Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Tražim stanku da se klub SDP-a konzultira po točci Dnevnog reda, a vezano je uz situaciju koja se desila u Agrokoru i naše ozbiljne sumnje, s obzirom da premijer Plenković i dalje brani ministricu Dalić da se radi o organiziranoj kriminalnoj hobotnici kojoj je na čelu premijer Plenković, gospođa Dalić i koja je izvukla pet stotina milijuna kuna iz Agrokora i želimo stanku da oko toga prodiskutiramo jer mislimo da je nedopustivo da se kriza u Agrokoru iskoristila da se ljudi obogate na taj način. Pet stotina milijuna kuna je izvučeno iz Agrokora. Zašto preko Ukrajine? To je pitanje za gospodina državnog odvjetnika, zašto nisu platili podružnici Amerikanaca u Londonu ili u SAD-u, nego u Ukrajini i mislimo da s obzirom da premijer Plenković, evo vidimo i dan danas čvrsto brani gospođu Dalić, gospodina Ramljaka i ove konzultante koji su omastili brk za pet stotina milijuna kuna, da se radi o organiziranoj kriminalnoj koruptivnoj hobotnici kojoj je bio cilj da, nažalost na krizi u Agrokoru izvuku pet stotina milijuna kuna dok naši ljudi u Hrvatskoj odlaze iz Hrvatske, dok nemaju posla, dok umirovljenici žive od 2000 ili manje kuna, ovi ljudi su iskoristili vlast ne bi li se obogatili i mi o tome moramo diskutirati i moramo zauzeti svoj stav i moramo kao Hrvatski sabor, jer ljudi pokazuju prstom na nas kako ste dozvolili takav uopće zakonski okvir gospodo iz HDZ-a da se ovi mogu obogatiti. Kako je to moguće? Zašto niste stavili zaštitne mehanizme, zbog čega je zakon drugačiji nego što je bio u Italiji gdje se to nije moglo desiti? To su pitanja koja hrvatski građani postavljaju nama zastupnicima i mi o tome moramo zauzet stav. Znači još jednom ću reći, s obzirom da premijer Plenković štiti i dalje gospođu Martinu Dalić radi se o koruptivnoj hobotnici kojoj je on nažalost na čelu. Hvala lijepo.
Hvala. Dobro, odobrit ću stanku sukladno Poslovniku.
Kolega Grbin, kolega Bulj i vi. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Imajući u vidu da je pred nama točka dnevnog reda koja se odnosi na Zakon o upravljanju državnom imovinom, Klub zastupnika SDP-a zatražio bi stanku vezano uz tu točku, te molim da mi dopustite da razloge za traženje te stanke i obrazložim.
Hvala.
Mogu?
Možete.
Zahvaljujem. Što je najvrjednija državna imovina koju RH ima? Naravno, reći ćemo svi more, obala, naša priroda itd. Ali, osim toga u najvrjedniju imovinu koju RH ima spada i naš udio u INA-i i Hrvatska elektroprivreda. Iako uvaženi gospodin ministar javno govori da o privatizaciji HEP-a ne zna ništa i da u to nije upućen, ovoga smo tjedna imali prilike saznati da ima onih koji su upućeni. Iz objavljenih tekstova znamo da grupa Borg nije prvotno formirana za Agrokor i za priču oko Agrokora, već je bila formirana zbog privatizacije HEP-a i nacionalizacije INA-e koja je trebala biti financirana tim novcem. Mi u Klubu SDP-a izuzetno smo zabrinuti jer imali smo prilike vidjeti što je Borg učinio kada je krenuo na Agrokor i bojimo se, ukoliko o tome javno ne progovorimo da bi se ista asimilacija mogla dogoditi i sa INA-om i sa HEP-om, a tada bi šteta koja bi nastala za RH bila nemjerljiva. Mi znamo da je u grupi Borg sudjelovao gospodin Ramljak, koji je srećom odletio sa svoje funkcije. Mi znamo da je grupu Borg formirala gospođa Dalić, koja je također, srećom odletila, ali u cijeloj toj grupi Borg ostala je još jedna osoba koja stoji na svojoj poziciji, a to je premijer Plenković koji je znao sve što se radi, koji je tu grupu Borg pozivao na sastanke i zato želim upozoriti i molim da nam date 10 minuta da se konzultiramo oko toga što poduzeti kako bi spriječili premijera da omogući Borgu da uz Agrokor asimilira INA-u i HEP. Hvala lijepa.
Hvala vama.
Izvolite, kolega Maras.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Tražim stanku u ime Kluba zastupnika SDP-a zbog razloga da se konzultiramo još jednom oko neviđene situacije u Hrvatskoj i onoga šta bi u svakoj normalnoj zemlji bio povod za odlazak Vlade, za ostavku premijera, da ne govorimo o drugim stvarima. U nas se vi, gospodin Plenković, HDZ, ponašate kao da je sve normalno, kao da se ništa ne dešava. Danas opet imamo nove informacije o umiješanosti gospodina Plenkovića i Vlade HDZ-a u aferu Borg i Agrokor, ali ne, vi se ponašate kao da se ništa ne dešava. Štoviše, to vas je još i ohrabrilo i predlažete i nove zakone koji će opelješiti hrvatske građane kao šta je primjerice Zakon o plutajućem LNG-u gdje želite građanima RH uzimati stotinu godina novac iz džepa kako bi se neki novi Borgovci obogatili a možda su to ti isti Borgovci, samo njihove mailove oko toga još nismo vidjeli. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici, nemojte pristati u ime građana RH pokrivati kriminal koji se desio u Agrokoru, nemojte od Hrvatske stvarati zemlju gdje je normalno rušiti institucije hrvatske države gdje privatni interesi mogu preuzeti Vladu i ministarstva i mjesto potpredsjednika Vlade, nemojte to dozvoliti i dajte nadu RH i građanima RH da žive u normalnoj zemlji. Tražim stanku i pozivam sve da se tome odupru, hvala lijepo.
Izvolite kolega Sinčić.
Hvala vam predsjedniče Sabora. Tražim stanku od 10 minuta zbog situacije u Agrokoru, kao što su i kolege rekle. Jučer smo shvatili, odnosno vidjeli smo da ono što smo naslućivali zadnjih godinu dana se pokazalo točnim, dakle jedna uska skupina koja ubraja gospodina Plenkovića, ministricu Dalić, ministra Marića, gospodina Ramljaka, gospodina Tomislava Matića iz teksa menadžmenta. Stvorila je jednu, kako su rekli to, bunker, ja bih rekao, krčmarsku ekipu koja je radila zakon onako kako je ona htjela za svoje interese i onda sama sebi zapravo dala kasnije poslove. Tu se evidentno radi o kršenju članka 295. Kaznenog zakona, to je dakle trgovina utjecajem, to je eklatantan sukob interesa, u bilo kojoj pravnoj zemlji rekao bih, modernoj demokraciji, to bi momentalno značilo i ostavku ministrice i ostavku premijera. Jasno je da mi još nismo dostigli taj stupanj jer premijer sve to relativizira, iako je jasno da se ovdje radi o kršenju demokratske procedure. U normalnoj jednoj demokraciji javno bi se obznanilo tko su ljudi koji rade zakon, oni bi taj zakon napravili u roku, nije točno da nije bilo vremena. Početkom veljače su počeli raditi, znači veljača, ožujak, bilo je dovoljno vremena da se zakon napravi na regularan način. Ne, oni su odlučili negdje skrivati se po restoranima i da javnost znala ta imena, da se poštovala procedura i praksa, da je javnost znala ta imena, da je znala da su Matić i Ramljak u toj ekipi, nikada ne bi Ramljak bio imenovan za povjerenika. Tako da je direktno napravljena šteta RH. Ta ekipa je jednostavno između sebe podijelila poslove od 500 milijuna kuna ne mareći pritom za zaposlenike, za dioničare, male dobavljače u Agrokoru. Hvala vam.
Kolega Aleksić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče. U ime Kluba Živog zida i SNAGA-e molim isto tako stanku, ali dovoljno je 10 minuta. Htio bih razgovarati s kolegom Bačićem o Izmjenama Zakona o obveznim odnosima jer nažalost jako je malo zastupnika HDZ-a bilo na raspravi o Zakonu o Izmjenama zakona i obveznim… nemojte se smijati, to nije smiješno, radi se o našim građanima koji su opterećeni Ovršnim zakonom i Zakonom o obveznim odnosima. Niste bili na raspravi i uopće niste slušali raspravu. Izmjene koje su predložene su vrlo realne, vrlo moguće, moguće ih je ostvariti, niste slušali, ne znate o čemu se radi, Vlada brani da to nije moguće zbog toga što to nije u skladu s EU direktivama, što nije točno. Sud EU-a je donio presudu kojom je rekao da je u skladu s EU direktivama, dakle tražim stanku zbog toga da bih razgovarao upravo s vašim klubom i da bih pokušao Prijedlog tih izmjena Zakona progurati u drugi krug jer ovo nije Konačni prijedlog, neće biti Zakon donese, pustite da ide u drugi krug i da pokušamo naći zajedničko rješenje. Hvala.
Dakle, čl. 248., tijekom sjednice Sabora predstavnik kluba zastupnika jednom tijekom dana može zatražiti stanku za sastanka kluba zastupnika. Ne za sastanke s drugim klubovima zastupnika. Dakle, ja vas molim da poštujemo Poslovnik. Ja ću dati naravno stanku od 10 minuta, ali vas molim da kad ju argumentirate, držite se Poslovnika jer ću drugi put odbit stanku. Dobit ćete stanku. Ne, ne neću dati pola sata nego 10 minuta je stanka [[Upadica Grmoja: Tražio sam pola sata.]] Pa šta onda što ste vi tražili? 10 minuta je stanka, nastavljamo u 12,25. STANKA U 12,15 SATI.
Gospodin Sinčić.
Hvala vam predsjedavajući. U ime kluba Živog zida također tražim stanku od deset minuta. Mogu obrazložiti? Evo kada smo već išli uzimati stanku zbog nasilja, htio bih napomenuti da je prije nekoliko dana naš zastupnik Branimir Bunjac posjetio Biševo kako bi upozorio na slučaj bespravne gradnje tamo. To je jedan slučaj premrežen nepotizmom, premrežen lokalnom političkom korupcijom koji dobro pokazuje kakvo je stanje u našim općinama, pogotovo općinama koje su malo dalje od većih gradova. Nastavno na taj posjet, osoba koja je ukazala na nepravilnosti je pretučena na trajektu od strane onih koji su kršili zakon, pozivam i s ovog mjesta nadležne institucije da sankcioniraju svako nasilje i tražim još jednom da se donese Zakon o zviždačima što je moguće u jačoj i učinkovitijoj formi da se oni koji prijavljuju nepravilnosti i kršenje zakona u ovom slučaju bespravnu gradnju da se zaštite, a ne da se stvara sustav u kojem onaj koji prijavi jedini je jedini onaj koji ima problema. Hvala.
Hvala lijepa. Dajem stanku od 11 minuta do 16,00 sati. Izvolite. STANKA U 15,49 SATI.
Kolega Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedniče Sabora. I ja tražim stanku od 10 minuta u ime kluba Živog zida i SNAGA-e, mogu obrazložiti. Evo prije nego ćemo ići glasovati o povjerenju novom ministru gospodarstva, prije nego ćemo ići glasovati o unaprjeđenju gospodina Tolušića u potpredsjednika hrvatske Vlade, htio bi pozvati cijelu javnost a proje svega nas ovdje zastupnike da gradimo više demokratske standarde, više integritete svih nas pogotovo dužnosnika i da dokinemo više ovaj jedan koruptivan vlak koji svakim danom sve više ubrzava umjesto da je gospodin Plenković priznao grešku, a čekamo još epilog institucija, umjesto da je dao ostavku, da je išao putem Martine Dalić, ne, on sve bahatiji, sve uobraženiji sa nekakvom lažnom sigurnošću u sebe vozi taj vlak dalje i sve će nas zapravo odvesti u jednu provaliju, to će nas sve skupa veoma skupo koštati. Eto, da razmislimo malo o stanju svijesti u Saboru, da razmislimo malo o stanju svijesti u zemlji. Treba li reći gdje smo na rangu korumpiranih zemalja, gdje smo na rangu doing buissines, gdje smo na rangu privlačenja znanstvenika, inovacija. Vrlo nisko. Prave reforme nismo vidjeli, niti demografije, niti izbornog sustava, niti pravosuđa, niti gospodarstva. Ovo što premijer naziva reformama, to su bijedna grebanja po površini i ako neće slušati glas oporbe, odnosno takve kritike Živog zida, neka sasluša svoju Europu koja mu istu stvar govori. Hvala.
Kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče Sabora. U ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e tražim stanku u trajanju od pola sata a ako mi dopustite i obrazloži bih iz kojeg razloga. Dakle, tražim stanku s obzirom na činjenicu da Vladinu politiku počinju provoditi i služeni politički kadrovi i što je još gore kadrovi opterećeni nizom optužnica. Naime Božidar Kalmeta najavljuje čistke u predsjedništvu HDZ-a, Ivo Sanader najavljuje veliku koaliciju sa SDP-om, dok Stipe Mesić napada predsjednicu Kolindu Grabar-Kitarović i po nalogu Andreja Plenkovića čak najavljuje kandidaturu u 85 godini života za 3 mandat predsjednika Države. Dakle Vladine namjere više ne možemo iščitati iz službenih izvora i zato sumnjamo da i kod uvođenja LNG-a postoje zakulisne igre slično kao i u slučaju Agrokora odnosno grupe Borg … [[Govornik se ne razumije.]] [[Upadica predsjednik: Kolega Bunjac, ja vas sada moram, moram vas prekinuti, samo sekundu.]] Iz stoga razloga tražim stanku da razmislimo kako se postaviti, dakle prema dvostrukoj politici koja se vodi u Hrvatskoj [[Upadica predsjednik: Kolega Bunjac, samo sekundu.]]
Dakle članak 3. obrazloženje: „Stanka je vrijeme određeno ovim Poslovnikom radi sastanka i konzultacija kluba zastupnika o točki utvrđenog dnevnog reda sjednice Sabora.“. O kojoj se točci dnevnog reda radi?
Radi se o točki LNG-a s obzirom da mi sumnjamo da je Vlada ovdje prema nama iskrena. Mi sumnjamo dakle da se politika vodi netransparentno odnosno da netko drugi utječe na rad ovoga Sabora a ne dakle Vlada, odnosno zastupnici vladajuće većine.
Dobro. U redu, stanka će biti do 11,40. STANKA U 11,30 SATI Prelazimo sada na glasovanje o točkama koje smo raspravili, kolega Aleksić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče. U ime kluba Živog zida i SNAGA-e, molim stanku od 10 minuta da bismo se dogovorili unutar kluba kako ćemo glasati o točkama 238., budući da nemamo ujednačeno stajalište, ti zakoni koje treba izglasati su samo kozmetičke prirode. Ja ću ih usporediti sa prugom Zagreb-Savski Marof, na kojoj je brzina 60 km/h ako promijenimo pragove na toj pruzi i dalje će ostati brzina 60 km/h ma da vlakovi mogu voziti 120 km/h. Dakle, ovakvim kozmetičkim promjenama mi nećemo omogućiti da ljudi dođu na zelene grane sa svojim ovršnim postupcima, nego ćemo i dalje omogućiti da se ovrhe bjesomoćno provode, prema tome, mi moramo razmotriti te zakone i moramo vidjeti hoćemo li ujednačeno glasati ili ćemo glasati po svojoj savjesti. Jer određeni pomak ipak je tu. Hvala.
Javlja li se još netko? Ako ne, sukladno Poslovniku, stanka 10 minuta, nastavljamo u 9,50 sati. STANKA U 9,40 SATI. Javio se i kolega Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. U ime kluba Živog zida i SNAGA-e tražim stanku od 10 minuta upravo zbog pitanja imenovanja guvernera HNB-a. Evo kratko ću obrazložiti. Poznato je da se hrvatska monetarna politika počela propitivati unutar zadnjih nekoliko izbora, guverner Rohatinski, guverner Vujčić su izabrani iz istog špila karata, od iste ekipe a evo mi bi danas trebali od osam članova savjeta HNB-a njih pet počevši od guvernera, novog starog guvernera Vujčića, zamjenika guvernera i tri druga viceguvernera. Treba li reći da je upravo zbog loše politike HNB-a, da HNB je najnetransparentnija institucija u RH koja je ostvarila 2,5 milijarde kuna gubitka 2007.g., mi ne znamo točno zašto se to događa jer nemamo uvid unutra, revizija tamo ne može ući. HNB je odgovorna za sve ove malverzacije što su banke radile, od slučajeva sa švicarcem, od divljih kredita Raiffeisen zadruga. Također neki dan sam bio javno na sudu u slučaju gdje je banka Zagrebačka dala kredit za građevinski projekt i pred kraj projekta se iz toga povukla i onda ovršila voditelja projekta. To se radilo masovno a guverneri su sve to gledali i držali su ljestve bankama i držali vreći dok su oni dozvoljavali da se radi što se radi. Sve ovo sa mjenicama, sa bonovima pa i ovaj cijeli plan uvođenja eura koje Hrvatskoj ne treba, sve to govori da trebamo rastjerati tu ekipu iz savjeta HNB-a a ne produljivati im mandat stoga tražim stanku. Hvala.
Odobrava se stanka. Nastavit ćemo onda s radom u 10 sati i 25 minuta. STANKA U 10,15 SATI. Kolegica Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo predsjedniče Sabora, u ime Kluba GLAS-a i HSU-a tražim stanku u trajanju od 10 minuta da bi se konzultirali. Dakle imali smo priliku jučer svi vidjeti mailove i imali smo priliku slušati i premijera koji se očitovao u odnosu na novo nastalu situaciji. Nekad imate situacije koje su win-win a nekad imate koje su lose-lose. Premijer je svoju sudbinu i sudbinu ove zemlje vezao uz Agrokor, vezao je uz gospođu Dalić i vezano je uz način postupanja svih situacija i svih poslova vezano uz Agrokor. Ne tako davno bili smo sudionici kada je povjerenik Ramljak bio taj koji je došao premijeru i rekao neću se više s tobom u ovoj igri igrati iz jednostavnog razloga što je ocijenio da ta igra ne može dobro završiti. Jednako tako u nekoliko navrata je u ovoj Sabornici bila rasprava o ulozi i značaju potpredsjednice Dalić. Ja mislim da smo došli u situaciju kao u lošim američkim filmovima, kada bi potpredsjednica Dalić stvarno trebala imati pištolj u ruci, pištolj iz kojeg se dimi, čovjeka koji je poginuo i koji još bi rekao, jesam, ja sam poginuo jer je nešto krivo napravio. Naravno govorim o slikovitoj situaciji. Dakle iz mailova je nesporno sve što se dešavalo. Nesporno je i ono što je rekla potpredsjednica Dalić a to je da je ona pisala zakon i nesporno je zapravo da je bila, da je bilo riječ o projektu, u kojem projektu pod ciljem i pod lepezom spašavanja radnih mjesta se zapravo spašavalo nešto drugo, spašavao se je osobni interes koji je iza toga završio sa jednom činjenicom. Iz ove priče Agrokora o restrukturiranju nema ni R. Jednako tako onaj koji će otići i biti neokrnjen biti će banke, a na kraju znamo tko će plaćati proračun RH. Hvala.
I kolega Grmoja, izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Tražim stanku od 10 minuta u ime kluba MOST-a kako bi se mi svi u oporbi konzultirali oko ovoga što je jučer izašlo u javnosti i medijima. Imali smo jedan neuspio pokušaj obrane premijera, prebacivanjem odgovornosti na političku opciju koja je upravo zbog inzistiranja na transparentnosti izišla iz Vlade. Ono što je potvrdila ova korespondencija je da je MOST cijelo ovo vrijeme više od godinu dana govorio istinu, da su se dečki naše Margaret Thatcher dobro okoristili, da su svi završili sa milijunskim iznosima u svojim džepovima i da je zbog toga jedino odgovarao povjerenik Ramljak, odnosno jedina njegova odgovornost je bila to da je otišao s mjesta povjerenika a da je njegova tvrtka jako dobro zaradila na ovoj krizi u Agrokoru. Netko zbog toga treba odgovarati a taj netko je Martina Dalić koja je vodila cijeli ovaj proces, koja je vodila ovu korespondenciju, koja se odvijala izvan institucija i znači koja je praktički pokazala da nisu svi ovdje se borili za interese hrvatskog gospodarstva nego da su na slomu Agrokora željeli ostvariti svoje privatne i partikularne interese. A premijer i dalje uporno brani Martinu Dalić, čvrsto iza nje stoji. Ja ovdje postavljam pitanje i zastupnicima koji su podržali kod opoziva Martinu Dalić da li i dalje stoje uz nju. I isto tako najavljujem i molim kolege iz oporbe da podrže inicijativu koju ćemo zahtijevati od vas predsjedniče da u roku od 7 dana stavite na dnevni red Izmjena odluke o osnivanju saborskog istražnog povjerenstva kako bi oporba mogla ovdje u Hrvatskom saboru raspraviti cijelu ovu aferu ali i sve što se događalo oko Agrokora. Hvala vam.
Hvala vam. Dakle, kolega Bauk, kolega Maras je već bio. Pitanje ćemo onda riješiti pod stankom. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ha dobro, ali ne možemo sada mijenjati pravila igre, dakle 10 minutna je stanka, glasovati ćemo znači u 10h. U 10h, izvolite. STANKA U 9,50 SATI
Poštovani zastupnik Bulj. Izvolite.
Hvala lijepo. U ime Kluba MOST-a tražim stanku 10 minuta, pa ako mi dozvolite da obrazložim zbog čega. Kakav je odnos prema radnicima pokazuje odnos ljudi koji su izgubili svoj posao i tražili svoja potraživanja kninski DIV. 2003. godine preuzeo je, tj. TVIK preuzeo je DIV ili Debeljak, ljudi su, radnici tražili svoja potraživanja i naravno naše pravosuđe je donijelo odluku da naši ljudi, tj. radnici nemaju pravo na potraživanja. Tako je 46.-ero ljudi tužilo za svoja potraživanja DIV ali pravosuđe je donijelo pravosudnu presudu da nemaju pravo na svoj zarađeni novac. Međutim, u tome nije toliki problem, slijedi ovrha. Od 46 radnika koji su tužili za svoja, tužitelji za svoja potraživanja, ovršeno je 24, kao solidarno. Ovi sad drugi radnici koji, oni trebaju tužiti svoje kolege da vrate potraživanja. Međutim koliko je naše pravosuđe i FINA, koliko radi nezakonito i protiv ljudi, protiv radnika, troje ljudi od 24 ovršena, troje radnika nije diglo tužbu niti je tužitelj i ovršava ljude koji nisu tužili za svoja potraživanja DIV. Točnije DIV naravno jer je DIV slijednik tih obaveza koje je trebalo isplatiti 5 milijuna kuna. Tako se ponaša država prema radnicima, ne samo radnicima u ovome slučaju DIV-a, nego u slučaju, tj. bivšeg TVIK-a i slučaju radnika Dalmatinke ne isplaćuju njihova potraživanja gdje je država kriva, ni u slučaju Dalmacijavina i ostalih tvrtki na području Splitsko-dalmatinske županije a također sad slijedi i slučaj Brodosplita. Ovo je nepravda i vapaj do neba.
Hvala. Vjerojatno ćete se o tome konzultirati unutar svoje stranke, ja sam to shvatio jer je to smisao stanke. Prema tome, mi se vidimo u 9,45. STANKA 9,35 SATI
Kolega Bulj, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi predsjedavajući. I ja tražim stanku od pola sata da upoznam članove kluba o uništavanju pomorskoga dobra državne imovine, a to je poluotok Osejava u Makarskoj, 23 hektara prirodnih zaštićenih ljepota koje traže da se zaštite. Jedna ... [[Govornik se ne razumije.]] jedna od 10 najljepših plaža, 5000 potpisnika u Makarskoj, prosvjedi. Ali jučer je gradsko vijeće bez obzira što je bila poluzatvorena za medije sjednica, donijelo odluku da se betonizira i da se pogoduje na taj jedan od najljepših bisera ovoga Jadrana u centru Makarske. Ljudi su u Makarskoj na nogama. Nemojte raditi probleme dole. Premijer Plenković je upoznat s njime, ovdje mu je direktno involviran njegov ujak koji je u upravnome vijeću Biokova, a ujedno je parka prirode, a ujedno je on sam odlazio kao mlad čovjek doli i kupao se kod svoga ujaka. Ujak mu je u ovome slučaju i u gradskome vijeću i u prostornom planiranju grada, ovoga odbora. Prema tome, očekujem od nas svih ovdje da zaštitimo pomorsko dobro, a ne da se pogoduje pojedincima. Jedan od najljepših plaža u hrvatskom Jadranu. Ovo je 50 puta gore od onoga što je ... [[Govornik se ne razumije.]] radio na Zlatnom ratu. Direktno, znači članovi obitelji Andreja Plenkovića bliži, on je upoznat s tim. Peticiju mu je uputilo, uputili su mu udruge iz civilne udruge iz Makarske. Neka oglasi se zbog čega se ovo radi? Zbog čega se uništava opće dobro? Jedna od najljepših plaža na svijetu. 23 tisuće hektara šume, borove, prekrasne. Makarani vam to neće dozvoliti. Ovo govorim zbog toga što će ljudi su spremni blokirati cestu u sezoni, da znate. Hoće braniti njihovo dobro. Hvala.
Hvala kolega Bulj. I treća prijava, kolega Glasnović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora. Ovako, samo bih upozorio. Ne treba stanke nikakve. Upozorio bih na činjenicu da, dobio sam informacije da je uhapšeno u Austriji 6 državljana prošlu nedjelju. Najstariji u Austriji, najstariji ima 83 godine. Po mojem saznanju, oni su u zatvoru u Klagenfurtu i moraju se javiti pred sudom 25. ovoga mjeseca i trebali bi poduzeti neke ... [[Govornik se ne razumije.]] Naš konzulat, nemamo potpune informacije. Još su tamo, još su u pritvoru. Ne znamo zašto su u pritvoru, ali treba to provjeriti i vidit da se da, da diplomacija naš konzulat da oni reagiraju pravovremeno jer šta će radit tamo za još 10 dana, meni nije jasno, ili više.
Tražite stanku od 10 minta?
Ma ne treba stanka. Ja sam rekao što sam rekao. To je to. Imamo 6 državljana hrvatskih zatvorenih u Austriji.
Dobro, hvala. Hvala. Dakle, dajem stanku do 9,46 sati. 10 minuta. Hvala. STANKA U 9,36 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 12,03 SATI]] Gospođe i gospodo zastupnici, sukladno čl. 226., st. 2. Poslovnika predložiti ću dopunu dnevnog reda 8. sjednice sa 15 novih točaka, no prije toga vidim jednu ruku u zraku. Izvolite kolega Grmoja.
Hvala. Poštovani predsjedniče, u ime Kluba MOST-a tražim stanku od pola sata kako bi se klubovi zastupnika konzultirali oko glasovanja. Imali smo raspravu o osnivanju odnosno izmjeni odluke o osnivanju Saborskog istražnog povjerenstva o Agrokoru. Doduše, dio članova vladajuće koalicije rekao je da neće podržati ovu odluku. Ja mislim da je u svjetlu ovih događanja odluke i vidimo što se događa na Povjerenstvu za sprečavanje sukoba interesa jako bitno da damo podršku istražnom povjerenstvu o Agrokoru, da klubovi još jednom razmotre svoje odluke, posebno mislim na klubove HNS-a, ali i zastupnike manjina, kao i na najbrojniju političku grupaciju u ovom Saboru i da svi zajedno, ako želimo istinu, znači punu istinu o Agrokoru, damo podršku Saborskom istražnom povjerenstvu. Nema nikakvog razloga za bilo kakav strah kolege iz HDZ-a, ja mislim samo da na istini i zdravim temeljima možemo graditi i hrvatsko gospodarstvo i hrvatsko društvo i mislim da nam je ta istina o Agrokoru o tome kako je taj koncern uopće nastao, je li imao potporu politike, a svim znamo da jest i kako su se događali ovi, ja bih rekao procesi samog sloma Agrokora, intervencije države i ovog Sabora putem lex-Agrokora i svih ovih procesa i afere hot-mail kojoj svjedočimo posljednjih dana, da sve to treba ispitati i pozivam sve klubove da se povuku, da rasprave to i da svi zajedno damo podršku osnivanju Saborskog istražnog povjerenstva o Agrokoru. Hvala.
Kolega Grmoja ovako. Ovako kako ste formulirali zahtjev za stankom, ja vam ga ne mogu dati zato što ste tražili u ime drugih klubova. Mene zanima tražite li u ime MOST-a ili u ime drugih klubova. … [[Upadica Grmoja: ne čuje se.]] U ime MOST-a. To vam mogu dati, da.
Kolega Bulj, vi ste digli ruku, izvolite.
Hvala lijepo predsjedavajući. U ime kluba MOST-a da se konzultiram s klubom, tražio bih stanku od 10 minuta. Stanku ako mi dozvolite da obrazložim?
Da, da, naravno. Jel se slažete samo odmah da vas pitam, da kolega Stričak završi svoje s obzirom da sam ga već prozvao pa onda, ne, ali recite vi sad razlog stanke [[Upadica Bulj: aha, a da on poslije, ok.]] Recite vi odmah pa samo da on kaže. Ili onda ćemo najprije stanku pa onda ćemo. Evo izvolite.
Može, ok hvala lijepo. Svi smo upoznati sa problemom radnika Dalmatinke, tj. radnica da je Dalmatinka prodana nakon 9 godina, da radnice nisu ostvarile svoja prava, tj. svoje plaće. Još u 11 mjesecu sam poslao dopis gradsko vijeće grada Sinja je poslalo također svoje mišljenje i Vladi, ministru financija, međutim ministar financija još nije odgovorio, da se država odrekne svojih potraživanja tim radnicima koje nakon 9 godina trebaju da ostvare svoje pravo. Na zadnjem aktualnom satu sam ovdje i pitao premijera Plenkovića, temeljem toga što je Dalmatinka prodana u iznosu 24 milijuna kuna, da su potraživanja radnika 10 milijuna kuna, hoće li se država odreći svojih potraživanja te da se premijer Plenković ovdje složio da će on zajedno sa Ministarstvom financija i lokalnom samoupravom riješiti taj problem i da radnice napokon dobiju svoja potraživanja, međutim do sada od toga nema ništa pa bi ja ovdje još jednom javno pozvao premijera Plenkovića, jer je to bilo javno zastupničko pitanje gdje je rekao da će se taj problem riješiti i u očekivanju da sada kad se isplaćuju sredstva, jer je došlo vrijeme da je Dalmatinka kupljena, stečajni postupak je proveden, novac je tu gdje je, da se riješi taj problem. Još jednom tražim od premijera Plenkovića da ispuni svoje obećanje, da stupi u kontakt sa lokalnim vlastima koje su poslale gradsko vijeće svoje zaključke i sa ministrom financija i da se taj problem riješi jer je javno obećao ovdje sa svoje stolice na moje zastupničko pitanje i složio se da je to velika nepravda i da taj problem treba riješiti. Očekujem da će dati rješenje koje je obećao za radnice Dalmatinke po pitanju njihovih prava. Hvala lijepo.
Hvala. Vi ćete se o radnicima Dalmatinke naravno konzultirati sad sa svojim klubom pa ćemo se vidjeti u 11,50 sati. Izvolite. STANKA U 11,40 SATI
I vi isto ko Grbin prije. Šta znači taj pozdrav?
Hvala predsjedavajući. Tražim stanku od deset minuta kako bi upoznao kolege u klubu, ali i širu javnost kroz ovo što ću sada reći s jednom situacijom koja se dogodila u Tribunju, gdje su nezavisnom načelniku prerezane kočnice na automobilu. Ovo je još jedan u nizu slučaja napada na nezavisne načelnike i gradonačelnike koji nastoje uvesti red u svojim lokalnim sredinama i mislim da je bitno progovorim o tome u Hrvatskom saboru kako bi se zaštitili ljudi koji su na određenim pozicijama koji nastoje sređivati svoje lokalne zajednice koje nastoje uvesti red nakon vladanja ovih tzv. velikih političkih grupacija u Hrvatskom saboru HDZ-a i SDP-a. I ovo nije prvi put da se događa. Imali smo i slične situacije i što se tiče samog Most-a, imali smo napad pepeljarom na tadašnjeg gradonačelnika, danas potpredsjednika Sabora Božu Petrova, imali smo na Ivana Kovačića nezavisnog načelnika Omiša. Ne znam šta kolegi Mrsiću smeta oko ovoga što ja iznosim. Ja mislim da bi se svi trebali solidarizirati s ljudima koji su napadnuti. Ako netko u ovoj sabornici odobrava bilo kakvo fizičko nasilje to je ono što nas sve mora zabrinut. I evo koristim ovu priliku da upozorim na ovu situaciju, a upoznat ću i detaljno klub sa cijelom situacijom koja se oko ovoga dogodila. Hvala.
Dobro. Gospodin Sinčić je također tražio riječ. Čekajte gospodin Grmoja, budući da ispričavam se ne ide vrijeme, budući da poslije nećete moći više govoriti, a već ste sada reli, ja mislim da možemo uštediti deset minuta. … [[Upadica se ne razumije.]] Ali poslije nećete moći govoriti. Dobro, ja vam dajem stanku. Dobro uredu.
Javio se sada Klub zastupnika MOST-a. Kolega Bulj.
Hvala lijepo. Tražim stanku u ime MOST-a 10 minuta da također raspravimo stav o imenovanjima potpredsjednika Vlade i ministra, potpredsjednika Vlade koji će biti imenovan, koji je predložen, gospodin Tolušić, koji je ministar poljoprivrede za vrijeme njegovo 2017. godini povećan je uvoz samo svinjetine za 30%, 131 milijun eura godišnje uvozimo svinjetine koja je hranjena sa GMO, 76 kg povećan je uvoz voća i povrća, niste prihvatili Zakon malo prije koji sam predložio da zaštitimo hrvatske poljoprivrednika, 750 tisuća kvadratnih metara neobrađenog poljoprivrednoga zemljišta. Po tome pitanju ministar Tolušić nije napravio. Ministar Tolušić je Zakon ovdje predložio o zemljištu poljoprivrednom gdje će od 2020. godine stranci moći kupovati poljoprivredno zemljište. Sad kad je ispraznio hrvatsko selo i seljaka, Zakon o OPG-ovima također koji nije u korist hrvatskih građana nego je protiv. Imamo ovdje imenovanje i ministra Horvata, također sjećate se u onoj Vladi da je bio na strani konzulanata i Joze Petrovića u slučaju INA-e. Nije na Odboru govorio, nije odgovorio na Odboru, javno nije odgovorio na Odboru na pitanje koji je njegov stav oko prodaje HEP-a i INA-e, dal on prihvaća taj stav kao ministar gospodarstva. A što se tiče, zna se kako je Vlada otišla. Hvala lijepo.
Dobro jutro kolegice i kolege. Prije nego što započnemo sa prvom točkom, dozvolite mi da vam svima čestitam, kao i svim hrvatskim građanima, ali to ću učiniti na odgovarajući način, kasnije i predsjednik Hrvatskog sabora, ali prvenstveno vama, da čestitam dan Hrvatskog sabora, koji je ustanovljen na spomen na konstituirano prvo demokratsko izabranog višestranačkog Sabora, na današnji dan 30. svibnja 1990. g. nakon prvih demokratskih višestranačkih izbora u proljeće 1990. g. i nadam se da će nas to inspirirati na još bolji, još kvalitetniji rad, kao što su oni koji su konstituirali prvi Sabor, zamislili da ovaj Sabor i radi. Druga jedna prozaičnija obavijest, molim vas da sa klupa danas, vi ste dobili već obavijest, u vijećnici maknete sve materijale i osobne stvari, kako bi vijećnica bila spremna za održavanja sastanka u okviru predsjedanja Hrvatskog sabora parlamentarnoj skupštinom Vijeća Europe koja će se održati ovdje 31. svibnja i 1. lipnja, biti će negdje čini mi se 110-120 predstavnika raznih parlamenta, ugledni gosti i tako, pa moramo počistiti klupe, to je puno prozaičnija obavijest. Kolega Bulj, vi ste nešto htjeli, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi predsjedavajući, tražio bi stanku u ime Kluba Mosta od 10 minuta da se konzultiram i da pošaljemo jednu poruku ministru zdravlja, cijeloj javnosti o situaciji i sve lošijim uslugama u domu zdravlja Splitsko dalmatinske županije, tj. gašenje usluga koje su godinama koristili naši građani Splitsko dalmatinske županije, kao najveće županiji u RH, koja ima 5000000 stanovnika. S ovim trebamo pozvati ministra i hitnu reakciju, jer se događa situacija da se sve privatizira, a sve usluge se ciljano gase u domovima zdravlja. Pa tako, evo, od petka, više nemamo radiologa, osim jedne doktorice, koja je u mirovini, ali je produžila rad za pregled radiologa i svih predmeta kojeg koriste naši građani. Sramotno je da je u petak, otišla jedna gospođa prije svega zbog mobbinga zbog toga što oni koji upravljaju domom zdravlja u Splitsko dalmatinskoj županiji, više uhljebljavaju svojih u administraciju i u biti ciljano urušavaju sustav doma zdravlja kakav je bio, zbog toga su godinama, žene, primjer u Splitsko dalmatinskoj županiji, ciljano ću kazati, da imamo samo 5 radiologa na području cijele Splitsko dalmatinske županije tako da na otocima, doslovno nemaju ni mogućnosti pregleda, a u Cetinskoj krajnji gdje imamo više stanovnika nego u Ličkoj senjskoj županiji, žene su i do sada, na pregled za ultrazvuk dojke čekale po 6 mj. I ako bi imale sreće da se upišu, brojne su umirale a nisu pisale, sada će morati ići u privatnika, a nemaju novca, to su siromašni krajevi, ministre zdravlja, okrenite se onome što Ustav jamči, jednako zdravstvo za sve, jednakost svih, a ne ciljano pogodovati privatnicima i privatnim interesima. Zaustavite devastaciju doma zdravlja Splitsko dalmatinske županije. To je poruka s ovoga mjesta, ne po prvi puta, ovo je u posljednjih 2002. g. od kada je refuziran dom zdravlja, ciljano se uništava dom zdravlja u korist privatnih usluga. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Naravno da ću dati stanku, vidimo se u 9,43 minute. STANKA U 9,33 SATI.
Poštovani kolega Nikola Grmoja, izvolite.
Poštovani predsjedavajući, u ime Kluba Mosta tražim stanku od 10 minuta, kako bi se u klubu konzultirali oko ovih najnovijih okolnosti u slučaju Zdravka Mamića, naime naš zastupnik Marko Sladoljev je 11. svibnja 2018. poslao otvoreno pismo Glavnom državnom odvjetniku Draženu Jeleniću i upitao ga, jesu li na snazi mjere opreza prema optuženiku, u smislu ograničenja kretanja, napuštanja boravišta, a posebno mjera opreze zabrane, obavljanja, određene posebne aktivnosti iz članaka98. stavka 2. točke 6. ZKP-a. Znači mi smo na vrijeme upozorili glavnog državnog odvjetnika kako se ne bi dogodilo, ovo što se dogodilo jučer, da optuženik, koji je sada i optužen napusti zemlju. Po tom pitanju, očito nisu poduzete nikakve mjere, niti je bilo što učinjeno, a ovo nije prvi slučaj da optuženi i osuđeni za teška kaznena dijela napuste Hrvatsku i tako izbjegnu izvršenje presude. Imamo slučaj gospodina Kutle imamo sada slučaj Zdravka Mamića, ali imamo i slučaj nekih protiv kojih je pokrenuta istraga, npr. gospodina Todorića, koji je napustio Hrvatsku, dano mu je vrijeme, da Hrvatsku napusti i da sada sve uveseljava svojim blogovima. Ono što je loše i što je loša poruka, je da naši građani bivaju ovršeni zbog nekoliko stotina kuna, a da oni koji su zamračili milijune, da im se omogućuje da napuste Hrvatsku, a znamo da su ti bili donatori HDZ-a, da su bili animatori na skupovima HDZ-a, da su radili na tome, da pljeskovi i pljesak na skupu HDZ-a bude što jači, tako da u tom smislu tražim stanku od 10 min.
Zahvaljujem poštovani kolega Grmoja, određujem stanku do 15,45 sati. STANKA U 15,30 SATI.
Dobro jutro, poštovane kolegice i kolege. Samo sekundu kolega Bulj. Dakle, danas imamo izjašnjavanje o amandmanima na Konačni prijedlog zakona o terminalu za ukapljeni prirodni plin, hitni postupka, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 333. Predlagatelj Zakona je Vlada RH. Imamo 380 amandmana, tako da nas čeka veliki i dugačak posao. No, prije toga kolega Bulj izvolite.
Hvala lijepo. Tražim stanku u ime Kluba MOST-a da se konzultiramo jer svjedoci smo da ovih zadnjih dana nevjerojatnoj količini licemjerstva od saborskih zastupnika. Opet se ponavlja stara priča, jedno mislimo, drugo govorimo, treće radimo. Jedan zastupnik vladajuće većine prekinuo je za vrijeme slobodnog govora drugoga zastupnika vladajuće većine tijekom znači njegove rasprave. Ali poslije su nakon 5 minuta nastavili kao prava koalicijska obitelj. Njihove izjave netrpeljivosti u medijima su prenijeli svi portali, svi mediji jer je bio spomen o tragično nestalom i preminulom domoljubu i mirotvorcu dr. Ivanu Šreteru.
Kolega Bulj, samo sekundu. Dakle vi možete tražiti stanku vezano za točku dnevnog reda, ne znam zašto [[Upadica Bulj: Ne, niste u pravu, niste u pravu, ne i molio bih da se vrijeme zaustavi.]] Dobro, ajde nastavite.
Zastupnik koji je izgovorio ime dr. Ivana Šretera je kolega Stevo Culej. Kolega Culej je već neko vrijeme opravdano postavljao pitanja o sudbini dr. Šretera i to je dobro ali mi nije jasno zašto kolega Culej ne želi prihvatiti moj prijedlog o proglašenju dana sjećanja dr. Šretera. Taj prijedlog sam uputio 5. veljače ove godine. Prijedlog ove godine je znači, već je, taj prijedlog je već 4 mjeseca. Nemamo niti mišljenje niti Vlade. Znači Vlada ne želi dati mišljenje o dr. Ivanu Šreteru. Zar kolega Culej ne boli da Vlada Vlada, Vlada Andreja Plenkovića, vaš predsjednik Sabora šute i ne žele prihvatiti tu odluku. Čega je strah kolege Culeja i onih koji su HDZ-u. Da li su, možda misle da dr. Šreter ne zaslužuje svoj dan sjećanja u hrvatskom narodu. Volio bih da kolega Culej i svi u HDZ-u i svi mi kolege zastupnici kažemo gdje se nalazi i gdje je skrivena odluka o dr. Ivanu Šreteru koju sam uputio prije 4 mjeseca. I dalje prodajite svoje licemjerstvo a dajem vam priliku da svi potpišete da dr. Ivan Šreter za kojega Milorad Pupovac ne želi odgovoriti gdje se nalaze još njegove kosti [[Upadica predsjednik: Zahvaljujem kolega Bulj.]] da potpišu prijedlog i da ide u zakonsku proceduru jer to dr. Ivan Šreter zaslužuje. Hvala.
Slažem se da dr. Ivan Šreter to zaslužuje i o tome nemamo nikakvih [[Upadica Bulj: A zašto ne date u…]] Pa može, pa vi imate pravo kao klub zastupnika zajedno sa ostalim zastupnicima potpisati taj zahtjev i on će doći [[Upadica Bulj: Nemamo mišljenje Vlade.]] Ne treba vam mišljenje Vlade, slobodno vi potpišite i to će doći na dnevni red.
Ne, … [[Govornik se ne razumije.]] je i dano je u proceduru ima 4 mjeseca.
Nikakav problem. Ali vas molim kolegice i kolege, sada ćemo imati stanku od 10 minuta jer tako kaže Poslovnik. Međutim piše jasno u članku 248.: „Tijekom sjednice Sabora predstavnik kluba zastupnika dužan je iznijeti razloge zbog kojih traži stanku i prijedlog duljine njezina trajanja u izlaganju ne duljem od 2 minute. Dakle problem je u tome što danas raspravljamo o amandmanima na Zakon o terminalu za ukapljeni prirodni plin i ove konzultacije, ne znam čemu će ove konzultacije poslužiti sada, to me samo zanima.
O prikupljanju potpisa i licemjerstva jer dr. Ivan Šreter zaslužuje. Dr. Ivan Šreter zaslužuje da bude dan, njegov dan, dan mirotvorstva. To je osoba od [[Upadica predsjednik: Kolega Bulj!]] treba biti primjer…
Dobro. Sada ćemo napraviti stanku od 10 minuta do 9,45 minuta. STANKA U 9,35 SATI Kolega Grmoja izvolite.
Poštovani predsjedniče, u ime Kluba MOST-a tražim stanku 10 minuta kako bi se konzultirali o katastrofalnoj situaciji u hrvatskoj poljoprivredi. Počelo je evo dolje odakle ja dolazim u dolini Neretve gdje imamo veliki problem sa otkupom znači voća, povrća, znači sada je bila na redu dinja, dolazi lubenica. Uostalom imamo i tu točku znači Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja. Radi se o situaciji znači da imamo prevelik uvoz, da otkupljivači se ponašaju onako kako se ne bi smjeli ponašati, da Zakon o nepoštenoj trgovačkoj praksi kojeg je ministar Tolušić toliko hvalio da uopće ne funkcionira, da se zaobilazi i da je stanje katastrofalno i loše. Imamo ministra Tolušića, PR ministra koji ništa ne poduzima, institucije ništa ne poduzimaju za zaštitu naših poljoprivrednika. I svi znamo općenito kakva je situacija u zemlji da ljudi svakoga dana sve više i više odlaze iz Hrvatske. Ako se nastavi ovakvo uništavanje hrvatske poljoprivrede, znači imati ćemo još veći val iseljavanja i Hrvatska će biti u potpunosti iseljena. Ja pozivam i ministra poljoprivrede Tomislava Tolušića da dođe ovdje u Hrvatski sabor, da nam kaže što Vlada RH, što Ministarstvo poljoprivrede poduzima po tom pitanju. Jer ponavljam ono što se u ovom trenutku događa u Neretvi, gdje praktički prijeti pobuna poljoprivrednika, njihov izlazak na ulice i na ceste, to će nam se dogoditi i u drugim krajevima Hrvatske. Znači pozivam ministra ovdje u Hrvatski sabor i pozivam hrvatsku Vladu da konačno nešto učini za hrvatskog poljoprivrednika a ne samo da ponavljaju uvijek iste fraze da su, da oni rade, da nude, da predlažu zakone, da rade u korist hrvatskog seljaka, hrvatskog poljoprivrednika a zapravo se ništa ne događa. Taj zakon za koji smo i mi glasali, znači nije evo vidimo ništa napravio, zaobilazi se i situacija je jako loša [[Upadica: Hvala vam kolega Grmoja.]]
Vi ste zloupotrijebili Poslovnik. Jasno je definirano da je stanka vrijeme određeno ovim Poslovnikom radi sastanka i konzultacija kluba zastupnika o točki utvrđenog dnevnog reda sjednice Sabora. Ovo nema nikakve veze sa ovom točkom dnevnog reda. … [[Upadica se ne čuje.]] Prestanite se derati.
Nemojte se vi na mene derati, nemojte se vi na mene derati. Znači ima veze, radi se o tržišnom natjecanju.
Kolega Grmoja dajem vam opomenu prvu. Niste postupili u skladu sa Poslovnikom i molim vas da to ne činite. Sada ćete dobiti stanku do 9,45h ali od sada kada se budu dogodile ovakve situacije i ovakvi zahtjevi nećemo davati stanku. STANKA U 9,35 SATI Izvolite kolega Grmoja.
Poštovani predsjedniče. Budući da kolega nije u mogućnosti tražiti stanku jer nije u klubu, ja u ime kluba Mosta tražim stanku od deset minuta kolegici Ines Strenja-Linić niste dopustili, upravo zbog ovog problema o kojem je i kolega govorio, iseljavanja mladih i ovih mjera koje su nam ovdje predstavljene, a koje su paušalne mjere. Naime, naši mladi odlaze izvan granica Hrvatske kako bi pronašli posao u zemljama EU, Vlada im kao odgovor ministre Štromar što nudi? Subvencioniranu ratu kredita. Jesu li to mjere kojima se planira zadržati mladost naših mladih u Hrvatskoj jer ako mladost odlazi, odlazi i znanje, odlazi i stručnost, odlazi obrazovanje, odlazi budućnost. I vaš je plan zadržati mlade kreditima na kraći rok od 15 godina i uz to još smanjujete i postotak sufinanciranja. Znači vi ste smanjili postotak sufinanciranja i to nam ovdje prodajete kao demografsku mjeru. Tražim stanku kako bi se klub Mosta ali i svi ostali zastupnici i kolega Škibola koji je to tražio mogli konzultirati o ovim prijedlozima koji ništa neće učiniti da se mladi zadrže u Hrvatskoj.
Odobravam vam stanku sukladno Poslovniku od 10 minuta, dakle nastavit ćemo u 10,41. Samo prije toga htio bih provjeriti imamo dosta replika, puno ljudi se javilo istovremeno pa ću pročitati i ako nekoga ne pročitam da se javi ako nije registriran. Dakle Mrak-TAritaš, Prelec, Kovač, Alfirev, Lalovac, BAčić Ante, Grmoja, Čikotić, Batinić, Sladoljev, Lovrinović, Sinčić, STričak, Mikulić, Makar, da li još netko? Lovrinović vas jesam prozvao sam vas.
Ja sam se gospodin predsjedniče prvi javio. … /Govornici govore u isto vrijeme./ … ja sam se sigurno prvi javio.
Vi ste se javili u onoj prvoj grupi sigurno ste se javili prije BAčić Ante to sam vidio pa ćemo.
Ne, ne oprostite ja sam se čim je govornik ministar počeo ja sam se prvi javio.
Dobro, može. Ja sam vas vidio da ste bili tamo. Uredu. Jel još netko se javio, ako ne nastavljamo u 10,41. STANKA U 10,31 SATI.
Izvolite kolega Bulj.
U ime Kluba MOST-a tražim 10 minuta stanku da se konzultiramo po pitanju ovoga Zakona koji je u drugom čitanju, a u biti on je toliko, kao što je kolega Podolnjak i kazao izmijenjen da je ovo prvo čitanje i ovo treba ići naravno, u treće čitanje jer ovo je sasvim novi Zakon. Ovdje u komunalnim djelatnosti nema vodoopskrbe, kako je rekao kolega Podolnjak. To je čista privatizacija. Ovo je slično onome što je SDP-ovoj vladi napravio HNS po pitanju energetike, sada u HDZ-ovoj vladi HNS radi po pitanju vodoopskrbe. Ovo je privatizacija na ovaj način jer se u ovome Zakonu kroz komunalnu djelatnost se navodi vodoopskrba. Također, u komunalnoj infrastrukturi, to sam postavio pitanje tajniku jer nema ministra. Ne navodi se distribucijska kanalizacija telekomunikacija gdje bi gradovi i lokalne samouprave imale ogromne iznose u milijunima, milijardu kuna, tko zna koliki iznosi bi teleoperateri bili dužni plaćati lokalnim samoupravama, što rade u svojim državama odakle i dolaze. U Njemačkoj, Švedskoj. Međutim, u Hrvatskoj to ne rade. To su ogromne štete lokalnim samoupravama, ogromne štete. Ovaj Zakon nije onaj Zakon koji je bio u prvome čitanju, on je izmijenjen, on ovdje, želite provući privatizaciju vodoopskrbe, odvodnje, a naravno pogodujete teleoperaterima na štetu lokalnih samouprava. Tu se radi o ogromnim iznosima. Još jednom ponavljam da ovaj Zakon mora ići u treće čitanje jer činjenica da je HNS u Vladi SDP-a napravio s energetikom što je napravio, ogromne štete RH po pitanju obnovljivih izvora energije sa vjetroelektranama, a ovaj put to isto Ministarstvo koje je u HNS-ovim rukama, što mu je HDZ dozvolio i sada šuti, će napraviti po pitanju znači vodoopskrbe tj. privatizacije naših izvora, voda i javnoga dobra a to ne smijemo kolege zastupnici dozvoliti, ako SDP je to dozvolio to energetici, vi kolege iz HNS-a, iz manjina, nemojte dozvoliti, od Milana Bandića, ne dozvolite im da privatiziraju.
Hvala. Ja ću vam naravno dati 10 minuta stanke. Htio bi samo radi rasporeda malo vremena da svi budemo svjesni, mi za ovu točku imamo negdje 7 klubova i 10-ak pojedinačnih rasprava, to je negdje bez ijedne replike oko 3,5 sata. Nakon toga imamo još Zakon o oružju kratko rečeno i interpelaciju tako da evo naprosto da svi znamo kako stoji sa vremenom i da adekvatno rasporedimo vrijeme. Evo ga, vidimo se u 15 sati. STANKA U 14,50 SATI
Izvolite. Oprostite … [[Upadica se ne čuje.]] aha, dobro, izvolite.
Hvala lijepo u ime Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista zatražio bi stanku da se konzultiramo upravo o zakonima o kojima sada raspravljamo. Proći će nam ova rasprava 3 zakona iz područja medicinske zaštite, koji su praktično u kratkom vremenu se danas dogodile bez ikakvih rasprava. Na terenu, postoje silni problemi o kojima želim da se konzultiramo u klubu, jer dugovanja koja imaju prema bolnicama, prema domovima zdravlja, samo u mojoj županiji, Vukovarskoj, veteranskoj bolnici, HZZO duguje preko 100 milijuna kuna. Dugovanja koja rastu, koja se nikako ne saniraju, koja utječu i na razinu zdravstvene zaštite o kojoj danas govorimo, utječe i na funkcioniranje, osiguranje, isto medicinskog osoblja, skrbi o svim tim ljudima, skrbi o braniteljima, i svemu onome što želimo imati u svakom dijelu Hrvatske. Nažalost, preko 100 milijuna Vukovarska bolnica, skoro 80 milijuna Vinkovačka bolnica, preko 10 milijuna domovi zdravlja, da li je to način, da li je to skrb kojima se Ministarstvo zdravlja vodi u svojoj politici brige, o prvenstveno o takvim područjima. Kao što je moje, deprivirano područje, koje zahtjeva isti tretman, bolji čak tretman, da bismo mogli nadoknaditi sve nedostatke koje imamo. Nije to samo da se duguje bolnicama, to se duguje i lokalno gospodarstvo, to se duguje i lokalnim građanima, mi svi skupa imamo štetu od takvih iznosa. Zamislite samo, znači da godišnji proračun Vukovarske bolnice, je manji, nego što je dugovanje HZZO prema toj instituciji. Zamislite jednu tvrtku koja bi funkcionirala da ima dugovanje veće nego što je godišnji promet. Ja ne mogu zamisliti, mi ne možemo zamisliti jednostavno, sve ovo možemo raspravljati, ali koja je to zaštita, u kojoj nema osiguranih sredstava, da se provede, ono što je minimalna obveza. I onda kada govorimo o tome, da nam se događa, da nam, liječnici odlaze, da uvjeti rada nisu, ono što zahtijevaju, kada nam se događaju prosvjedi radnika.
Hvala lijepo, vrijeme. Odobravam vam naravno 10 minuta pauze, nastavljamo u 12,15. Hvala. STANKA U 12,05 SATI.
Danas malo kasnije, glasovanje će početi u 10, obavijest predsjednika Sabora.
NASTAVAK ZASJEDANJA 8. SJEDNICE HRVATSKOG SABORA, ODRŽANE 13. SRPNJA 2018. Poštovane zastupnice, poštovani zastupnici, želim vam svima dobro jutro. Danas ćemo glasovati, imamo nešto više od 20 točaka ali prije toga kolega Bulj, izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Tražim stanku 10 minuta u ime kluba MOST-a da se konzultiramo jer vidimo da je u dnevnom redu imenovanje novog guvernera kojega nagrađujete, čovjeka ključna koji je u vijeću za financijsku stabilnost, nagrađujete ga za nerad, nagrađujete čovjeka koji je glavni krivac za financijsku i monetarnu nestabilnost RH u slučaju kad je 10 milijardi kuna mjenica bez pokrića koristio Agrokor. Kad su ga pitali, gospodina Vujčića kako komentira tih 10 milijardi kuna koje je koristio bez pokrića za Agrokor, on je rekao da mjenice žive svoj život. 10 milijardi kuna bez pokrića. Da li žive svoj život ljudi blokirani, ovršeni koji su zbog njega i njegove monetarne politike, danas je i 300 000 blokiranih, da li žive život umirovljenika koji zbog njegovoga nedavanja kao šefa vijeća za stabilnost financijske, nedavanja nikakvih na nama izvješća, izvješća šta je obaveza bila, njegov nerad, nemar. Pa ovo je sramotno da je ugrozio financijsku stabilnost RH, 10 milijardi kuna je koristio Agrokor bez pokrića i sada nagrađujete toga čovjeka, gospodo vladajući. Čovjeka koji je doveo državu pred sami kolaps. Molim vas povucite ovu točku dnevnoga reda tj. imenovanje Vujčića za guvernera. Čovjek je doveo ovu državu na rub propasti. 10 milijardi kuna je koristio bez pokrića, poslušajte i nije upozorio što mu je bila dužnost ni Vladu ni Hrvatski sabor. Ja sam digao kaznenu prijavu ima godinu dana na USKOK i DORH, još nema nikakve reakcije na to. čovjek je broj jedan problem, monetarna i financijska politika u RH. Agrokor je temeljni primjer kako je čovjek 10 milijardi kuna koristio bez pokrića dok Vlada se ne može odreći za radnike svojih potraživanja Dalmatinke, Konstruktora i ostalih [[Upadica predsjednik: Kolega Bulj, hvala.]] Povucite molim vas ovu točku, molim vas predsjedniče, čovjek je krivac za sve.
Dobro, odobrit ću vam stanku.
Prije nastavka od kolegice Dragane Jeckov, sada ćemo preći na iznošenje stajališta u ime kluba zastupnika i nezavisnih zastupnika. Dakle prvi je u ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina kolega Radin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Klub nacionalnih manjina je tražio stanku da bi izrazio svoje ogorčenje i svoj protest prema inicijativi grupe građana koja će uskoro skupljati potpise za, koji imaju cilj smanjenje prava nacionalnih manjina. Kao prvo želim se zahvaliti svima onima koji su već govorili protiv i ili koji su sa distancom, koji su uzeli distancu od takve inicijative, počevši od premijera, gospodina Plenkovića, pa do SDP-a, IDS-a, gospodina Ivana Bandića i njegove stranke i svih drugih stranaka koji zapravo su izrazili zabrinutost prema oduzimanju prava nacionalnih manjina. Da podsjetim, radi se o jednom, ako ga dobro pročitate dosta konfuznom referendumu sa pitanjima koji zapravo ako se dobro pročita povećavaju prag a ne smanjuju ga, jer nitko ne dovodi u pitanje 10 izbornih jedinica tako da na kraju matematički vrlo lako se može doći do toga da sa smanjenim brojem zastupnika i sa istim brojem izbornih jedinica zapravo i sa tri preferencijalna glasa na kraju bismo došli do većeg izbornog praga koji bi pogodovao ne manjim nego većim strankama. Ali ostavimo to njima, ono što je bitno i što je vrlo jasno u oba dva pitanja koja se postavljaju je smanjenje broja zastupnika nacionalnih manjina i oduzimanje ovlasti tim zastupnicima koji bi na taj način postali ono što sam ja nazvao već pri ranim pokušajima jer ih je bilo za tako nešto, to bi postali zastupnici za smeće a ne zastupnici za Hrvatski sabor, ili mislim bi u Hrvatskom saboru protivno svakoj logici, protivno svakoj ustavnoj zapravo logici, protiv ljudskih prava. Oduzimalo bi se zastupnicima nacionalnih manjina pravo da odlučuju za Vladu, znači za povjerenje Vladi i pravo da odlučuju za budžet. Što znači drugim riječima, da bi u ovom Saboru postojali bi zastupnici prve i zastupnici druge ili treće kategorije. Da podsjećam i da kažem vrlo jasno. Ja sam uvijek bio pobornik prava, jednakih prava pa čak i imao sam puno bolje solucije za zastupnike iz dijaspore. Za mene zastupnici iz dijaspore i to sam rekao trebali bi imati fleksibilnu kvotu ali promijenjen je Ustav na taj način kako je. Koja je razlika između zajamčenih mjesta dijaspore i zajamčenih mjesta nacionalnim manjinama? Nikakva ali međutim u jednom sljedećem koraku, kada će se promijeniti možda sastav ovog Sabora doći će netko do ideje da smanjuje ovlasti i zastupnicima iz dijaspore. Ja se protivim i jednome i drugome. Kažem da je ovaj, ono jedino što je jasno u ovom pokušaju referenduma je ksenofobičnost, ono jedino što je jasno je otpor prema svima onima koji ne zadovoljavaju nacionalni standard, svima onima koji su drugačiji pa zato sa velikim zadovoljstvom slušam da svi oni koji zdravo, politički zdravo i humanistički misle su protiv takvog referenduma. Hvala lijepa.
Hvala kolegi.
Pa idemo sada na prvu točku dnevnog reda, to je: - Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2017. godinu. Podnositeljica akta je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom na temelju članka 17. Zakona o pravobranitelju za osobe s invaliditetom. Raspravu je proveo Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku i Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo, Vlada je dostavila mišljenje. Sada ću kada se malo smirimo zamoliti pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom poštovanu Anku Slonjšak da nam se obrati i da nam da dodatno obrazloženje. Ja bih vas samo molio da oni koji žele napustiti sabornicu to naprave što brže i što tiče kako bi pravobraniteljica za osobe s invaliditetom mogla dati dodatno obrazloženje. Zahvaljujem svima i molio bih sada pravobraniteljicu osobe s invaliditetom da uzme riječ. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani saborski zastupnici. Zahvaljujem što imam prilike ponovno prikazati Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2017. godinu. Sukladno djelokrugu rada propisanim Zakonom o pravobranitelju za osobe s invaliditetom u svom izvješću prikazan je rad pravobranitelja na zaštiti, praćenju i promicanju prava i interesa u RH. U 2017. godini ukupno smo imali 1827 građana koji su nam se obratili što je za 31% više u odnosu na 2016. godinu. Što se tiče ukupnog postupanja bilo je 2913 po navedenim pritužbama od čega je upućeno više od 650 preporuka i upozorenja nadležnim tijelima, predložili smo preko 60 izmjena odredbi i dali 43 mišljenja na 20 odnosno 31 propis. Izvršili smo 47 obilazaka prostora, sudjelovali na različitim stručnim skupovima, radionicama, izlagali na 86 događanja, zatim smo dali preko 200 izjava u medijima, organizirali međunarodna i domaće skupove u suradnji i organizaciji samostalno i sa drugim tijelima. Stanje prava osoba s invaliditetom prikazano u ovom izvješću odraz je saznanja prikupljenih nizom pritužbi, ali i kroz sve ove aktivnosti ureda na praćenju provedbe UN konvencija o pravima osoba s invaliditetom. U 2017. godini također smo osnovali Stručni savjet po načelu „Ništa nama bez nas“ u suradnji sa 15 stručnjaka zagovarača osoba s invaliditetom, zagovarača u području invaliditeta. Zahvaljujući Ministarstvu državne imovine uspjeli smo krenuti u pripremu uređivanja prostora područnih ureda pa tako u sljedeće tri godine planiramo otvoriti ured ove godine u Osijeku, a zatim 2019. u Splitu i nakon toga ovisno u Istarskoj ili u Primorsko-goranskoj županiji. Kao i prethodnih godina najveći broj pritužbi bio je u području socijalne skrbi, zatim zapošljavanja i rada, pristupa dobrima i uslugama, mirovinskom osiguranju te zdravstvu i odgoju i obrazovanju. U tim područjima utvrđujem da su povrede prava osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju zajamčeni zakonom, međunarodnim dokumentima, ali i Ustavom RH. Kao društvo opredijelili smo se na uključivanje osoba s invaliditetom u zajednicu, međutim prema podacima iz 2017. vidljivo je da su i dalje osobe s invaliditetom predmeti skrbi, a ne nositelji prava. Stoga je nužno poduzet konkretne mjere kako bi osobe s invaliditetom postale briga svih sustava kao i drugi građani. Kao što sam s ovog mjesta upozorila i prošle godine, više tisuća osoba s invaliditetom u Hrvatskoj danas živi u institucijama. Njihova sudbina ovisi o volji njihovih skrbnika i centara za socijalnu skrb. U institucijama, lišeni slobode, provedu uglavnom cijeli svoj život bez prava na privatnost i vrlo često bez prava na osobni izbor. Saznanja o životu tih osoba u ustanovama socijalne skrbi, koje su tamo smještene bez njihovog pristanka, stekli smo kroz višegodišnje obilaske, više desetaka ustanova i obiteljskih domova, a gdje su nam se same osobe pritužile kako se vrlo često njihove molbe za izlaskom ignoriraju od strane skrbnika. Dodatno je njihova pozicija još nemoćnija ograničenim pravom na kretanje, minimalnim iznosom novca s kojim raspolažu te bez dovoljno znanja da samostalno i aktivno traže zaštitu svojih prava. Navedeno predstavlja segregaciju sukladno Zakonu o suzbijanju diskriminacije jer im nije osigurana u dovoljnoj mjeri podrška, odnosno one usluge koje im omogućavaju povratak za život u zajednici ili ostanak za život u zajednici. Prema podacima o osobama smještenim izvan vlastite obitelji, vidljivo je od 2014. godine prema ovoj godini trend smanjenja broja smještaja u domovina socijalne skrbi, ali istovremeno se bilježi povećanje broja smještaja udomiteljskim obiteljima i obiteljskim domovima. Podatke navedenom prikazali smo u ovom cjelovitom izvješću koje se temelji na saznanjima iz naših obilazaka, prostora u kojima su one smještene, također te publikacije koje smo napravili zajedno u suradnji sa stručnjacima pod nazivom Poštivanje prava osoba s invaliditetom smještenih u udomiteljskim obiteljima i obiteljskim domovima. Također u članku 19. Neovisno življenje UN odboru za prava osoba s invaliditetom 2015. godine je naglasio u zaključnim zapažanjima i preporukama Hrvatskoj kako je odbor zabrinut što nisu sve ustanove, poput manjih privatnih ustanova, odjela za dugotrajnu skrb u psihijatrijskim ustanovama i udomiteljski obitelji za odrasle osobe pokriveni planom deinstitucionalizacije. Preporuke odbora da se one uključe, odnosno sve ustanove za osobe s invaliditetom kao i udomiteljske obitelji za odrasle osobe s invaliditetom. Velika prepreka neovisnom životu osoba s invaliditetom i dalje još uvijek razlog za njihovo odvajanje ustanove, a to je dramatični nedostatak prilagođenih stambenih prostora i usluga podrške. Najveći zadatak je, ne samo pred državom, nego i pred lokalnim zajednicama koje trebaju preuzeti obvezu izgradnje pristupačnog okruženja i prijevoza za sve svoje građane bez segregacije osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju. Pritužbe koje zaprimamo iz različitih krajeva Hrvatske odnosile su se i na nedostatak potrebnih usluga, jer vrlo često roditelji ne znaju i kažu ne znamo što će biti s našom djecom, osobe s invaliditetom kažu ne znamo što ćemo nakon što nam roditelji ili naši bližnji ne mogu više pomoći. Jedan od najznačajnijih oblika podrške neovisno o životu, danas je usluga osobnog asistenta, odnosno različiti oblici asistencije koji su uređeni putem projekta. Niti višegodišnje upozoravanja, kao i preporuke, nisu rezultirale donošenjem zakona kojim bi se regulirala, između ostalih i usluga asistencije, odnosno svih oblika i vrste asistencije koje bi osiguravale, prvenstveno polazeći od vrste i težine invaliditeta te potrebe pojedine individualne osobe. Roditelji djece s razvojnim rizicima i teškoćama i dalje se ne mogu oslonit na sustavnu ranu intervenciju i podršku u smislu dijagnostike, odgovarajuće usluge i logopeda, rehabilitatore i drugih stručnjaka. Oni svjedoče u listama čekanja na pojedine postupke, pružatelja usluga rane intervencije i dalje u pojedinim područjima nema, nisu pravodobno informirane niti od pedijatra, a niti od sustava socijalne skrbi. Kao i u drugim sustavima, problem je razvijanje i širenje mreža usluga, prvenstveno u ovom slučaju izvaninstitucionalnih usluga za djecu s teškoćama u razvoju. Samo 518 djece ostvarilo je pravo na ranu intervenciju u sustavu socijalne skrbi. Ovom visokom Domu 2015. godine prezentirali smo posebno izvješće vezano za djecu i odrasle osobe s poremećajem iz autističnog spektra. Od 2015. pa do danas upoznati smo da se radi na sustavnim rješenjima, međutim i dalje govorimo samo o normativnom okviru bez sustavne implementacije. Kada govorimo o odgoju i obrazovanju i dalje zaprimamo pritužbe koje ukazuju na nedostupnost predškolskog odgoja za djecu s teškoćama u razvoju i dalje čestu praksu vrtića da se uključivanje djeteta uvjetuje prethodnim osiguravanjem asistenta. Usmjerenost na podršku asistenta zamjetna je i u osnovnoškolskom obrazovanju, iako sustav odgoja i obrazovanja treba jačati kao i kapacitete za sve druge oblike profesionalne podrške. Ekipiranje škola stručnjacima rehabilitacijskog profila, edukaciju samih nastavnika te stvaranja centara potpore za podršku redovnom sustavu obrazovanja. U izvješću smo opisali i teškoće koje učenici imaju vezano za sustav srednjoškolskog obrazovanja. Posebice od problema u postupku profesionalnog usmjeravanja do primjene mjere podrške u redovnim srednjim školama, ali i poteškoćama učenika u sustavu socijalne skrbi. Kada govorimo o vještačenju, unatoč naporima stručnjaka u sektoru jedinstvenog tijela vještačenja, na podizanju stručnosti, ostaje i dalje gorući problem nedostatka liječnika specijalista, vještaka i nepristupačnost neadekvatnih prostornih uvjeta u kojima se provodi vještačenja, zbog čega vrlo često dolazi do velikih zaostataka, a time i kašnjenja u ostvarivanju prava. Jučer smo svjedočili, odnosno prekjučer da je otvoren zavod za vještačenje u Splitu te se nadamo da će se nastaviti i dalje kontinuirano otvaranje iz razloga što se i dalje govori o 17 područnih ureda, samo je 30% je njih pristupačno za osobe s invaliditetom. Kada govorimo o zapošljavanju i radu, pritužbe su i dalje bile vrlo slične kao i u 2016. godini, a odnosile su se na provođenje postupaka zapošljavanja, odnosno natječaja oglasa, uskratu prava prednosti, potrebu za razumnom prilagodbom, odnosno za njezinu uskratu pri zapošljavanju, ali i na radnom mjestu. Moram reći da naš ured kao i osobe s invaliditetom, civilno društvo, dali su niz prijedloga u novi Zakon koji je stupio nedavno na snagu te očekujemo da će se i naredni pravilnici i svi ostali podzakonski akti koji trebaju biti doneseni čim prije biti, kako bi doista zapošljavanje i rad na sve moguće načine u normativnom barem okviru uklonili moguće prepreke, a onda i sve to navedeno primijenili. Kada govorimo o podacima vezano za mirovinsko osiguranje, tada imamo doista zabrinjavajući podatak da 70 tisuća 107 invalida rada izvan radnog odnosa, kojima je priznato pravo na invalidsku mirovinu zbog utvrđene profesionalne nesposobnosti za rad, odnosno djelomičnog gubitka radne sposobnosti. Zabrinjava činjenica da njihova prosječna mirovina iznosi 1795 kuna 73 lipe. Samo je 5314 osoba s profesionalnom nesposobnošću ostalo u svijetu rada. Područje zdravstva. I dalje je najveći broj preporuka i upozorenja išao u ovom pravcu. Uputili smo ih i Ministarstvu zdravstva i Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje, a odnosili su se dostupnost zdravstvenih usluga, pravo na liječenje, fizikalnu terapiju, zdravstvenu njegu u kući, rehabilitaciju, ortopedska i druga pomagala, te lijekove. Velikom broju ljudi raznih posljedica bolesti i ozljeda, primjerice multiple-skleroza, alzheimer, demencija, rijetke bolest, spinalne i druge ozljede ostaju i dalje nedostupni lijekovi koji su im od primarne važnosti za održavanje zdravlja i kvalitetu života. Razlozi su višestruki, od onih da lijekovi se ne nalaze na listi pa stoga često neke moraju doplaćivati, neki su preskupi, a neki jednostavno nisu im uopće dostupni. Kada govorimo o pristupačnosti i dalje je to jedan od najvećih područja u kojima su osobe diskriminirane s tjelesnim invaliditetom, ali i drugim oštećenjima. Kao opravdanje za nečinjenje prilagodbi često se prebacuju odgovornosti i najčešći odgovor je da se radi o zaštićenoj kulturnoj baštini ili da nema dovoljno financijskih sredstava. RH je zemlja koja je top destinacija u turizmu. Kada govorimo o njemu, mi smo proveli jedno anketno ispitivanje turističkih zajednica, gradova i doista ako želimo biti top destinacija, tada moramo učiniti turističku ponudu potpunom. Što znači prilagoditi i cestovni i željeznički, zračni, pomorski prijevoz, osigurati smještaj bez obzira da li govorimo o hotelu, apartmanu, OPG-u, a da ne govorimo o drugim sadržajima poput sportskih itd., koji zapravo u ovom trenutku nisu dovoljno pristupačni osoba s invaliditetom i smanjenom pokretljivosti. Mi smo 2017. godine bili svi upoznati sa jednom prekrasnom izložbom koja je započeta vezano za „Mind from the future“ Nikola Tesla koja je bila u Meštrovićevom paviljonu. Trenutno se taj paviljon odnosno njegova okolina renovira. Međutim, pokazuje se i dalje prisutnim zabrinjavajući nedostatak svijesti o važnosti pristupačnosti osoba s invaliditetom. Jednostavno ne možemo vjerovati da se i nakon svih ovih godina upozorenja, ponavljanja opredijeljenosti društva za poštivanje prava događa da i dalje unatoč preporukama i osoba s invaliditetom i našeg Ureda ne predviđa suradnja svih ključnih institucija kako bi se ovaj spomenik kulture učinio pristupačnim. Iako se većina od 511 tisuća 850 osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju nije obratila Pravobraniteljici za osobe s invaliditetom, a ovako teške povrede prava vide se već i na ovom broju, možemo se samo zapitati koliko bi tek prikazano stanje bilo teže kad bi više osoba s invaliditetom bilo upoznato sa svojim pravima i imalo potrebnu podršku da se pritužuju na njihovu povredu. Oni koji su najugroženiji nisu ni u poziciji da nam se obrate. Na kraju ovog dijela naglasila bih da je ovo Izvješće slika stanja za 2017. godinu iz perspektive roditelja djece s teškoćama i osoba s invaliditetom i njihovim obitelji. A sve zakonodavne promjene, političke odluke i javne politike u protekloj godini treba promatrati jedino u kontekstu njihovog utjecaja na svakodnevni život i funkcioniranje osoba s invaliditetom. Stoga cijeneći napore Vlade u aktivnostima koje su provodili 2017. godine, očekujemo da će preporuke i upozorenja, kao i prijedlozi izmjena propisa biti usvojeni, ako već i nisu usvojeni na početku ove godine jer doista nema mjesta opravdanjima da se nije imalo vremena, da je dosta učinjeno, a da je neki problem presložen ili da je namjera pa i određeni planovi, sastanci, dogovori jer zapravo svako prebacivanje problema u narednu godinu je često nepovratno izgubljeno vrijeme za pojedine kategorije djece s teškoćama i osoba s invaliditetom. Zahvaljujem.
Hvala i vama gospođo pravobraniteljice. Imate 8 replika, ali prije toga žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Zapravo replike dođu još i prije. Prvu repliku ima gospodin Ante Babić. ... [[Upadica: ne čuje se.]] Prvo replike. Prvo replike, onda odbori. Gospodin Ante Babić.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana Pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, rekli ste između ostaloga, da osobe s invaliditetom su zapravo predmet skrbi, a ne predmet prava. Ne upada li vam u oči činjenica, a i kroz mišljenje Vlade RH da je u RH 508 tisuća 617 osoba s invaliditetom? To je negdje 12% populacije. U zemljama u okruženju taj broj je između 5 i 6 odnosno 7 i 8%. Dakle, 12% populacije. To govorim iz slijedećeg razloga jer ste vi u ovom Izvješću govorite o inkluzivnom dodatku o pomoći i njezi za osobe s invaliditetom kako bi pomoć zapravo onima kojima je najpotrebnija zapravo došla u prave ruke. Mislim da ta inicijativa treba krenuti od vas, od Pravobraniteljice kroz resorno Ministarstvo i da se ova situacija sa ovolikim brojem osoba sa invaliditetom treba riješiti kako bi stvarno pomoć dobili oni kojima je najpotrebnija. Hvala.
Hvala i vama. Želite li odgovoriti?
Želim. Evo, zahvaljujem zastupniku na komentaru i mišljenju i željela bih reći da upravo ta rečenica je u tom smislu što najveći broj pritužbi osoba sa invaliditetom i roditelja djece sa teškoćama je bio u području socijalne skrbi. I u tom dijelu zapravo je pokazatelj da i društvo kao takvo i dalje još uvijek previše uključuje osobe sa, isključuje, iz sustava zapošljavanja, iz sustava znači osiguravanja u različitim drugim sustavima a ne da se upućuju prema socijalnoj skrbi. Mislim da svi mi kao društvo trebamo iskoristiti te prilike i potencijale kako bi zapravo socijalna skrb imala što manje posla sa osobama sa invaliditetom. A zapravo da sredstva koja se dobivaju, odnosno koja se upućuju prema osobama sa invaliditetom budu doista za pokrivanje troškova invaliditeta. A dokle god nemamo jedan takav oblik dodatka ili naknade koji nije socijalna, već isključivo temeljena na individualnim potrebama same osobe i specifično vezano uz invaliditet, dotle nažalost i dalje imamo situaciju vezanu za socijalnu skrb. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospodin Željko Jovanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice, hvala vam na još jednom izvješću, dajemo veliku podršku vašem radu, mislimo da svako vaše izvješće doprinosi da u narednoj godini problemi budu bolje riješeni. Međutim, javljam se za repliku temeljem i kontakata sa roditeljima i temeljem onog što ste vi rekli gdje jednostavno kao da nema pomaka. To je problem sustavne rane intervencije i pomoći logopeda, rehabilitatora i drugih stručnjaka gdje smo iz vašeg izvješća vidjeli da je svega 518 djece uključeno u sustav rane intervencije i da iz godine u godinu unatoč vašim upozorenjima nema pomaka. Također navodite i problem autizma gdje imamo nacionalni okvir za probir i dijagnostiku ali nažalost nije implementiran u sustav zdravstva. Pa vas molim da nam pojasnite po vama gdje je tu problem i zašto ovdje jednostavno nema pomaka iako iz godine u godinu ukazujete na to?
Hvala lijepa. Želite li odgovoriti? Izvolite.
Pa evo samo bih ukratko odgovorila. Tijekom 2017. godine doista mi u suradnji sa UNICEF-om i pravobraniteljicom za djecu kao i uz podršku triju ministarstava koji su ključni za područje usluga rane intervencije, napravili smo nekakve pomake u smislu dogovora, ne znam različitih razvoja kako bi se i mjere iz nacionalne strategije koje su zacrtane za 2017. odnosno za ovaj period kako bi se izvršile. Međutim, svi ti dogovori, sve te pripreme predugo traju. Ono što sam naglasila, djeca ne mogu čekati, djeca odrastaju, potrebna im je rehabilitacija, habilitacija odmah, sada a ne kroz neki drugi period. Mislim da je sustav u ovom dijelu pretrom i da zapravo sve to presporo, presporo traje. Pomaka ima, znamo da će se, predviđaju se neke određene aktivnosti u 2018. godini napraviti. Međutim, to su i sve dogovori, sastanci, planovi. A ono što sam i naglasila u izvješću a što je jasno vidljivo i dalje smo još uvijek na normativno dijelu. Evo hvala.
Hvala lijepo gospođo pravobraniteljice. Treću repliku ima gospodin Sladoljev.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice. Ja imam jednu, zapravo repliku, jedan slučaj majke koja ima sina koji ima autizam i istakla mi je jedan problem koji je ovako malo ljudima poznat a to je prijevoz djece sa autizmom, tj. djece koja više nisu u sustavu obrazovanja. Dječak ima 19 godina, trebao bi ići u centar za rehabilitaciju, ona nema automobil a ta djeca ne mogu ići javnim prijevozom zbog specifične bolesti koju imaju. Jednostavno je osuđena, javio se jedan dobar čovjek, taksist koji ju vozi svaki dan besplatno to dijete. I rekla mi je, i ja sam se obratio i gradu Zagrebu, oni su isto rekli da su nemoćni u tom sustavu. To je jedan problem o kojem ljudi malo znaju ali mislim da je veliki.
Hvala vam lijepo. Izvolite odgovoriti.
Može, može. Pa evo samo bih kratko rekla, problem prijevoza je problem u svim sredinama. I ako je problem u gradu Zagrebu, onda možemo misliti kakav je problem u drugim krajevima. Mislim infrastruktura je izuzetno bitna i ako nema povezivosti zapravo osobe sa invaliditetom i djeca ne mogu obaviti niti jednu od aktivnosti što zapravo na taj način ih još više izolira i isključuje iz društva. Mislim da je osnovno da se lokalne sredine zapitaju na koji način mogu osigurati prijevoz jer nije u interesu da preuzmu sve udruge i da ide preko udruga, jednostavno treba osigurati javni prijevoz koji će biti prilagođen. Mislim da tu uvelike treba vidjeti i mogućnosti korištenja i sredstava iz europskih fondova, gdje god je moguće iskoristiti i zajednički naravno vidjeti sa državom na koji način osigurati da cestovni prijevoz, ali kao što sam rekla i druge vrste prijevoza budu prilagođene. Mi i dalje imamo dosta vezano za udruge i za prilagođena kombi vozila a zapravo je nužno da se osigura javni prijevoz za osobe sa takvim potrebama.
Hvala Lijepa. Iskoristim priliku da pozdravim studente iz Međunarodnog programa razmjene ERASMUS koji su na Pravnom fakultetu sveučilišta u Zagrebu, pozdravimo ih pljeskom. [[Pljesak.]] Hvala što ste s nama. Sada je na redu gospodin Ivan Sinčić.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Sjećam se iz vašeg izlaganja prije nekoga vremena ovdje, jedan od glavnih problema je bio nedostatak istraživanja, odnosno nedostatak statističkih podataka, dakle koji se tiču osoba sa invaliditetom. Pa bih vas htio pitati od onda do sada, odnosno od proteka vremena, koliko je došlo do unapređenja istraživanja, jesu li ona još uvijek na dobroj volji pojedinih udruga građana ili su se neke državne institucije počele baviti tim statistikama, odnosno voditi statistike već kako su dobivale informacije? Također sjećam se apsurda da su te institucije trebale dostavljati vama informacije a na kraju se dogodilo da su one od vas tražile informacije o osobama sa invaliditetom. Pa vas molim da nam pojasnite, hvala.
Izvolite gospođo pravobraniteljice.
Pa to je bilo vezano uz znači nedavno jer smo izvješće branili u 10. mjesecu 2017. godine za 2016., pa bi htjeli reći da zapravo od tada do sad ono što je promjena je to dasmo predlagali izmjene u zakonu koji su doticali se statističkih podataka i vjerujemo da će to biti i usvojeno, nemamo još uvijek konačno mišljenje na te propis ali što se tiče ovoga apsurda, i dalje on stoji samo evo, početkom ove godine nisu nas tražili podatke ali smo imali sastanke koje smo zapravo im izložili probleme općenito vezano za statističke podatke. Tako da konkretnih nekih promjena u ovom trenutku ne mogu vam iznijeti da ih ima.
Hvala vam lijepa. Sada je na redu gospođa Marija Alfirev.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi pravobraniteljice. Dakle, spomenuli ste u svom izvješću koje je zaista kvalitetno i široko, obuhvatilo je zaista sva područja, spomenuli ste da zapravo jedna od ključnih područja koje ste obradili je neovisno življenje i život u zajednici, uključivanje u zajednicu sa posebnim naglaskom na procese deinstitucionalizacije, isto tako širenje usluga u zajednici o u tom smislu moramo dakle, u jednom djelu je vrlo jasno da je potrebno i jasno financiranje pružatelja usluga koje mora biti i ujednačeno i u tom smislu prošle godine je obavljeno javno savjetovanje pravilnika o standardima za pružanje socijalnih usluga. Do danas nemamo to izvješće, imate li vi kakvih saznanja o tome?
Odgovor, molim vas, izvolite.
Pa u ovom sad trenutku mogu samo reći da smo mi davali preporuke i vjerujemo i nadamo se da će oni biti i usvojene jer mislim da je u interesu svima da cijene budu izjednačene i u pravo iz razloga da moramo činiti sve da bude, kako bi rekla, one osobe koje žive u vlastitom domu da se zna točno koliko koštaju usluge u zajednici a koliko košta jedna institucionalizacija. Mislim da je svima nama važno da osobe ostanu u svojim domovima, da dobe podršku koja im je potrebna u njihovom vlastitom domu i da ona bude doista na primjeren i ta osoba koja će biti podrška plaćena. I da se ne desi da zapravo imamo situacije da smještavamo ljude u institucije a da o institucijama time naplaćujemo iznose koji su apsolutno različiti, neovisno dal' se radi o privatnom ili javno sektoru. Tako da mislim da ministarstvo u tom djelu je razmotrilo dosta prijedloga i mislim da možda mogu oni tu odgovoriti jer su i ovdje, ali u svakom slučaju nama je u interesu da dođe do izjednačavanja i da zapravo se vidi da osobe sa invaliditetom njima je mjesto u njihovim domovima i uz podršku njihovim zajednicama a ne u institucijama.
Hvala vam. Gospođa Ines Strenja-Linić.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Dakle, poštovana pravobraniteljice, vaše izvješće je temeljni dokument o stanju i brizi o osobama sa invaliditetom u Hrvatskoj. I ove godine je vrlo detaljno napisano i očekujemo da će nekakvi pomaci biti jer vi zbilja ulazite u sam meritum stvari. Ono što bi htjela posebno naglasiti, vi ste spomenuli ponovno pitanje dostupnosti lijekova, i vi ste isto tako primijetili kao i mi unutar odbora, ja sam kao predsjednica pokrenula priča sa dostupnosti lijekova, posebno za oboljele od multiple skleroze, vi ste tu isto tako krenuli sa inicijativom jer znamo da su prisutni posebno diskriminirajući kriteriji za oboljele, njih je 6000 u Hrvatskoj da ne smiju dobiti lijek ukoliko su stariji i postavi se dijagnoza iznad 55 godina a to su još uvijek radno aktivne osobe kao i tek nakon godinu dana od postavljene dijagnoze te osobe mogu dobiti lijek, time ih dovodimo u još veće stanje i pogoršanje većeg stupnja invaliditeta i u konačnici to puno skuplje košta. I onda se kaže, može, HZZO kaže mogu bolnice ali na teret svojih proračuna što onda se oduzima drugim pacijentima. Hvala što ste skrenuli pažnju i na to.
Hvala, hvala. Odgovor, izvolite. Dobro, gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospođo pravobraniteljice, evo prihvaćam apsolutno vaše izvješće i broj ljudi koji se vama javljaju ne govore o konkretno o tome da li se u Hrvatskoj stanje poboljšava ili pogoršava nego o tome da prepoznaju vaš rad. I dobro je da se ljudi obraćaju, da vide u vama nekoga tko može im pomoći u njihovom svakodnevnom životu a ono s čime sam ja nezadovoljan, primjerice da mi evo, i tu se trebamo zamisliti kao saborski zastupnici, da nakon što je gospođa Vesna Škulić u svom mandatu osigurala određene popratne sadržaje u Saboru, da osobe sa invaliditetom imaju mogućnost pristupa kao i svi ostali. U samoj sabornici to još uvijek nemamo. Znači kolegica Ljubica Lukačić i dalje govori u ime kluba iz klupe umjesto da ima ravnopravnu poziciju kao i svi ostali zastupnici da joj se omogući i prilagodi govornica saborska i na tome treba raditi. Znači ja apeliram i na vas gospodine potpredsjedniče, da to na jednoj od sjednica predsjedništva istaknete, mislim da to jednostavno nije u redu. Hvala lijepo.
Hvala. Želite li odgovoriti? Dobro. Gospodin Ivan Ćelić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, više puta je spominjano, drago mi je daje kolega Jovanović to rekao, mislim da je vezano za osobe sa invaliditetom, osobe koje boluju od jednog od poremećaja za autističnog spektra u ovome trenutku su najugroženije u RH i kao što je spominjano dakle, vezano za nacionalni okvir, vezano za radne skupine dodatno komplicira situacija što su tu ingerencije tri ministarstva, sve se to presporo okreće i taj pilot projekt koji je sa UNICEF-om, dakle od mog aktivnog političkog angažmana, 2013. i u gradskoj skupštini grada Zagreba a i sada u Hrvatskom saboru, mislim da treba neprestano ponavljati i požurit sve odgovorne da se ipak neke stvari pokrenu jer to ide jako, jako sporo a intervencije, dakle da ne govorimo da uopće u gradu Zagrebu nema suvremenog dijagnostičkog centra za poremećaj autističnog spektra, onda je dalje sve suvišno govoriti. Hvala.
Hvala gospodine Ćelić. Želite odgovoriti? hvala. Sada bih molio predstavnike odbora koji žele da uzmu riječ, gospođa Ines Strenja-Linić predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Poštovana predstavnice ministarstva i draga naša pravobraniteljice sa svojim zamjenicima. Dakle, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku na svojoj 44. sjednici, mi smo dosta vrijedni ima puno sjednica, raspravio je Izvješće o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom za 2017. godinu koju je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila pravobraniteljica za osobe s invaliditetom aktom od 27. ožujka 2018., dakle odbor je raspravljao kao matično radno tijelo, sukladno članku 85. Poslovnika Hrvatskog sabora i raspolagao je pisanim mišljenjem Vlade Hrvatske na navedeni akt. Uvodno obrazloženje podnijela je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom navodeći podatke za 2017. u kojoj se pravobraniteljici obratilo 1827 građana što je za 433 pritužbe ili 31% više u odnosu na 2016. Kako je navela postupano je i po 266 zahtjeva iz prethodnih razdoblja što je ukupno 2093 razmatrana zahtjeva građana u zaštiti i afirmaciji prava osoba s invaliditetom te suzbijanju svih oblika diskriminacije Ured pravobraniteljice ukupno je postupao u 2913 slučajeva po navedenim pritužbama, uputio više od 650 preporuka i upozorenja nadležnim tijelima, predložio više od 60 izmjena odredbi i dao 43 mišljenja u 31 propisu. Kao i prethodnih godina najveći broj pritužbi odnosio se na područje socijalne zaštite, zatim na područje rada i zapošljavanja, pristupa dobrima i uslugama mirovinskog osiguranja, zdravstva te odgoja i obrazovanja. Kao i prethodnih godina najveći broj pritužbi odnosio se na područje socijalne skrbi više od 300 pritužbi što upućuje na to da su osobe s invaliditetom i dalje predmetom skrbi, a ne nositelji prava istaknula je pravobraniteljica. Kada se govori o pravu osoba s invaliditetom da ostvare pravo na neovisno življenje i život u zajednici, da biraju mjesto boravka, gdje i s kim će živjeti pravobraniteljica smatra da nismo osigurali uživanje ovog prava. I zbog toga više od 10.000 osoba s invaliditetom u RH još uvijek živi u institucijama. S tim u vezi, a u vezi s procesom transformacije i de institucionalizacije te razvojem usluga u zajednici istaknula je i nedovoljnu iskorištenost eu fondova. U sustav odgoja i obrazovanja pravobraniteljica je istaknula da još uvijek zaprima pritužbe koje upućuju na nedostupnost predškolskog odgoja za djecu s teškoćama u razvoju i čestu praksu dječjih vrtića da se uključivanje djeteta uvjetuje prethodnim osiguravanjem asistenta što nije uvijek moguće. Samo 518 djece ostvarilo je pravo na ranu intervenciju u sustavu socijalne skrbi, a mnogi roditelji djece s razvojnim rizicima i teškoćama u razvoju i dalje se ne mogu osloniti na sustavnu ranu intervenciju i podršku u smislu dijagnostike, odgovarajuće usluge logopeda, rehabilitatora i drugih stručnjaka. U području zdravstva najveći broj zaprimljenih pritužbi odnosio se na dostupnost zdravstvenih usluga, ostvarivanje prava na liječenje, fizikalnu terapiju i zdravstvenu njegu u kući, bolničku rehabilitaciju, ortopedska i druga pomagala i naravno lijekove. Provedeno istraživanje o problemima na ovom području upozorio je na potrebu hitne reorganizacije s obzirom na to da se na usluge i ostvarivanje ovih prava mora predugo čekati. Iako je predstavnica Ministarstva za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku obrazlažući mišljenje Vlade u odnosu na izvješće upozorila na niz pogrešnih navoda iskazanih u izvješću te istaknula načelnu primjedbu na dostavljeno izvješće smatrajući ga ne cjelovitim jer su kako je istaknula u izvješću navedene samo nepravilnosti i negativna postupanja utvrđena tijekom 2017. godine, a ne i pozitivni pomaci, članovi odbora su jednoglasno pohvalili i podržali predmetno izvješće pravobraniteljice. Kako su u raspravi istaknuli osnovna uloga pravobraniteljica za osobe s invaliditetom je zaštita, praćenje i promicanje interesa i prava osoba s invaliditetom te s tim u vezi i ukazivanje na određene nedostatke i nepravilnosti, a sve u svrhu promicanja prava i interesa osoba s invaliditetom. Nakon provedene rasprave kao što sam rekla, svi članovi odbora jednoglasno su predložili Hrvatskom saboru na usvajanje Izvješća o radu pravobraniteljica za osobe s invaliditetom za 2017. godinu. Hvala.
Hvala i vama. Gospodin Gordan Maras predsjednik Odbora za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicom. Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo Hrvatskog sabora je na 32. sjednici održanoj 9. svibnja 2018. godine raspravljao o Izvješću o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2017. godinu koje je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila pravobraniteljica za osobe s invaliditetom aktom od 27. ožujka 2018. godine. Odbor je navedeno izvješće raspravio sukladno članku 179. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. odbor je također raspolagao i pisanim izvješćem Vlade RH i u uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja upoznala odbor sa postupanjem ureda u 2017. godini te je istaknula da je 1827 građana se obratilo uredu odnosno 31% više nego u prethodnoj 2016. godini. S obzirom da odbor posebno pokriva područje rada zapošljavanja i mirovinskog sustava uočili smo da je kao i prethodnih godina uz područje socijalne zaštite su uslijedili i prigovori na područje rada i zapošljavanja te pristupačnosti odnosno više od 300 osoba s invaliditetom se obratilo i ukazalo na probleme područja socijalne skrbi što ukazuje na iznimno težak materijalni položaj osoba s invaliditetom. U području zapošljavanja i rada pritužbe su se uglavnom odnosile na uskratu prava prednosti pri zapošljavanju pod jednakim uvjetima, uskratu razumne prilagodbe na radnom mjestu te nepoštivanja obveze kvotnog zapošljavanja ili ispunjavanja obveze plaćanjem novčane naknade umjesto zapošljavanja. Kao i ranijih godina, raste broj pritužbi iz područja mirovinskog osiguranja koje se najčešće odnose na nepriznavanje prava iz mirovinskog osiguranja i dugotrajnost postupka rješavanja. Broj zaprimljenih predmeta iznosi preko 85 000, riješeno je čak 90 000 takvih predmeta. Na kraju 2017. godine ukupan broj neriješenih predmeta bio je otprilike 32 495. Dugotrajnost postupka vještačenja utječe također na prolongiranje i ostvarivanje pojedinih prava iz različitih sustava, a najčešće u postupcima za ostvarivanje prava iz mirovinskog sustava i socijalne skrbi. Prema podacima Zavoda za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju zapošljavanja osoba s invaliditetom, postupci vještačenja traju najduže u gradovima Varaždinu i Osijeku što je posljedica nedostataka liječnika specijalista vještaka. Pisano mišljenje Vlade RH obrazložila je predstavnica Ministarstva za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku, a u raspravi članovi odbora podržali su izvješće o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom za 2017. godinu te predložili Hrvatskom saboru sljedeći zaključak: Da se prihvaća izvješće o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom, jednoglasno sa 8 glasova za. Hvala vam lijepo.
Hvala. Želi li predstavnica Vlade dodati, dati dodatno obrazloženje, gospođa državna tajnica Marija Pletikosa je s nama. Izvolite.
Poštovani podpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima. Prijedlog mišljenja na izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2017. godinu sastavljen je u suradnji sa ministarstvima, Središnjim državnim uredom za šport, Uredom za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. U prijedlogu mišljenja dane su primjedbe i prijedlozi u odnosu na određena poglavlja izvješća. Iz mišljenja vidljivo je da Vlada RH, među ostalim, daje i načelnu primjedbu na dostavljeno izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2017. godinu smatrajući ga necjelovitim iz razloga što nema usporednog prikaza s proteklim razdoblje, niti su navedeni podaci o postignutim rezultatima na prethodne preporuke pravobraniteljice, iako su ministarstva pravobraniteljici dostavljala izvješća iz svoje nadležnosti. Vlada RH broj od 1827 nezadovoljnih građana shvaća vrlo ozbiljno te svaku navedeno primjedbu i preporuku pravobraniteljice smatra iznimno vrijednom i važnom. Vlada RH i nadalje će poduzimati korake s ciljem žurnog postupanja po istima kako bi osobe s invaliditetom doista imale izjednačene mogućnosti sa ostalim građanima i bile maksimalno uključene u život zajednice. Sukladno navedenom, Vlada RH predlaže usvajanje izvješća pravobraniteljice uzimajući u obzir da su sve primjedbe i preporuke poziv na rješavanje problema s kojima se suočavaju osobe s invaliditetom u RH od strane svih dionika u društvu. Hvala.
Hvala i vama. Imate 6 replika. Prvu repliku ima gospodin Maras.
Hvala lijepo kolegice državna tajnice. Evo ja moram primijetiti i smatram dosta neprimjerenim odgovor Vlade RH na izvješće pravobraniteljice, koji osjećam kao da se Vlada pravda i vrlo rijetko se vidi izvješće na 21 stranici, znači očitovanja na izvješće pardon, na 21 stranicu. Niste vi gospođo državna tajnice, niti Vlada RH pozvani se tu pravdati, nego otklanjati te probleme koje osobe s invaliditetom u RH imaju i vrlo mi je žao kada vidim takav osoban pristup Vlade RH kao da bi svi pravobranitelji u Hrvatskoj trebali samo hvaliti Vladu i onda bi se izvješće prihvaćalo bez ikakvih sugestija, ali kada se uoče određeni problemi onda se piše 21 stranice. To je ono što sam htio reći i nadam se da tako u budućnosti neće biti. Hvala lijepo.
Hvala. To je jako stari problem, jako je stari problem, oduvijek traje. Izvolite, hoćete odgovoriti? Ne, dobro. Drugu repliku ima gospođa Strenja-Linić.
Pa ja bih se nadovezala isto tako kao i kolega Maras, Vlada je ovdje da dobro prouči svake godine ovo izvješće i u skladu s tim postupa. Pa ja već dva puta ukazujem na ono što i pravobraniteljica primjećuje da imamo petstotinjak domova u kojima su smještene osobe, većinom starije osobe, osobe sa psihičkim poteškoćama, osobe znači sa posebnim potrebama, domove u kojima oni žive, u kojima nemaju mogućnosti ostvariti nekakve svoje ljudske i osobne kontakte i sa svojim osobama koje su ranije poznavali, niti imaju dostupnu komunikaciju s vanjskim svijetom u kojima nemaju mogućnost ni zadovoljit najosnovnije medicinske potrebe, a mi kao država, odnosno vi kao ministarstvo ništa niste poduzeli kako bi se vršio nadzor nad tim domovima. Tamo je situacija jako loša, ne kažem da su svi, ali je velika većina ona u kojima se krše osnovna ljudska prava [[Upadica Furio Radin: hvala.]] Ukazali smo na to, još uvijek Vlada ništa nije poduzela po tom pitanju.
Hvala. Izvolite.
Hvala. Odgovorila bih da se ne slažem sa vama iz razloga što je u proteklom razdoblju je deinstitucionalizirano 647 osoba s invaliditetom, trenutno usluge organiziranog stanovanja koristi nešto više od 1000 osoba s invaliditetom. Što se tiče smještaja u ustanovama socijalne skrbi, svjesni smo nekih nedostataka, međutim na njima radimo, na njihovom ispravljanju. Povećan je broj inspektora za 50%, budući sam i sama bila na čelu jedne takve ustanove ne mogu se složiti da ljudi u njima tako žive. Dakle, ne u svim ustanovama. Radi se o, u nekim ustanovama ako ima kršenja ljudskih prava, onda tu zaista odmah reagiramo. Tako da radimo, redovito radimo na poboljšanju, a što se tiče ove primjedbe da su osobe prisilno smještene u institucije socijalne skrbi, također se ne mogu složiti s tim jer…
Hvala gospođo Pletikosa. Imati ćete još prilike, ima još replika. Izvolite gospođo Mrak-Taritaš. ... [[Upadica: ne čuje se.]] Ne, ne, ne. Netko je ostavio upaljen. U redu je sada. Sad je u redu.
Je, sve je u redu. Hvala lijepa potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena državna tajnice, što je smisao izvješća pravobranitelja? Smisao izvješća pravobranitelja je da ukaže na sve nedostatke, da ukaže na eventualna poboljšanja su i zato idu svake godine koja su bila u odnosu na proteklu godinu i da zapravo bude osnov da bi bili bolji, da bi mijenjali zakone, da bi stvorili uvjete i kriterije, tako da je malo neobično, ja na osobnoj razini razumijem. Vi ste iz sustava pa onda možda to i osobno doživljavate i na taj način reagirate. Ali apsolutno je riječ jednom vrlo dobro Izvješću, vrlo korektnom Izvješću, Izvješću gdje Pravobraniteljica za osobe s invaliditetom ukazuje na sve probleme koji jesu, a Vlada bi trebala onda u zajedničkoj suradnji pokazati što je tu pomak napravljen i u tom smislu bi trebalo biti i očitovanje Vlade.
Hvala vam lijepa. Želite odgovoriti? Da. Izvolite gospođo Pletikosa.
Hvala lijepo. Pa evo, ja moram naglasiti izuzetno dobru suradnju s Pravobraniteljicom. Naravno na gotovo 400 stranica njezinog izvješća da su ne samo Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politike, nego i ostala ministarstva su imala određene primjedbe i ne treba se radi toga nitko ljutiti, ali sigurno da treba istaknuti i one stvari koji su učinjene. Hvala.
I moramo pohvaliti pravobraniteljicu jer je to prvo Izvješće pravobraniteljstava ili pravobraniteljica za 2017. godinu. I to je isto bitno. Gospodin Panenić.
Hvala lijepo. Poštovana državna tajnice, ono što čitajući zapravo ovdje samo izvješće, mogu steći dojam da zapravo to su upute što bi državna tijela trebala poduzeti da otklone brojne nepravilnosti, zapravo one nedostatke koji otežavaju život osobama sa, invalidnim osobama. Ono što me zapravo fascinira, da brojke govore obrnuto, pogotovo kod kvotnoga zapošljavanja gdje vidimo da državne institucije gdje nema dodatne potrebe za angažiranje nekih sredstava ne ispunjavaju svoje obaveze. Zapravo, taj dio je meni nekako i bio i mogu reći najsporniji da kad pogledam državna, geodetska, Hidrometeorološki zavod, intelektualno vlasništvo zavod, mjeriteljstvo i brojni drugi. Zapravo, oni ne ispunjavaju. Kako ćemo mi očekivati onda od realnoga privatnog sektora da ispunjava kriterije, ako mi sami ne poduzimamo ništa. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Gospodin Stričak zadnji, zadnja replika.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Pa evo, prije koju godinu znači, tadašnja SDP-ova Vlada je ukinula sve one zasebne komisije koje su bile u Centru za socijalnu skrb, pa mirovinsko ima svoju, pa zdravstveno osiguranje svoju i to je sve spojilo u Zavod za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom. Međutim, nisu osigurali prostor i uvjete za rad. I sad imamo slučaj u Varaždinu da se procjene i vještačenja čekaju po godinu dana. I sad vi zamislite, osoba unesrečena treba tamo jednu potvrdu, vještačenje da ostvari svoje pravo da li iz mirovinskog, da li ih socijalnog ili zdravstvenog osiguranja i na tu potvrdu rješenje komisije odnosno zavoda čeka godinu dana. Pa evo, ovom prilikom apeliram ako je moguće da se osigura veći broj liječnika i naravno, normalni uvjeti rada. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Prvi koji se javio za raspravu u ime kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista… ... [[Upadica: ne čuje se.]] Ah, pardon. Ispričavam se, moja greška. Gospođa Alfirev, isto još jedna replika. Ispričavam se, nije bilo namjerno.
Sve u redu. Poštovani potpredsjedniče, pa evo budući da sam dobila djelomično odgovor jer vjerojatno nije iz saznanja pravobraniteljice, pa ih ja uputila uvažena državna tajnice vama također ovo pitanje vezano uz donošenje Pravilnika o standardima za pružanje socijalnih usluga, smatrajući a i onako kako ju na samom javnom savjetovanju izazvalo dosta interesa i usmjeren je prema jednom ujednačavanju financiranja svih pružatelja socijalnih usluga, a već je gotov, skoro će godina dana proći, trebalo je u 8. mjesecu prošle godini biti izvješće. Gdje je, što ste po tom pitanju napravili i u kojoj smo sad fazi?
Hvala vam lijepa. Izvolite gospođo Pletikosa.
Evo, ja mogu samo reći da je Pravilnik o metodologiji utvrđivanja cijena i usluga u završnici. Radi se, upravo se završava tako da u drugoj polovici godine očekujemo da će se početi primjenjivati.
Hvala lijepo. I sada stvarno mogu otvoriti raspravu. Gospodin Tomislav Panenić ispred Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedavajući. Poštovana pravobraniteljice, državna tajnice sa suradnicima. Ja mislim da ste postavili jedan kvalitetan standard kako treba izgledati izvještaj, što je cjelovita informacija, što je informacija koja treba biti predočena i u ovome domu, isto tako hrvatskoj javnosti i na koji način treba pristupiti otklanjanju problema. Znači, nije samo da ste identificirali određene probleme nego ste aktivno davali preporuke i to je ono što moramo sigurno cijeniti i cijeniti ćemo i sa potporom u ovome domu na ovo izvješće. Ono što bih ja istaknuo iz ovoga izvještaja prvenstveno se odnosi na probleme djece koja vidimo je jedan dobar dio samog izvješća čine i pogotovo u pogledu rane intervencije, rehabilitacije i te specifične djece sa problemima u autističnom spektru. Ono što je vidljivo da je dalje nedostatak specijaliziranih ustanova. Znamo da upravo za takvu djecu postojanje takvih centara i rana intervencija je u biti najbolji model kako da se otklone brojnih problemi kojima je kasnije sve teže pristupiti. I tu ste iskazali i zabrinutost, isto tako i zapravo na neki način i poticaj da treba napraviti pozitivne pomake koje do sada nisu vidljivi. S obzirom da dolaze s područja Slavonije, poznajem upravo i tamo i nadam se da je ovaj centar koji treba biti u Osijeku da će on kao takav stvarno zaživjeti, da će osigurati potpuna sredstva ne samo za njegovu gradnju nego isto tako i za njegovo opremanje i daljnje funkcioniranje. Kod djece koja boluju od autizma, jedan od problema koji na terenu se često pojavljuje, a to je ujednačenost kriterija određivanja njihove invalidnosti. I oni se kreću od dva, tri ili četiri stupnja ali to na kraju kod djece sa istim problemima stvara razlike u ostvarenju prava. Ono što je naglašeno dalje odnosi se na Zakon o predškolskom odgoju koji je jasno naznačen, evo iz određenih iskustava sa terena, da on kao takav prilagođen je nekom drugom vremenu, nekim drugim kriterijima ali ne samo da ne odgovara invalidnoj djeci nego isto tako ne odgovara ni djeci koja mogu normalno pohađati i neusklađenost tih institucija sa pedagoškim standardom prvenstveno pokazuje svoje probleme upravo na djeci o kojoj vi skrbite. Često je slučaj da su takva djeca diskriminirana i često je slučaj da upravo i zakon kao takav dovodi ravnatelje tih ustanova u problem gdje oni ne mogu jednostavno prenijeti ono što zakonodavac zahtjeva u redovnu dnevnu praksu. Ono što bi trebalo naglasiti da jedna od čestih prepreka koja se stavlja ne samo u predškolskom odgoju nego i kasnije, odnosi se na asistente. Asistente u nastavi koji su vrlo bitni kao pomoć u socijalizaciji djece tijekom njihovog boravka u vrtićima i školama. Ključan problem ovdje koji je iskazan i ono što dobijemo kao informaciju odnosi se na trenutna projektna financiranja takvih osoba koje trebaju pružati pomoć gdje ne postoji sustavan pristup i stalna potpora svim onima koji imaju te potrebe. Pravilnik o pomoćnicima u nastavi prošao je javnu raspravu ali vidimo da jako već dugo stoji, da nije donesen i to je sigurno nešto na što trebamo upozoravati. Ono što bih dalje naglasio vezano upravo za asistente je njihovo stručno osposobljavanje pogotovo u predškolskom odgoju gdje je neujednačeno tko može biti asistent. Ne postoji jasni kriteriji da li su to osobe visoke stručne spreme, više ili neke srednje stručne spreme koje bi trebalo uz dodatno usavršavanje obnašati tu ulogu i onda postoje različita tumačenja i u jedinicama lokalne samouprave. Tako npr. imamo primjer u Osijeku gdje je problem naći asistenta za predškolski odgoj, za vrtić jer on mora biti visoke stručne spreme dok npr. isto takav asistent u školi on može biti samo srednje stručne spreme. Prema tome, to su određene razlike koje sigurno se mogu otkloniti bez nekih značajnih intervencija ali bi činile značajnu pomoć onima koji trebaju imati upravo takve osobe u svojoj pomoći. Ali da ne bi bilo samo da je to pitanje predškolskog odgoja, osnovnoškolskog, nego postoji razlike i u onome djelu koji se odnosi nakon završetka školovanja kada oni izlaze iz sustava što nije riješeno na razini države. Imamo pozitivne primjere, npr. to je ovdje u gradu Zagrebu gdje npr. u ostatku države nema takvih sadržaja. Kod, već sam i naglasio, u svojoj replici, kod osoba sa invaliditetom, one se uvijek suočavaju sa brojnim preprekama i kršenjem prava prilikom zapošljavanja prvenstveno kod prava prvenstva. Ono što je vidljivo i napomenuo sam da još uvijek imamo brojne obveznike koji se ipak odlučuju da plaćaju naknadu a ne idu u smjeru da bi u okviru kvote, zapošljavanja, zaposlili invalidne osobe. I ono što mene najviše i brine a to je da javni sektor koji bi trebao biti primjer, uzor i poticajni element gdje sigurno da radni procesi nisu na razini koja bi ugrožavala profitnu neku razinu ili neki drugi oblik što bi mogli u privatnom sektoru napomenuti kao prepreku, da znači i javni sektor nije ispunio svoj u funkciju jer evo po ovim podacima da npr. od 2618 obveznika čak 1606 plaća naknadu. Znači 2/3 plaća naknadu, da samo 1/3 ispunjava djelom ili u potpunosti svoje obaveze. I prvenstveno u svemu tome zabrinjava me i njihovi odgovori na vaše upite pa pozivanje na odluku o zabrani novog zapošljavanja, o specifičnostima radnih mjesta, o tome da se malo osoba s invaliditetom javlja na natječaje, mislim da, to je zapravo jedna komunikacija koja ne bi uopće trebala ni pojavit se i da samo njihov stav ili napor može biti taj koji će promijenit sve ovo što ste vi stavili njima na znanje i kao vašu primjedbu. Tu možda izdvojiti da, evo Državna geodetska uprava koja ima 1100 zaposlenih ima obavezu isto kvotno zaposlit 33 osobe. Oni upošljavanju 20. Ima nekih koji zapravo upošljavaju čak i manje od toga gledajući u postotku, ali ja smatram da bi to trebalo napraviti sa razine Vlade značajan pritisak i ja zahvaljujem i vama na vašem trudu da upozoravate na to. Još jednu stavku bih izdvojio, a to je osiguranje pristupa institucijama, a pogotovo onim institucijama u kojima upravo te osobe traže i najviše pomoći. Izdvojili ste, to je Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, za mirovinsko osiguranje, centri za socijalnu skrb i njihovu prilagođenost da upravo osobe koje trebaju tu pomoć, invalidne osobe, osobe s invaliditetom mogu pristupiti uslugama koje traže. Gledajući samo odgovore, evo ja ću izdvojiti, ne znam Zavod za mirovinsko osiguranje, od 114 primljenih odgovara da niti jedno nije bilo pozitivno da su rekli da su pristupačni, čak 60 je nepristupačno, a djelomično samo 54. tako da tu moram konstatirati da jednostavno ne osigurava se brojni uvjeti koji bi trebali i dobro je da su određena i ministarstva dala i svoje primjedbe i ono što su rekli, oni žele i nešto pozitivno da se iznađe pa bih ja, evo upravo i na ovom primjeru koji sam zadnji rekao, volio bih vidjeti što bi ministarstvo reklo ako npr. nijedan zavod za mirovinsko osiguranje nije u potpunosti pristupačan za invalidne osobe, koji bi bio pozitivan pomak koji bi oni rekli da bi odgovorio na ovo pitanje? Prema tome, upravo i sam izvještaj, on mora sadržavati probleme s kojima se suočavaju, ne samo u ovom slučaju osobe sa invaliditetom, nego bilo koji drugi korisnici, hrvatski građani i na to upozoravati, a institucije kojima je upućeno i vaša analiza i druge analize, isto tako i preporuke, trebaju sagledati mogućnosti rješavanja i naravno riješiti one stvari koje su moguće bez značajnih financijskih izdataka žurno, a pristupiti planiranju svih ostalih investicija, prvenstveno možemo reći investicija ili izmjena zakona kojima se može olakšati život, ne samo osobama s invaliditetom, nego isto tako svim hrvatskim građanima. Još jednom zahvaljujem se na vašem trudu, vašem timu i na svemu ovome što smo mogli komunicirati danas da probamo svi zajedno potaknuti unapređenje stanja osoba s invaliditetom. Hvala lijepo.
I vama gospodine Paneniću. Druga je gospođa, drugi klub će predstaviti, to je Klub zastupnika HDZ-a, oprostite predlagateljica traži riječ pa ćemo joj dati riječ, izvolite.
Evo samo kratko bih, zahvaljujem gospodinu Paneniću. Ali htjela bih samo reći vezano za usluge rane intervencije u djetinjstvu. Mi smo tijekom 2017. godine kao što sam spomenula, odnosno na kraju u prosincu napravili jedan nacionalni simpozij koji se zove Dan za sutra kroz intersektorsku suradnju do integriranih usluga u ranoj intervenciji u djetinjstvu i sukladno zaključcima smo uputili krajem 2017. godine Vladi RH zamolbu za imenovanje upravljačkog odbora. Danas smo 10.05. imali smo sastanak triju ministarstava u Vladi i saborska zastupnica je bila itd. i vezano za pitanje autizma i vezano za usluge rane intervencije, tada je preuzeo ulogu nositelja Ministarstvo zdravstva pa apeliram da se i ovom prilikom, da se čim prije potpiše odluka o upravljačkom odboru jer doista vrijeme jako brzo prolazi, mi smo već praktički na pola godine, a još uvijek nismo krenuli u konkretnu realizaciju, a istovremeno i primjenu te mjere koja je između ostalog i dio nacionalne strategije. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. I sada ćemo preć na drugi klub. Klub zastupnika HDZ-a i u ime Klub zastupnika HDZ-a govorit će gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine podpredsjedniče, poštovana gospođo državna tajnice sa suradnicom, poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege. Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i ove godine je vrlo, vrlo opsežno. To je dobro, ali ja nisam sigurna da su ga svi zastupnici pročitali, vrlo vjerojatno ono skraćeno jesu pročitali zastupnici i kada bih ja sada rezimirala ono što sam do sad u ovoj raspravi čula onda bih rekla da je sve loše. Primjedbe, odnosno mišljenje Vlade na stranici, na 21 stranici, pitanja kolega zastupnika u smislu ništa niste napravili do sada itd. zaključak bi bio ništa ne valja. Međutim ja moram reći iako sam sigurna da nekima to i neće biti drago, da je ova Vlada u ovih godinu i pol dana napravila više nego zadnje, pa slobodno mogu reći i tri vlade. To govorim kao osoba s invaliditetom prije svega, a onda i kao zastupnica u ovom Saboru. jer od nekih pomaka koje je ova Vlada napravila i mi zastupnici ovdje u Saboru, mislim na propise koje smo donijeli, osjetim i ja kolegice i kolege i na svojoj koži. Kada govorimo o deinstituacionalizaciji o kojoj svi danas u Hrvatskoj govore, ne samo mi danas ovdje, mislim da smo u deinstitucionalizaciju krenuli vrlo, vrlo snažno, a da za to u tom trenutku nismo bili spremni. Pravobraniteljica je u svom izvješću govori o 10.000 ljudi koji su još uvijek u ustanovama, vjerojatno to tako i je, ja nemam razloga sumnjati u broj koji je pravobraniteljica iznijela u svom izvješću, međutim pitanje koliko tih ljudi od 10.000 uopće može izaći iz institucije? koliko će njih moći živjeti samo, to mi danas ovdje ne znamo, a govorimo o 10.000 u institucijama. Neki od njih nikada neće moći živjeti van institucije i to nam kolegice i kolege svima mora biti jasno. Neki neće moći jednostavno niti uz ne znam kakvu podršku, neće moći živjeti van institucije. Sigurno u institucijama ima problema i kontrola je neophodno potrebna, ali niti u institucijama nije sve baš tako crno. Kada bih samo čitala ovo i slušala što drugi govore zaključila bih da jedna opća katastrofa. Pa ipak ljudi završavaju škole u tim institucijama i sama sam jedna od njih koja je završila srednju školu u instituciji i nije mi se ništa dogodilo. A moram vam reći da mnoge osobe s invaliditetom da nije bilo takvih institucija nikada ne bi završile niti osnovnoškolsko obrazovanje, a kamoli srednju školu. Ovo govorim da vam približim, neću reći pravu istinu jer ne želim reći da ovo nije istina što je pravobraniteljica napisala, je, ali nije sve tako crno. Institucije će uvijek opstati, morat će. Neke skandinavske zemlje koje su puno naprednije od nas i krenule u deinstitucionalizaciju puno prije nas, danas se vraćaju na institucionalizaciju. Deinstitucionalizacija je jako skupa, ona mora postojati, ali mora se provoditi sustavno. RH je krenula u to i ja se evo toplo nadam da će i vjerujem u to da će ova Vlada doista napraviti što je najviše moguće, prije svega da osobe s invaliditetom ostaju u svojim obiteljima. To je prava deinstitucionalizacija da im se omogući da žive u vlastitom domu. Nakon toga organizirano stanovanje je nešto što je deinstitucionalizacija, ali i o tome bi se dalo razgovarati, da li kada dva ili tri čovjeka stavite u jedan stan u jednoj zgradi gdje oni žive zajedno kao obitelj, imam saznanja da se događa svašta u takvim zgradama. Dakle sve podliježe kontroli, svaki proces deinstitucionalizacije podliježe kontroli. Ja sam sretna da ovo ministarstvo o tome vodi računa. U izradi je novi Zakon o udomiteljstvu i koliko god mi međusobno možda imali prijepora da li je udomiteljstvo institucionalizacija ili deinstitutcionalizacija, ja bih rekla ipak da je to jedna vrsta deinstitucionalizacije jer u udomiteljskim obiteljima poznajem osobno nekoliko osoba s invaliditetom koje su tamo smještene i koje žive dobro. I ono što je najvažnije, uključene su u zajednicu. Opet tamo gdje to tako nije kontrola mora biti provedena i sve ono što nije dobro moramo ispravljati. Što se rada i zapošljavanja tiče, e to je već veliki problem i impresionira nas kada čujem danas kolege koji govore o tome kako poslodavci nisu zaposlili osobe s invaliditetom, kako jedinstveno tijelo vještačenja ne radi kako treba. I onda vam moram reći naprosto sam izazvana i moram reći da danas ova Vlada i ovaj Visoki dom, nedavno smo donijeli Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom kojim smo, reći ću, popravili greške. Moram to reći jer od 2014. godine kada se krenulo s tim procesom vještačenja, zapošljavanja, bilo je jako puno grešaka i nismo mogli niti proces vještačenja, a niti proces zapošljavanja osoba s invaliditetom napraviti onako kako je to bilo zamišljeno, iako i u takvim uvjetima bilježimo porast zapošljavanja osoba s invaliditetom. Ono što je važno, mi smo Zakonom o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom omogućili nešto što nikad nismo imali, nikada. U RH mi samo znamo tko su to hrvatski ratni vojni invalidi, ali ne znate koja osoba s invaliditetom tko je to? Niti pravobraniteljica, niti ja nemamo dokumenat da smo osobe s invaliditetom. Imamo dokumente da smo osobe s tjelesnim oštećenjem, a to nije invaliditet. Tjelesno oštećenje može izazvat invaliditet i ne mora. Stoga smo Zavodu za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom omogućili konačno da utvrđuje invaliditet. Zavod za vještačenje je još uvijek, u većini gradova, pa tako i u gradu Zagrebu podstanar Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje. Prije dva dana u Splitu smo otvorili nove prostorije Zavoda za vještačenje i vjerujem da će u tim humanim uvjetima konačno vještačenje moći biti provedeno kako treba.
Gospođa Lukačić, samo jednu sekundu, zaustavit ćemo vrijeme pa ćete nastaviti jer izuzetno mi je zadovoljstvo što na galeriji Hrvatskog sabora mogu pozdraviti izaslanstvo Odbora za europske integracije Ukrajinske verhovne rade, znači Ukrajinskog Parlamenta koji borave u radnom posjetu Hrvatskom saboru pa vas molim da ih pozdravimo pljeskom. . [[Pljesak.]] Hvala što ste s nama. Oprostite gospođa Lukačić, izvolite nastaviti, vrijeme je zaustavljeno. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Dakle što se tiče asistenata u nastavi, govorili smo, čuli smo danas i o tome, bilo je govora. Pravilnik koji je trebao davno biti donesen, na njega je bilo puno primjedbi baš osoba s invaliditetom različitih kategorija. Ministarstvo ga konačno privodi kraju i u lipnju imat ćemo Pravilnik o asistentima u nastavi. Što se asistenata u nastavi tiče, ja vjerujem da je to jedan veliki iskorak, iako, ako mene osobno pitate, kad sam ja išla u školu nije bilo asistenata u nastavi pa su se škole završavale. Ne kažem da i danas ne treba, ali i nastavnici i profesori moraju biti educirani kako raditi sa učenicima s teškoćama u razvoju. Imam dojam, a to mi mnogi kažu, da danas profesori i nastavnici se previše oslanjaju na asistente, tako da neću reći da nije dobro, dobro je da postoje asistenti i svakako olakšat će školovanje učeniku s teškoćama u razvoju, ali voljela bih kad bi se i profesori i učitelji malo više posvetili učenicima s teškoćama u razvoju. Žao mi je što nismo čuli kada je pravobraniteljica izlagala svoje izvješće što je sve napravljeno pozitivno. Pa mi smo ove godine, odnosno krajem 2017. napravili, mi, kad kažem mi mislim na sve nas i na inicijativu pravobraniteljice i velikim zalaganjem i prijedlogom Vlade i nas ovdje u Saboru, napravili smo kolegice i kolege nešto što 20 godina nitko nije napravio, a to je povećanje iznosa osobne invalidnine. Sa 1250 kuna na 1500 kuna. Neki će reći nije puno, ali za početak je dosta, obzirom da 20 godina nitko u taj iznos nije taknuo. Druga stvar što se tiče osobne invalidnine, ne ukida se osobna invalidnina više onim osobama s invaliditetom koje se zaposle, time smo htjeli potaknuti osobe s invaliditetom da se usude ući u svijet rada, zbog ukidanja te naknade, mnogi uopće nisu željeli čuti o tome da bi jednog dana radili. Sada je situacija ipak malo drugačija, međutim što se osobne invalidnine tiče, postoji još jedan veliki problem i meni je osobito drago da je ministrica Nada Murganić o tome kada smo razgovarale, izjasnila se pozitivno, pravobraniteljica taj problem već godinama na taj problem ukazuje, jednako tako i ja, a evo sada ću ovdje, o tome smo jučer i na odboru razgovarali, a sad ću ovdje zamoliti državnu tajnicu da posebno se vodi o tome računa, obzirom da je radna skupina za izradu Zakona o socijalnoj skrbi počela s radom, da se osobnu invalidninu rastereti, ali baš svih cenzusa. Osobna invalidnina nije socijalna naknada, ona se osobama s invaliditetom isplaćuje zato što ne mogu zadovoljiti, ne posebne potrebe kao što smo danas ovdje isto imali priliku čuti, nego one potrebe koje ne mogu zadovoljiti zbog svoga invaliditeta a iste su kao bilo čije. Dakle, osobnu invalidninu rasteretiti svih mogućih cenzusa. Mogla bih još ovdje o svakom pojedinačnom pravu osobe sa invaliditetom posebno govoriti, međutim nemam za to vremena a broj osoba koje su se pravobraniteljici obratili da li je puno ili je malo u odnosu na broj osoba sa invaliditetom, reći ću malo ali je puno ako se i jedna osoba sa invaliditetom obrati. Što se pristupačnosti tiče, napravili smo puno. Ali kolegice i kolege, molim vas, svi zajedno ste pozvani, vi, saborski zastupnici da upozoravate poslodavce, da upozoravate na pristupačnost i na bilo koje pravo koje se krši u odnosu na osobe sa invaliditetom. Hvala vam lijepo.
Hvala vama. Prelazimo na Klub zastupnika GLAS-a. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? Gospođa pravobraniteljica je tražila 5 minuta. Izvolite.
Evo zahvaljujem. Zahvaljujem gospođi Lukačić na izlaganju i na ukazivanju vezano za ovo izvješće i željela bih reći, evo par stvari. Zašto je izvješće na ovoliko strana? I stalno se vraćamo tijekom evo jučerašnje rasprave i u mišljenju Vlade i uspoređivanje podataka, da li je malo, da li je puno, da li ovako, da li onako. Od samog početka, evo sada je ovo 10.-to izvješće ove godine pravobraniteljstva, ako malo obratite pogled na prethodna itd., ni jedno naše izvješće praktički nije bilo ispod 250 strana. U svakom izvješću smo na isti način je koncipirano a to je da se unutra navode i preporuke i upozorenja, u nekim određenim područjima odgovori od nadležnih institucija na pojedina pitanja kako bi se zapravo imao cjeloviti pregled kod određenog problema koji smo naveli ako se posebice tiče neke životne situacije ili nekog, analize nekog istraživanja ili slično. Ponovno naglašavam da ured pravobraniteljice ima ulogu kao tijelo upravo da bude poveznica između civilnog društva, između osoba sa invaliditetom, između Sabora, između Vlade i svih onih koji mogu doprinijeti da bude bolji položaj i život osoba sa invaliditetom u našoj zemlji. U tom dijelu, uloga je, mi nismo ovdje da kritiziramo, mi nismo ovdje da mašemo mačem nekome nad glavom, mi smo ovdje da budemo zapravo pomoć. I mislim da sve ove, ovo naše izvješće je zapravo jedno izvješće koje služi mnogim osobama, mnogim ustanovama, institucijama što domaćim, što međunarodnim i kao jedino takvo je koje se može na jednom mjestu koliko toliko naći što se dešava u RH sa osobama sa invaliditetom i djeci sa teškoćama u razvoju. Stoga, ovo da li je ono veliko, malo, da li je ono opsežno, ne opsežno. Mislim da je još premalo opsežno i ja bih na njega još mogla dodati i kratila sam ga sa, da ne velim sa 700 strana praktički na 350 vjerujte mi, da sam još stavila unutra što je tko poduzeo, koliko smo mi u suradnji sa drugim tijelima poduzimali, ono bi imalo valjda 1500 strana. Mislim da u 25 strana koje sam stavila vezano za sažetak ne može se reći sve ono što se želi reći. Zato smo između ostalog i ovdje danas na ovim raspravama, ali bitno je da se slušaju što kažu osobe sa invaliditetom, što kažu udruge i što kažu oni koji zapravo zagovaraju invaliditet neovisno da li su civilno društvo ili institucije i slično. Što se tiče dijela vezano za deinstitucionalizaciju, deinstitucionalizacija je samo dio jednog dijela koji se govori o neovisnom življenju i uključenosti u život u zajednici osoba sa invaliditetom. RH započela sa procesom deinstitucionalizacije davnih godina, ono nije plod niti pravobraniteljice niti nečega što je otprije 3, 4 ili 2 ili 3 Vlade, ono se provodi duži niz godina i zapravo je usmjeravanje osoba sa invaliditetom da žive u svojim domovima, da žive u svom okruženju, u zdravom okruženju, da imaju kontrolu nad vlastitim životom, da uključuje donošenje vlastitih odluka, vlastitog izbora i zapravo da imaju slobodu, ravnopravnost i poštivanje svog dostojanstva. Potrebno je promijeniti položaj osoba sa invaliditetom sa položaja pacijenta i objekta skrbi, objekta zaštite. Mnogi od nas koji smo bili u obilascima niza ustanova, institucija, udomiteljskih obitelji, obiteljskih domova i slično, znamo i svjesni smo da se to svodi sve da imaju krov nad glavom i da imaju hranu. Mnogi od njih nemaju niti to kako treba pa imamo tako primjere da smo u nekim ustanovama u kojima smo došli, odnosno domovima naišli na to da ljudi jedu danima zelje. I to je normalno, da se jednoj osobi navečer koja je muška zdrava osoba fizički jaka večera daje u pola 6, namaz, kruh i s namazom. Zar se očekuje da ta osoba više ništa neće iza pola 6 jesti a kamoli da traži. Da li je normalno da se tušira u hladnoj vodi, da li je normalno govori … [[Govornik se ne razumije.]] kada će jesti, u koje vrijeme, kada, što i kako iako je ona svjesna svojih, znači sposobnosti i mogućnosti i zna reći i zna zatražiti? Da li je normalno da ona ima primanje od ostatka mirovine da ne može sebi otići i kupiti coca-colu, da ne može izaći iz dvorišta a to može. Da li je uključivanje u zajednicu prvi dućan koji je 500 metara od te udomiteljske obitelji, da li je to život u zajednici? Mislim da puno, puno ima ovdje situacija u kojima, da naravno da ima obitelji koje su kvalitetne i koje vode brigu, međutim, mi ne možemo govoriti o ravnopravnosti ako meni korisnik udomiteljske obitelji zove svog udomitelja gazda. Kakav je to odnos? To je odnos ravnopravnog člana obitelji? Ja govorim znači o slučajevima koje smo mi obišli i konkretnim činjenicama [[Upadica Radin: Hvala vam puno pravobraniteljice. Hvala.]] Samo bih još htjela reći da [[Upadica Radin: Vrijeme.]] Dobro, evo biti će prilike. Hvala.
Ispričavam se, moram imati iste kriterije.
Nema problema. Hvala.
Idemo dalje. Gospođa Anka Mrak-Taritaš ispred Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, državna tajnica sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je, kao što smo svi konstatirali jedan opsežni materijal. Inače, ako želite napredovati u svom životu, ako čovjek želi napredovati onda treba sumnjati, treba preispitivati, treba staviti nekakve kritike i u tom kontekstu ja doživljavam ovo izvješće i mi u klubu GLAS-a i HSU-a koji ćemo ga, naravno prihvatiti iz jednostavnog razloga što trebamo nastojati biti bolji. Trebamo nastojati još bolje odraditi. Trebamo nastojati još više pomoći. U samom uvodnom dijelu Izvješća, tu stoji da je 31% primjedbi u 2017. bilo više u odnosu na proteklu godinu, što zapravo po meni pokazuje na činjenicu otvorenosti i transparentnosti. Ja to ne čitam samo u kontekstu bilo je više primjedbi jer je bilo više nekakvih nedostataka, nego kontekst bilo je otvorenije, ljudi su mogli dobiti više informacija, nekako su bili slobodniji davati te primjedbe i kad malo gledate strukturirane grupe na što su se primjedbe odnosile, odnosile su se na problem socijalne zaštite, na problem rada i zapošljavanja, pristup dobrima i uslugama, mirovinsko osiguranje, zdravstvo, odgoj i obrazovanje. Ja ću odmah uvodno reći, jer kad krenete onda još kad ste u problemu s vremenom, onda nešto zaboravite. Ono što je gospođa Lukačić u ime HDZ-a rekla je izuzetno važno, a riječ je o invalidnini. Dakle, tema je da to nije socijalno, da je ona osobna i da to nema teme cenzusa i tu će apsolutno dobiti podršku i mi smo se za to, za svoje programe zalagali. To je vezano uz invalidnost koju ima pojedina osoba i ona mu invalidnina pomaže za osobne potrebe, za uopće one osobne standardne potrebe i to nije socijalna kategorija i nema veze sa cenzusom i za to se apsolutno zalažem i ako bude takav prijedlog apsolutno ćete tu imati našu podršku jer mislimo da je to osnovna stvar koju ima. Ja ću se u ovom svom izlaganju zadržati na nekoliko tema jer naravno, ne možete sve teme obraditi. Prva tema je pravo na neovisno življenje i život u zajednici. To su nekakva elementarna prava. Prava gdje se mi svi zajedno moramo zalagati za to sve. U svom izvješću, između ostalog i Pravobraniteljica kaže da se treba nekako napustiti tema udomiteljstva i napustiti tema da ljudi žive smješteni u pojedinim ustanovama. Naravno da morate nekako napraviti raspored svega. Naravno da uopće da tih 10 tisuća ljudi koji žive u institucijama treba omogućiti zapravo da oni žive u zajednicama, da tu osiguravaju svoja prava, da na određeni način, da budu smješteni bez prisile, da budu ravnopravni sa drugim sugrađanima jer samo tako zapravo možemo napraviti iskorak dalje. Kad imate jedan model, nikad u životu nije za bilo što radite dobar jedan model. Morate imati nekoliko modela i u nekoliko modela zaista sudjelovati i pomagati. Kao što smo svi u svom radnom vijeku ili životu koji smo radili na ovaj ili onaj način se susretali s određenim problemima pomagali, ja moram reći da nešto što mi je na kraju žao što nije uspjelo je bila vezano uz djecu s autizmom, no međutim djecu koja imaju 19 godina i za koje su roditelji željeli u jednom mjestu kod Vrbovca, čak je bila, čak su mogli i doći do jednog objekta kojeg su željeli rekonstruirati i omogućiti zapravo da djeca odnosno tu su već mladi ljudi s autizmom tamo žive, da žive, da im se omogući da određene stvari i rade i to je bio jedan od projekta koji su bili projekti vezani uz EU i fondove EU no na kraju nisu se uspjela povući sredstva. Dakle, mi često gledamo odvojeno. Ono što trebamo gledati, trebamo gledati da se omogući ravnopravnost sa drugim sugrađanima, da se oni osjete ravnopravni, da se ne osjeti da bilo tko bilo kome nešto daje, nego da im se omogući zaista taj ravnopravni život u jednoj zajednici i ravnopravni život sa svim drugim sugrađanima. Jednako tako, dosta primjedbi je vezano uz zapošljavanje i rad i uopće način da se omogući zapošljavanje, da se omogući rad. Mi kad uopće raspravljamo, onda raspravljamo o tome da postoje nekakva dva uvjeta osnovna za ljude da bi mogli pristojno raditi, pristojno zarađivati, dobro se osjećati, da im se omogući rad i da im omogućite uvjete stanovanja. I to je jedna velika, to je jedan veliki problem. Tu naravno, bi uvijek primjere trebali dati javni sektor. Javni sektor je taj koji bi trebao dati primjedbe, primjere svojim djelovanjem, koji bi trebao zapošljavati i apsolutno postoje poslovi koji se mogu raditi. Mi uvijek naglašavamo nekakve primjere gdje se uključuju osobe s invaliditetom, ali kad malo bolje ih razmotrite i vidite, onda tu vidite da je to nekakva privatna investicija, a investicija pojedinog čovjeka. Jedan od odličnih primjera je tvornica čokolade u Križevcima koji je nastao na taj način i razvio se dalje. No međutim, ono što cijelo društvo treba sudjelovati i to treba biti cijeli naglasak je ravnopravnost osoba s invaliditetom da su ravnopravne sa našim drugim sugrađanima jer oni to zapravo zaslužuju, jesu i tako treba biti. I u tom kontekstu treba čitati ovo Izvješće i u tom kontekstu treba čitati cijeli sadržaj. Naravno da je zadaća pravobraniteljice da ukazuje što nije dobro, što treba poboljšati, na čemu treba biti još naglasak i zato sam i u replici koju sam dala državnoj tajnici rekla, to uvijek nekako doživljavate osobe. Ja nekako uvijek nastojim i reći morate pokazati svojim primjerima. Prvo izvješće pučke pravobraniteljice i kad je rad ministarstva kojem sam ja bila na čelu u nekim segmentima ocijenila da nije dobro, a za što sam ja mislila da ona nije u pravu ja sam to isto doživjela osobno, ali onda shvatite da to mora biti poticaj, da morate biti poticaj da budete drugačiji, da mora bit poticaj da vodite računa kad radite zakonodavstvo, da zakonodavstvo se jednako tako mora mijenjati sukladno promjenama koje su u društvu, a i da tamo gdje imate izvršnu vlast i gdje možete nešto napraviti, napravite. I jedan poseban segment je segment pristupačnosti, mobilnosti i stanovanju. I tu je bilo dosta primjedbi koje je evidentirala pravobraniteljica i sad ja moram reći da u odnosu na pristupačnost vidite da je RH tužena i da je, jer nije omogućila pristupačnost ja mislim jednom objektu u Karlovcu i za to je bila tužena ili u Rijeci, zaboravila sam jer si nisam tu upisala. Što je smisao? Smisao je da sve javne institucije moraju biti dostupne osobama s invaliditetom i to ne od jučer, to je pravilnik koji je prvi put donesen je donesen negdje '86. koji je definirao da mora biti pristupačnost, koji je definirao da se mora osigurati određeni broj stanova za osobe s invaliditetom, koji je definirao i broj parkirnih mjesta koje moraju biti na javnim parkiralištima, koji je definirao vezan uz turizam i uz smještene kapacitete u turizmu određen broj soba za osobe s invaliditetom. Dakle mi to imamo dosta dugo u svom zakonodavstvu. I onda imamo, budući da to dosta dugo imamo, imamo i nove zgrade, novi objekti, novi objekti javnih sadržaja se zaista tako projektiraju, ali ajmo biti pošteni kad privatnih projektira svoju dakle nekakvi stambeni objekt i kad ima po tom pravilniku određeni broj stanova s invaliditetom, onda bi tu trebala biti suradnja ili s jedinicom lokalne samouprave jer je uvijek pitanje, on će isprojektirati stan, napravit će stan, kom će ga prodati? Ono što sam ja imala slučaj, bilo je riječi o jednom novom hotelu, taj hotel je imao po tom pravilniku obvezu određenog broja soba za osobe s invaliditetom, sve što bi sad u ovom trenutku rekla broj, rekla bih krivo pa neću govoriti i taj investitor je rekao ček malo, kom ću ja to iznajmljivati? Osim toga, ne mogu te sobe iznajmljivati na ovaj ili onaj način, dakle to su stvari koje se moraju promijeniti, uopće naš način razmišljanja, razmišljanja zapravo i tu govorim o toj temi uključenosti. Ta tema uključenosti u svakodnevni život, to je ravnopravni život, je tema gdje mi moramo se mijenjati i moramo mijenjati svoju svijest, ja namjerno u svom ovom izlaganju ću se zadržati na ovoj temi i neću govoriti o djeci. Ja sam imala primjer vidjeti jedan vrtić u jednom gradu, u Cresu, gdje je u vrtićku grupu bio uključen i dječak s invaliditetom i to moram priznati poprilično ozbiljnim. Tamo je jedinica lokalne samouprave napravila sve da taj dječak može doći u vrtić i ono što je bilo izuzetno i što je meni bilo izuzetno, korisno za vidjeti i nešto što, da su se svi odnosili ravnopravno prema tom dječaku koji je imao ozbiljni invaliditet i relativno se malo mogao uključit. Dakle on je dobio priliku uključenosti, ali sva druga djeca su dobila priliku odrastanja sa činjenicom da nas ima različitih, kao što nas ima tu različitih, različitih boja kose, izgleda, visine, težine ili ne znam što sve ne, tako biti u životu različiti je normalno i ta djeca će živjeti sa idejom i uključivosti i osobe s invaliditetom i to je važno, dakle mi kroz ova izvješća možemo pročitati brojke, ali ono što bi trebali vidjeti, trebali bi u smislu odgoja vidjeti da se odgajamo na način da je različitost normalna, da je to svijet u kojem živimo i da svi svojim djelovanjem i radom trebamo time pomoći. Ja ću tu pri kraju, vezano uz u opće prilagodbu objekata, tu je uloga jedinica lokalne, otišla sam u ovaj emotivan dio, ali mislim da je to važno i da se i to kaže. I postoji jedan odličan projekt koji je projekt na razini EU, a taj projekt koji je na razini EU su liftovi, ugradnja liftova u stambene zgrade. Iz jednostavnog razloga, to je minimalni standard, minimalni uvjeti. I između ostalog je bio veliki napor jedne udruge da se uspije ta niša osigurati i u Hrvatskoj. nakon jednog velikog napora i nekoliko sastanaka koji se išlo prema ministrici regionalnog razvoja i kad se objasnilo u 2 rečenice, dakle mi imamo nišu otvorenu za program energetske učinkovitosti u zgradarstvu. I ako u sklopu energetske učinkovitosti u zgradarstvu ograđujete lift to je sve u redu. No međutim ako želite ugraditi lift ko lift u smislu opće mobilnosti, u smislu kvalitetnijeg stanovanja, onda takva niša nije bila i tu je bio dosta veliki zahtjev i apel prema ministrici. Dobili smo čak i od EU da je to moguće isfinancirati u iznosu od 80%, no međutim na kraju su nam odgovorili da nam neće dati da drugačije složimo taj program jer nismo dovoljno iskoristili sredstva koja su bila za osnovni program Dakle, ono što je važno, važno su iz ovakvih izvješća progovoriti o pomacima koji su napravljeni i uvijek ima pomaka, naravno da se mora govoriti i o kritici, naglašavati jer moramo težiti i biti bolji jer ako se ne odnosimo kritički onda zapravo je tema koliko biti bolji. Ono što iz ovog izvješća svakako treba naglasiti, a to je, invalidne osobe treba omogućiti sve uvjete da u svim dijelovima svog života budu ravnopravni sa drugim sugrađanima, sa naravno, o tome uvijek ja mislim da trebaju i oni koji su stručni za to predvidjeti metode, načine, i ono što moramo osiguravati, moramo osiguravati kroz svakodnevni život ugodniji i pristojniji život takvim osobama. Ono što ja nemam nikakav problem kad dođe ovakvo jedno veliko izvješće jer onda ono govori da su definirani svi segmenti koji trebaju biti obrađeni, koji trebaju biti definirani ali iza ovakvog jednog izvješća, moraju uslijediti određene izmjene zakona kojim trebamo poboljšati uvjete života svima a naravno i invalidnim osobama. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada ispred Kluba zastupnika SDP-a, oprostite, izvolite, komentar gospođe pravobraniteljice.
Hvala. Samo bi kratko komentirala vezano za pristupačnost, željela bi reći da zapravo bez pristupačnosti i bez stanovanja to su osnovni preduvjeti uz mobilnost da bi uopće mogli govoriti o bilokakvom segmentu neovisnog življenja i života zapravo u zajednici. Mi imamo i dalje problem vezano za pristupačno stanovanje, mi to govorimo već godinama jer jednostavno osobe, mnoge osobe nažalost što zbog svog invaliditeta što zbog posljedica starosti jednostavno ne mogu izaći iz svojih vlastitih domova a onda dolazimo i do problema vezano uz ovu podršku koju govorimo. Podrška je nužna osobama u vlastitom domu jer upravo bez takve podrške, bez pristupačne mogućnosti izlaska iz stana mi zapravo ne možemo govoriti o nikakvom uključivanju u zajednicu odnosno ne možemo uopće govoriti o dostojanstvu same osobe sa invaliditetom. Ja bi se ponovno vratila i rekla bi vezano za te javne građevine da jednostavno moramo učiniti javne usluge dostupnima jer zapravo njihovo ne osiguravanje dostupnosti je diskriminacija osoba sa invaliditetom i u tom djelu je doista bila i jedna pravomoćna presuda za pristupačnost suda u Rijeci gdje je jednoj osobi sa invaliditetom koja je odvjetnik, nije bilo osigurana niti mogućnost dolaska na posao niti kretanje niti sve ostalo što je nužno da bi mogao obavljati sve svoje poslove kao odvjetnik. I ono što je bitno, to je presedan, stoga sva tijela u RH su dužna učiniti sve da građevine u kojima se obavljaju javne usluge bile dostupne osobama sa invaliditetom neovisno da li govorimo o tjelesnom, senzoričkom ili nekim drugim oštećenjima. Također bi željela naglasiti da mi dugi niz govorimo upravo o svim vrstama naknada i o socijalnoj skrbi kao jednoj od najvažnijih područja za život osoba sa invaliditetom i u tome djelu osobna invalidnina kao jedna od naknada koja je najvažnija i najveća u ovom trenutku, zapravo želimo da kao što je gospođa Lukačić, dajemo preporuke i prijedloge, imali smo niz sastanaka u tom djelu, upravo u cilju da se ona izostavi odnosno da se makne cenzus. Ali ono što je nama važno da donese se konačno jedan zakon koji će zapravo obuhvatiti dodatak odnosno naknadu za troškove invaliditeta i u tom djelu onda osobna invalidnina kao takva po nama ne bi trebala niti postojati jer zapravo bi na neki način ona bila ukalupljen odnosno bila dio toga. Da li će se ona zvati inkluzivni dodatak, osobna invalidnina ili neki drugi oblik naknade, nije važan naziv. U ovom trenutku važno je da ona doista pokriva ono što je potrebno da osoba sa invaliditetom može pokriti troškove invaliditeta. Ono što je također važno da se između ostalog i osigura pomoćnik, mi smo ga tako nazvali odnosno asistent osobi sa invaliditetom neovisno o kojem se oštećenju radi. kod nekih osoba će to možda biti i njegovatelj, kod nekih će biti možda neki oblik asistenta koji neće biti osobni, ovisno nekome će biti radni, znači doista treba napraviti sve da napravimo jednu dobru regulativu vezano isto tako i Zakon o asistenciji koji bi zapravo pokrio potrebe podrške toj osobi u njezinom vlastitom domu odnosno na radnom mjestu, u školi i svugdje drugdje gdje je potrebno da bi ona dala doprinos jednak kao i drugi građanin bez invaliditeta. Što se tiče života u institucijama i van institucije, nužno je paralelno razvijati usluge zajednice i to stalno govorimo, ne možemo napraviti jednostavno premještaj osoba iz institucije u zajednicu, staviti ih u jedan stan, zatvoriti ih i reći evo, to je deinstitucionalizacija. Mi tim osobama trebamo ponuditi aktivnosti, mi njima moramo osigurati podršku adekvatnu njihovim funkcionalnim i preostalim sposobnostima i jednostavno ako neke osobe imaju problem u okolini, pa koliko ima osoba bez invaliditeta pa imaju problem u okolini? Po tome onda ajmo sve staviti u instituciju jer netko negdje viče, neko negdje čini neko nasilje. Idemo sve smjestiti, onda od cijele Hrvatske napraviti megalomanske institucije. Mislim da svi mi trebamo učinit sve da učinimo senzibilizirano ovo društvo cijelo kao takvo za sve nas, zapravo da znamo da taj naš susjed možda treba podršku i damu trebamo pomoći bez obzira da li je on star, mlad, da li ima neki invaliditet ili nema. Ako nema, jednostavno svijest je o podrški i davanju, zapravo tolerancije i uvažavanja druge osobe do sebe, onda doista pitam se čemu sve ovo skupa i što mi zapravo svi skupa radimo. Mislim da svi trebamo imati pravo izbora i da svako od nas može i treba reći i izreći reći ako može, ako ne, onda to treba uz podršku adekvatnu a ne da umjesto njega neko drugi govori, barem tamo gdje je to moguće prema njegovom oštećenju a bez usluga u zajednici to jednostavno nije moguće.
Hvala lijepa. Sad je na redu gospođa Marija Alfirev ispred Kluba zastupnika SDP-a, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice, državna tajnice sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Evo odmah uvodno ću reći da će klub SDP-a podržati ovo izvješće a prije svega iz razloga što je ono zaista a i do sad smo to u ovoj prethodnim raspravama čuli, zaista je sveobuhvatno, ja bih rekla ipak cjelovito. Ono je moglo biti, kao što je pravobraniteljica rekla, moglo je biti i još veće, preko 1500 stranica, no mislim da nam to nije potrebno jer mislim da smo i ovih 300 i više stranica dobili vrlo, vrlo jasne pokazatelje o tome gdje se u ovom trenutku nalaze osobe s invaliditetom u našem društvu, što mi kao društvo to činimo, što Vlada čini po tom pitanju i što je sve to zapravo još potrebno učiniti. Kad pogledamo, kad sumiramo sve zaključke, preporuke ovog izvješća, rekla bih da smo negdje ipak još uvijek na samom početku. Zašto samom početku? Pogledajmo zapravo sve one strategije, sve one stvari koje smo mi kao država koje smo usvojili, koje smo donijeli i za koje smo rekli da ćemo se držati, kako bi osobe s invaliditetom živjele punopravan, ravnopravan život u zajednici. Prije samih, prije nekih 10 godina dakle, više od 10 godina, usvojili smo i konvenciju o pravima osoba s invaliditetom koji je međunarodni dokument i koji zapravo govori sve ovo o čemu je i sama pravobraniteljica dala izvješće. Ta konvencija govori i puno više, govori i šire i stavlja pred svaku državu članicu koja je potpisnica te konvencije vrlo, vrlo jasne zadaće, vrlo jasne upute što treba učiniti i čega se treba držati kako bi osoba s invaliditetom, bez obzira na vrstu teškoća, bez obzira na opseg teškoća zaista participirala, rekla bih, punim plućima i punopravno u životu zajednice. Ta konvencija pa i svi drugi dokumenti koje smo mi donijeli, od onih temeljnih dokumenata, a to su od Ustava, od temeljnih dokumenata kojima se štite ljudska prava do ovog zadnjeg o kojem ću reći, to je prošle godine donesen, mislim da je prošle godine, Nacionalna strategija za izjednačavanje mogućnosti osoba s invaliditetom za razdoblje 2017./2020. mislim da se govori, gdje se također i opet naglašavaju svi oni pravci, sve one strategije, sve one mjere koje se trebaju učiniti kako bi osoba s invaliditetom živjela i u zajednici i sudjelovala u svim onim aktivnostima u kojima sudjeluju i osobe bez invaliditeta. Stoga bih rekla da je, nekako brine me zapravo na neki način, to ću odmah sad na početku reći da još uvijek čujemo zapravo riječi, čujemo rečenice, čujemo izjave da neke osobe s invaliditetom nemaju mjesta u zajednici zbog svoje, zbog oblika teškoća ili zbog težine teškoća. To je nešto što možda ne bismo trebali čuti, pogotovo ne u ovom Domu, tu gdje jesmo, jer je upravo ovaj Dom, ova institucija ta koja je prije svega donijela sve ove i usvojila konvencije i donijela nacionalne strategije i zaista moramo učiniti sve, najprije od onih koji donose zakone, a onda i onih koji izvršavaju te zakone do same javnosti, učiniti sve kako bismo u što većoj mjeri na bolji način prilagodili, odnosno učinili mogućim život u zajednici osobama s invaliditetom. Kažem, bez obzira na vrstu i opseg teškoće. Pa makar se to radilo dakle, iako se to radi osobama s višestrukim teškoćama, osobama koje imaju određene poremećaje u ponašanju, osobama koje imaju različite teškoće, osobama koje imaju različite terapije, psihijatrijske terapije, a svejedno stvoriti one uvjete koje će omogućiti jedno punopravno participiranje, ali prije svega jedno pravo na izbor i pravo na glas, pravo odlučivanja o svom životu. Zato kažem da je ovo izvješće dobro, ono upravo govori o onim stvarima koje treba promijeniti, o onome što je na neki način učinjeno, ali treba još učiniti boljim, govori o svemu onom s čime nisu ljudi zadovoljni. Na jednom od odbora sam spomenula da mi je drago što ima i povećani broj primjedbi ili obraćanja pravobraniteljici, ne iz razloga što je možda povećani broj narušavanja ljudskih prava ili ukazivanja na greške u sustavu, već što po meni to ukazuje i na jedno povjerenje ovoj instituciji, povjerenje instituciji pravobraniteljice što znači da ona radi dobro svoj posao, da osobe s invaliditetom ili njihovi članovi obitelji ili netko drugi iz sustava ima povjerenja da će se čuti njihov glas, da mogu ukazati na određene probleme i da će to biti javno iznešeno i da će to i rezultirati određenim promjenama. S druge strane, u tom smislu smatram da je dobro i ja se nadam da će i u buduće biti jedan takav trend da će se ljudi sve lakše i s većim povjerenjem upravo obraćati pravobraniteljici. S druge strane imamo zaista na 21 stranici, rekla bih opravdanja Vlade s jedne strane razumijem potrebu Vlade da kaže sve ono što su učinili u protekloj godini, što su napravili, koja su poboljšanja u sustavu donijeli, što namjeravaju još napraviti. Međutim, sama intonacija tog mišljenja koje su donijeli, pa i na neki način rečeno je da je necjelovito i s druge strane, sav dojam zapravo govori o tome da je nekako obrambeni, da je usmjeren na to da se treba reći što je Vlada dobro napravila. Mada mnoge od tih, mnoge od onih navoda, izjava i rečenica koje se nalaze u mišljenju govore zapravo o onome što je zapravo normalno, prirodno i zapravo jedan posao same Vlada odnosno Ministarstva. Dakle, nešto što ulazi u jedan redovan i rekla bih, djelokrug rada samog Ministarstva, a to je provođenje određenih zakona, ali s druge strane i rad na, odnosno analiziranje i donošenje jednih kvalitetnih sustavnih analiza samog sustava, odnosno provođenja određenih odredbi zakona kako bi se na temelju tih dobrih analiza, provedbe samih zakona i funkcioniranja samog sustava donijele neke nove primjedbe, odnosno neke nove izmjene i dopune samih zakona, pa prvenstveno tu možemo govoriti o Zakonu o socijalnoj skrbi. U tom smislu bih istakla jednu, dvije ili tri stvari u ovom dijelu u kojem sad imam kao izlagatelj u ime kluba, a kasnije ću i u pojedinačnoj raspravi nastaviti. Istakla bih nekoliko područja koja su već na neki način dotaknuta kroz prethodne rasprave, ali mislim da je jako vrijedno ih spomenuti jer upravo govore o položaju osoba s invaliditetom u našem društvu i o tome koliko mi kao društvo moramo još uvijek učiniti kako bismo ne priznali to pravo i rekli da ljudi, da su zaslužili biti u zajednici ili imaju pravo, dakle mi moramo konačno kao društvo se promijeniti i reći da su osobe s invaliditetom imaju apsolutno jednaka prava i ne možemo reći da je netko iz naše pozicije zaslužio bit u zajednici. Osoba s invaliditetom ima i mora imati ista prava kao i osoba koja nema invaliditet i to je jednostavno to polazište s kojeg treba krenuti i uvijek kad god donosimo neki zakon zapravo govoriti iz te pozicije. To da li je netko zaslužio ili nije, to nije ono o čemu bi osoba bez invaliditeta trebala govoriti. Jednostavno, evo. Članak 19. Konvencije o pravima osoba s invaliditetom je vrlo značajan i tu je dosta spomenuto i u samom Izvješću, stoga bih ja posvetila jedno malo, maloj pozornosti upravo tom članku jer taj članak zapravo govori ono što sam već spomenula i ne pravi zapravo razlike između osoba s većim stupnjem invaliditeta, s više teškoća i osobe s manje teškoća. Taj članak zapravo govori da svaka osoba, bez obzira na vrstu, oblik, težinu teškoća ima pravo na neovisno življenje i život u zajednici. E sad, kako ćemo mi to učiniti kao država, kao Hrvatska, kao potpisnica ove Konvencije i kao država koja je donijela nacionalne strategije koje idu na tragu tih odredbi Konvencije, kako ćemo mi to učiniti, prilagoditi zapravo našem postojećem stanju, našem stupnju razvoja, kako gospodarskom, tako i ostalom, dakle ostaje na nama. Ali, u svakom slučaju moramo učiniti sve kako bi pronašli one modele, one načine koji će najbolje odgovarati životu u zajednicu. S tim u vezi dakle, i proces deinstitucionalizacije treba ići paralelno kao i razvoj usluga u zajednici pa trebamo reći da je zaista u posljednje vrijeme smo imali čut, pa i u medijima prilike vidjeti i čitati kako je proces deinstitucionalizacije doživio svoj krah ili da se ide u jednom krivom smjeru. Ja bih rekla da je ovo vrijeme kada se trebaju učiniti dobre analize, kada se treba napraviti jedan dobar, dobra analiza financijskih potreba različitih pružatelja usluga i u skladu s tim donijeti one izmjene i dopune koje će ići ka tome da se stvore i omoguće još neki modeli uključivanja u zajednicu jer očito mi u ovom trenutku osim dakle, institucionalnog ili života u velikim institucijama i organiziranog stanovanja gdje mogu živjeti do 5 osoba nemamo onaj drugi dijapazon ili model ili široki raspon različitih usluga koje će omogućiti osobama i život u zajednici i kvalitetnu zadovoljenje potreba osoba s većim teškoća i većim potreba i isto tako, dakle omogućiti im sva ona prava na, ljudska prava koja imaju. Prije svega pravo na izbor, pravo na odlučivanje i pravo na kvalitetno participiranje u zajednici. Naravno mi, ovdje je i u izvješću spomenuto još dosta područja u kojima se trebaju učiniti sustavne promjene. Ja bih ostavila kasnije za pojedinačno upravo temu osobnog asistenta i donošenja, sukladno tome donošenja odgovarajućih zakona.
Prije nastavka u ime kluba zastupnika pozdravimo osnovnu školu Supetar na Braču, učenike koji se nalaze s lijeve i desne strane … [[Govornik se ne razumije.]] /Pljesak./ Nastavljamo sa Izvješćem o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom za 2017. godinu. Sljedeća u ime KLuba zastupnika SDSS-a je kolegica Dragana Jeckov. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Predstavnici Ureda pravobraniteljica za osobe s invaliditetom, državna tajnice. U ime Kluba zastupnika SDSS-a govorit će o Izvještaju o radu za 2017. godinu koji smatramo suštinski da ukazuje na stanje i probleme na koje nailaze osobe s invaliditetom sadrži precizne statističke podatke, mišljenja i preporuke koje su upućene raznim državnim organima. Ujedno sadrži i prijedloge za poboljšanje osoba s invaliditetom što svakako treba imati u vidu i zbog toga ovaj izvještaj svakako ima poseban značaj. U 2017. kao što smo imali prilike čuti u zaštiti prava osoba s invaliditetom te suzbijanju svih oblika diskriminacije bilo je ukupno 2913 postupanja, Uredu pravobraniteljice obratilo se 1827 građana što je za 31% više nego u odnosu na 2016. godinu što svakako govori o porastu problema na koje nailazi ova populacija. Više od 650 preporuka i upozorenja upućeno je nadležnim organima koje su se odnosila na pojedinačne slučajeve, ali i grupacija osoba s invaliditetom s ciljem unapređenja kvaliteta njihovog života u zajednici. Kao i prethodnih godina najveći broj pritužbi bio je u području socijalne zaštite, područje rada i zapošljavanja, pristupa dobrima i uslugama, mirovinskog osiguranja, zdravstva, odgoja i obrazovanja. Povrede prava odnosile su se na ista područja u većini slučajeva na usklađivanje razumne prilagodbe i dugotrajnosti postupka. Više od 300 obraćanja građana s invaliditetom pravobraniteljici odnosilo se na područje socijalne skrbi što upućuje na to da su i dalje osobe s invaliditetom predmet skrbi, a ne nositelji prava. Ocjena je da još uvijek postoje ograničenja u ostvarivanju pojedinih naknada i usluga kojima se ne potiče pravo na izbor i uključenost u zajednicu. Između ostalog istaknuto je da još uvijek nije osigurano pravo osoba s invaliditetom na neovisno življenje i život u zajednici, da biraju mjesto boravka i gdje i s kim će živjeti. Više od 10 000 osoba s invaliditetom u RH danas živi u institucijama i njihova sudbina ovisi o volji njihovih skrbnika i centara za socijalnu skrb koji su umjesto njih donijeli takvu odluku, dakle život iza zaključanih vrata institucijama u njihovom najboljem interesu, smatraju dakle njihovi skrbnici. U institucijama lišeni slobode, a bez da su počinili kazneno djelo provedu uglavnom cijeli svoj život bez prava na privatnost ili bilo kakav izbor. Izdvajanje osoba s invaliditetom u instituciju protivno je, uglavnom je protivno njihovoj volji jer im nije osigurana podrška, odnosno usluge koje bi mogle živjeti u zajednici, a predstavljaju diskriminaciju, odnosno predstavljaju segregaciju, protivno je načelima poštivanja ljudskih prava osoba s invaliditetom i obavezama koje je država preuzela ratifikacijom Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Posebno u izvještaju upozorava se na djecu i teškoće u razvoju i osobe, posebno se dakle odnosi na djecu s teškoćama u razvoju, svakako da ih treba smatrati sastavnim djelom našeg društva i da im je mjesto među nama i da invaliditet neće biti razlog za segregaciju i izdvajanje u posebne ustanove i škole. Ključne promjene treba napraviti u našem društvu pa će se promijeniti aktivni odnos i konkretna postupanja u stvaranju pristupačnijeg i uključujućeg okruženja na svim društvenim područjima. Najveći broj osoba koje su isključene iz društva, njih 3976 su osobe sa psihičkim teškoćama što ukazuje na nedostatke u području zdravstvene zaštite uz izostanak rehabilitacije i nedovoljnu podršku u zajednici iz koje ne bi trebali ni biti isključeni. Smatram i u ime kluba da je u izvještaju temeljnije trebalo biti obrađen problem majčinstva, žena sa invaliditetom, njihova spolnost, brak i pitanje njihovog reproduktivnog zdravlja. Ovo su teme o kojima treba govoriti jer one i danas su uglavnom tabu teme. Jedna od najvećih poteškoća s kojima se žene sa invaliditetom u reproduktivnoj dobi susreću su brojne predrasude, nedovoljan pristup svojim reproduktivnim pravima, neprilagođenost informacija i edukacija o reproduktivnom zdravlju, nezainteresiranost i needuciranost zdravstvenih radnika za pružanje odgovarajuće brige prilagođene potrebama ženama sa invaliditetom. Društvo vrlo često doživljava žene sa invaliditetom kao aseksualne i stoga im uskraćuje odgovarajuću podršku u reproduktivnoj dobi. Žene sa invaliditetom u reproduktivnoj dobi obeshrabruje se za majčinstvo i otvoreno ih se osuđuje, a uskraćuje im se podrška u roditeljstvu. Nedostatak informacija, nedostupnost podrške, arhitektonske barijere i barijere u glavama te čuđenje i nevjerica znanih i neznanih dodatno hrane predrasude zbog kojih neki vjeruju da je majčinstvo nedostupno ili čak zabranjena zona za žene sa invaliditetom. Predrasude s kojima se susreću osobe koje imaju invaliditet, kada žele imati djecu su takve da im govore da se neće moći o njima brinuti ili da je bolje da ih i nemaju. O ovoj temi značajnije govori istraživanje koje je provedeno na stotinu žena sa invaliditetom u reproduktivnoj dobi, bez obzira jesu li već majke ili ne, 49% žena ima više ili visoko školsko obrazovanje, 48% srednjoškolsko i 3 osnovnoškolstvo. A čak 54% tih žena nije zaposleno. Zastupljene su žene iz 10 gradova Hrvatske, a ciljne skupine bile su majke sa senzornim i tjelesnim invaliditetom. Gotovo trećina tih žena nije bila zadovoljna brigom prije, tokom i nakon porođaja. Ali iz njihovih komentara se zaključuje da se to može odnositi i na probleme i propuste u zdravstvenom sistemu. Što se tiče opremljenosti rodilišta za potrebe rodilja s invaliditetom, većina ih je imala negativna iskustva. Nekoliko majki s invaliditetom koje su sudjelovali u istraživanju istakli su da im nedostaje financijska podrška, naročito zbog potrebe za odgovarajućim pomagalima. Ističu da bi im trebala pomoć u kući za obavljanje svakodnevnih poslova, ističu potrebu za asistentom koji bi im mogao pružiti znatnu pomoć u organizaciji svakodnevice što je dakle normalna praksa u drugim europskim državama. Koliko je nas zapravo na ulici, u parku, vrtiću ili školi vidjelo majku s invaliditetom i koliko smo upoznati s njihovim potrebama vezanim uz podršku njihovom majčinstvu? Pa ipak to što ih ne vidimo ne znači da ih i nema jer u Hrvatskoj se godišnje, u Hrvatskoj godišnje rodi oko 330 žena s različitim oblicima invaliditeta, a procjenjuje se da bi brojka bila i veća. I one jednako kao i sve druge žene zaslužuju brigu i podršku te da im se osigura dostojanstveno majčinstvo. Društvo jednakih mogućnosti, inkluzija, rušenje barijera pozivi su često koje čujemo, ali barem kada je riječ o trudnicama i majkama s invaliditetom, ti pozivi najčešće su samo deklarativni. Što se tiče brige o reproduktivnom zdravlju žena s invaliditetom poznato je da ginekološka služba treba da osigura adekvatnu brigu o ženama svih dobnih skupina koje imaju neki invaliditet kao što su cerebralna paraliza, autizam, trisomija 21 i drugi genetski poremećaji i kognitivni deficiti, traumatska ozljeda mozga, kralježničke moždine, amputirani ekstremiteti, poremećaji osjeta i drugo. U praksi to ipak nije tako. Naime, ginekološka briga o ženama s invaliditetom postavlja specifične zahtjeve u pogledu tehničkih uslova za ginekološku ambulantu, kako na razini primarne zdravstvene zaštite, tako i na sekundarnoj odnosno tercijalnoj razini i operacijsku salu, a zatim u vezi s tim posebne, bilje reći dodatne educiranosti ginekološkog tima kao i posebne vremenske normative. Neki od tehničkih uvjeta za ginekološku ambulantu u kojoj se skrbi o ženama s invaliditetom koje trebaju biti zadovoljeni su osiguran poseban pristup, dakle rampa ili lift prilagođen za invalidska kolica i druga ortopedska pomagala, posebno opremljen ginekološki stol s mogućnostima posebnih prilagodni. Dakle, pokretanje u svim smjerovima primjerice odnosno dodavanje posebnih nastavaka. Primjereno uređenje i opskrbljen sanitarni čvor i u čekaonici i drugo. Neki od dodatnih uvjeta za ginekološki tim su dodatna znanja i vještine o posebni zdravstvenim ginekološkim rizicima u žena s različitim vrstama invaliditeta, prilagođavanje konzultaciji, dijagnostici, liječenje i praćenje u posebnim okolnostima. Vremenski normativi od strane zakonodavca uglavnom jesu prilagođeni brizi za žene s invaliditetom. No, problem, kao što sam rekla, najčešće nastaje na razini primarne zdravstvene zaštite u ginekološkim ambulanta u domovima zdravlja u kojima nekada ginekološki timovi primaju i do, imaju i do 9000 osiguranica odnosno 40 više žena dnevno. Ne ulazeći dublje u problematiku organizacije zdravstvene zaštite, spomenuti ćemo kako su žene s invaliditetom svjesne manjkavosti zdravstvenog sustava kada je o njima riječ i odgađaju odlazak u ovom slučaju ginekologu. Tako se često događa da u ginekološku ambulantu s problemom koji dolaze dakle, koji već sada zahtjeva i opsežniju i dugotrajniju dijagnostičku obradu te kompleksnije i dugotrajnije liječenje, a uspjeh liječenja i prognoza iza terapije možda nisu onakvi kakvi bi mogli biti u toj nekoj ranoj fazi. Zbog svega navedenog smatrala sam potrebnim ukazati na ovaj problem o kojem se nedovoljno govori. Imala sam priliku surađivati s udrugama osoba s invaliditetom i oni su mi vrlo slikovito ispričali jednu priču. Kratku crticu o životu invalidnih osoba. Priča je otprilike zvučala ovako. Država će platiti rehabilitaciju i liječenje djeteta s poteškoćama u razvoju ukoliko je ono potrebno. Država će onda platiti školovanje djeteta koje često podrazumijeva plaćanje i osobnih asistenata. Država će financirati knjige, država će platiti i više obrazovanje na fakultetu, pa čak i prekvalificiranje. Naposlijetku će stvoriti obrazovanu i samosvjesnu osobu koja može i želi raditi, ali nema priliku. Onda će se taj pojedinac sa svim svojim mogućnostima pretvoriti u razočaranog, depresivnog i nezaposlenog pojedinca kojem će država isplaćivati socijalnu naknadu. Ukoliko bude sreće, taj isti pojedinac će se zaposliti u nekoj od gore navedenih udruga ili kao privid mogućnosti na nekom radnom mjestu na kojem je samo sebi svrha i to će naravno biti dokaz da su osobe s invaliditetom prihvaćene u RH. Sve navedeno nažalost, nije izraz ironije i cinizma već realan prikaz stvarnosti u kojoj se nalazimo. Kada bi se osobama s invaliditetom govorilo prvo kao o osobama, a tek onda o njihovom invaliditetu, u slučajevima njihovog životnog ili poslovnog uspjeha ne bi bilo potrebno govoriti o osobi s invaliditetom kao nekome tko nešto može. Ne bi bilo potrebno diviti joj se nego se prema tome odnositi kao i o nečem normalnom. U takvom bi društvu bilo sasvim normalno da netko s invaliditetom studira, pleše, radi normalno jer to radi na drugi način u odnosu na one koji nemaju invaliditet pa tako to radi na sebi prihvatljiv način. Kod nas se svako sudjelovanje pojedine osobe s invaliditetom u nekim uobičajenim aspektima života smatra silnim uspjehom, gotovo herojskim djelom, a osiguranje uvjeta u kojima se ta osoba nalazi, dakle može se činiti vrhuncem humanosti. Ipak u ovom Izvještaju ono što je pozitivno treba istaknuti, a to je dakle, da imamo izvjesno smanjenje broja iz evidencije nezaposlenih osoba hrvatskog zavoda. Dakle, u 2017. bilo je 2648 osoba s invaliditetom što 1,7% populacije zaposlenih. Uspoređujući to sa brojem osoba sa invaliditetom u istom razdoblju u 2016. godini, dakle, ukazuje se na porast u zapošljavanju pa imamo 15,83%. U svakom slučaju, ukazujući na prethodno Klub zastupnika SDSS-a će podržati Izvješće. Zahvaljujem.
Hvala. Time smo i završili s raspravom u ime klubova zastupnika. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Prvi je kolega Ivan Ćelić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicom, poštovane zamjenice Pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Već smo prije spomenuli dakle, da je ovo izvješće opsežno, da je ono vrlo obuhvatno i to i ne čudi s obzirom da govorimo o gotovo 12% ukupnog stanovništva RH. Danas su kamere i mediji usmjereni prema nekim drugim temama. Mislim da bi bilo dobro. Bojim se da danas naši mediji neće puno objaviti o ovoj raspravi na plenarnoj sjednici u Hrvatskom saboru, ali mislim da treba neprestano govoriti i kada dođe godišnje izvješće na red da treba ponovno i na ovaj način posvijestiti određene teme i posvijestiti da među nama žive osobe s invaliditetom koje imaju specifične potrebe. Ja ću danas govoriti o dvije teme. Prva je vezana za osobe s duševnim smetnjama, prvenstveno vezano za njihove osobe slobode i sigurnost i kratko ću se osvrnuti vezano za problematiku osoba s poremećajima iz autističnog spektra. Ako pogledamo dakle izvješće pravobraniteljice, ono je veliko, ali je iz izvješće Vlade RH nespecifično veliko, što ja ne vidim ništa loše u tome, mislim da je dobro i da su se odgovorne osobe koje su ovo pisale u ime Vlade RH potrudile da dodatno i detaljno pročitaju izvješće pravobraniteljice i da ukažu eventualno na određena neslaganja. Prema članku 22. Ustava RH, dakle čovjekova je sloboda i osobnost nepovrediva, kada govorimo o slobodama osoba s duševnim smetnjama, moramo imati na umu sve one pozitivne promjene koje su se dogodile proteklih godina, a koje su prije svega vezane za Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama, međutim ako uzmemo izvješće pravobraniteljice, onda možemo vidjeti da pojedine bolnice, koje nisu psihijatrijske, još uvijek primjenjuju Zakon o zaštiti prava pacijenata, što nije uputno kada postoji zakon koji je specifičniji, dakle kada se radi o osobama s duševnim smetnjama i tamo se spominje jedna opća bolnica. Ono što isto tako bih spomenuo to je vezano za primjenu članka 26. Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama, meni kao psihijatru upada u oči da jedna velika psihijatrijska bolnica uopće nije poslala prema pravobraniteljici broj primljenih obavijesti označenih kao smještaj bez pristanka. Nemoguće da oni nisu kao bolnica koja ima gotovo 600 bolničkih kreveta imali niti jedan prijem osobe sukladno članku 26. to je psihijatrijska bolnica Sveti Ivan, tako da mislim da je dobro da se šalju ovi uputi i da neprestano se ponavlja jer činjenica je ako pogledamo retrospektivu u posljednjih 10, 15 godina, činjenica je da su ljudska prava osoba s duševnim smetnjama značajno unaprijeđena u RH pa recimo opet sada ako pogledamo udomiteljske obitelji, domove, mislim da je budućnost specijaliziranih domova to na jedan način može izgledati kao segregacija. Mi imamo u domovima za starije inače isto tako problem kod starijih osoba koje imaju psihijatrijsku dijagnozu pa određeni domovi, većina domova za starije osobe ne prima osobe koje imaju neku psihijatrijsku dijagnozu, što na jedan način mogu i razumjet jer nisu dovoljno ekipirane. Tu se spominje primjedba pravobraniteljice vezano za primjenu Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama i radi se distinkcija od zdravstvenih ustanova gdje je moguć evaluacija od strane suda za razliku od ustanova socijalne skrbi. Međutim prema mišljenju Vlade RH koje je napisano, tamo Vlada objašnjava da je Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama i primjenjiv i da se primjenjuje na ustanove socijalne skrbi. Sve u svemu kao psihijatar koji radim 15 godina sa osobama s duševnim smetnjama, mogu iz svog svakodnevnog iskustva reći da postoje sjajne udomiteljske obitelji, ali nažalost postoje situacije, kao što je i pravobraniteljica rekla, da osoba sa duševnim smetnjama svoga udomitelja naziva gazda, što opet pokazuje jedan definitivno neprimjereni odnos. Ovdje je tijekom jutrošnje rasprave bilo govor o deinstitucionalizaciji, mislim da je to važan korak naprijed u poštivanju ljudskih sloboda svih osoba s invaliditetom, napose osoba s duševnim smetnjama, ali isto tako bih se složio da ne deinstitucionalizacija po svaku cijenu jer nažalost, postoje takva oštećenja i takve osobe kod kojih zasigurno, niti udomiteljska obitelj, niti domovi koji mogu biti specijalizirani za psihički odrasle osobe, nisu tako kompetentni i tako ekipirani da mogu skrbiti o toj maloj, ali ipak određenoj skupini osoba kojima je takva pomoć potrebna. Puno puta u medijima iziđu različiti senzacionalistički napisi i kada govorimo o poštivanju ljudskih sloboda moramo objasniti što znači smještaj bez pristanka, što znači prisilno zadržavanje do 48 sati kada osoba zbog duševne bolesti koja ugrožava svoje ili tuđe zdravlja mora biti hospitalizirana i kada govorimo dakle o prisilnom smještaju koji nužno uključuje sudske institucije koje mogu donositi odluku o prisilnom smještaju u trajanju do 30 dana za početak. Ali ovdje isto tako treba spomenuti i pohvaliti nadležna ministarstva, prije svega Ministarstvo demografije, obitelji i socijalne politike koje je sa izmjenama Zakona o socijalnoj skrbi onemogućilo da osobe koje pružaju usluge socijalne skrbi ne mogu sklapati ugovore o otuđenju ili opterećenju nekretnina korisnika, što je nažalost bilo određeni broj zlouporaba. I tu, premda se nama koji nismo u tim institucijama čini da to ide presporo, ipak se određeni pomaci na bolje događaju. Na kraju bih htio, već je bilo govora, spomenuti pitanje skrbi osoba sa poremećajima iz autističnog spektra. 1995. godine nažalost zatvoren je dječji odjel koji je skrbio za osobe s poremećajima iz autističnog spektra u psihijatrijskog bolnici Sveti Ivan. Nakon toga jednostavno došlo je do zastoja koji je polako krenuo sa kolima nizbrdo, sada postoje i kolegice Ljubica Lukačić i kolegica Irena Petrijevčanin Vuksanović, bili smo i u Ministarstvu socijalne politike i u Ministarstvu zdravstva vezano na tu temu, upoznati smo sa zajedničkim projektom sa UNICEF-om. Tu je dakle puno problema jer su uključena tri ministarstva i to mislim da treba ubrzati onoliko koliko je moguće s onim kapacitetima jer bez suvremenog dijagnostičkog centra mi ne možemo niti primijeniti rane intervencije pa su puno puta roditelji u očaju i prisiljeni su tražiti kvazi stručnjake i odlaziti i u susjedne zemlje tražiti tzv. stručnu pomoć koja zasigurno nije u potpunosti stručna. I zato apeliram i na osnivanje posebno klinike za dječju adolescentnu psihijatriju pri KBC Zagreb, poznato mi je da je ministrica Murganić sa svojim timom isto tako urgirala da se to čim prije osposobi jer zapravo bez ranog probira, bez dijagnostike ne možemo rano intervenirati i onda imamo isto tako određene segregacijske probleme koji se događaju pri upisu određenih osoba s poremećajem za autističnog spektra i u vrtiće i u 1. razred osnovne škole. I neki dan smo imali situaciju koju smo mogli pročitati u medijima, dakle svi zajedno trebamo ići puhati u isto jedro kako bi kvaliteta usluge, kako bi kvaliteta života osoba s poremećajima za autističnog spektra bila što bolja i kako Hrvatska ne bi bila na začelju po pružanju zdravstvene zaštite tih osoba ako to kompariramo sa ostalim zemljama EU. Hvala.
Dvije replike na izlaganje. Lukačić LJubica, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega, kada ste govorili o deinstitucionalizaciji spomenuli ste deinstitucionalizacija da ali ne po svaku cijenu. To je upravo ono o čemu sam ja govorila kada sam govorila u ime kluba i čini mi se da su me krivo shvatili. Uvijek u svako doba deinstitucionalizacija, ali neke osobe s invaliditetom imaju tako veliku potrebu za medicinskom skrbi da jednostavno u organiziranom stanju nisu u mogućnosti živjeti. To sam htjela reći i drago mi je da ste vi to spomenuli. Hvala.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega, kada ste govorili o deinstitucionalizaciji spomenuli ste deinstitucionalizacija da ali ne po svaku cijenu. To je upravo ono o čemu sam ja govorila kada sam govorila u ime kluba i čini mi se da su me krivo shvatili. Uvijek u svako doba deinstitucionalizacija, ali neke osobe s invaliditetom imaju tako veliku potrebu za medicinskom skrbi da jednostavno u organiziranom stanju nisu u mogućnosti živjeti. To sam htjela reći i drago mi je da ste vi to spomenuli. Hvala.
Pa evo jedan od svijetlih primjera je Dom Turnić koji je u Gorskom kotaru u Mrkoplju u Brod MOravicama napravio deinstitucionalizaciju gdje živi po nekoliko osoba s duševnim smetnjama koje su u mogućnosti živjeti na taj način. Ali nažalost evo kažem i tu je državna tajnica Pletikosa i ministrica Murganić su već urgirale, mi imamo situaciju i tu će svakako trebati zajedno Ministarstvo zdravstva i Ministarstvo socijalne politike razmišljati o otvaranju specijaliziranih zdravstvenih centara gdje će moći biti moguće pružiti određene terapijske intervencije upravo za te jako teške skupine osoba sa najtežim tjelesnim i psihičkim oštećenjima kako bi onda mogli pružati zdravstvenu uslugu kada je to potrebno jer nažalost unatoč svim kapacitetima to je u ovome trenutku dosta problematično.
Hvala. Kolega Vučetić, izvolite.
Zahvaljujem. Kolega u vašem izlaganju moram pohvaliti, a to je da je uspostavljena prava mjera između onoga što trebamo institucionalizirati i ono što je potrebno deinstitucionalizirati. Mi svakako trebamo osobama s invaliditetom omogućiti institucionalno znanje i zbog toga je potrebno uspostaviti odjel za koji ste rekli za dječju adolescentsku psihijatriju i jedno na takav način možemo adekvatno odgovoriti i zaobići nemoć institucije. Institucije ne smiju biti nemoćne kada se radi o pružanju znanja i o pružanju profesionalnih usluga. Međutim ne smijemo zamijeniti teze pa očekivati da putem institucija osoba dobije emocionalnu potrebu i da dobije emocionalnu potporu, to se nikada ne može dobiti putem institucija jer na taj način činimo destrukciju emocionalnog. I držim da je uistinu potrebno za hrvatsko društvo da konstruiramo ispravo institucionalnu skrb, da će to biti skrb znanja i stručnosti kako bi našim sugrađanima omogućili emocionalni rast. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor izvolite.
Hvala vam. Dakle u tom kontekstu bih spomenuo i pitanje koje je spomenuto u izvješću pravobraniteljice, a tiče se zaštite mentalnog zdravlja u zajednici, dakle tzv. community psychiatry, to je tek u samim začecima krenulo se s time, pilot projekt koji se provodi u Zagrebu, Slavonskom Brodu, Karlovcu i Križevcima da bude što manji broj recimo bolničkih liječenja kod osoba koje recimo boluju od shizofrenije i onda su ustanovljeni mobilni psihijatrijski timovi koji obilaze te osobe kod njihovih kuća, kod njihovih obitelji i naravno ako je to potrebno kod institucija. Dakle institucije definitivno su potrebne, ali ne nikako u onome razdoblju i u onim razdobljima koji su bili potrebni prije 30 godina.
Hvala. I prije nastavka u ime predlagatelja gospođa Mira Pekić Knežević. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedavajući. Ja bi možda neke stvari željela pojasniti na izlaganje gospodina Ćelića, a radi se možda o razlikama u primjeni Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama i Zakona o zaštiti prava pacijenata. Naime, mi smo često puta susretali u praksi slučajeve da su osobe sa duševnim smetnjama osobe koje su dodano stigmatizirane i da se u pogledu pružanja zdravstvene zaštite u ne psihijatrijskim odjelima i bolnicama često puta traži primjena Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama čime ih dodatno diskriminiramo budući da se i na osobe s duševnim smetnjama kada se liječe od drugih bolesti i u drugim odjelima se mora primjenjivati Zakon o zaštiti prava pacijenata. To je jedno. Drugo, kada govorimo o primjeni članka 26. a to je smještaj bez pristanka, radi se ili o prisilnoj hospitalizaciji ili o dobrovoljnom smještaju, to su tri mogućnosti, prijem se uvijek mora dati iskazu volje osobe s duševnim smetnjama kod prijema u psihijatrijsku ustanovu bez obzira radi li se o osobi koja je lišena poslovne sposobnosti ili ne. U svakom trenutku, to moram naglasiti je važno propitivati i procjenjivati mogućnosti kapaciteta osobe koja se zaprima u psihijatrijsku ustanovu da li je ona zbog svog trenutnog zdravstvenog stanja sposobna dati pristanak, bez obzira da li je lišena poslovne sposobnosti ili ne. Prema tome, ako u trenutku zaprimanja u psihijatrijsku ustanovu, ako se procijeni da osoba, ali to mora biti vrlo jasno iskazano i vidljivo iz medicinske dokumentacije i pregleda, ako se procijeni da nije u mogućnosti dati pisani pristanak, tada u njezino ime potpisuje njezin skrbnik. Ako je osoba lišena poslovne sposobnosti i ima skrbnika, često puta su slučajevi da osoba koja se zaprima u psihijatrijsku ustanovu i procjena je da bi trebala biti zadržana, a protivi se hospitalizaciji, u tom slučaju se smatra da bi bilo provesti jedan ubrzani postupak lišavanja poslovne sposobnosti i stavljanja i imenovanja skrbnika koji bi donio takvu odluku. Međutim, psihijatrijska bolnica mora u roku od 48 sati obavijestiti pravobraniteljicu o svim slučajevima kada se radi o osobama koje su pod skrbništvom i kada skrbnik daje pisani pristanak a osoba nije zbog svog trenutnog zdravstvenog stanja to mogla učiniti. Pravobraniteljica unutar tih 48 sati kada primi tu obavijest ima pravo provjeravati opravdanost smještaja, međutim mi smo svjedoci, vi ste se pitali zašto određena jedna velika bolnica ima jako malo prijava pravobraniteljici smještaja bez pristanka za razliku od nekih drugih bolnica. Razlog za to su još uvijek proizvoljna tumačenja ja bih rekla, bolnica o tome u kojim slučajevima se treba pravobraniteljicu obavijestiti ali ono što smo mi uočili u praksi, a to je da se često puta dešava ili imamo takve izjave i pritužbe pacijenata, da ih se nagovara da daju svoj pisani pristanak jer u slučaju ako to neće, onda se pokreće mehanizam prisilne hospitalizacije pa onda se kaže, ako će o tome donositi odluku sud, nadležni županijski sud, onda će vaš ostanak u psihijatrijskoj bolnici biti puno duži nego ako pristanete ostati u bolnici. Ja sam to željela reći malo da možda pojasnim te razlike između pojedinih oblika smještaja u psihijatrijsku bolnicu i vi ste rekli, u jednom trenutku ste spomenuli i mogućnosti razvoja psihijatrije u zajednici, jedino osobe sa mentalnim oštećenjima ili duševnim smetnjama su osobe koje nemaju mogućnost rehabilitacije u zajednici nego uglavnom pretežiti oblik liječenja za osobe s mentalnim oštećenjima je u Hrvatskoj ipak hospitalno liječenje i to je nešto što želimo promijeniti. Hvala.
Hvala. Završili smo u ime klubova, nastavljamo pojedinačno, slijedeći je kolega Silvano Hrelja, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice odnosno zamjenice sa suradnikom, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Ma ja nemam namjeru puno secirati ova izvješća, nešto sam htio načelno reći. Ovdje imamo s jedne strane vrlo precizno izvješće pravobraniteljice, imamo hiperprodukciju osvrta Vlade na to izvješće, dakle stvorila se jedna osjetljivost koje ne bi trebalo biti. Naime, nisu ovdje dva tabora ministarstvo i pravobraniteljica, nego je pravobraniteljica ovlaštenica Hrvatskog sabora koja je dobila specijalne zadaće da određena ministarstva koja se bave ovom problematikom ne bi oboljela od tzv. organizacione sljepoće odnosno ne bi vidjeli određene probleme koji u društvu postaju. Ja mislim da su oni prije partneri nego suparnici a suparništvo se vidi iz izvješće i odgovora. Naravno da treba pozitivistički raditi izvješća, naravno da imate djelomično pravo ali ne treba rasplamsavati te odnose nego treba sagledavati probleme i sagledavati prvo, što je čija uloga, jer doista pravobraniteljica radi bez ikakve namjere da bilokoga, radi na temelju onoga i na temelju uvida u defekte u sustavu, radi na temelju ljudi koji su se obratili jer zbog njih i postoji. I naravno da treba što je moguće lakše i elegantnije sustav izgrađivat, dograđivati, ispravljat određene nedostatke, nego se recimo na javnoj sceni opravdavat. Mislim da je to kontraproduktivno i da ne donosi odgovarajuće rezultate. A da je sustav bremenit problemima, je bremenit problemima. Na našem odboru ja sam prvi put sreo, mislim vjerovatno postoji taj podatak da mi u Hrvatskoj sa 13.4.2016., zapamtio sam taj broj jer mi je to rođendan, da smo imali u registru Zavoda za javno zdravstvo 511 000 osoba sa invaliditetom, dakle svaki osmi građanin RH je osoba sa invaliditetom. Ja u to ne mogu vjerovati, ne mogu vjerovati. Ja mislim da osoba sa invaliditetom ima manje, a možda građana sa funkcionalnim poteškoćama u kretanju u životu ima više, zbog starosti, bolesti itd. oni nisu obuhvaćeni ovim, ali imaju poteškoća. Na čemu ovu tvrdnju gradim? Pa gledajte, mi smo 1990. u mirovinski sustav u kategoriju invalidskih mirovina ubacili 50 000 ljudi koji nisu imali invalidnost, ali su završili u invalidske mirovine. Dakle oni su imali izmijenjenu radnu sposobnost i bili su na skrbi Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, eventualno 1997. i '98. godinu. I oni su se vodili pod invalidske mirovine. Dakle, što hoću reć? Hoću reć da politika koja preuzme ulogu struke ima jaki utjecaj na ovaj sustav i da toga ustvari ne bi trebalo biti, odnosno da ovdje treba struka igrati dominantnu ulogu i da ovdje treba gledati cijeli ovaj registar prvenstveno sa pozicija funkcionalnosti u odnosu na nešto. Jer netko tko je osoba koja ima ograničenja, odnosno invaliditet u odnosu na određeno radno mjesto ne znači da mora imati invaliditet u preostalim radnim sposobnostima za neko drugo radno mjesto. Mislim da ovdje mi imamo poprilično kruti sustav i ne djelujemo na promjene, na promjene ovog sustava, a u međuvremenu užasno starimo kao društvo i pojavljuju se novi problemi da i oni koji nemaju, nisu nigdje u registru, nisu registrirani kao osobe s invaliditetom imaju egzistencijalnih problema. Jedan od tih problema je novi, počeo se na neki način davati, odnosno dobivati svjetlo javnosti krajem 2016. godine, a to je ova inicijativa Udruge umirovljenika HT-a o mogućnosti financiranja ugradnje dizala u višekatne stambene zgrade. Ti ljudi, ja sam im neobično zahvalan da su probili jednu, do same europske komisije i dobili potvrde da je to moguće financirati, ali mislim da je izostala i podrška od odgovarajućih ministarstava i regionalnog razvoja i Ministarstva socijalne skrbi da objeručke prihvate te inicijative i da ih zajedno guraju jer je to kruh naš svagdašnji. To je ono što se oko nas događa, to su mogući naši roditelji, naši susjedi. Ja imam sreću pa živim u obiteljskoj kući, ali većina njih živi u Hrvatskoj u ovim višekatnim stambenim zgradama i u tim godinama, oko '70. nemaju izbora. Želio bih reći da bio bih jako sretan kad bi Zavod za profesionalnu rehabilitaciju i vještačenje stvarno uspio učinit za ono što se oko njega priča da će on riješiti sve probleme, međutim jako je teško po jedinstvenom kriteriju vještačiti sve ljude. Slažem se i s time što je ovdje rečeno u diskusiji i što je rečeno na odboru, da moramo stvoriti sve pretpostavke da svi subjekti, da sva nadležna ministarstva i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje i Ministarstvo socijale i centri za socijalni rad i Zavod za zapošljavanje mogu gospodarstvenici i sam zavod da može inicirati profesionalnu rehabilitaciju i postupak zapošljavanja, prilagođavanja radnog mjesta itd. ja bih to volio, ali bojim se nas, bojim se nas, bojim se naših loših navika, odnosno nerazumijevanja timskog rada i nerazumijevanja, odnosno neprovođenja koordinacija aktivnosti tzv. međuresorske. Ovo nije problem. Problem osoba sa invaliditetom, problem ovog broja, problem nerazumijevanja što je to u toj priči, nije problem jednog ministarstva, niti je problem samo pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Mi smo imali u našoj koalicijskoj Vladi 250 000 invalidskih mirovina. I tadašnji ministar Mirando Mrsić je odlučio da oni koji su prešli 65 godina prelaze u starosne mirovine što je sasvim normalno. I kad im je rečeno da neće izgubiti nula materijalnog prava, nego će dobiti samo drugi status, ipak je bilo nezadovoljstva jer kako smo mi razvijeno društvo i volimo ulovit što je, u nekim gradovima su imali ove dozvole za parkiranje za osobe s invaliditetom na temelju toga što su bili korisnici invalidske mirovine, a ne na temelju stupnja invalidnosti pa je došlo do gubljenja određenih povlastica. Sustav je povukao dobar potez, međutim iskrivljavanje sustava kroz godine nam stavlja prepreke da možemo nešto provesti. Ja bih volio konačno znati čistu definiciju invalidnosti u RH, ono da baš je svima sve jasno i volio bih imat ovo što sam već spomenuo, ovaj funkcionalni pristup prema tim procjenama tko, što, zašto, prema čemu, a ne ovako općenito jer ne mogu vjerovati uspoređujući se sa jednom Njemačkom da je kod njih isto i da je kod njih svaki osmi isto tako osoba s invaliditetom. Gotovo je nemoguće.
Hvala. Na izlaganje kolege Hrelje imamo 5 replika. Prva je kolegica Glasovac Sabina. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Hrelja, dobro ste zapravo apelirali na Vladu da bi trebala shvatiti Ured pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, ali i sve one udruge koje djeluju s ciljem zaštite pojedinih posebno ranjivih društvenih skupina koje se tiču osoba s invaliditetom kao partnere, a ne kao neprijatelje. Ja ovdje želim samo dati jedan primjer zapravo oglušivanja na jedan veliki problem s kojim se suočavaju djeca s teškoćama u razvoju u našim školama. Nažalost, evo sad je prošla već godina i nešto dana u kojima se opetovano povlači pa stavlja u javno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću Pravilnik o pomoćnicima u nastavi i komunikacijskim posrednicima. To je jedan od ključnih oblika potpora i podrške učenicima s teškoćama u razvoju u sustavu i nedopustivo je da se rješenja toliko odugovlače.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Uvažena kolegice, ja se slažem da su udruge koje interesno zastupaju osobe sa invaliditetom u svakom slučaju važan subjekt u cijelom ovom uređenju cjelokupnog sustava, ali i udruge, opet moram biti realan i reći ne smiju ultimativno nastupati. Moraju imati razumijevanja i prema drugim udrugama i prema drugim potrebama, dakle ne postoji samo jedna istina. Ovdje postoji puno ravnopravnih istina, između ostalog tu su i djeca sa teškoćama u razvoju i njihovi školski programi i poticanje njihovog obrazovanja. Hvala vam na replici da ste dopunili moje izlaganje.
Hvala. Slijedeća replika, kolega Vučetić Marko.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Silvano Hrelja, ovo što ste izrekli da postoji određena tenzičnost između ministarstva i pravobraniteljstva, s tim se ne slažem. Ne slažem se iz jednostavnog razloga što mjesto na kojem mi sada raspravljamo to je zakonodavno tijelo i Sabor, a ne teatar. Mi ne promatramo predstavu u režiji ministarstva, niti predstavu u režiji pravobraniteljstva nego mi sudjelujemo u promišljanju zajedničkih politika, zajedničkih ciljeva. Cilj i ministarstva i pravobraniteljstva je da se olakša život i podigne kvaliteta života osobama s invaliditetom i zbog toga ne možemo govoriti ni o kakvoj tenzičnosti, zato što pravobraniteljstvo, ministarstvo nisu došli u Sabor da utisnu svoj mentalni trag, nego su došli podnijeti izvješće i sudjelovati u zajedničkom kreiranju politika koje će podignuti razinu i kvalitetu života osoba s invaliditetom. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku. Izvolite kolega.
Ja se vama zahvaljujem na replici, uvaženo kolega Marko, ali ja ću si uvijek dozvoliti i doživljajnu razinu rasprave, nešto na što imamo svi pravo jer na kraju krajeva 15 godina sam ovdje pa sam vidio i odgovora Vlade i izvješća svih pravobranitelja i pravobraniteljica i zbog svojevrsne razlike i prevelike pretjerane obimnosti mislim da je tu unijeta i doza ajmo reći, netko je možda pretjerano bio osjetljiv što nije potrebno. Ovdje bi doista trebala biti ne cirkus, nego arena, ali politička arena gdje bi trebala dominirati argumentirana rasprava uvijek. Mislim da je ovo na dobrom tragu, ali dozvoljavam i svoje pravo.
Hvala. Replika br. 3, kolega Mirando Mrsić.
Kolega Hrelja, spomenuli ste vještačenje u Zavodu za profesionalno vještačenje za ... [[Govornik se ne razumije.]] osoba sa, da. Ono što je bila intencija kod osnivanja tog tijela je da konačno u RH imamo istu invalidnost za isto oštećenje organizma. Poznato je da u RH imamo dvije vrste invalida. Jedni su osoba s invaliditetom, jedni su oni koji imaju invalidnost određenu u sustavu, možemo reći sustavu zdravstva odnosno socijale i onaj dio koji je određivan u sustavu braniteljskome i poznato je da braniteljske odluke o stupnju invalidnosti se razlikuju od odluka drugih tijela koje su bile izvan tog braniteljskog dijela i to je nešto što je nepravedno prema osobama koje zbog toga imaju i niža prava, imaju i niže invalidnine, dok u braniteljskom sustavu imamo vrlo generozne invalidnine. I to je ono što je ovo tijelo trebalo riješiti. Dakle, da isto oštećenje organizma, ista invalidnost.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Ma uvaženi kolega Mrsić, namjera je bila u svakom slučaju plemenita i namjera nije napuštena, prema tome prihvaćena i od Vlade, prema tome vidjeti ćemo na kraju da li će to biti to. Ja sam siguran da ste vi u pravu ako se radi o vještačenju opće invalidnosti. Ali ja sam postavio pitanje u svojoj diskusiji i u svojoj raspravi u odnosu na što, kad je pitanju radno mjesto, tu za radnika su potrebne i ... [[Govornik se ne razumije.]] faktori i numeričke sposobnosti i psihomotorne sposobnosti. To znači da određen stupanj invalidnosti na određenom radnom mjestu može značiti da može bez problema odraditi određeni posao, a na drugom poslu je to 100% ograničenje. Dakle, samo u tom dijelu, nisam ja sumnjao u dobru namjeru, ali znam da ne može vještačenje biti jedinstveno aplicirano za sva područja. Moramo imati tu određene prilagodbe.
Hvala. Replika broj 4 kolegica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Pa kolega Hrelja, vi ste dobro spomenuli u svom izlaganju da vas je strah navika kada je u pitanju vještačenje. Točno, svih nas je bilo strah kada je počelo s radom jedinstveno tijelo vještačenja kako će to funkcionirati, međutim uredba o metodologijama vještačenja je ipak dala nekakve okvire i mislim da po njoj bi konačno trebali znati upravo ovo što vi govorite, tko su to osobe s invaliditetom, tko su to osobe s tjelesnim oštećenjem odnosno kod koga je tjelesno oštećenje izazvalo invaliditet, a kod koga nije. A već danas utvrđuju invaliditet u odnosu na rad i rješenje koje bi uskoro trebalo biti vidljivo cijeloj hrvatskoj javnosti bi trebalo konačno određivati nekoliko segmenata, tko je osoba s invaliditetom, da li ima preostalu radnu sposobnost itd., itd. Hvala.
Hvala. Odgovor izvolite.
Uvažena kolegice, vi i ja već dugo to pratimo i vi vidite da sam ja suzdržan, da znam neki put reagirati, ali da imam povjerenja u ono što ljudi rade i pogotovo ako se vide i mali koraci napretka. Najgore je stvarati euforije da će to sve riješiti. Budimo oprezni i budimo zadovoljni ako se kroz sustav jedinstvenog tijela vještačenja u Zavodu za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom 70% uredno riješi i stavi u određene okvire, a ostalo ćemo morati prilagođavati sustav jer su to specifičnosti u samom sustavu. Ali u svakom slučaju benevolentno gledam na ovaj proces i pratim napretke u ovom procesu u razvijanju jedinstvenog tijela vještačenja. Hvala lijepa.
Hvala. I posljednja replika na vaše izlaganje kolega VEšligaj Marko.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Hrelja, vidim u svom izlaganju, a i nekoliko je tu ljudi ispred klubova i u pojedinačnim raspravama bilo je povlači se pitanje oko pristupa, vi ste konkretno spomenuli višekatnim zgradama. No osim višekatnim zgradama važno je osigurati pristup osobama s invaliditetom i određenim ustanovama i institucijama, centri za socijalnu skrb, zgrade crvenoga križa itd. koji oni moraju koristiti, to bi trebalo biti nešto što je obavezno. A ono što mislim da je jako važno zbog socijalizacije tih ljudi jest pristup određenim kulturnim ustanovama, sportskim borilištima, društvenim institucijama i tu treba jedna prava institucionalna pomoć. Jer male općine i gradovi jako teško mogu takve stvari financirati, snalaziti se kroz raznorazne načine i kroz razne natječaje, međutim to definitivno nije dovoljno. Zato je dobro ovdje promišljati ovu politiku, ali moramo više djelovati.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem vam se na replici. Slažem se s vama. Ja sam spomenuo zato što je ovo novi projekat i otvorio se kao mogućnost na potezu je Vlada RH da osigura novu nišu za financiranje i izgradnje liftova i da povlači novac iz EU u iznosu od 85%. A za institucije je ta mogućnost postojala i prije, naravno da se zalažem da to bude što je siromašnija općina veći prioritet jer nema im tko drugi pomoć. Nisu imali svi sreće da budu razvijeni kao neki gradovi kao Zagreb itd. i po tom principu bi trebalo pomagati, tu bi trebalo obrnuti redoslijed jer veliki gradovi ipak nešto mogu i sami. Trudimo se da zadržimo ljude u mjestu stanovanja da im uslugu donesemo, a ne da ih moramo smještat u domove umirovljenika, a naravno cijela Europa je od toga odustala, a i nas neće sufinancirati. Hvala lijepa.
Hvala. I prije nastavka pojedinačne rasprave u ime predlagatelja intervencija gospođa Mira Knežević. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja bih možda samo željela reći da Hrvatska po udjelu osoba s invaliditetom koji je oko 12% ona se ne razlikuje od mnogih europskih zemalja. U mnogim europskim zemljama taj je postotak i puno veći. Zašto? Zato što te zemlje osiguravaju puno više podrški i usluga osobama s invaliditetom. Invaliditet se mora promatrati kao rezultat jednog neuspjeha i države da odgovori na potrebe određene kategorije svojih građana. Prema tome, oštećenje nije ono koje stvara invaliditet nego invaliditet stvaraju zapreke u okolini. Ne samo one fizičke, ne samo arhitektonske nego i zapreke koje su nevidljive oku. Mislim da ako želimo stvarno ako smo predani toj zadaći da poboljšamo položaj osoba s invaliditetom onda uvijek od promišljanja svake odluke kod donošenja svakog zakona moramo imati na umu kako će ta odluka ili zakon na koji će način utjecati na položaj i stanje osoba s invaliditetom. Jedino tako možemo krenuti naprijed. Mislim da možda bismo trebali početi razmišljati o tome na koji način promatrati potrebe osoba s invaliditetom kroz potrebu za određenom vrstu podrške. To nisu samo usluge, to nisu samo naknade, to je i promjena stavova na taj način ćemo omogućiti doista jednu punoću života u zajednici. Ona je složena toliko koliko treba biti složena i za svakog građanina RH. Mi trebamo početi razmišljati o tome da uklanjanjem različitih zapreka, uključivanju osoba s invaliditetom u sva područja života, od obrazovanja, od najranije dobi pa sve do starije životne dobi. Mi moramo učiniti sve da im u činimo svako područje dostupnim i da njihov invaliditet ne može biti razlogom da ih izoliramo, da ih segregiramo i da ih isključujemo iz različitih područja života, od obrazovanja preko zapošljavanja do utjecaja i političkih, utjecaja na donošenje političkih odluka, sudjelovanja u kulturi, u sportu i na svim ostalim područjima. Hvala.
Na intervenciju gospođe Knežević imamo dvije replike. Prvi je kolega Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hajdaš-Dončić. Gospođa Pekič-Knežević je poslala ključnu poruku u ovoj svojoj kratkoj intervenciji. Dakle, Vlada ne treba pisati nama obrazloženje na 20 i nekoliko stranica, nego nam treba ponuditi rješenja. I tu je ključno što treba danas biti zaključak svih nas. Dakle, izvješće pravobraniteljice nam pokazuje koji su glavni problemi koji muče osobe s invaliditetom i upravo bih krenuo od onoga što je navedeno kao jedan glavni problem, a to je rana intervencija. Dakle, od rane intervencije preko predškolskog odgoja, osnovnog i srednjoškolskog obrazovanja rješavamo ključne probleme osoba s invaliditetom. Ja bih zamolio predstavnike Vlade da ne pišu isprike nego da ponude rješenja na probleme koje ukazuje Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom.
Želite li odgovoriti? OK. Slijedeća replika je kolega Žagar Tomislav. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena gospođo Knežević, upravo to što ste rekli je zapravo i smisao i ja vidimo smisao i podnošenja ovog Izvješća, kao što su neke kolege rekle nismo mi ovdje da slušamo niti lijepo izvješće niti da kritiziramo Vladu, niti da Vlada nama se opravdava. Ovdje smo s jednim ciljem, a to je da olakšamo život svim osobama s invaliditetom. I ono što RH potpisujući Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom zapravo ratificirajući je 2007. godine sebi uzela kao cilj, a vi ste to naglasili, je upravo socijalno uključivanja sa medicinskog modela invalidnosti da idemo na socijalni model. Jer invalidnost postoji tek kad naiđu na prepreke, do tad mi ne vidimo invalidnosti. Ali kad osobe s invaliditetom naiđu na prepreku, onda tu dolazi do invalidnosti. I u tom smjeru još se puno mora. Hrvatska je napravila u zakonodavnom smjeru puno, ali se još puno u društvenoj svijesti mora promijeniti.
Hvala. Nastavljamo s pojedinačnim raspravama. Slijedeća je kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, zamjenice pravobraniteljice i državna tajnice, uvažene kolege i kolegice. Pa evo, ja ću se sad ovako slušajući rasprave sve do sada, nekako ću se nadovezati na upravo ovo zadnje izlaganje, odnosno obraćanje zamjenice pravobraniteljice jer poslala, čini mi se, zaista jednu ključnu važnu poruku koja govori zapravo o tom poštovanju zaista temeljnih ljudskih prava osoba s invaliditetom. Kad ovako sad u Saboru pratim i govorim danas upravo o temi koja je i meni osobno i profesionalno već dio života, preko 20 godina, onda mi se čini da je jako malo vremena jer jedna dakle, cijeli jedan život moj profesionalni, ali prateći s time i život osoba s invaliditetom teško može stati i u 30 minuta ili 10 minuta ili u ovako jednu raspravu, pa mi se čak i ovo malo, tri replike mi se zaista čine nedovoljne kad ste u nekoj temi, nekoj problematici o kojoj biste mogli i voljeli govoriti. Zašto na taj nači? Evo, obratila bih pažnju još jedanput na dvije stvari. Jedna je kad govorimo o pravu osoba opet na život u zajednici i kad govorimo o tome ima li netko pravo na život u zajednici. Mislim da tu zaista moramo reći da svi imaju pravo na život u zajednici, sad je samo zaista pitanje kako ćemo mi osigurati ljudima odgovarajuću podršku, odgovarajuće uvjete. Samo se zaista o tome radi. Dakle, meni je zaista teško čuti da ćemo govoriti ovdje u ovom domu da ćemo nekome dozvoliti ili nekome nećemo dozvoliti neke oblike usluga jer zaista moramo donijeti takve zakonske okvire, a sukladno tim zakonskim okvirima i usluge i podršku koja će ljudima biti, koja je ljudima potrebna i koja će im biti omogućena. Kroz ovaj moj, dakle počela sam nekih točno '96. godine, pa sad znate koliko je to godina u sustavu što obrazovanja, što osoba, djece s teškoćama i mladih s teškoćama u razvoju, kasnije rada, dakle u nekim segregirajućim uvjetima, isto tako rada u inkluzivnim uvjetima i kad prođete takav jedan profesionalni vijek onda vidite iznutra zapravo koje su sve prepreke, koje su sve teškoće i na čemu treba raditi. I zato mislim da ključan ovaj dom dakle, ključni smo mi zastupnici najprije u tom smislu kakve ćemo zakone donijeti jer jedno je hoćemo li podržati razvoj dalje zaštitnih radionica npr. ili ćemo poticati zapošljavanje na otvorenom tržištu rada. Hoćemo li donijeti takve zakonske odredbe koje će poticati i razvijati različite oblike stanovanja u zajednici ili će razvijati dalje institucijske oblike. Kad kažem institucijske, onda zaista mislim na one segregirajuće, one velike mastodonte, hoćemo li ih dalje poticati, uređivati ili ćemo kažem, razvijati još neke oblike i priznati da nisu dovoljni ovi i ovaj model koji imamo nego da su potrebni još neki modeli koji će biti i podrške koje će biti dobre i zadovoljavati potrebe ljudi sa višestrukim teškoćama, ljudi koje imaju i psihijatrijske dijagnoze i koji zaista zahtijevaju širu i veću pomoć i drugih osoba i cjelokupne zajednice. Naravno, ovdje je istaknuto i ono što je jako bitno osim ovog zakonodavnog okvira, osim napora Vlade koja sigurno radi i vide se u ovih 20 godina veliki pomaci su napravljeni. Prije 20 godina ili 25 godina mi zaista o ovome nismo imali pojma. Široko građanstvo nije imalo pojma o tome ni što je osoba s invaliditetom, a da ne kažem kako se u medicinskoj terminologiji koristili još vrlo, vrlo oni medicinski ružni termini od, neću ni govoriti. Dakle, konačno smo izbacili, konačni smo prestali upotrebljavati izraze i mentalno retardirani i da ne kažem drugi izrazi i konačno govorimo jednim drugim rječnikom što je jako dobro, ali sad trebamo priznati da treba napraviti analizu i krenuti dalje u razvoj. Jako je malo vremena pa bih htjela još naglasiti jedno. Mi smo trenutno u jednoj vrlo, vrlo apsurdnoj situaciji. O čemu se konkretno radi? Razvijamo sustav u kojem svakako trebamo razvijati dakle, razvijamo i trebamo dalje razvijati osobnu asistenciju. Da bi razvijali osobnu asistenciju, tko će je provoditi? Ljudi, živi ljudi. Najčešće su vam to žene. Dakle, žene su te koje pružaju podršku drugim ljudima i to najčešće osobama koje su u potrebi ili su starije osobe ili osobe s invaliditetom. Danas u ovoj situaciji imaju osobe s invaliditetom potrebu za osobnom asistencijom i u npr. organiziranom stanovanju i u neovisnom životu dakle, kod kuće. Ja ću vam reći da u organiziranom stanovanju, da biste pokrili 24 sata dnevno, trebate imati 5, 4,5 do 5 osoba. 5 žena koje će pružati potrebnu podršku do broja osoba, to su koje žive u stanovanju u stanu za 5 osoba. Onda sad možete znati kolika je financijska podrška i potpora potrebna svakoj osobi i koliko država treba osigurati da bi mogli osigurati i plaćati tim osobama. Dakle, problem danas imamo jedan financijske prirode da bismo zaista osigurali sustav osobnih asistenata, a drugi vrlo, vrlo brzo ćemo se suočiti s tim problemom koji je galopirajući bi rekla, a nedavno ga spominjemo u kontekstu recimo, turizma i nedostatka ljudi koji će raditi u turizmu, a ja vam kažem da je sve manje osoba, pogotovo žena koje će moći i koje će imati koje će raditi u sustavu socijalne skrbi, u sustavu asistencije, u sustavu njege. Sve više je, iz dva razloga, sve više žena koje odlaze, koje se, napuštaju ovdje ili ostavljaju za sobom i obitelji i svoju djecu, a odlaze raditi dakle, rade kao asistenti, njegovatelji u Njemačkoj, Austriji, Italiji iz razloga što su te plaće daleko veće jer ovdje su priznajmo, upravo plaće njegovatelja i asistenata zaista sramotno male. One iznose negdje od 3 do 3,5 tisuća, maksimalno 4 tisuće i pogotovo kad govorimo o jednom sektoru koji možda nije državni i to je jedan problem kojeg moramo priznati i s kojim trebamo računati jer uskoro nećemo imati s kime održavati sustav, a da ne kažem dakle, sve ono što trebamo dalje raditi, a kad budemo imali i govorili o donošenju Zakona o osobnoj asistenciji, onda zaista svakako o tome trebamo voditi računa. Financije, ljudi, stabilizaciju i vraćat ljude natrag. Jer neće imati tko raditi. Neće tko imati pružati podršku i biti ćemo zaista u još većem problemu, tada ćemo zaista izgleda se morati vraćati instituciji jer nećemo moći stvoriti uvjete da bismo osigurali uvjete za neovisan život u zajednici jer neće imati tko pružati tu podršku. I o tome zaista trebamo voditi računa. Evo, hvala.
Hvala. Imamo dvije replike. Prvi je kolega Silvano Hrelja, izvolite.
Uvažena kolegice Marija, ja sam nadam da sam dobro shvati jer ste vi u jednom trenutku rekli da mi imamo ovdje važnu ulogu i da mi moramo u nekoj budućnosti odlučiti da li ćemo imati zaštitne radionice ili ćemo zapošljavati ljude na otvorenom tržištu rada, da li ćemo imati ovaj ili onaj oblik skrbi. Međutim, vi i ja smo radili u realnom sektoru i dok smo se bavili ovom problematikom smo željeli da nas sa stručnog aspekta oni koji vladaju prihvate i razumiju. E sad smo mi tu i mislimo da mi moramo. Mislim da struka ide dalje i da i danas mi moramo jako usko surađivati sa strukom, a tu je problem što se sve ove godine struka nedovoljno uvažava i ne prati baš trendove o kojima ste govorili koji su vrlo ograničavajući za razvoj sustava i socijalne skrbi, ali i brige o osobama sa invaliditetom.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Hvala. Pa da. Evo, htjela bih napomenuti, ako sam vas dobro razumjela. Dakle, struka je tu ključna. Evo, možda mi nećete vjerovati ali prije tih dakle, davnih ranih '90-ih godina zapravo smo imali možda najviše otpora ka promjenama i ovim pozitivnim promjenama i uključivanju osoba s invaliditetom u zajednici upravo na razini struke. Dakle, tu smo imali najviše problema i evo tu su i učinjeni neki pomaci, ali još uvijek i danas bojim se da postoji taj jedan otpor ka promjenama upravo među ljudima koji pružaju podršku recimo u institucijama, jednostavno zbog toga što osjećaju možda da su narušena njihova prava što zapravo ne bi trebao biti slučaj i trebali bismo zaista posvetiti sveukupno veću pažnju i edukaciji i senzibiliziranju…
Hvala. Replika broj 2, kolega Žagar, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice Alfirev, naravno da je sad u replici malo vremena dotaknut se svega onoga što ste dobro rekli, ali meni jeste jasno, a vjerujem i vama da je izvješće ovdje, radili su izvješće prije svega stručni ljudi, pametni ljudi i pristojni ljudi i ono je čak i pristojno. Jer ono bi moglo biti i puno žešće. Imamo jedan problem što nama pravobranitelja biramo mi u Saboru, bira ga uglavnom većina, a ta većina bira i Vladu. Pa onda vidimo kod nekih pravobranitelja da su to platili. Platili su, da tako kažem slikovito glavom svoje sukobljavanje s Vladom, tako da se pravobranitelj nalazi u malo nezgodnoj situaciji. Međutim, ako ovo Izvješće dobro čitam, nešto ću o tome više reći u raspravi. Izvješće je jako dobro. Govori nam puno o našem društvu. Evo, zasad samo toliko. Vidim da je vrijeme isteklo.
Želite odgovoriti?
Da, pa slažem se. Već sam bila rekla da Izvješće je zaista dobro. Nažalost, evo možda smo u takvoj ili stvorili takvu klimu u kojoj nam je uvijek upitna neovisnost pravobranitelja. Možda bi trebalo i možda bi oni trebali imati i 10 godina recimo mandat, pa da imaju i drugi modeli. Da, ono o čemu govorimo i tada bi možda imali i još jednu, što ste rekli žešću dakle, kritiku i još jedan jači osvrt, ali vjerujem, ali kroz ovo što sad čitamo zapravo prepoznajemo sve one probleme na koje se nailazi. Zaista hvala pravobraniteljici na tome jer bez ovoga zamislite da nemamo recimo ovakvu jednu instituciju, institut pravobranitelja, kako bi tek onda bilo.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnim raspravama. Slijedeći je kolega Ante Babić.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani zamjenici pravobraniteljice, poštovani gospodine Pekeč i Knežević i gospodin Jurišić, poštovana državna tajnice Pletikosa i poštovana gospođo Bogdanović. Drago mi je, započeo sam s ovim pozdravima upravo da s lijeve strane sjede ljudi iz Ministarstva sada demografije, obitelji i mladih, socijalne politike, oni koji se cijeli svoj život bave ili su im u fokusu osobe s invaliditetom, a također i našoj zamjenici pravobraniteljice u kojima je u fokusu osoba s invaliditetom i sve ono što joj po zakonu pripada i ono kako bi se društvo trebalo odnositi za osobe s invaliditetom. S obzirom na kratkoću vremena ja ću bazirati možda na dvije stvari vezano generalno za izvješće, a onda i jedan dio vezano za deinstitucionalizaciju odnosno zapošljavanje i rad, što mislim da bi bilo dobro kada se govori o ovome Izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Drago mi je što se nastavljam recimo, na kolegicu Alfirev koja je očito o ovoj temi i ima iskustva osoba sa invaliditetom, ja sam jedan dio svog profesionalnog života provodio kako u inozemstvu, tako i u RH za osobe s invaliditetom i moram reći slijedeće. Zapravo u tom vremenu kojem ste vi rekli, gospođo Alfirev, dakle od samih početaka moderne Hrvatske države do danas puno se toga promijenilo i to je dobro. Dobro je da i pravobraniteljica za osobe s invaliditetom konstantno upozorava na određene stvari, pa time i ovih 600 preporuka raznim institucijama i tijelima vlasti. Neke se od njih za nas koji smo ovdje malo duže u Saboru ponavljaju već iz godine u godinu, ali činjenica je isto tako da se određene stvari događaju, da se poboljšavaju i da zapravo rade upravo za osobe s invaliditetom. Kad kažem u fokusu treba biti osoba s invaliditetom, onda mi dopustite recimo, da opet kažem i određenih saznanja i iskustveno, vjerujem da u RH kad govorite o financijskih sredstvima, postoji dovoljan broj financijskih sredstava kako bi se mogle pokriti sve potrebe vezane za osobe s invaliditetom. Međutim, vjerojatno je to tako zbog nedostatka i državnih institucija, mi smo donoseći određeni zakon u najboljoj namjeri u ovom Hrvatskom saboru, oni su podložni zlouporabama. I o tome vam je govorio gospodin Hrelja govoreći i o broju osoba s invaliditetom u RH, a i ja sam razgovarajući sa krovnim udrugama savezima osoba sa invaliditetom pa i pojedinim udrugama osoba sa invaliditetom saznao da oni zapravo govore da je stvaran broj osoba sa invaliditetom negdje između 200, 220 tisuća. Dakle, mi imamo negdje sada 511 tisuća. To vam zapravo govori da ona prava koje osobe ne bi trebale koristiti, neće sad govoriti ili citirati je li taj broj točan ili nije, zapravo oni koriste oduzimajući ta prava stvarno osobama sa invaliditetom i svim onim potrepštinama koje oni trebaju imati. Kada bismo sada zapravo napravili nekakvu klasifikaciju osoba sa invaliditetom i sve ono što njima treba zapravo u njihovom svakodnevnom životu, onda biste se zapravo zapitali i vidjeli kako je moguće da institucionalni kao država nemamo toliko političke volje da zapravo određene stvari stavimo na svoje pravo mjesto i da te stvari riješimo na pravi način pomažući osobama s invaliditetom, a vi ste rekli, sada upravo zbog nekih malih plaća i asistenata da će gotovo u budućnosti biti nemoguće naći asistente za pomoć osobama sa invaliditetom. Dakle, što se tiče same deinstitucionalizacije, pravobraniteljica kaže da je imala negdje oko 300 ... [[Govornik se ne razumije.]] vezano za socijalnu skrb za ovo Ministarstvo i da su oni zapravo predmet skrbi, a zapravo ne nositelji prava i da same osobe s invaliditetom trebaju odlučivati o svom življenju da li u institucijama odnosno da li udomiteljskim obiteljima kako se ne bi događala određena diskriminacija osoba sa invaliditetom odnosno, kako tu piše, određena segregacija. Dakle, opet ću se pozvati na vas gospođo Alfirev, kada vi kažete da određenoj osobi sa određenim stupnjem invaliditeta treba asistent 24 sata, tri do četiri osobe. Po meni, institucionalno to mogu raditi stvarno specijalizirane institucije i ljudi koji se bave tim poslom, a to govorim iz razloga same deinstitucionalizacije. Kada se govorilo da deinstitucionalizaciju u hrvatskom društvu, onda je struka tada rekla, a imali smo i primjere iz prakse iz Italije, iz Austrije i Njemačke, kada su govorili pazite što radite, to je jedan težak posao, mukotrpan, vi morate napraviti dobre analize, temelje, pripremiti ljude, u krajnjoj liniji i lokalnu sredinu i lokalnu zajednicu kako bismo mogli napraviti jednu bolju, kvalitetniju deinstitucionalizaciju. Međutim, mi smo uvijek donoseći određene konvencije, recimo Konvenciju osoba s invaliditetom koju vi zapravo pratite na vašim stranicama i kada se napravi jedna evaluacija, onda se zapravo vidi da smo mi potpisivali jako puno konvencija, a zapravo ne možemo to implementirati u svakodnevnom životu. Onda smo i tako želeći biti veći katolici od Pape željeli pokazati da mi možemo u kratkom vremenu napraviti deinstitucionalizaciju i transformaciju domova i onda smo krenuli sa najtežim oblicima osoba s invaliditetom. E sad, u ovom trenutku, koliko ja znam, a vi me ispravite, negdje oko 10 tisuća osoba s invaliditetom živi u institucijama, putem deinstitucionalizacije bilo je negdje oko 630 osoba odnosno 187 u udomiteljskim obiteljima. Dakle, to je jedan mali broj, a i dalje se pune naši domovi, naše institucije. E sad, ako se sjećate, prije mjesec dana smo u jednim dnevnim novinama imali jednu situaciju, jednu scenu, jednu skandaloznu jezivu fotografiju gdje vidite osobu s invaliditetom kako zapravo zajedno gdje na jednom krevetu spava sa štakorom i to je jeziva slika. Ja to nikad ne bih prikazao. Ne znam zašto to novinari forsiraju na takav način, mislim da to nije dobro. I onda se radilo o jednoj osobi koja je zapravo bila pionir deinstitucionalizacije u RH o kojoj su BBC, ORF, ARD pisali i radili reportaže kao primjerima dobre prakse kako se deinstitucionalizacija radi. Mi smo tu istu osobu primali recimo, ovdje u Hrvatski sabor. Pravobraniteljica za osobe s invaliditetom su pisali o pozitivnim primjerima u svom izvješću, čini mi se za 2013. godinu, ukoliko se ne varam, da bismo danas tu osobu razapeli putem medija upravo zbog te iste deinstitucionalizacije. Zašto? Mogu spomenuti sad određene institucije i recimo i osobe, odnosno udruge koje su se uključivale u tu deinstitucionalizaciju. Kada imate dobru namjeru i kada imate ljude koji to stvarno žele napraviti na jedan dobar način, onda je to uvijek jedna priča sa sretnim završetkom. Međutim, često puta to nije slučaj. Postoje vrlo ružne stvari koje događaju, u toj deinstitucionalizaciji i kod najma stanova i kod ljudi koji su tu bez nadzora i samih osoba s invaliditetom koji proživljavaju vrlo ružne stvari. Dakle, o tome se trebalo voditi računa, nije se vodilo zato što se tiče deinstitucionalizacije, mislim da je i pravobraniteljica danas rekla da tu treba malo, kao što Talijani kažu, „kalma“ - polako, i treba biti jako oprezan. Vrijeme brzo teče, a reći ću još nešto vezano za zapošljavanje i rad. Dakle, u samom registru osoba s invaliditetom spominje se u ovom Izvješću 240 tisuća osoba, od toga njih samo 6497 osoba je bilo kroz HZZO aktivno onih koji su tražili posao. Dakle, imate jedan bazen od 236 tisuća osoba s invaliditetom koji se na ovaj ili onaj način mogu uključiti na tržište rada jednom aktivnom politikom, tu mislim prvenstveno na Ministarstvo rada, na Ministarstvo prosvjete i obrazovanja i sporta vezano kroz profesionalnu rehabilitaciju, na HGK, kako bi se zapravo te osobe socijalno uključile i kako bi bile iskoristive na tržištu rada u RH. Dakle, mi se kao društvo odričemo jednog ogromnog radnog potencijala i mislim da to nije dobro. Ukoliko postoje određene zapreke, na svima je nama zapravo da razmislimo, da ih uklonimo kako bi se oni mogu što bolje uključiti. Još nešto, treba također forsirati edukaciju prema poslodavcima vezano za zamjenske kvote koji to mogu jako dobro koristiti, odnosno biti na dispoziciji zbog mogućnosti za razinu jedne prilagodbe radnoga mjesta, tj. koristiti sve one benefite koji im stoje na raspolaganju. Nešto je o tome govorila kolegica Ljubica i mislim da je to jako dobro rekla, kako na Odboru tako i ovdje na ovoj plenarnoj sjednici i to je zapravo način kako još bolje možemo pomoći osobama s invaliditetom kako bi vaše izvješće za iduću godinu bilo još bolje. Hvala vam lijepo. I pohvaljujem naravno Izvješće o kojem nisam imao vremena govoriti. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku, kolegice Alfirev, izvolite.
Uvaženi kolega Babić. Dakle, slažem se, u nekim se stvarima i mogu složiti s vama, ali bih ipak rekla da ja nisam dojma tog da je pravobraniteljica istaknula da bi deinstitucionalizacijom trebalo malo stati ili nekako tu ublažiti. Dapače, mislim da je to u Izvješću vrlo jasno rečeno da treba nastaviti i snažnije, ali ono što, s čime se s vama slažem da treba napraviti, a to sam istakla u svom izlaganju, treba napraviti jednu kvalitetnu analizu, zbog tog sam spomenula i Pravilnik o standardima za pružatelje, pružanje socijalnih usluga, analizu i financijske pokazatelje kako bi se istakle pozitivne strane koje su do sada učinjene, a isto tako da bi se došlo do zakonodavnih modela koji će biti između jednog i drugog kraja onog što trenutno imamo.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegica Alfirev, citiram: Prema podacima o osobama smještenim izvan vlastite obitelji vidljiv je od 2014. do 2017. godine trend smanjenja broja smještaja u domovima socijalne skrbi, ali se istovremeno bilježi povećanje broja smještaja u udomiteljskim obiteljima, obiteljskim domovima. Povećanje broja korisnika u udomiteljskim obiteljima ili obiteljskim domovima smatramo pogrešnim smjerom provođenja politike deinstitucionalizacije. Ovakav oblik skrbi zbog institucionalnih obilježja za odrasle osobe s invaliditetom neprihvatljiv i protivan je konvenciji. Dakle pravobraniteljica nije protiv toga, ali je mislila da se treba ići prvo sa blažim oblicima, sa djecom, a ne sa teškim oblicima osoba sa invaliditetom.
Hvala. Prije nastavka pojedinačnih rasprava, intervencija u ime predlagatelja, gospođa Mira Pekeč Knežević, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine podpredsjedniče. Ne, mi nismo rekli i ne možemo pristati na to da se deinstitucionalizacija, da je ona ekskluzivno pravo samo određenih kategorija, da smo prebrzo ušli u taj proces. Ne, mi nismo prebrzo, nego mi sporo provodimo taj proces. Pravo osobe da ne živi u instituciji protivno svojoj volji je nešto što moramo svi uvažavati i nešto što moramo slušati. Mi kada smo govorili o stanju u institucijama, onda smo govorili na temelju spoznaja koje smo neposredno doznavali temeljem neposrednih odnosa i kontakata sa samim osobama, sa iskustvom života u jednoj instituciji. Kad smo govorili o tome da udomiteljske obitelji ili manji obiteljski domovi jednako tako imaju obilježja i kulturu institucije, onda je to nešto što je jako važno. Prema tome, činjenica da smo za jednu osobu, veliku instituciju zamijenili nekom manjom ne znači da smo je lišili te institucionalne kulture življenja i to je ono o čemu mi govorimo. I kada uspoređujemo institucije pa i udomiteljske obitelji, a u kojoj se mjeri i kako se krše i ne poštuju prava osoba s invaliditetom smještene u udomiteljskim obiteljima, nije samo naš dojam ili nešto što smo mi doznali u našim obilascima, nego je to nešto što je potvrdilo istraživanje koje zajedno s nama provodio studij socijalnog rada iz Zagreba. Ono što želimo naglasiti je da je osnovno obilježje prava na život u zajednici pravo da imate osobne izbore, pravo je na osobnu autonomiju, pravo da se prema vama odnose sa jednim dostojanstvom i ravnopravno kao biću sebi ravnome, to je ono što mi želimo. Mi ne bismo htjeli da se pojedini primjeri otpora zaposlenika u nekim ustanovama koje su se deinstitucionalizirale ili koje su transformirane u centre usluga u zajednici, ne bismo željeli da to bude izgovor da mi ovaj proces ne nastavimo dalje. Mislim da je to nešto o čemu uvijek moramo imati na umu da moramo pitati osobe s invaliditetom što one žele i mi imamo, moramo upozoriti na to da mnoge osobe s invaliditetom su u ustanovama ne svojom voljom i da se njihova volja, i ako je iskazana, ona se ignorira od strane ili njihovih skrbnika ili centara za socijalnu skrb, ali mi želimo da se poštuje ta volja osobe kada kaže da više ne želi biti u jednoj instituciji. Ono što mi imamo ozbiljan problem i što nemamo mogućnosti da osiguramo osobi da živi u zajednici zato što nismo ulagali i razvijali lepezu usluga u zajednici, primjereno, specifično potrebama pojedinih vrsta invaliditeta. Činjenica je da i osobe s najtežim oblicima i stupnjeva invaliditeta mogu živjeti u zajednici ako im osiguramo odgovarajuće i potrebne oblike podrške neovisnom životu. I mi osobe s invaliditetom moramo promatrati kao one koje ćemo od najranije dobi, kada imamo dijete s teškoćama u razvoju moramo razmišljati o tome da ćemo različitim tretmanima, rehabilitacijama i mjerama rane intervencije kako je bilo rečeno u jednom izlaganju, da ćemo im omogućiti da budu sutra produktivni članovi ovog društva koji će sudjelovati i u izgradnji svoje društvene zajednice. Da bismo to mogli učiniti moramo jako puno raditi na svim područjima, jedno od tih je i poštivanje prava na neovisan život u zajednici, to je osnovno i temeljno ljudsko pravo i to ne smijemo zanemariti. Hvala.
Imamo dvije replike. Prvi je kolega Ante Babić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana zamjenice pravobraniteljice, možda se mi nismo razumjeli, ali postoji osoba sa invaliditetom koje vam uopće ne mogu odgovoriti, niti razumiju žele li ostati u toj instituciji ili toj zajednici, dakle oni to uopće ne mogu, svjesni ste toga. S druge strane, konkretan primjer, centar Stančić, najteži oblici osoba s invaliditetom, najteži, dakle ne postoji težih u RH. Zar vi mislite da udruga čije dokumente imam ispred sebe, može sa 3 zaposlene osobe uzeti 10 korisnika i o njima kvalitetno skrbiti kao centar Stančić u udomiteljskoj obitelji ili u nekom stanu koji je iznajmljen? Ne može. Ja vas uvjeravam da ne može, ja vas uvjeravam da ne može, zapravo to sam osobno vidio. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Da, ja ne bih ulazila u pojedinačne slučajeve i ne bih željela da počnemo razmišljati na način da možda postoje neke osobe koje zbog svoga teškog zdravstvenog stanja i koje su primjerice u stanju ... [[Govornik se ne razumije.]] kome, da od njih možemo očekivati da će oni iskazivati slobodnu volju da žele ili ne žele živjeti u instituciji. Ja ne bih htjela da se to svede na to. Kao što sam i rekla, ja ne bismo željeli niti da se neki neuspjesi u pokušajima deinstitucionalizacije nekih osoba shvate kao nekakva poruka da mi od toga procesa moramo odustati, da ga moramo usporiti ili da ga moramo na neki način korigirati. Mi smo se, ja bih voljela opet se vratiti na početak i na početku i na kraju rasprave o Izvješću pravobraniteljice uvijek moramo podsjećati na tu obavezu koju je Hrvatska potpisala, koju je preuzela potpisivanjem i ratificiranjem Konvencije. Nas na to konvencija obvezuje. Mi ne možemo sad razgovarati …..
Hvala, hvala, hvala. Slijedeća replika je replika od kolege Ivana Ćelića. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo, treba voditi računa dakle, uvažavati naravno prava svake pojedine osobe, ali gledati što je u najboljem interesu te osobe. Postoje brojne konvencije, postoje brojni dokumenti, postoje brojne nevladine organizacije koje se recimo zalažu za ukidanje forenzičnih psihijatrijskih odjela, koje se zalažu za ukidanje psihijatrijskih bolnica. Bojim se da sa jednom potpunom liberalizacijom i ne gledajući što je u najboljem interesu osobe koja ima teške duševne smetnje, koja recimo boluje od shizofrenije, možemo dovesti sebe u situaciju kao što postoje određene zemlje i na zapadu, ali i izvan zapadne Europe da ćemo imati veliki broj beskućnika koji su duševno bolesni, koje nemaju uvida u svoje vlastito zdravstveno stanje i zbog toga ćemo imati pod mostovima i po gradovima sve više i više beskućnika kojih, Bogu hvala, u Hrvatskoj ipak nema toliko puno.
Zahvaljujem. Odgovor, izvolite kolegice.
Ja bih rekla na ovo vaše izlaganje, samo ću reći vrlo kratko da često puta osobe koje imaju određeno oštećenje, a radi se u najvećoj mjeri o osobama s intelektualnim poteškoćama ili mentalnim oštećenjima, često puta su, vjerujte, dugotrajno institucionalizirane, da ne kažemo smještene dugotrajnije u psihijatrijskim ustanovama samo zato što mi nismo kadri u zajednici u kojoj neka osoba živi osigurati da netko kontrolira uzimanje terapije da ne bi došlo do neželjenih ponašanja zbog neuzimanja, redovitog neuzimanja terapije. Mi govorimo o tim slučajevima. I kad govorite o najboljem interesu, onda ja bih vam rekla slijedeće, da smo mi u jako puno kontakata, neposrednih kontakata sa osobama s intelektualnim teškoćama i mentalnim oštećenjima spoznali da osobe itekako znaju što je njihov najbolji interes. Njihov najbolji interes je nešto što je i najbolji interes svakog našeg građanina.
Hvala. Možete uvijek imati intervenciju, hvala. Samo moramo paziti na vrijeme, bez ljutnje. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Slijedeći je kolega Tomislav Žagar.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena zamjenice pravobraniteljice sa suradnikom, uvažene predstavnice Ministarstva, kolegice i kolege. Dakle, prije svega da pohvalim ovo Izvješće. Ono je kao uostalom i mnoga izvješća koja dođu u ovaj Sabor slika stvarnosti, možda nekad nije baš prava slika, možda je nekad malo ublaženo stvarno stanje, ali sigurno nam daje smjernice što u pojedinom pitanju u ovom slučaju u životima osoba s invaliditetom možemo, što možemo poduzeti da bi se njihovi životi olakšali i poboljšali. To je zapravo cijela suština i zadaća i vas kao pravobraniteljice i onda i Vlade RH. Republika Hrvatska je puno napravila u zakonodavnom okviru, od prihvaćanja Konvencije, pa na ovamo. Mi smo imali ovdje nedavno i Zakon, nije prošlo puno vremena, Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji, pa evo danas je prilika da ponovo pričamo o osobama s invaliditetom. Bilo bi dobro da još imamo zakona pa da što češće pričamo jer to je način da se ljudi osvijeste s ovim problem. Ja to moram reći iz osobnog iskustva. Ne mogu, bilo bi licemjerno da ja kažem da ja razumijem osobe s invaliditetom, to ne mogu. Razumio sam kratko vrijeme dok sam išao na operaciju koljena kad je bio problem popeti se na stepenicu, a razumjeti osobe s invaliditetom, to je doista pretenciozno, to mogu samo oni koji svakodnevno žive ili s tim osobama ili su sami takve osobe. Same osoba s invaliditetom imaju niz problema. Prvo zapravo što imaju određena tjelesna oštećenja, to je prvi problem. Drugo, interakcija sa okolinom, gdje nailaze svakodnevno na niz prepreka što su nama koji nismo u toj situaciji zapravo uzimamo ih zdravo za gotovo i ne možemo ih razumjeti. I onda treće, suočavanje sa predrasudama, strahovima, nerazumijevanjem. I možda je ovo prilika ovakve rasprave da te stvari osvijestimo kod ljudi i na kraju krajeva da mi zastupnici isto donosimo kvalitetnije zakone, da bi pomogli tim ljudima. Nećemo nikada uspjeti riješiti sve probleme, ali većinu možemo. Evo, sad neke konkretne stvari koje mi se čine jako bitno iz ovog Izvješća i što mislim sa ovog aspekta kako ja to razumijem i što bi valjalo naglasiti. Prvo, vidimo da tu imamo puno stvari napravljeno, nešto možda i u pogrešnom smjeru, vidimo da se sad razvila i ova diskusija, ali pazite, ako u Izvješću piše da više od 10 tisuća osoba živi pod ključem, da se tako izrazim, zatvoreno protiv svoje volje, onda je to ozbiljna situacija. Mi danas u zatvorskom sustavu nemamo toliko ljudi. Negdje prođe kroz zatvorski sustav 6 tisuća ljudi, a u ovom trenutku imamo 10 tisuća ljudi. Uvažavajući i argumente kolega koji su rekli da je to možda nekad jedino rješenje, ali sigurno treba ići u tom smjeru deinstitucionalizacije ovog sustava. Druga stvar koja mi je zapela za oko u izvješću, to su kvote, jer mi imamo povećanje broja zapošljavanja osoba uvođenjem kvota i onda šta se događa? Zaštićene radionice kažu da dobro surađuju sa privatnim sektorom. Republika Austrija, u firmi iz Republike Austrije u Hrvatskoj zapošljavaju 35 000 ljudi. mi smo govorimo o problemu Agrokora, pazite to vam je red veličine. Za taj podatak znam, postoje druga poduzeća, strana poduzeća ovdje i kako sam do sad čuo informaciju, oni nemaju problema sa kvotama, a naše javne ustanove, naša čak i ministarstva, mi imamo problema sa tim kvotama. I to nam govorio jednoj široj slici, nije samo to problem sad osoba sa invaliditetom, to je problem općenito hrvatskog društva jer očigledno neke stvari možda i ne odgovaraju nekome da se provode na zakonit način, pa onda dolazimo u ove probleme. Ovakvi problemi kao što su pitanja prava, ljudskih prava osoba sa invaliditetom, nadilaze mnoge struke, mnoge resore i mnoge javne politike. I tu zapravo je i posao pravobranitelja, nije lagan, ja vam čestitam na vašem poslu i znam da morate imate puno znanja, puno volje i puno entuzijazma da pokušate to sve objediniti, da pokušati naći nekakav zajednički jezik. I ono što je sad možda ključ i što vidim kao porazno i poraz institucija RH, na čemu Vlada mora intenzivno raditi, pazite u ovome i vašem izvješću piše da inspektori odu na teren, tamo gdje evidentno postoje nepravilnosti, inspektor se vrati i kaže sve je ok. To nije dobra poruka. Ja neću sad reći, jel' bi ja mogao kao građanin reći da taj inspektor možda … [[Govornik se ne razumije.]] jer pazite, i ovdje možemo uvjetno reći o određenoj vrsti poslovne aktivnosti, određenoj vrsti zarade kod tih pravnih osoba. Da nije inspektor možda dobio kakav mito. Kako je on mogao … [[Govornik se ne razumije.]] Naravno, nećemo ići tako daleko ali možemo reći slijedeće, možda nije čovjek dovoljno educiran. Možda nema dovoljno znanja ili jednostavno gleda uskogrudno samo tehničko, ako postaje rampa, ako obrok stiže u određeno vrijeme, a to što je neko nekom kao što piše u izvješću, uzeo mobitel, pa to spada u domenu ljudskih, pa šta će mu ionako mobitel, dosta mu je sat vremena. Dakle na tome još puno treba raditi, ministarstvo treba ljude, naravno u skladu sa onime koliko mogu ljudi zaposliti, ali moraju zaposliti ljude, obučiti ih da kontroliraju ove stvari jer riječ je o vrlo osjetljivim ljudskim pravim jer tako gdje nema kontrole, zaštite ljudskih prava, vjerujte da će se ona kršiti. I na kraju samo da zaključim, izvješće nam govori u kom smjeru trebamo se pokrenuti, osobno smatram da najveći naglasak treba biti na edukaciji, na unapređenju, obrazovanje, evo sad nam se sprema i kurikularna reforma koja istina, kasni ali tu trebamo još vidjeti, nešto je području strukovnog obrazovanja, nekakvi pomaci su napravljeni i to je jako bitno jer prava koja imaju osobe sa invaliditetom, koja su zapravo statusna prava pa često puta su to prava i za prekvalifikaciju i sve se koriste zapravo kao socijalna prava jer to su jedini izvori prihoda te obitelji. Visoka je korelacija između stupnja siromaštva i života osoba sa invaliditetom i onda je to začarani krug. Ovdje piše 70 000 ljudi koji imaju djelomičnu radnu sposobnost, njih se koristi, to je isto bogatstvo ovog društva. Ti ljudi vjerojatno imaju određene preostale radne sposobnosti i vjerojatno imaju i dobru razinu kompetencija da bi mogli pridonositi ovom društvu a posebno ovo što je kolegica Alfirev govorila, ne samo s ljudima koji će radit s njima nego i oni sami mogu pridonesti u ovom trenutku kad u RH nažalost imamo sve manje kvalificirane radne snage. Ja bi s ovim završio, hvala.
Nemamo replika. Prije nastavka pojedinačnih rasprava, pozdravimo studente Pravnog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu koji su sad s nama. [[Pljesak.]] Kakav je trend u Hrvatskoj u zadnjih 8 godina, možda od netko od njih bude i novi premijer ili premijerka. Nastavimo dalje. Slijedeća pojedinačna rasprava je rasprava od kolege Marka Vučetića, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici pravobraniteljstva, poštovane predstavnice ministarstva. Ovo izvješće o kojem danas raspravljamo, izvješće je koje nas stavlja pred određena pitanja i pred određene vizije budućeg svijeta. Dakle, mi se sad nalazimo pred pitanjem hoćemo li biti grabežljivici pripadnicima vlastite vrste odnosno hoćemo li biti grabežljivci koji će uistinu se i tako odnositi prema konkretnim pripadnicima ljudske vrste ili ćemo shvatiti politiku u onom smislu u kojem je to shvatila primjerice Hannah Arendt kad je rekla da je politika instrument ostvarivanja nekog višeg cilja. Budući se svi nalazimo u ovom Visokom domu i budući promišljamo politike dosadašnjih rasprava je sasvim razvidno i da smo se odlučili prema ostvarivanju ovog višeg cilja, onda nešto ovakvo mogu pozdraviti, mogu pozdraviti zbog toga što se radi o našem zajedničkom temeljnom opredjeljenju da budemo sve humanije društvo, društvo koje će umjeti definirati taj nedosegnuti zasad humani cilj i da ćemo mjeru tog humanog cilja i ostvarenje tog humanog cilja mjeriti i realizirati onda kad izvješće umjesto nekoliko desetaka stotina stranica i sažetak izvješća koje iznosi opet nekoliko desetaka stranica, bude sadržavalo samo jednu jedinu rečenicu a to je u RH nema diskriminacije prema osobama sa invaliditetom jer se poštuju ljudska prava. To je ona mjera, to je onaj cilj i to je ona svrha, plemenita svrha, politika prema kojima ćemo se usmjeravati i politika koju ćemo voditi. Sve ostalo je diskriminacija. Kad sam već spomenuo Hannah Arendt, onda ću iskoristiti i njezino određene slobode kao područje ili prostor koji kreiraju mnogi i taj prostor koji j kreiran od mnogih je zajednički prostor u kojem se kreću ljudi koji su jednaki, oni su slobodnom jednaki i jednaki su svojim pravima. Ono društvo koje ne razvija zajednički prostor u kojem se ne mogu kretati mnogi ili svi je društvo koje diskriminira. A diskriminacija je udarna jednakost, diskriminacija je udar na slobodu. To imajmo uvijek na umu. Ne mogu s ovog mjesta prešutjeti, da je upravo zbog ovog razloga, što je diskriminacija udar na slobodu i udar na jednakost, da se ja nalazim u stanju otpora prema budućoj refendunskoj inicijativi, koja upravo počiva na diskriminaciji jednog dijela saborskih zastupnika i to zastupnika koji imaju manjinska prava. Jer ne možete sukladno načelu slobode i jednakosti nekoga dovesti u isti prostor i dati mu manja prava. Napravili ste diskriminaciju i napravili smo udar na slobodu. Društvo koje još nije ostvarilo ovaj plemeniti cilj, cilj da neće diskriminirati da će poštivati ljudska prava, ono će u mnogim segmentima ipak određenu populaciju diskriminirati. Žalosno je i tužno je kada čitamo izvješće koje diskriminira osobe na temelju neke od njih, makar dok, medicina ne napreduje trajanje ili trajnijeg obilježja, a to je upravo invaliditet. Jer to nije nešto što možete odbaciti, to nije nešto od čega se možete sakriti. To nije nešto što je odvojivo od čovjeka. Osoba kada je diskriminirana, na temelju nekog svog trajnog ili trajnijeg obilježja, ona je u stanju trajne ili stalne diskriminacije. I zbog toga, dokle god ne ostvarimo, ovaj plemeniti cilj, a to je cilj u kojem neće biti diskriminiranih osoba, koji će svi biti slobodni i koji će biti svi jednaki, mi se nalazimo u stanju humane dijaspore. Nemamo humane domovine, doke god ne stvorimo zajednički prostor, ljudi koji će biti jednaki u 'pravima i koji će biti jednaki u svojim slobodama. Jer kako drugačije nazvati, nego humanom dijasporom, ovaj podatak, da 10000 ljudi protiv svoje volje, tuđom voljom, voljom koja ih određuje na temelju ovog, nekog njihovog obilježja, da se smještaju u institucije zatvorenog tipa. To nisu zatvorenici, nego su to simboli naše nedosegnuti ljudskosti. Ljudskog će biti dosegnuta, onda kada budemo poštivali volju osobe, koja samu sebe određuje i koja se nalazi u prostoru, opet ponavljam, slobodnih i jednakih ljudi. Mi dokle god se nalazimo u ovakvom stanju, da čitamo tužne podatke o primjerice djeci koja nemaju dostupnu ranu intervencijsku skrb, jer nedostaje logopeda, primjerice koje možemo imati, mi se nalazimo u jednom spoznajnom rascjepku, jer kako to možemo shvatiti. Ja ne želim to shvatiti, nego želim djelovati, razvijati, spoznajne strategije, koji će dovesti do toga, da adekvatno odgovorimo na potrebe svih naših sugrađana i neovisno o njihovoj dobi, ali ovisno o njihovim potrebama. Ova spoznajni rascjepk je ujedno i moralni i humani rascjep i mi ga ne možemo preskočiti, ne možemo ga premostiti, ne možemo ga prevladati, jer svaki put ćemo, doke god on počiva, na zaborav početnih pozicija, mi ćemo, preskakanjem, premošćivanjem doći na razvaline ljudskog smisla, a to ne želimo ostvariti i to ne želimo postići. Zadatak svih nas, našeg društva, našeg zakonodavstva, osoba s invaliditetom, osoba koja nemaju invaliditet je da rastemo u ljudskosti i da ostvarujemo mjeru ljudskosti, da ne rastemo u socijalnoj nepravdi, u nebrizi u društvu koje isključuje, jer imajmo na umu, da neki nedostatak, neka diskriminacija, ona nije samo negacija, nego je ona realnost. Jer netko realni diskriminira, i netko realan je diskriminiran. Neto realan unosi socijalnu nepravdu i netko realan je podložan toj socijalnoj nepravdi, a budući da je ovdje prisutna i realnost nas saborskih zastupnika i mi realni u našim promišljanima, u našim raspravama i u našim strategijama trebao doći do toga, da realnost ostvarivanja ovog humanog cilja, bude prisutna u ovom zajedničkom prostoru, u prostoru Hrvatske kao prostoru ljudskih sloboda i prostoru u kojem smo se napokon našli nakon nekog … [[Govornik se ne razumije.]] i znanstva iz humane dijaspori i nastanili se u svijetu u kojem će postojati samo jedna rečenica ovog izvješća, a to je u Hrvatskoj, nema diskriminacije, osoba s invaliditetom, jer se poštivaju ljudska prava. Zahvaljujem.
Na izlaganje kolege Marka Vučetića, imamo jednu repliku, kolega Žagar, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Vučetić, teško je replicirati na vašu raspravu jer je sadržajno i filozofski, prilično da kažem jasna, ali u onom dijelu u kojem ja mogu razumjeti, ja nisam filozof, pa ju mogu razumjeti. Međutim, htio bi jednu napraviti degresiju, vi govorite, kako je zapravo svrha i razvoja ljudskog društva, prihvaćanje onih drugačijih, prihvaćanje onih manjina, jer svi mi u danom trenutku, možemo biti i dio manjine. Međutim, ono što mene nekakvo zbunjuje u cijeloj priči, a volio bi vaš komentar na to, tehnički i tehnološki razvoj je u daleko većom stupnju od ovog društvenog razvoja. Dakle, puno je lakše napraviti proteze, puno je lakše napraviti, pomagala, koje će osobama s invaliditetom, olakšati život, ali izgleda da je kud i kamo teže, te ljude razumjeti, te ljude prihvatiti, tim ljudima dati iste prilike za život.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem kolega na vašoj replici, međutim, imajmo na umu da se taj tehnologijski i tehnološki razvoj odvaja u društvu i da društvo razvija se i da je tehnološki i tehnologijski razvoj, dijelom i proizvod one zakonitosti koje se odvija u društvu. Ako promatramo stanje ljudskih prava, prije 10, 15, 20, 30 g. i danas, nesumnjivo možemo zaključiti da se radi o razvoju, ali ne radi se o konačnom stanju zadovoljstva. Mi se kao društvo ne smijemo miriti sa postignutom razinom ljudskih prava i ostvarivanja ljudskih prava, niti sa stanjem razvoja društva, nego trebamo težiti prema tome, da društvo shvatimo kao socijalni organizam i to socijalni organizam koji okuplja sve jedinke, sve ljudske jedinke na određenom prostoru, iako ovo sad ne zvuči pretjerano humano kad govorim o jedinkama, ali želim istaknut da se radi o organizmu koji također se razvija i ide u dobrom smjeru.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnim raspravama. Sljedeća je kolegica Sonja Čikotić, izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovane kolege iz ureda pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Današnje izvješće nam govori da smo još daleko od ostvarivanja prava osoba sa invaliditetom, kako nam je to opisano u konvenciji o pravima osoba s invaliditetom. Za početak složit ću se sa pravobraniteljicom da kad govorimo o osobama s invaliditetom trebali bi govoriti o kreiranju i provedbu javnih politika koje će osigurati da osobe sa invaliditetom ostvare svoja ljudska prava, a nipošto ih ne bi trebali promatrati kao predmete skrbi. Najveći dio osoba sa invaliditetom imaju izuzetno niska primanja, bilo plaće, bilo socijalne naknade i teško žive s tim primanjima. A što kaže Ustav? Ustav kaže da nam svima treba biti osigurana jednakost i iste prilike, dostupnost je ono što smo dužni osigurati svakom građaninu, osobe sa invaliditetom ne traže posebna prava, nego dostupnost, jednake prilike za rad, za pristup svome domu, za javni prijevoz i uključivost u društvu. Radna aktivacija izuzetno je važna. Osobe sa invaliditetom mogu doprinijeti društvu, osobito važno je da se osigura korištenje društvenog poduzetništva i resursa koji imaju udruge i ustanove koje su specijalizirane za osobe sa invaliditetom, što smatram važnim daljnjim smjerom pomoći osobama u njihovoj integraciji u društvu. Tijekom rasprave čuli smo da izvješće ima preko 300 stranica, da je Vlada napisala 21 stranicu odgovora, no kad već pričamo o brojevima, upitat ću tu prisutnu državnu tajnicu koliko je raspisano natječaja za poticanje društvenog poduzetništva i koliko dugo smo čekali od 2014. godine, od kad su nam ta sredstva na raspolaganju, no udruge čekaju, specijalizirane ustanove čekaju, čekaju u lošim financijskim situacijama i čekaju preko 1000 dana, čekale su strategiju, čekale su akcijske planove pa su čekale mjere, čekale su natječaje pa su čekale evaluaciju, čekale su natječaje koji su se provele, ali nije bilo dovoljno novca za sve pa su čekale eto i dočekale provedbu. Lošu provedbu kažu. Dat ću odgovor. Raspisali ste 2 natječaja, reći ću 2016. godine 8 milijuna kuna, a 2017. godine 11 milijuna kuna. I dodat ću još nekoliko brojeva, dodat ću broj od 270 milijuna kuna koliko je osigurano sredstava iz EU fondova za provedbu strategije razvoja društvenog poduzetništva. Zato vas molim odmah odgovor koliko je sredstava od 270 milijuna kuna ugovoreno, koliko je sredstava isplaćeno prema krajnjim korisnicima te koliko je u krajnjoj liniji sredstava ovjereno prema Europskoj komisiji u izjavama o izdacima? Znamo da treba činiti uvijek više, treba činiti i puno više od ovog izvješća i preporuka sve što je navedeno, slažemo se vjerojatno svi ovdje, no da budemo na čisto. Razvidno je da ne činimo dovoljno i razvidno je da ne činimo dovoljno s onim što imamo na raspolaganju za osobe sa invaliditetom. A od 2014. godine prema strategiji razvoja društvenog poduzetništva imamo na raspolaganju 270 milijuna kuna. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prva je replika od kolege Nikole Grmoje. Izvolite Nikola.
Hvala poštovani podpredsjedniče. Poštovana kolegice Čikotić, zbog drugih obaveza nisam bio ovdje tijekom cijele ove rasprave, ali ovo od kako sam tu, što sam čuo, ovo je prvo izlaganje sa konkretnim problemima osoba sa invaliditetom bez nekakvih općih mjesta i floskula koje govore o tome kako trebamo iskorijeniti diskriminaciju osoba s invaliditetom. I ono što mene zanima, a čega ste se dotakli u svom izlaganju, što su ključni problemi i kako te probleme riješiti? I što se tiče ovih sredstava, što se tiče projekata i pomoći i udrugama, a i samim osobama sa invaliditetom.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, izvolite.
Što se tiče samih sredstava, oni su osigurani. Udruge su čekale, udrugama je izrazito teško poslovati bez financijskih sredstava, zašto nadležni koji imaju i osobe i ministarstvo i djelokrug i sve ne raspisuju natječaj? Koliko će nama trebat da sredstva dođu do korisnika? Znači mi govorimo, brojni moji prijatelji, kolege i poznanici, imaju nažalost, okruženi su s tim problemom osoba sa invaliditetom. A mi kao središnje tijelo državne vlasti ne činite, ne činite, nego sredstva stoje neiskorištena, ne raspisujete natječaj, kada ga raspišete mijenjate poziv ne znam koliko puta, 5, 6 puta, odgovarate u 300 odgovora pitanjima jer niste dovoljno jasno napisali poziv, a udruge čekaju. Čekaju i izdržavaju, najčešće volonterstvom i dobrom voljom da pomognu onima kojima su sredstva potrebna.
Hvala. I posljednja replika kolegica Ninčević –Lesandrić Ivana. Izvolite.
Hvala podpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Čikotić, drago mi je da ste se u svom izlaganju upravo dotakli ove iskorištenosti EU sredstava koje imamo na raspolaganju za osobe sa invaliditetom i to upravo u cilju poboljšanja kvalitete života osoba sa invaliditetom. Ali ono što je žalosno i dobro da ste naglasili je upravo ova sredstva koja mi zapravo imamo cijelo ovo vrijeme na raspolaganju, a to su sredstva koja možemo i moramo iskoristiti upravo da bi poboljšali tu kvalitetu života i to su sredstva kojima možemo doći do ovoga što im je Ustavom zagarantirano, a to je da imaju jednaka prava. Pa upravo iz samog toga što im je zagarantirano Ustavom da svi u ovoj državi moramo imati jednaka prava, a činjenicom da imamo sredstva na raspolaganju ne mogu razumjeti iz kojeg razloga mi to ne činimo Hvala.
Odgovor, izvolite kolegice.
Što se tiče samog nečinjenja, operativni program ljudskih potencijala je izrazito loše iskorišten, teko oko 5%, sredstva se usmjeravaju na mjere aktivne politike. Ja ne znam kako mislimo razvijati građansku Hrvatsku kada nam civilni sektor, udruge ne dobivaju sredstva, ne raspisuju se natječaji, svi smo svjedoci toga da jedno ogromno nečinjenje u tom resoru, posebno za iskorištenje EU fondova, a isto tako imali smo inicijativu da treba biti dostupan dom. Da, treba biti dostupan dom i da, trebamo ugraditi dizala. Pa, ako dizala trebamo ugraditi i ako kažemo da osobe sa invaliditetom trebaju imati jednake prilike da dođu do svog doma, ne da odu na ljetovanje na otok Hvar, što smo imali priliku čitati iz izvješća da kao preporuča se, pa mogu osobe sa invaliditetom ne ići na otoke, nego neka ljetuju u nekim mjestima pa će im biti manje komplicirano. Znači, nije to da njima bude manje komplicirano. Trebaju biti jednake prilike.
Hvala. I posljednja pojedinačna rasprava je od kolegice Ljubice Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana zamjenice pravobraniteljice, državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo ga, kad sam govorila u ime Kluba nisam uspjela, naravno reći sve ono što sam željela, ali ponovit ću samo što sam i na početku svog izlaganje u ime Kluba rekla da smatram da je ovo Izvješće opsežno, ali dobro i kvalitetno. I to sam govorila svake godine kad sam imala prigodu govoriti o izvješću pa i u ovom sabornici, a i bilo gdje drugdje. Ovo Izvješće, kao i svako dosadašnje, mnogima služi kao udžbenik. Iz njega poučite podatke kakve god želite i kakvi god vam trebaju. Dakle, mnogima pomaže, mnogim institucijama, pa i ne samo u RH, nego i u svijetu. Dakle, kada je RH potpisivala Konvenciju UN-a o pravima osoba s invaliditetom ja sam imala tu čast biti nazočna. Mnogi su nam iz Europe, a i iz svijeta govorili, nemojte to raditi, zašto to radite tako brzo, zašto baš vi morate biti prvi, neće vam to biti lako, to puno košta itd. Tada smo govorili, nije važno, mi znamo da još uvijek nismo spremni u potpunosti provesti sve ono što u Konvenciji piše, ali će nam Konvencija dati vjetar u leđa i na neki način će nas stalno upozoravati što moramo činiti. To je bilo 2007. godine. Do tada ne bih uopće govorila o pravima osoba s invaliditetom, ne na način da ih nije bilo, bilo ih, ali su se osobe s invaliditetom borile i to rekla bih, grčevito i to jako dobro znam, kako bi ostvarile pa i ono najmanje pravo, rekla bi, pristupačnosti da mogu negdje otići. Putem standardnih pravila dok nije došla Konvencija, standardna pravila su nam bila mjerilo i ja sam sigurna da se evo suradnica državne tajnice koja danas ovdje s nama sjedi, dobro sjeća kako smo, rekla bi, drilali po tim standardnim pravilima iz kojih se izrodila Konvencija koju mi danas manje-više provodimo. O deinstitucionalizaciji neću više govoriti. Rekla sam u početku sve što sam mislila. Zadatak je naš da ju provodimo i da dalje idemo s tim procesom najbolje što znamo i što umijemo, da se što više osoba izvuče iz institucija. Opet kažem, ne nužno oni koji ne mogu, a biti će ih, vidjeti ćete da ćemo jednog dana i o tome razgovarati. Reći ću nekoliko riječi o osobnim asistentima. Danas osobnu asistenciju ljudi koji imaju pravo na osobnog asistenta, nemam tu što reći, zadovoljni su. Međutim, nisu zadovoljni količino osobne asistencije, 4 sata jest premalo i ja to ovdje moram reći. Vi imate danas osobe s invaliditetom koje su od ponedjeljka do petka zbrinute putem usluga koje ima pruža država, da li je to osobni asistent, da li je to pomoć u kući, da li je to fizioterapeut ili patronažna sestra, do 15 sati poslijepodne. Za vikend ništa. Dakle, to je problem. I u ovim trenucima upravo taj problem i rješavamo i pravobraniteljica i ja i Ministarstvo iznalazimo načine kako riješiti problem. Da li će to biti proširivanjem prava osobne asistencije. Ja pretpostavljam da nas čeka koji ćemo morati donijeti. Zašto kažem pretpostavljam? Zato što smo se mi na početku odlučili na to. Donijet ćemo Zakon o osobnoj asistenciji jednako kao i Zakon o inkluzivnom dodatku. U posljednje vrijeme moramo reći da mnoge skandinavske zemlje upozoravaju na to da je bolje provoditi osobnu asistenciju kao pilot projekt nego je ići utvrđivati kao zakon. O tome ćemo se još dogovoriti. Najmanji je problem napraviti zakon, ali sve osobe s invaliditetom moraju reći što o tome misle, kako i na koji način, koliko je njima potrebno, 8 sati, možete im dati asistenta 8 sati, ali to nekima neće biti dovoljno. Dakle moramo naći način kako ćemo te usluge posložiti na najbolji mogući način da svaka osoba s invaliditetom kojoj je to potrebno, u svako doba imat podršku. Priča završena. Mora imati podršku u svakom momentu. Naravno, za sada to još nije tako. Što se tiče Zakona o inkluzivnom dodatku. Na početku mandata ove Vlade ja sam rekla ministrici, dobro se sjećam kada sam prvi puta ja došla u Sabor, ona u Vladu, isti dan, dočekao nas je problem osobnog asistenta koji je bio u tom trenutku teško rješiv. Našli smo način i ministrica je rekla riješit ćemo ga, makar kako. Premijer je dao zadatak nemojte izlaziti nijedna sa svog radnog mjesta dok ovaj problem ne riješite. Osobe sa invaliditetom ne smiju ostati bez osobnog asistenta. Hvala Bogu uspjeli smo to riješiti. Kako bi još na neki način uspjeli osobama s invaliditetom olakšati, bilo nam je cilj i još nam je i danas naravno, donijeti Zakon o inkluzivnom dodatku. Imali smo priliku vidjeti, taj zakon je već prije nekoliko godina bio pušten u proceduru. Osobe s invaliditetom su odustale od njega i nisu željele da se takav kakav je tada bio predložen donese. Zašto? Zato što je iznos novaca koji je tada bio predložen bio premali. S tim nitko ništa nije mogao. Stoga i danas dobro, dobro moramo razmotriti kolika će to naknada biti najviša, ne treba isto pravobraniteljici i meni. To su različite vrste invaliditeta. Stoga ja vjerujem da ćemo napraviti dobar zakon, radna skupina je počela s radom, ispitati teren, napraviti dobar zakon i ja vjerujem da ona najveća naknada koja bi trebala poslužiti najtežim osobama s invaliditetom neće biti sramotna, da će biti dostatna da osobe s invaliditetom, uz ovu osobnu invalidninu koju smo povećali, o kojoj sam govorila, mogu podmiriti one životne potrebe za koje možda neće imati uslugu. Ili će moći odabrati, dakle kad imaš više mogućnosti onda je to daleko jednostavnije. Kratko ću se samo dotaknuti samo još zdravstva. Mislim da nam je tu doista gorući problem. I u ovim trenucima ovih dana upravo razgovaramo sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje koji će vrlo skoro poslati u javnu raspravu pravilnik kojim će se trebati regulirati pravo na rehabilitaciju, specijaliziranim ustanovama. Do sada, imali ste prigode unazad par godina vidjeti pa i danas, da se razumijemo, da na rehabilitaciju održavajuću čekate nekoliko godina, a počelo se događati već i to da vas iz određenih ustanova upozoravaju na to da će vam poslati dopis kada možete doći, dakle ne da dođete, nego kada možete doći u roku od 36 mjeseci.
Hvala lijepo. Na vaše izlaganje imamo 2 replike. Prvi je kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Hvala gospodine podpredsjedniče. Evo na kraju ove rasprave svi ćemo sigurno se složiti s time da pitanje osoba s invaliditetom je pitanje ljudskih prava, a ne pitanje davanja nekakve socijalne pomoći, pitanje liječenja. Ali kratko bih vas molio samo, vi ste i u URIHO-u zaposleni, važnost je dakle osim državne institucije i jedinica lokalne samouprave, o tome se danas baš i nije previše govorilo, a mislim da jedinice lokalne samouprave imaju svoju odgovornost i moraju dati svoj doprinos kada govorimo o pravima osoba s invaliditetom.
Odgovor, izvolite.
Kada govorimo o pravima osoba s invaliditetom, naravno, dobro ste rekli, pravo osobe s invaliditetom je ljudsko pravo. Gdje god krenemo, da li je to zapošljavanje, da li je to profesionalna rehabilitacija, da li je to socijalna politika, neću namjerno reći skrb, jer mislim da je politika ljepše i da je to pravi izraz. Da li je to bilo koji drugi segment pristupačnost koji se odnosi na sve nas, ne samo na osobe s invaliditetom. Ja ću onako nekako reći obrazovanje, zapošljavanje, to je ono što će osobama s invaliditetom dati dostojanstvo, profesionalna rehabilitacija ako je potrebna, zapošljavanje tamo gdje je moguće na otvorenom tržištu rada, tamo gdje nije u zaštitnim radionicama i već ako to napravimo riješili smo jako puno. Hvala.
Hvala vam. I posljednja replika kolega Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovana kolegice Lukačić, ja izuzetno cijenim vaš proaktivni stav u smislu kvalitetnih promjena i znam da se jako zalažete i jako puno radite na tome i volio bih da vam se usliše gotovo sve želje koje ste rekli odnosno koliko ih je najviše moguće uslišiti, a naročito bih se volio da se ono što smo raspravili da se cenzusi za osobnu invalidninu maknu iz razloga što osobna invalidnina je za određene potrebe osoba s invaliditetom i nikada nigdje nije dobro da se ona vezuje sa određuje sa određenim prihodovnim odnosno dohodovnim odnosno imovinskim cenzusom. To je za to treba biti, pa čestitati ću vam prvi ako uspijete uvjeriti ministricu da se to što prije makne.
Hvala. Time smo zaključili, a ispričavam se. Odgovor na repliku, pardon.
Hvala vam lijepa. Da, govorila sam i mislim to tako ja i tako misle sve udruge osoba s invaliditetom i tako misli pravobraniteljica i svi njeni suradnici, osobna invalidnina nije socijalna naknada. Sve cenzuse ćemo s nje skinuti. Ja se toplo nadam da ćemo uspjeti posložiti u Zakon o socijalnoj skrbi sve ovo o čemu ja govorim jer je osobna invalidnina polagano uvod u ovaj inkluzivni dodatak o kojem sam ja govorila.
Hvala. Time smo zaključili pojedinačnu raspravu. Samim time i zaključujem raspravu o Izvješću o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom za 2017. godinu, a glasovati ćemo se kad se steknu uvjeti.
Izvješće o radu pravobranitelja za osobe sa invaliditetom za 2017. godinu, podnositelj je pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o radu pravobranitelja za osobe sa invaliditetom za 2017. godinu, molim glasujmo. Utvrđujem da je jednoglasno, 79 glasova za donijet zaključak kako su predložila saborska radna tijela.
Nastavljamo sa slijedećom točkom dnevnog reda. To je: - Izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanja i raspolaganja financijskim i drugim resursima Imunološkog zavoda. Podnositelj je Istražno povjerenstvo za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanja i raspolaganja financijskim i drugim resursima Imunološkog zavoda na temelju čl. 12. Zakona o istražnim povjerenstvima. Želi li predstavnik podnositelja dodatno obrazložiti Izvješće? Izvolite, kolega Ivan Vilibor Sinčić koji je bio ujedno i predsjednik Povjerenstva.
Hvala vam potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege. Danas imamo na dnevnome redu Izvješće odnosno rezultate o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanja i raspolaganja financijskim i drugim resursima Imunološkog zavoda. Radi kratkoće nazvati ćemo ga samo Povjerenstvo za Imunološki zavod jer Istražno povjerenstvo za Imunološki zavod. Prije samoga početka, ulaska u ovaj spis od stotinjak stranica, treba napomenuti da je ovo deseto povjerenstvo od kad je samostalna RH. Treba također napomenuti da je Povjerenstvo radilo otežano zbog nekoliko razloga. Jedan od njih je jako slab dolazak njegovih članova dakle, moram reći, Povjerenstvo je imalo 5 sjednica i 32 zasjedanja u tih 5 sjednica, imalo je također 15 članova. Pa bih htio napomenuti da je prosječan broj članova po sjednici dakle, 4 člana od 15 po sjednici. Prosjek također, prosječan član je bio na svega 9 od 32 sjednice. Bilo je izrazito teško obavljati tu djelatnost zato što je vrlo često falio kvorum. Sjećam se jednog slučaja kada čak 4 puta smo dogovarali da ćemo se naći da utvrdimo nove svjedoke, novu dokumentaciju, pa se to nije moglo u 4 navrata dogoditi. Također, tu su okolnosti što su bili lokalni izbori, podsjećam vas u 5. mjesecu 2017. godine i činjenica da je naše Povjerenstvo koje je zakonski, a znamo da Zakon nije mijenjan od 1996. godine, imalo maksimalno 6 mjeseci, obuhvatilo je 2 ljetna mjeseca, dakle, završavalo je točno tamo 17.9., iza onoga 15.9. koje je po ustavnome roku definiran kao mjesto kada Sabor ne zasjeda. Normalno, ta ljetna stanka nije onemogućavala rad Istražnog povjerenstva. Međutim, normalno da su mnogi zastupnici bili demotivirani da uopće dolaze u sam Sabor, pa tako i na sjednice Povjerenstva. Nadalje, htio bih istaknuti da je postojala veća angažiranost članova, vjerujem da bismo i više, ako ne i dosta više uspjeli toga pronaći, ali svako bismo mnogo više toga uspjeli pokriti. Tako mi je recimo žao što nisam više puta zvao neke od ovih ljudi koji su ovdje. Nisam još rekao, preko 26 svjedoka smo zvali, recimo Povjerenstvo za INA-u koje je bilo prije nas svega 8. Neke bih volio da sam mogao više puta pozvati, ali trebala nam je znači odluka većine, kvorum, 8 od 15, nismo ga mogli imati. Također, volio bih suočiti nekoliko ljudi koji su dali iskaze koji se ne slažu u cjelini i naravno, pozvao bih nove svjedoke, recimo gospodina Roberta Hofera o kojem ću govoriti malo kasnije ili gospodina Ivana Domagoja Miloševića. Svatko od svjedoka normalno govorio je iz svojega kuta, onako kako je on vidio i doživio situaciju oko Imunološkog zavoda. Htio bih reći na početku da je tragedija koju je proživljavao Imunološki zavod, pa i sadašnje stanje iako se nazire ulaskom grada Zagreba, naziru se svijetli dani jer kombinacija prvo lošeg upravljanja jer često direktori nisu imali nikakvog menadžerskog upravljačkog iskustva, niti školovanje za takvu djelatnost. Također kombinacija i korupcije, pa smo mi pobrojali 33 nepravilnosti, od čega ima i kaznenih djela i normalno, to je loše upravljanje sa državne razine odnosno nejasna i nedefinirana politika od strane države, što preko HZZO-a, što preko CERP-a, preko DUUDI, Ministarstva zdravstva i gospodarstva, Ministarstva državne imovine, već tko je u kojem vremenu bio za to nadležan. Znamo da se nadležnost mijenjala više puta. Dakle, sve je to dovelo Imunološki zavod do sadašnjeg stanja. Treba također reći da je napravljeno nekoliko studija od strane direktora, neke od njih ću navesti, koje su plaćene milijune kuna. Treba spomenuti studiju gospodina Benka iz 1998. godine i studiju od direktorice ... [[Govornik se ne razumije.]] Milošević negdje i 2006. godine. Studije su bile usmjerene dakle, dano je struci da procjeni gdje bi bilo najbolje izgraditi novi Imunološki zavod. Međutim, pošto nije nikad došlo do takve izgradnje, taj novac je zapravo bačen. I ono što sam naveo prilikom predlaganja same inicijative za osnivanje istražnog povjerenstva je da se povjerenstvo nije bavilo samo prošlošću, odnosno nije napravilo samo presjek kroz prošlost nego je dalo i smjernice za budućnost odnosno što ne treba raditi i koje greške treba izbjegavati da se opet Imunološki zavod ne nađe u lošoj situaciji. Pa krenimo, molim vas, redom. Na stranici 1. imamo sažetak, kao što sam naveo, ispitano je 26 svjedoka. Na 80-ak stranica su zapisnici ispitivanja svjedoka. Većinu svjedoka sam nažalost ispitivao sam, dobro, ne većinom ali dobar dio, što mi je također žao, sigurno svatko od kolega bi mogao iz svojeg kuta još nešto informacija izvući da se doprinese kvaliteta i kvantiteta ovog dokumenta. Također htio bi reći da smo na stranici 103. počeli sa činjenicama odnosno sa samim rezultata, oni se nalaza na jedno 10-ak strana, a nakon toga, nakon činjenice, dolaze preporuke za Imunološki zavod, pa ću ja usmjeriti svoju pažnju, naravno nema smisla da čitam sad te stranice, koga zanima, može proći kroz njih, pročitat ću prije svega odnosno izdvojiti i komentirati ono što je najvažnije iz naših zaključaka. To je nekakav output koji je došao na temelju našega rada. Prije nego idem na taj dio, još se moram svakako osvrnuti na neke indicije koje se nalaze na ovih 80 stranica svjedočanstava koje Imunološki zavod nije uspio istražiti, pa je tako recimo se došlo do informacije da se u Imunološkom zavodu varalo na sijenu. Naime, na objekt u Brezju, naručivalo se mnogo više sijena nego što su životinje mogle pojesti, sijeno se plaćalo ili nikada dostavljeno ili nije nikada pojedeno ili je trunulo, znači loše upravljanje za koje je netko odgovoran. Tu bi bilo zgodno pozvati gospodina Roberta Hoffera dao tome svjedoči koji je bio radnik u to vrijeme međutim zbog nedostatka kvoruma to nije bilo moguće tako da je to jedna cesta, jedna ulica za koju nismo utvrdili koliko je dugačka i kojim putevima ide međutim osobno ću zato što me zanima tematika se potruditi da dođem do istine i da zatvorim i tu ulicu. Pa bi tako zanimljivo istražiti zašto unutarnja revizija nije radila ništa, čak nije niti provjeravala financijska izvješća firme, znači to je bio jedna odjel unutar Imunološkog zavoda koji mora po Zakonu o sustavu unutarnje kontrole u javnim poduzećima postojati u svim javnim poduzećima Imunološkog zavoda jest bio u vlasništvu države, govorimo o d.d., o zavodu d.d. Tijelo je bilo fiktivno, nije provelo financijska izvješća, postojalo je reda radi prema tumačenju naših svjedoka. Također, trebalo bi recimo istražiti zašto su neki članovi 2008. godine imenovani u nadzorni odbor Imunološkog zavoda a nisu smjeli biti imenovani jer tada je u statutu stajalo da ako se želi imenovati osoba iz firme, ustanove, koja posluje sa Imunološkim zavodom da je to prepreka, da je to sukob interesa, da se to ne može. Unatoč tome imali smo tada nekoliko ljudi koji su bili imenovani a nisu smjeli biti imenovani. Tako da ako koga zanima, što sumnjam da je veliki interes, ali mnogo je indicija, dakle u ovih 80 stranica svjedočanstava koje mi nismo uspjeli zbog nedostatka kvoruma istražiti do kraja i zatvoriti međutim poslano je sukladno mojoj najavi, sve ovo je poslano DORH-u sa uputama i možemo samo izraziti nadu a i osobno ću kontrolirati taj proces koliko mi zakon dozvoljava da se utvrde određene činjenice koje mi nismo u svojih 6 mjeseci stigli napraviti. Također, htio bi reći da smo na temelju, odnosno ja sam kao saborski zastupnik u cilju usavršavanja djelovanja istražnog povjerenstva u suradnji sa kolegama pravnicima napisao novi Prijedlog izmjene i dopune Zakona o istražnim povjerenstvima koji bi otklonio sve one greške s kojima se suočavalo i ovo povjerenstvo i ono povjerenstvo poslije za Agrokor, 11. povjerenstvo a koje su proizašle iz ograničenja u zakonima. Jedna od njih je svakako ova ljetna stanka koja jednostavno paralizira rad tako da efektivnog vi nemate 6 mjeseci nego manje od 4. Također mi smo povjerenstvo koje nije ispitivalo samo jedan događaj, jedno razdoblje poput povjerenstva za INA-u koje je ispitivalo 2 ugovora, možda malo šire, nego smo se bavili razdobljem od 30-ak godina, znači tu je mnogo veći broj svjedoka. Pa krenimo sada na stranicu 103., još imamo nekih 20-ak minuta, to je otprilike 4 stranice, A4, izdvojit ću ono najbitnije, dakle imamo 33 činjenice gdje je došlo do nepravilnosti. Pa bih htio izdvojiti neke od najvažnijih. Povjerenstvo je utvrdilo cijeli niz slučaja lošeg i neodgovornog upravljanja financijskim i drugim resursima Imunološkog zavoda kojima je prouzročena financijska reputacijska, kadrovska šteta Imunološkom zavodu odnosno institucijama RH. Na prvom mjestu izdvojili smo ugovor koji je još 1986. godine direktor tadašnji Bek, sada pokojni potpisao sa Serum Institute of India, akronimom SII, u o uvođenju cjepiva protiv ospica, rubeole i zaušnjaka znači za svega 35 000 dolara. Radi se o katastrofalnom ugovoru. Tim ugovorom a to znamo iz zapisa koje smo pribavili od Trgovačkog suda u Zagrebu, tim ugovorom je ta indijska firma uprihodovala barem 6 milijardi i 250 milijuna dolara u svega nekoliko godina dok je u isto Imunološki zavod dobivao bijednih 45 000 dolara za sve to upravo zahvaljujući tehnologiji, znanju, dakle govorimo o no how, govorimo o slanju stručnjaka i edukaciji, svemu tome što stoji u ugovoru između SII-a i Imunološkog zavoda, SII je narastao na najjačeg proizvođača cjepiva u svijetu, kolegice i kolege, danas tj. 2017. kad je ovo pisano, SII je bio najveći proizvođač cjepiva u svijetu gledano po briju doza, ne po profitu ili drugom kriteriju, upravo zahvaljujući našem znanju, našoj tehnologiji koju smo zapravo poklonili ili dali za ništa u davno vrijeme, u sito vrijeme smo uništavali sebe, izgubili tržište. odgovornost za ovo pada na direktora Beka koji je potpisao štetan ugovor i Silobrčića koji ga nije uspio osporiti, odnosno koji ga je produžio. Također još jedan izrazito štetan ugovor koji je potpisan, radi se o ugovoru sa firmom Intervaksa, potpisao ga također gospodin Bek, predviđa golemih 28% provizije za posredovanje pri prodaji distribucije proizvoda Imunološkog zavoda na svjetskom tržištu, dakle što je god Imunološki zavod proizveo i plasirao na svjetsko tržište moralo je ići preko Intervaksa, tako stoji u ugovoru, uz ogromnu proviziju. Sjećam se sa svjedočenja, pojedini direktori su nazivali tu firmu i njezinog direktora mafijašom zbog toga što je radio u Imunološkom zavodu. Također bila je arbitraža sa Intervaksom jer su izgubljeni poslovi, koja je koštala milijun i pol dolara Imunološki zavod 2002. godine i dovela ga na rub stečaja. Odgovornost je također na Beku i Silobrčiću. Nadalje, istraživali smo, što je naravno bilo u fokusu, slučaj kada je novac umjesto u unapređenje rada zavoda ulagan u štedionicu Pantovčak pa tako stoji u točki 3. iz svjedočenja i dokumenata jasno je da štedionica Pantovčak nije bila registrirana za poslovanje s pravnim osobama, osim bankama, već samo fizičkim osobama te se zato poslovni odnos između štedionice Imunološkog zavoda bili nezakoniti. Santini i Silobrčić su to znali, ali su svjesno nastavili dalje s takvim aktivnostima. Te dvije organizacije nisu smjele zaključiti niti osnovni ugovor o poslovnoj suradnji, a pogotovo ne ugovore o depozitima zbog pravne sposobnosti štedionice i njezinog nasljednika, a to je investicijsko komercijalna štedionica. Također, direktor nije smio bez suglasnosti nadzornog odbora, primijetit ćete da često se preskakao taj nadzorni odbor i da je kršen Zakon o trgovačkim društvima, nije smio raspolagati imovinom većom od 5% temeljnog kapitala što je 4 milijuna kuna, a radi se o poslovima od nekih 4 i pol, 5 milijuna kuna u to vrijeme. Štedionica nije bila registrirana za djelatnosti kreditiranja, čime je prekršen Zakon o trgovačkim društvima iz tog vremena, a nastala je šteta od najmanje 10965 kuna koliko je Imunološki zavod isplatio kamata štedionici. Nažalost tu bi mogli govoriti o jednom raširenom sukobu interesa jer i direktor i njegovi suradnici, pa i dio zaposlenika Imunološkog zavoda iz tog vremena je tolerirao te loše štetne ugovore sa štedionicom, zašto? Zato što su njima osobno davani iz iste te štedionice povoljni krediti pa eto su zažmirili na jedno oko i to je prolazilo. Na točki 4. naveli smo jedan projekt koji je bio štetan projekt koji nikada nije ostvaren, a plaćen je. Dakle radi se o vođenju centra odgovornosti, profitni troškovni centar, bio je ugovoren, a projekt nikad nije dostavljen. Nije utvrđena jasna protučinidba. Date novac protučinidbe nema, odnosno radi se o šteti od 286 000 kuna u to vrijeme, ja vas podsjećam, tada su plaće bila par sto kuna, ako se uračuna kumulativna inflacija tih 286 000 kuna je danas puno bliže 2,8 milijuna kuna po kupovnoj moći. Također, htio bih izdvojiti na točki 6. direktor Vlatko Silobrčić sklopio je ugovor sa Brankom Puhalom iz Kalinovca za izgradnju štale od 375 000 njemačkih maraka. Taj ugovor je također bio štetan zato što stoji da se u slučaju prekida ugovora o najmu se vraća samo 132 000 maraka, dok se investicijski rad od 243 000 maraka ne vraćaju, također to su danas milijunski iznosi. Još jedan od štetnih poslova bila je kupoprodaja konja '94. i '95. godine u svega nekoliko mjeseci Imunološki zavod je kupio stotinu konja po prosječnoj cijeni 3700 njemačkih maraka po grlu, a poslije ih je prodavao istoj osobi, unutar par mjeseci, za 3750 njemačkih maraka, čime je nastala šteta od 180 000 njemačkih maraka u vrlo kratkom roku od nekoliko mjeseci. Prije nego idem dalje, htio bih napomenuti da su brojni od ovih podataka stavljeni u ovo izvješće na temelju arhiva državnog odvjetništva. Mi smo, kao istražno povjerenstvo koje imamo po zakonu to pravo, zatražili da nam državno odvjetništvo, čak nam je gospodin Bajić, bivši državni odvjetnik bio svjedok, zatražili da sve ono što je u arhivama državnog odvjetništva, a što se tiče Imunološkog zavoda na ovaj ili onaj način, da nam se dostavi da možemo kroz to proći, to je bilo jako mnogo dokumentacije. Pobrojano jest u točki 30. su pobrojane sve kaznene prijave i spisi kojima se bavilo državno odvjetništvo, a koje se tiču Imunološkog zavoda, dakle naša istraga, naše istraživanje je djelomično bazirano i na dosadašnjem ukupnom radu državnog odvjetništva uz znatna proširenja. I naravno sad opet vraćamo to njima na doradu da oni dalje nastave sa nekim stvarima koje su propustili. Idemo molim vas dalje, jedna od ključnih stvari točka 10. matični sojevi virusnih cjepiva, jedna od stvari zašto smo uopće išli u ovakvo istraživanje, nisu procijenjeni niti su ušli u temeljni kapital tijekom pretvorbe i privatizacije, postoje dokumenti za to. Oni su procijenjeni tek 2011. godine, tek 2011. godine procijenjeni su ti sojevi od strane revizorske tvrtke Grant Thorton na nekih 25 do 160 milijuna kuna, da možemo možda govoriti tu o procjeni koja je neprecizna, a odradila ju je struka zato što ne znamo jel firma koja ima nešto tako vrijedno, jel ona ima negativan kapital ili pozitivan kapital, jel velika je rupa od 25 do 160 milijuna kuna. Zašto nije došlo do upisivanja te imovine mnogo ranije? Ja sam se šokirao kad su pojedini, pa i bivši ministri, direktori kazali da se tek tamo 2010., 2011. kad se počelo pisati o tome u medijima saznali da eto to nije procijenjeno, da nije dio imovine. Mišljenje povjerenstva da se sojevi nisu procijenili zbog lošeg upravljanja, neznanja o nepostojanju važnosti istih, teškoća prilikom procjene tako specifične stvari, pa tako je zatraženo 2010. g. negdje u to vrijeme od Ministarstva zdravstva, da se nađe sudski vještak, koji će reći, tj. potvrditi li opovrgnuti, vrijedi li stvari doista toliko, ministarstvo odgovara da ne postoji vještak u Hrvatskoj, sa takvim znanjem, koji bi to mogao napraviti. Naravno prava vrijednost tih sojeva je ekonomska, je onolika kolika njih može ekonomski … [[Govornik se ne razumije.]] u neku proizvodnju. Ako stoji u zamrzivaču, ne vrijedi baš puno, a ako od njih radite milijardu doza cjepiva, njihova vrijednost, opet možemo govoriti je o milijardama. Ne isključujemo ni mogućnost, izrazito povoljnog stjecanja istih, kod eventualne privatizacije, do koje nikada nije došlo. Imali smo 6-7 slučajeva, odnosno, pokušaja privatizacije i nije isključeno da je netko namjerno ostavio tu imovinu izvan knjiga, da što jeftinije kupi, pa kada kupi, da onda napiše to za sebe i na taj način zaradi. Radi nedostatka vremena, preskočiti ću nekoliko točaka, zbog ovih svih kaznenih dijela i svega što je DORH napisao, svega što je DORH napisao, možemo govoriti i o da se radi o razdoblju rata i prestanku privatizacije, o tome da treba tražiti da se primjeni Zakon o nezastarijevanju kaznenih dijela … [[Govornik se ne razumije.]] i kaznenih dijela iz protesta privatizacije, to je jedna od zaključaka povjerenstva. Naravno, druge institucije će odrediti, što može spadati pod te zakone, što ne. Međutim, ono što je možda jedna od najjačih stvari, koju smo detektirali u cijelom radu, pročitati ću vam cijelu točku. Povodom kaznene prijave, protiv Guste Santinija i Vlatka Silobrčića iz 2000. g. Županijsko državno odvjetništvo u Zagrebu, odmah formira spis pod br. 298 i to 6. srpnja te godine. Odmah znači traži od Policijske uprave Zagrebačke, odjel za suzbijanje gospodarskog kriminala, da se napravi kriminalistička obrada, sukladno ZKP-u iz toga vremena. 2001. g. Županijsko državno odvjetništvo šalje dodatni zahtjev, a kasnije je upućeno i više pozivnica radi dovršenja kriminalističke obrade, kako bi se nakon toga mogla donijet i državno odvjetnička odluka povodom kaznene prijave. Županijsko državno odvjetništvo zaprima tek 6 g. kasnije nakon kaznene prijave i to 15. veljače 2016. g. odgovor, a zastara je nastupila 29. rujna 2005. g. Dakle, nevjerojatno je da za kazana dijela iz '96., '95. dignuta kaznena prijava tek 2000. g. imamo točne datume, sve je pokrijepljeno, dakle, dokumentima, što iz policije, što iz odvjetništva, tek se diže kaznena prijava 2000. g. da je se MUP-u u Zagrebu, da oni to istražuju i naravno traži se svako malo, imam niz požurnica, dajte nam redite što smo našli, da možemo ići dalje, da vidimo ima tu nešto, da dignemo optužnicu ili da odbacimo cijeli slučaj. I 6 g. nema odgovora, kolegice i kolege od policije, a radi se o relativnom kaznenome dijelu. Tu se radi o onome gdje nema protučinidbe, o onome lažnom projektu. I zamislite, 4 mj. nakon što zastupa zastara, onda se policija sjeti, da evo imamo tu, vraćamo vam to što imamo i naravno državno odvjetništvo, što može nego reći, stvar je u zastari. Dakle, zaključili smo da je ovaj propust, bio on u ovom slučaju ili namjeran, napravljen ciljano kako bi se dovela u zastaru ova kaznena prijava i zapravo cijeli spis, odnosno, da kriminal ostane nekažnjen. I to je zapravo sramotno za cijelu zemlju i za sve institucije. Bitno je reći, da je Državna revizija utvrdila 2011. g. kako je Pharmagent mora vratiti 8 milijuna kn natrag, međutim, to nije napravljeno, niti će vjerojatno ikada biti napravljeno, jer je ta firma likvidirana, a jedini član, gospodin Škalamera je umro. Direktorica Tatjana Sindik Milošević trošila je od 12-18 milijuna kuna, na izradu studija, o izgradnju novih pogona u Brezju, što nikada nije realizirano, iako je izdana lokacijska dozvola za isto. Znači ajmo reći 15 milijuna kuna je utrošeno, da se napravi dokumentacija, da se napravi novi pogon, sve je bačeno u vjetar i to je više puta ponavljalo kroz sve ovo vrijeme. Pošto vrijeme curi, htio bi se osvrnuti na ono najbitnije. Kada govorimo o 2 Imunološka zavoda, o ustanovi i trgovačkom društvu, znamo svi da nije nikada napravljano prebacivanje imovine. Mi smo odgovornost tu našli na državnom odjelu na DUUDI-ju, dakle, Državni ured za upravljanje državnom imovinom, koji nije dovoljno pravno, suvislo napravio dokument. Evo, pročitati ću vam naš zaključak, ustanova je uspješno osnovana, ali postupak gašenja trgovačkog društva nije bio dovoljno pravno pripremljen za što je prije svega odgovoran DUUD-i. Uredbom je trebao urediti model prestanka trgovačkog društva, procjenu, primjerene otpremnine dioničarima, reviziju pripremanja, prijenosa cjeline gospodarske i zavoda d.d. u ustanovu, to nije napravljeno, dakle, pravni propust DUUDI-a. Tužno je reći, da danas Imunološki zavod nema niti jednu dozvolu i ne proizvodi ništa, a tamo radi svega jedan doktor znanosti, poznati zviždač Srečko Sladoljev. Idemo sada na preporuke za Imunološki zavod dakle, jedan od glavnih problema je nejasna nadležnost. Direktori su nam svjedočili, kako su iz godine u godinu išli iz jedne institucije u druge, od jednog ministra do drugoga i nije se jasno znalo reći, čija je to odgovornost, čija je to nadležnost, a godine su prolazile. Ulagalo se u projekte, u projekte da se naprave novi pogodni, koji očajnički su potrebni, a koji nisu nikada imali političku podršku jer se zapravo do kraja znalo čiju bi podršku trebali imati. Nije bilo jasne političke volje, treba li nam Zavod ili nam ne treba. Želim ovdje istaknuti nešto što možda nikada nije u javnosti reći, dakle, popratna dokumentacija. Tijekom svjedočenja, više se puta pojavljivao problem neadekvatne dokumentacije, koja je pratila proizvodnju. Dokumentacija povijesno nije bila dovoljno dobre kvalitete i nije se više mogla popraviti. Ne praćenje i nedokumentiranja promjena u proizvodnji, čak i … [[Govornik se ne razumije.]] bila je jedna od zamjerki Svjetske zdravstvene organizacije. Neke proizvodne procese Imunološki zavod čak i nije imao opisane i zapisane, nego su se prema svjedočenjima svjedoke čuvali u glavama stručnjaka, po njihovom odlasku ili smrti njihovu su nasljednici prema svojem iskustvu i sjećanju primijenili proizvodne procese. Dakle govorim o tome da zavod nije 50 godina imao novi proizvod, a i ono što se proizvodilo nije se zapisivalo, nego je bilo u glavama stručnjaka, nije bilo standardizirano i kad bi netko umro otišao cijeli taj jedan segment znanja bi nestao. Ovdje smo naveli neka od rješenja koji bi to trebali biti novi proizvodi kojim bi se zavod mogao baviti da se uzdigne, jedna od njih je dakle medicinska konoplja, prirodni interferon, medicinski proizvodi za potrebe dijabetičara. Naveli smo također da je potrebno zaštititi zviždače kako bi se suzbijao kriminal učinkovito i efikasno. Htio bih također reći što bi trebao biti temelj za daljnji razvoj Imunološkog zavoda, a to je kapital koji on ima. Naime 2010. godine kompleks nekretnina Imunološkog zavoda u Rockfellerovoj ulici procijenjen je na 121 milijun kuna, 121 milijun kuna vrijedi ono gore u Rockfellerovoj ulici, a u Brezju, u Sv. Nedelji 34 milijuna. Pošto su svi svjedoci koje smo ispitvali, njih 26 potvrdili da sadašnji prostori nisu adekvatni [[Upadica Milijan Brkić: ispričavam se kolega Sinčić. Poštovane kolegice i kolege, ja bih vas molio da ne ometate kolegu Sinčića dok govori.]] Hvala vam podpredsjedniče Hrvatskog sabora. Ja sam svjestan da kako je nepoštovanje bilo prema radu ovog povjerenstva i njemu samom, tako je i sada u Sabornici [[Upadica Milijan Brkić: izvolite gospodine Sinčiću, isprika još jednom.]] Znači Imunološki zavod ima prema procjeni iz 2010. nekih 150 milijuna kuna svoje vlastite imovine, kapitala, jedna od otegotnih okolnosti tu je što su neke od njih opterećeni hipotekama, ali neka je i pola od tog iznosa, to je stvarno ogroman novac koji treba iskoristiti za daljnji razvoj. Za kraj htio bih izdvojiti još da ako je, ukoliko je moguće, treba uspostaviti sustav proizvodnje i prodaje bez posrednika jer su desetljećima posrednici, kao što je Intervaks uzimali ogromne količine novca u tom procesu od proizvodnje do krajnjega korisnika. To je jedan kratki presjek kroz naše, kroz nepravilnosti koje smo utvrdili i kroz rješenja koja smo ponudili. Ovdje na kraju imamo potpise 14 od 15 članova istražnog povjerenstva, jedino fali gospodina Prgometa, ali pošto je bio na 0 od 32 zasjedanja, pravna služba je rekla da to nije niti potrebno, a i već je u to vrijeme negdje bio napustio Hrvatski sabor, nije više bio zastupnik. Toliko za sada od mene, vjerujem da ćete imati određenih komentara i pitanja, stojim na raspolaganju. Hvala.
Zahvaljujem se poštovanom kolegi Ivanu Viliboru Sinčiću, još jednom isprika što sam vas prekinuo. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Panenić, izvolite.
Hvala lijepo podpredsjedniče Sabora. Kolega Vilibor Sinčić, evo gledajući stanje samoga Imunološkoga, njegove obaveze koje su, ja mislim u onom trenutku još dok sam bio ministar bile negdje oko 100 milijuna kuna dospjele i nedospjeli i gledajući da postoje brojne vanjske silnice koje pokušavaju preuzeti onaj najvredniji dio imovine, a isto tako vidimo da je iz cijelog ovog istražnog postupka se pokazalo da brojni elementi domaći su bili tamo vrlo, ja ću reći pohlepni pa su pokušali utržiti nešto tijekom mandata. Sad gledajući najnoviju situaciju, grad Zagreb pokušava, dogovara, u nekom dogovoru je sa Vladom da bi postao strateški partner, da li vi vjerujete da grad Zagreb može donijeti tu promjenu da se napokon tim poduzećem upravlja kao jednim kvalitetnim, strateškim trgovačkim društvom il će tu i dalje biti potrebna pažnja i pozornosti Sabora i svih ostalih tijela?
Zahvaljujem poštovanom kolegi Tomislavu Paneniću. Odgovor kolega Sinčić, izvolite.
Hvala vam podpredsjedniče Hrvatskog sabora. Moj glavni cilj kao zastupnika i nas kao stranke da Imunološki zavod nastavi svoju proizvodnju u novim pogonima, da se tamo i dalje proizvodi, da se vrše edukacije, da se rade znanstveni radovi. E sad kako to postići? Najsretniji bih bio kad bi to ostalo u državnom vlasništvu, najbolje središnje države, ako treba i lokalne države, međutim mi imamo negativna iskustva da ono što je državno se loše upravlja. To nije zato što je to državno, nego zato što je Hrvatska korumpirana zemlja premrežena klijentelizmom, nepotizmom. Kako će gospodin Bandić, čovjek koji je često u društvu zaposlenika USKOK-a i DORH-a upravljati tom imovinom, ja samo mogu se nadati da će upravljati dobro. A htio bih spomenuti ovdje primjer kako se upravljalo za vrijeme gospodine Vrdoljaka. Međutim isteklo mi je vrijeme pa ću to nastojati kasnije, ali to jasno dočarava da politika jednom rukom želi, a drugom ne želi i u tom konfliktu i stradavaju resursi, ljudi i gubi se vrijeme.
Zahvaljujem na odgovoru poštovanom kolegi Sinčiću. Sljedeća replika poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Sinčiću, puno toga ste napravili u ovome povjerenstvu, vi kao čelnik i povjerenstvo za sve probleme koje ste naveli i po pitanju kvoruma, međutim ovdje ste naveli i korupcija i loše upravljanje. Međutim jedno pitanje bih vam postavio, kakva je uloga gospodina akademika Vlatka Silobrčića? Vi ste ga nazvali jednom grobarom Imunološkog zavoda i veleizdajnikom, da li je i ova povjerenstvo, imate li dokaze, je li je to upućeno mjerodavnim institucijama? Inače, gospodin Silobrčić je i jedan od čelnika stranke Pametno pa me zanima sad vaš stav jel vas je gospodin tužio jer jednostavno sve što je izašlo o tom problemu moramo javno i glasno i govoriti. Znači vi ste tada kazali to i imate znači potkrijepljeno i s ovim povjerenstvom, šta su poduzele institucije i da li su mjerodavno obavještene? Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bulju. Odgovor kolega Sinčić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Evo, kao odgovor na vaše pitanje ja ću vam samo pročitati toč. 8. našega zaključka. Povjerenstvo je utvrdilo, osim ovdje opisanih djela, odnosno nedjela od strane gospodina Silobrčića, više je nedorečenih, nejasnih, nepotupunih, neispunjenih, a plaćenih poslova koje je ovdje teško pobrojati sklopljenih od strane direktora Silobrčića u ime Imunološkog zavoda. Brojne takve nepravilnosti utvrdila odnosno potvrdila je Komisija HZZO-a osnovana 2000. godine. Ja osobno smatram, ispitujući odnosno na temelju svjedočenja gospodina Silobrčića da je on bio previše školovan i previše inteligentna osoba da nije znala što i kako radi za vrijeme svog direktorskog mandata, a pošto se radi o razdoblju od prije gotovo 30 godina, ako bi se radilo o nekakvom progonu, tu se mora pozvati na nezastarijevanje dijela iz pretvorbe i privatizacije odnosno ratnog profiterstva i pratit ću taj put do kraja da vidimo je li to pravno moguće ili ne.
Zahvaljujem na odgovoru kolegi Sinčiću. Slijedeća replika, poštovani kolega Branimir Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče sinčić. Naveli ste da je u Imunološkom zavodu utvrđen cijeli niz nezakonitosti, pogodovanja, izvlačenja novca pa i kaznenih djela. Zanima me da li su sami djelatnici Imunološkog zavoda primjećivali te probleme odnosno da li su o njima pokušavali izvijestiti Upravu Imunološkog zavoda, da li su pokušavali komunicirati sa javnošću, da li je bilo zviždača i ako ih je bilo, koje su mjere nakon toga poduzete od strane te iste Uprave, koje su mjere poduzete od strane mjerodavnih tijela i kako su na koncu-konca sami ti zviždači završili. Da li su zviždači bili nagrađeni za ukazivanje na nepravilnosti ili su možda snosili sankcije, dobivali otkaze, prijetnje i sudske tužbe. Evo i vi ste dobili sudsku tužbu od gospodina Silobrčića. Da li je to, kako se zove, odgovor primjeren na sve ono što je učinjeno u vezi Imunološkog zavoda. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Bunjac. Odgovor. Kolega Sinčić, izvolite.
Hvala vam potpredsjedniče. Evo, kad govorimo o zviždačima, napomenuo sam dolje kako se zviždači nisu štitili, ne štite se u RH niti dan danas, a kamo li prije 30 godina u vrijeme kada nije bilo društvenih mreža, kada su standardi demokracije bili mnogo niži. Spomenuti ću najznačajnijeg zviždača, to je gospodin Srećko Sladoljev. Imate ovdje zanimljivo svjedočenje njegovo na jedno 5 strana, dakle tu je zapisnik. Tu je također svjedočenje Katarine Kardum koja je navela niz stvari gdje je došlo do kršenja. Dakle, radilo se o tome da su važni poslovi, da su čak neki vrijedni ugovori raspolaganje imovinom trebali po zakonu biti odobreni od nadzornog odbora, nisu bili, a oni koji su na to upozoravali, njima je branjeno da dolaze na posao, čak su bili pokušaji otkaza. Međutim, konkretno kod gospodina Sladojeva, on je dobio presudu i mora biti vraćen na posao te mu je isplaćena manja odšteta za to odnosno te izgubljene plaće, a Zavod i direktorica ... [[Govornik se ne razumije.]] je kažnjena novčanim iznosom. Tu je sve navedeno koliki su iznosi… ne stignem, hvala.
Zahvaljujem kolega Sinčić na odgovoru. Sad otvaramo raspravu. U ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista poštovani kolega Nikola Grmoja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege zastupnici. Započeti ću ovu raspravu u ime Kluba MOST-a jednom preporukom za sve zastupnice i zastupnike koji možda nisu imali vremena pročitati opsežno izvješće o radu Istražnog povjerenstva za Imunološki zavod. Poštovane zastupnice i poštovani zastupnici, molim vas nađite malo vremena i pročitajte Izvješće. Isto tako pozivam novinare i najširu javnost da utroši malo svojeg vremena, skine Izvješće s internetskih stranica Hrvatskog sabora i pročita ga. Naime, tih 110 stranica nisu običan i uobičajen dosadan birokratski materijal. Riječ je prije o trileru koji bi uz malu doradu državnog odvjetništva mogao postati i vrlo zanimljiv krimić. Kažem, mogao bi jer vjerojatno taj krimić ipak nećemo nikada gledati. Šteta. Svi potrebni elementi za dobar pretvorbeno privatizacijski krimić su tu. U jednoj priči uloge igraju. Imamo jedno nekad strateški važno hrvatsko poduzeće temeljeno na proizvodima koji su rezultat znanja i pameti domaćih ljudi. Imamo pretvorbu tog istog hrvatskog poduzeća u dioničko društvo ponadasve pravičnim i smislenim hrvatskim zakonima. Imamo i element mističnosti u vidu nekoliko epruveta s virusnim sojevima zaraznih bolesti vrijednih desetke i stotine milijuna kuna za koje se godinama ne zna čije su, tko ih koristi, niti koliko i kome plaća za korištenje. Hrvatski krimić ne može bez barem nekoliko političara. Pa imamo na sceni cijeli niz ministara, imamo jednog gradonačelnika glavnog grada, imamo načelnika jedne male općine, nekoliko ravnatelja HZZO-a, cijeli niz politički imenovanih članova nadzornog odbora. Imamo niz tipičnih tranzicijskih direktora koji znaju sve o svemu osim o onome što bi trebali raditi i za što su postavljeni da rade. Imamo financijske savjetnike, kvazibankare i slične stručnjake kojima ti isti tranzicijski direktori daju depozit gotovi novac uz simboličnu kamatu, a onda taj isti novac uzimaju u zajam uz višestruko veću kamatu. Začudo, koliko se vidi putem se ništa barem od glavnice nije pogubilo. Imamo neke čudne poslove kojima se one tajanstvene epruvete s virusima prodaju na drugi kraj svijeta za neki kikiriki zajedno s cjelokupnim tržišnim udjelom tog istog ponosa hrvatskog znanja i pameti. Imamo trgovačkog posrednika koji koliko se vidi, ne treba nikome i ništa posredovati, ali ga to ne prijeći da zaračuna i naplati svoju proviziju za robu koja se kupuje odavno uhodanim kanalima, a prodaje se sama od sebe. Naravno, da ne bi bilo pogreške, za svaki slučaj zastupnik proviziju obračunava i naplaćuje dvostruko. Imamo niz elaborata kojim se rješava budućnost tog sjajnog dioničkog društva, a sve za cijene koji su zaista prava sitnica. Imamo i nešto i nekretnina, što vlastitih, što prodanih, što unajmljenih i preuređenih, ne zna se s kojoj namjenom. Naravno, gdje su nekretnine, tu su i građevinski radovi. Pa i malo žbukanja privatnih kuća. Imamo neku čudnu agenciju za lijekove i medicinske proizvode, koja traži, da se propisi provode, pa čak i kada se radi o proizvođaču u većinskom vlasništvu države. Imamo marne direktore, postavljene po stranačkoj liniji, koji kupuju proizvodnu opremu po Kini, znajući da s tom opremom proizvoditi niti mogu niti smiju. Imamo i nekoliko 10-taka, konja, pravih konja, životinja za koju je potrebno unajmiti, dograditi štalu, da bi ti isti konji onda bili vraćeni prodavatelju po višestrukoj nižoj cijeni. Naravno imamo i nekoliko stotina radnika, koji imaju običajnu ulogu u ovome, kao i u svim sličnim privatizacijskim komadima. Od samih upravljača u jednom strateškom poduzeću, preko ponosnih malih dioničara, do mjeseci bez plaće i poslovno uvjetovanih otkaza. Stožera za obranu normalnog života sve to uz zapažene, karakterne role sindikata i sindikalista, te jednog klasičnog zviždača. Imamo čudnovatog kljunaša sastavljenog od dioničkog društva, koji nema ljudi, proizvodnih pogona ni novaca, ni ustanove, koja služi isplati plaća, ono malo očajnih radnika, koji nisu sami otišli ili ih nije otjerao netko od sjajnih menadžera. Imamo natječaj za strateškog partnera, pisan za poznatog partnera koji propada, kada se na taj isti natječaj javlja projekt radničko građanskog dioničarstva. Imamo jednog gradonačelnika, koji novac građana namijenjen komunalnoj infrastrukturi, grada, koji puca po šavovima, velikodušno nudi za projekt o kojem niti što zna, niti bi trebao znati. I na kraju, da bi krimić bio kompletan, imamo i u priči glavnog državnog odvjetnika, koji o priči nema pojama, jer ga njegovi podređeni nisu izvjestili, a ako i jesu, nastupila je zastara. Scenarističko, režisersko glumačka ekipa, ovog komada bez pjevanja ali s puno plakanja je zaista prvorazredna. Evo, samo nekoliko, svima poznatih imena, bivši ministar Andrija Hembrang, Željko Reiner, Ana Stavljenić Rukavina, Rajko Ostojić, Zdravko Milinović, Andro Vlakušić, Siniša Varga, Radimir Čačić i Ivan Vrdoljak. U epizodnoj ulozi je i bivša primjerka Jadranka Kosor, jaka i menadžersko savjetnička i nadzornička ekipa, od akademika Vlatka Silobrčića, Guste Santinija, preko Velimira Sriće, Stjepana Tureka, pa do Ivana Rude. Nezaobilazni su u izvješću spomenuti, nespomenuti direktori i ravnatelji Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. U ulozi većinskog vlasnika Imunološkog zavoda, s kojim ne znaju što bi počeli, Luka Vrban, Eduard Kunko, Stjepan Turek, Branko Malenica, Zdravko Lončarec, Ljubica Đukanović, Većeslav Begman, Tihomir Strizirep, Siniša Varga. Iako ih izvješće poimenične ne navodi, ne treba biti nepravedan, pa spomenuti Zlatka Matešu, kao direktora Agencije za restrukturiranje i razvoj od '92.-'93. kasnije i ministra gospodarstva '95. i kako mu vole tepati, najdugovječnije predsjednika Vlade RH od '95.-2000. Zatim Ivana Penića, predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju od '93.-'95. ministra privatizacije i upravljanja državnom imovinom '95. a kasnije i ministra unutarnjih poslova'96.-2000. Te Milana Kovača predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju '95.-'96. i ministra privatizacije od kraja '96.-'99. Završim ovo uzbudljivo nabrajanje imenima gl. državnih odvjetnika od 2000.-2018. čiji podređeni ili nisu utvrdili nikakve nepravilnosti ili su ih svojim marom i zalaganjem dotjerani do zastare. To su Radovan Ortinski, Mladen Bajić i Dinko Cvitan. Poštovane zastupnice i zastupnici, kao što sam rekao, svi elementi za dobar krimić, nalaze se u ovom izvješću. Jedini je problem, da se danas svi pravimo da se to nije dogodilo. Da ne postoji zakon o nezastarijevanju kaznenih dijela ratnog profiterstva i kaznenih dijela iz procesa pretvorbe i privatizacije i da nas se ova krimi priča ne tiče. Čekamo da odradimo i ovu točku dnevnog reda i krenemo dalje. Priča o imunološkom je prošlost, a od prošlosti se ne živi. Radije govorimo o nekim sasvim virtualnim reformama, o potrebama većeg ulaganja u istraživanje i razvoj. Čudimo se zašto mladi i ne samo mladi odlaze. Govorimo ali ne radimo ništa. Jednostavno uništavamo zadnje mrvice onoga, što su nam prethodne generacije ostavile i mirimo se s tim da našoj djeci nećemo ostaviti baš ništa osim dugova. Žao mi je što ću to reći, ovako jasno i otvoreno, ali bojim se da je priča o Imunološkom zavodu završena, kao i niz drugih pretvorbenih i privatizacijskih priča. Jednostavno, neki su napunili džepove, račune i sefove, neki drugi, svakodnevno pune autobuse za obećane zemlje. Već godinama smišljamo demografske mjere nudimo koju tisuću kuna za svako nerođeno dijete. Doslovce molimo mlade da ne odlaze. Potičemo gospodarske inicijative, slavimo svakih 10-tak otvorenih radnih mjesta, kao civilizacijski doseg. Pišemo panegirike svakom pojedinom mladom čovjeku, čiji projekti uspijevaju u Hrvatskoj, klanjamo se pred svakim tko je spreman u Hrvatsku donijeti i novac i ne pitamo odakle mu taj novac, je li ga zaradio legalno ili jednostavno dobio na lutriji. Plaćamo najskuplje svjetske konzultante da nas savjetuju, polažemo nade u skupe odvjetnike da nas izvade iz neugodnih situacija koje su nas zadesile i koje smo eto, naslijedili. Dovijamo se kako maknuti jaram ovrha, natječemo se tko će za koju stotinu kuna više podignuti minimalnu plaću, hvalimo se svakim novozaposlenim pa iako se radi samo o osposobljavanju za rad. Puni autobusi svejedno odlaze u Njemačku, nacionalni avioprijevoznik ponosno objavljuje promo materijale s nove linije za Dublin. Čuli smo u nedjelju da ljudi ne pristaju lako na šarene laže i to je naša snaga. Uslijedilo je to nakon što smo čuli da nismo očekivali da će nam se sav kupus hrvatske tranzicije spustiti na stol kao i ona polubiblijska, morate svakodnevno govoriti o onom što zajedno radimo i širiti optimizam. Poručujemo li mi to dobrim ljudima koji su nas izabrali da su glupi i da ih preziremo? Da nas njihovo mišljenje, njih jad ili njihova ljutnja ne zanimaju? Da im uopće nije tako loše kako govore, da smo im oslobodili desetak ili čak stotinu kuna smanjenjem porezna na dohodak? Da svakog mjeseca sve više troše i da su prazne trgovine čak i u središtu glavnog grada pogreška njihovih bolesnih očiju? Mogu se samo nadati da ne. Govorimo li im mi to da se onaj tko misli da njihovo mišljenje, njih jad i njihova ljutnja zaslužuju našu pozornost, jednostavno ili nije normalan ili je neprijatelj tog istog naroda? I opet, mogu se samo nadati da do ga još nismo stigli. Zato kolegice i kolege, idite i širite optimizam. I ne spominjite kupus tranzicije, ne spominjite Imunološki zavod, ne spominjite Prvomajsku, CROMOS, TLM, DOIOKI, DINA-u, sutra možda još neke divove hrvatske industrije, ne spominjite sav taj kupus naše tranzicije jer to povijest, od povijesti se ne živi, moramo gledati u budućnost. Dame i gospodo, legendarna je hrvatska šutnja, može hrvatsku narod šutjeti, šutjeli smo desetljećima, većinom šutim i danas, šutimo u Hrvatskom saboru, a kad progovorimo, udaramo u zid Poslovnika, vremenski ograničenih rasprava, jednominutnih replika, povreda Poslovnika koje možda to jesu a možda i nisu. Dijelimo jedni drugima opomene, međusobno si zabranjujemo govoriti. Osnivamo istražna povjerenstva i gušimo ih prvom prilikom zbog navodne vladavine prava. I kada govorimo ne slušamo se. Šutjeli smo o Imunološkom, one koji su se usudili progovoriti, nazivali smo luđacima. Sklanjali se od njih, uvodili mjere, pisali elaborate, nakrupno i nasitno potkradali kako je tko mogao i ovisno koliko blizu ga je smjestila njegova stranka. Oslanjali smo se na stranačke prijatelje ili drugove. I šutjeli. Danas govorimo kako nismo znali i kako hitno trebamo nešto učiniti. Idite i širite optimizam jer nema čuda, ostaju samo nikad napisani kriminalni roman dok čekamo reforme. Kolegice i kolege, iz Hrvatske svakodnevno odlaze puni autobusi. Hvala.
Zahvaljujem poštovani kolegi Nikoli Grmoji. Prelazimo na slijedeću raspravu, u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovana kolegica Grozdana Perić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa ja ću krenuti od onoga što su činjenice a ne ovako kako je to prethodni kolega izrekao u svome stilu. Dakle, bila sam članica ovog povjerenstva i zaista je to bilo u periodu kada smo imali i malo vremena ali ono što je proizašlo iz svega toga je opsežan materijal koji je dostavljen svima i javnosti i gdje se može vidjeti kronologija događanja što se događalo od početka same privatizacije pa nadalje i ono što treba reći da Imunološki zavod je slijednik Kraljevskog zavoda za proizvodnju animalnog cjepiva protiv boginja koji je osnovan davne 18893. godine. Dakle, ima tradiciju 124 godine da bi se kroz razdoblja mijenjao sa svojim nazivom i funkcionirao je tada početkom 90-ih kao poduzeće sa svih 8 sektora. Djelatnost poduzeća je bila i znanstveno-istraživački rad i prerada kemijskih proizvoda, proizvodnja lijekova, a isto tako farmaceutskih kemikalija, i to seruma, cjepiva, krvnih derivata, dijagnostika, alergena te drugih bioloških preparata za preventivnu i terapijsku uporabu. Znači glavne grupe proizvoda su bile bakterijska i virusna cjepiva, serum, interferon, krvni derivati, razni dijagnostici, reagencije te alergeni. Dakle vrlo značajno djelovanje ovog poduzeća za kojega moramo reći da je u vlasničkoj strukturi sada Imunološkog zavoda d.d. 79,38% je država, dakle Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, mirovinsko osiguranje, Ministarstvo državne imovine, Centar za restrukturiranje i prodaju i to sve skupa čini tih 79,38%, dok je 20,62% su ostali mali dioničari. Ono što treba reći da je u prethodnom razdoblju taj zavod imao vrlo značajnu doseg i prodaju, kako u bivšoj Jugoslaviji, tako i u svijetu gdje je cjelokupnu prodaju obavljao, između ostalog i preko jednog Kanadskog poduzeća. U svome, u vrijeme pretvorbe poduzeća raspolagalo se, kao što je već spomenuto, brojnim poslovnim prostorima, između ostalog to su u Rockfellerovoj 9 objekata i u Gundulićevoj, te gospodarstvo u Brezju i početkom '90.ih je donesena odluka na sjednici Upravnog odbora o privatizaciji, to je 92.godine gdje je ista dostavljena i Agenciji za restrukturiranje i razvoj. Dakle procjenom cjelokupne imovine utvrdili su se ukupne vrijednost pojedinih dionica i temeljem važećih odluka se ukupne dionice su 50% dionica je prodavano uz popust, a preostalih 50% se prenosilo, prenijelo u fondove, dakle temeljem Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća. Kako je postupak tekao? Tekao je na način da su te dionice mogli otkupiti i kupiti zaposlenici, ali mogli su i kupiti i u javnoj objavi i svi ostali zaposleni u tijelima državne uprave, u pravnim osobama u društvenom vlasništvu koje nisu podlijegali pretvorbi, dakle bila je javna objava. Moramo reći da u tom razdoblju je sklopljeno oko 600 ugovora i rok za otplatu tih dionica bilo je 5 godina u obrocima, dok su neke osobe otplatile u cijelosti te dionice. S vremenom kako je postupak trajao do '97.godine se sveo broj dioničara na svega 368 koji je tada, u tom periodu su tražili i produženje rokova pa su neki rokovi produženi na čak i do 15 do 20 godina za veći broj tih dioničara. Do 2002. ostalo je svega 136 malih dioničara koji su otplaćivali svoje dionice, dakle taj interes je postajao sve manji, a sve veći udio je imala država, odnosno zavodi i ministarstva i centri koji su na taj način preuzimali sve veći broj dionica i udjela u vlasništvu. Međutim, vrhunac svih problema dogodio se nakon toga kada je 2015. Vlada tadašnja RH pokrenula postupak preoblikovanja trgovačkog društva Imunološkog zavoda d.d. u ustanovu. Normalno, u cijelom ovom periodu je postojao problem financiranja, smanjivale su se razne uprave, direktori itd. snalazili na različite načine kako će opstati i ostati na životu, kako će isplatiti plaće. Dio je sredstava je došao na način da se kreditom, podignutim kreditom su se spašavale isto tako i obveze i plaće. I za taj dio kredita su isto tako preuzimala su se jamstva, državna jamstva i normalno u svim tim odnosima društvo nije moglo, postajalo je sve nelikvidnije, iako je iz revizijskog izvješća koje smo imali vidjeti od '95. do 2001. je poduzeće poslovalo pozitivno i imalo je i dobit pa čak i nakon toga, iako su poslovanje je bilo sve teže i sve neizvjesnije. Točno je da su se događale određene negativne radnje u smislu da se nije razmišljalo o tome kako unaprijediti proizvodnju, da se nisu poduzimale prave radnje za obnavljanje i ulaganje u opremu, da se društvo isto tako devastiralo i kadrovski pa onda se smanjivao broj kadrova, ali ne samo što se smanjivao broj kadrova, nego se smanjivao broj kvalitetnih stručnih kadrova koji su na taj način odlazili iz zavoda, prema tome na taj način sam zavod, s obzirom da je bio na jedan način državni, a zapravo pravi titular nikada nije preuzeo odgovornost za poslovanje, društvo je s vremenom padalo i u veće probleme pa je tako tijekom 2016. nakon svih ovih radnji bilo više puta i blokirano. Isto tako i 2017. Prije toga, u 2013. smo imali čak pokušaj da se društvo odvede u stečaj, da bi na taj način možda pokušalo se restrukturirati i pretvoriti u nešto kvalitetnije. Međutim, tada trgovački sud to nije odobrio. Ono što treba reći da je dodatni problem, upravo, postojanje društva d.d. i ustanove, gdje je u Imunološkom društvu d.d. ostale su zapravo kompletna imovina, dok je 2015. u 10. mj. kompletno svi zaposlenici, koliko ih je tada preostalo su prešli u ustanovu. Tada su se napravile određene radnje da se ta dva društva ipak povežu, jer normalno, jedno bez drugog, ne ide. Međutim, donosile su se određeni ugovori i odluke o pravu korištenja poslovnog prostora i opreme isto tako i o preuzimanju ISO certifikata i žigova, koje su vezane uz samu djelatnost. Međutim, kompletan zapravo, ugovor i kompletno poslovanju i ugovor o prijenosu imovine nije sastavljen, pa je tako i u tim uvjetima zapravo bilo nemoguće, da se poslovanje nastavi u nekakvim normalnim uvjetima. Normalno, ovdje imao dioničare, koji su mali dioničari, koji imaju svoju imovinu u svom kapitalu, a s druge strane nemamo kapitala s kojom možemo nastaviti proizvodnju i proizvoditi nešto što će donositit novu vrijednost. Dakle, nakon svega ovoga, u tom tijeku, je utvrđeno i da određena imovina nije bila sastavni dio imovine, a to se i u jednoj rekapitulaciji poslije i utvrđuje da su to ampule seruje virusa morbila, rubiole i parotitisa. Da bi, evo, nakon svih tih muka, zapravo se donijela odluka o tome, da ipak Grad Zagreb i Vlada Republike Hrvatske krene u obnovu cijele proizvodnje, odnosno, one proizvodnje, koja je važna, koja je strateški važna za RH. Prvenstveno se to radi o virusnim cijepovima i lijekovima, koji nastaju i kivnih pripravaka iz krvne plazme. Dakle, to je ono što je temelj, da bi ovo društvo moglo dalje raditi. Dakle, ono kao strateški tvrtka, može na taj način doprinijeti, da imamo što kvalitetniju opskrbu takvim lijekovima i pripravcima, s obzirom da je poznato, da smo, kao dio EU čija se zapravo, krvnih pripravci, u EU, su svega pokriveni sa 40% svojih potreba za potrebama za lijekovima iz krvi i na taj način, a sve ostalo, ukoliko se uvozi iz bilo kojih drugih dijelova svijeta, postoji opasnost širenja zaraznih bolesti. Dakle, sa ovim sporazumom, koji se predviđa da će se dogoditi, a na samoj skupštini Grada Zagreba je već donesen u tom smislu, dokapitalizacija koja je jedini oblik, da se cijelo društvo pokrene, Grad Zagreb, će uložiti 110 milijuna kn, dakle 35 milijuna za obaveze prema dobavljačima, 32 za pokretanje proizvodnje virusnih cijepova i 43 za modernizaciju opreme i pogona. Dok, sa sporazumom i samom Vladom Republike Hrvatske će se zapravo pronaći model kako da onda postojeći kapaciteti koji se mogu iskoristiti, da se iskoriste, odnosno, modalitet, na koji način, zapravo, uči u neku možda novu i novi pogon ili u novi objekte. Dakle, unatoč svim sigurnim propustima i u 30 g. poslovanja koje je sigurno bilo, ono što nas zanima, zanima nas da se proizvodnja nastavi i da na taj način, zapravo spasimo Imunološki zavod i da ono što je jako važno a to su krvni pripravci i svi lijekovi koji iz toga onda možemo dobiti da oni ostanu za RH.
Zahvaljujem kolegice Perić. Sljedeća rasprava, poštovani kolega Silvano Hrelja, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče poštovani predlagatelju predsjedniče Istražnog povjerenstva, kolegice i kolege, ja se ne bi složio sa kolegom Nikolom Grmojom da je ovo dobar scenarij za jedan solidan krimić, ovo je po meni, ovo su sjajni prilozi za analogiju hrvatskih gluposti, odnosno ključni dokaz da mi ne znamo cijeniti što stvorimo i da smo vrlo talentirani da zbog vlastitih ambicija uništimo sve što vrijedi. Mislio sam da nakon 14 g. politike u Hrvatskom saboru, da sam doista sve vidio i da me ne može ništa iznenaditi što ćemo vidjeti u ovom Istražnom povjerenstvu za Imunološki zavod, međutim, prvo moram zahvaliti kolegi Sinčiću koji je predsjedavao, odnosno koji je bio predsjednik ovog povjerenstva i organizirao sastanke i saslušanja da je bio vrlo temeljit i vrlo uparan i vrlo ustrajan i na njemu je bio najveći dio posla ovog istražnog povjerenstva. Ja jesam bio na najvećem broju sjednica poslije njega koji je sve vodio, neke slike mi nisu, odnosno čitam ih tek u izvješću, ali mislim da sam sasvim dovoljno čuo da bih mogao vidjeti jednu atmosferu kroz godine i rezultate sustavnog uništavanja nečeg što je vrijedilo, od čega se moglo napraviti jako dobar posao i jako dobru poziciju u farmaceutskoj industriji i to ne lokalnoj razini, nego svjetskoj razini, ali je to zbog ambicija pojedinaca, zbog neznanja, ne činjenja, neznanja u upravljanju, u rukovođenju, u iskorištavanju svojih intelektualnih potencijala nije učinjeno, kao što nije nikada učinjena ni tehnološka prilagodba sukladno novim tehnologijama koje su se ovih 30 godina razvijala, nego se to ustrajalo da se radi na stari način, da se pod svaku cijenu rađaju kompromisi sa sindikatima, da se štite radna mjesta koja nisu trebala Imunološkom zavodu, a da su odlazili oni koji su bili nužni da bi se to stručno moglo razvijati, odnosno da bi se moglo konkurirati sa svjetskom farmaceutskom industrijom. Dakle ono što sam tu doživio kroz ova saslušanja kojima sam sudjelovao je doista da se nije dogodio niti jedan ravnatelj koji je uvažavao onog prethodnog. Nije se dogodilo slučaj gradonačelnika Belišća, koji je nastavio, sadašnji naš kolega Dinko Burić, koji je nastavio sve projekte svog prethodnika, završio ih i nastavio sa novima, to se u Imunološkom nije dogodilo. Svaki koji je došao na rukovodeće mjesto je bio najljepši, najpametniji, sve je znao, o svemu sve i to je moj dojam da se tako događalo i svatko je bio i na saslušanju na stupu sa pozicije hvalite me usta moja, ja sam sve radio kako treba. Pa čak i oni koji su imali kaznene prijave koje su završavale pod zastorom su na isti način nastupali. Ono što je doista i prekrasno bilo i fascinantno da jedna osoba koja je bila i ravnatelj Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje i predsjednik nadzornog odbora je prilikom davanja iskaza totalno patila od amnezije, ama ničega se nije sjećala, nego u ponovljenom pitanju se tek sjetila da su ipak članovi nadzornog odbora primali neku naknadu od 300 do 500 kuna, ali svih događaja se nisu sjećali. Dakle, inicijali su S.T. ovdje osobe koja je davala svoj iskaz u istražnom povjerenstvu. Ne bih se složio s onim što je rekao kolega Nikola Grmoja, mi podcjenjujemo kineske tehnologije ili tehnologije daleko istočnih zemalja. Ne bih unaprijed osudio zadnji pokušaj preuređenja i dizanja kredita iz, ako se ne varam 2013., ako se ne varam, ne bih ga tako osudio i gledao negativno, on ima negativan ishod, tadašnji ravnatelj je odlučio srušit jednu etažu da bi se uredio prostor i nabavio je opreme u vrijednosti milijun dolara, znate za šta bi ta oprema služila? Za nešto što je, ovo što ću vam reći je jako tužna spoznaja, da jedna Hrvatska sa, u dijelovima čak i razvijenom farmaceutskom industrijom, razvijenim proizvodnjama nekada za potrebe zdravstva, danas ne proizvodi ni vodu za injekcije, dakle ta oprema, neraspakirana, dan danas leži u Brezju, nikad montirana u vrijednosti milijun dolara za proizvodnju vode za injekcije po posebnom postupku ona mora biti, ajmo reći ne destilirana, nego redestilirana i stalno mora cirkulirati u određenim uvjetima, barem po onom što su nam tamo pojasnili. I da se razumijemo ovo što imamo sada, ja bi bio sretan da se nađu stručnjaci koji će iz onoga što je ostalo, a ostalo je nešto u par derutnih frižidera, u ampulama, koje vrijede po procjenama stručnjaka od 25 do 160 milijuna kuna, u onim procjenama, da postoje ljudi koji su od toga spremni napraviti nove generacije cjepiva i novu generaciju sojeva. Jer oni Indijci koje je spomenuo kolega Vilibor Sinčić su na jednu šaku ampula napravili cijeli biznis. Nisu oni samo te ampule razrijedili i stvorili cjepivo, oni su odgojili, jer to je jedan poseban način ili uzgojili novi soj virusa koji se kasnije razrjeđuje i stavlja u cjepivo. Možda on nije, jer kažu da su ovi naši originali, a da su oni duplikati što bi značilo da od ovih originala bi mogli, ako postoje stručnjaci, ponovno nešto napravit jer za njih kažu da ako su u tim čuvanim uvjetima da nemaju roka trajanja ali nisam optimista da je to moguće. Svi me uvjeravaju da su stručni ljudi koji su to radili u većini otišli a da ne govorimo o tehnologiji krvnih pripravaka, da ne govorimo o tehnologiji seruma i tehnologijama koje su se relativno dobro razvijale i onda stale u Imunološkom zavodu. Prema tome, želim svu sreću novim koji su ušli u ovu priču i grad Zagreb, želim da ima stručnjake da bi ovo moglo razvit ali nisam optimista, kažem ja ću im prvi čestitat ako uspiju, nisam optimista a ustanovu koja je u vlasništvu RH, koja je 2015. registrirala Vlada RH, u kojoj su prešli zaposlenici, naravno stoje ljudi koji obitavaju u prostorima koji su vlasništvo Imunološkog zavoda d.o.o., sojevi su državno vlasništvo koji čuvaju zaposlenici koji su zaposlenici u državnoj ustanovi, ali u prostorima tvrtke Imunološki zavod d.o.o. Mislim da oni uredno i zasluženo primaju plaću jer su zaposleni u ustanovi koja je osnovala RH a to što ništa ne rade, pa nisu jadni 100 ljudi, nisu oni krivi, vidite da se ni sindikat u zadnje vrijeme ne oglašava, a uredno dobivaju plaću za nešto što ne rade. Ali ja vas molim, ova priča ne može tako nastaviti nego se mora doista završiti, nešto se mora pokrenuti, to je mogu reći neka pat pozicija iz koje se mora naći neko rješenje. Možda će kažem, ovi pregovori Vlade sa gradom Zagrebom uspjeti. Dakle, ono što moram isto tako reći, isto je na razini dojma jer radije ću s vama dojmove podijeliti iz ovog istražnog povjerenstva nego ono šta piše ovdje jer ovo su fakti koje možete uvijek pročitati i možete uvijek sa njima baratati. Dojam je da sve garniture Vlade, dakle bilo da je bilo nadležno Ministarstvo zdravlja ili Ministarstvo zdravstva ili zdravstva i socijalne skrbi ili gospodarstva za Imunološki zavod, nisu dovoljno dogovorno gospodarile i nisu znale što s time žele napraviti, njihov eksponent uvijek je onaj koji je davao dozvolu za uvoz cjepiva za proizvodnju cjepiva itd. je HZZO, ja pretpostavljam da će i kolega Varga nešto nam lijepo ispričat, interesantno o tome jer je on bio u HZZO-u, nisu znali što s tim i kako upravljati i kako to u najboljem smislu koristiti, iskoristiti za dobrobit građana, za jedno očuvanje jednog renomea rijetkih proizvođača ovakve vrste virusnih cjepiva i brige o nacionalnom zdravlju kroz isto tako brigu o krvnim pripravcima i o svemu onome što je Imunološki zavod radio. Mislim da je ovdje koliko je kolega Vilibor Sinčić napao činjenja koje jesu, ja se s time slažem, odnosno nisu sankcionirana samo zbog toga što je isprovocirana zastara jer su tu ljudi bili istovremeno i članovi uprave odnosno savjetnik i predsjednik nadzornog odbora i dioničari i doista su bile radnje sa raznim kamata i štedionicama. Može pričat tko šta hoće ali to se iz aviona vidi da je bilo financijskog inženjeringa, to šta institucije sustava nisu radile to, možemo samo mi reći državnom odvjetniku itd., međutim svi su na neki način patili od zaborava i svi su prali ruke. Ono što je opožareno, mi oživit ne možemo i ne treba nitko očekivati da ćemo mi moći ni krivce privesti pravdi jer nije učinjeno kroz period od 30 godina i zato mislim da u konačnici želim zaključiti ispred kluba GLAS-a i HSU-a da istražno povjerenstvo za period od 30 godina doista nema smisla osim ako želimo biti zainteresirani i saznati kako je to propadalo jer je previše vremena proteklo bez obzira šta se kolega Nikola Grmoja poziva na Zakon o ne zastari djela kod privatizacije, to je daleka priča, te privatizacije su išle po tadašnjim zakonima i po tadašnjim mogućnostima, ovdje su priče puno jače od same privatizacije jer su malverzacije koje su nastale uslijed tih privatizacija a tu su odgovorni pojedinci, tu su odgovorne uprave i želim reći da mi se čini da istražna povjerenstva za ovakvu problematiku i za takvo dugi period nemaju smisla a ovo neka bude prilog stvarno za antologiju hrvatske gluposti i neka bude štivo svima onima da smo bili tako loši u upravljaju i čuvanju onoga što je bilo dobro, što je stvoreno dobro, što je stvorila hrvatska pamet a dozvoliti da jednostavno netragom ode odnosno da se ne iskoristi. Naravno da ću kao član povjerenstva sa zadovoljstvo glasati za ovo izvješće, kako je i sam predsjednik Vilibor Sinčić rekao, da je imao više vremena i da nismo išli u dugo toplo ljeto, možda je moglo biti i još kvalitetnije ali hvala mu na trudu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Hrelji. Slijedeća rasprava u ime Kluba zastupnika Stranke rada i solidarnosti, Reformista i nezavisnih zastupnika, poštovani kolega Kažimir Varda. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege, tolko koliko smo zainteresirani za sudbinu Imunološkog zavoda kao strateškog poduzeća je i broj nazočnih u dvorani. Ovdje sam nabrojao 4 člana Istražnog povjerenstva i jednog svjedoka, kolegu Vargu. E sad, da se ne ponavljam. Cijeli problem Imunološkog zavoda nije samo nastao zbog menadžmenta, kakvog-takvog, nego je nastao i zbog loptanja između ministarstava, Zavoda i DUUDI-ja koji je kulminirao 2013., 2014., i 2015. I ono što je kolega Varga kao svjedok iznio zapravo je upravo temelj ove moje konstatacije. Ako imate Imunološki zavod koji proizvodi proizvod za zdravlje ljudi, a u nadležnosti je Ministarstva gospodarstva kao trgovačko društvo i DUUDI-ja jer je tamo imovina državna, onda vam je sve jasno. Taj sastav se precrtava i na skupštinu, taj sastav se precrtava onda i na nadzorni odbor. I to je sve. Svak ima svoju politiku i to nastaje loptanje. I to je loptanje bilo nazočno cijelo vrijeme dok nije došla ova Vlada Andreja Plenkovića. Danas bivši ministar gospodarstva, ja ne znam da li je on uopće znao da mu je Imunološki u nadležnosti, ne znam. Ali već sada izražava sumnju o budućem razvoju situacije oko Imunološkog. Pa mislim, čovjek da se krsti, čovjek da se krsti. Dakle, želio bih se onda osvrnuti samo na dvije točke iz ovog Izvješća. Kaže na str. 111, toč. 2. politička volja, to je upravo ovo što sam sad rekao ukratko i u toč. 5. krvni pripravci su pitanje nacionalne sigurnosti i stvarno jesu. I tu je Istražno povjerenstvo apsolutno u svom izvješću podcrtalo ono što je zapravo najvažnije i o čemu ću se ja referirati. Što se tiče političke volje, rekao sam već da je nastalo loptanje između nadležnosti pojedinih ministarstava i fondova, DUUDI-ja, Zavoda za zdravstveno osiguranje i zbog sastava same skupštine Imunološkog zavoda. No moram konstatirati da je gradonačelnik grada Zagreba, grad Zagreb 2014. godine, već sam mahao s ove govornice s tim materijalom, dostavio Vladi zahtjev i prijedlog za strateško partnerstvo i ministarstvima. Ni jedan odgovor, ni od Ministarstva gospodarstva, ni jedan odgovor, čak ni na požurnice. Dakle, predlaže strateško partnerstvo Vladi RH da se riješi problem Imunološkog zavoda kao poduzeća od strateškog interesa za RH. Ni odgovora. Pitamo se zašto grad Zagreb? Pa zato što je to jedna od jačih lokalnih ili regionalnih jedinica sa pristojnim proračunom i zato što su djelatnici Imunološkog zavoda građani grada Zagreba. Jel to dovoljan razlog? Je li to dovoljan razlog? Nakon štrajkova, zahtjeva, plaća itd., itd. E sad, napokon prošle godine Vlada gospodina Plenkovića Andreja prihvaća prijedlog gradonačelnika grada Zagreba Milana Bandića odnosno grada Zagreba za strateško partnerstvo i formira Povjerenstvo od 6 članova, predstavnik Ministarstva gospodarstva, Ministarstvo zdravstva, državne imovine i 3 člana grada Zagreba. I donose u ožujku ove godine, nakon 12 sjednica Prijedlog Vladi RH. Toliko o političkoj volji. Prijedlog kojim se predlaže Vladi da se prihvati strateški partner za pokretanje proizvodnje Imunološkog zavoda između RH i grada Zagreba u jednakim vlasničkim odnosima. Evo političke volje. Grad Zagreb je već na skupštini grada Zagreba donio prošli tjedan Odluku o prihvaćanju strateškog partnera, a očekujemo da će Vlada ovih dana donijeti također istu odluku. Ja sam jutros direktno postavio predsjedniku Vlade to pitanje i dobio pozitivan odgovor. Što se tiče toč. 5. – krvnih pripravaka. To je ono nešto što zapravo mora zabrinuti sve naše građane i naše zdravstvo u cijelosti. Kad smo pokazali političku volju da riješimo proizvodnju u Imunološkom zavodu, onda upravo i zbog krvnih pripravaka, lijekova koji se dobivaju iz krvi, što je bitno zbog nacionalne sigurnosti, a Istražno povjerenstvo je posebno na to ukazalo, da su krvni pripravci pitanje od nacionalne sigurnosti jer je to i preporuka medicinske struke, a i dosadašnjih iskustava je to najbolje za vlastito stanovništvo jer se koristi krv, vlastiti krvni pripravak od krvi vlastitog stanovništva zbog iste biološke baze. Tako sam zadnji put za ovom govornicom govorio o tome, ne bih dalje dužio da vam ne oduzimam vrijeme. Iz tih razloga, očekujući odluku Vlade, očekujući da će Vlada donijeti nacionalni program opskrbe RH krvnim derivatima radi osiguranja nastavka proizvodnje lijekova iz krvne plazme građana RH, u Imunološkom zavodu, klub stranke Rada i solidarnosti, Reformista i nezavisnih zastupnika, i ja osobno prihvatit ćemo ovaj prijedlog i preporuke istražnog povjerenstva. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Kažimiru Vardi. U ime predlagatelja, poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Evo kolega Hrelja je govorio kako trenutno zaposleni koji su sada prebačeni na ustanovu i dobivaju plaću od države dok je imovina ostala na trgovačku društvu, ništa ne rade, to je točno, međutim nešto ipak očitavaju, … [[Govornik se ne razumije.]] imate na stranici 70 u zadnjem odlomku opisano što se točno radi. Htio bi u ovom izlaganju u ime predlagatelja još nekoliko stvari napomenuti, pa tako recimo na strani 107 bi htio napomenuti, dakle stoji ovako, ugovorni odnosi između ustanove i trgovačkog društva koje sam spomenuo, nisu regulirani na dovoljno visokoj razini. Prema svjedočenju direktora Bojana Benka, računi za režije se moraju dvaputa fakturirati te na novoj fakturi još jedanput platiti PDV čime se šteta čini ionako veća šteta siromašnom zavodu. Onda dalje na stranici 108, točka 28., direktor Mario Meštrović, jedan od posljednjih direktora, potpisao je ugovor sa DUUDI-jem prema kojem bi država trebala plaćati naknadu Imunološkom zavodu za čuvanje sojeva, ali isti nikada nije zaživio a danas bi se ta obaveza odnosila na Ministarstvo državne imovine, odgovornost za isto snosi i Institucija za državnu imovinu. Znači ako nešto što je državno vlasništvo čuva trgovačko društvo, pravno je moguće da država daje nekakva naknadu zavodu za to čuvanje, već je ugovor bio spreman ali nije nikada zaživio, to bi opet bila jedna financijska injekcija da zavod stane na svoje noge, znači to je odgovornost onih koji se bave državnom imovinom. Dalje na stranici također istoj, točka 29., vrlo važna stvar, aktualna, koja će imati svoje reflekcije u budućnost, ja sam pitao pomoću zastupničkog pitanja što je s time, još nema odgovora. Dakle pitanje vlasništva nad matičnih sojevima ostaje središnje pitanje i danas budući da indijska državna farmaceutska firma HLL Biotech vrši pritisak oko ispunjenja ugovora iz 2013. godine, hrvatska strana za sada ignorira ispunjenje ugovora. Spomenuta firma ranije, Serum Institute of India, nekad je bila državna, u ovim 30 godina je privatizirana i sada indijska je strategija da druga indijska firma ova HLL ponovno se vraća u Hrvatsku gdje imaju dobru suradnju i hoće uzeti te sojeve. Potpisan je određen ugovor 2013. godine pa ćemo mi dati te sojeve opet uz nekakvu naknadu, međutim do danas se još ništa oko toga ne dešava a Indijci žele da uvoz zaživi i traže tu svoje, dakle čekamo odgovor od ministarstva, još ga nisam dobio, to je nešto će nas u budućnosti čekati. Neki od svjedoka su bili snažno za taj ugovor, da je on dobar, neki su bili protiv njega, da je to opet jedno obezvrjeđivanje, evo pozivam struku šta je od toga točno, inače ne radi se o matičnim sojevima, nego o radnim sojevima dakle oni koji nastaju razrjeđivanjem matičnih. Na strani 110, točka 32., e to je jedan od najzanimljivijih primjera kako je zapravo sukob nadležnosti, nedostatak volje devastirao Imunološki zavod. Odgovornost za događaje oko pokušaje sanacije 2014., 2015. godine, za vrijeme Meštrovića direktora, leži na nedosljednoj politici tadašnjeg Ministarstva gospodarstva Ivana Vrdoljaka kao nadležnog za Imunološki zavod d.d. za trgovačko društvo. Ministarstvo šalje gospodina Meštrovića jednom rukom za direktora Imunološkog zavoda koji provodi aktivnosti za oživljavanje proizvodnje i preseljenja pogona. On se tu silno trudio, borio se za dozvole i sve ostalo, međutim kada je trebalo sve te korake potvrditi na skupštini, kad su vlasnici trebali glasati, e onda drugom rukom ista ta država koja očito ima suprotne politike, odnosno predstavnici HZZO-a, DUUDI-aj, CERP-a a osobito DUUDI-ja jer znamo da DUUDI-ja imenuje Vlada RH, znači isti taj Vrdoljak, poništava cjelogodišnji rad svog kolege i ruši zapravo cijelu priču. Znači s jedne strane ga šalju tamo da radi, da troši resurse, ulaže u radne sate, usmjerava politiku firme u jednu stranu, e onda kad to treba sve potvrditi na skupštini, ista ta država, imenovani poslanici od istih tih ljudi, kažu ne može. znači totalni apsurd i mislim da je jasno, ovo je samo jedan presjek što se događalo svih ovih godina. Jednostavno nije postojala ideja što bi s time trebalo napraviti. Hvala.
Zahvaljujem poštivanom kolegi Sinčiću. Prelazimo na pojedinačne rasprave, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Imunološki zavod je još jedna od priča hrvatskog društva u tranziciji koja je dovela do propadanje jednog od svjetskih poznatih instituta i zavoda gdje je hrvatska pamet napravila brojne, uradila, tj. istraživala i radila na djelotvornim pripravcima, lijekovima, ispitivanjima virusa, imala ogromne uspjehe ali naravno sve to što je Imunološki mogao napraviti, danas to se uvozi po pitanju onoga što je Imunološki radio. Međutim činjenica je šta je i kolega Sinčić i ostale kolege, on kao predsjednik povjerenstva kazao, ovdje je bila visoka korupcija, loše upravljanje, politički utjecaji i zbog toga se dogodilo ovo što se dogodilo, pa ja vjerujem da je tu bio uključen i uvozni lobi. Činjenica je da su ovdje spominjani i visoki akademici, znači visoke znanstvene elite koje su znale a nisu utjecale na nepropadanje tog Imunološkog zavoda i činjenica je da je to najveći grijeh. To je grijeh tih struktura koje su znale, a ništa nisu uradile. Pa evo, kolega Sinčić je u nekoliko navrata i prije kao član Povjerenstva, naravno i tijekom replike i rekao sve grijehe Vlatka Silobrčića koji očito i akademika koji je očito više radio u interesu propadanja i osobnog probitka nego u razvoj toga našega vrlo bitnog Zavoda koji je bio ponos Hrvatske, a ne samo Hrvatske. Što kazati? Još jedna priča gdje institucije nisu radile svoj posao. Mi se možemo vratiti. Povjerenstvo je odradilo u okviru svojih mogućnosti ono što je trebao odrediti. Što će odraditi institucije tj. oni koji su trebali goniti sve ove odgovorne? Da li će odgovorni odgovarati, to ćemo vidjeti, ali inače je pravilo bilo do sada u RH, kad god se nije mogao riješiti problem, osnujmo povjerenstvo. Vjerujem da ovo Povjerenstvo koje je odradilo svoj posao ozbiljno, da će se prekinuti ta parola. Znači, uvijek je bilo osnujmo jedno povjerenstvo da se ne riješi problem, da se ništa ne dozna, ali evo, osnovali smo Povjerenstvo, al ozbiljnost i rad ovoga Povjerenstva, pogotovo kolege Sinčića, bez obzira što je on naveo da je bilo brojnih problema oko kvoruma i oko svih tih problema, ali je činjenica da je dalo određene rezultate na ovih 110 stranica koje su pred nama kao Izvješće. Institucije kao i u drugim stvarima nisu radili. Pa evo, možemo usporediti i s aferom Agrokor. Da su institucije radile svoj posao mi danas ne bi imali ovaj problem oko Agrokora, ne bi imali jednoga čovjeka koji je desetljećima držao za gušu cijelo hrvatsko gospodarstvo, ali naravno da je tu i Vijeće za stabilnost i HNB i Ministarstvo financija nisu radili svoj posao nego su štitile i nisu radile svoj posao propisan zakonom, a također i u ovome slučaju više se pogodovalo uvoznim lobijima, interesnim skupinama koje su izvlačile novac, a na štetu cijelog naroda. Ovdje je osnovno pitanje što nakon ovoga? Vidimo ovdje i kolega Varda se sad hvali kako će to riješiti gradonačelnik Zagreba, kako će to riješiti Vlada. Međutim, štete su ogromne. Ne možemo mi sad kazati sve što je propalo, što su radnici, stručnjaci, ljudi koji su bili u Imunološkom sad odjednom ćemo mi to sve riješiti. Tko će odgovarati za ovo? Kakva je poruka? Poruka je kao i u svih dosadašnjim sličnim uništavanjima najvrednijega u RH. Još jednom bih kazao da je konačno pitanje, a vjerujem da je i Povjerenstvo do toga došlo zaključkom i osobno me zanima kao zastupnika da li je ovo sve upućeno u biti, a imamo i na stranicama i raspravljamo o svim mjerodavnim institucija, tj. nadležnim institucijama koje su dužne ispitati ove neodgovornosti. To je ključno pitanje. Netko mora biti odgovoran za ovo. Ne trebamo se vraćati unazad, ... [[Govornik se ne razumije.]] naprid, ali je činjenica da je ovo jedna od velikih problema, jedan od velikih problema ako ne odgovorimo odgovornosti, znači nitko nije odgovoran, sad će ispast opet gradonačelnik Zagreba spasitelj, premijer spasitelj. Međutim, tko su strukture koje su ovo napravile? Povjerenstvo je dalo određene zaključke, napravilo određene, uradilo ono što je u skladu sa zakonom, tj. sa Poslovnikom. Što dalje? Što dalje, to je sad pitanje. Tko će odgovarati za sve ove nepravde i ogromne štete koje nanesene RH? Ja bih volio evo da i kolega Sinčić, on vjerojatno ima nekakve informacije je li išta poduzimano ili nema, ne mogu znati da i o tome govori. Znači, da kaže evo kolega Varda, baš mi je drago da je došao i da su se sad jednom dogodili spasitelji Imunološkoga zavoda u obliku znači, svemogućeg Milana, Andreja našega i sve će biti riješeno. Nitko nije odgovoran. Nitko. Institucije nisu radile posao, dajete rješenja, dajte novac, bit će ćaćin novac dan za sve što je opljačkano. Sad kad su opljačkali, sad kažu sve ćemo platiti. Čijim parama? Od Milana Bandića iz džepa i Andreja Plenkovića. Čijim parama? Tko je odgovoran? To je odgovor na pitanje. Di su ti akademski obrazovani naši akademici, znanstvenici. Šute. I dopalo Ivana Vilibora Sinčića i nas tu Mira Bulja da pričamo o ovome. Nakon 20 godina. A svemogućeg Milana i Andreja, oni će dati pare iz svog džepa i oni će to riješiti, a nitko nije odgovoran. To je sramotno, iznad svega sramotno uopće na taj način razgovarati. Treba pomoći, ali treba odgovoriti odgovornost. Tko je stvorio svoja carstva zbog Imunološkog? Tko je carstva stvara? Pa valjda je Povjerenstvo nešto utvrdilo, a je, a ne odjedanput se rađaju spasitelji. Krila anđeoska, ćaćine pare daju. To je neistina i to je dezinformacija jer je uništeno ono što je bilo, a to je najbogatije. Prije svega su ljudi uništeni koji su bili stručni, kompetentni i koji su stvarali dobro za ovo društvo. I to je problem ovoga društva. Evo, zamolio bih kolegu Varda da kaže koliko će svemogući Milan ćaćinih para dati. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bulju. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Evo, kolega Bulj ovdje smo u toč. 30. naveli sve one spise i kaznene prijave po kojima je DORH radio. Neki od njih nisu još zatvoreni. Znači, nadam se da to neće biti one legendarne stoljetne istrage koje završavaju zastarom. Evo, pročitat ću točku 30. podtočku 6. DORH osim gore završenih predmeta gdje je donesena državno-odvjetnička odluka ima još otvoren predmet ... [[Govornik se ne razumije.]] povodom prijave direktora Imunološkog zavoda Meštrovića, podnesen, tu je sad datum, zloupotrebe povjerenja u gospodarskom poslovanju iz članka 246. Kaznenoga zakona koja je nastupila u poslovanju 2012., 2013. godine. Znači ovo je još jedan DORHovski predmet, točno imamo za sve ove predmete imamo točno urudžbeni broj, sve to, odnosno kako se vodi. Još nije završeno i izvidi su još u tijeku. Evo ja šaljem zastupnička pitanja da mi DORH kaže što je s time, međutim još nemamo odgovor na takve stvari. Ima još jedan ili dva takvih slučajeva koji nisu završeni.
Zahvaljujem poštovani kolega Sinčić. Odgovor kolega Bulj, izvolite.
Kolega Sinčić, vi ste svoj posao odradili maksimalno koliko ste mogli u skladu sa mogućnostima i uvjetima koje ste imali. I činjenica je da će i da je to dobro i da više neće vrijediti vjerojatno parola ostavimo povjerenstvo dok se problem ne riješi jer vi u svojih ovih 110 stranica i u svome radu, uz ispitivanje svjedoka i svih navoda vidi se da tu postoji odgovornosti kako ste naveli i korupcije i političkih utjecaja i svega na štetu Imunološkog, na štetu zajedničkog javnog interesa i to je ogroman gubitak. Ali je sad pitanje dal će ostat ovo što vi kažete da ste uputili pitanje pojeo vuk magare. E to je ključni problem. I velki je problem kako je to baš čekalo sad Ivana Vilibora Sinčića nakon 20 godina i sad kad se ovo dovelo u ovu situaciju, sad se pojavljuju svemogući Milani, Andreji, a dočekalo baš nas nakon 25 godina upravljanja politikom, e to je pitanje svih pitanja, a nitko ne odgovara. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bulju. Sljedeća replika poštovani kolega Mirando Mrsić, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Bulj, Imunološki zavod ima 3 vrijednosti koje se nisu uništile u ovih 20 ili 30 godina unatoč pokušajima različitih vlada. Jedno je plazma hrvatskih građana, drugo su cjepiva i treće su nekretnine na koje se nalazi Imunološki zavod. I ovaj sada pokušaj grada Zagreba je onaj pokušaj koji grad Zagreb već dugo godina pokušava doći do nekretnina u Rockfellerovoj, to prodati, a onda Imunološki negdje preseliti na nekakvu drugu lokaciju i malo me čudi da grad Zagreb koji je u minusu 380 milijuna kuna može sada naći negdje 100 milijuna kuna novih da bi izgradio novu tvornicu. Očito da je to pokušaj grada Zagreba da dođe do nekretnina u Rockfellerovoj i da na taj način onda priskrbi sebi jednu dodatnu korist.
Zahvaljujem kolega Mrsić. Odgovor kolega Bulj, izvolite.
Ma ne vjerujem kolega Mrsiću da je baš Milan Bandić palo u oko nekretnine pa nije on baš od toga, on je čovjek koji će pomoć, on je human, on zaista želi to, on nije imao do sada vremena pomoći Imunološkome koje vodi u biti, ima proračun država, Zagreb je držao državi budimo realni. Pa naravno da se tu ispod plasta krije nešto sasvim drugo. Ja vjerujem da će se iznać da očuvamo ove tri vrijednosti koje ste rekli plazma i cjepivo i nekretnine, ali ne da nekretnine služe kao što služe sad u Zagrebu za podkusurivanje svojih političkih neistomišljenika da bi postali istomišljenici, a to je primjer ja mislim svih primjera u grad Zagrebu. Krajnosti su tu spojene, nekadašnje krajnosti pod kapom Milana Bandića i sad će vidoviti Milan, pardon svemogući Milan riješiti sve probleme sa svemogućim Andrejom. Treba se nadati da ćemo spasiti što se da spasiti, ali vidjet ćemo šta. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bulju na odgovoru. Prelazimo na sljedeću raspravu, poštovani kolega Ivan Lovrinović. Nije nazočan. Poštovani kolega Branimir Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa predsjedavajući, uvažene kolegice i kolege. Imunološki zavod ustanova je od najvišeg nacionalnog značaja, neprocjenjiva ustanova iz jednostavnog razloga jer se u njoj čuva ono praktički najvrijednije što narod ima, a to je njegova vlastita krv. I to je doista nevjerojatno da smo mi jedan takav nacionalni interes prodali, ne prodali, nego poklonili strancima na jedan način koji je upravo nezabilježen, ja vjerujem ne samo u Hrvatskoj povijesti, nego u čitavoj svjetskoj povijesti koju upravo simbol katastrofalne privatizacije, pretvorbe, pogodovanja partikularnim interesima, koruptivnim lobijima i svemu onomu lošemu što je stvorio HDZ početkom '90. godina, a traje do dana današnjeg. Čuti podatak, samo jedan podatak, da nešto što vrijedi 6 milijardi dolara je prodano za 45 000 dolara. Pa se vi pitate da li taj čovjek ne znam, ima kvocijent inteligencije -20 koji je to učinio ili je to najkorumpiranije stvorenje na kugli zemaljskoj. Jer to bi otprilike bilo jednako tome da ja kupim cijelu ovu zgradu Hrvatskog sabora za 1500 kuna, evo to vam je otprilike ista ta analogija. Jer su sojevi Imunološkog zavoda prodani za 140 000 puta nižu cijenu nego što stvarno vrijedi. I u biti ja moram javnosti pojasniti, možda nije svima dovoljno jasno, u biti radi se o ampulama u kojima se nalazi krv hrvatskih građana putem kojih su nastali sojevi za cjepiva i u kojih ima dovoljno da se cijepi čitava zemaljska kugla, a ne samo da ih ima dovoljno, nego su ta cjepiva koja je proizvodio Imunološki zavod od VHO-a bila proglašena najboljim cjepivima na svijetu. I nije samo Imunološki zavod proizvodio cjepiva, nego i protuotrove i sve ono što je u biti moglo štiti imunitet naroda, a što onda kada smo izgubili, sada moramo uvoziti po 20 i više puta skupljim cijenama, a daleko je nekvalitetnije od onoga što smo imali. Mi vrlo dobro u biti, neki kažu nismo znali što imamo, pa nismo dali dovoljno pozornosti, međutim, činjenice nas demantiraju. Evo, ovo je pametna specijalizacija Ministarstva gospodarstva S3 koji je potpisao sadašnji koalicijski partner HDZ-a Ivan Vrdoljak, u kojem se jasno piše da su zdravlje i kvaliteta života prioriteti Hrvatske države br.1, a unutar njih posebna bio tehnologija, odnosno, sve ono što je mogao raditi Imunološki zavod. Nažalost, Imunološki zavod dakle, završio je u rukama nestručnjaka, Imunološki zavod završio je u rukama politike, Imunološki zavod završio je u rukama ljudi koji su željeli, kratkoročno ostvariti svoj materijalni interes, kratko rečeno, željeli su spremiti novac u džep kako bi osigurali sebe i svoju obitelj. I to vam je osnovni moto ponašanja, svih elita, bilo HDZ-ovih, bio SDP-ovih do sada, take many and run, brini sebe dok si tu, ko zna šta će biti sutra, a narod, država, imunitet, zdravlje, koga briga za to, to sve skupa može propasti. Vrlo je žalosno da DORH nije ništa radio, da institucije nisu radile, da nitko nije odgovoran za ništa, isto ko i u slučaju Agrokora, nitko nije odgovoran za ništa. Znate tko je odgovoran, Živi zid, pa da, evo, mi smo odgovorni. Mi smo opasni ljudi, ne znam, diletanti, zločesti, mladići, objasni, mi smo krivi, evo. Između ostaloga pazite što nama govore, evo tu je gospodin Varga, baš mi je drago on je to između ostalog govorio. Mi se protivimo cijepljenu, mi želimo da ospice dođu u Hrvatsku. Pa dajte mi recite gospodine Varga, ako se mi protivimo cijepljenu, zašto smo uopće pokretali ovu inicijativu? Pa onda pustimo da imunološki propadne, šta će nam cijepljenje, to je vaša logika, vi to govorite. Lažete hrvatsku javnost i perpetuirate to u beskoračno copy-paste preslicama, gdje je u nedostatku vaših rješenja, u nedostatku vaše sposobnosti da procesuirate kriminal svaljujete odgovornost na ljude koji nikada nisu bili na vlasti. Sram vas može biti zbog toga. Bili ste ministar zdravlja, što ste učinili po pitanju cijepljenja i obnovi Imunološkog zavoda? I vi i veliki vitez Jeruzalemskog groba. Ali, kada treba širiti laži, onda ste prvi o Živom zidu, da smo mi protivnici cijepljenja, a nismo, jer se zalažemo za to, da se obnovi rad Imunološkog zavoda i da se hrvatski građani cijepe hrvatskim cjepivima koja su bila najbolja na svijetu i da bude veća procijepljenost. A to što smo mi za slobodu izbora, to je sto puta drugačiji termin, nego govoriti da smo mi protivnici cjepiva. Prestanite širiti dezinformacije. Ovo danas što ovdje slušate, to vam je dokaz naše odgovornosti i brige za hrvatske građane. I mi smo pokrenuli ovu inicijativu i želim to reći. Ja ujedinio i čestitam svim članovima istražnog povjerenstva, koji su sudjelovali raditi. Ali, iznad svih, čestitam onome, tko je dao cijeli svoj godišnji odmor da rad ovoga povjerenstva privede kraju, nemam kvalitetan i ozbiljan način, nemam sustavan način, kao malo koje povjerenstvo koje je ikada radilo u ovom Hrvatskom saboru, a to je njegov predsjednik. I želim reći, da ni ovdje nećemo stati, Živi zid ne samo da će obnoviti rad Imunološkog zavoda, kada za to dođe vrijeme, da ćemo nastojati sve da se učini u tom pravcu, nego ćemo i otkriti konačno, tko je odgovoran i za Imunološki i za Agrokor i za sve druge slučajeve ovoga nezakonitog pogodovanja i koruptivnih radnji. I te priče da će sada Milan Bandić, on će, ma Milana Bandića zanimaju nekretnine u centru Zagreba, šta bi njega zanimao Imunološki zavod? Njega zanima koliko se može spremiti u džep, on i njegovi ataci, a za to Imunološki, može se zatvoriti sutra i svi djelatnici van na ulicu. To vam je istina, evo, i svaki čovjek koji zna zbrojiti dva i dva koji ne spada u taj uski krug kojemu vi pripadate, potpuno odvojen od interesa naroda, zna da je tome tako i zna ako ostane u ovaj saziv sabora, ako ostane i ova Vlada na vlasti, da ovo neće biti izvješće o Imunološkom zavodu, nego će ovo biti njegov nekrolog. Prema tome, ja pozivam još jednom slažem se ovoga puta sa zastupnikom Grmojem, pozivam cjelokupnu javnost, sve medije, sve institucije, da si isprintaju 110 str. izvješća o Imunološkom zavod, da ga pažljivo pročitaju i da shvate u kakvim se velikim problemima nalazi Hrvatska država, hrvatsko društvo, hrvatsko zdravlje i sami nacionalni interesi. Nakon što ovo pročitamo, jednostavno možemo se zapitati, ne da li je Hrvatska u kolonijalnom ili polukolonijalnom statusu, nego da li uopće Hrvatska postoji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu, poštovani kolega Bunjac, ja bi vas molio da svojim izričajem u ovom Visokom domu ne omalovažavate kolege zastupnike iako je vaše demokratsko pravo da govorite, ali bih vas molio da se ponašate i da koristite izričaj koji ne odstupa od općih pravila i da bude primjeren u hrvatskom domu. Imamo replike. Poštovani kolega Mirando Mrsić, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Bunjac, samo da budemo vrlo jasni. Vi ste tu pomiješali dvije stvari. Jedno su pripravci koji se dobivaju iz plazme, a drugo su sojevi virusa. Dakle, soj virusa je soj koji se nalazi u Imunološkom zavodu, to su sojevi koje su proizveli naši stručnjaci. Oni su zaštićeni patentom i to je vlasništvo RH i to ne može nitko otuđiti. Dakle, to nema veze sa građanima i krvi građana RH. Ono o čemu vi govorite je plazma koja se prikuplja, koja se nekad prerađivala u Imunološkom zavodu i od toga se radili imunoglobulini, ... [[Govornik se ne razumije.]] i sve ono ostalo što je. Obzirom da nema proizvodnje, koliko znam i koliko sam vidio iz medija, dio se izvezao iz RH u tvornicu za preradu plazme i onda su se natrag vratili ti derivati plazme što je potpuno u redu, ali slažem se da RH mora imati svoju proizvodnju plazme i derivata iz plazme.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Mrsiću. Odgovor. Kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa zastupniče Mrsić što ste me ispravili kao liječnik. Znači, vi svakako preciznije znate od mene o čemu se tu radi. Međutim, ono u čemu vas moram ispraviti, vi kažete ne može se otuđiti. Pa sad smo vidjeli da se može. Ne može se otuđiti, ali se može pokloniti odnosno prodati za neki sitni novac. Znači, u tome je problem što on je formalno u hrvatskom vlasništvu i ne može se otuđiti, ali jedna osoba može odlučiti o tome da se to proda u bescjenje i onda je to u biti isto dođe kao otuđenje. Znači, imalo bi smisla jedino da se proda za onaj iznos koji vrijedi ili barem priblično taj iznos. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu na odgovoru. Slijedeća replika, poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić. Izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Kolega Bunjac, moja replika je isto imala intenciju da razdvoji krvne pripravke što je jedna stvar, od virusnih cjepiva što je druga, bakterijskih što je treća, interferon što je četvrta i drugi biološki proizvodi. Znači, to smo apsolvirali. Htio bih reći da evo, u toč. 1. je objašnjeno, tu je znači pokriće u dokumentima, svi brojevi su potkrijepljeni dokumentima, koliki je taj disrazmjer znači, 10 tisuća, 100 tisuća puta koliko li više su zaradili oni nego mi u jednom poslu. Mislim da ako je duplo netko zaradi da je to već pod upitnikom, ali sa toliko nula to je totalna ludost. Međutim, treba reći, to je negdje '90. godine, Imunološki zavod je imao velike prihode jer je tadašnja JNA kupila velike zalihe antitetanusnih cjepiva jer se pripremala za rat. Dakle, bilo je mnogo novca u Imunološkom zavodu. Jedan od načina na koji se on devastirao je da je recimo, direktori su imali plaću po 20 tisuća kuna, piše u svjedočenjima, a radnici u to vrijeme nekih par sto kuna. Pa možete zamisliti koliko se na taj način izvlačio novac.
Zahvaljujem kolega Sinčić. Odgovor. Kolega Bunjac izvolite.
Hvala lijepa. Zastupniče Sinčić, pa to je jedan model isto koji je u RH uspostavljen da tvrtke koje imaju uprave sa političkim zaleđem prvo sebi povećaju plaće do neslućenih visina, a nakon toga radnicima spuste na minimalac ili što je još gore, podijele im otkaze. Znači, vrlo je žalosno čitati da u medijima ti danas pojedini direktori javnih tvrtki imaju plaće i po 100 tisuća kuna, imaju bonuse milijune, imaju osigurana radna mjesta po 5, 6 godina nakon što dobiju otkaze, pa čak i onda kad njihova tvrtka posluje s gubicima. Znači, to je jednostavno pokazuje koja je svrha dakle, nadzora politike nad nacionalnim tvrtkama. Jednostavno obezbjedi sebe, a ovo drugo šta bude – bude, a u pravilu bude vrlo loše.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Slijedeća replika poštovani kolega Siniša Varga. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Bunjac, evo ja tu sjedim u otprilike istom sastavu u kojem smo sjedili prije nekoliko mjeseci kada smo govorili o izmjeni i dopuni Zakona o suzbijanju zaraznih bolesti, kad ... [[Govornik se ne razumije.]] predlagali ukidanje obveznog cijepljenja u RH. Dakle, ako ja lažem, laže cijela dvorana. Iako nas je malo znamo sve skupa kako je to tekla tadašnja rasprava, ali evo, ja ću samo toliko reći da ja ne lažem kad govorim o tome da smatram da cijepljenje u RH u sadašnjem stanju kakvo je društvo, da mora i dalje biti obvezno, a da li ja podržavam Imunološki zavod ili ne, o tome ću više govoriti o svojoj pojedinačnoj raspravi i zahvaljujem potpredsjedniku što vas je dužno upozorio na vaš izlet u epitete prema meni. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegi Vargi na replici. Odgovor. Kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa. Zastupniče Varga, znači vi ste podsjetili na onu raspravu o cijepljenju. Sad se štitite sa gospodinom Brkićem. On je inače poznati kao čovjek koji inače štiti SDP, barem na Face-u. Znači, vi ste nas u onoj raspravi nazivali pećinskim ljudima. Onda se niste pozivali na kulturu ophođenja i mi nismo tražili zaštitu gospodina Brkića. Ali i nakon tih uvreda nastavili ste u svakoj drugoj press konferenciji govoriti da smo mi protivnici cijepljenja. Živi zid nije protivnik cijepljenja. Živi zid je za slobodu izbora koja je prihvaćena u 14 europskih država, između ostaloga i u Njemačkoj za koju vjerujem da ima daleko bolje uređeno zdravstvo nego Hrvatska. I vas smeta što se ovdje u Zagrebu, ne znam, dva čovjeka ne cijepe iz nekakvog razloga, ali vas ne smeta što vam 2 milijuna njemačkih turista dolazi na Jadran, a iz zemlje koja dakle, nema obavezno cijepljenje. Jel i Nijemci su isto pećinski ljudi, kao što ste govorili za nas? Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Bunjac. Nisam ja ovdje da nikoga štitim nego da se brinem da se sjednica Sabora odvija temeljem Poslovnika pa isto tako kad je nešto drugo i prema vama upućeno, onda će isto biti mjerovni prema vama. Slijedeća replika, poštovani kolega Silvano Hrelja, izvolite.
Poštovani kolega Bunjac, već su moji prethodnici u replici razjasnili pitanje, distinkciju između krvnih pripravaka i virusnih cjepiva pa neću tu gubiti vrijeme. Želim vam samo reći da usporedba između cijene koja je prodana jedna ampula iako tvrdim i ja da je prodana ispod cijene, moglo se dobit više, i profita tvrtke koja je od toga napravila cjepiva i nove sojeve, ne stoji, to smo mogli mi napraviti, to je njihova uspješnost, požrtvovnost i probijanje na novom osvajanju tržišta svjetskog velikog indijskog tržišta i oni su stvorili kapital, mogli smo to mi napraviti. Dakle tu može biti greška ali usporedba ove dvije cijene ne stoji. I drugo, zahvaljujem i ja gospodinu Sinčiću ali nije žrtvovao svoj godišnji odmor, žrtvovali smo dugo toplo ljeto, a on nema pravo kao ni ja na godišnji odmor. Hvala lijepa.
Zahvaljuje, kolega Hrelja. Odgovor, kolega Bunjac, izvolite.
U redu, zastupniče Hrelja, vi kažete da u tom trenutku nisu te ampule toliko vrijedile ali su one ipak dovele do tolike zarade, znači one su potencijalno toliko vrijedile. U svakom slučaju čak i u trenutku kad su prodane, barem prema izvješću koje sam čitao, vrijedile su daleko više nego što se za njih dobilo. Znači, ja ne razumijem ako vi prodajete nešto daleko ispod cijene, koji je vaš motiv? Vaš motiv je jedino po meni logičan da nešto dobijete ispod stola. Znači u biti mi možemo sumnjati da je postojao još neki razlog zbog kojega se to radilo, razlog koji nije nama nevidljiv a što bise eventualno moglo utvrditi samo po onom famozno Zakonu o porijeklu imovine koji je ukinut odmah prvi dan čim je HDZ došao na vlast. Trebalo bi razmisliti o obnovi toga zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem, kolega Bunjac na odgovoru na repliku. Određujem stanku do 18 sati i 15 minuta kada nastavljamo s radom. STANKA U 17,50 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 18,15 SATI]] Poštovane kolegice i kolege nastavljamo s radom Plenarne sjednice. Pojedinačna rasprava, poštovani kolega Silvano Hrelja, izvolite.
Poštovani gospodine podpredsjedniče, kolegice i kolege. Nema nam tu predlagatelja, nema veze. Ovdje je rečeno u raspravi od jednog kolege da je rad Imunološkog zavoda u smislu upravljačkih struktura i menadžmenta stalno pratio sukob nadležnosti DUUDI-ja, HZZO-a, raznih ministarstva koji su imali u portfelju Imunološki zavod. Ja vam u tu teoriju ne vjerujem. Ja vjerujem da je to dozvoljena igra i da se cijelo vrijeme u tim strukturama odigrala igra predloži rješenje, odnosno daj ideju, a druga strana će blokirati rješenje i onda se u tim strukturama je bilo razmatranje tko je moćniji, tko je jači, tko je pametniji. Naime, u toj strukturi, ove 3 ima interesa oko nekretnina, ima interesa oko uvoznih lobija, farmaceutske industrije, a najmanje ima interesa oko vlastite proizvodnje jer ona traži upornost, rad, požrtvovnost, dugoročno odricanje. Tako da strateška pozicija Imunološkog zavoda nikada nije definirana, bez obzira koja je Vlada bila na vlasti, nego se stalno igrala ova igra sukoba nadležnosti, ja sam htio, ali mi nisu dali ovi drugi, evo htjeli su ova dva, ali ovaj treći je opstruirao. Naravno da su neki ljudi u tome na početku i zaradili, a nakon početka u ovih drugih zadnjih 10 godina su neki drugi zaradili, oni koji su proizveli uvoz svega ovoga što je nekad Imunološki zavod radio. Prema tome, želim zahvaliti svim kolegicama i kolegama koji smo sudjelovali u ovom radu istražnog povjerenstva, mislim da je ovo i za nas jedna životna pouka, nažalost nećemo moći puno pomoći Imunološkom zavodu i ja bih volio da se ta proizvodnja oživi, bio bih sretan da to doživim, ali opet ponavljam, nisam optimista, imamo jedno zadovoljstvo zajedničkog putovanja u okviru ovog našeg istražnog povjerenstva, ali nažalost nikakvo zadovoljstvo rezultata. Nismo ni mislili da ćemo biti istražitelji, da ćemo biti policajci, nego da ćemo utvrđivati činjenice, utvrdili smo ih, nažalost puno je procesa već zatvoreno, pokriveno, a novi ne otkrivaju stare stvari. Mogao bih se složiti sa kolegom Bunjcem da možda više od svih onih zakona o nepravilnosti u privatizaciji i o ne zastari bi pomoglo doista jedan zakon o porijeklu imovine, on bi puno toga rekao o proteklih 27 i više godina u RH. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Hrelji. Sljedeća rasprava poštovani kolega Mirando Mrsić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine podpredsjedniče. Dakle danas je pred nama izvješće povjerenstva i povjerenstvo je napravilo kronologiju što se dešavalo u Imunološkom zavodu i to je jedna dobra kronologija što se dešavalo, što se u Imunološkom od '90ih pa na ovamo izdešavalo. Problem Imunološkog zavoda počinje '90ih kada su akademik Silobrčić i ministar Hebrang odlučili da se Imunološki zavod privatizira. I tada je meta su bila cjepiva jer su to bila tada u to vrijeme cjepiva koja su bila priznata od Ujedinjenih nacija i sa tim cjepivima, osim naše djece, cijepila su se i djeca u Africi, Aziji i Imunološki zavod je funkcionirao na vrlo pozitivnim osnovama, bilo je prihoda i očito da tada je bio veliki zalogaj da se to privatizira i da se taj Imunološki zavod onda stavi pod privatne ruke. Međutim, ustrajnošću radnika i ljudi izvan Imunološkog zavoda to se ipak nije desilo, ali je napravljena šteta Imunološkom zavodu jer se on dalje nije razvijao, niti se omogućavalo da Imunološki zavod bude ono što je i zbog toga se onda s vremenom nesposobnošću ili sposobnošću uprava razno raznih gubilo proizvodne dozvole, gubile su se dozvole za izvoz, posebno cjepiva, nije se unapređivao sam proces proizvodnje derivata plazme, iako se mora kazati da je plazma hrvatskih dobrovoljnih darivatelja krvi jedna od najsigurnijih i najboljih u Europi, naša krvna plazma je sigurna i to nas je tamo '80ih i sačuvalo od epidemije AIDS-a u Hrvatskoj kod bolesnika koji boluje od jedne teške krvne bolesti koja se zove hemofilija, nedostatak faktora 8 ili faktora 9. Svugdje u svijetu je incidencija AIDS-a kod tih bolesnika bila izuzetno visoka, a u Hrvatskoj je bila jedna od najnižih baš zato što smo koristili preparate iz naše plazme, dakle iz naše plazme, od plazme dobrovoljnih darivatelja iz Hrvatske. Pokušavalo se na više načina razriješiti problem Imunološkog zavoda i ovo povjerenstvo također nije dalo onaj rezultat koji se trebao očekivati, a to je dati smjernice u kojem pravcu to treba rješavati. Povjerenstvo je konstatiralo stanje da li će tu biti nekih kaznenih prijava neće biti, da li će biti zastara, neće biti, to ćemo vidjeti, ali ostaje i dalje problem Imunološkog. I dalje ostaje problem, ono što sam rekao, kako sačuvati 3 vrijednosti koje ima Imunološki. De facto, te 3 vrijednosti su ga i očuvale da ga se ne rasčerupa u onoj privatizaciji '90. A to je plazma, cjepiva i nekretnine. Osnovana su povjerenstva, prvo povjerenstvo koje je radilo u Imunološkom, gledajući način kako spasiti Imunološki zavod i unaprijediti proizvodnju, nije dalo nikakve rezultate. I tu je ona Chercilova ako ne znaš što ćeš napraviti, napravi povjerenstvo i onda ćeš na taj način stvar staviti pod tepih, stvar će se s vremenom smiriti, ali Imunološki zavod je zavod koji je prevažan za Hrvatsku i to je nešto što i ovaj Dom treba raspraviti, ali kažem, od saborskog povjerenstva se vjerojatno nije ni mogao dobiti zaključak ili prijedlog što napraviti dalje sa Imunološkim zavodom? Ono što je činjenica je da Imunološki zavod ima perspektivu. Ono što je činjenica da Imunološki zavod treba Hrvatskoj, ono što je činjenica da Hrvatskoj trebaju preparati iz hrvatske plazme. Ono što je činjenice Hrvatska treba svoja cjepiva, jer to su jedni od najboljih sojeva, sa najmanje nuspojava. I treće, Imunološki se mora razvijati na nekoj novoj lokaciji. Na ovoj lokaciji u Rockfellerovoj je to praktičko nemoguće, jer je nemoguće zadovoljiti sve one kautele koji zahtijevaju dobra proizvođačka praksa i to jednostavno u onim starim zgradama u Rockfellerovoj je praktički nemoguće. I na te 3 premise, 4 bi trebalo graditi budućnost Imunološkog zavoda, a budućnost Imunološkog zavoda je očito da taj Zavod bude državni zavod. Da bude Zavod koji je u vlasništvu države, odnosno građana RH. Greška je napravljena 2012. kada je bio ministar zdravstva Rajko Ostojić i ministar gospodarstva Čačič kada se Imunološki zavod koji je bio javna zdravstvena ustanova, našao odjedanput kao trgovačko društvo u Ministarstvu gospodarstva i to je greška. Ta se greška pokušavala dalje ispraviti nakon toga, ali očito nikada nakon toga, da bi se Imunološki zavod postavio na zdrave noge. Zahvaljujući radnicima, sinikatu, Imunološki se održavao do sada, ali što imamo? Imamo sada Imunološki koji je javna zdravstvena ustanova, gdje su radnici i brend i imamo opremu zgrade i sve ostalo koje je ostalo u Imunološkom zavodu d.d. Ono što je put, ono što ja smatram da te stvari treba riješiti jednim posebnim Zakonom o Imunološkom zavodu, jer smatram da je to jedini put na koji možemo preskočiti sve ove probleme koje imamo do sada. Jer bez toga Imunološki zavod će biti osuđen na daljnje odumiranje. I ovo drugo povjerenstvo, koje eto, se najavljuje u medijima, kao spasonoško za Imunološki zavod, nije spas. Cilj toga i tog sporazuma između grada i vlade je samo ovladavanje onim nekretninama, odnosno zemljištem u Rockfellerovoj koji vrijedi stotine milijuna kuna. I malo je čudno da bi Grad Zagreb, koji je ono, po zadnjim izvješćima je u gubitku 380 milijuna, mogao biti financijer koji će naći još dodatnih 100 milijuna kn, da bi pokrenuo negdje proizvodnju. Grad Zagreb niti ima menadžment, niti ima kadrove koji to mogu pokrenuti. I to je ono što treba znati. Ako se nastavi tim putem i Vlada pristane na to, ono što će se desiti, da će Imunološki zavod nestati, radnici će se pozapošljavati po Gradu Zagrebu, Holdingu ili nastavno Zavodu Andrija Štampar, a nekretnine odnosno, zemljište će Grad Zagreb, onda prodati onima koji daju najveću cijenu i na taj način će se zaraditi, a da za državu i za građane nećemo imati nikakve koristi. Opet napominjem, vrijednost Imunološkog zavoda, cjepiva, serumi, nekretnine, krvna plazma, je nešto što treba sačuvati, što država i vlada treba shvatiti i sada je vrijeme, da kada je oporavak ekonomije, da Vlada stane oko toga i da se osnuje Državni imunološki zavod. Sve druge primjedbe koje idu za time da je to skupo, da je jeftinije izvoziti plazmu i onda dobivati preparate iz Austrije ili neke dr. zemlje, da je bolje uvoziti tuđa cjepiva, da je obilje uvoziti tuđe serume, pada u vodu, jer je to sve skupo. Imunološki ako se postavi na svoje noge, će za 5 ili 10 g. vratiti sve ono što se u njega uložilo i ne samo to, nego će Hrvatska biti zemlja koja će imati svoju plazmu, svoja cjepiva i koja će imati ono što je imala i prije '90. a to je Imunološki zavod koji je bio poznat na svjetskoj razini. Ne treba dozvoliti da uništimo ono što je još uvijek ostalo u Imunološkom zavodu i mislim da je ovo povjerenstvo dobro detektiralo probleme, ali da je ostalo nejasno što i kako dalje sa Imunološkim zavodom. Ono što opet napominjem to je prevažna institucija, da bi je na takav način raskrvčili, da bi je ugasili, samo zbog nekih nekretnina koje se nalaze u Rockfellerovoj. I vjerojatno nas slušaju radnici Imunološkog danas i očekuju od nas da im damo soluciju i da im damo nadu da neće ostati na cesti i da im damo nadu da Imunološki će nastaviti i dalje, a jedina nada je čvrsti stav ovog Doma, ali i Vlade da Imunološki mora ostati dalje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovani kolega Mrsić. Slijedeća rasprava, poštovana kolegica Grozdana Perić. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Da, evo na tragu upravo toga što ste rekli i ja sam se htjela dotaknuti upravo da vrijednost Imunološkog zavoda je ogromna, a prvenstveno kada pođemo od toga da do plazme dolazimo na način da je zapravo prikupljamo od dobrovoljnih davatelja krvi i ta plazma koja je zapravo ljudsko zlato i koje bi nam trebalo biti pokretač svega da od nje stvorimo ono što treba i čemu ona služi. Moram napomenuti da plazma se čuva pod određenim uvjetima i sada dakle, uvjeti, temperatura i sve ostalo, to vi bolje znate kao liječnici i dakle, i sada se troše određeni resursi da bi se ona kao takva sačuvala, ali ima isto tako svoj vijek trajanja. Tamo smo u našim konstatacijama je kroz povjerenstvo rečeno da je plazma bila čak dijelom i prodana itd., zapravo ona koje je već bila na isteku roka trajanja i poslužila je za korištenje odnosno sredstava od toga su utrošena za podmirivanje obveza prema dobavljačima i sl. Ja želim napomenuti da je tijekom 2013., a to ćete se dobro sjetiti da je Agencija za lijekove i medicinske proizvode zapravo uskratila davanje proizvodne dozvole za proizvodnju lijekova iz ljudske krvi, ljudske plazme i seruma životinjskog podrijetla i davanje isto tako dozvole za proizvodnju bakterijskih cjepiva. Da bi 2015. Ministarstvo zdravstva zapravo to ukinulo i vratilo na ponovni postupak, što znači da su postojali problemi i tada i još uvijek postoje da se uvjeti u kojima se proizvode svi ti serumi i lijekovi zapravo nisu primjereni i to je ono zbog čega smo svi zapravo bili na jedan način i konsternirani da se o tome nije vodilo računa i da se nije, bez obzira tko je bio uprava, tko je bio nadzor, da nisu osiguravali kontinuitet poslovanja, a time i svojih radnim mjesta i na stranu to što je to, što je Zavod kao Zavod sa svim kvalitetama i značajem važan i strateški i svekoliko za nas i za RH. Ono što još moram reći da je ostalo dio onih dionica malih dioničara kojih je potrebno zapravo isplatiti. U ovom modelu koji se predlaže sada, udio grada i same Vlade bi bio 50:50 uz pretpostavku da će se svi mali dioničari isplatiti jer nemojte zaboraviti da Imunološki zavod, njegove dionice su kotirale na burzi. Prema tome, ako se želi sa burze zapravo isključiti, prije toga se moraju sve ove pretpostavke na jedan način stvoriti i isplatiti dioničare koji će na taj način pristati na određenu cijenu prema onome kako je kotacija. Ono što je dobro u svemu tome da je upravo ta plazma, ono što sam i prije spominjala važna da ne možemo zanemariti činjenicu da naše područje je ovisno i vrlo značajno da imamo toliko plazme, a da EU nema dovoljno odnosno da zadovoljava 40% svojih potreba sa svojom plazmom, a ostatak zapravo kupuje ili uvozi sa drugih područja, što je onda puno veća opasnost od širenja zaraznih bolesti, što ste već i vi napomenuli u svojim raspravama. Dakle, ono što je isto tako značajno da normalno od kapaciteta koji su sada i koji su poznati, poslovnih prostora u Rockfellerovoj i u Brezju, tamo je postojao i još jedan vlasnički spor. Ovdje znamo da postoje nekakvo suvlasništvo u smislu korištenja kapaciteta ostalih, a pogotovo ja mislim Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo zajedno sa Imunološkim, ali sve je to rješivo ukoliko postoje kvalitetni dokumenti, a vidjeli smo iz onog što nam je dostavljeno i po procjenama da je toga, to se može razdvojiti, sigurno da određena proizvodnja ne može se nastaviti u ovim postojećim uvjetima, sigurno tehnološki uvjeti traže nova rješenja, ali mislim da ne bi trebao biti osnovni motiv ovo što se spominje da je to dočepati se samo poslovnih prostora. Da, oni imaju svoju vrijednosti, svakako da onaj koji ulaže da će od toga djelomično htjeti na jedan način nadomjestiti svoj dio kapitala koji ulaže, ali u svakom slučaju motiv moraju biti ovo što smo rekli cjepiva, plazma, trebaju biti sigurno one vrijednosti koje nam uvelike znači za strateško promišljanje kao države i da će se na drugi način ponovno iznaći mogućnost da se novi kapaciteti možda izvan samog Zagreba osposobe, izgrade, kako bi se nastavilo s proizvodnjom, kako bi se zaposlilo dio ljudi i kako bi se razvijala sama ta tehnologija. Kada smo se spominjalo plasman, ne znam u Indiji, da, kad usporedimo Indijsko tržište od milijardu i pol stanovnika, onda sigurno naše tržište i ono što smo mi u mogućnosti napraviti, ne kažem da nije pogriješeno na način da se nije težilo da se pridobije to tržište, da mi plasiramo gotovi proizvod, a ne da prodamo cjepivo, prema tome, evo to je sigurno u ono doba nije dovoljno promišljeno ili nije dovoljno razmišljeno o tome što to može proizaći i sigurno da je jako važno da o tome vodimo računa. Evo, toliko od mene.
Zahvaljujem kolegici Perić. Imamo nekoliko replika. Prva replika poštovani kolega Mirando Mrsić. Izvolite.
Poštovana kolegice Perić, vi ste ekonomist jel tako? Koja je logika da grad Zagreb ulaže 100 milijuna u nešto što za građane grada Zagreba je dijelom korisno, ali je korisno za građane cijele Hrvatske i zbog čega bi država uzimala partner grad Zagreb jer ako će se graditi novi pogon, on će se graditi negdje izvan Zagreba na nekakvoj drugoj lokaciji jer to zahtijeva posebnu zgradu i sve ono što ide uz to. I da logike očito tu nema i da logika je očito da se samo vlada nekretninama u Rockfellerovoj, to što je jedini interes grada Zagreba, nije interes da se pokrene proizvodnja, ali me čudi zbog čega je Vlada pristala na to i koji je interes Vlade jer bi interes trebao biti da Hrvatska ima državni Imunološki zavod.
Zahvaljujem. Odgovor kolegica Perić, izvolite.
Pa logično je da grad Zagreb ulazi u to ako je kao partner neki grad, ne bi bilo logično da je to neki drugi grad u kojemu ne postoje te nekretnine. Dakle onaj na čijem prostoru se nalaze nekretnine, normalno da ima interesa i normalno da će kroz dio svega toga vratiti dio svoje investicije, a na ovaj način zapravo se omogućava da i jedni i drugi imamo koristi od toga.
Zahvaljujem na odgovoru kolegici Perić. Sljedeća replika poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Govorili ste o krvi i krvnim pripravcima, znamo iz svjedočenja, iz istraživanja od više direktora da su krvni pripravci nešto gdje bi se najprije i najlakše moglo ponovno obnoviti proizvodnja. Dakle imamo tu prije svega grad Zagreb koji je velika baza ljudi koji dobrovoljno daju krv, dakle ako bi cijena te ulazne sirovine krvi ostala dakle 0 jer ljudi doniraju besplatno i ako bi se malo proširilo možda na okolne zemlje prikupljanje krvi, dakle govori se da bi čak moglo biti profitabilno. To smatra većina ispitanika, tako da upravo krvni pripravci, odnosno prerada krvi u krvne pripravke je nešto gdje bi najprije i najlakše i najefikasnije se moglo pokrenuti Imunološki zavod. Onda bi se poslije nagrađivala virusna cjepiva, bakterijska, možda interferon ili recimo protuotrovi, znamo da smo ostali bez protuotrova.
Zahvaljujem. Prelazimo na sljedeću raspravu, poštovani kolega Siniša Varga, izvolite.
Zahvaljujem gospodine podpredsjedniče Hrvatskog sabora. Evo ja sam došao tu na pojedinačnu raspravu da ja i kao svjedok na samom povjerenstvu i kao kolega tu u Saboru da pohvalim kolegu Sinčića na inicijativi i radu samome povjerenstvu i svim članovima povjerenstva i moram reći da su jako profesionalno se svi odnosili kada sam ja svjedočio na samom povjerenstvu i iz tog razloga bih htio nadić se iznad uvreda koje sam pretrpio prije otprilike sat vremena i o tome neću više raspravljat. I pogotovo bih htio nešto naglasiti, da i sami zaključci iz samog povjerenstva nažalost nisu otkrili nešto o čemu sam govoril i na samom povjerenstvu i što sam govorio više puta javno i o tzv. nevidljivoj ruci koja upravlja cijelim procesom i vezan za Imunološki zavod. Naime, ja sam bio 2002. do 2004. pomoćnik ministra zdravstva, bio sam ravnatelj HZZO-a 2 i pol godine i godinu i pol dana ministar. Znači u tih 6 godina sam se borio sa svakojakim vjetrenjačama u sustavu zdravstva, sa raznim sinekurama, sa raznim ajmo reć skoro i mračnim dijelovima sustava zdravstva, ali vjetrenjače veličine Imunološkog zavoda stvarno nema presedana i to je nevjerojatno da tolki dugi niz godina ta tzv. nevidljiva ruka upravlja tim procesom i sustavno uništava taj zavod iz svojih interesa i ja nisam nikad uspio saznati tko je ta nevidljiva ruka, a nije niti povjerenstvo kroz svoj rad nažalost uspio identificirati tko je ta osoba ili skupina osoba. Što sada? Pred nama je sada prijedlog grada Zagreba, kolega Vardaj je govorio vezano za to i to je nešto što grad Zagreb sa ulaskom u ulaganje u sam Imunološki zavod i nije definirano koji dio, da li grad Zagreb ulaže u Imunološki zavod dioničko društvo ili grad Zagreb ulaže u Imunološki zavod, Državni zdravstveni zavod. To su dvije različite ustanove. Donešena je odluka kako je Perić rekla, u 10. mjesecu 2015. godine. Danas je svibanj 2018. Od tada taj status quo se održava. Na samom povjerenstvu sam govorio da mi je žao da nije se obistinilo moje intencija da u tom vremenu čekanja da se stvar riješi da nije uložen novac u edukaciju samog osoblja da oni postanu da se dalmatinski izrazim, ruzinavi u svom sjedenju u prostorijama Imunološkog zavoda ne radeći svoju osnovnu djelatnost. Ja sam imao određene razgovore sa farmaceutskom industrijom u Zagrebu i okolici da preuzme radnike na posudbu iz razloga da oni tamo izučavaju nove metode i bilo je suglasje za to. Međutim, smjenom vlasti nije došlo do nikakvog napretka vezano za Imunološki zavod sad već skoro punih dvije godine, dvije godine i dva mjeseca. I sada je pitanje što i na koji način dalje. Svi govore ulaganje u nove prostore. Novi prostori, gospodo, za farmaceutsku industriji znači dobra proizvođačka praksa i ishođenje licence je minimalno 3 godine, u RH to najčešće traje oko 5 godina. Znači, od dana kad se donese odluka, od dana će premijer i gradonačelnik grada Zagreba polagati kamen temeljac novog proizvodnog pogona, od tog datuma će proći minimalno 3 godine do 5 godina za uspostave prve proizvodnje odnosno prvog proizvoda koje može tržišno plasirati. I to je nešto što je, mi smo bili svjesni toga i to je bio osnov intencije za osnivanje Državnog zavoda zato jer sa ljudima morate ih održavati, morate ih opskrbiti sa redovitom plaćom, ali isto tako ih morate motivirati za ostanak u Imunološkom zavodu i kontinuirano da imaju napredak u svojim karijerama. Nažalost, kažem, zadnje 2,5 godine se ništa ne dešava po pitanju Imunološkog zavoda, ljudi s kojima sam ja razgovarao koji rade u Imunološkom su frustrirani na svoj status i to je nešto što smatram da nije fer niti prema njima i to je nešto što podhitno se mora poduzeti. Evo, ja dajem taj prijedlog i vama sa vladajuće strane da Vlada kao nositelj Državnog zdravstvenog zavoda odnosno odgovornost Ministarstva zdravstva da osobe upute prema u dogovoru sa farmaceutskom industrijom da dalje izučavaju svoj zanat i na taj način stječu nova znanja koja su u međuvremenu izgubili. Vezano za to pitanje se može isto tako i spomenuti da je, ako se sjećate, oko 15 tvrtki su dali svoje inicijalne iskaze, interese za kupnju Imunološkog zavoda. Nažalost, niti jedna tvrtka nije dala obvezujuću ponudu koja se mogla prihvatiti. Osnovni argument zašto nisu, zato je nedostajala ispravna dokumentacija za proizvodnju proizvoda od strane Imunološkog zavoda, a sam pogon kao takav ne zadovoljava potrebe odnosno GNP certifikate da može se i dalje nastaviti u brzom tempu izgradnja. Dakle, niti jedno trgovačko društvo, investicijski fond ili bilo tko tko se bavi sa investicijama ne želi čekati tih 3-5 godina za uopće početak proizvodnje, a kamoli tek povrat investicije na tako dugom roku. Iz tog razloga država mora biti ta koja to ulaže. Prema tome, sve priče dal je to bila dobra ideja ili nije, u datom trenutku boljeg rješenja kao takvog nije bilo za spas preko 100 zaposlenika Zavoda i da se to riješi na taj način. Zašto nije se desio prijenos imovine i obveze u krajnjoj liniji, na Državni zavod od D.D.-a, e to moramo pitati opet tu nevidljivu ruku. Ja se nadam da sluša i da nas prati na svojim malim ekranima. Naime, radi se o tome da HZZO kao relativni većinski vlasnik tada sa 44% udjela u međuvremenu je to nešto malo naraslo, sa preko 10 miliona duga nikad vraćenog, nikad vraćenih pozajmica koje su dali prema Imunološkom zavodu u više navrati, mi smo tražili dokapitalizaciju, tražili smo da možemo dokapitalizirati sa prijašnjim dugom, ali isto tako i svježim novcima da uđemo i da steknemo 50% plus jednu dionicu samog Zavoda i da HZZO time može kontrolirati skupštinu i preuzeti upravljanje nad Imunološkim zavodom. To je spriječeno na svim mogućim načinima koje je se moglo sa izrazito birokratskim žargonom i zavrzlamama koje su već ranije bilo rečeno i govoreno, ali to je nešto što bez obzira na to imate pred sobom sada Državni zavod, imate osoblje koje je voljno i željno raditi. Predlažem još jedanputa, angažirajte u farmaceutskoj industriji da oni steknu nova znanja i da ih održavaju i bez obzira da li sa gradom, bez grada da pokrenete postupak jer to će biti barem prvi korak nečega da radi Ministarstvo zdravstva. Evo, ja svaki dan čitam i gledam mail-ove od e-savjetovanja i željno iščekujem prvi zakon bilo kakav iz Ministarstva zdravstva od veljače 2016. godine. Mi smo sada u svibnju 2018. Niti jedno zakonsko rješenje nije došlo iz Ministarstva zdravstva već skoro pune dvije godine. I to je nešto što smatram da je deplasirano. Barem počnite rješavati Imunološki zavod koji je pred vama. Imate sredstva, imate suficit u državnom proračunu, mala su sredstva potrebna da se to riješi. Imate druge državne zavode koji imaju ogromne parcele i izgradnja može početi maltene trenutno. Ne vidim nikakvog razloga zašto za sustav zdravstva stagnira, stoji na mjestu i apsolutno se ništa ne radi i to dijeli onda s time isto tako i Imunološki zavod. Smatram da to nije fer prema hrvatskim građanima, nije fer prema zaposlenicima Imunološkog zavoda i krajnje je vrijeme da se primite posla. Ako trebate bilo kakve savjete, ako trebate bilo kakva objašnjenja o odlukama koje su bile u prošlosti, ja vam stojim na raspolaganju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Varga na ovoj raspravi. Imali smo dignute pločice za dvije replike, ali nažalost i kolega Sinčić i kolega Mrsić na temelju članka 235. ste iscrpili mogućnost replika jer ste već 3 puta replicira po ovoj točki dnevnog reda tako da zaista mi je žao. Prelazimo na raspravu, završnu, u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Kao što sam rekao u pojedinačnoj raspravi, nadam se da nakon ovoga povjerenstva za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanja i raspolaganja o financijskim i drugim resursima Imunološkog zavoda da više nikad neće vrijediti ona parola ostavimo povjerenstvo da se u biti to stavi sa strane. To je kao bilo do sada u pravilu i narječju svih povjerenstava koje smo naveli, malo koje povjerenstvo je bilo ili nije spriječeno, kao što u slučaju Agrokor da se otkrije, ali svakako sad to izlazi u javnosti. I ovdje treba naravno pohvaliti cijelo povjerenstvo na čelu sa gospodinom, našim kolegom Sinčićem koje je odradilo jedan ogroman posao i u biti dalo nam materijale koje trebamo izučavati i vidjeti kako se Hrvatskom državom upravljalo. Znači kao što je rečeno od političkih utjecaja, od pogodovanja, od toga da se u biti zanemario privatni, ovaj javni interes, da je bio ispred privatnog, tu se spominju brojni i akademici i stručnjaci koji su trebali odraditi svoj posao u javnom interesu, a nisu, a također i nefunkcioniranje države. Međutim, danas kad gledamo cijelu tu priču oko Imunološkog zavoda ona moramo kazati da je to očito i utjecaj razno raznih lobija koji imaju utjecaja i na, uvoznih lobija jel Imunološki zavod je radio pripravke i cjepiva koja se nisu tribala uvoziti, nažalost sad prestajanjem njega Hrvatska ima ogromne štete i nedostatke tih cjepiva i svega što je proizvodio. Čuli smo da se očitala plazma, da je ostalo još u Imunološkom plazma, cjepiva, nekretnine, bojim se da nisu neki pod krinkom spasa, tu sam rekao spasa Imunološkog bacili šape na vrijedne nekretnine, na to tribamo obratiti pozornost, evo kolega Varda je rekao ovdje da kao bivši ministar, poznajući matricu 3 godine samo treba od početka da se proces opet pokrene, minimalno 3 godine, znači imamo jedan tu ogroman problem. Imamo ogroman problem koji se izrodio iz ove pljačke i uništavanja javnog dobra, imamo šta gubimo ljudski resurs, tj. potencijal, osoblje, to je najteže, puno teže od ovih zgrada, svega što imamo, a to su ljudi koji su bili u ovom Imunološkom zavodu davali svoje pamet, svoje znanje našoj domovini, međutim nažalost, oni su ostavljeni dugo vremena bili sami, čekalo ih se predugo, čekao se evo ovaj saziv, 9. saziv Hrvatskog sabora pa dočekalo to nas, maloprije sam spomenuo, dočekalo to Sinčića, mene i ostale, od pustih intelektualnih elita koje su sjedile u ovome Saboru, koje su upravljale raznim ministarstvima. Zato još jednom ponavljam da se u politici ne događaju promjene zbog toga što je nešto se radilo, kad se radilo u interesu javnog dobra, nego oni koji su znali, jer oni koji su znali znanstvenici nisu radili svoj posao, to su te političke elite, intelektualne elite koje svoje znanje nisu upotrijebile za opće dobro, nego u uništavanju javnog interesa, a zasigurno su stekli ogromne dobiti i sad je ključno pitanje ovdje nakon svih tih šteta koje hrvatsko društvo imaju i buduće generacije, jel Imunološki zavod je trebao biti našoj djeci ostavljen i mi smo ga posudili od naše djece jer su ga prošle generacije u biti stvarale, prema tome tko će odgovarati? Povjerenstvo je napravilo svoj posao, kolega Sinčić i svi članovi su napravili, odradili svoj posao, svjedoci su da što su imali i što sad? Tko će odgovarati? Imamo u javnosti samo hvalospjeve, čujemo od kluba zastupnika Milana Bandića kako će sve oni riješiti, uložit će milijune, kako će, znači rekao sam, Milan svemogući će to riješit, a tko će to platit u biti? Opet građani. Tko će odgovarati, kakva je poruka ovima koji su sad bacili primjera šape na nekretnine? Poruka … [[Govornik se ne razumije.]] nekretnine pa ćemo opet za 10 godina osnivat povjerenstvo, pa vrime je da se kaže nećete, ja smatram da je sada u Parlamentu ima određeni broj zastupnika, a u budućim da će ih biti više, bez obzira tko se nalazio, tko im to neće dozvoliti. I vrijeme je da se kaže tim kriminalcima koji se krile kao intelektualne elite u brojnim akademskim, znanstvenim, političkim institucijama koje su uništavali Hrvatsku državu, a povjerenstvo je to dokazalo na Imunološkom zavodu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovani kolega Bulj. Završnu riječ u ime predlagatelja poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući, hvala vam kolege na raspravi i na tome što ste ovdje s nama u ove relativno kasne sate. Evo prije nego dam svoju završnu riječ, kao predlagatelj, kao predsjednik ovoga Saborskog istražnog povjerenstva htio bih samo pročitati jedno pismo koje sam dobio, vjerojatno ste dobili i svi vi, mislim da je nekakva okružnica pa kaže: poštovani saborski zastupnici, danas je izglasan novac za pokretanje Imunološkog zavoda, inače od 2. svibnja, sve je spremno za prihvat novca, oduševljenju nema kraja, na ključnim pozicijama su isti koji su iznutra omogućili slične prihvate smijenjenih upravo ranije, ni razdoblje 2013. do '18. dok nas je hranio državni proračun nije bezazleno. Prilažem ovo mailu 5 priloga, svi su urudžbirani i svi su odgovorili, jedino nije odgovorio premijer. U praznom trezoru Imunološkog zavoda čak je priznanje o izvlačenju novca, osoba koja je to napravila i dalje vodi odjel za financije Imunološkog zavoda. Državna revizija, tražila je smjenu direktorice financije i unutrašnje kontrole 2011. g. Državno odvjetništvo je tada našlo da je sve u redu. Zbog krađe gotovo 140 tisuća kuna DORH nije napravio ništa. Evo to je nešto što ću ja svakako pitati DORH i što je još jedna ulica koja se otvorila i koju hoću istražiti do kraja, koliko je god zavojita, duga, mračna ili što već. Gospodin kolega Varga je pričao o nevidljivoj ruci, da. Vaše svjedočenje je bilo 24 od 26 već u dalekim ljetnim mjesecima, kada je već bilo nemoguće zbog kvoruma zvati nove svjedoke. Ja bi vrlo rado zvao načelnika Križa, ili recimo ljude iz DUUDI-a. Osobno smatram, da sam, a ko bi morao reći gdje je nevidljiva ruka, ja bi rekao da je upravo u DUUDI-ju u državnoj imovini. Zašto? I to se vidi na nekoliko točaka koje sam objasnio, točka 31. točka 28. to sam već govorio o čemu se radi, dakle, 600 tisuća kn je trebalo dobiti Imunološki zavod od države, zato što je čuvao njezinu imovinu, nije nikada realizirano, upravo zbog DUUDI-ja. Zatim 32 glasanje na skupštini, dakle, poslan je direktor da obnovi Zavod, a DUUDI glasa i ruši cijelu priču na skupštini. I točka 31. ova ključna točka koja je vrhunac svega toga, ja bih rekao. Zašto? Zato što ako je netko vodio Imunološki zavod kao rubu. Na točki 31. ga je uhvatio tamo gdje je ga je oduvijek htio u raskoraku u jednoj šizofrenoj situaciji, da imamo i trgovačko društvo i ustanovu i da je zapravo komplikacija još puno veća. Pa ću pročitati ovdje u potpunosti točku 31. našeg zaključka. Odgovornost za probleme kod prenošenja imovina iz trgovačkog društva u ustanovu, leži na autorima Uredbe o osnivanje Imunološkog zavoda ustanova. U točki 2 odluke Vlade RH o pokretanju postupaka a radi preoblikovanja trgovačkog društva imunološki zavod d.d. ustanova za obavljanje djelatnosti zdravstva, Imunološki zavod, određeno je da se zadužuje Ministarstvo zdravlja, da zajedno sa Državnim uredom za upravljanje državnom imovinom, pripremi prijedlog uredbe vladi o preoblikovanju. Postupak preoblikovanja se provodi sukladno čl. 551 ZTD-a, kojim je određeno da dioničko društvo, može cijelu svoju imovinu, bez provođenje likvidacije prenijeti na RH, županiju, općinu ili grad. Dakle, govorimo o središnjoj ili lokalnoj državi i da se pri tome na odgovarajući način primjenjuje odredbe ovog zakona o društvu koji se pripaja. Nadalje, se određuje da upisom prijenosa imovine dioničkog društva u sudski registar, u kojem je ono upisano, to društvo prestaje, što znamo da pravne osobe prestaju brisanjem iz registra, imovina prelazi na preuzimatelja, a umjesto odnosa zamjene dionice, utvrđuje se oblik i visina naknadne za prenijetu imovinu. Dakle, uredba je trebala, trebala je a nije obuhvatiti, propisati, s jedne strane, analognom primjenom pravila u pripajanju društava način prestanka trgovačkog društva, kako će završiti trgovačko društvo. Sa druge strane, prijenos imovine na RH, te potom prijenos iste imovine sa RH kao posrednika na novo osnovanu ustanovu Imunološki zavod. Dakle, po logici stvari, DUUDI je u uredbi trebao odraditi svoj posao a to nije napravio, na način da se precizno odredi aktivnost oko prijenosa imovine sukladno ZTD-u, a Ministarstvo zdravlja, onaj drugi dio uredbe, oko osnivanje ustanove. Znamo da je ustanova uspješno osnovana, taj dio je uspješno riješen. Postojeća uredba de facto govori samo o osnivanju Imunološkog zavoda ustanove, sukladno Zakona o ustanovama, i u njoj se nalazi samo 2 članka, 20. i 21. koji uređuje dio materije vezano za prijenos imovine prestanka trgovačkog društva, što je posve nedovoljno za sazivanje skupštine. Uredbom je trebalo urediti model, trebalo je urediti model prestanka trgovačkog društva, procjenu utvrđivanja primjerene otpremnine dioničarima Imunološkog zavoda, odnosno, onih 21% koji nije država, procjenu revizije pripajanju prijenosa, gospodarske cjeline Imunološki zavod d.d. u ustanovu. Nadalje, trebalo je izraditi prijedlog odluke Vlade o potvrđivanju ugovora o prijenosu cjelokupne imovine i obaveze Imunološkog zavoda na RH. Trebalo je predvidjeti u uredbi i pripremiti odluke Vlade o načinu obeštećenja državnih imatelja dionica društva koja će biti brisana sa svog registra. Svakako ova je uredba nedostatna za provedbu procesa preoblikovanja. Ustanova je uspješno osnivanja, ali postupak gašenja trgovačkog društva, nije bio dovoljno trajno pripremljen, za što je prije svega odgovaran DUUDI. Dakle, imamo jedan proces prijenosa imovine sa trgovačkog društva preko RH sukladno ZTD i Zakon o ustanovama na ustanovu. Ministarstvo zdravlja je svoj posao odradila, ustanova je osnovana, a ovaj drugi dio koji je trebao napraviti DUUDI nije napravljen. Znači tu je cijeli niz stvari koje nisu napravljene, jer sam ih sada pročitao. Rekao bi da se radi o jednoj pravnoj sabotaži, međutim, zašto je to bitno sada čitati … [[Govornik se ne razumije.]] Zato što ako će sada ova Vlada isto ići u obnovu Imunološkog zavoda, opet se nalazi u istom problemu, još uvijek imamo i trgovačko društvo i ustanovu, kako će oni to riješiti? Oni će očito sve ove dokumente donijeti. Znači netko je tada u to vrijeme, ja ne volim vjerovati da je to slučajno bilo, da je toliki broj popusta moguće, nego je netko napravio takvu uredbu da je ona zapravo neprovediva i zapravo je time već 4 g. održava status quo i drži Imunološki zavod u stanju gdje ne može ni naprijed ni nazad. I to je nešto što će ova vlada trebati rješavati. Dakle, ja tu vidim jednu nevidljivu, odnosno, skrivanu sistematsku sabotažu, što se tiče evo u vašem svjedočanstvu, kolega Varga na str. 70, pročitati ću i taj dio. Je li 70, samo čas, jako je bitno pa vas molim da pronađemo. Vaše svjedočanstvo na stranici 90 i nešto, evo ga. Stranica 95, citiram, ukoliko, ministar, vi znate, nije bila potrebna odluka skupština za kupovinu prostora, zemljišta za proizvodni pogon u općini Križ, jer vam je članica vijeća općine Križ rekla da je općina donijela odluku o Imunološkom zavodu, da Imunološkom zavodu poklanja zemljište. Vi ste o tome govorili i na vašem svjedočenju. Ja sam u suradnji sa tajnicom smo kontaktirali i načelnika koji je mislim laburist i ispitali smo tu cijelu priču, na kraju smo došli do toga jer to je sve bili neslužbeno, znači mi nismo mogli niti njih zvat na svjedočenje jer nije bilo kvoruma niti smo mogli pribaviti dokumente ali evo javno govorim što sam saznao jer želim istražiti sve do kraja. Znači oni su kazali da nije bila ideja da se da zemljište besplatno nego da je bila ideja da se da u nekakav vrlo jeftini najam, to smo mi dobili od načelnika odnosno od predsjednika gradskog vijeća, više se ne sjećam. Tako da evo neka za javnost bude poznato što je sa tim djelom događaja bilo, i to je naravno još jedna slijepa ulica koju moramo, znači ja se trudim i trudit ću se i dalje da dođem do kraja te ulice. I za kraj bih htio iz preporuka navesti dvije stvari. Prvo je preporuka broj 6 koja govori o novim proizvodima, dakle na kraju te glave stoji, vrijedi spomenuti kako je 2011. malezijska firma Duo Pharma željela uspostaviti poslovni odnos odnosno na engleskom se to zove joy adventure sa Imunološkim zavodom kako bi se proizvodili biotehnološki proizvodi sa halal certifikatom, sa tržištem muslimanskim zemalja Azije, znamo da su to ogromna tržišta i da halal certifikat vam zapravo daje veliku prednost na tržištu. Posao je propao zbog nemara vlasnika, znači države i tadašnje vlasti odnosno ako se sjećam, jednostavno nitko iz Vlade nije htio primiti Malezijce. Možda je ako se sjećam u to vrijeme, gospodin Domagoj Milošević bio potpredsjednik Vlade za investicije ili tako nešto, pa možda je on dio nekakve nevidljive ruke, ne mogu reći jer sam ga htio zvati na svjedočenje, nismo uspjeli zbog nedostatka kvoruma. Nadalje htio bih pročitati točku 10., obnova kadrovske infrastrukture, istraživanje i razvoj. Kroz godine zbog lošeg upravljanja visoko kvalificirani kadar je napustio Imunološki zavod te sada 2017. godine tamo radi tek jedan doktor znanosti kako sam ranije rekao. Godine 2013. Odjel za istraživanje i razvoj Imunološkog zavoda je izdvojen sporazumom između direktora Gajnika, rektora Bjeliša i ministra Jovanovića tadašnjeg. Ta jedinica sada pripada sveučilišta u sklopu Centra za istraživanje i prijenos znanja u biotehnologiji, sastoji se od 20-ak ljudi. Pretpostavljam da je zavod bio u tolikoj krizi da su ljudi s oduševljenjem prešli negdje gdje ipak ima budućnosti, što je dio države. Svjedoci su kazali kako su u kontaktu, aha, mislim da se konkretno radi o gospodinu Benku koji je svjedočio, dakle iznešena informacija da je u kontaktu sa ljudima koji imaju želju vratiti se u Imunološki zavod, znači ljudi koji imaju želju tamo vratiti se iako taj se kadar raspao po cijelom svijetu. Kada mladi znanstvenik dođe s fakulteta, potrebno je 2 do 3 godina treninga, ovisno o radnom mjestu kako bi mogao obavljati zadaće na tom radnome mjestu, o tome ste i sami govorili, dakle treba više godina da se uspostavi proizvodnja. Evo što još reći? Mislim da smo prošli mnogo toga, da je mnogo tema otvoreno, ja ću se osobno truditi i dalje što komunicirajući institucijama, što radeći svoje istraživanje, pribaviti što je moguće više informacija ali evo, mislim da je to dobar epilog za kraj. Ako postoji nekakav interes, vi ste ga nazvali nevidljiva ruka, ja ga prije svega vidim u DUUDI-ju i elaborirao sam ovdje zašto. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Ivanu Viliboru Sinčiću na ovoj završnoj riječi. S ovime smo iscrpili sve rasprave, zaključujem raspravu, glasovat ćemo o ovoj točki kad se za to steknu uvjeti. Poštovani kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa predsjedavajući. Dakle mi ovdje raspravljamo već 9,5 sati, pred nama je vrlo važna točka koju je predložio Živi zid. Sutra nemamo toliko točaka, opet ćemo biti gotovo prije 12 sati, ja vas molim da prebacite sadašnju točku za sutra, nema nikakve potrebe da ovdje ostajemo duboko u noć. A u suprotnom, ukoliko inzistirate da se ova točka ipak održi, u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e, tražim stanku u trajanju od 10 minuta kako bi se u klubu konzultirali kako prezentirati ovu temu s obzirom na nedostatak zastupnika i opći umor.
Zahvaljujem kolega Bunjac na vašim opaskama. Kao što smo danas imali u planu 3 točke dnevnog reda, tako imamo i sutra 3 točke dnevnog reda. Zahvaljujem vam na vašim prijedlozima. Što se tiče stanke, već ste stanku zatražili, temeljem Poslovnika nemate više pravo.
Prelazimo sada na glasovanje. Izvješće o radu istražnog povjerenstva za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanje i raspolaganje financijskog i drugim resursima Imunološkog zavoda. Podnositelj je Istražno povjerenstvo za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanja i raspolaganja financijskim i drugim resursima Imunološkog zavoda. Rasprava je zaključena. Naglašavam da čl. 13. Zakona o istraženim povjerenstvima određuje da se o izvješću istražnog povjerenstva odlučuje većinom glasova svih zastupnika. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak, prihvaća se izvješće o radu istražnog povjerenstva za utvrđivanje odgovornosti za rezultate upravljanje i raspolaganje financijskog i drugim resursima Imunološkog zavoda. Glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 117 za i 1 suzdržani prihvaćeno navedeno izvješće.
Prelazimo na slijedeću točku dnevnog reda, po planu rada plenarne sjednice, to je: - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe droga, prvo čitanje, P.Z. br. 210 Predlagatelj je Klub zastupnika Živog zida i SNAGA-e na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli nadležni Odbor za zakonodavstvo, nadležni Odbor za obitelj, mlade i sport i nadležni Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Vlada je dostavila svoje mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dati obrazloženje? Ne, hvala lijepo. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Vi niste, dobro. Želi li predstavnik Vlade dati dodatno obrazloženje mišljenja? Ne, otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e, poštovani kolega Branimir Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa predsjedavajući. Uvažene kolegice i kolege, dakle pred nama je izmjena Zakona o zloporabi droge koja se direktno tiče legalizacije indijske konoplje. Mi znamo da je konoplja bila legalizirana praktički sve do 1960. godine kada je odlukom UN-a iznenada proglašena najopasnijom biljkom na planeti i od toga trenutka počinje jedan sustavni progon, jedna zabrana, jedna represija koja se opet u posljednjem desetljeću pokazala kao potpuno promašenom i sada se dešava obrnuti proces, a taj obrnuti proces ide za time da se u svim državama svijeta, a osobito u onima s kojima se mi volimo uspoređivati konoplja ponovo legalizira. Prije svega se to čini sa industrijskom konopljom, međutim konopljom i također indijskom iz razloga što se između ostaloga pokazalo da je ona vrlo uspješan lijek zato što se pokazalo da se od nje mogu proizvoditi brojni proizvodi. Znači oko 25 tisuća različitih proizvoda i da na koncu konca vrlo dobro utječe na poljoprivredu, na turizam, na proračune i ostvaruje dakle, benefite za cijelo društvo. U ovom prvom dijelu dakle, legalizacije konoplje mi imamo situaciju da je u RH ona već djelomično je legalizirana, ali se smije koristiti samo jedan dio te biljke. Znači, velika većina biljke se u stvari mora baciti i s time se proizvođači konoplje dovode u jedan bizaran položaj da oni u stvari proizvode samo jedan dio biljke i da ostatak moraju baciti. Doslovce se očekuje da ga zaoru, da ga spale, da ga unište što jednostavno nema smisla jer upravo recimo, od stabljike konoplje koja se dakle, mora uništiti se proizvode brojni vrijedni proizvodi npr. mogu se proizvoditi čak i građevinski materijali, mogu se proizvoditi čak i automobili, ali da ne idem toliko daleko, toliko detaljno, recimo može se proizvoditi papir, jedan hektar industrijske konoplje je ekvivalent četiri hektara šume u proizvodnji papira. I sad umjesto da prestanemo sjeći šumu zato što imamo konoplju, mi jednostavno konoplju uništavamo i onda nakon toga i dalje siječemo šumu. Time, između ostaloga onemogućujemo uspješnost ove biljke na poljoprivrednom tržištu iako je ono vrlo perspektivno i ima potencijal zapošljavanja čak do 50 tisuća ljudi koji bi mogli živjeti isključivo od toga. Čak i ova mala dozvola dozvoljava u biti mnogim OPG-ovima da opstanu, ali njih trenutno u RH ima relativno malo i zaposleno je samo nekoliko tisuća ljudi. Znači, u biti puno manje nego što bi to bilo moguće. Ono što je vrlo zanimljivo za primijetiti da u stvari u ovomu dijelu Prijedloga izmjene Zakona postoji opći konsenzus, koliko sam uspio shvatiti čak i u Saboru, da su na tri odbora na kojemu je ovaj zakon predstavljen, Odbor za mlade, Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo svi zastupnici, kako vladajuće većine tako oporbe bili složni da to jednostavno treba vratiti na staro stanje kako je nekada bilo, ali oni nisu htjeli podržati Prijedlog Živog zida nego su rekli da oni pišu svoj vlastiti prijedlog pa da će onda kao u 9. mjesecu to pitanje biti riješeno zakonom koji je predložila Vlada. Ako je to stvarno istina onda možda i odbijanje odbora koji su glasali protiv nije takav problem ako to doista bude jer vjerujem da tu nema ničega spornoga. Ako pitate svoje bake, ako pitate svoje djedove, pradjedove ako su još živi, oni će vam jednostavno reći da su oni sami spavali u posteljini od konoplje, koristili konoplju. Znači, Hrvatska je bila drugi izvoznik u svijetu konoplje. Ako je koja biljka obilježila Hrvatsku poljoprivredu, njezinu povijest onda je to svakako bila konoplja, a prije svih teritorij Slavonije. S druge strane, imamo uporabu biljke u medicinske svrhe i to također ne bi trebalo biti niti na koji način sporno iz razloga što je konoplja već priznata kao lijek. Znači, ona je službe u RH priznata kao lijek, tu nema više nikakve diskusije je li to lijek ili nije. Ona pomaže kod mnogih teških bolesti, sad trenutno se priznaje službeno da pomaže samo kod 4 bolesti kao što su recimo multipla skleroza, AIDS i još neke iako znanstvena istraživanja objavljena u najuglednijim međunarodnim časopisima pokazuju da konoplja pomaže u stvari u 30 bolesti. Znači, taj popis bi u stvari trebalo značajno proširiti u odnosu na trenutni popis Ministarstva zdravstva. Ono međutim, što je tu sporno, sporno je da se lijek smije isključivo uvoziti. Znači, ne smije se proizvoditi u RH, nego se mora uvoziti što je opet jedna apsurdna situacija gdje mi moramo zaista sebi postaviti pitanje da li se opet pogoduje nekakvim uvoznim lobijima, da li se opet pogoduje nekakvim provizijama i doista nema smisla da ga sami ne proizvodimo. Tim prije jer su ovi uvozni lijekovi vrlo skupi, negdje od 2000 do 7000 kuna i naši građani si ga jednostavno ne mogu priuštiti. I onda oni opet idu na crno tržište. Znači, kao suzbijali smo crno tržište a u stvari nismo ništa riješili, ono je ponovno aktivno i svi građani koji trebaju konoplju ne nabavljaju je dakle u ljekarnama, nego je kupuju privatno ili je sami uzgajaju i čime se onda opet izlažu sudskom progonu, a imali smo neke slučajeve da su ljudi koji su bili ozbiljno bolesni osuđeni na zatvorske kazne zato što su se pokušavali liječiti. Ja sad ovdje ne želim jednostavno previše elaborirati jer već je kasno, ali vjerujem da hrvatski građani su upoznati sa dobrobitima medicinske konoplje, da se zna kako ona ima pozitivne efekte kod ljudi koji trpe grčeve, koji trpe snažne bolove i druge probleme. Prema tome, naše zakonsko rješenje ide za time da se konoplja, medicinska konoplja smije proizvoditi i u RH, a ne samo da se smije uvoziti. I treće rješenje koje predlaže ova izmjena zakona je korištenje indijske konoplje u rekreativne svrhe gdje se točno propisuje do koje količine jedan pojedinac smije posjedovati stabiljke indijske konoplje, konkretno 6. Naime, već i sada je posjedovanje indijske konoplje dekriminalizirano, ono je ustvari izmjenama Kaznenog zakona stavljeno u područje prekršaja, ali i dalje se veliki resursi troše na progon, znači policijski resursi, pravosudni resursi idu, troše svoju energiju za nešto što je faktično već postalo legalizirano. Znači u Hrvatskoj jednostavno moramo biti svjesni toga, to pokazuje između ostaloga statistike, da svi građani koji žele rekreativno koristiti marihuanu, je koriste. Službene statistike EU pokazuju da 14% građana EU je probalo marihuanu, odnosno indijsku konoplju ili da je povremeno uživa ili je to činilo u prošlosti. Imamo slučajeve nekoliko američkih saveznih država koje su je legalizirale, imamo slučaj Urugvaja, imamo slučaj Španjolske, imamo slučaj Nizozemske, imamo slučaj Portugala, Češke, zanimljivo Češke jedna zemlja istočnoga bloka, gdje se jednostavno građanima dopušta da posjeduju određenu količinu, negdje je to 5 grama, negdje 8, negdje čak do 85 grama, a imamo i pojedine gradove kakav je recimo Amsterdam koji cjelokupne svoje financije drži stabilnima isključivo legalizacijom konoplje u rekreativne svrhe, tamo godišnje dolaze milijuni turista isključivo zato što tamo nisu progonjeni i mogu slobodno uživati indijsku konoplju. Neki ovdje ljudi kažu da je to jako loše, da to sodoma i gomora, ali ja bih htio reći da u biti one zemlje koje progone indijsku konoplju spadaju u red najzaostalijih zemalja, najtiranskijih, najgorih režima, recimo Saudijska Arabija gdje se režu glave ili se ljude osuđuje na doživotni zatvor, ja doista vjerujem da u Hrvatskom saboru ne sjede ljudi koji su toliko rigidni i konzervativni, a s druge strane upravo u Amsterdamu, upravo Nizozemska ili Španjolska mogu biti ili ne znam Oregon, svejedno, mogu biti uzori Hrvatskoj kao uređene zemlje, kao urbane zemlje, kao civilizirane zemlje, kao zemlje koje imaju visoki standard, visoki osjećaj zadovoljstva građana i između ostaloga mnogih hrvatski građani bi se tamo rado preselili, a ne vjerujem baš da bi se njihovi stanovnici rado selili u Hrvatsku. Ne bi se možda rado selili u Hrvatsku, ali bi možda došli kao turisti, možda baš iz toga razloga mi imamo sezonu koja traje 2 do 3 mjeseca, na njoj zarađujemo 9 do 10 milijardi eura, možda bi na ovaj način tu sezonu mogli produžiti i u zimske mjesece, sigurno da bi proračun od toga imao koristi, a ne crno tržište, sigurno da bi poljoprivrednici od toga imali koristi jer bi se otvarala radna mjesta i jednostavno slijedili bi trendove kakvi su već sada prisutni u svijetu. Ja znam da je ovaj treći dio za jedan dio zastupnika sporan, znam da će oko toga biti moraliziranja, znam da će oko toga biti pametovanja, da će tu biti priziva savjesti, dok recimo u Ovršnom zakonu jel da nema priziva savjesti itd. ali bih isto tako podsjetio da je to faktično stanje, znači jednostavno nemojmo sami sebe lagati, a s druge strane bih isto tako rekao da u Hrvatskoj imamo slučajeve ne znam, legalizacije cigareta, alkohola, kockanja, svih mogućih farmaceutskih otrova kakvi su recimo silikoni, botoks, sve se to dakle legalizira, sve je to kao normalno, iako prouzročuje daleko veće štete po društvo, po obitelji, po pojedinca nego indijska konoplja, ali dajem vama na volju da raspravljate o ovoj temi kako hoćete. Mi ćemo pokušati surađivati kao predlagatelji zakona, odgovarati na vaša pitanja, analize ako ih bude i nadamo se da ćemo u završnoj riječi doći do toga da ovaj zakon ipak prođe u drugo čitanje pa da se onda barem postigne neki konsenzus oko dijelova zakona, ukoliko već ne budemo mogli postići konsenzus oko cijeloga zakona, s time da želim reći da je neminovno i sigurno da će zakon u ovakvom obliku biti prihvaćen, samo je pitanje kada. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Sljedeća rasprava u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kaže Paracelsus sve stvari su otrovne i ništa nije bez otrova samo je doza ono što čini da neka stvar nije otrov. Već smo razgovarali o izmjenama i dopunama Zakona o zloporabi droga koji je bio prijedlog Kluba zastupnika SDP-a, Ministarstvo zdravstva priprema novi zakon i sada je pred nama Prijedlog izmjena i dopuna dotičnog zakona od strane Kluba Živog zida i SNAGA-e. Pitanje legalizacije marihuane je stručno, političko i svjetonazorsko pitanje. Ni jedna zemlja nije regulirala ovo područje na identičan način. Tu je puno bilo različitih spomena. Mislim da kada govorimo o legalizaciji marihuane u rekreativne svrhe, da bi tu trebala biti široka rasprava javnosti da nije do sada samo u ovom visokom domu, ali apsolutno smatram dobrim da se raspravlja i o ovoj temi u Hrvatskom saboru. Ovdje imamo 3 dijela. Dakle, industrijske i gospodarske svrhe, medicinske svrhe i rekreacijska uporaba. Kao što je već prije spomenuto, najproblematičnija je rekreacijska uporaba. Kada govorimo o ovoj problematici važno je da razgraničimo dekriminalizaciju od pojma legalizacije. Hrvatska je dekriminalizirala tako da se posjedovanje u osobne svrhe smatra prekršajnim, a ne kaznenim djelom, s tim da bih ja istaknuo i kada je bilo kriminalizirano, nikada to nije bilo situacija da bi zbog neke manje količine neke ilegalne droge osoba završavala u zatvoru do 3 godine, kao što je bilo predviđeno. Tema medicinske uporabe je isto tako već na neki način apsolvirana. Imunološki zavod je pakirao. Treba li bit polja gdje se uzgaja takva marihuana za medicinske svrhe i o tome se može raspravljati, no ono što je vrlo važno naglasiti dakle, da nema morfoloških vanjskih razlika kod marihuane gdje je koncentracija THC-a niža od 0,2% i kod onih gdje je viša od 0,2%. Medicinska marihuana je prvi put legalizirana u saveznoj državi Kaliforniji 1996. godine kada je tamo bilo pobrojano dakle, da se može koristiti za liječenje različitih simptoma, uključujući i kroničnu bol. Kako nema objektivnog testa za bol to je faktički značilo legalizaciju pušenja marihuane, to je dakle na taj način postalo formalnost. Rekreacijska uporaba je legalizirana u nekim saveznim državama Colorado i Washington. Međutim, ni jedna nacionalna europska vlada ne podržava legalizaciju prodaje kanabisa za rekreacijsku uporabu i sve zemlje imaju zatvorske kazne za ilegalno opskrbljivanje, dakle kada se radi o većim količinama ilegalnih psihoaktivnih supstanci. Nizozemska se spominje kao nekakav uzor dakle, i Nizozemska ima to područje na neki način legalizirano putem coffee shopova kojih ima u Nizozemskoj oko 600, od toga je trećina u Amsterdamu. Sada da bi to trebala biti nekakva nova mogućnost širenja turizma i u RH, onda možemo dopustiti dakle za osobnu uporabu i psihostimulativne droge, ne vidim nikakvu razliku da se po toj logici ne dopusti i konzumacija kokaina, speed-a i drugih droga u manjim količinama. Osim coffee shopova, dakle te coffee shopove odobravaju općine, ne država, postoje i tzv. kanabis društveni klubovi. Tu je bilo od strane tih društvenih klubova više prijedloga, pa je onda bilo predviđeno dakle, uzgoj jedne biljke kanabisa za jednog člana. Prijedlog živog zida je poprilično slobodniji pa onda na jednu osobu ide 6 biljki kanabisa. Međutim, španjolski vrhovni sud 2015. godine je donio odluku da je organizirani, institucionalizirani i trajni uzgoj i distribucija kanabisa među udrugom koja je namijenjena obuhvaćanju i novih članova, da se smatra trgovinom drogama. Dakle, ponavljam sve zemlje članice EU tretiraju posjedovanje kanabisa za osobnu uporabu kao prekršaj, tako da bi ovim izmjenama Zakona Hrvatska postala prva zemlja članica EU koja dopušta na ovaj način konzumaciju marihuanu u rekreativne svrhe. Međutim, ono što mi je isto tako palo u oči, to je članak 13.b. – uporaba konoplje u medicinske svrhe. Dakle, prema ovom Zakonskom prijedlogu svaka punoljetna osoba koja smatra da joj konoplja ili pripravci na bazi konoplje pomažu u liječenju bolesti ili otklanjanju simptoma i tegoba povezanih s bolešću smije uzgojiti onoliku količinu konoplje koja joj je potrebna za uporabu ili spravljanje pripravaka na bazi konoplje za vlastito liječenje. Kad bi se ovaj članak prihvatio, onda ovaj članka za rekreacijske svrhe više nije potreban jer svaka osoba procjenjuje koja je bolest ima, koju dijagnozu, koje simptome i ima pravo koristiti marihuanu tako da vam ovaj treći prijedlog ne bi bio ni potreban ukoliko bi se odobrilo na ovaj način uporaba konoplje u medicinske svrhe. Mislim da ovdje nema nikoga tko je sada neki rigidan i koji ne vidi situaciju. Dakle, prema procjenama koji se mogu naći na stranicama Europskog centra za praćenje droga, dakle, u dobi od 15 do 34 godine u RH muškarci i žene tijekom protekle godine 16,1% osoba od 15-34 godine u Hrvatskoj je konzumiralo marihuanu. Dakle, to je veliki broj i RH se zapravo u usporedbi s drugim zemljama članicama nalazi u vrhu. Spomenuta je Češka recimo, Španjolska, mi smo tu negdje kao Nizozemska. Najviše ima Francuska, nešto više od 22% osoba od 15-34 godine je tijekom prošle godine konzumiralo marihuanu. Da i to je realnost. Švedska je rekla da oni nisu toliko bogati da bi mogli legalizirati treću drogu, dakle i alkohol i duhan su u ovome trenutku društveno prihvatljive droge koje bilježe pogubne posljedice za zdravlje stanovnika. U ovome trenutku najčešće sredstvo ovisnosti u EU-u zbog koje osobe se javljaju na liječenje ovisnosti je marihuana. Postoje brojna istraživanja, možda sam ja tu s jedne strane subjektivan, ja puno više za razliku od vas vidim one ljudi koji zbog konzumacije marihuane završe u psihijatrijskoj bolnici pa sam onda sa te strane subjektivan, ali ja ću vam to slikovito opisati. Dakle koja je razlika između alkohola i marihuane. Alkohol će kod nekih ljudi izazvati sedaciju pa će im se spavati, neki ljudi će postati veseli pa će grliti druge ljude, pjevat, neki ljudi će postat agresivni. To vam sve ima i kod marihuane, međutim marihuana ima još nešto. Marihuana izaziva psihozu, ne kod svih naravno, ali kod određenog broja ljudi, marihuana izaziva psihotični poremećaj i to je ono što marihuanu razlikuje u odnosu na sve druge ilegalne droge, barem u takvom postotku. Dakle heroin nikad neće izazvati psihotični poremećaj, može nakon 10 godina konzumacije heroina ali recimo jedna studija iz Švedske, sa Karolinskog instituta povezuje 20% mladih shizofrenih osoba sa konzumacijom marihuane do 5 puta gdje je marihuana jedan od trigera. Zašto ovo? Dakle, ne plašim ljude, samo 10% onih koji konzumiraju neku drogu će postati ovisnici o toj drogi. Dakle, svaka 10. osoba, ne svaka osoba ali moramo imati na pameti da konzumacija marihuane može imati pogubne posljedice za zdravlje organizma kao i duhan, kao i alkohol, to uopće ne sporim i to nije nikakva moralizacija. Hoće li se legalizacija marihuane dogoditi u Hrvatskoj za 5, 10, 20 godina, ja to ne znam ali kažem, kada bi ovakav zakon bio prihvaćen i kada bi se odobrila konzumacija marihuane u rekreativne svrhe i ne bi se tretirala kao prekršaj, mi bi bili prva zemlja EU-a koja bi na taj način regulirala. Dakle, ako pogledamo, sada vas neću zamarat jer je već kasno, po broju zapljena, 2/3 svih kaznenih djela vezanih uz droge se veže uz marihuanu, bio biljni kanabis, dakle list, bilo smolu, tako da tu ima jako puno prijepora. Treba raspravljati i ovoj temi, iz te strane je hvalevrijedna inicijativa Živog zida da se raspravlja o ovoj temi, ali klub HDZ-a ne može podržati ovakve izmjene i dopune Zakona o suzbijanju zloporaba droga jer je puno veća šteta nego korist kada govorimo o rekreativnoj uporabi. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Ćeliću. U ime predlagatelja, poštovani kolega Branimir Bunjac, izvolite.
… [[Govornik nije uključen.]] predsjedavajući. Evo u ime predlagatelja želim se obratiti gospodinu Ćeliću, vidite gospodine Ćeliću, u ovome je vaša baka spavala. To vam je posteljina, hrvatska konoplja stara 80 godina. Ja ne razumijem zbog čega vi branite nešto što je tradicionalno, ne želite nešto što je tradicionalno hrvatsko. Vi sad ovdje po jednoj strani tvrdite da je 20% hrvatskih građana konzumiralo marihuane a s druge strane onda bi po toj vašoj logici mi morali imati 20% šizofreničara, psihičkih bolesnika, luđaka, ne znam kako ste vi to sve opisali, a toga nema. Mi imamo da, 250 000 alkoholičara. Imamo po glavi stanovnika godišnje 13 litara čistog alkohola se popije. Od 1000 ljudi koji umru od ciroze jetre, 700 ih umre od ciroze jetre. 7000 saobraćajnih nesreća godišnje i 1/3 svih smrti na cesti uzrokovana je alkoholom. Znate koliko živi alkoholičar u prosjeku? 59 godina, niti jedan ne doživi mirovinu. Kakav on ima uspjeh u radu, kakav ima uspjeh u obrazovanju, kakav mu je obiteljski život? Na koga je usmjeren marketing koji je usmjeren koji se tiče alkoholnih pića? Na mlade. Ne znam jeste li ikad primijetili ali kad prođete pokraj škole bilokoje, pogledajte malo jumbo plakate. Oko škola. Ako ne možete vidjeti, ja ću vam donijeti fotografije što se reklamirate, Karlovačko pivo, Pan pivo, Ožujsko. Pogledajte upravo oko škola, to ne primjećujete, on ne moralizirajte. Onda ne dolazite ovdje za govornicu pričati o štetnih posljedicama. Sami ste rekli 20%, znači što ćete vi sa zabranom dalje postići? Što možete još? Znači svatko tko želi već može koristiti za rekreativnu upotrebu a država od toga nema baš ništa. Ništa, nijednu kunu u proračunu, možda bi se moglo recimo koristiti 500 milijuna kuna za pomoć vama u vašoj struci za neku prevenciju, možda bi se mogao koristiti dio novca za prevenciju alkoholizma, možda bi se mogao koristiti dio novca za prevenciju kockanja, 40 000 teških ovisnika o kockanju imamo, poznajete li kojega kockara? Ako poznajete, usporedite njegovo ponašanje sa ponašanjem rekreativca marihuane, recimo nekog studenta itd. pa ćete vidjeti koje su štetne posljedice, kako se razara obitelj, kako kockari i alkoholičari razaraju obitelj, a ja nisam baš siguran da ti ljudi koje ste vi spominjali su razorili obitelji, da su umrli sa 59 godina, da imaju cirozu jetre, i takve stvari. Tako da razumijem vaše argumente ali čini se da tu ima jedna mala doza licemjerstva. Eto, hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Replika, poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Meni je žao što ste vi selektivno čuli ono o čemu sam ja govorio, dakle što se tiče poljoprivrede, što se tiče industrijskih proizvoda apsolutno se slažem s vama. Kad ste čuli da sam ja promovirao alkohol ili duhan? Ja znam da ste vi profesor i da volite docirati, vi ste predavali jedno kratko vrijeme u Srednjoj medicinskoj školi u Vrapču, ali dopustite da ja koji 15 godina radim s ovisnicima, vi negirate, dakle činjenica da je puno veća pojavnost ovisnosti o alkoholu i ovisnosti o duhanu i štetnih posljedica ali vjerujte mi utjecaj na obitelj i kod ovisnika o marihuani je isto tako problematičan, dakle činjenica jest da će kod onih osoba koje boluju od psihoze, konzumacija marihuane sigurno dovest do pogoršanja bolesti, a u ovome trenutku se ne može reć uzročno posljedično da će konzumacija marihuane uzrokovat shizofreniju, dakle ja to nisam rekao.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Ćeliću. Odgovor kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa zastupniče Ćelić. Nemam doista nikakvu potrebu vama docirati jer ja znam da ja vaše mišljenje ne mogu promijeniti, znači toga sam potpuno svjestan. Ali imam potrebu zbog javnosti, znači upravo zbog ovih 20% građane koje nitko u Saboru trenutno ne zastupa, barem još nisam čuo da je zastupao. I u ime tih 20% građana koji po vašim riječima nisu normalni, a oni eto možda misle da vi niste i oni možda misle da nije normalan Ovršni zakon, oni možda misle da nije normalna rasprodaja državne imovine, oni možda misle da nije normalno uzimati 500 milijuna kuna putem grupnoga maila. Tako da ja se njima obraćam i želim im reći da je u biti nisu učinili ništa osobito loše, a prekomjerna konzumacija uvijek šteti. Pojedine 5 kila šećera i sigurno ćete bit psihotični. Hvala lijepa.
Zahvaljujem kolega Bunjac na odgovoru. Sljedeća replika poštovani kolega Tomislav Saucha, izvolite.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče. Kolega Bunjac, ovo je, slažem se s vama jedna važna tema i šteta da se to raspravlja u ovo doba. Ja se slažem također s vama da je alkohol, nikotin i kocka neusporedivo veće zlo i mislim da je dobro da se o ovoj temi otvara malo jedna šira rasprava. Nije da branim kolegu Ćelića, dapače, neke od stvari koje je on iznio, iako to uzimam s rezervom obzirom da je on doktor, ja nisam, nikad nisam čuo da se ljudi postanu ovisni o marihuani i da budu psihotici, ali samo hoću reć da možda bi bilo dobro da sad vaš nastup bude ipak malo usmjeren prema građi, nego konsenzus. Ako smo se već tu kako kažete … [[Govornik se ne razumije.]] konsenzus oko dvije prve teme, da oko ove treće teme pokušamo kroz jedan malo ipak ovako blaži nastup pokušamo razgovarat pa da nađemo zaista jednu zajedničku riječ, evo ništa drugo.
Zahvaljujem kolega Saucha. Odgovor kolega Bunjac.
Hvala lijepa kolega Saucha. Cijenim vaš doprinos, vi ste sad usmjerili ovu raspravu u dobrome smjeru. U biti nije stvar u tome da bi sad mi zastupnici trebali zauzeti nekakve položaje preko barikade, još manje preko nišana, nego bi ustvari trebali vidjeti što od ovog zakona se može prihvatiti, za što se može dići ruka, koje dijelove se eventualno može popraviti i onda da vidimo u drugom čitanju da se taj zakon popravi amandmanima i da ustvari u konačnici bude prihvaćen. Hvala lijepa.
Zahvaljujem kolega Bunjac na odgovoru. U ime Kluba zastupnika SDP-a poštovani kolega Siniša Varga, izvolite.
Zahvaljujem gospodine podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je po drugi put prijedlog Zakona o izmjenama i dopuna Zakona o suzbijanje zlouporaba droga. Pa ja ću samo malo iskoristit svog vremena na jedan kratki osvrt unatrag, naime dok sam ja bio ministar je donešen Pravilnik o mjerilima za razvrstavanje lijekova te o propisivanju izdavanja lijekova na recept po kojem je defakto po prvi put u RH, u modernoj Hrvatskoj legalizirane upotrebe medicinskog kanabisa, odnosno sredstva koje sadrže THC za korištenje u medicinske svrhe kao pomoćno sredstvo za ublažavanje tegoba kod multiple skleroze, karcinoma, epilepsije i AIDS-a. Gledano sad unatrag, intencija je bila puno šira i veća nego ovo što je nabrojano, međutim maloprije kada sam govorio o Imunološkom zavodu govorio sam o borbama sa vjetrenjačama i tu moram reći da je tu također bilo ogromnih otpora sa svih strana da se ovaj pravilnik donese i o stručnoj javnosti i od nestručne javnosti i od političke i svakojake međutim tu smo čvrsto stali na stajalištu da se pravilnik mora donijeti iz prvenstvenog razloga zato jer je na pameti bio prvo pacijent. Pacijenti koji boluju od teške epilepsije, terminalni pacijenti sa karcinomima, pacijenti oboljeli od AIDS-a i pacijenti oboljeli od multiple skleroze su zavrijedili da imaju to pomoćno sredstvo da koriste tijekom svog liječenja. Ono što treba posebno naglasiti da, evo kolega Bunjac je bio spomenuo da intencije bilo donošenju ovog pravilnika je bilo pogodovanje nekome zato jer se spriječio uzgoj u Hrvatskoj i već se radilo za uvozničke lobije. Govorimo tu o pravilniku, tu imamo ekonomiste, imamo svakojakih struka, ne treba biti veliki pravnik znati da ne možete donijeti pravilnik koji nije sukladan sa zakonom. Prema tome, da bi promijenili pravilnik i omogućili da se daje, da se lijek proizvodi u RH morao se promijenit zakon, iz tog razloga smo i pristupili izradu zakona o izmjeni i dopuna Zakona o suzbijanju zlouporabe droga, međutim sa raspisivanje izbora i gubitak izbora ta intencija je prestala. Onda sam ja kao oporbeni Saborski zastupnik predložio donošenje zakona o izmjeni i dopune Zakona o suzbijanju zlouporabe droga i tako je 2.2.2017. godine to došlo u Saborsku proceduru, 4.7.2017. godine održana je sjednica Odbora za zdravstvo i tijekom rasprave je kolega, ne ovaj prisutni, nego drugi državni tajnik prof. Plazonić uvjerio sve prisutne da će do kraja 2017. ministarstvo predložiti zakon sa gotovo istovjetnim predloženim sadržajem. Od toga obećanje bilo do te mjere uvjerljivo da je već oporbena stranka MOST glasala protiv oporbenog prijedloga iz SDP-a jer je uvažilo obećanje od Ministarstva da će biti doneseno do kraja 2017. godine. Sad smo već u svibnju 2018. Naravno, od 6.10. je bilo glasovanje i na petoj sjednici ovog saziva Hrvatskog sabora i prijedlog zakona nije prihvaćen, a do dan danas nemamo prijedlog zakona iz redova Ministarstva zdravlja. Sam nacrt Zakona tada je imao tri dijela. Jedno je bilo legalizacija industrijske konoplje, o čemu smo govorili i slušali u izlaganju od kolege Bunjca. Imali smo pitanje proširenje indikacije za upotrebu medicinskog kanabisa odnosa upotreba kanabisa u medicinske svrhe, isto tako legalizacija za uzgoj u RH, ali treći dio Zakona kojega ne sadrži se u ovom Prijedlogu zakona je bilo pitanje sintetičkih droga i pitanje sintetičkih droga smatram da je jedan veliki nedostatak ovog Prijedloga zakona. Evo, mogu vam pročitati sa portala sa današnjih vijesti, zbog posljedica izazvane konzumacijom pušenja droga u tzv. osvježivačima zraka u osječkom KBC-u je u samo tjedan dana primljeno šestero maloljetnika u dobi od 13,5 do 17 godina, izvijestili su u četvrtak iz te bolnice te upozorili kako konzumacija droga na takav način može biti opasna po život. Lani je, upozoravaju kako maloljetnici ponekad uz tzv. osvježivače zraka znaju uzeti i neku drugu drogu te u takvim situacijama potencijalno svi mogu biti životno ugroženi ako na vrijeme ne dobiju medicinsku pomoć, podsjetilo je naime na slučaj 14-godišnjeg dječačka u Zagrebu koji je prošle godine umro. Naime, ne radi se tu o borićima, osvježivači za automobile. Ovo su doslovce sintetičke droge koje se prodaju u smart shopovima legalno u RH, a zašto su legalni? Zato jer nisu obuhvaćeni Zakonom o sprječavanju i suzbijanju zloporabe droga. Sva pitanja vezana za taj dio smo mi sačinili u našem Prijedlog zakona. Vlada je to odbila prihvatiti, saborska većina je odbila Prijedlog zakona i dan danas su ove droge od čega maloljetnici i obolijevaju i umiru u RH je legalno sredstvo u RH. Ali evo, da prijeđem sad na ovaj Zakon. Ja sam na saborskom Odboru za, na Odboru za zdravstvo i socijalnu politiku uložio svoj glas za ovaj Zakon. Ja sam glasao za iz jednog prvenstvenog razloga, zato jer hoću da se potakne rasprava o ovom Zakonu. Smatram da ja osobno kao netko tko se bavi sa kliničkim radom i tu mogu se složiti sa kolegom Ćelićem, ali isto tako i nadopuniti da ja, obzirom da se ja bavim sa pacijentima koji imaju intraoralni karcinom, a intraoralni karcinom je u preko 90% slučajeva izazvan sa alkoholom i cigaretom, dakle sa sredstvima koja su posve legalni u RH. Prema tome, ja se slažem čak i sa onom laički rečenicama koje se čuju u RH jako često, pa i u inozemstvu da je zabrana kanabisa u rekreativne svrhe, a legalno korištenje alkohola i cigarete prilično licemjerna stvar i nema nekakvog objašnjenja. Ja sam odrastao u Kanadi. Kanada je jedna zemlja koja sad ide putem legalizacije upotrebe kanabisa u rekreativne svrhe. Međutim, ono što je kolega Bunjac spomenuo, a to je kroz vrlo reguliranu proizvodnju, održavanje i kontrolu kvalitete i stroge naplate trošarine. U RH uzgajivači duhana ne smiju konzumirati niti jedan list vlastitog duhana bez odobrenja od nadležne službe. Prema tome, to je način kako se regulira duhan. U konačnici, u medicinske svrhe u RH se uzgaja mak, posve legalno, reguliran ovim Zakonom. Tko smije proizvoditi mak za proizvodnju heroina odnosno opijata iz čega se proizvodi morfij je način koji smo htjeli da se u RH može uzgajati isto tako i medicinski kanabis. Međutim, to je Vlada odbila i vjerujem da će i sada isto, koliko čujem će to odbiti. Jedna stvar, kad smo imali na našem klubu dosta široku raspravu vezano za ovo i ja moram prenijeti odnosno moram prenijeti odluku Kluba zastupnika SDP-a da će glasati za ovaj Zakon suzdržano. Ja ću tražiti izdvojeno mišljenje, ja ću glasati za i radi se o tome da se smatra da nije sporno da li treba ili ne treba legalizirati medicinski kanabis i nije sporno naravno niti industrijska konoplja, ali upotreba kanabisa u rekreativne svrhe treba biti sprovedena široka javna rasprava. Spomenuo sam da se u Kanadi to sada uvodi. Javna rasprava u Kanadi o tome je trajala 6 godina. 6 godina je ipak malo dulje nego što je tu provedeno u ovim večernjim satima rasprava o ovome posljednjih 20 minuta. Prema tome, intencija je pozitivna. Smatramo da je dobro da se o ovome priča. Klub zastupnika SDP-a će glasati suzdržani, ali sa intencijom da ili Vlada ili kroz drugi put se provede široka javna rasprava o ovom temi da ima više tribina, da ima više savjetovanja sa zainteresiranom javnošću i da se može čuti sve zainteresirane strane i u konačnici i struke. Evo, kolega Ćelić je psihijatar i bavi se sa ovisnošću i naravno da je mišljenje struke itekako bitan u svemu ovome. Međutim, treba se isto tako gledati na zemlje koje uvode legalizaciju rekreativnog korištenja kanabisa, vidjeti sa kojim argumenti jer ako stoje do te mjere jaki argumenti protiv zloupotrebe droge, onda je pitanje zašto te zemlje onda to rade, u … [[Govornik se ne razumije.]] Washington, Kanada i neke druge zemlje. Ja bih čak i predložio, ako ćemo ići tim putem za poticanje javne rasprave, ja bih pozvao vladajuću većinu da prihvati ovaj zakon u prvom čitanju i na taj način da se potekne daljnja javna rasprava za drugo čitanje. Ukoliko dođe do drugog čitanja ja bih predložio nekoliko amandmana, ali evo, za sada ćemo glasati suzdržano i ja osobno ću glasati za i smatram da je hvale vrijedan inicijativa od strane Živog zida da se predloži ovaj zakon. Ukoliko vladajuća većina ovo odbije onda pozivam, evo obzirom da smo krenuli od SDP-a pa sad od Živog zida, neka MOST da sljedeći prijedlog izmjene i dopuna o suzbijanju zloupotreba droga i na taj način kontinuirano imamo javnu raspravu o ovome u Saboru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Vargi. Prelazimo na sljedeću raspravu, u ime Kluba zastupnika HNS-a poštovana kolegica Božica Makar. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, imamo ovdje prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanje zlouporabe droga. Kao što su i moji prethodnici govorili, jedan važan zakon, oni su i stručni u tom području pa su se i osvrnuli na ovaj treći dio jer mislim da se u prvom i drugom djelu većinom slažemo. Naime, ovim prijedlogom Živog zida i SNAGA-e predlaže se da se dopusti slobodan uzgoj, prerada i promet industrijskom konopljom, zatim uzgoj, prerada, uporaba i promet konopljom u medicinske svrhe te na kraju legalizacija uzgoja, prerade, uporabe i prometa konoplje za rekreaciju i to tako da svaka punoljetna osoba u svrhu rekreacije smije uzgojiti do 6 stabiljka konoplje, a koje ne smije stavljati u promet ako za to nema registriranu djelatnost, što bi dodatno bilo uređeno pravilnikom koji donosi ministar nadležan za zdravstvo uz suglasnost ministara nadležnih za poljoprivredu i pravosuđe. Načelno, što se tiče samog prijedloga, HNS podržava namjeru istog. Budući je poznato da se HNS i prije zalagao za dekriminalizaciju i legalizaciju kanabisa zbog brojnih koristi za društvo, od izdvajanja korisnika iz kriminalnog okruženja, preko rasterećenja policije i sudstva radi učinkovitije borbe protiv težih i opasnih oblika kriminala, do ostvarivanja poreznih prihoda u proračunu o čemu je isto također ovdje bilo već riječi. HNS se zalaže za dekriminalizaciju i legalizaciju kanabisa, kako u medicinske svrhe, tako i za osobnu upotrebu s obzirom da su brojna znanstvena istraživanja i pozitivna iskustva drugih zemalja koje su primijenile isti stav pokazala da su eventualni štetni učinci marihuane mnogo manji od učinaka alkohola ili nikotina. No uzimajući u obzir konkretan prijedlog, mišljenja smo da isti treba doraditi, kako nomotehnički, isto tako i suštinski. I to u dijelu usklađena s dokumentima EU, a i u djelu koji se odnosi na upotrebu za rekreaciju. Naime, nomotehnički u članku 2. prijedloga nejasno je na koje točke članka 2. stavka 1. važećeg zakona se odnosi dopuna. Također spominje se dopuna stavka 3. iako važeći zakon ima samo 2 stavka. Isto tako, ovaj prijedlog nije u skladu s Europskim propisima, a ne možemo zanemariti činjenicu da je Hrvatska članica EU i kao takva poštuje Europske normativne okvire. Europski Parlament i Vijeće uredbom su definirali da kod industrijske konoplje sadržaj THC u suhoj tvari biljke ne prelazi 0,2%, a predlagatelj taj postotak diže na 1%. Što se tiče uporabe konoplje u medicinske svrhe, dvojbena je i formulacija stavka 2. članka 13b o kojem je isto bilo već govora ovdje danas. naime, prijedlog iz kojeg proizlazi da svaka punoljetna osoba može proizvesti konoplje onoliko koliko smatra potrebnim za liječenje što je stvarno individualna ocjena i to je teško kontrolirati jer osoba da sama može donijeti tu odluku znamo da to nije neko dobro i sretno rješenje. Sama marihuana ima izuzetno visok postotak THC-a što dovodi u pitanje sigurnost primjene kao i procjenu potrebne količine. U većini zemalja EU primjenjuju se gotovi lijekovi stvoreni u kontroliranim uvjetima, samim time su i sigurni za primjenu. U odnosu na članak 13c prijedloga, tj. uporabu konoplje za rekreativne svrhe smatramo da je potrebna šira javna i međuresurna rasprava jer tu smo na skliskom terenu, već smo o tome zapravo svi govorili, moji prethodnici upravo o toj javnoj raspravi koja je potrebna. Smatramo da uzgoj, prerada i uvjeti stavljanja u promet trebaju biti jasnije i detaljnije uređeni samim zakonom, a ne pravilnikom, kako bi se spriječile moguće zlouporabe. Niti u drugim članicama EU nije bez striktne zakonske kontrole moguće uzgajati, proizvoditi, prerađivati i na kraju upotrebljavati marihuanu za osobne potrebe. U svakom slučaju, stav HNS-a oko ove teme je jasan. Smatramo da je ovaj Prijedlog svakako pomak, no iziskuje doradu i širu raspravu budući da se radi o kompleksnoj problematici koja zadire i u ostale zakonske propise RH, te u ovom trenutku stav je NHS-a da ovaj Prijedlog ne možemo podržati. Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Makar na ovoj raspravi. U ime predlagatelja, poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Evo, govoriti ću neko vrijeme u ime predlagatelja. Kolegice Makar, ne vidim stvarno gdje piše da bi si osoba kojoj treba konoplja zbog svog medicinskog stanja za liječenje sama sebi dijagnosticirala koliko joj to treba. Naime, vi ste govorili o čl. 13.b, znači ovdje stoji i st. 2. smije uzgojiti onoliku količinu konoplje koja joj je potrebna za uporabu i spravljanje pripravaka na bazi konoplje za vlastito liječenje. Tu nije ništa sporno, ne piše da ona sama procjenjuje koliko njoj treba. Dapače, u slijedećem stavku je pojašnjeno tko će dati dijagnozu i tko će procijeniti koliko bolesna osoba za koju bolest smije. Znači stoji ovako, ministar zdravstva uz suglasnost ministra poljoprivrede i pravosuđa donijet će pravilnik, znači pravilnik kojim se propisuje način ostvarivanja prava na osobni uzgoj konoplje u medicinske svrhe. Znači, ako je osoba dijagnosticirana s određenim stanjem sa bolešću, sukladno pravilniku dakle, će joj struka propisati koliko smije dobivati i doze i koliko smije uzgajati itd. Znači, način registriranja medicinskog stanja te mogućnost uzgoja, prerade, proizvodnje i stavljanja u promet konoplje i pripravaka na bazi konoplje za potrebe drugih oboljelih odnosno od strane drugih fizičkih i pravnih osoba koje obavljaju za to registriranu djelatnost. Prema tome, neće si osoba sama sebi raditi dijagnozu, neće sama sebi propisivati koliko joj treba, nego će se to regulirati pravilnikom. Nakon dijagnoze, sukladno pravilniku dobiti će dozvolu da se liječi već koliko joj treba doza. Htio bih se osvrnuti sada na jedan drugi dio našega prijedloga oko kojeg se vjerujem svi slažemo. To je onaj dio koji se odnosi na poljoprivredu odnosno poljoprivrednu proizvodnju. Dakle, sada je pravila su takva da možete uzgajati jedan hektar, minimalno jedan hektar. Morate znači, imati točno što se tiče industrijske konoplje, određene sorte. Čak ima popis u Narodnim novinama koje su to sorte. Ne smijete biti kažnjavani zadnjih nekoliko godina i to su ograničenja koja onemogućavaju razvoj hrvatske poljoprivrede. Ne možete koristiti cijelu biljku, nego samo određene njezine dijelove koji se mogu koristiti za hranu za ljude i za hranu za životinje. Dakle, ne možete raditi tkaninu, ne možete raditi, evo pobrojali smo ovdje cijeli niz proizvoda dakle, vlakna, platna, jedra, obuća, odjeća, cerade, šatori, ribarske mreže, vatrogasne cijevi, vreće. Znači, osim toga koristi se za proizvodnju ulja, boja, lakova, biorazgradive plastike. Znači, sve je to ono što mi moramo u RH omogućiti da se proizvodi. Širok spektar proizvoda, 25 tisuća je navedeno u prijedlogu, to je struka rekla koja se time bavi i udruge da je to broj dakle, u cijelom svijetu proizvoda koji se ovog časa mogu proizvoditi od konoplje. Što će se dogoditi ako ne legaliziramo? Legalizirati će, ako ne legaliziramo sada, jel kad-tad ćemo legalizirati jer je bitka za konoplju već dobivena. Znanstvena istraživanja su pokazala da ono što znamo o konoplji danas nije isto što smo znali 60-ih. Danas znamo puno više i ta bitka je zapravo dobivena, samo ju treba formalizirati. Ako mi sada ne legaliziramo u ovo skoro vrijeme, dogoditi će se da legalizira Slovenija, Italija, ne znam Srbija i onda će se tamo razvijati poljoprivreda, poduzetništvo, inovacije u obliku novih poljoprivrednih proizvoda, tamo će se otvoriti stotine tisuća firmi, steći će kapital i onda kad mi recimo za 10 godina idemo u legalizaciju naći ćemo se u situaciji da zapravo ne možemo konkurirati njima jer već dugo posluju, uhodani su, imaju kapitala ... [[Govornik se ne razumije.]] su tu na tržištu, biti će nemoguće probiti se. Znači, sada treba ići u legalizaciju i pozicionirati se na tržište. Govorim dakle, isključivo o poljoprivrednom dijelu. Također, što se tiče medicinske upotrebe, prijedlog je poprilično jasan, ja vjerujem. Više o tome u završnome dijelu. Za sada hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Sinčiću. Imamo dvije replike. Poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Zahvaljujem. Dakle, pa kad govorite o osobnoj uporabi, ne vidim razloga ako dopuštate konzumaciju marihuane u rekreativne svrhe i za osobnu uporabu, da po nekoj logici se to ne dopusti za sve ostale ilegalne droge koje su u ovome trenutku. Dakle, a što se tiče eventualnih gospodarskih koristi u industrijskoj konoplji, to nitko ne spori i apsolutno treba ažurirati Zakon i napraviti tu mogućnost da oni ljudi koji žele proizvoditi industrijsku konoplju, da to bude sve propisano jasno i Zakonom i podzakonskim aktima i da se to dogodi. Još kratko bih samo htio reći, dakle vezano za ove društveno prihvatljive droge, da ne bi ispalo da ih ja promoviram. Dakle, javno zdravstvo u svim zemljama radi enormne napore da suzbije i ovisnost o duhanu i ovisnost o alkoholu, pa je tako recimo Škotska uvela minimalnu cijenu alkohola, ne možete kupiti bocu vina za manje od 5,2 eura.
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Sinčić. Izvolite.
Meni je drago da evo, se potvrdilo ono što sam rekao da je bitka za konoplju dobivena. Čak i u vladajućoj većini koja voli se prikazivati kao nekakva konzervativna, demokršćanska se pojavila svijest da konoplja nije danas ono što je bilo nekada prije i da treba dakle, za poljoprivrednu proizvodnju omogućiti da se ona razvija, da se proizvodi širok spektar proizvoda, da se razvija poljoprivreda, da se zaposle ljudi. Napravite onda tako kad ćete već odbiti naš zakon, napravite onda svoj, samo molim vas da to bude brzo, a ne da to budu godine. Nama osobno nije toliko bitno tko će zakon dati ovdje, nego da se što prije provede ta reforma, da ju tako nazovem. Hvala.
Zahvaljujem kolega Sinčiću na odgovoru. Sljedeća replika poštovani kolega Tomislav Saucha. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Sinčić mi smo u klubu jako dobro proučili ovaj zakon i gajimo velike simpatije prema njemu i zato smo vam ovdje i skrenuli pažnju i zato što ovaj zakon nije savršen, nijedan zakon kada se krene pisati nije savršen, bojim se da neće doživjeti drugo čitanje, očito potpore takve nema. Ovo smo u najboljoj namjeri rekli, dakle ovdje doslovce piše da svaka … osoba koja smatra da je konoplja ili pripravci na bazi konoplje pomažu u liječenju i otklanjanju simptoma … smiju uzgojiti onoliku količinu konoplje koliko je potrebno. Dakle to je nama isto tako u klubu je malo to sporno da onda osoba dolazi sama u poziciju da sebi određuje koliko je medikamenta potrebno. A drugi vam onda stavak tog istog članka govori o tome da će ministar propisati pravilnikom uvjete pod kojim će se nekom uopće to propisati. Dakle tu ste malo u kontradikciji, to govorim u najboljoj namjeri.
Zahvaljujem kolega SAucha. Odgovor kolega Sinčić. Izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Dakle intencija je bila kao što sam rekao da sukladno pravilnicima i zakonima nakon dijagnoze, nakon što se utvrdi kolike su doze potrebne u kojim razmacima i sve ostalo, osoba sama sebi uzgaja za svoju upotrebu odnosno da može kupiti od domaćih proizvođača što je pak povezano za … Možda je trebao stavak 2. biti 3., a 3. 2. da se shvati kronologija, ali to je ideja. Hvala.
Zahvaljujem kolega Sinčić na odgovoru. Prelazimo na sljedeću pojedinačnu raspravu, poštovani kolega Branimir Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedavajući. Uvažene kolegice i kolege. Znači konoplja je jedna vrlo korisna biljka, njezino se vlakno odlikuje čvrstoćom, elastičnošću, dugotrajnošću, otpornošću na vodu i zato se upotrebljava za proizvodnju užadi, jedara, konopaca, platna, izradu odjeće, obuće, cerada, šatora, ribarskih mreža, vatrogasnih crijeva, opreme, vreća sve više se koristi kao ulje, sve više se koristi u prehrani, sve više se koristi u kozmetici, sve više se koristi u energetici, može se upotrebljavati kao gorivo. Mogu se proizvoditi brojni proizvodi i proizvodili su se u Hrvatskoj sve do prije 60 godina, a mi smo se sada evo doveli u stanje da ne samo da je potpuno zabranjena konoplja nego više ne postoji domaća sorta konoplje i nema više hrvatskoga sjemena odnosno moramo ga uvoziti. Doista ne postoji ni jedan jedini razlog zbog kojih se ne bi moglo iskorištavati cijela biljka industrijske konoplje, posebice stoga što je u njoj izrazito niska razina tetrahidrokanabiola ili skraćeno THC-a. I vidite sada po prvi puta u ovom Visokom domu uz jedan zakonski prijedlog Živoga zida osjetilo se kao da su možda zastupnici na trenutak bili na istoj strani. Vidjeli smo i na odborima da u biti i zastupnici vladajuće većine i zastupnici oporbe shvaćaju da takva zabrana nema smisla. I to bi možda mogao biti jedan dobar razlog zbog kojega bi ovaj zakon bilo dobro pustiti u drugo čitanje da se nastavi ta javna rasprava i da u biti se onda amandmanima možda postigne barem to da ova prva dva dijela koja nisu sporna, osobito prvi dio koji nije nikome sporan i usvoji jer nema smisla kako je rekao zastupnik Varga svaka dva, tri mjeseca ispočetka slati novi zakon, isti zakon u raspravu ako nema ozbiljnih prigovora. S te strane mislim da je postignut veliki napredak u samoj činjenici da su se neki stari otpori slomili. Prije 15 godina ne bi dozvoljavali ni najmanju upotrebu, sada se već razumije da u biti to nije sporno. I ja pozivam zastupnike da daju ovome zakonu šansu u drugom čitanju, mislim da nikome neće pasti kruna s glave, a može iz svega toga izići nešto na koncu korisno i nešto što će Hrvatsku unaprijediti, dakle ponavljam još jednom kako u nekakvom opće kulturnom smislu tako u gospodarskom smislu, u medicinskom smislu i na koncu konca otvaranju radnih mjesta i dobitku za proračun. Eto toliko od mene. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu na ovoj raspravi. Sljedeća rasprava poštovani kolega Tomislav SAucha. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Kao što sam rekao bio u onoj replici vrlo važna tema, nažalost kasno je, ima nas sve skupa na prste jedne ruke za nabrojat što je šteta, ali bitno je da se o ovoj temi govori, da se govori češće, da se govori s nekim ciljem da se postigne pomak. Ja se jedino bojim, tu su sada večeras znači došli smo do nekog konsenzusa da oko prve dvije točke se više-manje svi slažemo, a treću točku ćemo poslati na jednu široku javnu raspravu. Obično kada ne želiš da se nešto donese onda šalješ na široku javnu raspravu, osnuješ nekakav komitet ili nekakvo povjerenstvo i od toga ne bude nikada ništa. Mislim meni je to iskreno jako žao i ja se osobno zalažem da se legalizira marihuana. Mislim da marihuana, ne može me niko uvjeriti, a nikako niti mislim empirijski … nijedno istraživanje koje bi uspoređivalo štetnosti marihuane i alkohola, dakle da mi neko objasni da je recimo marihuana štetnija od alkohola. Alkohol s druge strane kao jedna ne samo legalna droga nego jedna supstanca koja se potiče, za koju se dobivaju poticaji, mislim da nema nikoga od nas koji se nije susreo u nekoj fazi u životu da nije imao nekoga prijatelja, poznanika ili u obitelji koji se nije borio sa alkoholizmom. Tko god je to vodio, može zaključiti samo jednu stvar, a to je da je alkohol nešto po meni neusporedivo opasnije, razornije, groznije, neizlječivije, nego bilo kakva navodno ovisnost o marihuani. S time da u svojih 38 g. života još uvijek nisam čuo niti jedan slučaj nekoga tko bi bio klinički ovisan o marihuani. A imao sam prijatelja u srednjoj školi, koji su hvala Bogu znali zapaliti po 3 jointa dnevno i tako onda jedan period … [[Govornik se ne razumije.]] života. Onda bi u jednom trenutku skužili da ih je to omutilo, da zbog takvih ne mogu funkcionirati, pa bi prestali. Nažalost znam dosta ljudi koji su tako nažalost, sa pivicom, 2, 3, 4, 5 litre vina dogurali do toga da dođu u fazu da se s time ne mogu nositi. Zato mislim da je to sa aspekta, a o nikotinu da ne govorimo. Cijeli život, mislim cijeli život, od nekakve 19 g. sam ovisan o nikotinu i dan danas sam ovisnih o nikotinu, samo, šteta sad privremeno ne pušim, nadam se da će to trajati što više. Ta ovisnost isto tako grozna. Doduše tu ne malteretiraš druge, ustvari malteretiraš sa dimom. Ali, alkohol, mislim koliko prometnih nesreća? Koliko agresivnih činova, koliko je ljudi ubijeno pod utjecajem alkohola, koliko bijesa, srdžbe, grozno. Čovjek kad se napuši, evo neka mi nitko ne zamjeri, vjerojatno će to netko i prenijeti, nije me briga, kada se napuši, najgore što može stradati je frižidier, natučeš par kila. Eto, za razliku od nekih koji, političara, kako je to popularno reći, probao sam jednom pa mi se nije svidjelo, ja sam probao to više puta, ne jednom, mogu reći da koristim tu i tamo. Ne paše mi u nekim trenucima, nekada da, nekada ne, ali bi volio, da kada mi se to zaželi, kao što se zaželi 14% hrvatske populacije, da ne moram ići kod nekoga, tko zna nekoga, tko zna nekoga, pa da kupim nešto što nemam pojma što sam kupio. Eto, volio bi da jednog dana živim u zemlji koja je civilizirana, koja stvari naziva pravim imenom, koja kaže, dijeliti ćemo sve psihotropne tvari, tretirati jednako. Ustvari, ne ne možemo, tu se ne slažem s kolegom Čelićem, ne može se uspoređivati teške droge, ne može se uspoređivati ni kokain ni heroin, a niti bilo kakve ove sintetičke droge se ne mogu uspoređivati sa THC-om. Od ovih sintetičnih droga nema apsolutno nikakve koristi, a od ovoga ima. Ali sa svime što se pretjeruje nije dobro. Znate vi možete početi piti ujutro, od 7 ujutro pivicu, a do kraja dana, biti ćete izobličeni. Mislim, mi ovdje tu govorimo, koliko je marihuana štetna i koliko to vodi ne znam u probleme, ha mislim, na šanku tu kod nas u Saboru se od ranog jutra, krenu, neki kolege tući po rakijici. Pa onda imamo s njima puno većih problema, nego da su zapalili jedan joint pa bi tu ili drijemali ili bi ne znam tamanili sendvič. Pa ja bi rađe drijemao i tamanio sendvič. Da ne govorim o tome da se u potpunosti slažem s kolegom Sinčićem, da trebamo jednom prihvatiti činjenicu da moramo iskoristiti priliku. Priliku koja nam se možda neće pružiti ponovno. Evo, preteći konkurenciju. Ispričavam se što vama kolegice okrećem leđa, imam problema s vratnom kralježnicom, ne mogu, moram izabrati jednu stranu, pa obraćam se predlagateljima. Da trebamo iskoristiti priliku. Možda nam se neće pružiti ponovno, možda netko iz naših susjedstva, neki od zemalja jednostavno prepozna taj gospodarski moment, turizam. Mislim koliko je udio u našem proračunu turizam. Znam da to zvuči malo grozno kada se to tako kaže. Malo onako makivijalistički idemo legalizirati marihuanu, produžiti ćemo sezonu. Gledajte, koliko, ja sam bio, mislim ne znam, pretpostavljam da smo više-manje svi bili u netko trenutku u životu u Amsterdamu, nije to baš tako grozno. To je vrlo uređeno imate, copy shopove, u tim coffee shopovima recimo zanimljivo jer se ne smije piti alkohol. To je nešto što je tamo recimo coffee shopovima ilegalno, ne smije se pušiti nikotin, puši se sa čajem. Dakle, prepoznate su štetnosti drugih ovisnosti. I tamo ćete vidjeti po cesti da ljudi tumaraju svašta, ali dolazi ispod drugih stvari. Mislim vi u Amsterdamu, ne možete naći slobodan krevet tokom cijele godine, ne. Zašto bi mi uvijek morali biti na braniku nekakvog … [[Govornik se ne razumije.]] A sada da ne idem u pretjerane širine, mislim, tu sam imao potrebu za reći, čekao sam cijeli dan tu da to kažem. Zakon vam je ima dobro intenciju, neki dijelovi su loši, volio bi kada bi to dobilo priliku da ide u drugo čitanje. Osobno ću glasati za, mislim da evo, kao što vam se tu potkrala neka greška, da bi se to trebalo popraviti, a ako sada to ne prođe, ne bi to trebalo doživljavati kao nekakvu … [[Govornik se ne razumije.]] tragediju, ne bi od toga trebali pokušati skupljati bodove. Mislim barem meni je to tema za koju smatram da to unaprjeđuje hrvatsko društvo, da male licemjerja, uvijek je bilje za hrvatsko društvo, a dakle, ako sada to ne prođe ne prođe, idemo probati u nekoj drugoj kombinaciji, neki drugi klub, neka druga ideja, proformulirati, samo to kada čujem široko javna rasprava, od tog mi se diže kosa na glavi. Jer to znači garantira, da apsolutno od toga neće biti nikada ništa. I ako neće biti ništa, ajmo onda tu otvoriti, jednu zaista ozbiljnu raspravu u ovome Domu, o tome da se u potpunosti, recimo zabrani reklamiranje alkoholnih proizvoda. Da se ne pravimo glupi, pa da ne kažemo, da piva nije alkohol, piva je alkohol. Ja ne znam kako vi kolege, ja ako popim 3 pive, ja sam mrtav pijan. Možda ne 3 ali 4 pive, ja se ne bi usudio doći tu sjesti u ovu sabornicu, za razliku od nekih, ne bi. A piva se reklamira, čak sam vidio na Jadrolinijinim trajektima hrvatska riječ za pivo je, pa da ne reklamiram marku pive, mislim katastrofa. I to još naša državna, ono brodarska agencija. Mislim ovo kaj ste rekli, da reklame za pive ima na svakom koraku. Stvara jedan veliki pritisak. Vi kada se sjednete u kafić, kaj buš popil, pivu. Ono daj pivu, daj sim pivu, pa onda ljudi naručuju još jednu rundu, pa ti se više neda, pa stalno netko, to je loša stvar, ajmo o tome razgovarati. Ajmo onda i to izregulirati, malo žešće ali ta je lobija malo jača. A reći ću vam da postoji sigurno i lobij crnog tržišta. Ima jedan dio ljudi koji se ne reklamira, koji nemaju, nisu izlistani na Zagrebačkoj burzi, kojima je itekako u interesu, da ovo ne bude nikakav legalan biznis, što crnije to bolje. Na tome se okreće velika lova, sami ste rekli koliko je postotak godišnjeg zapiljena, koliko participira marihuana u svim mogućim nekakvim policijskim akcijama, kada se radi zapiljena droge. Meni to nije u potpunosti logično. Znači kada bi se to reguliralo, kada bi se to u potpunosti dekriminalizirao, legaliziralo onda bi jedan veliki broj tih dečki nažalost prestao biti toliko profitabilan, i dalje bi oni zarađivali, ali ne tolko i Hrvati bi znali kada bi kupili, kaj su kupili, šta su kupili da ne idem sa lokalizmima, šta su kupili, šta od toga očekivati i od te prodaje, ovo se isto tako slažem s ovim argumentom, od prodaje takve recimo supstance, THC-a, tj. marihuane kanaboida bi se mogla financirati terapija za one prave ovisnike, ovisnike nažalost i o jednom djelu drogama koje mi ovdje tu podržavamo, a to su alkohol i nikotin. Mislim da bi od toga više-manje svi imali nekakve koristi, a sad dalje možemo analizirat kolko god hoćemo. Možemo reći da mi s time potičemo mladež da se drogira, da smo protudrštveni, da smo ovakvi, onakvi, ali to su u principu ja mislim već ostarjele, zastarjele otrcane frazetine. Idemo naprijed, idemo probat sad s ovime, vrlo vjerojatno neću uspjet, poštujem stav i mišljenje kluba svih, moje je ovo mišljenje, ja ću vam ovo podržati, nadam se da će proći u drugi krug. Ako prođe u drugo čitanje idemo to probat popravit, ako ne iduća sreća za par mjeseci. Hvala lijepa.
Zahvaljujem kolegi Sauchi. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega ja ne znam tko je ovdje moralizirao. Dakle što se tiče ovisnosti o marihuani, uzmite bilo koji klasifikacijski priručnik iz psihijatrije, uzmite podatke sa Europskog centra za praćenje droga, najčešće sredstvo ovisnosti, što se tiče ilegalnih droga u Europi zbog kojih se ljudi javljaju na liječenje od ovisnosti jest marihuana. Znači ja ne ekskulpiram, dakle činjenica da je legaliziran alkohol i duhan govori o enormnim brojkama i činjenicama da je to društveno prihvatljiva droga. Ali vi pričate o lijeku, marihuana čudotvorni lijek. Pa kokain vam je sto puta bolji lijek, nego marihuana. Anestetik koji se koristio '60ih godina, o heroinu da ne govorim. Znači imate liječenje heroinom u Nizozemskoj upišite uchtenhagen heroina system treatment. Znači svaka droga može koristit kao lijek, ne samo marihuana.
Zahvaljujem kolega Ćelić. Odgovor kolega Saucha, izvolite.
Poštovani kolega ja sam cijelo vrijeme uzimao u obzir da ste vi psihijatar, ja sam najobičniji tu laik. Ja ne mogu znat tako dobro što vi znate, međutim jednu stvar koju ja vidim kao laik svakodnevni, znači građanin koji se kreće među određenim krugom, da ja osobno nikada u životu nisam vidio nekoga tko je ovisnik u marihuani do te mjere da je čovjek morao ići na liječenje. … [[Upadica se ne čuje.]] Ok, vi sad meni tvrdite da je to tako i vi ste, samo malo, vi ste liječnik, ja ne kažem da vi nemate pojma o čem govorite, znate, zato imate diplomu, ja sam s ove strane laik, ja vam samo kažem da sam ja u svojem životu vidio nebrojeno alkoholičara i ljudi moje dobi i starijih ljudi i svih mogućih društvenih skupina, a da do sad još nisam upoznao jednog ovisnika o marihuani. Samo to kažem, ne morate se odmah vrijeđat, ne morate odmah reć da sad ja tu dociram ili moraliziram. Samo sam to rekao, iskustvo ne.
Zahvaljujem kolega Saucha. Evo prilika i kolega Ćelića da organizirate posjet zastupnika koji to žele vašoj ustanovi pa da malo prošire vidike. Sljedeća replika poštovani kolega Branimir Bunjac, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče, znači jedna je zanimljiva stvar ta da tamo gdje je marihuana legalizirana ustvari dolazi do smanjenja broja korisnika. To je isto kao kad ste spominjali alkohol u SAD-u su svojedobno išli s prohibicijom, trajala je 10-ak godina i onda su vidjeli da su u biti napravili puno veću štetu, nego korist. Stvorili su crno tržište, a ljudi su konzumirali još više. Uvijek je to zabranjeno voće na neki način atraktivno pa ljudi onda to rade čisto iz nekakvog bunta ponekad, otpora itd. To me podsjeća na onu priču iz doba Jugoslavije kad su svi pjevali bana Jelačića i Vilu Velebita, a od kad je nastala Hrvatska država ne sjećam se da sam ju baš čuo, možda sam ju čuo par puta u zadnjih 28 godina. Znači jednostavno nekim ljudima čista zabrana sama po sebi tjera da nešto rade. Tako da iskustvo Portugala pokazuje gdje je legalizirano da se broj korisnika smanjio za 50%. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Odgovor kolega Saucha? Ne. Hvala lijepa. Završna riječ u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGE poštovani kolega Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Prije nego idem na sukus o medicinskoj upotrebi, htio bih samo pročitati što stoji u našem obrazloženju. Znači čitam: ovim zakonskim izmjenama dozvoljava se uzgoj, prerada, uporaba i promet konoplje u medicinske svrhe. Svi znamo, sada se može samo uvoziti. Svaka punoljetna osoba koja smatra da bi konoplja ili pripravci na bazi konoplje pomažu u liječenju bolesti ili otklanjanju simptoma i tegoba povezanih sa bolešću smije uzgojiti onoliku količinu konoplje koja joj je potrebna za uporabu ili spravljanje pripravka na bazi konoplje za vlastito liječenje. E sad tu netko vidi samo dijagnozu, samo doziranje, samo reguliraciju, ne. Jer stoji u nastavku objašnjenja: način ostvarivanja ovoga prava, način ostvarivanja ovoga prava, a to je postupak utvrđivanja i registriranja medicinskog stanja, okvirna procjena količina biljaka za pojedine postupke liječenja i slično, kao i uvjete koje mora zadovoljavati fizička ili pravna osoba u svrhu registracije, obavljanja djelatnosti uzgoja, prerade, proizvodnje i stavljanja u promet konoplje i njezinih pripravaka za potrebe drugih propisat će ministar zdravstva pravilnikom uz suglasnost Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva pravosuđa. Znači po treći puta, nadam se da je sada razjašnjeno. Ne samo da je u člancima, nego je i u obrazloženju, evo ovdje odlomak pod b, zadnji odlomak pod B prije onog djela za rekreaciju. Treba reći, evo imam podatke, mislim da su od Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo. Što se tiče prosinca 2017., rak je dijagnosticiran kroz 119 490 osoba, epilepsija kod 26 878 osoba, migrena kroz 38 958 osoba, i sad su tu još sve druge bolesti popisane. Mi zapravo zbog nedovoljno dobre regulacije, nedovoljno suvremene, moderne regulacije smo te ljude, naravno ne koriste svi medicinsku konoplju za liječenje, međutim onima kojima liječnik to propiše, znamo od 2015. je moguće za rak i epilepsiju, multiplu sklerozu, mi njih zapravo prisiljavamo da idu u ljekarnu a ovih dana pišu mediji uopće nema za kupiti, da idu u ljekarnu i ostave tamo 1000 do 2000 kuna, to je neka normalna terapija, ovako mjesečno što je pa jedna penzija ili veliki dio plaće dakle u toj ljekarni, samo da bi si mogli ublažiti simptome odnosno da kažem, liječiti se na taj način. To treba dokinuti takvu praksu. S jedne strane imamo zapuštena sela, propadanje poljoprivrede, 20% je pala proizvodnja kukuruza od prošle godine, jedino u par kultura imamo porast, svugdje drugdje je totalni slom. S jedne strane imamo devastaciju sela i pad poljoprivredne proizvodnje, sa druge strane imamo stotine tisuća ljudi ovdje koji vape ili bi mogli vapiti za liječenjem pomoću medicinske konoplje ali od njih tražimo ogroman novac da to pravo ostvare koje onda ide van u Kanadu umjesto da od dva problema napravimo dva pobjednika, ne, nama više paše lose-lose situacije umjesto kako se to kaže engleski je li, win-win. Prema tome, tko ima gdje uzgajati nakon što mu se dijagnosticira stanje, dozvoliti mu da za sebe uzgaja. Tko nema gdje uzgajati, taj će kupiti od onoga iz Hrvatske koji ima gdje uzgajati. Imamo ogromne poljoprivredne površine, to se može organizirati. Nadam se da to svi shvaćamo. Što se tiče samoga zakona, pri kraju sam, htio bih vas sve pozvati da pošaljemo ovaj zakon u drugo čitanje, da barem 2/3 zakona prihvatimo odnosno u drugome čitanju ga možemo formulirati na način da barem ovaj dio poljoprivredni gdje valjda nema ništa sporno i ovaj medicinski gdje možda malo više je sporno ali opet je koliko vidim prihvatljiv, da barem ta dva djela napravimo, prihvatimo 2/3 zakona pa da napokon evo olakšamo život stotinama tisuća ljudi i napunim proračun i zaposlimo ljude, smanjimo uvoz i sve ono dobro što je i treba biti. Ako već nećete prihvatiti naš zakon, dajte onda napišite svoj zakon i do ljeta se to sve može riješiti, Zakon o suzbijanju zlouporabe droga nije složen zakon. Nije složen zakon niti je uopće potrebno mnogo članaka mijenjati da bi se to izreguliralo. Vjerujem da jedna ekipa pravnika može to do ljeta napraviti. Ako se mogao lex Agrokor, jedan puno složeniji i kompleksniji zakon napraviti u veljači, vidimo sada u veljači i ožujku, pa se u travnju, izglasati može se sigurno i ovo. Prema tome, evo pozivam vas još jednom da poduprite našu inicijativu ili napravite svoju. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Sinčiću na ovoj završnoj riječi, s ovime smo iscrpili sve rasprave, zaključujem raspravu. Zahvaljujem se još jednom predstavniku predlagatelja kolegi Bunjcu na obrazloženjima prijedloga zakona i kolegi Tomislavu Dulibiću, državnom tajniku u Ministarstvu zdravstva. Glasovat ćemo o ovoj točki kad se za to steknu uvjeti. Poštovane kolegice i kolege, s ovim smo iscrpili sve točke dnevnog reda predviđene na današnji dan, nastavljamo sutra ujutro u 9 i 30 s Prijedlogom Odluke o nedavanju vjerodostojnog tumačenja članka 3. Zakona o dodatku na mirovine ostvarene prema Zakonu o mirovinskom osiguranju. Hvala lijepo i ugodan ostatak dana. SJEDNICA PREKINUTA U 20,30 SATI.
Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe droga, prvo čitanje, P.Z. br. 210. Predlagatelj je Klub zastupnika Živog zida i SNAGA-e, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje, sljedeći zaključak, ne prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju i zlouporabe droga, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 72 za, 7 suzdržanih i 2 protiv, donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.