloga, provođenje ili neprovođenje Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama za vijeće nacionalnih manjina ne može se sada ispravljati tako da se krši sam ustavni zakon i produživanje mandata. Treće, što isto tako smatram da je jako važno. Vidite pitanje ostavke. Znate nemoguće je u istom zakonu imati na dva načina regulirano pitanje ostavke. Ja bih htio podsjetiti da se člankom 1. mijenja i dopunjuje članak 7. zakona s tim da se stavak 1. članka 7. ostavlja, a da se dodaje novi stavak 2. i 3. ali u tom članku 7. citiram, piše ovako: "Članu predstavničkog tijela mandat prestaje prije isteka redovitog četverogodišnjeg mandata u sljedećim slučajevima: - ako podnese ostavku danom dostave pisane ostavke shodno pravilima od … propisane Zakonom o općem upravnom postupku." Sada mi predlažemo novi stavak 2. koji kaže zaprimanjem najkasnije, ostavkom koja je zaprimljena najkasnije tri dana prije zakazanog održavanja sjednice. E sad kad prestaje mandat? Ili po stavku 1. koji se ne ukida, koji kaže danom dostave pisane ostavke ili tri dana nakon dostave kako piše u stavku 2. Šta ćemo primjenjivati? Opet ćemo primjenjivati ono što nam odgovara. To nije dobro, ne smije se u zakonu donositi dvojne norme koje zapravo onda dovode do različitog tumačenja onome kako odgovara i do toga da se zapravo iz političkog oportuniteta donose zaključci a ne iz pravnog legaliteta itd. I zbog toga to jednostavno nije prihvatljivo. To je broj jedan. Broj dva, mi moramo napokon početi raspravljati o jednom vrlo važnom pitanju. Izabrani predstavnici jedinice, pravo na lokalnu samoupravu i područnu (regionalnu) samoupravu pripada građanima. To ne pripada izabranim predstavnicima. Izabrani predstavnici to pravo ostvaruju u ime građana. Postavlja se vrlo ozbiljno pitanje, da li čak uopće treba i ovakva odredba kako je u članku 7. to je pitanje stvarno za raspravu, danom dostave pisane izjave a kamoli tri dana prije zakazivanja sjednice. Znate? Ako je to ozbiljan predstavnik naroda, pa on kada podnese jedanput ostavku, tog momenta mu je prestao mandat. On nije, on je vratio mandat građanima ili onome tko ga je kandidirao zajedno sa tim građanima sa pravom da ga zamijeni netko koga su građani ti isti izabrali i nema nikakvog smisla govoriti tri dana ostavka onda još ovjeriti to kod javnog bilježnika, strahovitu administrativnu proceduru zapravo unositi prema osobi koja ne vjeruje svojim vlastitim biračima koji su ga izabrali ili iz neke druge pobude ili razloga ne želi ostvarivati pravo da zastupa njihove interese i potrebe u predstavničkom tijelu jedinice lokalne samouprave itd. to je prvo što bi htio posebice u vezi s ovim pitanjem naznačiti. Drugo što bi se trebalo također naznačiti, šta znači ostavka opoziva, neopoziva? Jel' to podrazumijeva ako je tri dana prije? Znači da još uvijek će moći netko djelovati do zakazivanja sjednice, odnosno do početka zakonskog roka od tri dana prije početka zakazane sjednice zapravo pokušati djelovati na njega da on opozove tu ostavku. Pa to nije politički ozbiljno. Ako smo vjerodostojni spram onih koje predstavljamo onda nećemo olako dati ostavku, a jedanput kad je damo onda zapravo ona treba stat. I treća stvar, koja je isto tako važna. Zaboravljamo na činjenicu da u sustavu, u sistemu i jedinica lokalne (regionalne) samouprave pod određenim uvjetima u pravilu pod zahtjevom jedne trećine vijećnika se može sazvati izvanredna sjednica zasjedanja. Da li tada prije zakazane te izvanredne sjednice mora proteći tri dana a ona se zakazuje naravno za sutra, da bi se mogla dati ostavka ili se može dignuti vijećnik normalno na sjednici šta ja mislim da je njegovo legitimno i legalno pravo, dignuti se na sjednici i reći ja dajem neopozivu ostavku i nema nikakve pisane izjave jer je on zapravo dao u fonogram, u zapisnik te sjednice vijeća svoju izjavu da daje ostavku. Zbog svih tih razloga ja mislim zapravo da je ovo pokušaj razrješavanja problema koji je nastao kupovinom mandata, trgovanja itd. podmićivanjem, to je zapravo oblik političke korupcije i mita znate. To treba razriješiti na jedan drugačiji, politički način. To su politička pitanja, to nisu pravna pitanja. Samim zakonom to nećemo riješiti i zbog toga ovakva izmjena i dopuna pogotovo ova koja još proširuje prostor za moguće trgovanje između pojedinca i političkih stranaka zapravo su bespotrebna i ja smatram da bi se ovaj zakon trebao, podvlačim ponovo, iz zaštite digniteta i izvršne vlasti kao predlagatelja a i ovoj zakonodavnog tijela povući iz procedure, a pogotovo ponavljam, pogotovo iz razloga koji će izazvati i političke probleme kada bi se ovaj zakon donio vezano uz vijeće nacionalnih manjina. Sasvim sigurno. Neki od predstavnika nacionalnih manjina možda će biti zadovoljni, ali najveći broj njih neće biti zadovoljni s time što se produžuju mandati s obzirom da se zna na koji način i po kakvom postupku hitrom i skraćenom su zapravo ti ljudi izabrani u središnja vijeća i osim toga već sada su uočeni određeni propusti i problemi koji su vezani za njihov rad i koji i sponu između njih i nacionalne manjine koja ih je kandidirala i izabrala. Zbog svih tih razloga ja osobno smatram najbolje bi bilo povući ovaj zakon i ja mislim da se sa trećim čitanjem ništa ne dobiva, on se ne može popraviti pogotovo zato što rješava pitanja koja nisu u njegovoj nadležnosti i zbog toga ga ja osobno neću moći podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Zastupnik Frano Matušić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Nakon posljednjih lokalnih izbora 2005. godine, a i prije, uočeni su i pokazali su se određeni nedostaci važećeg Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. Određena tumačenja i primjena nekih odredbi toga zakona su različito interpretirana što je dovodilo slobodno se može reći, do neželjenih situacija koje su u konačnici opet nalagale i dovodile do raspuštanja predstavničkih tijela u tim jedinicama kako lokalne tako i područne samouprave. Svi smo manje-više upoznati i bili svjedoci o čemu se radi i gotovo da nije potrebno i nije potrebno nabrajati posebno neki primjer. Ovim izmjenama i dopunama predmetnog zakona želi se izbjeći mogućnost ili smanjiti mogućnost takovih situacija pa se u cilju toga uređuje, uvodi se institut ovjere podnijete pisane ostavke na vijećnički mandat u predstavničkom tijelu jedinice lokalne, odnosno područne samouprave kod javnog bilježnika i to sa rokom za ovjeru prije podnošenja iste kao, prije podnošenja iste kao i najkasniji rok zaprimanja pisane ostavke. Sve ono što je nepostojanje ovakve odredbe omogućavalo sada ovom odredbom u članku 1. predloženog zakona se eliminira ili bar svodi u prihvatljivije okvire. Što se tiče izbora za vijeće nacionalnih manjina i predstavnika nacionalnih manjina. Izbori za iste održavaju se po ovom Prijedlogu, istovremeno sa redovnim izborima za članove predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave. Ovo je u svakom slučaju dobro pa i znači određenu, ne malu uštedu vremena i sredstava upravo iz činjenice istovremenog održavanja izbora. Poradi te terminske usklađenosti, članak 3. Zakona propisuje da će mandat vijeća nacionalnih manjina i predstavnika nacionalnih manjina izabranih na prvim izborima za članove tih vijeća trajati do prvih redovnih izbora za članove predstavničkih tijela jedinica samouprave za koje se biraju. Nema nikakve sumnje da će predložene izmjene smanjiti, onemogućiti izazivanje određenih problema neželjenih i neželjenih situacija. I u krajnjoj liniji, jedinicama lokalne, odnosno područne (regionalne) samouprave omogućiti mirniji i odgovorniji rad u mandatnom razdoblju. Hvala.
Poštovani zastupnik Rade Ivas.
Poštovani [[Upadica: Predsjedniče.]]
Kad ste već, kad je završeno izlaganje onda ste digli pločicu. Pratio sam. Žao mi je, drugi puta. Gospodine Ivas, izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o izboru članova predstavničkog tijela jedinica lokalne i područne samouprave, a kojim izmjenama se ustvari želi u Zakon unijeti određeni mehanizmi koji će onemogućiti mijenjanje volje birača putem tzv. bianco ostavke. Ovim Konačnim prijedlogom Zakona koji ima svega 4 članka uređuju se ustvari dva pitanja. Prvo, institut ovjere pisane ostavke na vijećnički mandat u predstavničkom tijelu. I drugo, povezivanje, odnosno produžavanje mandata predstavničkim, nacionalnim manjinama s izborom, da se ti izbori vrše zajedno sa izbore za članove predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave. Prošli izbori, bili smo svjesni da je, iako je u većini jedinica lokalne samouprave, vlast formirana bez nekih većih problema, da je bilo nekoliko gradova i općina gdje su se pojavile tzv. bianco ostavke, a koje su se urudžbirali kad su vijećnici odlučili promijeniti stranku. Odnosno, možemo komotno kazati da je dolazilo do trgovine mandata i upravo da bi to spriječili uvodi se ove izmjene i dopune ovog Zakona. Kako se u praksi pojavilo određene dvojbe u pogledu primjene instituta bianco ostavki na dužnost člana predstavničkog tijela, a uslijed čega je dolazilo do situacije da su izabrani članovi predstavničkog tijela bili sprječavani ili onemogućavani, a često i izvaninstitucionalnim sredstvima u obnašanju svog vijećničkog mandata, Vlada se u konzultaciji sa Katedrom za ustavno pravo Pravnog fakulteta odlučila da ovim Zakonom propisuje ovjeru pisane ostavke člana predstavničkog tijela na vijećnički mandat i to kod javnog bilježnika. Ovim se želi spriječiti raspolaganje vijećničkim mandatom i podnošenja ostavka mimo volje izabranog vijećnika. Tako da je u članku 1. ovog Zakona propisano da ostavka mora biti zaprimljena 3 dana prije zakazanog održavanja sjednice predstavničkog tijela, s tim da ovjera kod javnog bilježnika treba biti ovjerena najranije 8 dana prije podnesene ostavke. Ovim se izbjegava mogućnost za političke stranke na čijim listama su izabrani vijećnici, raspolažu sa vijećničkim mandatom mimo same volje vijećnika. Ovim Zakonom propisane su i posljedice za slučaj da član predstavničkog tijela propusti podnijeti ostavku na način i u roku propisanim člankom 7. ovog Zakona. Naime, stavkom 3. ovog članka propisano je da ostavka podnesena suprotno stavci 1. i 2. ne proizvodi pravne učinke. Isto tako, ovim Konačnim prijedlogom Zakona Vlada je odustala od propisivanja instituta povlačenja podnesene pismene ostavke jer smatra kako spomenuta pisana ostavka i propisivanje roka daje dovoljno jamstva da neće biti zloupotrebe volje birača. Drugo što se ovim Zakonom regulira, to je, propisuje se i vrijeme provedbe izbora za članove Vijeća nacionalnih manjina te se predlaže da se one provedu zajedno sa izborom za članove predstavničkih tijela jedinice lokalne samouprave, što znači da se tim vijećima ustvari produžuje sadašnji mandat do izbora 2009. godine. Ovo se može obrazložiti sa nekoliko argumenata. Naime, Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina, članak 24. stavak 5. propisuje da se na izbore i druga pitanja u vezi sa izbora člana vijeća i predstavnika nacionalnih manjina shodno primjenjuju odredbe Zakona kojim se uređuje izbor članova predstavničkih tijela, pa je i logično da se ovi izbori održavaju i provode zajedno, a što bi bilo i financijski i organizacijski opravdano. Drugo, nacionalna vijeća koja su izabrana 2003. i 2004. godine ustvari su počela pravo funkcionirati tek 2005. godine pa bi ovaj period do 2009. godine trebao poslužiti za uhodavanje rada ovih vijeća kako bi oni nakon 2009. godine mogli dati sve one rezultate koji se od njihovog rada očekuje. No postoji podatak da su izbori za članove vijeća i predstavnike nacionalnih manjina koji su održani 2003. kao i dopunske 2004. godine imali vrlo nizak odaziv birača, svega 13%, odnosno 8% pa se i postavlja pitanje ima li smisla produžavati mandat tako izabranim manjinskim predstavnicima do 2009. godine. Isto tako upitno je da li je ova odredba dovodi u pitanje odredbe Ustavnog zakona o 4-godišnjem trajanju mandata tih tijela. No unatoč svih primjedbi koje smo ovdje čuli smatram da ovaj Zakon treba prihvatiti jer ćemo njime sigurno spriječiti, ako nećemo onemogućiti mogućnost urudžbiranja bianco ostavki mimo volje izabranog vijećnika, te će se tako omogućiti izabranim vijećnicima da ostvare svoja ustavna i zakonska prava na obnašanju vijećničke dužnosti. Onemogućit će se zloupotreba od strane pojedinaca ili političkih stranaka da s ciljem blokada rada predstavničkih tijela, odnosno promjene izbornih rezultata. A i treće, omogućit će se, omogućuje se provođenje izbora za članove Vijeća nacionalnih manjina zajedno sa redovnim izborima za članove predstavničkih tijela. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivica Klem. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege.
Ispričavam se. Replika, poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Ivas naveo je nekoliko argumenata da se izbori za članove vijeća i predstavnike nacionalnih manjina održe 2009. godine zajedno sa redovnim izborima za članova predstavničkih tijela. Međutim, uvaženi kolega, dobili smo na klupe amandman Kluba zastupnika nacionalnih manjina koji se protive tome, a jedan od razloga protivljenju tome je i Ustav koji kaže da se izbori moraju održati svake četiri godine. Pa vas molim da možda protumačite malo što mislite o tome.
Poštovani zastupnik Ivica Klem, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Vijećnički mandat je neopoziv. I to je postavka od koje trebamo u svakom slučaju krenuti kada raspravljamo o izborima i o izabranim vijećnicima u tijela jedinice lokalne samouprave odnosno područne ili regionalne samouprave. Zašto ovaj zakon treba biti donesen? Upravo iz razloga što smo, a trebamo se toga prisjetiti imali burnu raspravu ovdje u sabornici nakon lokalnih izbora koje smo provodili u svibnju 2005. godine. Tada su pljuštale optužbe sa svih strana o kupovini zastupnika i zastupničkih mandata. Tada se često puta znalo optuživati i lijeve i desne kako pokušavaju izvrnuti volju birača i formirati kroz koalicijske vlasti neprirodnim koaliranjem vlast kakva nije po volji birača. I u tom dijelu sigurno je da i ovakav zakon bez obzira što u cijelosti ne može regulirati naše ponašanje ili ponašanje vijećnika u jedinicama lokalne samouprave ipak će na neki način suziti prostor onima koji žele manipulirati voljom građana. Teoretski se uvijek može postaviti pitanje kada smo raspravljali o tim bianco ostavkama, kako je moguće da na jednu sjednicu vijeća dođu dva vijećnika sa jednim mandatom. Jedan vijećnik koji je legalno izabran, ali čija je politička stranka donijela bianco ostavku i praktično ga stavila izvan vijećničkih klupa i drugi vijećnik kojeg je stranka imenovala, ali koji nije izabran i koji ne može biti izabran na sjednici vijeća kao predstavnik te političke stranke, jer je mandat prvog vijećnika neopoziv. Upravo iz tog razloga Vlada Republike Hrvatske i Središnji ured državne uprave i predlaže ovakav zakon s kojim će se regulirati upravo ta dvojba koji je od ova dva vijećnika legalni vijećnik u tijelima jedinica lokalne, odnosno područne ili regionalne samouprave. Polazeći od toga još jednom ću ponoviti da je mandat legalno izabranog vijećnika bez obzira na činjenicu da on želi, hoće i može promijeniti stranačke boje, je neopoziv. On je izabran voljom birača, a u praksi imamo isto tako jako puno primjera da svi oni koji su iznevjerili svoju stranku i svoje birače samim tim, nisu ili su vrlo rijetko dobivali ponovo povjerenje građana kao pripadnici druge političke opcije ili druge političke stranke. Na ovaj način, ovakvim zakonom ili ovakvim izmjenama i dopunama zakona o izboru članova predstavničkih tijela sprječava se upravo ta dvojnost prilikom izbora ili verifikacije mandata onoga tko nije dobio povjerenje građana. A u isto vrijeme nijednom izabranom vijećniku se ne može uskratiti mandat bianco ostavkom koju je on prije nego što je bio izabran potpisao u određenim političkim strankama, a te političke stranke u stvari manipuliraju sa tim ljudima čije mandate žele one imati na raspolaganju, a ne žele ga dati legalno izabranom vijećniku. I upravo iz tih razloga mislim da je ovo dobar primjer ili dobar pokušaj da se spriječi trgovanje mandatima na onaj način na koji se to radilo nakon provedenih izbora u svibnju 2005. godine. Iz tih razloga ću svakako podržati ovaj predloženi zakon. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Vlado Jelkovac, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege. Evo ja ću pokušati biti kratak, jer sve ono što sam govorio rekli su trojica kolega prije mene, a isto tako i gospodin Bošnjaković govoreći u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Ono što mislim da ipak treba napomenuti i spomenuti je činjenica da je prelazaka uvijek bilo i sasvim sigurno biti će ih ubuduće i niti jedan zakon koji bismo mi ovdje donijeli ne može nepoštenog ili nemoralnog izabranog vijećnika prisiliti ili dovesti do situacije da eventualno ne prijeđe u protivnički tabor, a razloge za to zna vjerojatno on. No ono što se ovim zakonom želi postići je da se neke dvojbe koje su se pojavljivale prilikom tumačenja čiji je taj vijećnik ili čiji je mandat nedvojbeno razjasne i raščiste i mislim da tu činjenicu ovakovim zakonom kao što je predložen, dakle dobivamo. Dakle, onaj institut bianco ostavki neće više postojati, nego će se znati i zna se po ovome kad bi se ta ostavka, dakle kad bi ona bila pravovaljana, kad bi ona stupila na snagu i prema tome, dakle ipak bi stvari bile čistije. Ja ću zaključiti ovu svoju kratku raspravu, dakle ipak time, mi ovime nećemo eliminirati prelaske, ali će barem prilikom verifikacije ostavki ili zamjenika mandata, odnosno vijećnika neke stvari biti jasnije. Činjenica je da mandat pripada vijećniku i ono što je pri tome posebno bitno da stranke jednostavno moraju paziti koga stavljaju na svoje liste. Evo, hvala.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ovim prijedlogom zakona očito je da Vlada na neki način želi sanirati ono što je nakon lokalnih izbora imalo takvog odjeka da je došlo do Bruxellesa. Nešto što je u potpunosti kompromitiralo Hrvatsku. Sama činjenica da su… … [[Upadica se ne čuje.]] Gospodine predsjedniče, hoćete molim vas ovu vašu kolegicu iz kluba malo umiriti i koristiti svoje poslovničke ovlasti da bih ja mogla govoriti.
Umirujem.
Hvala lijepa.
Podmirujem.
Dakle, pošto je u našem društvu jednostavno zamrla svaka ideologija dobili smo novu ideologiju, klanjanje idealu i idolu slobodnom tržištu. I na to tržište, dobro su rekli neki kolege, sve se pojavljuje. Ne samo od roba i usluga. Na tržištu se stavlja i pravo i pravda i zdravlje i trgovina mandatima tj. voljom građana. Ništa nije sveto, sve je podložno tržištu tj. novcu. Ovdje je lijepo govorio kolega Bošnjaković o čemu se ustvari radi da bi stranke trebale i te kako gledati koga to stavljaju. Dakle, da i one snose odgovornost u tzv. grešci u odabiru. Ali to je samo jedan dio problema i to manji dio problema. Problem je onaj od strane koje to od stranaka odnosno stranke uvijek se pojavljuju odnosno koja se to stranka pojavljuje u ulozi ponuđača odnosno onoga tražitelja usluga. Naravno, tko kupuje? Onaj tko ima novac, tko ima moć. I ako malo analiziramo situacije nećemo spominjati prvi put kako su raspisani i izbori za grad Požegu, koja je bila uloga određenog ministra tamo, nego ćemo to eto preskočiti kao nekakvu uvertiru i prisjetiti se Karlovca do Splita gdje se dakle, ministar, ovdje je bilo poziva upravo kolega Bošnjaković je o tome govorio i to bi trebali činiti svi ako za to saznamo da se kupuje, da se prodaje, da se to opet prijavi. Ali vidite ovdje se radilo o javnim stvarima, javno potpisanom ugovoru, dat na uvid čak i organima represije odnosno određenim pravosudnim tijelima. I što? Dakle, građani su dobro ocijenili stvari jer je to sve bilo vidljivo, jer je vidljivo i onaj tko je kupljen, nije se vidio da je dobio novac i je li dobio novac i šta je dobio? Ali se vidjelo da se naglo okrijepio materijalno, da su se dobila zaposlenja za čitavu rodbinu, da je dobio nekakve poslovne prostore. Pa to svak vidi, u svakom mjestu, u svakom selu kad se to dogodilo. A osim toga evo, podsjetimo se Splita. Da je državnoj tvrtci "Jadroliniji" zabranjeno da konkurira na najfrekventnijoj liniji. Sve drugo je beznačajno u odnosu na liniju Split-Supetar. Nije se javila, možda nije zabranjeno, zašto se nije javila, zašto nije netko odgovarao, gdje su odgovorni? Ako je taj propustio se javiti na to mjesto zašto nije sankcioniran od strane Vlade? Ili mu se pak tapše kao onim, kao naše kolege članovi nadzornog odbora "Croatia Airlinesa", tapšu tvrtci, upravitelju, ravnatelju, direktoru kako je dobro poslovao. A silni gubici. E zašto ovo govorim? Zašto se podsjećam? Zato što bi bilo značajno da se ima ozbiljne volje da su neke sankcije i ako se pogriješilo svjesno ili nenamjerno da su te osobe sankcionirane od strane vladajućih. Onda ovakvi prijedlozi smiješni ne bi ovdje kod nas dolazili. … [[Govornik se ne razumije.]] četiri članka, a novo tehnički svaki trpi ozbiljne prigovore. Evo gospodine Palariću, molim vas na to je ukazano i na samom odboru. Ovaj članak 7. koji sada nadopunjavate, predlažete nadopuniti stavcima 2. i 3. dakle sa 2 stavka, to su te famozne ostavke, iako vi ništa ovim ne rješavate, još se komplicira daljnja situacija jer su moguća pitanja i ovdje da li preko punomoćnika, kako će biti donesena, je li ona iznuđena, je l' se ovaj u međuvremenu iako je ovjerio predomislio ali mu je već je netko i odmah uzeto tu njegovu ostavku pa ju je dostavio predstavničkom tijelu a on onda tamo trči pa demantira da on to ipak nije htio, da se predomislio. Prema tome, ovim se ništa tu ne rješava ono što ste mislili možda riješiti, jer je suštinski problem drugačiji, da se onemoguće takva stanja. Ovo je tehnika i tehnikalija koja je pogrešna. A i ovo kažem sada stvara u praksi još žešće probleme. Evo vidite, jer se ne mijenja stavak 1. koji govori da se postupa sa ostavkom po općem upravnom postupku. Onda ste trebali promijeniti i stavak 1. Prema tome, jedan očiti nemar koji je nedopustiv da ovako nešto dođe u Hrvatski sabor. Zamislite da ste podržali neki zakon sustavni, izmjena općeg upravnog postupka ili ZKP-a novog koji ima po 5 stotina člana, kad ovdje 3 članka, jer četvrti evo je dobro napisan. Ovaj zakon stupa na snagu 8 dana objave u "Narodnim novinama." Dakle u tri članka čitav članak prvi koji je suštinski trpi ozbiljne prigovore i ne može se ovako jer će stvoriti zbrku ako ovako nastavimo a vjerojatno ni sam predlagač nije mislio odnosno težište je u ovim novim stavcima koji derogiraju stavak 1. I te ostavke, famozne ostavke. Jedino Hrvatska ima problem s ostavkama. A zašto? Zato što je to počelo još '90.-tih godina kada eto je bio običaj kada pod pritiskom javnosti neka osoba, pa i ranije isto, istina je to, eto daje se ostavka. Ali daje se ona samo da se samim tim činom davanja spere ona sva sumnja ili ljaga koju nose sam taj čin ostavke. A onda većina tog ostavljača, tobože ne dopušta i ne prima tu ostavku i onda se dakle, kao što se davala uz veliku pompu uz još veću pompu se odustaje od te ostavke. To je institut famozan hrvatske ostavke koje se sada s ovim putem bilježnika, šta ima veze šta je li to ovjereno kod bilježnika ili nije. Pa upravo te bianco ostavke su se također ovjeravale kod javnog bilježnika. Pustite javnog bilježnika, šta tu je l' se dalo 100 kuna ili 200 kuna za ovjeru, to uopće ne znači ustvari ništa. Kažem, ako se htjelo onemogućiti takvo manipuliranje, ajmo to jedan samo ovako dio čitave ove priče izborne, odnosno sage, na ovakav način, niti kažem tehnički se nije osmislilo niti udovoljilo onome što ste eventualno i htjeli suzbiti. I da se vratimo, odnosno malo podsjetimo ovim izborima za članove vijeća nacionalnih manjina i predstavnika nacionalnih manjina. Kod nas u Hrvatskoj egzistiraju krnja vijeća u kojima se događa krnja demokracija. Vi gospodine Palariću dobro znate da se to odnosi za Zadar gdje gradskom vijeću upravo određenoj stranci i listi nije priznat vijećnik iako po primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina to je evidentno jer to isto je priznato u jednoj drugoj županiji gdje se predsjednik nacionalne manjine našao na listi HDZ-a i bez problema iako nije dobio po izboru ali po samom Ustavnom zakonu neovisno o osvojenim, o dobivenom broju glasova on ulazi. Prižalili smo se, dobili smo odgovor. I ja uporno o tome govorim svakom prilikom odnosno neprilikom a vi uporno o tome šutite, odnosno pismeno ste se oglasili na to da se to ne može priznati jer da se ne zna koliko ih ima takvih osoba predstavnika manjine odnosno uopće koliko ih ima građana koji su glasovali jer da su birački spiskovi nesređeni, a po biračkim spiskovima se i glasovalo. Eto vidite, to je moguće a sada eto u tobože zaštiti manjina i nešto detaljnije govoriti o izborima želi se i ovim konačnim prijedlogom. Prema tome, ovo je ovako jedan prijedlog ovako tehničke naravi ali tu zbiljske volje za sve ono što nas muči i što se dogodilo kažem što je osramotilo Hrvatsku ne samo u Hrvatskoj nego i u Europi, od toga se svi skupa nećemo dugo vremena oporaviti, neće se ama baš ništa postići. Ovo je jedan prijedlog za naivne a takvih je sve manje u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravci netočnih navoda, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Netočno je kolegica izjavila da je državnom brodaru zabranjeno natjecanje za dodjelu koncesija na državnoj liniji Split-Supetar. Naime, svatko se mogao natjecati i svakoga se pozivalo na natječaj, međutim privatna tvrtka druga je dala najpovoljniju ponudu i nisku cijenu, to ste rekli kolegice. Nadalje, grad Split je izvrsnu i modernu koaliciju sklopio i zaključio što potvrđuju brojni projekti, napretci i nakon dvadeset i dvije godine su donijeli generalni urbanistički plan.
Poštovani zastupnik Ivan Vučić drugi ispravak.
Ispravljam kolegicu zastupnicu u dijelu u kojem je govorila da je u gradu Karlovcu bilo trgovine mandatima i poslovnim prostorima. Ja je molim a i njezina dužnost kao građanina ukoliko zna da je bilo trgovine poslovnim prostorima da podnese krivičnu prijavu, ali očito da Karlovac voli a osnovno pravilo demokracije je da se poštiva volja većine. A Hrvatska demokratska zajednica je u Karlovcu osvojila najviše mandata. Sa mandatima ste htjeli trgovati vi, potpisali ste ugovor, obećali ste nekim ljudima 15 tisuća eura, niste ih donijeli i onda su oni ogorčeni prešli k nama. A mi smo ugovor potpisali i dali ga javnosti da ga vidi, nije tajan nego je potpisan i dan javnosti. A Karlovac vas boli valjda zbog prijateljstva što je bilo prije sa Kragujevcem. Ne znam zašto je taj Karlovac toliko.
Poštovani zastupnik Josip Đakić slijedeći ispravak.
Gospodine predsjedniče, ispravit ću netočan navod kolegice Antičević gdje je ustvrdila da se ovim prijedlogom izmjena i dopuna zakona neće ništa baš riješiti. Naime, definirat će se i onemogućit će se institut bianco ostavci. To je definirano kroz vrijeme do kada se mora bianco ostavka ovjeriti kod javnog bilježnika i do kada se mora predati prije sjednice vijeća. Naime, bar se ovim načinom nešto regulira što je ispravno a sama volja vijećnika bit će potvrđena njegovim stvarnim potpisom i ovjerom kod javnog bilježnika gdje će biti vidljiv datum kada je ovjerena kod javnog bilježnika a i upisniku svake regionalne jedinice ili lokalne jedinice kada je zaprimljena ta ostavka, da li je to bilo tri dana prije sjednice ili nije, kao da li je najmanje osam dana prije sjednice podnio ostavku i ovjerio kod javnog bilježnika. Znači, bar te stvari su definirane i nema mahanja bianco ostavkama, niti stranka niti bilo tko ne može držati svoga vijećnika više pod kontrolom ukoliko on shvati da nije potreban i da ta stranka dobro ne radi i da želi iz nje izaći.
Replika poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala gospodine predsjedniče. S obzirom da je kolegica Ingrid Antičević-Marinović u svom izlaganju odnosno nije spominjala da se praktički ovim prijedlogom zakona produžava mandat članovima vijeća odnosno predstavnicima nacionalnih manjina do 2009. godine, da li to kolegice znači da vi podržavate to produženje od dvije godine ili ne.
Državni tajnik.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, ma samo moram reagirati na tezu da se Hrvatska osramotila u Bruxellesu. Hrvatska se nije osramotila, Hrvatska je zemlja kandidat za članstvo u Europskoj uniji, ona vodi uspješno pregovore predpristupne i svi koji objektivno ocjenjuju napredak Hrvatske govore o velikom napretku na svim poljima. Prema tome, daleko od toga da se Hrvatska osramotila. Stanje nije idealno ali je svakim danom sve bolje. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Nikola Sopčić. Izvolite!
Hvala. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Podržavam izmjene i dopune Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne tj. regionalne samouprave. Smatram da će se ovim izmjenama ipak kvalitetnije regulirati način ostavke vijećnika, da će se izbjeći manipulacija bianco ostavkama. Činjenica je da se neće ovime postići prelazak vijećnika iz tabora u tabor jer je mandat vijećnika neopoziv i on pripada vijećniku, političkoj stranci ili koaliciji na čijoj listi je izabran. No, manipulacija mandatima imamo više. Imamo tako i manipulaciju mandatima i mijenjanje volje birača i kod prelazaka iz tabora u tabor, manipulira se isto i vijećničkim mandatima predstavnika nacionalnih manjina pa tako stranka zamijeni predstavnika manjine predstavnikom većinskog naroda hrvatskoga. Onda više nemamo adekvatnu zastupljenost u predstavničkom tijelu. Onda se opet popuni mandat sa te liste i tako si stranka i evo konkretno SDP si je u Sisačko-moslavačkoj županiji podebljao svoju tanku većinu. To nažalost ovaj prijedlog izmjena zakona ne regulira pa dozvolite da se malo osvrnem i na Karlovac pošto je on tu dva puta spomenut. Tako se običan koalicijski sporazum između predstavnika stranke koja je dobila najviše glasova na izborima, Hrvatske demokratske zajednice i koalicijskog partnera naziva trgovačkim ugovorom, a radi se o običnom koalicijskom sporazumu koji je objavljen. U Karlovcu su postojala dva neuspješna pokušaja formiranja izvršne vlasti, pokušaj SDP-a gdje se nije biralo sredstva da se okupi većina. Tako je jedna vijećnica javno izjavila i to je objavljeno u svim medijima da joj je ponuđeno od strane SDP-a da sama kaže što joj treba i koliko joj treba da podrži kandidata za gradonačelnika iz SDP-a? Nije pristala. Na kraju je sve to rezultiralo raspuštanjem organizacije SDP-a. Oni su svi raspušteni, iščlanjeni, na kraju su primljeni nazad samo poneki. I to je bila svojevrsna kazna što nisu uspjeli pod svaku cijenu formirati izvršnu vlast u Karlovcu. To je činjenica. HDZ je uspio. Ta gradska vlast u Karlovcu je uspješna i dobro radi svoj posao. No što se tiče samog prelaska iz tabora u tabor mislim osobno da će se to dobrim dijelom izbjeći kad budemo imali neposredne izbore, nositelje izvršne vlasti. Jer upravo kod izbora izvršne vlasti događaju se takve manipulacije. Ovaj zakon je sigurno dobar za ovo prelazno razdoblje ali kad bude neposredan izbor načelnika, gradonačelnika i župana vjerujem da će i ovakvih problema biti puno manje. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Nema ga, gubi prvo na riječ. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Kruno Peronja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče i suradnici, kolegice i kolege upravo je do sad u raspravi istaknute jasne i nedvojbene činjenice od načelnika, gradonačelnika i župana koji su obnašali vlast i koji praktična rješenja upravo vide u ovom Prijedlogu zakona gdje se vrlo jasno kaže koji su to razlozi i koje će posljedice proisteći donošenjem ovoga zakona. Vrlo jasno i uvjerljivo, logično da ono što se željelo postići nakon nedavnih medijskih, a ja bih rekao i čari lokalne samouprave kod bianko ostavki na vijećnički mandat upravo će takve situacije biti izbjegnute donošenjem ovih izmjena tako da se neće moći urudžbirati binako ostavka na vijećnički mandat mimo volje izabranog vijećnika i na taj način omogućiti izabranim vijećnicima da ostvare svoje ustavno i zakonsko pravo na obnašanje vijećničke dužnosti koje su na temelju zakona izabrani na lokalnim izborima. Upravo će i na taj način biti poštivana volja građana, a vijećnik će dostojanstveno obnašati svoju dužnost. Vrlo precizno se kaže ali po uzoru i na drugim, i na druge institute da će pisana ostavka člana predsjedničkog tijela podnesena na određeni način kako se i govori u članku 1. ovoga prijedloga trebat će biti zaprimljena najkasnije dana prije zakazanog održavanja sjednice predsjedničkog tijela. Nadalje ona biti ovjerena kod javnog bilježnika. Vrlo jasno kaže se kao što i drugi ugovori i druge javne isprave moraju biti ovjerene kod javnog bilježnika a ovdje se govori da će to biti najranije 8 dana prije podnošenja te ostavke. Također ukoliko tako, na taj način podnesena ostavka ne bude podnijeta neće proizvesti niti pravni učinak. I drugo još ekonomično rješenje da se upravo izbori za članove Vijeća nacionalnih manjina i predstavnika nacionalnih manjina održavaju zajedno sa redovnim izborima za članove predsjedničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave. Naravno da upravo takve posljedice koje će biti, koje će proisteći donošenjem ovog zakona upravo govore o onemogućavanju zlouporabe zakona od strane pojedinaca ili političkih stranaka s ciljem da se blokira rad upravnih odnosno predstavničkih tijela općinskih vijeća, gradskih vijeća ili županijskih skupština tako da se mogu izvršna tijela koja su izabrana na propisani način mogu obnašati upravo one poslove za koje su izabrani. Ono što se također želi istaknuti u odnosu na prijašnja predložena rješenja a ona su bila pokrenuta još u siječnju pa veljači zaključilo se je da se u ovom Konačnom prijedlogu zakona odustane od propisivanja instituta povlačenja podnijete pisane ostavke na vijećnički mandat u predstavničkom tijelu jedinice lokalne odnosno područne samouprave jer će se manipulacija ostavkama i njihovim potpisivanjem onemogućiti upravo uvođenjem ovako pisane ostavke ovjerene kod javnog bilježnika kao i određivanjem roka za ovjeru. Stoga svakako ovu izmjenu treba donijeti čim prije kako bi se na ovaj način zaštitila upravo volja građana koja su, koja je dana na izborima.
Hvala. Poštovani zastupnik Božidar Pankretić [[Upadica: Odustaje.]] Sad je bio tu, sad ga nema. Sad gubi pravo na riječ. Završni osvrt državni tajnik Antun Palarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Lokalna samouprava koliko god ima problema ali ipak jako dobro funkcionira u Republici Hrvatskoj. I danas govoreći o problemima lokalne samouprave, funkcioniranja predstavničkih tijela zapravo su se spominjala dva ili tri slučaja u okolnostima u državi u kojoj postoji gotovo 600 jedinica područne odnosno lokalne samouprave. Govorilo se o dvije, tri ili pet dvojbenih ostavki ili mandata u okolnostima gdje gotovo osam tisuća članova predstavničkog tijela uredno obavlja svoj mandat. Dakle uvijek će nažalost biti negativnih primjera, ali uvijek će postojati ja vjerujem tijela koja će na to reagirati i politička volja da se još jasnije razjasne pravila igre i da se ti, to je manje od 0, možda i 0,1% oni koji sudjeluju u političkom životu oni koji ponekad zloupotrebljavaju svoj položaj. Što je alternativa ovome? Alternativa je vladanje stranaka koje bi mogle onda mandatima one trgovati ukoliko bi se napustila teza da mandat pripada isključivo članu predstavničkog tijela. Međutim mi smo htjeli i ovim zakonom i stvoriti uvjete da veći broj pripadnika nacionalnih manjina izlazi na izbore i bira vijeća nacionalne manjine, predstavnika nacionalnih manjina. Mi smo to htjeli in favorem vijeće nacionalnih manjina, možda naša namjera nije najbolja, ovdje ste dobili prijedlog Kluba zastupnika Nacionalnih manjina da se o, prijedlog zaključka da se o ovom prijedlogu provede treće čitanje, ja ću se morati konzultirati sa Vladom da zauzmemo stav, jer doista je naša namjera bila u prilog nacionalnih manjina, u prilog ostvarivanja ustavnog zakona i ne želimo nikakvim potezom ostaviti možebitnu sumnju da nemamo takve namjere. Evo, hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa do konačnog glasanja mi ćemo … [[Ne razumije se.]]
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra – Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, prvo čitanje, u 9,30. Državni tajnik, gospodin Palarić vi ste prvi na startu sutra u 9,30, odnosno vaš ured jel' i dalje Zakon o vijećima mladih i dalje kako slijedi. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika Nacionalnih manjina i Kluba zastupnika SDSS-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak. O Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave provest će se treće čitanje. Obvezuje se Vlada RH da pripremi novi tekst Konačnog prijedloga Zakona uvažavajući podnesene amandmane i date primjedbe i prijedlog u drugom čitanju Zakona. Prema tome, ide prijedlog je zaključka da ovaj Zakon ide u treće čitanje. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? 80 glasova za, 2 suzdržana i 1 protiv donesen predloženi zaključak.