Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 5. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Bojana Muršič, Dejan Židan do 11. ure, Jožef Horvat, Mojca Žnidarič, Andrej Šircelj, Matej Tonin od 10. do 13. ure, Matjaž Han, Matjaž Nemec, Bojan Podkrajšek, Tina Heferle od 13. ure dalje, Igor Zorčič do 10. ure, Anja Bah Žibert in Franc Rosec. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRICE ZA DELO, DRUŽINO, SOCIALNE ZADEVE IN ENAKE MOŽNOSTI MAG. KSENIJE KLAMPFER NA USTNO POSLANSKO VPRAŠANJE PRIMOŽA SITERJA V ZVEZI Z URGENTNIM IN REDNIM POSREDOVANJEM STROKOVNIH SLUŽB NA TERENU V SKLADU S SMERNICAMI REORGANIZACIJE CENTROV ZA SOCIALNO DELO IZ LETA 2018. Državni zbor je na 4. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenija Klampfer podala na poslansko vprašanje Primoža Siterja v zvezi z urgentnim in rednim posredovanjem strokovnih služb na terenu v skladu s smernicami reorganizacije centrov za socialno delo iz leta 2018. Besedo dajem Primožu Siterju za dopolnilno obrazložitev predloga za razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi, lepo dobro jutro! Na začetku najlepša hvala za potrditev oziroma razširitev poslanskega vprašanja v širšo razpravo v Državnem zboru. Danes bomo zato razpravljali o terenskem in strokovnem delu centrov za socialno delo oziroma žal o pomanjkanju le-tega. To pomanjkanje je bistveno povezano s kadrovsko podhranjenostjo centrov za socialno delo ter na drugi strani zloglasno reorganizacijo centrov, ki je še vedno v teku. Naj za začetek opozorim, da je ključna naloga centrov za socialno delo odpravljanje revščine in materialnega pomanjkanja, torej zagotavljanje pravice do socialnih transferjev, družinskih prejemkov in prejemkov iz naslova starševskega varstva. To je prva stvar, prva in glavna naloga centrov, saj je poglavitni vir revščine ravno dohodkovna in premoženjska neenakost. V kontekstu nepravične družbe, torej sistema, ki bogastva ne zna pravično in enakomerno razdeliti med vse tiste, ki ga ustvarjajo, kaj šele med tiste, ki so za to nezmožni, so denarni transferji ključnega pomena za zniževanje revščine in socialne izključenosti. V podporo tej trditvi naj serviram nekaj statističnih podatkov. V Sloveniji v revščini živi kar 13 % vseh oseb oziroma 268 tisoč ljudi. Če pogledamo najnovejše podatke statističnega urada, je stopnja tveganja revščine, torej pred socialnimi transferji, še višja, 24-odstotna – vsak četrti Slovenec. Če bi iz te enačbe odšteli še pokojnine, pa pridemo do alarmantnih 41 %. To veliko pove o nepravični porazdelitvi bogastva in o nujnosti pravične redistribucije znotraj obstoječega sistema. Poleg te, torej ključne, naloge pa imajo centri za socialno delo tudi strokovne specifične naloge, storitve in programe na področju socialnega dela, ki nagovarjajo konkretne težave posameznikov, konkretne težave družin, družbenih skupin in ki jim pomagajo pri preprečevanju ali odpravljanju osebnih stisk, nudijo oskrbo in varstvo. V ta sklop lahko umestimo interventne službe, pa tudi storitve prve socialne pomoči, osebne pomoči, pomoč družini ter varstvo otrok, mladostnikov in odraslih. Polega tega posamezni centri izvajajo tudi programe varnih hiš, materinskih domov, kriznih centrov za mlade, socialnih kuhinj, zavetišč za brezdomce in podobno. Ravno ta del delovanja centrov za socialno delo je predmet današnje razprave, ali natančneje, zagotavljanje pogojev za delo, ki mu lahko rečemo strokovno, ki mu lahko rečemo terensko, ki mu v osnovi lahko rečemo socialno delo. Zagotavljanje pogojev za delo tistih, ki so strokovno izobraženi na področju socialnega dela. To je bila tudi vsebina in jedro političnega piara prejšnjega vodstva ministrstva, ki je zapeljalo reorganizacijo centrov za socialno delo, ki pa žal še vedno ostaja nedosežen. Osebno upam, da bo ta uvod služil kot nek okvir, kot platforma za konstruktivno razpravo o pogojih strokovnega dela na centrih za socialno delo, in upam, da bo potekala predvsem v imenu prebivalca, ki kakovostno, ažurno, strokovno storitev centrov za socialno delo za svoje preživetje in varnost tudi potrebuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer za dodatno obrazložitev. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci, ostali prisotni! Naj uvodoma izpostavim, da je vloga centrov za socialno delo v sistemu socialnega varstva ključna, so opazovalci celotnega sistema in so tista osrednja točka, kamor se lahko posameznik obrne po pomoč ob osebnih stiskah. Vaše vprašanje, gospod Siter, se nanaša na delovanje centrov za socialno delo, delovanje strokovnih služb na terenu in na terensko delo izven poslovnega časa centrov za socialno delo. Poudariti je potrebno, da se centri za socialno delo ukvarjajo s preprečevanjem in podporo pri razreševanju socialnih stisk ter težav posameznikov, družin in posameznih ranljivih skupin prebivalstva. Pri opravljanju nalog, ki so jim v zakonu poverjene kot javna pooblastila, kot naloge po zakonu, in pri izvajanju socialnega varstva storitev pa so močno vpeti v lokalno okolje. Strokovni delavci opravljajo naloge sklada s predpisanimi standardi in normativi, ki so določeni za posamezne vrste nalog ali storitev. Opravljajo jih tako v pisarni kot tudi na terenu, na primer z obiski na domu, in sicer v takšni razdelitvi, kot jo konkretni primer zahteva. Strokovni delavci, zaposleni na centrih za socialno delo, pa so na terenu prisotni ne le v poslovnem času, temveč tudi ponoči oziroma izven poslovnega časa organa v okviru delovanja interventne službe. Interventna služba namreč opravlja svoje delo izven poslovnega časa centra za socialno delo, izvajajo jo pa strokovni delavci. Interventna služba posreduje v vseh nujnih in neodložljivih primerih na podlagi obvestila policije, kar pomeni, da se odzove na vsak klic policije v primerih ogroženostih otroka, nasilja v družini ali ko se na primer v stiski znajde starejša oseba, ki sama ne more poskrbeti zase in nima sorodnikov oziroma socialne mreže, ki bi ji v stiski lahko pomagali. Strokovni delavci v okviru interventne službe nudijo prvo socialno pomoč, ogroženo osebo namestijo v varno okolje, če je to potrebno, oziroma opravijo vsa nujna opravila, ki zmanjšujejo ogroženost žrtve nasilja. Delo interventnih služb na centrih za socialno delo je utečeno. Oktobra 2018 je bila v sklopu reorganizacije centrov za socialno delo izvedena sprememba organizacijske strukture centrov za socialno delo, ko se je s spojitvami tedanjih 62 centrov za socialno delo preoblikovalo v 16 novih območnih centrov za socialno delo. Pred tem so bile interventne službe organizirane na podlagi sklepa Vlade, po katerem je v okviru regijskih služb za koordinacijo in pomoč žrtvam delovalo 14 interventnih služb. Regijske interventne službe so torej pokrivale več centrov za socialno delo, po reorganizaciji pa je pri vsakem od 16 centrov za socialno delo organizirana svoja interventna služba. Sprememba organizacijske strukture je le ena od sprememb reorganizacije centrov za socialno delo, ki je še vedno v teku, in njen moto je Na teren, bližje k ljudem. Da bi dosegli ta končni cilj, smo tako ob zavedanju kadrovske podhranjenosti centre za socialno delo kadrovsko okrepili že v letih 2017 in 2018, predvidene pa so dodatne kadrovske okrepitve tudi v letu 2019, kar bi skupaj pomenilo 16 % dodatnih zaposlitev. Te krepitve bodo omogočile, da se bodo lahko centri za socialno delo še v večji meri posvetili svojemu poslanstvu, ključnim nalogam in ne nazadnje tudi delu na terenu, kar velja še posebej izpostaviti zlasti pri delu z najranljivejšimi skupinami prebivalstva. Centri za socialno delo oziroma strokovni delavci centrov so že sedaj močno prisotni na terenu, v okviru svojih nalog opravljajo obiske na domu, v vzgojnih zavodih, socialnovarstvenih zavodih, zaporih ter drugih institucijah. Velikokrat se uporabnikom, ki imajo določene omejitve, kot so invalidnost, težave v duševnem zdravju, visoka starost, prilagodijo, in v kolikor se oseba ne more zglasiti na samem centru, uporabnika tudi obiščejo. Aktivni so v lokalni mreži, odzivajo se na potrebe lokalnega okolja, sodelujejo z drugimi institucijami, udeležujejo pa se strokovnih timov pri drugih organih. Posebej velja poudariti, da se odzovejo v vseh nujnih in neodložljivih primerih, ko je potrebno zaščititi ogroženega posameznika ali družino. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvoli.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Poslanec Primož Siter je v svojem poslanskem vprašanju ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti izhajal iz domnevnega neprimernega delovanja strokovnih delavcev centrov za socialno delo v situacijah, ko se zgodi ali dogaja družinsko nasilje. V povezavi s tem se je poslanec v prvi vrsti osredotočil na delo centrov za socialno delo, organizacijo služb in reorganizacijo centrov. Naj uvodoma v stališču Poslanske skupine Desus današnje razprave o odgovoru ministrice spomnim, da se je reorganizacija centrov za socialno delo izvedla pod sloganom Na teren, bližje k ljudem. Kot del koalicije, ki je v prejšnjem mandatu Državnega zbora izpeljala dolgo pričakovano reorganizacijo centrov za socialno delo, smo se v naši poslanski skupini strinjali, da je reorganizacija potrebna, zavedajoč se, da so centri skozi ves dolgoletni obstoj – praktično so socialne službe prisotne na naših tleh že več kot pol stoletja – dobivali vedno nove in nove naloge tako s strani države kot s strani lokalnih skupnosti, sama organizacija in način dela pa se v vsem tem času praktično nista veliko posodabljala. Strokovni delavci so se začeli utapljati v papirologiji, terensko delo je praktično zamrlo. Jasno pa je, da ni dovolj, da državljanom in državljankam, ki so potrebni takšne ali drugačne pomoči, samo v ustavi, z zakonom in z odločbo zagotavljamo nekaj pravic in socialnih transferjev. Ljudje, ki so v takšni ali drugačni stiski, potrebujejo v veliki večini drugačen pristop. Pristen stik z neko osebo, ki je usposobljena za to, da lahko pomaga, je vreden več kot sama odločba. Nekatere občine so zagotovile prostore in informacijsko bazo, da so se lahko zainteresirani oglasili s svojimi problemi in težavami bližje svojega doma. Običajno je namreč, da ljudje, ki potrebujejo center za socialno delo, nimajo svojega prevoza ali imajo drugačne fizične omejitve. Nasilje v družini je še posebej pereča in zelo občutljiva tema, saj gre za kršenje temeljnih človekovih pravic, ki se kaže kot groba zloraba fizične in psihične moči ene osebe nad drugo. Ko je kot žrtev vpleten na primer otrok ali starejša slabotna oseba, je zgodba še toliko hujša. Zato ta družbeni problem zahteva veliko mero pozornosti, odzivnosti pristojnih in ničelno toleranco družbe in slehernega posameznika do teh dejanj. V skladu s 6. členom Zakona o preprečevanju nasilja v družini so državni organi nosilci javnih pooblastil, izvajalci javnih služb, organi lokalnih skupnosti ter nevladne organizacije, ki pri svojem delu zaznajo okoliščine, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da se izvaja nasilje, dolžni o tem takoj obvestiti center za socialno delo. Razen seveda v primeru, če žrtev temu izrecno nasprotuje in ne gre za sum storitve kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Vsakdo in ne glede na to, da je zavezan k poklicni molčečnosti, zlasti pa strokovni delavci in delavke v zdravstvu ter osebje v vzgojno-varstvenih in vzgojno-izobraževalnih zavodih mora takoj obvestiti center za socialno delo, policijo ali državno tožilstvo, kadar sumi, da je žrtev nasilja otrok. Imamo torej več služb, ne samo centra za socialno delo, ki se ukvarjajo z nasiljem v družini. Ti morajo primerno odreagirati in postopati v primeru opaženih oziroma ugotovljenih znakov nasilja. Tukaj se lahko postavi vprašanje, ali naredijo dovolj, da je dejanje nasilja sploh odkrito, in če se ne naredi vsega, kar je potrebno, da se na ustrezen način pomaga žrtvi sami in da je na koncu koncev izvedena tudi primerna obravnava povzročitelja. Ne glede na to, da so centri za socialno delo osrednje institucije pri obravnavanju nasilja v družini, je po oceni Poslanske skupine Desus ključ za ustrezno odzivanje na pojavnost nasilja v družini zelo široka obravnava primerov nasilja in seveda odzivnost ter strokovna usposobljenost vseh prej omenjenih služb, ki se pri svojem delu srečujejo s posledicami nasilja. V naši poslanski skupini, Poslanski skupini Desus, smo bili seznanjeni s tem, kaj konkretno je vodilo poslanca Siterja, da je postavil poslansko vprašanje, o katerem razpravljamo danes. Iz tega, kar nam je znano, bi si upali zaključiti, da ni bilo ustreznega odziva s strani zdravstvenega osebja. Ne glede na to pa bi iz vrst naše poslanske skupine opozorili še na centre za socialno delo. Ministrica je v svojem odgovoru na poslansko vprašanje na prejšnji seji zbora že odgovorila med drugim tudi na vprašanje kadrovskih krepitev na centrih. Povedala je, da so se centri v luči reorganizacije krepili z novimi zaposlitvami že v letih 2017 in 2018 in da se ta trend nadaljuje tudi v letošnjem letu. To je vsekakor pozdraviti. Bi pa bilo zaposlovanje potrebno še okrepiti, če kot socialna država resno želimo stati za tem, da delo centrov bolj približamo ljudem, torej da krepimo terensko delo sociale. Ko bomo delo strokovnih delavcev približali ljudem, bomo dobili tudi realnejšo sliko o tem, kdo je upravičen do večje pozornosti in s tem pomoči. Lahko se celo pokaže, da je dejansko stanje glede na papirne podatke precej drugačno. Če na koncu pogledamo za primerjavo druge evropske države, imajo v povprečju na 100 tisoč prebivalcev zaposlenih okoli tisoč 850 socialnih delavcev. Pri nas, kjer nas je 2 milijona, pa je vseh zaposlenih na centrih za socialno delo samo tisoč 900. Od tu lahko tudi črpamo argumentacijo za realno povečanje zaposlitev na centrih za socialno delo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marijan Pojbič. Izvoli.
Spoštovani! Danes se bom v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke osredotočil na reorganizacijo centrov za socialno delo, ker mislim, da bo to rdeča nit današnje razprave. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke od začetka projekta reorganizacije centrov za socialno delo opozarjamo, da sta pristop in priprava reorganizacije popolnoma zgrešena. Gre namreč za dodatno birokratizacijo delovanja centrov, ki nima popolnoma nič skupnega z osnovno usmeritvijo delovanja centrov, in to je delo z ljudmi, torej tistimi, ki potrebujejo pomoč. Kot smo že velikokrat povedali, je reorganizacija centrov za socialno delo pod vodstvom ministrice za delo v prejšnjem mandatu Anje Kopač Mrak, ki je sedaj zaposlena v kabinetu predsednika Vlade Marjana Šarca, populističen ukrep brez vsebine. Najboljši dokaz temu je stanje, v katerem so se znašli ljudje, ki so pričakovali, da bodo njihove vloge za letne pravice, otroški dodatki, subvencije vrtca, državne štipendije pravočasno rešene. To se ni zgodilo. Reševanje mnogih od teh vlog je še vedno v postopku, torej ljudje še vedno čakajo na njihovo rešitev. Že same zamude pri reševanju vlog so povzročile večmesečne negativne posledice za ravno te socialno najšibkejše, ki so si morali prihodke zagotoviti drugje, če so si jih sploh lahko. To je povsem nesprejemljivo in nedopustno. Predsednik Vlade Marjan Šarec pa tako nesposobno prejšnjo ministrico Anjo Kopač Mrak za nagrado zaposli v svojem kabinetu. Najmanj, kar v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakujemo, je, da predsednik Vlade Anjo Kopač Mrak nemudoma razreši iz svojega kabineta. Če se to ne bo zgodilo, potem je jasno, da je cilj vlade za vsako ceno ostati na oblasti, ne glede na ceno, ki jo plačujejo naše državljanke in državljani. Prav tako je po naši oceni, in seveda po oceni strokovnjakov, na področju sociale premalo zaposlenih strokovnjakov, da bi lahko sledili reorganizaciji. Zaposlene se izčrpava, psihično uničuje, ni prepotrebne tehnične opreme, da bi program Krpan lahko zaživel; prestari računalniki, zastarela programska oprema in tako dalje. Na to opozarja tudi podjetje, ki je izdelalo in podpira program Krpan, to je podjetje Unistar. Ker je bilo na ljubljanskem regijskem centru za socialno delo v začetku septembra 2018 nerešenih več tisoč odločb za letne pravice, so posamezne vloge razdelili po lokalnih centrih po vsej Sloveniji in jih v škatlah razvozili po Sloveniji. Kot prvo, lokalni centri niso pristojni za reševanje letnih pravic, kot drugo pa vlagatelji vlog niso bili seznanjeni s tem, kdo rešuje in kje se njihove vloge rešujejo. Veliko je informacij, da je v ljubljanskem regijskem centru za socialno delo nerešenih samo tisoč vlog letnih pravic in da bodo vse do konca februarja rešene, ne pove se pa, da je bilo v ljubljanskem regijskem centru za socialno delo oddanih še 6 tisoč 500 vlog v mesecu decembru 2018, od teh je rešenih po moji oceni do tega trenutka zelo malo. Gre za očitno zavajanje, kajti s 16 zaposlenimi, od katerih so nekateri še celo na bolniški, je do konca februarja rešiti tako število vlog čista utopija. Ko govorimo o uvedbi novega informacijskega sistema Krpan, je po zbranih podatkih jasno, da ni kompatibilen z obstoječim informacijskim sistemom centrov za socialno delo, kar za zaposlene pomeni dvojno vnašanje podatkov in posledično še večjo obremenjenost že preobremenjenih zaposlenih in še večje zaostanke pri izdaji odločb. Če sklenem, posledice reorganizacije centrov za socialno delo so katastrofalne, sistem socialnih pravic ne deluje in se vse bolj oddaljuje od temeljnega socialnega strokovnega dela in od potreb ljudi, zaradi katerih je ta sistem sploh ustanovljen, zaposlene na centru za socialno delo pa spreminja v mezdne delavce, ki morajo izpolnjevati norme, vse manj pa v delavce, ki strokovno in s srcem opravljajo svoje delo. Problematika reorganizacije se seveda odraža tudi v organizaciji tako imenovane terenske mreže, ki je bila postavljena kot ena glavnih pridobitev reorganizacije. Ministrica v svojem odgovoru meni, da bi o konkretnih rezultatih reorganizacije terenskih služb v tem trenutku še težko govorili, ker je pretekel le kratek čas po izvedeni reorganizaciji. Podobno je bilo tudi pri digitalizaciji, saj se je tudi tam ukrepalo prepozno in so socialne odločbe zamujale za več mesecev. Naloga ministrstva je, da stanje na svojem resorju spreminja in odpravlja težave oziroma jih preprečuje. To velja še toliko bolj v primeru, ki se ga mora sedanja ministrica zavedati, saj je prevzela projekt reorganizacije prejšnje ministrice dr. Anje Kopač Mrak, ki je bil slabo zastavljen, nedodelan, na pomanjkljivosti projekta so že dalj časa opozarjali strokovnjaki s področja socialnega dela in tudi socialne delavke in delavci sami. Zato smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke prepričani, da je bilo ustno poslansko vprašanje na temo reorganizacije centrov za socialno delo še kako upravičeno. Zaradi nepremišljenega, neučinkovitega in nestrokovnega pristopa k reorganizaciji centrov za socialno delo je treba pristojne poklicati na odgovornost. Najmanj, kar se mora zgoditi, je to, da predsednik Vlade Marjan Šarec iz svojega kabineta odslovi dr. Anjo Kopač Mrak. Izvesti je potrebno revizijo opravljenega dela Mrakove, ki mora prevzeti ne samo politično, ampak tudi odškodninsko odgovornost za stanje, ki ga je povzročila s svojimi odločitvami kot ministrica za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Od sedanje ministrice pa pričakujemo, da v najkrajšem možnem času odpravi anomalije na poti do izpeljave reorganizacije na način, ki bo prilagojen uporabnikom socialnih storitev in seveda tudi zaposlenim strokovnim delavcem na centrih za socialno delo, da bo v službi ljudi, ne birokracije. Torej da bodo zaposleni na centrih za socialno delo lahko izvajali svojo primarno nalogo, za katero so bili ustanovljeni.
Hvala lepa. Besedo ima Aljaž Kovačič, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Centri za socialno delo izvajajo naloge, ki jim jih predpisuje zakonodaja. Pod njihovo okrilje spadajo tudi socialnovarstvene storitve in druge naloge, če so le-te potrebne za odpravljanje socialnih stisk in težav v posameznem okolju. Osnovna naloga centrov za socialno delo je tako reševanje socialne problematike kakor tudi reševanje socialnih stisk in težav posameznikov, družin ali skupine prebivalstva. Centri za socialno delo predstavljajo vstopno točko za vsakega državljana, kamor se lahko obrne z namenom iskanja pomoči, ko se znajde v osebni stiski. Posebna vrsta osebne stiske je vsekakor primer družinskega nasilja, kjer so pogosto žrtve ženske in otroci. Žrtve nasilja so praviloma ranljivejše skupine. Te v času stiske potrebujejo pomoč, ki jo nudijo strokovnjaki v okviru interventnih služb centrov za socialno delo. Pomembnost intervencijske službe v njihovem delovanju ni bila zanemarjena pri reorganizaciji centrov za socialno delo. Reorganizacija centrov vsekakor predstavlja velik korak, predstavlja novo organizacijsko strukturo, katere namen je omogočanje boljše dostopnosti in kakovosti storitev za uporabnike. Po novi ureditvi organizacijske strukture imajo sedaj 16 centrov za socialno delo in 63 enot centrov za socialno delo. Enote centrov za socialno delo še vedno omogočajo neposreden dostop uporabnikom, več terenskega dela in lokalne vpetosti ter so namenjene hitremu reagiranju. Novonastali centri za socialno delo pa imajo v sklopu svojega delovanja tako imenovano strokovno službo, znotraj katere deluje interventna služba. V prejšnji ureditvi so se morali centri za socialno delo regijsko združevati za namene zagotavljanja strokovnjakov v interventnih službah, kar sedaj z novo ureditvijo ni več potrebno. Veliko je bilo govora in pomislekov z vidika uspešnosti delovanja centrov za socialno delo po reorganizaciji. Glede ocene učinkov delovanja je ministrica že v svoji dopolnitvi odgovora na ustno poslansko vprašanje poslanca Siterja opozorila, da bodo učinki delovanja centrov za socialno delo merjeni na mesečni ravni. Končni dokument o uspešnosti reorganizacije in doseganju ciljev pa bo pripravljen v mesecu juniju. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se zavedamo pomembnosti delovanja centrov za socialno delo. Zavedamo se tudi, kako zelo je pomembno, da imajo centri za socialno delo zadostno količino kadra, ki je strokovno usposobljen. Le tako se lahko zagotovi kakovostno izvajanje storitev, ki si ga državljani republike definitivno zaslužijo, zato bomo tudi sami pozorni na končno oceno učinkovitosti delovanja.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvoli.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Na začetku je potrebno izpostaviti, da se Socialni demokrati zavedamo, da je za delavce na centrih za socialno delo ključnega pomena, da imajo čim manj birokratskih nalog, da se lahko v čim večji meri posvečajo ljudem, da lahko gredo na teren k ljudem. Za to je potrebno v prvi vrsti povečati možnosti za poglobljeno strokovno delo in s tem povečati možnosti za razreševanje stisk ljudi. Že kar nekaj let so delavci na CSD-jih opozarjali na preobremenjenost tako zaradi kadrovske stiske in pomanjkanja delavcev kot tudi zaradi preveč administracije. CSD-ji so v preteklosti dobivali tudi vedno nove in nove naloge, ki so jih dodatno obremenjevale. Včasih smo dobili občutek, da je njihovo delo predvsem uradniško, zbirokratizirano, daleč od tistega, kar naj bi dejansko bilo. Ne smemo pozabiti, da je primarna naloga CSD-jev reševanje človeških in socialnih stisk, in to je proces, ki je dolgotrajen in zahteven. Za vzpostavljanje delovnega odnosa z ljudmi je potreben čas, časa za teren pa je v preteklosti prevečkrat zmanjkovalo. Reorganizacija centrov za socialno delo je prinesla določeno razbremenitev za socialne delavce. Odločanje o letnih pravicah, na primer otroški dodatek, subvencije vrtcev, državne štipendije, se je z lokalnih centrov preneslo na posebne enote za odločanje o pravicah iz javnih sredstev, ki so zdaj organizirane pri 16 območnih centrih. Upravičenci, vlagatelji niso nič na slabšem, saj lahko svoje vloge še vedno oddajajo na istih naslovih, kot so jih pred reorganizacijo, torej na vseh enotah svojih lokalnih centrov. Medtem pa zdaj lokalni oziroma regionalni centri odločajo o varstvenem dodatku, denarni socialni pomoči in predvsem nudijo storitve pomoči posameznikom in družini, torej ukvarjajo se predvsem z vsebinskimi zadevami. V tem primeru gre za pomemben korak ločitve birokracije, administracije od same vsebine. Delno razbremenitev delavcev je oziroma bo prinesel tudi sistem Krpan. Krpan pomeni tehnično administrativno podporo centrom za socialno delo. Predstavlja moderno in enotno rešitev za evidentiranje dokumentarnega gradiva, pričel pa se je uvajati postopoma, in sicer 1. marca 2019, po posameznih centrih za socialno delo. Prvi rezultati in učinki sistema so zelo spodbudni. Manj pa je zdaj birokracije tudi za vlagatelje, saj z uvedbo informativnega izračuna zdaj uporabnikom za te letne pravice, to so državne štipendije, otroški dodatki, ni več treba vsako leto ponovno vlagati vloge, ampak se te letne pravice avtomatično podaljšujejo, ko se iztečejo. Vlogo tako vložijo samo prvič, naslednja leta pa to ni več potrebno. Tudi avtomatična informativna odločba, ki je zdaj sicer predvidena do leta 2021, bo prinesla pomemben korak k razbremenitvi socialnih delavcev. Socialni demokrati se seveda zavedamo, da je tudi problematika kadrovske podhranjenosti in preobremenjenosti socialnih delavcev, vendar je potrebno izpostaviti, da se je nekaj korakov v to smer že zgodilo v letih 2017, 2018. Torej še v mandatu prejšnje ministrice dr. Anje Kopač se je povečalo število zaposlitev v centrih za socialno delo za 11 %, kar je prineslo 140 novih zaposlitev. Prav tako je prejšnja ministrica dr. Anja Kopač podpisala srednjeročni načrt zaposlitev, in sicer da bi se v naslednjih 5 letih zaposlilo 235 novih ljudi. Tukaj me predvsem veseli, da je tudi nova ministrica na nek način naklonjena temu, in celotna vlada, da se ta kadrovska podhranjenost v naslednjih letih intenzivno rešuje tudi dalje. Potrebno pa je opozoriti, da se kadrovske pomanjkljivosti ne da rešiti v kratkem času. Tudi sprejetje novega Družinskega zakonika, ki je prenesel nekatere pristojnosti s centrov za socialno delo na sodišča in ki se bo začel uporabljati sredi aprila, in selitev probacijske službe s centrov za socialno delo na Ministrstvo za pravosodje sta oziroma bosta pomembno vplivala na razbremenitev delavcev na centrih za socialno delo. Socialni demokrati se zavedamo problematike in resnosti današnje razprave. Zavedamo se težav, s katerimi se soočajo obremenjeni delavci, zavedamo se tudi, da bo potrebno še okrepiti delo na centrih za socialno delo, tako z novimi zaposlitvami kot tudi z dodatno razbremenitvijo. Vendar je potrebno povedati, da so nekateri ukrepi že šli v to smer, ne moremo pa pričakovati, da se bodo zadeve, ki so se nabirale 20 let in več, rešile kar čez noč, z enim čudežnim zamahom s paličico. Spoštovane in spoštovani, poslanec Siter je izpostavil delovanje interventne službe znotraj CSD-jev. Interventne službe CSD-jev izvajajo nujna opravila, ki preprečujejo ali zmanjšujejo ogroženost žrtve nasilja. Delajo izven rednega delovnega časa. Interventna služba posreduje v vseh nujnih in neodložljivih primerih na podlagi obvestila policije, in sicer v primerih ogroženosti otroka, zaznanega nasilja v družini, kadar oseba, ki nima popolne poslovne sposobnosti, ostane brez varstva in oskrbe ali gre za starejšo osebo, ki je brez svojcev in se znajde v hudi življenjski stiski. Pomembno je poudariti, da je bilo pred reorganizacijo organiziranih 14 regijskih služb in zato posledično 14 interventnih služb, ki pa so pokrivale območja več centrov. Danes, torej po reorganizaciji, pa imamo 16 interventnih služb, torej se je število zvišalo in intervencijske službe ne pokrivajo več območja več centrov, ampak ima vseh 16 regijskih centrov svojo strokovno služb in s tem svojo intervencijsko službo. Naj navedem primer. Če se zgodi nujen primer v Kočevju, je bilo do sedaj potrebno čakati uro ali več interventno službo iz Novega mesta. Danes, po reorganizaciji, ima Kočevje svojo interventno službo. Na podlagi vsega naštetega lahko rečemo, da je reorganizacija prinesla tako koristi za uporabnike kot tudi določeno razbremenitev socialnih delavcev. Njeno vodilno sporočilo je bilo pripeljati socialne delavce bližje terenu in predvsem bližje ljudem, povečati strokovnost centrov za socialno delo, razbremeniti administracije, izboljšati kakovost storitev za ljudi. Reorganizacija je torej proces, ki se še ni zaključil, še več, je proces, ki se še ne sme zaključiti. Je pa definitivno korak v pravo smer. Ker je poslanec gospod Pojbič v predstavitvi poslanske skupine konkretno govoril o nekdanji ministrici dr. Anji Kopač, mi dovolite, da še jaz povem nekaj besed o njenih dosežkih. Dr. Anja Kopač je bila nedvomno dobra ministrica. Ko se je govorilo in pisalo o dosežkih prejšnje vlade, so bili vedno izpostavljeni tudi dosežki s področja dela, družine, sociale, področja, ki ga je vodila Anja Kopač. Če že želimo govoriti o konkretni osebi, če želimo govoriti o Anji Kopač, pa dajmo govoriti še o tem, kaj vse je naredila v svojem mandatu. Dajmo govoriti o vseh dosežki, o vseh ukrepih Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki so bili sprejeti pod njenim okriljem in ki so izboljšali življenje ljudi, ukrepih, ki so poskrbeli za to, da tisti, ki potrebujejo pomoč, to res dobijo. Reorganizacija CSD-jev je bila nujna, mislim, da se o tem vsi strinjamo. Centri za socialno delo namreč 25 let niso bili dotaknjeni, kljub temu da je bilo pobud za to več. Nihče doslej ni upal ugrizniti v to kislo jabolko. Informacijska opremljenost CSD-jev je bila slaba. Poskusi reorganizacije so se tako začeli že leta 2000, torej že kar precej časa nazaj. Bodimo pošteni in si nalijmo čistega vina, reorganizacije si ni izmislila Anja Kopač. Je pa imela edina pogum, da jo je izpeljala. Reorganizacija je bila dogovorjen, nujen projekt, ki se je usklajeval vsaj dve leti. Usklajeval se je z vsemi ključnimi deležniki na različnih ravneh, od politike do stroke, torej Vlade, Državnega zbora, Ministrstva za javno upravo, sindikatov, lokalne skupnosti, organizirani so bili terenski sestanki na Skupnosti centrov za socialno delo, bila je ustanovljena strokovna posvetovalna skupina, sodelovalo se je s Socialno zbornico Slovenije, s Fakulteto za socialno delo, z Društvom socialnih delavk in delavcev. Prav tako so bili organizirani tudi posveti v občinah po celi Sloveniji, tako da so bile občine vključene v ta proces in tudi večina zahtev, ki so jih občine pri sami reorganizaciji imele, je bila upoštevana. Sama reorganizacija je bila tako širši družbeni konsenz, kompromis, soglasje in usklajenost različnih deležnikov. Trditi, da je bila reorganizacija CSD-jev projekt enega človeka, je enostavno neresnično in zavajajoče. Očitki SDS, da je za zaostanke vlog kriva reorganizacija centrov za socialno delo, da zaradi tega reorganizacija CSD-jev kot celoten projekt ni bila uspešna, da je falirana, so neutemeljeni in neargumentirani. Reorganizacija je bila sicer nek kompromis več rešitev. Reorganizacije tako tudi ne moremo razumeti kot enkraten dogodek in tudi ne pomeni zamaha s čudežno paličico in da vse težave naenkrat čez noč izginejo. Reorganizacija tudi ni politični projekt prejšnje ministrice, ni nabiranje političnih točk, je pa, spoštovane in spoštovani, reorganizacija prvi korak k potrebnim in nujnim spremembam, na katere so že nekaj let opozarjali stroka, zaposleni in tudi uporabniki storitev. Naj na koncu povzamem, kaj dejansko reorganizacija vključuje. Tri procese, in sicer: programe socialne aktivacije kot novega pristopa pri delu s prejemniki socialnih transferjev v socialnem varstvu, poenostavitev upravnih postopkov ZUPJS z uvedbo informativnega izračuna in pa novo organizacijsko strukturo CSD-jev. Veseli me, da je tudi novo vodstvo ministrstva na nek način naklonjeno nadaljevanju procesov, ki so se začeli, in da nova vlada posveča veliko pozornosti področju sociale, kar se je konec koncev tudi s sprejetjem rebalansa proračuna včeraj pokazalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke Modernega centra. Izvoli.
Od konca junija prejšnjega leta, ko se je državni zbor na novo konstituiral, pa vse do danes smo o reorganizaciji centrov za socialno delo na sejah delovnih teles in Državnega zbora govorili že večkrat. Današnja debata o odgovoru na poslansko vprašanje poslanca Siterja o urgentnem in rednem posredovanju strokovnih služb na terenu v skladu s smernicami reorganizacije iz leta 2018 je v bistvu le nadaljevalna etapa vseh dosedanjih razprav na to temo. Po naši oceni je bil sicer že prvotni odgovor resorne ministrice za delo korekten in zadovoljiv, a ne glede na to nam današnjo razpravo veleva Poslovnik Državnega zbora, zato je prav, da jo tudi opravimo. Zelo jasna in neposredna ugotovitev že opravljenih razprav pravzaprav kaže na to, da so bili vsi ukrepi in aktivnosti ministrice za delo, s katerimi je odpravljala in preprečevala pomanjkljivosti lanskoletne reorganizacije centrov za socialno delo, primerni, ustrezni in dovolj hitri. In to kljub težavam, ki so se pojavljale na začetku reorganizacije in so do določene mere povezane s tem, da sam koncept izvedbe vsaj v začetnih fazah s strani nekdanjih odgovornih ni bil optimalen. Tudi to je zelo jasna in neposredna ugotovitev vseh dosedanjih razprav o tej temi. Zato ocenjujemo, da danes ni več potrebe po tem, da iščemo odgovorne za nastale težave, ki so se dogajale v jesenskih mesecih in še nekoliko prej. Zakaj? Ker je to že precej evidentno, in predvsem zato, ker so bili pravočasno sprejeti ustrezni ukrepi, ki so stanje normalizirali in predvsem stabilizirali. Tako danes o zaostankih, ki so nastali kot posledica reorganizacije v mesecu oktobru, ne govorimo več, ker jih praktično ni, in to je najpomembnejše, čeprav si verjetno vsi želimo, da iz omar na resornem ministrstvu ne bi več padali takšni in drugačni okostnjaki. Centri za socialno delo so eden najpomembnejših členov zagotavljanja socialne varnosti državljank in državljanov, ki se znajdejo v socialni stiski, zato mora biti njihovo optimalno, kakovostno in učinkovito delovanje v interesu nas vseh, države predvsem pa družbe kot celote. Eden pomembnejših ciljev, zasledovan z reorganizacijo centrov v prejšnjem letu, je bila večja vpetost strokovnih delavcev v delo na terenu oziroma v lokalnem okolju. Predlogo se je gradil mit, da bomo socialne stiske učinkovito reševali v pisarnah in za računalniki, zato je vzpostavitev skupnih strokovnih služb znotraj posameznih centrov pomembna pridobitev pričujoče reorganizacije. Še pomembnejša pridobitev pa je, da je v okviru te službe organizirana interventna služba, ki po novem deluje v vsakem od 16 centrov za socialno delo. Interventna služba namreč kot nova naloga centrov za socialno delo izvaja naloge posredovanja vseh v nujnih in neodložljivih primerih na podlagi obvestila policije, v primerih zaznanega nasilja v družini, ogroženosti otroka, kadar oseba brez popolne poslovne sposobnosti ostane brez varstva in oskrbe ali ko gre za starejše osebo, ki je brez svojcev in se znajde v hudi stiski. V poslanski skupini SMC zaupamo presoji ministrice, da so odzivi interventne službe v nujnih in neodložljivih primerih ustrezni in da sledijo visokim strokovnim merilom ter da strokovne delavke in delavci svoje delo opravljajo dobro. Se je pa potrebno zavedati, da je pomembno tudi tesno sodelovanje z drugimi akterji, ki so vpeti v reševanje socialnih stisk in zagotavljanje socialne varnosti ogroženih posameznic in posameznikov, predvsem policije in zdravstvenega osebja v zdravstvenih domovih. Ti morajo biti medsebojno obveščeni in poznati delovanje ter pristojnosti interventne službe. Le na tak način se lahko zagotavlja ustrezno in usklajeno delovanje vseh akterjev pri posredovanju v nujnih in neodložljivih primerih. Nerealno je pričakovati, da bo reorganizacija centrov za socialno delo popolnoma izničila socialne probleme in stiske ljudi. Teren je živo okolje, ki potrebuje predvsem hitre in strokovne odzive pristojnih služb. Ministrica je napovedala redno spremljanje in izvajanje evalvacij na mesečni ravni. Kot že poudarjeno, dosedanje korake in ukrepe ocenjujemo za korektne in ustrezne. Tudi predlagatelju te točke dnevnega reda sporočamo, da je njegova pretirana skrb po klicu na pomoč v Državnem zboru zaenkrat nepotrebna.
Hvala lepa. Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvoli.
Kot je tovariš Siter že predhodno izpostavil, je prednostna naloga centrov za socialno delo odpravljanje revščine znotraj obstoječega družbenoekonomskega sistema. To nalogo opravljajo v tolikšni meri, kolikor je močna socialna država, ki naj bi izravnavala nepravično porazdelitev bogastva znotraj kapitalizma. Torej dajo toliko, kolikor se vladajoča politika odloči, da je dovolj. Ampak praviloma pa toliko, da se ljudi ohranja v revščini in da so pripravljeni sprejeti še tako izkoriščevalsko delo, ker to je bila žal politika socialne države v zadnjih desetih, petnajstih letih, na čelu te politike pa so stali Socialni demokrati, zanje ravno Anja Kopač Mrak na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Karl Marx bi to politiko umestil pod vzdrževanje rezervne armade delovne sile, ki lahko na delovnem mestu kogarkoli nadomesti kadarkoli in ga na tak način psihično in eksistenčno podredi gospostvu kapitalističnega razreda. Namen centrov za socialno delo je ravno nasproten od tega. Poleg tega, da odločajo o tej ali oni pravici, tudi o reševanju stisk ljudi, ki naj si pridobijo nadzor nad svojim lastnim življenjem. Posega in tem ljudem to omogoča. Kot strokovno področje pa mora naslavljati tudi socialne okoliščine, kot so na primer alkoholizem, nasilje v družini, zasvojenost, bolezni, naravne nesreče in podobno. Še posebej pri starejših samskih ljudeh brez socialnega omrežja, na katerega bi se lahko v svojih stiskah naslonili. Za to nalogo centri za socialno delo potrebujejo primerno izobražene strokovne delavce, ki imajo na voljo dovolj časa, da se lahko tem posameznikom tudi posvetijo. Te primerno izobražene strokovne delavce imamo. Fakulteta za socialno delo svoje študente dobro opremi za izvajanje strokovnih nalog na področju socialnega varstva. Oblike in metode dela, ki jih je razvila ta fakulteta, so veliko prispevale k področju socialnega dela, pa tudi k posameznim specialnim področjem, kot so delo s starejšimi, delo z ženskami, mladimi, ljudmi v duševni stiski, telesno oviranimi ljudmi, etničnimi manjšinami. Prispevala pa je tudi dobre rešitve na področju socialnega varstva, kot so na primer ravno prva socialna pomoč, pomoč na domu, stanovanjske skupine, varne hiše in podobno. Vendar so se ti strokovnjaki znašli v situaciji, kjer jim sistem dobesedno odreka delo, za katerega so usposobljeni in ki bi ga v skladu s poslanstvom svojega poklica radi opravljali. Danes smo že in še bomo veliko govorili o reorganizaciji, ampak v resnici je izvirni greh razvrednotenja socialnega dela tisti, ki se je zgodil med letoma 2010 in 2012 s spremembo socialne zakonodaje v Pahorjevi vladi. Te spremembe socialne zakonodaje so pomenile med drugimi tudi bistveno okrepljeno kontrolno funkcijo strokovnih delavcev na CSD-jih oziroma celotnega informacijskega sistema uveljavljanja pravic. Zakonodaja je socialne delavce spremenila v birokrate, ki naj črkobralsko izvršujejo kontrolne mehanizme antisocialne zakonodaje. To je bilo v preteklosti že večkrat podvrženo hudi kritiki strokovne javnosti, pa vendarle tak pristop k vprašanju socialnega dela ostaja. Tovrstna disciplinska funkcija strokovnih delavcev na centrih je v nasprotju s temeljnimi koncepti socialnega dela, kjer naj bi imela strokovni delavec in uporabnik partnerski vlogi. Zato je danes v postopku uveljavljanja pravic vse manj neposrednega socialnega dela, več pa je ukvarjanja s podatki o materialnem stanju vlagatelja in njegove družine. Prva zapoved takih usmeritev socialne politike ni vprašanje, kako bomo pomagali, kot bi moralo biti, ampak je vprašanje, kako bomo nekomu pomoč odrekli. Če želimo, da socialno delo zopet postane tudi delo z ljudmi in za ljudi, potem moramo, prvič, okrepiti kadrovski bazen centrov za socialno delo, ta dosega le okrog 40 % evropskega povprečja v tem trenutku, drugič, debirokratizirati postopke uveljavljenja socialnih transferjev, in tretjič, odpraviti moramo socialno politiko, ki namesto blaginje ustvarja rezervno armado revežev, prisiljenih sprejeti vsako podplačano delo, na katerem vedno bolj temelji naš provincialni kapitalizem. Hvala.
Hvala lepa. Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvoli.
Spoštovani! Krščanski demokrati smo bili zelo zadržani ob napovedi bivše ministrice Kopač Mrak, da se pripravlja reorganizacija centrov za socialno delo. Naše nezaupanje je izviralo predvsem iz slabih izkušenj njenih preteklih posegov v področje socialnovarstvene in družinske politike ter opozoril stroke, da reorganizacija nima dovoljšne tehnične in informacijske podpore. Kljub vsem tem opozorilom se je šlo z reorganizacijo centrov za socialno delo naprej. Danes pa lahko z gotovostjo rečemo, da se zgodovina ponavlja. Konec leta 2011 se je ob zaključku mandata Pahorjeve vlade takratna ekipa ministrstva pod vodstvom Ivana Svetlika in državne sekretarke dr. Anje Kopač Mrak neslavno poslovila s propadlo reformo uveljavljanja pravic iz javnih sredstev. Koliko krivic in škode je povzročila! In še danes jo popravljamo. Spomnimo samo na odvzem državnih pokojnin številnim najšibkejšim. Bivša ministrica Kopač Mrak je žal tudi iztekajoči se mandat zaključila v podobnem slogu, s pompozno napovedano reformo centrov za socialno delo. Iz preteklih izkušenj lahko že zdaj povemo, da jo bomo še leta in leta popravljali. Žalostno pa je, da oškodovanci najverjetneje nikoli ne bodo dobili povrnjenih krivic. Še danes morajo iz sistema čistiti določene vloge, ki se prikazujejo kot fiktivne, ker sistem takrat ni bil izpopolnjen in dodelan. Povzročile so se sistemske napake, ki jih morajo sedaj popravljati strokovni delavci na centrih za socialno delo in porabljati nepotreben čas. Sistem ISCSD še danes ne deluje tako, kot bi moral, kar ovira normalno delo centrov. Predlagatelji so napovedovali predvsem tri bistvene cilje predlagane spremembe Zakona o socialnem varstvu. Prvič, socialna aktivacija, drugič, informativna odločba, in tretjič, reorganizacija centrov za socialno delo. Za pojmom v prvi točki, socialna aktivacija, se je skrivalo predvsem 52 novih zaposlitev v okviru ministrstva. Kot slišimo od kolega Siterja in sedanje ministrice, očitno te zaposlitve niso učinkovito pripomogle k boljšemu delu predvsem v urgentnih terenskih postopkih. Glede informativne odločbe Krščanski demokrati Kopač Mrakovi nismo zaupali in tudi tukaj se žal nismo motili. Informacijski sistem centrov za socialno delo ni bil pripravljen na spremembe. Zaposlene na centrih za socialno delo so pustili nepripravljene in preobremenjene in sedanji ministrici že takoj po nastopu mandata ni preostalo drugega, kot da je postopek ustavila. Če tega ne bi napravila, bi po uvedbi spremembe lahko zavladal kaos na področju pravic iz javnih sredstev. Informativne odločbe kot take ni, v tistem pomenu, kot jo je prejšnja ministrica obljubljala, seveda. To pomeni, da sistem centrov za socialno delo ni manj obremenjen, ampak bolj. Centri za socialno delo se od septembra naprej soočajo z zaostanki na področju pravic iz javnih sredstev, in posebej ljubljanski center za socialno delo še sedaj rešuje decembrske vloge za otroške dodatke, štipendije, subvencije vrtca. Tisto, kar je pred reorganizacijo teklo tekoče, sedaj ne funkcionira. Moto »bližje k ljudem« je bil farsa, saj je sedaj še veliko manj terenskega dela, birokratske ovire pa so se samo še povečale. Posledično se je obremenilo tudi druga področja, kjer se tudi pojavljajo zaostanki, na primer denarne socialne pomoči. Danes pa vidimo tudi, da je bil glavni namen zadnje spremembe socialne zakonodaje reorganizacija centrov za socialno delo tako, da bi ministrstvo in preko njega seveda tudi stranka SD prevzela popoln nadzor nad kadrovanjem v sistemu socialnega dela. Krščanski demokrati trdimo, da je s tem sistemu povzročena nepopravljiva škoda. Spomnimo samo na sporno kadrovanje SD na Centru za socialno delo Slovenj Gradec, ki je dobilo epilog v zadevi koroška dečka. Gospe in gospodje, koliko takšnih in podobnih afer nas čaka v prihodnje? Posebej se moramo dotakniti finančnega vidika te reorganizacije. Ministrstvo je za vodenje projekta in za odnose z javnostmi glede reorganizacije takrat najelo zunanje podjetje, ki mu je plačalo kar 121 tisoč 509 evrov. To je več, kot je ministrstvo za odnose z javnostmi skupaj plačalo vse od leta 2007 do leta 2016. V oceni finančnih posledic reorganizacije CSD pa so to gladko zamolčali. Naj povzamem. Namen reorganizacije CSD-jev je bil povečati in utrditi vpliv stranke SD na kadrovanje v sistemu socialnega varstva, kar je celotni mreži in strokovnemu delu prizadejalo veliko škodo. Popravljali jo bomo še dolgo in dolga leta. Bivša ministrica se je z ministrstva sicer umaknila, ampak še vedno ima vplivno pozicijo v kabinetu predsednika Vlade. To nas v Novi Sloveniji ne navdaja z upanjem. Sedanji ministrici pa želimo veliko poguma in pokončno držo pri normalizaciji razmer na ministrstvu in predvsem na področju centrov za socialno delo. Iz zanesljivih virov imamo informacijo, da dela ni mogoče opraviti v osemurnem delovniku in se morajo centri posluževati izplačila nadur in povečanega obsega dela. Vse to pa gre na račun zaposlenih na centrih, ki so izčrpani, povečuje se število bolniških odsotnosti. To je prinesla reorganizacija.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil še stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Drage poslanke, draga ministrica, vsem lep pozdrav! Danes je pred nami razprava o odgovoru ministrice mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje kolega Siterja v zvezi z delovanjem centrov za socialno delo, predvsem glede dela na terenu. O reorganizaciji centrov za socialno delo se govori predvsem v negativni luči. Cilji, ki si jih je ministrstvo – ker to je delo ministrstva, ne samo enega človeka – v svojem okviru zastavilo v smeri učinkovitosti in kakovosti dela, večje dostopnosti do storitev in razvoja novih oblik strokovnega dela, so povsem drugotnega pomena. V ospredje stopajo predvsem napake in zapleti, ki so se ob tem pojavili. Vendar se izkazuje, da so bile kritike v marsičem prehude, preuranjene in tudi nepoštene do vseh tistih, ki so se trudili, da bi ti centri za socialno delo bolje delali in bolje živeli. Sam menim, da delo sedanje ministrice jasno kaže, da reorganizacija, čeprav precej nesrečno vodena v pripravi in izvedbi, ni zgrešena. Menim, da rezultati to potrjujejo. Težave, ki jih prinaša reorganizacija – vsaka reorganizacija jih prinaša, nedvomno, samo ne bi pa smele imeti takih posledic, kot so jih imele. Tudi glede poenotenja informacijskega sistema, o čemer je bilo veliko govora tudi na seji 7. februarja. Ampak zaostanki na centrih za socialno delo so v glavnem odpravljeni. V zvezi s samo reorganizacijo je treba prepoznati en pomemben ukrep, ki sicer še ni zaživel v svoji polni obliki, to je razbremenjevanje administrativno-upravnih postopkov strokovnih delavcev na terenu. Pri tem se moramo tudi sami posipati malo s pepelom, ker imamo neprestano težnjo, da skozi zakone in predpise vse stvari poskušamo zajeti in ne zaupamo ljudem, da bodo svoje delo opravljali dobro. S tem, da prenormiramo stvari, jih v bistvu onemogočamo, tako da je tudi naša krivda, pa tudi krivda ministrstva, ker take zakone in predpise predlagajo. Poskusimo se tega rešiti in dajmo gojiti zaupanje do ljudi, do strokovnosti, da bodo svoje delo na terenu opravili. Problemi, ko so nastajali na terenu, o čemer je bilo veliko govora, so tudi posledica kadrovske podhranjenosti. Teh ljudi, ki delajo na terenu, ki znajo svoj posel, je bilo enostavno premalo. Krčili smo na tem področju sredstva, hvala bogu, bom rekel, zdaj smo to nekaj povečali, več ljudi bo na terenu in bolj bodo sposobni skrbeti za najranljivejše skupine in jim pomagali iskati izhod iz stiske. V tej smeri je prava smer tudi okrepitev terenskih služb, to so interventne službe, organizirane pri vsakem od 16 centrov za socialno delo. V vsakem centru mora zaživeti tim, sestavljen iz več strokovnjakov z več področij, kot so psihologi, pravniki, klinični psihologi in drugi. To je za tiste, ki pomoč potrebujejo, res prava pomoč. Ob koncu naj pozdravim še namero za oblikovanje nekega končnega evalvacijskega dokumenta uspešnosti te reorganizacije. To je ta prava zadeva. Ne na pamet govoriti, dajmo pogledati dokument, sestavimo ga, ponudimo ga v razpravo. Na ta način se bodo pokazali plusi in tudi minusi reorganizacije in rezultati, tako pozitivni kot negativni, kar bo dober napotek za naprej. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek menimo, da so razprave o tako pomembnih temah potrebne in lahko doprinesejo h konstruktivnim rešitvam, zato upamo, da bo današnja razprava konstruktivna tudi v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Najprej se je javil k besedi predlagatelj Primož Siter. Izvoli.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo in najlepša hvala predstavnikom in predstavnicam poslanskih skupin za izražena stališča. Vesel sem, da smo razgrnili širši horizont te problematike, da se nismo zapičili samo v problematiko interventnih služb oziroma njih delovanje. Kot sem uvodoma že povedal, je poslanstvo centrov za socialno delo v bistvu dvojno, na eni strani gre za odločanje o materialnih pravicah, na drugi strani gre za pomoč ljudem v stiski, torej na terenu, ena na ena, če hočete. Interventna služba je ena taka služba, torej tista služba, ki intervenira, ko mladoletni otrok ostane brez staršev, ko se starejša oseba brez svojcev znajde v težavah. Ali pa morda najbolj plastičen primer, ki sem ga tudi v izvornem poslanskem vprašanju izrekel, primer nasilja v družini. V primerih nujne intervencije, kot je poročala že ministrica, je najprej obveščena policija, ki potem odredi posredovanje interventne službe in potem tako naprej. Kot izhodišče bi vzel nasilje v družini, ker je res en tak najbolj plastičen primer potrebnosti interveniranja interventne službe. Glede na razširjenost nasilja v družini lahko tako čez palec ugotavljamo, da je takšnih intervencij vseeno malo. Bržkone razloge lahko iščemo v slabi organizaciji dela in v kadrovski podhranjenosti. V dveh stvareh, ki ste jih že v svojih stališčih poslanke in poslanci omenili. Verjamem, da bomo danes o tem še na dolgo in široko, ampak samo ta primer, recimo, posredovanj v primerih nasilja v družini ima zelo zanimivo statistiko. V letu 2017 policija poroča, da so obravnavali 3 tisoč primerov nasilja v družini, torej primerov prepiranja, vpitja, nedostojnega vedenja in tako naprej, teh, torej primerov vpitja, nedostojnega vedenja in dejanskega nasilja, je bilo 2 tisoč, tisoč je bilo povzročanja hrupa z glasbo. Kar v podnapisu, glede na to, da moški povzročimo 99 % nasilja na domu, pomeni, da vsak moški trikrat prej obračuna z žensko kot posluša na glas glasbo. Samo za informacijo. Ena osebna izpoved, preden nadaljujem, jaz sem pred nastopom funkcije poslanca opravljal službo radijskega urednika in voditelja, večji del tega sem posvetil jutranjemu programu in pomemben del vsakega jutranjega radijskega programa je policijsko poročilo. V teh policijskih poročilih noben dan ni minil brez poročanja o nasilju na domu. In zdaj, okej, imamo primer nasilja v družini, kjer se skoraj praviloma moški znese nad žensko in posreduje policija, ker gre za fizično ali spolno nasilje ali kakorkoli, in kršitelja in žrtev razdvojijo, obravnavajo žrtev, če je potrebna nujna medicinska pomoč, kršitelja odpelje policija in je problem sorazmerno urgentno rešen. Ampak v tej enačbi se nismo spomnili na tretji člen, na otroka, ki to gleda, ki doživi to nasilje z modricami, ki ga bodo spremljale skozi celo življenje. Tukaj pride na vrsto nujnost ažurne in kakovostne storitve usposobljenega socialnega delavca. Statistika pravi – jaz sem naredil malo domače naloge, v svojih domačih Trbovljah sem malce čez palec pri socialnih delavcih odmeril, koliko je bilo teh intervencij. Trboveljski center za socialno delo je sicer eden manjših, zajema 3 podenote, pokriva v Zasavju kakšnih 50 tisoč ljudi. V času od reorganizacije do zdaj je obravnaval oziroma so zabeležili 5 intervencij nujne intervencijske službe centrov za socialno delo. Ali je problem reorganizacija? Je možno. Problem je gotovo, in danes smo ga izpostavili že nekajkrat, podhranjenost v kadrovanju. Ampak problem je. Problem je, ker centri za socialno delo imajo požrtvovalne socialne delavce, imajo ljudi, ki s hrbtenico in s celo svojo bitjo stojijo v tem, kar ni delo, ampak je poslanstvo, tudi v interventnih službah. Zato se s kolegom Lepom, ki ste v svoji predstavitvi oziroma stališču navedli, da sem izpostavil neprimerno ravnanje socialnih delavcev na terenu – ne, to ni res! Tukaj ostro protestiram. Postavljam se na stran socialnih delavcev, ki si zaslužijo delovno okolje, ki jim dovoli biti socialni delavci. In teh delavcev je na centrih za socialno delo in teh delavcev, bodočih socialnih delavcev, imamo iz bazena fakultete za socialno delo ogromno, zato ne bomo s prstom kazali na problem, ki ga ni, ampak predstavili stanje, kakršno res je. Glavni problem je kadrovska podhranjenost, s tem se vsi strinjamo, a tem se teren strinja, vsi vemo, tudi ministrstvo se s tem strinja, vsi razumemo, da ljudi na terenu ni dovolj, sedijo v pisarnah, ko bi morali biti na terenu in ena na ena reševati to problematiko. Vesel sem tudi, da je kolega Koprivc izpostavil reorganizacijo, citram, »v dialogu z zainteresirano javnostjo in stroko«, ker stroka je k tej reorganizaciji centrov za socialno delo, ki je vključevala tudi reorganizacijo delovanja interventnih služb, pristopila zelo zanimivo. Že pred samo reorganizacijo je opozarjala, da se lahko gremo mi neko tehnično reorganizacijo, spremembo miselnega vzorca delovanja organizacije centra za socialno delo, ampak je vse to zastonj in brez zveze, če ne naslovimo glavnega problema in ga naslovimo v štartu, in to je močna in zadostna kadrovska okrepitev strokovnih služb. Iz tega naslova so mariborski socialni delavci recimo bojkotirali posvet ministrstva za delo o reorganizaciji in iz tega naslova je skupnost centrov za socialno delo opozorila na ključen problem vseh centrov, torej preveliko preobremenjenost in da reorganizacija na srednji rok ne bo rešila ničesar. Predsednica Skupnosti centrov za socialno delo je v intervjuju za Delo povedala naslednje, citiram: »Na centrih se, na primer, ukvarjamo z vedno mlajšimi otroki, ki imajo težave v duševnem zdravju, z zasvojenostjo, čustvene in vedenjske motnje. A nimamo neke mreže, ki bi se z njimi ustrezno ukvarjala? Čakalne dobe za svetovanja so dolge, ni pedopsihiatrov, ni specialistov za tovrstno pomoč. Po drugi strani ni programov za obravnavo demence v domačem okolju. Ni skrbnikov. Ni programov za migrante. Če bi dobili nove programe in nov kader, bi se temu lahko reklo reorganizacija. Tako pa problemi ostajajo nerešeni še naprej.« Tudi v Novem mestu so se strinjali, direktor je zapisal: »Opažamo tudi, da je na primer čedalje več ljudi s težavami v duševnem zdravju iz takšnih ali drugačnih razlogov, tako da bi nujno potrebovali kliničnega psihologa, ki bi bil član našega tima. Na teh območnih CSD bi se morala stroka vsekakor okrepiti z ustreznimi strokovnjaki.« Tudi sindikati so bili podobnega mnenja o problemu zamud na centrih za socialno delo, so pa že v tem mandatu konec lanskega leta, v začetku letošnjega z dopisom ministrici opozorili na kritično kadrovsko podhranjenost. Torej če iščemo izvirni greh problema, o katerem danes govorimo, to ni ena situacija interventne službe v Hrastniku, ki se je zgodila in je enega specifičnega poslanca nagovorila k temu, da povpraša o funkcionalnosti interventnih služb, problem je bistveno širši. Horizont, ki sem ga omenil na začetku, je bistveno širši in je sistemski, je krovni in na ta vprašanja s tega horizonta moramo odgovoriti. Upam, da bomo v današnji razpravi konstruktivno in proaktivno prispevali z idejami, pokazali na napake in servirali kakšno rešitev. Hvala lepa, toliko za enkrat.
Hvala lepa. Replika, gospod poslanec Lep. Izvoli.
Hvala za besedo. Gospod Siter, nisem vas mislil v zvezi s tem, kar ste rekli. Jaz sem navedel v svojem izvajanju zdravstveno osebje. Izhajal sem predvsem iz tega, ker se zgodi, da pridejo posamezni oškodovanci v ambulanto, zdravstveni dom in zdravstveni delavci ne javijo, da so bili maltretirani. S tega stališča ni bilo govora o nobenih strokovnih delavcih, ker glede na moje izkušnje v lokalni samoupravi smo s socialnimi strokovnimi delavci zelo dobro sodelovali in še zmeraj sodelujemo in vem, da je pri njih srčnost sigurno na prvem mestu. Tako da s tem izvajanjem, sem pogledal točno, kaj sem rekel, »zdravstvenega osebja«, sem mislil pa predvsem na to, da bi morali posamezniki, tudi mi, ki se pojavljamo v življenju, če opazimo pri sosedih ali kjerkoli drugje kakšno nenormalnost, pač javiti ali centru za socialno delo ali pa policiji. Tako da samo to bi prosil kot obvestilo.
Hvala lepa. Še ena replika, gospod Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Zelo na kratko bi odgovoril kolegu Siterju. Ja, absolutno se strinjava, kadrovska podhranjenost je ključni problem, ampak kot sem že izpostavil tudi v uvodni predstavitvi naše poslanske skupine, se ta zadeva rešuje. Zagotovljene so bile kapacitete za nove zaposlitve že v preteklem letu, preteklih dveh letih in tudi v prihodnje so zagotovljena sredstva za dodatne zaposlitve. To je zagotovo ključno, se strinjamo, ampak na drugi strani pa ne moremo zaradi te kadrovske podhranjenosti govoriti, da sama reorganizacija, organizacijske strukture niso bile potrebne. Konkretno sama ta reorganizacija na nek način razbremenjuje strokovne delavce tega, da se ukvarjajo z administracijo in tehničnimi zadevami, in jim daje več možnosti za samo delo z ljudmi, s terenom, kar je ključno. Ponavljam pa še enkrat, nujno je zagotoviti dodatna sredstva za nove kadre. To je nujno in ključno in v tej smeri verjamem, da bo Vlada tudi v prihodnje delala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi še ministrica mag. Ksenija Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glede kadrovske problematike v centrih za socialno delo bi želela podati še nekatere informacije. In sicer kot veste, smo v mesecu januarju s sindikatom SINCE sklenili poseben dogovor o dodatnih kadrovskih okrepitvah na centrih za socialno delo, in sicer konkretno za 73 zaposlitev, ki se bodo, računamo, zapolnile že pred poletjem, torej nekje meseca junija, julija 2019. Če konkretno povem, naredili smo oceno kadrovske situacije po posameznih centrih za socialno delo in ugotovili, da so centri zelo različno kadrovsko podhranjeni ali okrepljeni. Na tej osnovi smo tudi naredili ta kadrovski razrez in tale trenutek lahko povem, da bo po novem kadrovskem razrezu kar sedem centrov za socialno delo od šestnajstih imelo kadrovsko zasedenost večjo od 90 %. Najbolj sta kadrovsko podhranjena največja centra za socialno delo, to sta CSD Ljubljana in pa CSD Maribor. Tudi ta dva bosta po novi kadrovski dodelitvi kadrovsko okrepljena, in sicer nad 80 %, CSD Ljubljana 84 % in CSD Maribor 82 %. Po tem kadrovskem razrezu bo povprečna kadrovska zasedenost centrov za socialno delo 87-procentna. Kot rečeno že uvodoma, učinke reorganizacije bomo spremljali, učinke informatizacije bomo spremljali in se na tej podlagi potem tudi v prihodnje odzivali na kadrovske potrebe centrov za socialno delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj pa dobite besedo poslanci. Najprej dobi besedo Gregor Perič, pripravi naj se Nina Maurovič. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Začel bom tako. Najprej bi se zahvalil in bi pohvalil mag. Klampfer, torej ministrico, za njen pristop k samemu delu, ker kadar naleti na težavo, se najprej usede s svojimi zaposlenimi, se pogovori in poišče rešitve in ne naredi tega, da bi se najprej usedla z novinarji pa potem generirala neke medijske zgodbe in povzročala neke težave, reperkusije in tako naprej. Mislim, da se s tega vidika lahko tudi še kdo v Vladi zgleduje po njenem načinu dela, ker mislim, da so vsi v Vladi odgovorni za to, da probleme rešujejo, ne pa, da jih še dodatno napihujejo. Moje osebno mnenje je, da je ta današnja razprava neke vrste obračun, in to se je tudi s strani, če smo dobro in pozorno poslušali, stališč poslanskih skupin potrdilo. Na nek način gre za obračun s strani Levice in na drugi strani s strani SDS. Zdi se mi, vsaj glede na napolnjenost dvorane na strani SDS, da je ta obračun bolj proforma, ampak kljub vsemu. Danes se bomo sicer pogovarjali o številnih vidikih, bi pa rad nekaj izpostavil – da se moramo v teh nekaj mesecih spričo procesa reorganizacije, ki se zaključuje, zavedati, da vsak proces neke reorganizacije, zlasti v tako kompleksnih in velikih sistemih, kakršni so javni, ni enostaven. Potrebno je ogromno neke energije, ogromno nekega truda vložiti, ogromno usklajevanja, spreminjanja zakonodaje, drugih aktov, informacijske podpore in tako naprej. Tukaj so številne možnosti, da gre kakšna stvar lahko narobe, in marsikdaj se to tudi zgodi. Ampak kot rečeno že uvodoma, Vlada oziroma vsi zaposleni so tam, da potem te težave odpravljajo. Včasih bolj, včasih manj uspešno, pomembno je, da pridemo do cilja in da je servis, ki ga ponujamo našim državljankam in državljanom, učinkovit in da smo z njim vsi zadovoljni. Doslej je bilo o tej reorganizaciji zelo veliko nekih razprav na različnih nivojih tako znotraj strokovne javnosti kot znotraj Državnega zbora na raznih odborih. Bili smo deležni številnih poslanskih vprašanj bodisi pristojnim ministrom oziroma ministricama bodisi predsedniku Vlade, verjetno je bilo tudi v prejšnjem mandatu kakšno vprašanje v tem smislu, in o tem, verjamem, se je opravila neka obširna in poglobljena javna razprava, tako da se mi zdi pomembno izpostaviti, da je danes sistem pod nadzorom. Kot rečeno, reorganizacija se preveša v tisto svojo sklepno fazo, o učinkih same reorganizacije danes v tem trenutku lahko govorimo zgolj v nekem omejenem obsegu, ker bodo tisti pravi učinki znani, če izhajamo iz prakse ocenjevanja takih zelo kompleksnih procesov, šele kakšni dve leti po tem, ko bo v celoti implementirana. Šele takrat bomo lahko rekli, kaj je v redu, kaj ni v redu, kaj je potrebno še dopolniti, popraviti, zamenjati, ukiniti ali kaj tretjega. Pred nekaj meseci smo poslušali zelo katastrofične in tudi zaskrbljujoče informacije o tem, da se nabirajo številne nerešene vloge, spet iz različnih razlogov. Podatek, ki ga imam na voljo iz 28. februarja tega leta, je, da je bilo nerešenih še 64 vlog in vse te vloge niso bile rešene zato, ker je upravni postopek tekel in se je čakalo na stranke, da dopolnijo, torej da podajo še določena pojasnila, podatke, informacije, dokumente, da se lahko potem te upravne postopke pripelje do njihovega konca. Poslušamo o tem, da je ta reorganizacija zloglasna. Jaz se ne strinjam, da je zloglasna, predvsem bi rekel, da je potrebna in nujna, in to se dejansko tudi izkazuje, ker kot smo danes že večkrat slišali, je njen namen v tem, da se razbremeni zaposlene, da se zaposleni na centrih za socialno delo manj ukvarjajo s papirji, z birokracijo, ampak več z ljudmi. Včeraj smo se ravno tukaj pogovarjali tudi o sistemu probacije. To je tudi eden od tistih ukrepov, ki bodo en del delovnih obveznosti oziroma pristojnosti s centrov za socialno delo premaknili drugam, in sicer tako, da se na eni strani tisti kazenski vidik odmakne s centra za socialno delo na pravosodno področje, s tem da se lahko na račun tega centri za socialno delo bolj ukvarjajo s svojim temeljnim poslanstvom. Ocenjujem, da je delovanje centrov za socialno delo stabilno in da je čisto vse pod kontrolo, kadar pa prihaja do posameznih anomalij, je sedanje vodstvo pokazalo in dokazalo, da se zelo hitro, promptno odzove, da potegne odločitve, če ga je kdo polomil, in verjamem, da vsi verjamemo, da noben tega ne počne namenoma, tudi sprejme odgovornost in odstopi. Tudi to se je že pokazalo in izkazalo in življenje gre naprej. Vse kar se pač zgodi, vse težave se ažurno odpravljajo. Omenili smo tudi, da se je ekipa na CSD v zadnjih dveh oziroma treh letih okrepila, kar ocenjujem za pozitivno, kar bo tudi še dodatno izboljšalo način delovanja centrov za socialno delo. In če upoštevamo celoten niz vseh korakov, ki so bili uvedeni v zadnjem obdobju, jaz verjamem, da bo lahko sistem socialnega varstva v Sloveniji dobro opravljal svoje naloge. Kot rečeno, gre pa za nek zelo kompleksen in dolgotrajen proces neke reorganizacije, ki pa ne more biti v celoti domišljen zgolj z nekim administrativnim razmislekom, ampak je to nek proces, ki se sprotno odvija in se mu je potrebno prilagajat, ga sproti dopolnjevati in verjamem, da bo to teklo še vsaj nekaj časa oziroma upam si trditi, vsaj še kakšno leto, dokler ne bomo prišli do točke, ko bomo rekli, da je ta proces zaključen. In na tej točki bomo lahko že naprej razmišljali, kako ga še dodatno izboljševati in dopolnjevati. Jaz se zahvaljujem vsem, ki boste sodelovali v tej današnji razpravi. Upam, da konstruktivna. Ministrici pa še naprej želim uspešno delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Nina Maurovič, za njo dobi besedo Soniboj Knežak. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, da imam danes ob tej razpravi kar en cmok v grlu pa kamen v želodcu, bom kasneje povedala zakaj. Na začetku bi mogoče za uvod samo o tem, kaj je bil pravzaprav povod tega poslanskega vprašanja. Zasavski poslanci smo se dobili z direktorico zdravstvenega doma, ki je imela eno zagato ob eni priložnosti, ko je ponoči zdravstveno osebje potrebovalo tudi pomoč Centra za socialno delo. Takrat je nekako prišlo do tega, da niti ona niti ostali prisotni niso vedeli, na koga naj se obrnejo. Takrat smo takoj ministrico zastavili vprašanje, kako je s tem, dala nam je odgovor, direktorico smo tudi obvestili, tako da smo to zagato takrat pravzaprav rešili. Je pa kolega Sitar v svojem poslanskem vprašanju potem malo razširil v bistvu celo zadevo, in sicer na kakšen način je organizirano delo socialnih delavk in delavcev na terenu ter na kakšen način in kje je geografsko na voljo 24-urna služba. Prav je pravzaprav, da se pogovarjamo tudi o tem, ker moram reči, da sem bila tudi sama presenečena, očitno tudi tisti ljudje, ki bi to morali vedeti, niso z vsem na tekočem in obveščeni, zato je prav, da se širi ta zavest. Danes je malo brezpredmetna razprava o prejšnji ministrici, o zaposlovanjih, o raznih odnosih z javnostmi, nas mora pravzaprav danes zanimati, kaj prinaša reorganizacija, ali in koliko več bo terenskega dela v navezavi na zaznavanje nasilja. Jaz sem prepričana, da ministrica bo, to je tudi obljubila, da bo v bistvu skrbno spremljala, kar se zdaj po novem dogaja na tem področju. Obljubila je, da nas bo o tem tudi obveščala, tako da ne dvomim, da ne bomo na tem področju zelo hitro zelo na tekočem. Je pa res, da je treba pustiti času čas. Tudi v nekem podjetju, če uvajaš neke spremembe, reforme, seveda čez noč ne bo vse teklo gladko in čez noč ne bodo vidni rezultati. Za rezultate je vedno potrebno počakati nekaj mesecev, če ne še celo dlje. Jaz že nekaj let spremljam projekt Botrstvo pa verjamem, da nisem edina. Včeraj, ko sem se vozila, sem poslušala zgodbo o enem dekletu, ki je od rane mladosti v družini doživljalo grozljivo nasilje. Moram reči, da sem ena izmed tistih srečnic, ki se z nasiljem v družini pa verjetno tudi širše nikoli nisem srečala. Morda imam zato tudi tako ničelno toleranco do tega, ker mi je nerazumljivo, da se kaj takega lahko dogaja, še posebej v družinah. To dekle je trpelo nasilje s strani očima in zadeva je šla tako daleč, da je dejansko videla, kako je očim pred njenimi očmi mamo tudi ubil. Deklica je potem pristala v rejništvu in njena zgodba je izjemno izjemno žalostna. Zakaj vam to pripovedujem? Ker ta izvorni greh, o katerem mi pravzaprav govorimo in ki je prava težava, leži v nas Slovencih. Verjamem, da nikomur ni prijetno o tem govorit na glas, ampak to je naša težava. Vse te situacije, s katerimi se srečujejo Centri za socialno delo in njihove delavke, vseh teh situacij ne bi bilo, če v naši družbi ne bi bilo toliko nasilja in če mi do nasilja pravzaprav ne bi imeli ene take prav neverjetne tolerance. Policijske statistike niti niso tako grozljive, ampak vemo zakaj, zato ker večina žrtev dejanj ne prijavlja. Pa ni težava samo v tem, da žrtve ne prijavljajo dejanja, težava je tudi v tem, da tudi mi ostali ne reagiramo na nasilje. Jaz sem pobrskala, ker me je zelo zanimalo, kako bi se dalo najti mogoče kakšne neformalne podatke, in sem naletela potem na eno zelo zelo zelo široko anketo, s področja nasilja, ki je dala take podatke: 73 % Slovencev se je v življenju v svoji primarni družini srečalo z nasiljem. 73 %. Nas 90 tukaj noter sedi, to pomeni takole, Lista Marjana Šarca, pa še malo vas tukaj zraven tega ni doživela, vsi ostali, ki sedijo v dvorani, pa so doživljali nasilje. 73 % Slovencev, od tega v odrasli dobi 71 % Slovenk, žensk. Od tega nasilja se pa potem to naprej razdeli, da je 63 % psihičnega, ki je ravno tako hudo kot fizično, 63 % fizičnega, 7 % ekonomskega, 5 % spolnega. Mislim, da moramo predvsem tu imeti Slovenci en zelo dolg pa zelo pošten pogovor sami s sabo. Namreč, CSD je tisti zadnji, ki pravzaprav mora to problematiko reševati. Mi, če je statistika taka, vsaj tisti, ki živite, živimo v blokih, smo zagotovo že kdaj slišali kake krike, videli kako neprimerno obnašanje, pogovor, kakšno zaušnico, sigurno smo bili priča temu. Pa smo reagirali? Smo ponudili pomoč? Smo prijavili? Nismo, kajne? In če bi mi kot družba, kot taka, imeli res nično toleranco do nasilja, potem bi CSD imel bistveno bistveno bistveno manj dela, ker teh 73 % je v mojih očeh grozljivih in ne bodo nam pomagale razne akcije proti nasilju žensk (Lj)ubil te bom in tako naprej, dokler mi res sami pri sebi ne bomo razčistili, da nasilje ni sprejemljivo na nikakršen način in nikjer. Jaz danes nimam nobene univerzalne rešitve v tej razpravi. Jaz sem želela res samo to izpostaviti, da se zazrimo najprej vase kot družba, reagirajmo na nasilje, izobrazimo tudi žrtve oziroma potencialne žrtve, opolnomočimo jih, pomagajmo jim in potem kot zadnji pride na vrsto šele CSD. In če bomo vsi v tej verigi res storili to, kar je treba, jaz upam, da ne bo več potreb po takih razpravah, kot jo imamo danes tu. Mogoče res totalno idealistično upam, da nekoč v prihodnosti CSD na tem področju celo ne bo imel nobenega dela, ampak to je predvsem stvar vsakega posameznika, nas tukaj noter, še posebej, ker smo mi predstavniki ljudstva, ki nas je volilo. To je to, hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak, za njim bo dobila besedo Janja Sluga. Izvoli.
Hvala predsedujoči, lep pozdrav spoštovani kolegice in kolegi! En del tega uvoda mi je že kolegica Nina vzela, ker povod za to poslansko vprašanje, ki ga je kolega Primož Siter izpostavil, je bilo, ker smo bili zasavski poslanci na obiskih po zavodih, kamor nas pokličejo, eden izmed takih je bil tudi razgovor z direktorico, moram poudariti, z direktorico, ki je na tem delovnem mestu šele kratek čas, nekaj mesecev. Po vsem tistem, kar sem informacij zdaj dobil, se je tudi izkazalo, da niti ni dobro poučena o sistemu, ki deluje. Med drugim, da nas je vprašala oziroma opozorila, da ni urejen v teh kritičnih primerih odvzem otroka, ne vem, alkoholiziranost očeta, samohranilcev, odpeljali so ga, nimajo kam otroka dati, da v bistvu ni seznanjena s sistemom v lastni hiši, na žalost. Tudi nisem imenoval zdravstvenega doma z razlogom, da ne omenjam, da je zaradi nestrokovnosti tudi nezadovoljstvo med zaposlenimi in tudi zbirajo podpise za njeno odstavitev, ampak to vzporedno. Če bi se hotel držati teme delovanja interventne službe, mislim, da bi bil zelo kratek. Ministrica je svoje povedala. Imamo urejen sistem, sistem deluje, sistem za reševanje žalostnih zgodb, v katere so velikokrat vpleteni tudi otroci, skratka tisto, kar je bila naša skupna skrb vsaj štirih poslancev, da ne moremo verjeti, da v tem času nimamo urejenega tega sistema, se je na srečo izkazalo, da ni tako. Sistem deluje, odgovarja. Celo tisto, kar je bilo danes večkrat rečeno okoli reorganizacije, ker zdaj spet vse mešamo, če kaj, tudi ta reorganizacija je pripomogla, spoštovani kolegice in kolegi, da imamo razširjeno mrežo iz 12 imamo po reorganizaciji zdaj na 16 krajih po Sloveniji to interventno službo. Tukaj bi končal. Nekako pa ne morem nekega občutka, da je to vprašanje, o katerem smo imeli danes namen razpravljati, razčistiti, ali res nimamo urejenega tega področja, se je razširil zdaj v povsem nekaj drugega. Kolega Perič je rekel prej, da ima občutek, da gre za neko obračunavanje, pa bi se v nekem delu kar strinjal z njim. Jaz sem že kakšen mesec nazaj tudi v eni razpravi rekel, da bi bilo verjetno res pametno, da razmislimo, uvedemo eno rubriko, ne vem, Še pomnite tovariši, kjer se boste lahko tisti, ki ste že dva ali tri mandata v tem državnem zboru, spovedali, kaj ste vse delali, kaj ste vse mislili, na kaj ste opozarjali, kdo je kaj kriv. Nismo zgodovinski krožek, jaz mislim, da to spada v neko drugo obdobje, ampak zgleda, da ne moremo mimo tega, ker so obsedeni z migranti, nekateri so obsedeni z bivšo ministrico za delo Anjo Kopač Mrak. To so teme, pri katerih bodo vsako priložnost izkoristili, da to ponovijo. Jaz bi okoli tega samo še dva stavka rekel. Naj vas spomnim, da so bile lansko leto volitve. Ali je bil kakšen minister dober, ali je kakšna stranka dobra? Volivke in volivci se imajo pač vsake toliko časa možnost odločiti, nas oceniti. Nekaterih ni več, nekateri so se prepolovili, nekateri smo izboljšali rezultat. Tisto, kar šteje, je to. Okoli reorganizacije je res škoda izgubljati besed, bila je narejena z dobrim namenom in tudi jaz mislim, da bo dosegla svoje cilje, s težavami, ki so prisotne običajno, tako kot je kolega Starović rekel, pri vsakih reorganizacijah, pri vseh teh projektih, ki pa se po besedah, zagotovilu ministrice tudi uspešno rešujejo. Ne vem, ali naj odprem to temo okoli samega dela, ker mislim, vsaj predvsem iz najave, ki je bila od kolega Kordiša iz Levice, sem mislil, da bomo hitro rešili to zadevo, ampak je že najavil, »danes smo še in še bomo veliko govorili o reorganizaciji« in tako naprej. Niti ni bila tema, ampak okej, če je bilo to poslansko vprašanje, je zdaj tema, da bomo izkoristili za pljuvanje po prejšnjih, vse kar so narobe naredili, pa je to okej, bomo pa nekaj časa še temu namenili. To je retorika, ki se uporablja pri teh namenih, jaz sem trdno prepričan, da imamo to področje, kar se tiče sociale v Slovenije. To nam tudi dokazuje mednarodni študij, da visoko kotiramo kot socialna država. Seveda imamo številne izzive. To je najtežje ministrstvo, ki si ga sam osebno ne bi nikoli upal prevzeti. To niso kilometri cest, ki jih zgradite, to niso mostovi, to ni razdeljevanje denarja za kulturo in še naprej. Tu so ljudje odzadaj, vsak s svojo zgodbo, vsaj s svojo stisko. In kot zadnja rešitev se pojavijo centri za socialno delo. Dejstvo je, da smo v zadnjih 15, 20 letih tem centrom za socialno delo samo nalagali, nalagali nove naloge, nismo sledili, nismo dobili kadrov, niso bila odobrenih sredstev, skratka kadrovska podhranjenost, s sistemom se ni nihče ukvarjal. In v to, spoštovani kolegice in kolegi, je zagrizla dr. Anja Kopač Mrak s predlogom te nove reorganizacije. Tisto, kar mene spodbuja, niso besede kolega Pojbiča, za katerega mislim, da tako ni pomoči, da mu kdorkoli repliciram, pa je prav tako sedel na Odboru za delo, družino in socialo, kjer smo obravnavali to tematiko in problematiko reorganizacije, kjer je bilo s strani predstavnikov, tisto, kar meni šteje, ki delajo v centrih za socialno delo, preko sindikatov, zaposlenih izraženo upanje, da želijo, da se čim prej tudi ta druga faza, ki je bila odložena z odlokom, ker so bile težave, da se čim prej vzpostavi, ker jim bo olajšalo delo. Da bomo pa uresničili tisto, da bomo dejansko delavce za socialno delo spravili na teren, je pa tisto, ta kadrovska podhranjenost, kjer se pa tudi že, kot je malo prej omenila ministrica, zadeve rešujejo. Ne vem, bom videl, če bo še razprava. V končni fazi bom še izkoristil nekaj minut, da ne bomo rekli, kaj je bilo vse zafuranega v prejšnjem sistemu, kaj vse se ni naredilo, v glavnem če poslušam nekatere kolege, po mojem tudi ne spijo brez tega, da se ne spomnijo na dr. Anjo Kopač Mrak, kako je slabo delala, pa bom naštel kar nekaj rezultatov, kjer so zadaj konkretne številke, tako da ni demagogija, se dajo preveriti. Pa si vzemimo dve minuti časa. Ureditev študentskega dela. Študentsko delo je bilo končno vključeno v sistem zavarovanj. Dva do tri mesece lahko dobijo zraven delovne dobe v letu. Upad števila brezposelnih. Verjetno delno ima tudi ukrepe, ki jih je njeno ministrstvo vodilo. Seveda je svoje naredila tudi gospodarska situacija, kakršna je, ker vsi zaposlujemo, ampak številke so take. Upad števila brezposelnih mladih na račun novih zaposlitev. Dvig denarne socialne pomoči za samske osebe in za družine. Dvig cenzusa za varstveni dodatek, več prejemnikov državnih štipendij, več subvencij za kosilo. Ukinjene so bile zaznambe na nepremičninah in vračilo prejete pomoči za prejemnike varstvenega dodatka in denarne socialne pomoči. Upokojenci – minimalna starostna pokojnina je določena na 500 evrov. Letni dodatek za vse upokojence, po več letih so ponovno vsi upokojenci dobili letni dodatek. Otroški dodatek – 97 tisoč otrok že od leta 2016 prejema 10 % višji otroški dodatek. 45 tisoč je več prejemnikov v letu 2018. Da ne govorim o ukrepih, ki izboljšujejo položaj družin, Družinski zakonik, Zakon o preprečevanju nasilja v družini. Ukrepi namenjeni invalidom – tehnični pripomočki, sofinancirani s strani države, evropska kartica ugodnosti in še bi lahko našteval. Reševanje problematike deložiranih družin. Danes se mi je zdelo skrajno nekorektno, da se o konkretnih primerih, kot je gospa Dimic izjavila primer koroških dečkov. Bi pa povedali, da se je sodišče odločilo in sprejelo odločitev, ki je v enem stavku pove, da je odločitev pravilna, da se bodo otroci primerneje vzgajali oziroma odraščali pri rejnikih kot pri starih starših. To je epilog, če ga na kratko potegnem. Otroci so tak poligon, mene pa zgrozi, ko si preko njihovih hrbtov in tragedij, s katerimi se soočajo, nabiramo te politične točke. Odpisali smo dolg, spomnite se te zadeve. Razširjena je bila pravica do plačanega očetovskega dopusta. Vzpostavljen je sistem večgeneracijskih centrov in še kakšna zadeva je. Ne vem, ali se bom še oglašal ali ne, ker nima smisla tiste svoje strahove, ki jih bodo nekateri posamezniki danes tu izlili, so pa v veliki meri nepravični in nekorektni. Seveda je še veliko stvari tudi na centru za socialno delo še za postoriti. To je živa zadeva, delo z ljudmi. Zaenkrat toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Samo, da spomnim, gospod Pojbič ni razpravljal, je imel samo stališče poslanske skupine. Besedo ima Janja Sluga, za njo naj se pripravi Željko Cigler.
Hvala lepa. Kolega Knežak je imel na začetku tako dobro razpravo, tako sem se veselila te iztočnice, potem si pa, kolega, padel na tisto finto, ki so ti jo nastavili, ko si začel naštevati tisto, kar je pa vseeno bilo narejeno. Do tistega trenutka se pa lahko strinjam s tabo, ja, da ni primerno, da v tem trenutku govorimo vse to za nazaj, kar je nekako že minilo. Ampak, če boš v bodoče našteval, kar je bilo narejeno, boš ravno to povzročil, da bo druga stran naštevala vse tisto, kar je bilo narobe. V bistvu ta primer, ki je bil podlaga za to poslansko vprašanje, se je zgodil tudi relativno geografsko blizu mene, če ne omenjam dejstva, da izhajam iz Trbovelj po rojstvu. Zato sem se tudi jaz nekako intenzivno ukvarjala z njim in se pozanimala, kaj vse se je dogajalo. Zato mi je po eni strani žal, da se danes v tem smislu pogovarjamo, kot da se je ob tem primeru kaj narobe zgodilo. V resnici je bil pa celoten primer zelo korektno izpeljan. Vse, kar je bilo treba ukrepati, je bilo ukrepano, vse je bilo izvedeno, otroka se je zaščitilo in tako naprej. Tisto, kar se je zgodilo narobe, se je potem začelo dogajati, ko je bila zadeva nekako že izvedena. In na tem mestu se pa kot državljanka ne samo kot poslanka, lahko samo začudim. Namreč te interventne službe obstajajo ne od te reorganizacije naprej, ampak že precej dlje, s tem da je res seveda razlika, da jih je zdaj 16, prej pa jih je bilo mogoče 14, za ti dve razliki, ampak obstajajo že od nekdaj in njihove naloge so že od nekdaj takšne, kot so. In tisto, kar je v resnici v tem primeru pod vprašajem, kar jaz vidim, ni bila obravnava primera, niso bile reakcije ne policije ne centra za socialno delo, ampak to, da nekdo, ki je visoko izobražen, od katerega pričakujemo, da je zelo široko splošno razgledan, potem na koncu izjavi, da ni vedel, da to obstaja. To je tisto, kar mene čudi. In pričakujem od nekoga, ki je zdravnik ali pa še višje, direktor zdravstvenega doma, da bo te stvari vedel, da se bo samoiniciativno pozanimal, to nekako spada v splošno razgledan. Dobro, pustimo ob strani, jaz spadam med tistih 73 %, ki so v svoji matični družini doživljali te stvari. Jaz sem jih doživljala svojih dvajset let, prvih dvajset let svojega življenja in mogoče zaradi tega malo bolj poznam stvari, vem, kako stvari tečejo, ampak si ne znam predstavljati, da en zdravnik, ki ima že itak dolžnost, ko se sreča s primeri nasilja, da to mora prijaviti policiji, da ne ve, kako deluje center za socialno delo. To je meni nepojmljivo. Pa če popolnoma zbanaliziram ta problem in grem pod črto in rečem, saj konec koncev je v bistvu vseeno, ali zdravnik ve, da interventna služba obstaja ali ne, ker je policija tista, ki ga itak alarmira, če smo čisto banalni. V resnici je zdravnik tisti, ki se obrne na CSD v okviru njihovega rednega delovnega časa, da se tako izrazim, interventna služba je pa tista, ki jo aktivira policija. In kolega Siter, tukaj se ne morem strinjati z vami, ko pravite, da je bilo teh 5 primerov, ki ste jih omenjali, statističnih, ko je bila potrebna reakcija centrov za socialno delo. Veste, oni reagirajo vsakič, ko so poklicani, ne glede na to, da se zdaj pogovarjamo, da ja, so kadrovsko podhranjeni, ampak tako mala številka po mojem mnenju ni zato, ker so oni kadrovsko podhranjeni, ker kot rečno, ko jih policija alarmira, morajo reagirati, ampak je tako malo število teh primerov zato, kar je prej kolegica Nina govorila, da gledajo ljudje stran. Jaz sem tudi bila v bloku doma, veste, pa je tudi vseh 40 strank v bloku vedelo, kaj se pri nas dogaja, tudi eden ni pogledal, tudi eden ni reagiral, pa sem bila relativno majhna pa imam še sestro, ki je bila še mlajša od mene. Tako da, tukaj je res težava. Jaz imam tudi zaradi tega ničelno toleranco do teh stvari. Ko sem tri, štiri leta nazaj na ulici v Celju srečala tak primer, sem se izpostavila, ampak sem bila edina. Tu je problem, da še vedno vsi gledajo stran. Pa se mi zdi, da smo nekako splošno bolj osveščeni, da se več pogovarjamo o tem, ampak se bojim pa, da reakcije pa ne izkazujejo potem na koncu tega. In žal mi je, da se v bistvu ves čas sučemo okoli te reorganizacije, predvsem zaradi tega, ker smo že večkrat ugotovili, ja, storjene so bile napake. Ne moremo reči, da je bila zadeva preuranjena ali pa prehitro narejena, ker smo v bistvu v prejšnjem sklicu od tega državnega zbora praktično več kot polovico mandata posvetili tej temi, smo imeli sestanke, smo imeli interne sestanke, smo imeli seje odbora in tako naprej in se o tem pogovarjali. Se pravi, ni časovna komponenta tista, ki je problematična, pač pa izvedbena. In zdaj smo tam, kjer smo, jaz mislim, da ministrica Ksenija Klampfer je kot smo skupaj že večkrat ugotovili, reagirala primerno, zelo učinkovito, da so se tisti kratki stiki, ki so se pojavili, v resnici odpravili in da tisto, kar je bil osnovni cilj te reorganizacije, kar je tudi v bistvu pri poslancih, bom rekla, prižgalo tisto zeleno luč, vsaj malo v glavi, da se delavce razbremeni, da se jim omogoči, da bodo več na terenu, da bodo več v neposrednem stiku z ljudmi, s strankami in tako naprej. To je navsezadnje po mojem skupni cilj nas vseh in mislim, da na koncu bomo do tega cilja res prišli, če že nismo zelo blizu temu. Dobro je tudi, da poleg te reorganizacije, ki naj bi to dosegla in zmanjšala tudi birokracijo, je v bistvu še cel kup nekih drugih dejavnikov, ki zdaj že vplivajo ali pa bodo v zelo kratkem času vplivali na to, da bodo centri razbremenjeni. Govorim seveda o sistemu Krpan, ki se je ravno v Zasavju izkazal za zelo dobro rešitev. Govorim o prenosu nekaterih pristojnosti s centrov za socialno delo na pravosodje, govorili smo že o probaciji, o družinskih zadevah in tako dalje. To so zelo kompleksne stvari, ki verjamem, da bodo dejansko zaposlene na centrih za socialno delo precej razbremenile. Tudi ti avtomatskih izračuni letnih pravic so dejansko tisti, ki razbremenjujejo že v tem trenutku. Mislim, da smo enkrat na odboru slišali en podatek, da je teh 25 tisoč mesečno. Pustimo te masovne izračune, ki smo jih malo zamaknili, kljub vsemu pa je dejstvo, da ti avtomatizirani izračuni ostajajo in razbremenjujejo centre že zdaj. In pa seveda še ti dodatni zaposleni, o katerih je že danes govorila ministrica. V prejšnjih dveh letih smo slišali, da se je število zaposlenih povečalo za 11 % in da se namerava ta trend še nadalje ohranjati, v letošnjem letu za 73 in potem še tisto petletno obdobje, kjer smo slišali številko nekih 200 in tako naprej. Jaz moram reči, da v tem trenutku stanja ne vidim tako črnega, da bi lahko rekli, da je karkoli narobe, nasprotno, bi rekla, da se stvari odvijajo v pravo smer. Se pa vračam mogoče k tisti svoji začetni tezi, ker smo tudi že parkrat na odboru o teh temah, ko smo govorili, pa se je takrat oglasila tudi mag. Darja Kuzmanič Korva. Mislim, da vsi gospo poznate, in je tudi enkrat v eni od svojih razprav na enem odboru opozorila ravno na ta del komunikacije, pa ne da bi bila slaba, pač pa je govorila o tem, kako dobro sociala sodeluje z zdravstvom oziroma kako se trudijo, kako intenzivno sodelujejo. Tisto, kar pa je potem ona izpostavila kot težavo, pa zdaj citiram, je rekla: »Zagotovo je težava v sodelovanju med zdravstvom in socialnim varstvom, ker je zdravstvo zelo slabo odzivno.« In tu pridemo zdaj do tega izhodiščnega problema, zaradi katerega bi v resnici zdaj ob tej razpravi moral še zdravstveni minister tamle sedeti. Meni je žal, da v bistvu pri vse več temah, ko se pogovarjamo, pridemo na koncu do zdravstva in do tega, kar je v ljudeh, konec koncev, ker ko gledamo predpise, je vse jasno, ko gledamo postopke, je vse jasno, potem se pa na koncu zatakne pri nekomu, ki mu ni ali ne vem, kako naj se izrazim. In zdaj jaz upam, da so v tem trenutku vodstva zdravstvenih domov, če je še kje kak tak obstajal, zagotovo seznanjena z obstojem interventne službe na centrih za socialno delo. Jaz sem pridobila tudi ta dopis, o katerem je ministrica govorila, da je bil poslan vsem zdravstvenim domovom po Sloveniji 18. februarja 2019, tu na koncu piše, pa zdaj citiram: »V kolikor se pri svojem delu srečate s konkretnim primerom, kjer bi bilo zaradi nujne situacije potrebno ukrepanje centra za socialno delo, se izven poslovnega časa centra za socialno delo obrnite na Policijo, ki bo po potrebi aktivirala strokovne delavce v okviru interventne službe. V poslovnem času centra za socialno delo pa se lahko v navedenih primerih obrnete neposredno na centre za socialno delo.« Jaz upam, da je zdaj to pa vseeno dovolj jasno, da ne more v resnici nihče več reči, da ni vedel, da obstaja interventna služba, da ni vedel, da je policija tista, ki jih pokliče in aktivira, in da se seveda vsakič, ko so vpoklicani, tudi odzovejo in strokovno rešijo stvari. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj Primož Siter. Izvoli.
Ja, hvala lepa. Samo ena kratka intervencija. Ko govorimo o kadrovskem manku na centrih za socialno delo, ugotavljamo, da je to problem zaradi enega krovnega izhodišča. Strokovni socialni delavci so tisti, ki v naravi želijo in so izobraženi in strenirani za to, da opravljajo strokovno delo, oni si želijo opravljati strokovno delo. Podatek s terena pravi, da hrepenijo po tem, želijo si razvijati socialno delo, torej izobraževati javnost, ponujati izobraževanje in neke programe ozaveščanja o tej in oni problematiki, tudi o tem, kako deluje in funkcionira interventna služba, pa tega ne morejo storiti, ker jih je premalo, ker so priklenjeni v birokracijo in tako naprej. Problem kadrovskega manka na centrih za socialno delo je bistveno bolj kroven, kot to, kar je kolegica Sluga izpostavila, da en bi bilo ljudi za interventne službe. Tega ne trdimo. Ti ljudje so požrtvovalni in dežurajo med vikendi in ponoči in tega ne gre nikomur oporekati. Problem je v tem, da ni dovolj široke kadrovske mašine, ki bi delala na razvoju socialnega dela, na razvoju institucije centrov za socialno delo, v katere so pa vključene tudi potem interventne službe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler, za njim bo razpravljal Marko Bandelli. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Slovenija je socialna država, hkrati pa so vse državljanke in državljani pred zakonom enaki in na socialnem področju, moram reči, da se največji del, gros te politike odvija in zato je pooblaščeno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti oziroma preko centrov za socialno delo, ki so enotne vstopne točke za uveljavljanje praktično vseh socialnih pravic državljank in državljanov, ki v tej državi veljajo. In ta razprava je bila sprožena na podlagi več vprašanj in pobud poslancev, da se ne reagira dovolj hitro pri realiziranju teh pravic. Mi moramo biti dejansko tisti organ, ki zagotavlja pravne in finančne možnosti, da se socialna politika, ki je v Sloveniji zajamčena, kot so socialne pravice v zakonodaji, izvajajo hitro in ažurno. In to je današnja razprava. Za Levico bi rekel, a smo vedno bili proaktivni, nismo šli skozi kritiko ali rušenje. Rad bi samo spomnil, da tri leta nazaj, ko je bila dana interpelacija proti prejšnji ministrici za delo, družino, socialne zadeve, je Levica predlagala pet predlogov ali šest jih je bilo, na kakšen način rešiti posamezne stvari. Tudi presekati začrtani krog revščine v Sloveniji. Takrat smo tudi predlagali, kako se tega problema lotiti z odpisom dolgov. Zelo konkreten predlog, premalo se nas je slišalo, premalo. In to je, to je kritika, v primeru, da se bi nas slišalo, ne bi bilo poloma, kot se je potem dogodil s tem projektom, da se v eni lokalni skupnosti, kjer se ugotovi, da je cirka 100 tisoč evrov dolgov socialno zelo ogroženih ljudi, ki živijo pod pragom revščine, da se jim da pomoč v obliki 3 tisoč 500 evrov. To je to, o tem govorimo. Poslušajmo se, reagirajmo in proaktivno delujemo. Drugič, absolutno se strinjam, kar se tiče kadrovske težave. Delo, ki ga opravljajo delavci na Centrih za socialno delo, je zelo zahtevno. Zato tudi razumem mnoge bolniške odsotnosti, to je zahtevno delo, vendar delo, kot je koncipirano sedaj, imam kar nekaj sošolcev in prijateljev, ki delajo na tem področju, pravijo, Željko, mi delamo praktično z računalnikom, na podlagi vlog in črpamo podatke iz 42 baz podatkov za posameznike, do katerih imamo vpogled. Mi do posameznika, ki da vlogo, sploh ne pridemo in ne vemo, v kakšnem stanju je. Tu je administrativnih opravil bistveno bistveno preveč in jaz ne vem, upam, ministrstvo je nekoč, mislim, da še konec lanskega leta razlagalo, da želi zadeve obdelati čim bolj skozi informacijski sistem, da bi čim večji del vlog bil obdelan skozi informacijski sistem na podlagi baz podatkov, ki so dostopne, da bi socialnim delavcem ostalo dovolj časa za ukvarjanje s problemi, ki smo jih vsi danes v tem parlamentu praktično naštevali, in da to strokovno znanje delavcev izkoristimo. Hkrati bi pa rad opozoril še na tole. Socialno delo je poklic, ki je feminiziran. Gre večinoma za ženske, ki delajo v teh težkih opravilih. V obdobju, ko so otroci ali pa izpadi zaradi utrujenosti, bolnišk in tako naprej, praktično vsak dan med socialnimi delavci prav zaradi teh razlogov veliko število delavcev manjka. Ta manko je treba vračunati tudi takrat, ko se govori o nadomestnih zaposlitvah, zato da bomo to delo olajšali in da bo dejansko socialna država tu zalaufala. In še na eno točko bi rad opozoril. Socialna politika se v največjem delu izvaja preko državnih inštitucij ali pa preko centrov za socialno delo. Pomemben del pa iz socialne politike odpade tudi na lokalni skupnosti. In ko te sprejemajo proračune vsako leto in zdajle se sprejemajo – delal sem v lokalni skupnosti, tudi v upravi – moram reči, da je zelo pomembno, da odločevalci vedo, kakšno je socialno stanje občank in občanov posameznih občin. Da vedo, koliko je upokojencev, koliko jih živi upokojencev, na primer v mojem Celju, pod pragom revščine, jih ima varstvene dodatke, brez katerih sploh ne bi mogli živeti, in to so ljudje, ki so celo življenje delali. To so gros kumulativni podatki. Ali da občine vedo, s kakšnimi plačami razpolagajo tisti, ki so zaposleni v tej občini, ki so delavci, koliko jih dela pod minimalcem, koliko jih je prekarcev, koliko jih dela pod povprečno plačo, to so eni gros podatki, kumulativni, ki se ne tičejo osebnih podatkov. Če bi lokalne skupnosti imele te podatke in bi bili posredovani preko centrov za socialno delo, moram reči, da bi potem lokalne skupnosti tudi drugače gledale na mnoge socialne probleme in bi jih, po mojem, tudi s svoje strani več financirale. In tu mora prihajati do sodelovanja. Moram reči, da je naša direktorica Centra za socialno delo v Celju, je na to večkrat opozarjala, vendar teh podatkov, žal, se ne predstavi. Mislim, da je tudi s temi stvarmi potrebno iti ven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Marko Bandelli, pripravi pa naj se gospod Predrag Baković. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. En lep pozdrav ministrici tukaj. Ja, slišali smo ogromno mnenj tudi, vidikov, različnih pogledov na situacijo. Jaz osebno bom povedal, da izredno pozdravljam to reorganizacijo centrov za socialno delo. Bila je potrebna. Govorilo se je o njej ogromno let in končno smo začeli tudi v tej smeri spreminjati zadeve. Seveda ne morejo biti spremenjene zadeve čez noč. Saj ne moremo zahtevati, da se en tak sistem, ministrstvo, ki je proračunsko, če bi tako rekli, najdražje v naši državi. In proračunsko je ta sektor najdražji tudi v občinskih proračunih. Da živimo v socialni državi, to vemo, smo tudi zadovoljni, da lahko živimo. Da je še premalo sociale, tega ne morem sprejeti, ker mislim, da so to zelo težke besede. Mislim, da smo na meji vsega možnega, kar lahko nudimo vsakemu. Mislim, da resnično ni vse tako slabo, kakor prikazujete in kot se govori z ene strani in z druge strani. Normalno, da je taka politična ideologija, ki kaže vedno bolj in vedno več in iščemo še druge rezerve, kako bomo še več pomagali, ampak moramo priti do nekega punkta, do neke točke, ko rečemo, glejte, to je to. Optimizirati je treba to, kar je obstoječe, ne iskati vedno novih in novih sredstev in denarja. Optimizacija sistemov, procesov, obstoječih zadev, ki jih imamo. Govorili ste o podhranjenosti kadra. Kaj pomeni podhranjenost kadra? Jaz se strinjam s Siterjem, ki je rekel, da manjka v določenem sektorju, tu je podhranjenost. V določenem sektorju manjka, v kontroli predvsem, predvsem v kontroli. Bom na koncu povedal glede socialnih pomoči in teh reči, ker sem bil vedno zelo kritičen glede tega, ampak nič se ne spremeni na tem področju. Občine, morate vedeti, da zelo veliko financirajo socialo, če gledamo socialo na splošno, ker to je širok pojem. Veste, vam bom dal en banalen primer, ko sem bil župan, me je neka ženska klicala, zakaj ji občina ne plača pogreba očeta, pa ženska dela, ima dobro službo in vse reči. Ker se je odpovedala varovanju očeta v domu, je morala občina vse plačevati, na koncu pa je zahtevala, da bi občina plačala še pogreb. Zdaj vam dajem take primere, sociala – kje je enkrat meja, kje je treba ustaviti zadeve? Vem, da je tu govora tudi o drugih zadevah, o stiski, pomoči, tega, onega. Ampak so določene zadeve, kjer je treba prekontrolirati. In tu mislim, da je tudi naloga centra za socialno delo, da prekontrolira zadeve, da vrši nadzor nad tem, ker sicer ne bomo prišli nikamor. Čakamo samo državo, država pa prej ali slej ne bo imela več tiste vreče, iz katere bomo vlekli za vse, vedno za vse. Jaz verjamem v ministrico, da bo peljala naprej to reorganizacijo do končne faze. Seveda to ni lahka zadeva, in mislim, da bo tu potrebna tudi naša pomoč, da ji damo upanje in zaupanje. Kritizirati prejšnje ministre pa kritizirati prejšnje reči, to je popolnoma brezzvezno. Popolnoma brezzvezno. Je pa tudi veliko organizacij, ki pomagajo k temu cilju, o katerem danes govorimo, na primer pomoč v stiski. Kot veste, obstaja tudi telefon Tom, obstajajo ljudje, ki pomagajo, ki pridejo na pomoč v takih in drugačnih primerih. Kolikor sem gledal tisto zadevo, bi jaz poenostavil to stvar. Ker ko malo pogledaš te številke, je osem, devet številk in človek se zmede tisti trenutek, ko nekaj rabi, pade v zmedo. Tako da bi bilo na tej fazi treba nekaj pogledati verjetno. Imaš telefon za mladostnike, telefon za ženske in otroke, za duševne stiske, četrti telefon, peti za mlade z mladimi, pa šesti, pa potem ne veš, koga klicati, kadar je res potreba. Evo, to so take zadeve, operativne, ki jih je treba, po mojem, razviti, rešiti in pomagati. Slišal sem prej ene besede, »smo zadevo normalizirali«. Nič nismo normalizirali. Ne smemo normalizirati, moramo biti vedno aktivni, kontrola, pozornost, nadzor mora vedno biti. Vedno. Vedno moramo vedeti, da je nekdo v težavi. Vedno moramo vedeti, da je potreba po tem. Za zaključek bom pa še nekaj povedal glede socialnih pomoči. Ministrica ve, da ko sem bil je še tam, sem bil edini, ki sem izpostavil ta problem, tudi v vladi. Jaz nisem proti povišanju socialne pomoči. Tisti, ki ima potrebno, bi jaz dal še 50 % več, realno, s srcem. Ampak ogromno je izkoriščanja. Ogromno je izkoriščanja. In to, kar ste vi povedali, kolega iz Levice, prej, je točno to, delavci delajo na računalnikih, dobijo vloge, ne kontrolirajo in ne vedo, kdo realno je res potreben ali pa ne. Tu manjka kontrole, tukaj je podhranjenost. V moji občini poznam, osebno jih lahko naštejem, kdo dobi socialno pomoč, občina jim plačuje zdravstveno zavarovanje, pa točno vem, da delajo v tujini, na črno. Veste, koliko jih je takih? Tukaj pa manjka kontrola. In dobijo socialno pomoč. Pa veste, da so s socialno pomočjo upravičeni RTV prispevka, so upravičeni vseh dajatev, takšnih in drugačnih. Kontrole manjka tukaj, samo to je treba. Pa še enkrat ponavljam, tisti, ki ima potrebo, bi jaz še 50 % več dal, da mu pomagamo, ampak ena meja in ena kontrola mora biti. Kdaj, koliko časa je ta socialna pomoč? Veste, meni se zdi, da na Švedskem, sem enkrat bral, da tisti, ki je deležen socialne pomoči, nima mobitela in nima svojega lastnega avtomobila. Ne bom govoril naprej, piko bom naredil tukaj. Pika. Samo v razmislek – do kje? Kaj pomeni socialna pomoč? Zakaj? Ne bom več, ker če ne drugače, grem čez [[…]]ker tukaj imam jaz svoj pogled na to. Jaz predlagam samo to gospe ministrici, ker vem, kakšno miselnost, kakšno delo ima, naše pomoči bo, vemo, da se angažirate, se trudite glede tega. Tisto, kar je začela prejšnja ministrica, je samo dobro in dajte naprej razmisliti in opraviti delo do konca. Mislim, da ta razprava danes ne bo pripeljala do nobenih konkretnih rezultatov, samo do tega, da bomo še enkrat odpirali milijon problemov in težav, za katere vemo, da so, za katere vemo, da bomo tudi verjetno pomagali, da bomo to rešili. Toliko z moje strani zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Predrag Baković, pripravi naj se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Jaz ne vem, kakšne imate vi osebne izkušnje s centri za socialno delo in pa stike z njimi. Jaz moram povedati, da imam z njimi izkušnje od leta 1983, ves čas profesionalne, pa do sedanjih dni. Ko sem spremljal skozi te stike razne novosti in reorganizacijo, moram povedati, da so zadeve šle na bolje. Tako je tudi s to zadnjo reorganizacijo, ki je bila storjena. In moram reči, da se ravno ne strinjam z izjavo, ki je bila povedana v uvodu, da gre za tako imenovano zloglasno reorganizacijo. To ni zloglasna reorganizacija, pač pa je reorganizacija z nekimi sistemskimi ukrepi, ki pa stvari postavljajo na bolje. Jaz ne morem mimo tega, da me današnja razprava nekaterih poslancev ne bi spominjala na zgodbo o vojaških čevljih. Vemo vsi, kakšen pomp se je dvignil zaradi teh vojaških čevljev, kaj se je vse dogajalo, kateri odbori so vsi delali, kako se je razpravljalo. Včeraj ugotovimo, da je šlo za 18 primerov in da so ti čevlje nadstandardni. Tudi v tem primeru imam občutek, da nekateri pač izkoriščajo to priložnost, da mečejo blato na nekoga, ki je poskušal s svojo aktivnostjo in pa s stroko in znanjem,ki ga seveda premore, postaviti stvari dobro. Tudi ministrica sama je povedala, da je delo interventnih služb utečeno, da stvari tečejo, da pravzaprav nekih strašnih težav ni. Lahko tudi sam povem, kot je bilo že izpostavljeno, večinoma pa so vsi govorili, da je center za socialno delo za stisko ljudi, veste, center za socialno delo ni samo za urejanje stiske ljudi, ampak je tudi nek čisto normalen servis za delo z ljudmi in tudi deluje. Kar se tiče interventne službe, lahko iz lastnih izkušenj povem, da je delovala prej in da deluje tudi danes. Razlika pred reorganizacijo in po reorganizaciji je v tem, da je odzivni čas hitrejši, da smo včasih morali čakati na prihod delavke ali pa delavca iz centra za socialno delo nekoliko dlje in zaradi tega seveda je prišlo do nekih težav. Moram pa povedati in biti pošten, da vedno pa je center za socialno delo z vsemi ostalimi službami, ki smo sodelovale z njimi, sodeloval korektno in pokazal visok nivo strokovnosti kot tudi danes. In, če smo skrajšali reakcijski čas, je to izjemno pomembno. To tudi štejem kot dobro stvar, kar se tiče same reorganizacije. Je pa reorganizacija skupek treh procesov. Gre za program socialne aktivacije, informativne izračune, ki so dogajali, in pa za novo organizacijsko strukturo centrov za socialno delo, kar pa je prineslo določene spremembe, za katere ocenjujem, da na bolje, seveda so s tem koristi tudi za uporabnike same. Kar se tiče zaostankov, ne moremo reči, da je to sistemski problem in da je to problem, ki je pripeljal do reorganizacije. Če se čisto praktično izrazim, poglejte, imate cisterno, v kateri imate 10 tisoč litrov vode ali pa tisoč kubikov, kolikor že, in imate ven speljano eno cev, premera eno colo. Čez to cev ne boste spravili nič več vode, kot ta cev dopušča, pa naj bo v cisterni milijon kubikov ali pa deset. Kaj hočem povedati? Ko se pripravljajo te odločbe, se črpajo podatki iz mnogih baz, rečeno je bilo 42, 36, 39, ne vem točno koliko. In če samo en sistem ali na FURS, na notranjih zadevah ali na registru prebivalca ne deluje, odločbe ni mogoče dokončati in postopka ni mogoče odpeljati. In tukaj je tisti glavni problem. Vsi pa vemo, da imamo razna ministrstva in resorji težave s serverji, da se to obnavlja, da se prenavlja, da danes ne deluje eden, jutri ne deluje drugi in zato prihaja do tega. Pomembna je tista zadnja cev, ki prepušča toliko vode, kot jo pač prepušča. Zaostanki so bili v Ljubljani, ja, resnično so bili, ampak tega ne moremo zopet pripisati reorganizaciji, temveč lahko pripisujemo notranji organizaciji dela in pa seveda števila pripada za del in pa števila zaposlenih, ki se tam nahajajo. Kar se tiče primera Hrastnik, jaz ga ne poznam dobro, ampak glede na to, kar sem danes slišal, lahko ocenjujem, da tukaj zopet ne gre za napako intervencijske službe ali pa stroke, ampak gre za komunikacijsko težavo ali pa neosveščenost tako enega kot tudi drugega, torej zdravstvenega doma, direktorja ali kogarkoli že in na drugi strani pri centru za socialno delo. Če ni bila ta komunikacija vzpostavljena, da bi se potem tudi dejansko osvestilo nekatere, kako se deluje v teh primerih. Povem pa vam, kadarkoli gre za interventni dogodek, ki zadeva bodisi nasilje v družini bodisi karkoli, kar samo malo zadiši po prekršku ali kaznivem dejanju, vedno obveščajo policijo. Policija pa je tista, ki ve, da obstaja intervencijska služba, ki ve, kako se tem stvarem streže, in jo tudi aktivira. Tako da jaz, kar se tega tiče, nimam nobenega strahu. Verjamem, da bo intervencijska služba in vse te ostale stvari delovale tudi naprej tako, kot morajo. Jaz ne morem verjeti, res ne morem verjeti, da zopet nekateri vlečete ven primer odvzema otrok. S tem dodatno stigmatizirate vse vpletene. Zakaj to počnete, je meni jasno, ampak ni pa v redu in ni fer. Jaz sem se dostikrat srečeval z nasiljem v družinah, dostikrat se tudi sam spraševal, zakaj, za boga, pa center za socialno delo ne odvzame otrok, ker se mi je pač zdelo kot nekemu neukemu laiku, da bi se pa to moralo zgoditi. Pa so mi potem znali obrazložiti zakaj ne. Veste, to je izjemno težek poseg. In verjamem, da se bo tudi bodoča ministrica nekoč srečevala s takimi težavami oziroma sedaj je že prenos narejen na sodišče, ampak kljub vsemu bi se, če bi to ostajalo na tem resorju, srečevala s tem in s to dilemo. In verjemite mi, vsak ukrep odvzema otrok je težaven in se odločajo v skrajnih primerih. In nočem, nočem verjeti in razmišljati, kaj bi se zgodilo, če tega ukrepa ne bi bilo izrečenega. Pa ne naslavljam na posamezen primer, ampak na sploh. Zaupajmo stroki, ker to so edini, ki znajo in vedo, kako delati. Mi Slovenci smo pa, seveda, znani po tem, da se razumemo na muziko, na politiko in na šport. To vsi znamo in to vsi vemo in vsi smo največji strokovnjaki. Ja, pa nismo. In enostavno, če pogledate te komentarje o naši zmagovalki na Emi, vsi vemo vse. Če govorimo o naših košarkarjih, vemo vsi vse. In tukaj, ko se pa zgodi nek ukrep, ki je bil, jaz verjamem potreben in nujen, moramo zaupati stroki. Kar se tiče nasilja v družini, tudi s tem sem se jaz dosti srečeval. Povem vam, ja, resnično je, ljudje smo licemerji, slišimo nasilje, slišimo, kako se pretepajo, slišimo otroški jok, slišimo marsikaj, ampak mene se to ne tiče, jaz se ne bom izpostavljal, veste je problem, zato ker potem bom moral na sodišče, pa me bo on grdo gledal. Veste, v Zakonu o preprečevanju nasilja v družini je lepo napisana dolžnost prijave. In v njem piše, da vsakdo, vsakdo, ne samo strokovna služba, ne samo zdravniki in kdorkoli že, ki zazna, da je žrtev nasilja otrok ali pa oseba s posebnimi potrebami, če se lahko tako izrazim, da je dolžan naznaniti kaznivo dejanje. Pa verjamem, da tega ne počenejo ljudje, nenazadnje tudi zato ne, ker verjetno ni neke sankcije, čeprav bi lahko bila, opustitev ovadbe obstaja v Kazenskem zakoniku in še marsikje. Vendar enostavno potem, ko pa zadeve izbije, se pa na Facebooku pojavijo najprej, kaj je pa delala ministrica, kaj je delala socialna delavka, pa saj ne delajo nič tam notri, pišejo neke odločbe brez zveze. In jutri, ko eden ne dobi odločbe, se bo vsajal zato, ker pač ni dobil odločbe. Prav je, da se je današnja razprava zgodila. Upam, da vsi tisti, ki normalno spremljamo situacijo, bomo izluščili iz vsega tega, bi rekel, dobrih in nedobrih razprav, tisto bistvo in nenazadnje poskušali najprej sami dojeti, za kaj gre, in tudi stroka, sama ministrica in ekipa, da bo slišala tiste odmeve, ki jih tukaj mi predvajamo. Verjamem pa, da so se vsi pozanimali v svojih centrih za socialno delo, kako stvari tam tečejo. Jaz sem se tudi, vam povem. Lahko povem, da v našem centru zadeve delujejo, zaostankov ni. Seveda so izzivi, so problemi, tako kot vse povsod, v vsakem podjetju, vendar se stvari tudi rešujejo. In zahteva opozicije, naj predsednik Vlade odstavi dr. Kopač Mrakovo, jaz bom rekel, kolega se je postavil v neko vlogo sodnika in je izrekel sodbo. Sodba: Anja Kopač Mrak je kriva, kazen izgon iz vlade, pika. In to me spominja ne neke druge čase, o katerih pač vi veste veliko več povedati. Veste, najhujša krivica se človeku zgodi takrat, ko se obsodi človeka, ki je vso svoje znanje, energijo, stroko, karkoli že imel vnesel v to, da bi izboljšal sistem, in se ga pravzaprav popljuva samo zato, ker ni prava politična opcija. In to mene moti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Miha Kordiš, pripravi naj se Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Cela debata okoli reorganizacije in vseh posledic, ki jih je ta reorganizacija prinesla s seboj, mislim, da je zgolj simptom. Bolj kot korenina je simptom problema in problemu se reče, da je socialna politika iz neke ideje, dajmo pomagati ljudem kot družba, ki si sami ne morejo, pa so se znašli v težkih življenjskih situacijah, prešla v predpostavko, da tisti, ki želijo socialno pomoč, ki želijo kakšne druge socialne transferje, da so preprosto leni, da so ti ljudje lenuhi, ki nočejo delati. Pa nič ne bi moglo biti dlje od resnice. A kljub temu je to premisa socialnih politik v tej državi že zadnje desetletje oziroma še kaj več. V Levici smo že v prejšnjem mandatu poskušali, če ne že popolnoma zaobrniti pa vsaj korigirati kurz Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, ampak smo te korekcije morali dobesedno izpuliti. Trde in dolge bitke smo bili, recimo pri brezplačnem kosilu za šolarje iz revnih družin. To je bila zgodba, ki se je vlekla eno leto in pol! Eno leto in pol smo se borili za napreden socialni ukrep, ki iz vidika proračuna za seboj niti ni potegnil kakšnih ciljnih posledic, o nekaj milijonih smo se pogovarjali, pa je bilo kljub temu treba najprej trkati na vrata ministrstev, potem razbijati po vratih taistega ministrstva, šele potem, ko se je aktivno vklopila najširša civilna družba, šele pod tem pritiskom javnosti smo z brezplačnimi kosili za revne šolarje tudi uspeli. Pa ne gre za osamljen primer, tudi dvig socialne pomoči na 385 evrov – na koncu prejšnjega mandata smo ga izsilili, potem ko smo 4 leta opozarjali, izpostavljali, razlagali, prepričevali. Vračljivost socialne pomoči je bil še en problem, ki smo se ga v prejšnjem mandatu lotili in kje smo penalno naravo socialne propolitike poskušali prestaviti v solidarno naravo. Ker to, da ti za prejem socialnih transferjev država zaseže oziroma se usede, zaplombira nepremičnino, to je popolnoma nesprejemljivo, to potem ni nikakršna pomoč, to je samo neka oblika kredita. Naša zahteva po popolnem črtanju vračljivosti socialne pomoči sicer ni bila uslišana v Državnem zboru, ampak smo bili dovolj trmasti, dovolj vztrajni, da je vsaj v nekem delu nekdanja ministrica Anja Kopač Mrak v vladi Mira Cerarja morala popustiti in se je vsaj delno odpravila vračljivost socialne pomoči, seveda jo je pa treba odpraviti v celoti. Tudi minimalno plača, navsezadnje – morali smo čakati 4 oziroma 5 let do nove vlade, da smo se dogovorili za nov zakon o minimalni plači, ki je resno šele dvignil minimalno plačo. Prej pa 4 leta tako, kot da bi govorili v prazno, ampak ker smo govorili veliko, ker smo bili tudi tu trmasti, se je navsezadnje tudi ministrica morala začeti umikati in je tudi sama začela predlagati višje zneske dviga minimalne plače, kot jih je predlagala prej. Kar želim pokazati, je, kako zelo se je zakoreninila ta miselnost penalnega disciplinskega nadzornega pristopa k socialnim pomočem in vodenju področja dela in sociale. V tem mandatu imamo priložnost, da s to politiko končno presekamo. V Levici vidimo kot tisti prvi horizont, kako to lahko naredimo, da debirokratiziramo cel sistem centrov za socialno delo oziroma cel sistem socialnih pomoči. Naj socialni delavci ne bodo birokratski nadzorniki, ki iščejo dlake v jajcu, zato da je nekomu, nekemu siromaku tam, ki se je znašel v stiski, ne izstavijo njegovega evra, ki ga potrebuje, ampak da mu še tisto malo, kolikor sploh je predvideno v socialnih transferjih za posameznika, da mu še tisto malo izmaknejo. Dober korak v tej smeri bi bil ne samo boljše izvedena reorganizacija centrov za socialno delo, ampak tudi čisto zakonodajni koncept. In socialisti tu zagovarjamo temeljni dohodek. To ni univerzalni temeljni dohodek, ki gre lahko v neoliberalni smeri odprave socialne države, ne, govorimo o temeljnem dohodku kot o tisti blazini, na katero se lahko nasloni posameznik, da mu ni treba sprejeti vsakega nečastnega, izkoriščevalskega, podplačanega dela. To. Namesto da uradniki po centrih za socialno delo iščejo, kdo ima kje kakšno nepremično oziroma kakšne skromne prihranke, zato da mu ja socialne pomoči ne izstavijo, in nekega prosilca podvržejo ponižujočim policijskim mehanizmom, zagotovimo temeljni dohodek kot pravico, kot nekaj, kar je lahko tudi za tistega, ki bolj sam hodi skozi življenje, ki je starejši, recimo, kakšna vdova, ki nima socialnih mrež, da imamo mi kot družba postavljen mehanizem, ki lahko to sanira in ki lahko človeku pomaga. Si v stiski, dobiš pomoč, konec zgodbe. Ne pa da mora zdaj nekdo, ki se ukvarja z izstavljanjem socialne pomoči, pregledati nekaj deset različnih registrov, podatkovnih baz – 30 ali koliko že? Neka taka bizarna številka je, zato da bi ja nekje nekaj našel, kako nekemu revežu ne dati tiste njegove socialne pomoči. Kako se v ves ta kontekst vpisuje reorganizacija centrov za socialno delo? Ta reorganizacija je bila izpeljana tik pred zaključkom zadnjega mandata, bila je izpeljana na vrat na nos. To je bila piar operacija Anje Kopač Mrak, ki je povozila dejanske potrebe našega socialnega sistema, ki je povozila vsa opozorila strokovne javnosti, zaposlenih na centrih za socialno delo in pripeljala v to, da je sistem kolapsiral, počepnil je. Socialni delavci izgoreli, izmučeni na teh centrih za socialno delo, celo do točke, da so nekateri dali odpoved. To ni uspešno izvedena reorganizacija. Temu ne moremo reči drugače kakor zloglasna reorganizacija. Pojdite do katerega koli socialnega delavca, ga vprašajte, kaj si misli o tej reorganizaciji. Pa po mojem ni enega samega, ki bi vam rekel, da je bila to dobra stvar. In današnjo diskusijo vidim kot intervencijo na pobudo tovariša Siterja, da se začne na temo organizacije centrov za socialno delo pogovarjati ali pa, če želite, ponovno pogovarjati, ker se, preden je ta reorganizacija prišla v življenje, očitno nismo. In se nismo. Bile so volitve pa je bilo treba stišat, zato da se lahko z zastavico maha pred kamerami, zdaj pa celoten družbeni sistem plačuje za te napake. Izrazito opazno tudi na ravni posameznika. Zakaj mislite, da so zamujale štipendije? Zakaj je zamujalo procesiranje vlog za otroške dodatke, subvencije za vrtce in tako naprej? Ja, ravno zato, ker je sistem preprosto počepnil. Sem kar malo presenečen, da je trenutno vodstvo Ministrstva za delo sploh uspelo narediti, se ukvarjati s čimerkoli drugim, kot s splakovanjem tega Avgijevega hleva. Sem pač vesel, da se je našel nekdo, ki je pripravljen to narediti za potrebe celotne družbe in za potrebe vseh posameznikov v stiski. To akcijo nadvse podpiram. Od tod naprej pa mislim, da bo potrebno zagrabiti tudi ambiciozneje, s spremembami zakonodaje in s spremembami temeljnih konceptov, na katerih deluje socialni varstveni sistem v tej državi, ne da preganjamo domnevne goljufe in ob temu nastrada cela vrsta nedolžnih ljudi. Vprašajmo se, kako ljudem pomagati, ne kako jim bo moč odreči. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Knežak, izvolite.
Hvala. Ne bom veliko vsebinsko, ker se strinjam v celoti z njim, mislim pa, da je prav, da korektno navajamo. Želel bi se samo odzvati na to, da reorganizacija centrov za socialno delo ni bila nikakršna piar akcija dr. Anje Kopač Mrak pred volitvami. To se ni začelo v lanskem marcu, projekt se je pripravljal dve leti, vanj so bili vključeni vsi deležniki od zaposlenih sindikatov, strokovni delavci, tako da jaz mislim, da je tudi korektno, da dopolnimo tudi s tem dejstvom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno ima gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala za postopkovno, predsedujoča. Lahko intervenirate s tem, da v okvirite nekatere faktične postavke. Recimo, da je Ministrstvo za delo za to reorganizacijo in vodenje te organizacije plačalo svetovalni službi AT Kearney 340 tisoč evro, ker menda tudi v odgovoru na moje poslansko vprašanje, ki ga je podala Anja Kopa Mrak, sami niso zmožni ali pa niso bili zmožni izpeljati te reorganizacije. Kako je ta svetovalna družba za 340 tisoč evrov to reorganizacijo speljala, pa vidimo. Očitno so vse te finance šle samo in zgolj zato, da so se slogani vrteli okoli pojavnosti. In oprostite, pač ne morem kupiti te vaše teze [[…]]
Gospod Kordiš, vaš postopkovni predlog je kakšen?
Moj postopkovni predlog je, da v takih trenutkih, predsedujoča, lahko vskočite, tudi v mojem imenu, in faktično popraviti predhodnega razpravljavca. Hvala.
No, hvala za vaš postopkovni predlog, ampak kot veste, jaz vodim sejo in ne smem posegati ne v razprave ne v replike posameznih poslank in poslancev. Vas pa opozarjam, da v prihodnje postopkovni predlog usmerite bolj postopkovno na raven, ne pa izkoriščati tega instituta za razpravo. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Jožef Lenar. Pripravi pa naj se mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovana gospa ministrica! Približno že vemo, danes s pogovarjamo o nasilju v družini ali izven nje, to pa se običajno zgodi nad ženskami in otroki, kar je seveda vredno obžalovanja, obsoje pa tudi kazni. V kolikor se ga pravočasno ne ugotovi in rešuje, je lahko tudi osnova za tragedije v raznih oblikah, tudi v obliki smrtnih primerov. Tako da po tej plati lahko vidimo, kako pomembno nalogo oziroma poslanstvo ima center za socialno delo in tam zaposleni. Tam se največkrat odloča o stiskah in življenju otrok, mater, mladoletnih deklet, pa tudi v osnovnih sredstvih za preživljanje in preživetje. Zato je ta tematika in razprava danes tukaj seveda dobrodošla. Področje pa je kar se da občutljivo. Žal pa je tudi res, da je v zadnjem času center za socialno delo, z njim pa tudi ministrstvo, predvsem prejšnje, na slabem glasu. Ljudje so izgubili zaupanje v njegovo pravičnost, kar ni v redu, je prej žalostno. Predvsem je žalostno za tiste zaposlene, ki to res delajo s srcem, ki se trudijo, ki imajo potreben socialni čut in so dovolj čustveno inteligentni za to zahtevno delo. Namreč, ni vsak primeren, da dela z ranljivimi skupinami ter ima tudi ves čas za cilj odkrivati resnico in pravico za te ljudi, torej da želi pomagati pomoči potrebnim ter da zna ločiti pleve od zrna v primeru, ko nekdo poskuša zlorabiti sistem. Jaz te pridne zaposlene zelo cenim. Ker nisem prepričan, kako sploh zdržijo in vztrajajo dolga leta na takšnem delu, ker je dejansko zadeva, ko kot oseba lahko izgoriš, in dejansko je tudi zelo utrudljivo, če imaš naloženega preveč dela, se pravi, z veliko količino pada kvaliteta, kar je povsem logično. Ob tem pa ima sam center in sistem centra za socialno delo v zadnjih letih zelo nizek nivo pa tudi po organizacijski plati je zelo šepalo, tukaj ni nobenih dilem. Kaže, da se je v nedavni preteklosti nabralo preveč napak pa tudi reševanje teh se je vleklo, namesto na bolje, torej zaostanki, napake, nerešene odločbe, če rečem včasih tudi neke vloge pa mrtve črke na papirju, potem pa čakanje in čakanje. Vzroki so danes vsaj deloma znani in če so, je to reakcija sedaj. Sedaj je torej čas, da nekaj premaknemo na bolje, jaz vidim, da se na ministrstvu premika, da se dela, zanimajo pa me rezultati, in sicer rezultati teh izboljšav, teh vložkov, teh izboljšav sistema tako po informacijsko-tehnološki kot reorganizacijski plati centrov za socialno delo. Ampak za ocenjevanje in efekt tega novega informacijskega sistema Krpana, ali kako ga že imenujete, je še, kot je bilo že rečeno, prerano. Iz reorganizacije in dodatnega zaposlovanja pa bi se zdaj prvi efekti že nekako morali videti, se pravi, še vedno je govora o določenih zaostankih. Verjamem, da se v tem trenutku dogaja geslo, ki si ga je zastavilo ministrstvo Na teren, bližje k ljudem. In sicer od daleč ne moremo videti prave slike, zato to pozdravljam, da bodo naši strokovnjaki, ampak res strokovnjaki, več med ljudmi. Mnenja so pa velikokrat različna. Če zdaj nekdo jemlje to samo kot kritiko, kot, ne vem, šimfanje vsega dela do sedaj, ni v redu, ampak konstruktivna kritika je lahko tudi včasih dobra. Mnenja uporabnikov so še danes deljena, nekateri pravijo, da se stvari vlečejo, nekateri opominjajo na ponižujoče odnose zaposlenih, na aroganten odnos, na odnos kot neke višje sile do teh uporabnikov. In tega seveda ne bi smelo biti. Četudi ni vse narobe, je prav, da se tiste, ki nimajo občutka za delo s strankami, sprotno izloča iz strokovnih ekip. Prav tako pa naj se tistim, ki to znajo in se trudijo, zagotovi spoštljive delovne odnose in normalne pogoje za delo, v obliki primernih količin dela in seveda zahtevnosti dela, primernim njihovim izobrazbam in strokovnosti. Na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, katerega član sem tudi sam, zadeve skrbno spremljamo in pričakujemo vso strokovnost in ažurno reševanje v primeru nasilja; podatki namreč kažejo, da ga je še vedno veliko preveč. Dodatni vzroki so gotovo tudi v tem, da veliko ljudi še vedno živi pod pragom revščine in nekateri svoje težave poskušajo utapljati, ublažiti na različne načine, morda tudi z alkoholom. Iz tega pa potem v družinah velikokrat nastane problem, prepir. Dobra preventiva za velik del problema, spoštovane in spoštovani, je lahko tudi v tej dvorani. Lahko pomagamo reševati s tem, da zagotavljamo Slovencem dostojno življenje. Namreč, glede na to, kako se zadnja leta vodi to državo, je eno gotovo, stisk državljanov, med katerimi so najbolj ranljive prav ženske in otroci, še ne bo kmalu manj. Seveda pa je odraz naše družbe tudi vsak sklic parlamenta, kajti izjemno pomembno je, kakšne zakone izglasujemo tukaj in ali smo pri tem svojem delu dovolj brižni, smo dovolj efektivni, ali naše odločitve, novi zakoni in pravilniki, zares prinašajo boljše rezultate, boljše življenje ljudem. Ali zaradi teh ljudje bolje živijo ali pa naše odločitve naše ljudi pehajo v še večje finančne, telesne in duševne stiske. Zato, dragi kolegi in kolegice poslanke poslanci, predvsem iz koalicije, ne se bati kdaj podpreti tudi dobrih predlogov opozicije, morda tudi katerega iz vrst Slovenske demokratske stranke, ker boste morda zaradi tega kdaj tudi bolšje spali. Ena in ena je, vest je lahko tudi nočna mora. Ob razpravi sem se spomnil nedavnega žalostnega primera iz našega okolja na Ptuju, in sicer so na pet let zapora obsodili moškega, ki je posilil najstnico, nato želel njene usluge prodajati tudi drugim z izsiljevanjem, z grožnjami, s prevarami. Kaj naj rečem, takšen je pač zakon in tukaj se ga je sprejelo v nekem od prejšnjih sklicev. Kazni za to in za podobna kazniva dejanja nad ženskami so nedvomno premile. Naj se dotaknem še predlagateljevega mnenja, da še zdaleč ni bilo vse v redu. S tem se moram strinjati, kajti če bi se nekaj takšnega dogajalo v gospodarstvu, bi nekdo že odšel. Če bi nekdo zamujal z izdelki iz tovarne za sedem dni, bi lastniki iskali odgovornost, najprej direktor, potem bi iskali lastnike. In če ne bi tega uredil, bi direktor iskal službo drugje. Zato, na nas je odgovornost, pričakujemo jo tudi od ministrstev, sekretarjev in seveda od vseh zaposlenih na Centru za socialno delo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Meira Hot, pripravi pa naj se Eva Irgl. Izvolite.
Hvala lepa, hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi! Najprej bi želela poudariti, da je bilo delo centrov za socialno delo kar vrsto let predmet kritike javnosti, predvsem z vidika odzivnost v primerih, ko je bilo nujno potrebno pravočasno in hitro ukrepanje, ter z vidika njihove birokratiziranosti. Zdi se, da je prav vsaka sprememba zakonodaje na zadevnem področju prinesla kup dodatnih, če rečem, papirnih nalog, zaradi česar so strokovne delavke in delavci vedno več delovnika porabili za popisovanje raznih listin in izpolnjevanje formularjev, tako pa je vedno manj časa ostajalo za osnovno poslanstvo, ki bi ga zadevni centri za socialno delo morali opravljati, to je strokovno in kakovostno izvajanje skrbi za posameznika in za družino, ki se je znašla v socialni stiski, torej nuditi pomoč posamezniku, ki se je znašel pred nerešljivimi težavami ter nuditi podporo in iskati rešitve na zadevne težave. V tem kontekstu je torej izjemnega pomena pravočasno ukrepanje in preventivno delovanje, tega pa nikakor ni mogoče doseči z običajnim pisarniškim delom. Treba je oditi na teren, treba je opraviti razgovore, predvsem v primerih marsikdaj skritega družinskega nasilja, ki so žal zelo pogosti. Mimogrede, v zvezi z družinski nasiljem bi morda morali tudi kot družba prevzeti malo večjo odgovornost in si priznati, da ne gre za neke individualne probleme posameznih družin, temveč da gre za problem družbe in da je od vseh nas odgovornost opozarjati na nasilje v družini, biti občutljiv na stiske otrok, biti občutljiv na posamezne zlorabe in nato nemudoma opozoriti in ukrepati takoj. Ne drži, da je reorganizacija centrov za socialno delo prinesla dodatne birokratske naloge. Temeljni cilj reorganizacije je bil omogočiti in spodbuditi več prostora in več časa za izvajanje strokovnih nalog, omogočiti večjo dostopnost do storitev ter poenotenje različnih praks različnih centrov za socialno delo. Projekt reorganizacije, ki je bil, vsaj kar se dela centrov za socialno delo tiče, prvi v 25 letih in je bil več kot nujen. Kot je bilo danes že večkrat poudarjeno, je bila informacijska opremljenost centrov za socialno delo v preteklosti izjemno slaba. Delo na terenu prav tako. Opravljanje osnovnega poslanstva centrov za socialno delo pa, kot sem že povedala, onemogočeno ravno zaradi prevelike birokracije. Poskusi sprememb dela centov so bili sicer uvedeni že leta 2000, a nihče za razliko od ministrice prejšnje vlade ni imel poguma celostno lotiti tako zahtevnega projekta. Žal se ob tovrstni reorganizaciji pojavijo tudi težave, ki jih je seveda potrebno takoj rešiti in nemudoma odpraviti. V tem kontekstu je bila in je še vedno izjemna težava kadrovska podhranjenost v centrih za socialno delo. Ampak čeprav je bilo dane že večkrat poudarjeno, želim še enkrat povedati, da se je v letu 2017 in 2018, torej še v mandatu prejšnje ministrice dr. Anje Kopač, povečalo število zaposlitev v centrih za socialno za 11 procentov, to je 140 novih zaposlitev. Prav tako je prejšnja ministrica podpisala srednjeročni načrt zaposlitev, in sicer da bodo v naslednjih petih letih zaposlili 235 novih ljudi. Veseli nas, da ima sedanja ministrica Ksenija Klampfer posluh in vizijo, s katero nadaljuje pričeto delo in se loteva reševanja izzivov, ki so se izkazali v praksi, predvsem pa, da je obljubila, da bo nadaljevala in rešila kadrovsko podhranjenost, ki je v tem trenutku resnično največji izziv. Potrebno pa je opozoriti, da se kadrovske podhranjenosti ne da rešiti v kratkem času. Naj dodam, da bo dejansko dodatno razbremenitev za delavce pomenila implementacija novega Družinskega zakonika, ki je prenesel nekatere pristojnosti iz centrov za socialno delo na sodišča in tudi nekatere pristojnosti selitve probacijske službe na Ministrstvo za pravosodje. Strinjam se torej z današnjimi razpravami, da je potrebno strokovne sodelavke in sodelavce centrov za socialno delo razbremeniti. Naj poudarim, da je bilo to v določeni meri z določenimi ukrepi, sprejetimi v okviru reorganizacije, storjeno. Tako je bilo odločanje o letnih pravicah iz lokalnih centrov preneseno na posebne enote za odločanje o pravicah iz javnih sredstev, ki so zdaj organizirane pri 16 območnih centrih. Medtem pa zdaj lokalni centri odločajo o varstvenem dodatku, denarni socialni pomoči in predvsem nudijo pomoč posameznikom in družinam in se odzivajo na konkretne težave, ukvarjajo se torej z vsebinskimi zadevami. Naj na koncu dodam, da sama pozdravljam današnjo razpravo, ki se je zgodila na pobudo kolega Siterja. In mislim, da je prav, da se določeni dvomi v zvezi z delom in posredovanje strokovnih terenskih služb danes tukaj res rešijo. Upam pa, da ni cilj današnje razprave kritika dela prejšnje ministrice, kakor je bilo zaznati v določnih stališčih današnjih poslanskih skupin pa tudi v določenih razpravah, ker to resnično ni primerno, ni utemeljeno in še manj mislim, da so utemeljeni očitki o določenih izkoriščevalskih namenih naše stranke. Ker naš cilj je bil ravno nasproten. Cilj je bil razbremeniti delavce nepotrebne birokratizacije, z namenom omogočiti in opravljati osnovne naloge socialnega varstva. Skratka, upam, da je cilj današnje razprave opozoriti na določene pomanjkljivosti, priti do rešitev, predvsem pa izkazati dejansko skrb za sočloveka in za socialne delavke in delavce, ne se pa iti določenega politikanstva in populizma. Hvala.
Hvala lepa. Preden dobi besedo predlagatelj samo še obvestilo, da se je gospa Eva Irgl odjavila od razprave, tako da ima naslednji besedo potem Boštjan Koražija. Izvolite, predlagatelj.
Najlepša hvala za besedo. Nekaj odgovorov oziroma odzivov na nekaj točk, ki so se v razpravi doslej odvile. Jaz sem zelo vesel, da se vsi strinjamo na glavnih gabaritih te razprave. Se pravi, vemo, v čem je problem, vemo, kaj so glavni izzivi, vemo, da je podhranjenost pereč problem in da ga je treba nasloviti. V nadaljevanju svoje razprave bi šel v odgovor kolegu Bandelliju, ki se sprašuje, kaj točno pomeni podhranjenost. Povedal bom zelo jasno oziroma bom za to uporabil besede stroke, ki se je aktivno angažirala pri reševanju tega problema, stroke, ki dela in živi na centrih za socialno delo. Zdaj en korak nazaj, letošnji rebalans je predvidel, da centri dobijo dodatna sredstva glede na sprejeti proračun in da v to številko spada 73 novih zaposlitev. To je stvar, ki jo, mislim da, vsi složno pozdravljamo. Danes je tako na centrih zaposlenih tisoč 306 oseb, novih 73 bo dobrodošlih, je to lepa številka, lep odstotek, ampak še vseeno zraven pa prihaja nova kopica odgovornosti z Družinskim zakonikom oziroma s kopico nekih drugih stvari, ki še pridejo. V množici vsega tega, na kar sem že prej opozoril, da imamo socialne delavce, strokovni kader, ki si želi delati na svojem področju, bo ta obstoječi kadrovski bazen ostal na svojem administrativnem področju, novi bodo prevzeli nove odgovornosti, ta manko v socialnem delu, o katerem danes govorimo, bo pa ostal nenagovorjen, tega problema pa ne bomo rešili. Da orišem statistično sliko, Slovenija je po deležu zaposlenih na socialnem področju globoko pod povprečjem Evropske unije. Na 100 tisoč zaposlenih dosega 42 % evropskega povprečja. V evropskih državah imajo povprečno na 100 tisoč prebivalcev zaposlenih tisoč 851 strokovnih socialnih delavcev, v Sloveniji je ta številka 770. Plus to, kot smo slišali prej v razpravah, ti ljudje delajo med vikendi, delajo popoldne in zvečer v nadurah, so izmučeni in zgarani, pa bi si želeli prispevati k razvoju socialnega dela, k razvoju inštitucije centra za socialno delo. Ta problem ni samo v stroki, problem kadrovskega pomanjkanja je tudi v zanimivi geografski porazdelitvi, kjer eni centri jamrajo, da niso bili v sklopu teh 73 novih zaposlitev zadostno nagovorjeni. In če se zopet vrnem v svoje domače Trbovlje, tam so mi poročali, da bi za neko tako zeleno vejo, tisto nujno, zdravo operativo svojega dela potrebovali šest novih zaposlitev, dobili so enega. Razumem, da je 73 številka, s katero je treba kreativno delovati in jo razdeliti po Sloveniji, ampak vseeno, nepravična geografska porazdelitev še globlje poglablja, še bolj poglablja že siceršnje razslojevanje med tistimi, ki so najbolj pomoči potrebni. Ker na enem koncu je potem obravnava njihovega problema lahko bolj efektivna, na drugem manj, in zopet razdelimo državljanke in državljane na dva razreda. V nadaljevanju imam za ministrico nekaj vprašanj. Po mojih informacijah je v začetku lanskega leta Skupnost CSD pozvala ministrstvo, da okrepi ta kadrovski bazen in da je nujna številka za to, da centri za socialno delo ne dihajo na škrge, ampak zadihajo v svoji moči in kot se šika, številka 450 novih zaposlitev. Pa so potem v dialogu z ministrstvom prišli do nekih kompromisnih 200. In da naj bi bilo to usklajeno z nekim dokumentom, nekim memorandumom, ki da ga je Anja Kopač Mrak podpisala dan pred odhodom z ministrstva. Mene zanima, če je to resna informacija, kakšen je ta dokument, in potem, če se vrnemo na 73 zaposlitev, po kakšnem ključu ste prišli do številke 73, kateri centri so s tega gledišča najbolj obremenjeni oziroma katere boste in kako jih boste s temi 73 najbolj razbremenili. In potem eno tako zelo krovno vprašanje: V čem je problem? Če stroka ali pa teren pravi, 450 ljudi rabimo, zakaj ne moremo zaposliti 450 ljudi? Zakaj iščemo kompromise v 200 ali pa še slabše, v 73? Kakšne so dejanske ovire? Hvala lepa.
Hvala lepa. K razpravi se je prijavila gospa ministrica. Izvolite.
Gospod poslanec Siter, glede vaših navedb o CSD Zasavje, kamor sodijo Trbovlje – vaše navedbe ne držijo. CSD Zasavje je eden najbolj kadrovsko okrepljenih centrov za socialno delo, zato so tudi dobili samo eno dodatno zaposlitev. Je eden izmed redkih CSD-jev, ki je do zdaj bil 90-procentno kadrovsko okrepljen in bo z novo zaposlitvijo 92,41-procentno kadrovsko okrepljen, kar je trenutno eden najbolj kadrovsko okrepljenih centrov za socialno delo. Glede dodatne številke, številke 450, ta mi ni poznana, številka, ki jo imam jaz, je za pol nižja. Pa vendarle, dodatno smo – kot rečeno, kot sem že tudi prej vso argumentacijo v zvezi s kadrovanjem podala, mi budno spremljamo kadrovsko zasedenost centrov za socialno delo, predvsem smo pa izhajali iz obstoječega stanja. Naredili smo podrobne analize po enotnih kriterijih in ugotovili to, kar ves čas ponavljam, da so centri različno kadrovsko okrepljeni, in na tej podlagi tudi razdelili teh 73 novih zaposlitev. Tako da v celi sumi so zdaj centri za socialno delo 87-procentno kadrovsko okrepljeni. Tisto, kar bi pa rada posebej izpostavila, je pa to, da je bila, kot veste, s 1. 10. reorganizacija centrov za socialno delo, da istočasno poteka avtomatizacija postopkov, masovni informativni izračun 1. 12. Kot veste, smo ga morali zaradi tveganja, možnosti kolapsiranja sistema umakniti iz zakonodaje in zato sem že takoj v mesecu oktobru pripravila po nujnem postopku spremembe in dopolnitve Zakona o urejanju pravic iz javnih sredstev. Pa vendarle, kljub tveganjem smo ohranili informativni izračun, ki se je pričel s 1. marcem, kar pomeni, da za vse te letne dajatve strankam ne bo treba ponovno vlagati vloge, to pomeni za štipendije, vrtce, subvencije, malice in pa kosila. Ko se bo ta pravica iztekla, bo sistem avtomatsko generiral, kar pomeni v praksi manj administrativnega dela. Prav tako, kot veste, smo s 1. marcem začeli z uvedbo sistema Krpan. Tudi Krpan bo omogočal manj administrativnega dela. Prvotno je bila odločitev prejšnjega vodstva, da se z uvedbo Krpana prične 1. januarja, mi smo to zadevo zamaknili za dva meseca in se je lotili malo drugače. In sicer na ta način, da smo najprej 1. februarja ravno v Zasavju začeli s pilotnim projektom, ki je pokazal pozitivne rezultate, zato smo se odločili, da s 1. marcem začnemo z uvedbo Krpana še po ostalih centrih za socialno delo, vendar postopoma. Kaj to pomeni? Vsak teden bomo priklopili en center za socialno delo, kar pomeni, da bodo vsi centri za socialno delo imeli enako podporo vseh informatikov in obeh ministrstev, ministrstva za delo in ministrstva za javno upravo. Vsak teden torej en CSD. Budno spremljamo odzive na terenu in primerno odreagirata obe ministrstvi. Računamo, da nekje konec meseca junija bo na vseh centrih za socialno delo ta sistem tudi uveden. Zakaj vam vse to pripovedujem? Ravno zaradi tega, ker so to stvari, s katerimi avtomatiziramo postopke in ki bodo prinesle tudi odpravo določenih administrativnih opravil. Na tej podlagi bomo potem konec junija pripravili en takšen dokument in tudi ponovno ocenili nadaljnjo kadrovsko potrebo po centrih za socialno delo. Absolutno bomo to budno spremljali, in kjer se bodo pokazale potrebe po dodatnih kadrih, jih bomo tam tudi zagotovili. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa ministrica. Zdaj ima besedo gospod Koražija, pripravi naj se gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Rad bi samo povedal, da po vseh teh razpravah na sejah, izrednih, rednih, nujnih, in odborih, mislim, da imamo poslanci, politika resen problem. Mislim, da se bo potrebno vrniti nazaj k temeljem in h koreninam, in to je dejstvo, da je Slovenija socialna država. Glede na to, da imamo samo 42-procentno pokritost zaposlenih na centrih za socialno delo napram evropskemu merilu in da nam manjkajo inšpektorji na Inšpektoratu za delo – in to mislim, da več kot 42 % – se bo treba vrniti nazaj k temeljnim koreninam in poskrbeti za to. Ker poslanci nismo tukaj zato, da se ukvarjamo s preteklostjo, ampak smo tukaj zato, da poskrbimo za boljšo in lepšo prihodnost. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Nataša Sukič, pripravi naj se gospod Jani Prednik. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoča. Poskušam pozorno slediti tej razpravi, v kateri je bilo izrečenih ničkoliko nenavadnih trditev, od tega, da nismo zgodovinski krožek, do tega, da dajmo, saj ni tako hudo in tako naprej. Skratka, ta razprava je potrebna. In ne samo danes, potrebna bo tako dolgo, dokler se določene anomalije v sistemu ne bodo zares odpravile. Da teh anomalij ni in da že sama famozna beseda reorganizacija pomeni, da so zdaj te anomalije kar čudežno izginile, ne bo držalo oziroma nimamo še potrditve, ali bo držalo. Kajti ta famozna reorganizacija je bila izvedena pred koncem mandata, v samem štartu se je zataknila, tudi zaradi nekih objektivnih razlogov, ne rečem, da ne, informacijski sistemi še niso bili prilagojeni in tako naprej. Ampak jaz se bom vseeno danes v razpravi poskušala dotakniti tega, na kaj je pravzaprav nova ministrica naletela, in ni naletela na lahke zadeve. Dotaknila se bom problema logistike centrov za socialno delo, njihove mogoče še vedno slabe poenotenosti, ne zares povezanosti, in bom to dokazala na primeru. Dotaknila se bom tega, da so dejansko centri za socialno delo še zmeraj kadrovsko podhranjeni. Izzivi za tokratno vlado in za vse nadaljnje vlade so in bodo, da te centre popolnijo do te mere, da se potem ne bo zatikalo in da se ne bodo ljudje izčrpavali, strokovni delavci izčrpavali v administraciji, namesto da bi delali z ljudmi, na terenu, da bi zares poznali primere in probleme in se jim zares v polni meri posvetili. Ne rečem, ta reorganizacija ima na papirju same super cilje, model na papirju meni stoji. Meni stoji, če ti rečeš, da boš organiziral skupno splošno službo, da boš organiziral službo za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev in tako naprej in da boš tudi organiziral skupno strokovno službo in da bo to vse poenoteno, povezano in tako naprej. Super! Upam, da bo res. Ampak poglejte, resda nismo zgodovinski krožek, ampak zadeve so se iz vlade v vlado slabšale. To je tudi del razgradnje socialne države. Kdo je bil tisti, ki je zelo zbirokratiziral te postopke v centru za socialno delo? Pahorjeva vlada, takratni minister Svetlik, in žal je pri tem sodelovala njegova sekretarka Anja Kopač Mrak. Meni je žal, da moram omeniti to ime, moj namen ni konkretno napadati prejšnje ministrice ali pa takratne sekretarke. Moram pa povedati, da je bila ta oseba ves čas soudeležena pri kreiranju teh politik, in kot ministrica je proti koncu svojega prejšnjega mandata predlagala reorganizacijo, za katero upam, da bo sicer delovala. Moram pa povedati, da minister ni samo tisti, ki predlaga reorganizacijo, mora promptno, ažurno reagirati na stvari, nova ministrica dobro ve, s kakšnim težkim primerom smo se pred kratkim soočili na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, s primerom obupanih staršev slepih in slabovidnih otrok, ki so svojo pravico iskali od leta 2003 naprej. Od leta 2003 naprej. Za kaj gre? Gre za to, da so centri za socialno delo narobe prebrali ali pa tolmačili zakonodajo, da ni bilo prave povezave z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v preteklosti, ki bi to zares raztolmačila, da so eni centri za socialno delo staršem izplačevali oba dodatka, ki so ju morali dobiti, drugim pa samo enega in so jih oškodovali za tudi po 30 tisoč evrov. In ko so se starši odločili, da bodo končno tožili državo, je enemu uspelo, ostalim tridesetim pa ne. V kakšni situaciji je zdaj teh ostalih trideset? Takšni, da so se znašli pred izvršbami, zato ker ljudje v socialni stiski niso imeli dovolj denarja za pravno pomoč. In kdo jih toži? Ja, centri za socialno delo! In tudi ministrstvo. Ampak tole upam, da bomo zdajle rešili, mislim, da se je nova ministrica zelo angažirala in jo je treba pohvaliti. Vi niste na udaru, toliko da se razumemo. Hoče povedati, da sistem ni deloval. Niti tako ni deloval, da bi vsi centri za socialno delo poenoteno nastopali. Zakaj ni deloval? Zato, ker je Pahorjeva vlada poskrbela, da so se ljudje morali ukvarjati s tem, da so pregledovali ne vem koliko registrov, 30 in več, da so iskali, kje bodo nekoga našli, da mu ne bodo dali socialne pomoči, ko pa je prišlo do njihove napake, pa poglejte, kaj se je zgodilo. Še danes, zdajle ministrica promptno rešuje te probleme obupanih staršev, ki so se znašli celo pod grožnjo izvršb, to pomeni pred popolnim socialnim kolapsom. Zato pravim, fakulteta za socialno delo odlično usposablja socialne delavce, njihova prvenstvena naloga je delati na terenu, delati z ljudmi, ne pa se toliko izgubljati v kafkajanskih hodnikih birokracije. Potem bo seveda sistem končno deloval. Na to opozarjamo. 73 novih sodelavcev je bilo potrjenih, vendar ni dovolj, kajti teh 73 je dobilo tudi nek dodaten obseg dela, nove zadolžitve, in to ne rešuje tistega primanjkljaja od prej. Se pravi, novo vlado in nadaljnje vlade čaka težko delo, da bodo predvsem kadrovsko popolnile te centre na ustrezen način, verjamem pa, da bo tudi aktualna ministrica sama sproti videla, ali je predlagana reorganizacija zares optimalna ali jo bo pa sama nadgrajevala sproti glede na situacije, glede na potrebe. To ni napad niti na Anjo Kopač Mrak niti na nič, niti ni zgodovinski krožek. Je pa treba vedeti, zakaj smo tu, kjer smo, treba je vedeti, da so zadeve resne, in treba se je zavedati, da so te debate potrebne. Pa ne samo danes, še bodo potrebne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Prednik in kot zadnji razpravljavec naj se pripravi gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Podpredsednica, iskrena hvala. Strinjam se s predhodnico, da so debate okoli tega vedno potrebne, vendar vedno, ko se pogovarjamo o področju, ki ga, gospa ministrica, pokrivate, lahko pridemo na zelo spolzek teren. Tu je v stališču gospa Iva Dimic že načela eno tako temo, in sicer so to koroški dečki – nehajmo s tem! Koroške dečke se je v prejšnjem mandatu izrabljalo za politično obračunavanje in tu naj povem, kot je bilo že prej omenjeno, da je sodišče dalo prav, prav je dalo ministrstvu. In sedaj, nekaj let zatem, se kaže, da so ministrstvo in tudi vse službe imeli prav. Nehajmo obračunavati na otrocih, nehajmo obračunavati tukaj v Državnem zboru. Prej je bilo rečeno, da je reorganizacija bila potrebna, to je v stališču povedal tudi gospod Pojbič, oziroma da smo vsi vedeli, da je reorganizacija potrebna, vendar se tega nihče ni lotil. Dve vladi ste vodili, pa se reorganizacije nihče ni upal lotiti, ker smo vsi vedeli, kako zahtevno področje je to. Anja Kopač Mrak se je tega lotila. Bilo je tudi rečeno, da je bila to piar akcija. To ni bila nobena piar akcija, projekt je trajal dve leti. Dve leti je trajal projekt in se je v bistvu dve leti usklajeval s številnimi deležniki na vseh ravneh, od politike, stroke, Vlade, ministrstev, Državnega zbora, bili so organizirani tudi tedenski sestanki na to temo, ustanovljena je bila strokovna posvetovalna skupina, sodelovalo se je s Socialno zbornico Slovenije, Fakulteto za socialno delo, z Društvom socialnih delavk in delavcev, organizirani so bili posveti po celi Sloveniji. Tako da to ni bila nobena piar akcija, ampak je bila akcija, ki je bila nujna. Vsi vemo, da reorganizacija je bila in je potrebna. Bili so očitki tudi glede nedelujočega informacijskega sistema v prvem tednu reorganizacije, kar je bilo v bistvu res, vendar se je tudi potrebno zavedati, da ta sistem vključuje 36 baz. In če samo ena baza, če prav razumem, ne deluje, potem odločbe ni mogoče sprintati. To prav razumem. Kadarkoli bi bil izbran ta datum, bi naleteli na te težave. Zakaj so zamujale štipendije? Zasutost z vlogami na CSD-jih je v tem obdobju vedno prisotna, vsa leta, kar verjetno lahko ministrica potrdi. Tako je bilo v preteklih letih in tudi lansko leto je bilo enako. Zakaj? Zato, ker so se odpravili varčevalni ukrepi pri družinskih prejemkih in so morali vloge oddati tudi tisti, ki jim je bila štipendija v preteklosti zavrnjena zaradi preseganja cenzusa, in tudi vsi tisti, ki jim je štipendija mirovala. Zato so bili ti zaostanki. Zdaj bom citiral predsednika Sindikata centrov za socialno delo, ki je dne 20. 12. 2018 za STA dejal: »V sindikatu ne soglašamo z ministrstvom za delo, da bi bila prav reorganizacija glavni razlog zamud na področju Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Do zamud prihaja stalno že vse od leta 2012, glavni razlog zanje pa je kadrovska nedohranjenost.« In ker se vsi zavedamo, tudi ministrica se je tega zavedala in je v letih 2017/2018 povečala zaposlitve za 140, prav tako pa je ministrica podpisala srednjeročni načrt zaposlitev za naslednjih pet let. Vsi imate pripombe na delo bivših ministrov, zdajšnjih ministrov, ko pride pa do situacije, da ali Mesec ali Kordiš lahko prevzameta ministrstvo za delo, socialne zadeve, družine, pa rečete ne. Upam, da se boste v prihodnje opogumili in to ministrstvo tudi prevzeli. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji ima besedo gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani kolegi! Moram reči, da sem zelo pozorno poslušal to razpravo, in mislim, da je dobrodošla na seji Državnega zbora ne glede na to, da so nekateri razpravljavci poskušali na vse kriplje zaščititi tistega, ki je ogovoren za stanje in situacijo, ko govorimo o reorganizaciji centrov za socialno delo. Mislim, da tukaj ni vprašanje posamezne politične stranke, temveč je vprašanje ljudi, ki so bili na teh pozicijah in bili odgovorni za vodenje tega projekta. Ta projekt je bil po moji oceni in po oceni Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke voden neprimerno, zelo slabo, niso bile znane vse tiste podrobnosti, ki bi jih morali preprečiti, preden so se odločili, da ta sistem spustijo v življenje. To se ni zgodilo in potem smo prišli do posledic, s katerimi se srečujemo sedaj, s katerimi so se srečevali tisti, ki so potrebovali odločbe za otroški dodatek, in tako dalje in tako dalje, ne bom še enkrat posebej razlagal. To ni trajalo samo po sebi, to je trajalo več kot šest mesecev. To je skrajno nedopustno in nesprejemljivo. In to je bila posledica reorganizacije centrov za socialno delo. Danes je bilo izrečenih veliko besed, da je v ospredju obračun z nekom. Mislim, da je to izjemno nekorektno in izjemno nepravično in netočna trditev. Dejstvo je, da gre danes tukaj za to, da imamo posledice slabo vodene odločitve, torej reorganizacije, in jasno je, da je treba že enkrat v tej državi vzpostaviti način, da če je nekdo nekaj naredil slabo, bil za to dobro plačan, ga ne moreš nagraditi, ampak mora za to odgovarjati. Mora odgovarjati politično in mora odgovarjati tudi materialno. Ker če tega ne bomo storili, potem se bo v tej naši družbi še naprej tudi v prihodnje dogajalo to, kar se zdaj v veliko primerih dogaja – da nihče za nič ne odgovarja. In potem je logično, da se tudi nihče za nič ne sekira, ker upravlja z državnim denarjem. Če bi to bilo iz lastne denarnice in če bi se z lastno denarnico na tak način lotil projekta, kot se je tu ministrica lotila tega projekta, verjemite mi, da tega v življenju ne bi naredil. Ker takrat bi moral plačati iz svojega žepa. Enostavno je pa to delati z družbenim, državnim denarjem. To je tisto, kar se mi zdi pomembno, in to je tisto, na kar je treba opozoriti. Prepričan sem tudi, da vsi tisti, ki vsaj do neke točke poznamo delovanje centrov za socialno delo, vemo – saj sem sam govoril z veliko tudi direktorji po celotni Sloveniji – da ko je bil čas, ko se je pripravljala ta reorganizacija, direktorji niso bili slišani, niso bili slišani strokovni delavci na področju sociale. In ni bil slišan še marsikdo od tistih, ki so opozarjali ministrico, prosimo vas, ne pojdite tako rokohitrsko s tem projektom naprej, ker enostavno nimamo ustvarjanje osnovne podlage, tiste, ki je potrebna za to, da lahko ta projekt normalno zaživi. In se je pokazalo in dokazalo, da so imeli prav. Danes pa poslušam, da nekdo s takimi manipulacijami, z raznimi besednimi vložki poskuša to razvrednotiti, da to pa ni res! Potem laže sam sebi, laže tistim ljudem, ki danes gledajo ta državni zbor. Verjemite mi, da to razpravo danes gleda večina tistih, ki so zaposleni v centrih za socialno delo, sem prepričan, da tudi marsikateri – če že ne more gledati, pa posluša – direktor centrov za socialno delo. Moram reči, da je ena svetla točka v celi tej zgodbi sedanja ministrica. Tudi jaz jo moram osebno pohvaliti, da je naredila kar nekaj pomembnih premikov v smeri, da bi ta sistem lahko začel normalno funkcionirati. Pa ni članica stranke SDS, ampak je človek, ki s svojim delom dokazuje, da dela dobro, pošteno in odgovorno, in to zelo cenim tudi jaz osebno. To, kar sem do sedaj povedal, mislim, da je jasno. Po vsem tem, kar smo poslušali, po vseh tistih, ki smo poskušali objektivno pa pošteno opozoriti na napake, ki so bile storjene do tega trenutka, mislim, da je dovolj povedanega, da vemo, da je bil ta sistem slabo pripravljen in da še ne funkcionira tako, kot bi moral. Bom pa poskušal še z nekimi številkami in tudi pogodbami, ki so bile sklenjene za sodelovanje nekaterih agencij v zvezi z uresničevanjem tega cilja, o katerem danes govorimo. Nekaj jih bom navedel tudi s številkami pa bo morda komu, ki sedi danes tukaj v tej dvorani, malo bolj jasno, na kaj opozarjamo v Slovenski demokratski stranki. Če gre za takšen način porabe davkoplačevalskega denarja, potem je jasno, da ta sistem ni mogel nikoli zaživeti. Navedel bom nekaj stvari in tudi dokazov. Tukaj v rokah imam dokument, predlog pogodbe, sklenjene z izvajalcem A. T. Kearney. Dne 19. 10. 2016 je bila izvedba storitev projektnega vodenja pri projektu prestrukturiranja centrov za socialno delo Republike Slovenije, v nadaljevanju CSD, ter storitev priprave in izvedbe komunikacijske strategije v podporo organizacije centrov za socialno delo za notranje in zunanje deležnike v skladu z razpisno dokumentacijo. Družba A. T. Kearney je bila s podporo pri vodenju projekta zadolžena za to, da je projektno skupino vodila ter usmerjala in na podlagi svojih izkušenj opozarjala na kritične dejavnike uspešnosti, na morebitne odmike izvajanja aktivnosti od načrta reorganizacije in potrebne prilagoditve. Družba Pristop je prav tako v enem delu nudila podporo pri vodenju projekta, poleg tega pa skrbela za to, da je projektna skupina pravočasno in s pravimi sporočili nagovarjala vse relevantne deležnike v zaposlovanju in strokovne javnosti do odločevalcev nevladnih organizacij in medijev. Prav tako so ministrstvo opozarjali, na kakšen način aktivno vključevati posamezne deležnike v različnih fazah projekta za dosego zastavljenih ciljev. Zdaj bom pa prešel na cifre. Poglejte, mi imamo na ministrstvu ekipo ljudi, ki bi morala to reorganizacijo voditi! To je moja ocena. Prepričan sem, da jih je zaposlenih dovolj. Tukaj notri piše, da je ta družba s to pogodbo zavezana za to, da je projektno skupino vodila in usmerjala. Se pravi, ta družba je bila tista, ki je projektno skupino, ki jo je ustanovilo ministrstvo, vodila in usmerjala. Ne vem, zakaj mi potem potrebujemo ministrstvo za socialno delo, ljudi, ki so tam zaposleni in super plačani! Zakaj potrebujemo potem ljudi, če rabimo te zunanje sodelavce, ki nam praktično držijo vse v rokah in delajo to, kar oni mislijo, da je prav? Zakaj to govorim? Seveda, za to delo je ta agencija prejela – samo malo – sredstva v višini 340 tisoč 034,35 evra. In mi zdaj govorimo, da je ta cela organizacija in vse to, kar je bilo storjeno, bilo zelo slabo izpeljano in tako dalje. Kar je tisto, kar je tukaj nesprejemljivo, je pa to, da je leta 2017 ta agencija prejela na račun 181 tisoč 299,65 evra in še leta 2018 158 tisoč 723,70 evra na svoj račun. Se pravi, agenciji, ki ni opravila svojega dela, je ministrstvo v celoti izplačalo ta znesek. In zdaj poglejte nadalje, kar je meni absolutno nesprejemljivo – mislim, da bo marsikateri poslanec tukaj moral zastriči z ušesi, ko bo slišal tudi ta podatek – zaračunanih je bilo tisoč 683 ur za vodenje in tisoč 304,75 ure za komunikacijo. Urna postavka, ko te dve cifri sešteješ, deliš s številom 2 tisoč 987,75 ur, dobiš, da je bila ena ura ovrednotena na 113 evrov. Spoštovane kolegice in kolegi, če je gospod predsednik Vlade ta dokument vzame v svoje roke in to prebere, se mu mora ne samo zmešati, takoj jo mora odstaviti. Ker tukaj zadeva resnično ne vzdrži nobene realne presoje. Da si ti lahko predstavljaš, da je recimo samo za vodenje bilo porabljenih 210 dni po 8 ur. 210 dni, polnih 210 dni za 8 ur. Za komunikacijo pa 163 dni, plačanih po 8 ur za 113 evrov na uro. Mislim, da to resnično presega vse meje. Tu Državni zbor ter poslanke in poslanci resnično potem ne moremo več gledati te zadeve s strani in še zagovarjati gospe Anje Kopač Mrak, ki je tista, ki je vodila ministrstvo v tem času! Spoštovani kolegice in kolegi na SD, ste to pogledali? Imate to pogodbo? Ste jo prebrali?! Ste se kdaj vprašali? Za en takšen projekt tisoč 683 ur za vodenje in tisoč 304 ure za komunikacijo! Vi sploh veste, kaj to pomeni? Pa to je direktno norčevanje iz nas! Direktno norčevanje iz sredstev davkoplačevalcev, iz tistega ubogega naroda, ki mora to vse plačati! In spoštovane kolegice in kolegi, še nekaj vam bom pokazal. Ko se je usedla na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Anja Kopač Mrak, je bilo samo za Pristop porabljenih 420 tisoč 341 evrov. Poglejte si, tukaj kažem dokument, poglejte si, vse do tistega trenutka, se pravi 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, nobenega sodelovanja s Pristopom, ko je pa vzela to zgodbo v roke gospa Anja Kopač, pa imate 2015, 2016, 2017 in 2018 pol milijona evrov za agencijo Pristop! Zdaj pa mi vi povejte, ali je to normalno! A se vam to zdi normalno? Pa vzemite tole pa tisto skupaj, sem prišel do enega izračuna – za 2016, 2017 in 2018 je bilo skupno za takšno in drugačno sodelovanje s temi agencijami porabljenih 726 tisoč 590,71 evra. Pa če je to normalno, pri bogu svetem, potem pa jaz ne vem, kaj se dogaja na tem svetu. In to pomeni tisoč 210 minimalnih plač ali pa tisoč 453 pokojnin po 500 evrov! To je nekdo porabil samo zato, da je sklepal neke zgodbe v ozadju in mešetaril, o tem sem prepričan. Tu pa mislim, da ne gre več za hec. Tukaj vsakdo, ki te podatke gleda, o njih razmišlja, ugotavlja, da se tukaj mora nekaj v ozadju dogajati! Kako bi lahko ena agencija Pristop dobila toliko denarja in ta druga, o kateri sem prej govoril, pa ne bom še enkrat ponavljal, to je A. T. Kearney, 340 tisoč evrov za en takšen projekt?! Se pravi, tukaj nekaj v ozadju smrdi. In naj reče kdo, kar hoče, tu ga verjetno ni v parlamentu, ki bi si zdajle upal trditi, da to ni res. Zato, spoštovana gospa ministrica, vam bom postavil določena vprašanja, na katera danes morda ne boste mogli odgovoriti, pričakujem pa v mesecu dni, tako kot obstaja rok za odgovor na pisna poslanska vprašanja. Postavil vam bom vprašanja pa želim na njih odgovor. Prvič: Kaj konkretno je bilo narejeno za ta denar? Konkretno, kaj je bilo narejeno za ta denar. Drugič: Ali je bila ministrica zadovoljna z usmerjanjem in vodenjem tega projekta projektne skupine s strani A. T. Kearney, kljub temu da je projekt katastrofa? Tretjič: S kakšnimi referencami je bil izbran izvajalec A. T. Kearney, ali je bil javni razpis in ali se je prijavilo več ponudnikov in ali lahko zagotovite, da razpis ni bil prirejen točno določenemu ponudniku? In še četrtič: Kolikšna je cena celotnega projekta do tega trenutka? Govorimo o reorganizaciji centrov za socialno delo. Spoštovane kolegice in kolegi, zakaj sem jaz v stališču poslanske skupine povedal, da mora gospa Anja Kopač Mrak za to prevzeti odgovornost, ne samo politično, tudi materialno? In jaz sem prepričan, da je bil gospod Šarec, ko je sestavljal to vlado, seznanjen z marsikatero zgodbo okrog tega, še posebej o delovanju sistema Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Bil je seznanjen in enostavno ne morem razumeti, da je takega človeka postavil v svoj kabinet. Tukaj se potem jasno vzpostavlja vprašanje, ali gre samo za to, da ta koalicija obdrži vlado za vsako ceno ne glede na to, kaj morajo za to plačati ljudje. In če se nič ne bo zgodilo, se pravi, če Anje Kopač Mrak ne bo razrešil, potem je nam vsem skupaj jasno, kakšni so cilji te koalicije in te vlade. To je tisto, kar jaz mislim, da bi nas moralo vse skupaj skrbeti, in nadkoalicijsko Levico in vse ostale, ki ste v koaliciji. Mislim, da je dovolj dokumentov in argumentov, da lahko na koncu ugotovimo, da je potrebno ukrepati. In seveda, gospa ministrica, pričakujem tudi revizijo tega postopka. Revizijo tega postopka, resnično vse do tistih pikic in tako dalje, ker če ne drugače – če tisti organi, ki bi morali na te zadeve odreagirati, do tega trenutka niso bili seznanjeni, mislim, da so danes slišali to mojo razpravo v Državnem zboru, sicer bom pač jaz ukrepal potem po tisti poti, kot mislim, da je to mogoče. Ta zadeva mora dobiti epilog, ker jih je takih veliko v naši družbi. Nekaj smo jih že odkrili, mislim, da je pa ta enako ena izmed tistih, ki namiguje na korupcijo. Na korupcijo v ozadju prijateljskih zvez in tako dalje, ker sicer si tega človek ne bi mogel predstavljati. Še posebej ne, ko sem pokazal vam to razpredelnico, da vidite, da do 2015 nula vseskozi, nobenega sodelovanja, naenkrat pa taki visoki stolpci in poraba denarja pol milijona evrov za – vprašanje kaj. Učinkov ne poznamo in jih tudi ne vidimo, vsaj jaz jih ne poznam in ne vidim. To pa še posebej zato, ker ko se pogovarjam z direktorji, strokovnimi delavci s centrov za socialno delo, me opozarjajo, da so stvari še vedno zelo napete, da je še vedno izjemno težko delati, da imajo še bistveno preveč administrativnega dela, čeprav je gospa ministrica danes povedala, da pač neke stvari gredo v pravo smer, hvala bogu, in da se praktično nimajo časa ukvarjati z ljudmi. To je tisto, kar se ne bi smelo zgoditi. Ta sistem, ta zgodba je bila narejena ravno zato, da se bodo ti strokovni delavci posvetili ljudem. To mora biti njihova primarna naloga, in to vseskozi. Mislim, da ga ni tukaj v parlamentu, ki tega ne bi zagovarjal. Ne morejo postati mezdni delavci, ne morejo postati ljudje, ki so obremenjeni, od jutra do večera gledajo v računalnik pa ne vedo, ali so s tega kupa postavili pravi papir na ta kup in tako dalje. Ravno to se je dogajalo v prejšnjem mandatu! Nove in nove birokratske obremenitve zaposlenih strokovnih delavcev na centru za socialno delo. In danes mi nekdo iz SD govori, kako so oni dobro delali, kaj vse so naredili. Naj si gredo pogledat pa naj gredo pri bogu sami enkrat med ljudi pa naj slišijo, kaj se tam ljudje pogovarjajo, kaj se ti delavci pogovarjajo, kaj ti direktorji govorijo! Prosijo nas, lepo prosim, pomagajte, ker se ne moremo ustaviti. Ker z Anjo Kopač Mrak se enostavno ni dalo pogovarjati! Če si eno besedo rekel, ki njej ni bila povšeči, je bila takoj kontrareakcija, ali si bil odstavljen ali si bil na katero drugo mesto postavljen in tako dalje, sploh ne bom govoril. Tu se govori o nekih človekovih pravicah in dalje, pa je bil največji mobing, se mi zdi, ravno na ministrstvu za socialo. Lepo vas prosim, mi danes to lahko zagovarjamo – kdo izmed nas lahko to zagovarja?! Povejte?! Pa nima veze, čigava politika, kateri stranki pripada človek. Tega si ne sme v tej družbi nihče dovoliti ne glede na politično pripadnost! Mene ne zanima, če bi bila tudi v katerikoli stranki sedaj ta gospa, bi jaz isto povedal petkrat kot zdajle! Ker se ne morem strinjati s tem, ker to, kar sem vam danes pokazal, pa številke, o katerih sem govoril, kažejo na to, da tu nekaj ni v redu. Ne more se naš denar na tak način porabljati! Ne moreš ti porabiti za eno agencijo, za projekt, ki potem ne deluje, recimo 340 tisoč evrov. Pa ga v celoti izplačaš, v resnici pa projekt ne funkcionira! Ja mislim [[…]]Ne razumem te logike! Te logike ni! Če naročim nekomu, da mi bo postavil – bom zbanaliziral zadevo – vhodna vrata v hišo, bom najprej pogledal, ali so ta vrata lepa, se dajo zaklepati, se da vse to narediti, potem bom pa njemu zaključek plačal, se pravi en del vnaprej, drugi del pa mu bom plačal po zaključku. In tako bi bilo normalno tudi v teh zadevah! Glejte, racionalno je treba z denarjem ravnati, saj ga nimamo na kubike. Seveda ga imamo, torej ga imajo nekateri, tisti, ki praznijo našo državno blagajno, tisti ga imajo, ja, in to je treba ustaviti. Tu notri vmes so tudi, seveda, te povezave. Te povezave, ki so za to državo izjemno škodljive. Gre pa čisto vse na račun obubožanega naroda. Prej sem povedal, s tem denarjem, samo teh 340 tisoč, če bi jih imeli v proračunu, bi jih lahko razdelili, bi bilo to tisoč 210 minimalnih plač ali pa tisoč 453 pokojnin po 500 evrov. Zamislite si, koliko bi to bilo šele, če bi subvencionirali prehrano v otroških vrtcih ali pa osnovnošolcem. Kaj bi s tem lahko naredili, mi ga pa tako zapravljamo in mečemo skozi okna! Zdaj tudi danes javno napovedujem, da bom zahteval od vseh ministrstev za čas vodenja zadnje vlade vse enake podatke, kot jih imam danes tukaj za to ministrstvo. Da vidimo, kam je šel denar in koliko denarja se je porabilo za take, bom rekel, neproduktivne stvari in za neke povezave. Tu je zagotovo, v tem denarju, nekje skrit tudi denar za volilno kampanjo, po moji osebni oceni, tudi SD in še marsikaterega. Morda bo kakšna zadeva prišla v nadaljevanju v javnost, ker zdaj počasi vidite, slišimo za Fatur, slišimo za ne vem kaj vse in vse tiste, ki se skrivajo pa pravijo, kako so pošteni, kako so absolutno oh in sploh. Mislim, da bo prišla enkrat resnica na dan. Tudi ta koalicija, jaz nimam nič proti, če ste se odločili voditi to državo, želim si samo to, da jo vodite v skladu s tistim, kar ste tukaj povedali, ko ste stopali v Državni zbor, mi poslanci pa tudi ministri in vsi tisti, ki so morali podpisati določene zadeve, in da naj delajo za narod, za ljudi. Za to so bili tukaj, za to so izvoljeni. Ta odgovornost je odgovornost nas vseh, ki sedimo tukaj, ne glede na to, kdo je v opoziciji ali koaliciji. Ampak ve se pa, kdo je odgovorna oseba. Tista pa mora odgovarjati za svoja dejanja, in zato je Anja Kopač Mrak danes tista, ki bo morala prevzeti odgovornost za to, kar se je dogajalo, za to, da šest mesecev ljudje niso dobili odločb in tako dalje in tako dalje, da ne bom govoril. Krpan, sem danes slišal, da naj bi funkcioniral, čeprav po mojih informacijah ne drži to čisto točno, ker ni kompatibilen s programom CSD-jev. Ljudje, če boste vprašali direktorja in tako naprej, vam bodo povedali, da imajo zastarele računalnike, da je tehnologija, tudi druga tehnika zastarela in tako dalje, da je to izjemno težko zdaj izpeljati, ker pač nimajo dovolj kvalitetno pripravljene, temu se reče, podlage. To ministrica zelo dobro ve. Jaz vem, da ve. Res pa je, da pač rešuje to, kar se da v danih okoliščinah. Ampak to bi moralo biti vse prej urejeno, preden je ta progam prišel v tisto fazo, ko mu lahko rečemo, da stopi v življenje. Vse to bi moralo biti narejeno. Potem bi rekli, da je bilo delo izpeljano tako, kot se to spodobi, zakonito. In dan po tem bi lahko rekli, aha, gospa Anja Kopač Mrak, čestitke, izpeljali ste vašo zadevo vrhunsko, ne pa samo piarovsko pa zato, da bi na volitvah lahko pridobili neko število glasov. To, kar je gospod tam zadaj – ker zdajle mislim, da mu je slabo – govoril, da temu ni tako [[…]]Pa je temu tako. On je po mojem še premlad, bo treba še nekaj mandatov sedeti v Državnem zboru, da bo vedel, kaj je politika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko je prijavil gospod Prednik. Opozarjam vas, da imate izjemno malo časa na voljo. Izvolite.
Spoštovani kolega! Vsa sredstva so bila legitimno in zakonito porabljena in so tudi javno dostopna, projekt pa je bil izveden in deluje. Hvala.
Hvala lepa. S tem prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še ministrica in predlagatelj. K besedi se je prijavil samo predlagatelj. Izvolite, gospod Siter, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo. V zaključku najlepša hvala, kolegice in kolegi, za ta tvorni prispevek v razpravi. Nekaj ognja je bilo, ampak saj to ni nujno slaba stvar. Kar se reorganizacije tiče, strinjal se bom z ministrico, ko pravi, da bomo njen dejanski učinek videli sčasoma, ocenili, ko bo nekaj časa minilo, še posebej – tukaj pa tudi podpišem – z informacijo s terena na področju IT oziroma sistema Krpan, v zvezi s katerim tudi na centrih za socialno delo sami pravijo, dajmo mu čas, da vidimo, kako se vpelje. Vseeno ostajam kritičen, ker če po vaših podatkih najbolj kadrovsko izpopolnjen center v Trbovljah, ki je, številko ste rekli, 92-odstotno kadrovsko izpolnjen, vseeno na terenu poroča, slabše ocenjuje reorganizacijo, bom ostal skeptičen in kritičen do nekih vidnih rezultatov v roku, ki ste ga predlagali. Moje sporočilo predlagatelja oziroma pobudnika te razprave – ministrici v glavnem čestitam za pogum, niste nasledili rožnate, oziroma kot bi rekli na oni strani luže, postelje iz vrtnic, ampak en velik kaos, kar je bilo vidno tudi iz današnje razprave, zato si upam trditi, da bomo pa le poslanke in poslanci, še posebej tisti v odboru za delo, če ne drugače, poizkusili v prihodnje tvorno sodelovati pri reševanju izzivov, s katerimi se boste soočali. Naš cilj ali pa cilj celotne države je socialnim delavkam in delavcem dati priložnost, da so to, kar so, da razvijajo svojo stroko in da razvijajo institucijo, v kateri delujejo, torej center za socialno delo. Samo če bomo tudi mi sodelovali v tem tvornem procesu, bomo stremeli k ustvarjanju socialne države, oziroma kot jo je tovariš Koražija v svoji intervenciji omenil, v sistemu, ki bogastvo razdeli pravično med vse, ki k njegovemu ustvarjanju prispevajo, tudi med tiste, ki za to niso sposobni ali niso zmožni, tudi za tiste, ki so družbeno najšibkejši. Še enkrat najlepša hvala vsem kolegicam in kolegom za razpravo, ministrici pa srečno pot v reševanju tega kaosa.
Hvala lepa, gospod Siter. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, vas sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. Ker da, naj preberem samo še opozorilo, da če želita razpravljati tudi predlagatelj in ministrica gospa mag. Ksenija Klampfer, prosim, da se tudi prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej ministrica in nato predlagatelj. Sedaj pa odpiramo prijave. Prijavljen je en razpravljavec, in sicer dobi besedo gospod Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici in tudi njeni sodelavki, vam, spoštovani kolegi in kolegice! Moram reči, da se ne bi prijavil k besedi, ker sem bil prijavljen, pa enostavno zaradi nekih drugih obveznosti nisem mogel priti do razprave, ko sem bil na vrsti. Bom pa za začetek rekel, da smo mi Slovenci na nek način pri tej zadevi unikum – ali pa tudi ne. V glavnem svoje predhodnike radi kritiziramo, ko pridejo naši zanamci, pa oni nas kritizirajo, in ta veriga se vleče iz ene generacije v drugo generacijo. Moram na začetku povedati, da sem imel z gospo ministrico Kopačevo kar nekaj direktnih srečanj, tudi okrog interpelacije, okrog centrov za socialno delo, pa sva imela kar burno razpravo in znotrajkoalicijsko usklajevanje. S to reorganizacijo centrov za socialno delo nisem soglašal, ampak na koncu sem kot poslanec koalicije vseeno pritisnil na tipko za. Bom pozneje povedal, zaradi česa enostavno in preprosto tega nisem podpiral. Veste, nisem na svetu le dve desetletji ali pa tri, ampak nekaj več in sem dobil v tem času tudi nekaj več informacij. Zakonska opredelitev glede poročila centrov pravi – tu mislim na regionalne centre in tudi enote na upravnih enotah – da bi morali od njih vsake tri leta dobiti poročilo, in jaz pričakujem, da ga bomo tudi dobili. 50 let je od takrat, ko so se prvi centri v Sloveniji ustanovili. Moram reči, da je to področje kadrovsko podhranjeno in je govora o tem, da na tem področju rabimo več ljudi, da primerjalno z državami Evropske unije kar precej zaostajamo, da je na 100 tisoč prebivalcev, kot je nekdo že prej rekel, tisoč 851 v povprečju delavcev na tem področju, v Sloveniji pa v celoti na 2 milijona tisoč 900 delavcev na tem področju. Veste, centri za socialno delo so svoj čas funkcionirali bistveno drugače. Dandanes se ljudje ukvarjajo z birokracijo, s to problematiko, namesto da bi dejansko delali to, za kar so ustanovljeni. Zakaj jaz nisem podpiral take reorganizacije? Veste, zdaj imamo 15, 16 ali koliko teh pokrajinskih, regijskih, ali kako jih že imenujemo, centrov za socialno delo, v prihodnosti si bo mogoče nekdo izmislil, dobesedno, pa bomo imeli kar en center za celotno Slovenijo. Mislim, da bi ljudje, ki so zaposleni na centrih za socialno delo, strokovnjaki s tega področja, morali biti čim bližje dejansko ljudem na terenu. Glede na to, da pa imajo oni toliko birokratskega dela, se enostavno ukvarjajo samo z birokracijo. In kaj je še ključnega pomena? Mi smo zdaj na nek način dopustili, da so se ti centri reorganizirali tako, kot so se. To ni edina zadeva v Sloveniji, ki se je odpeljala iz lokalnih skupnosti v neke regijske centre in da se je potem mogoče odpeljala tudi na državno raven. Nobena centralizacija ni dobra. Poglejte, to se nam je zgodilo z davkarijo, to se na nek način že dogaja tudi z upravnimi enotami, to se nam na nek način dogaja tudi s sodišči. Na koncu koncev bomo imeli v lokalnih okoljih enostavno in preprosto samo še tiste ljudi, ki so lokacijsko vezani in seveda ne delujejo znotraj državnih organov oziroma javne uprave. Javna uprava bo bolj ali manj v Ljubljani in v teh regijskih središčih. Zaradi tega sem imel največji problem podpreti reorganizacijo centrov za socialno delo nasploh v Sloveniji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Vaša je bila zadnja. S tem zaključujem razpravo. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Branetom Golubovićem. Predlog zakona je na 5. seji 13. 2. 2019 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo imate, gospod Zvonko Černač, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Pet poslanskih skupin Šarčeve koalicije je vložilo spremembo zakona o vladi z namenom širitve političnobirokratskega vladnega aparata. V imenu predlagateljev je poslanec Robert Pavšič na matičnem odboru predstavil razloge, zaradi katerih naj bi službo Vlade za Slovence v zamejstvu in po svetu ter službo za razvoj in kohezijo razširili z dvema novima državnima sekretarjema oziroma namestnikoma ministra. V prvem primeru je bilo rečeno, da naj bi bil razlog za novega namestnika ministrov krepitev aktivnosti za vračanje državljanov, ki so Slovenijo zapustili. V primeru službe za razvoj in kohezijo pa je bilo kot glavni razlog izpostavljeno slabo črpanje evropskih sredstev, ki naj bi ga nova političnobirokratska moč nadoknadila oziroma pospešila. V Slovenski demokratski stranki smo predloge te novele zavrnili, ker razen večanja političnobirokratskega dela državnega aparata ter povečanja stroškov za davkoplačevalce, ki bi s tem nastali, ne bi ta novela pomenila nobene dodane, nove vrednoti. Glede prvega primera, Slovenci v zamejstvu in po svetu, naših državljanov, ki so odšli v svet, ker v Sloveniji niso več videli svoje perspektive, ne more vrniti dodatna političnobirokratska moč. Ljudje bi z veseljem ostali v naši državi in tukaj ustvarjali oziroma bi se z veseljem vrnili, če bi imeli normalne pogoje za šolanje, delo in življenje, če bi imeli ustrezno zaposlitev, če bi imeli normalno plačo, če bi imeli ugodno davčno okolje, normalno dostopnost do zdravstvenih storitev, do primernih stanovanj in tako naprej. V drugem primeru, ko gre za službo za razvoj in kohezijo, pa naj bi nova političnobirokratska namestitev pospešila črpanje evropskih sredstev. Če črpanje evropskih sredstev ni uspešno, to terja uveljavljanje odgovornosti, ne pa nagrade z dodatnim državnim sekretarjem. Se pravi, nekoga bi dodatno nagradili s povečanjem aparata, zato da bi naredil tisto, kar bi že itak moralo biti narejeno. Napačen pristop, zgrešena politika, ki je v Slovenski demokratski stranki ne podpiramo, zato je prav, da je ta novela zakona že na odboru dobila rdečo luč.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Gospod Blaž Pavlin v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! V Sloveniji je postala že stalna praksa, da vsakokratna nova vlada oziroma njen predsednik predlaga novo organizacijsko strukturo vlade. To je do neke mere razumljivo, saj si vsaka vlada po svoje organizira delo. Današnja situacija je malce drugačna. Povečanja števila državnih sekretarjev ni predlagala vlada sama, ampak skupina poslancev vladajoče koalicije, poslanci LMŠ ali z drugimi besedami stranka predsednika Vlade. Pravzaprav je vseeno, kdo je formalni predlagatelj, saj gre za iste interese. V Novi Sloveniji smo prepričani, da za današnji predlog sprememb obeh zakonov, Zakona o Vladi Republike Slovenije in Zakona o državni upravi, ni nobenega tehtnega razloga. Vsa ministrstva, ki naj bi dobila še dodatne državne sekretarje, nekatera kar po dva, državne sekretarje že imajo. Poglejmo. Ministrstvo za zdravje bi poleg dveh državnih sekretarjev dobilo še dva, Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ter Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pa še po enega. Naj spomnim, da ima ministrstvo za gospodarstvo že zdaj dva državna sekretarja, od katerih bi eden lahko skrbel za malo gospodarstvo. Krščanski demokrati smo zagovorniki malega gospodarstva in obrtnikov in se še kako zavedamo, da jim mora država zagotavljati dobro poslovno okolje. Če bi hoteli odpraviti vse birokratske ovire in uvesti ukrepe, s katerimi bi razbremenili malo gospodarstvo in obrtnike, bi se z njihovimi zahtevami morala ukvarjati Vlada kot celota. V kolikor bi odločali le o državnem sekretarju za malo gospodarstvo, bi poslanci Nove Slovenije tak predlog vsekakor podprli. Tudi Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu ter Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko ne potrebujeta novih državnih sekretarjev, saj že imata vsak po enega. Res je, da se generalno gledano na področju črpanja evropskih sredstev ne moremo pohvaliti z uspešnostjo, vendar dodatni funkcionar tega problema ne bo rešil, rešila bi ga stalna kontinuiteta dela in dobra kadrovska zasedba področja evropske kohezijske politike po različnih ministrstvih ter boljša in redna koordinacija njihovega dela. Naj izpostavimo, da takšne spremembe zakonov ne prinašajo nobene dodane vrednosti in ne rešujejo nakopičenih problemov v vladnih službah. Lahko bi hipotetično gledano vsa ministrstva imela po pet ali več državnih sekretarjev, pa omenjenih problemov ne bi odpravili brez dodatnih vsebinskih in notranjeorganizacijskih ukrepov. Dejstvo je, da so vsi državni sekretarji politični funkcionarji, ki niso nujno tudi strokovnjaki na določenih področjih, kot so to direktorji direktoratov. Takšno ločnico je postavil Zakon o državni upravi že leta 2002. Isti zakon je velik odmik od sistemske ureditve števila državnih sekretarjev prinesel že leta 2014, ko je določil, da ima ministrstvo za finance namesto tedanjih dveh državnih sekretarjev lahko kar štiri. Danes res ne potrebujemo novih izjem od sistemske ureditve. Predlagatelji se po našem mnenju problemov delovanja državne uprave lotevajo na napačnem koncu. To so na srečo prepoznali tudi nekateri poslanci, ki predloga sprememb obeh zakonov na matičnem delovnem telesu niso podprli. Tudi v Novi Sloveniji smo obema zakonoma nasprotovali.
Hvala, gospod poslanec. S tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DRŽAVNI UPRAVI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Branetom Golubovićem. Predlog zakona je na 5. seji 13. 2. 2019 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva imate besedo, gospa Nataša Sukič, Poslanska skupina Levica. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! V Levici nasprotujemo obema predlaganima zakonoma, katerih ključen namen je povečanje števila državnih sekretarjev na nekaterih ministrstvih. Zakaj? Ker sta preprosto absurdna. Prvič, absurdno je, da povečanje števila državnih sekretarjev na ministrstvih predlagajo poslanci in ne Vlada. Običajno to potrebo izraža Vlada, kadar pač ima to potrebo. Drugič, absurdno je, da se povečanje utemeljuje s potrebo po dodatnih strokovnih kadrih, predlaga pa se več državnih sekretarjev, se pravi več političnih kadrov. V kolikor bi dejansko šlo za pomanjkanje strokovnega kadra, verjamem, da bi predlagali povečanje števila uradnikov, morebiti kakšen nov direktorat, kakšno novo službo, zagotovo pa ne dodatnega političnega kadra. In tretjič, absurdno je, da se predlaga dva nova državna sekretarja na Ministrstvu za zdravje, kjer pa je bilo eno sekretarsko mesto že od vsega začetka mandata nezasedeno. Ali naj torej sklepamo, da bodo po novem nezasedena kar tri ta mesta? To je res vmesno vprašanje v tem primeru. Navedbe, da bosta ta dva dodatna državna sekretarja pomagala pri skrajševanju čakalnih vrst, pa so, milo rečeno, resnično bizarne, privlečene za lase. Kot so seveda bizarne navedbe, da šest novih državnih sekretarjev za proračun ne prinaša nekih konkretnih finančnih posledic. Šest novih državnih sekretarjev seveda prinaša zelo konkretne finančne posledice. Plača državnega sekretarja brez vseh dodatkov, prevoza in malice znaša 4 tisoč 283 evrov bruto, se pravi, šest državnih sekretarjev na mandat stane okrog milijon evrov in pol. Le malo navedenega v predlogih in slišanega na odboru je imelo kakršenkoli smisel, še manj povedanega je bilo zares prepričljivega. Predloga po našem mnenju nista niti ustrezna niti utemeljena. V bistvu ne gre toliko za željo po bolj strokovnem in učinkovitem izvajanju nalog, ampak v prvi vrsti očitno za reševanje koalicijskih kadrovskih zagat. Ne gre za nič drugega kot za tolažilne nagrade tistim, ki so izgubili poslanski ali ministrski stolček, ali pa za poplačilo nekih starih političnih dolgov. V Levici smo zaradi vsega navedenega seveda ostro in odločno nasprotovali predlogoma zakonov in nas tudi veseli, da so se našim kritikam in našim pogledom pridružile tudi nekatere druge poslanske skupine oziroma njihovi poslanci ter da predlagana predloga zakonov nista bila sprejeta. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Dušan Šiško v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Gospod poslanec, pult je vaš.
Predsednik, hvala za besedo. Glede na oceno stanja veljavni Zakon o državni upravi določa dovoljeno število državnih sekretarjev na posameznih ministrstvih. Tako se lahko v ministrstvih imenujeta največ dva državna sekretarja, v ministrstvu, pristojnem za finance, pa se zaradi obsežnosti in zahtevnosti delovnega področja lahko imenujejo največ štirje državni sekretarji. V Republiki Sloveniji, kot vemo, imamo trenutno 14 ministrov. Predlagatelj oziroma koalicija ocenjuje, da je sedanja sestava vlade ustrezna, vendar je zaradi obsežnosti in zahtevnosti delovnih področij nekaterih resorjev ter zaradi vzpostavitve nemotenega delovanja in opravljanja njihovih nalog smiselno povečati število državnih sekretarjev na treh resorjih. Tako predlagajo, da zaradi vzpostavitve učinkovitejšega delovanja dobi Ministrstvo za zdravje dva dodatna državna sekretarja. Kot vemo, ima že sedaj samo eno delovno mesto zasedeno in zdaj bi radi imeli še dve. To je pa res hecno. Po enega državnega sekretarja dodatno naj bi dobili ministrstvo, pristojno za izobraževanje, znanost in šport ter Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. Ne vem, zakaj se ne predlaga generalnega sekretarja samo za malo gospodarstvo, to, kar sedaj trenutno potrebujemo. Ampak to ni samo zaposlitev treh državnih sekretarjev, spoštovani kolegi in kolegice, tukaj bo treba zaposliti najmanj še tri osebe na vsakega državnega sekretarja. Predlog zakona ima posredno finančne posledice za državni proračun in na druga javnofinančna sredstva. Dejstvo je, da so potrebna finančna sredstva za operativno izvedbo personalne reorganizacije pri zgornjih ministrstvih. S predlaganim prvim odstavkom 17. člena, kjer se spreminja število državnih sekretarjev, slednje utemeljuje na ministrstvih, ki so pristojna za zdravje, izobraževanje in šport, gospodarski razvoj. Kot vemo, je Zakon o državni upravi iz leta 2002 določal, da se v ministrstvo lahko imenuje največ enega državnega sekretarja, lahko celo nobenega. Z uveljavitvijo novele v letu 2012 pa se je na podlagi sprejetega amandmaja število državnih sekretarjev povečalo na dva, zmanjšalo pa se je število ministrskih področij. Na ministrstvu, pristojnem za zdravje, se poraja vprašanje glede dodatnega števila strokovnega kadra zaradi obsežnosti in zahtevnosti nalog. Res me zanima, ali gre za neustrezno obrazložitev ali pa predlog zakona pomeni nadaljnji odmik od koncepta osnovnega Zakona o državni upravi, kjer državni sekretar opravlja politično funkcijo, medtem ko strokovno delo na ministrstvih vodijo generalni direktorji. Menim tudi, da če je koncept Zakona o državni upravi neustrezen oziroma presežen, se ga lahko spremeni. Strinjamo pa se, da je treba drugi in tretji stavek spremenjenega prvega odstavka 17. člena zakona besedno izboljšati. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne bomo podprli tega zakona o državni upravi, ker menimo, da ga je treba v celoti spremeniti, ne pa z novelami, ko kateri vladi kdaj kaj odgovarja. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Tudi to novelo, novelo Zakona o državni upravi, so vložile poslanske skupine Šarčeve koalicije. Ta novela naj bi, kot je bilo povedano, širila političnobirokratski aparat na posameznih ministrstvih, kjer naj bi namesto dveh nekje imeli tri oziroma celo štiri državne sekretarje oziroma namestnike ministra. Tudi v tem primeru predlagatelji niso uspeli predstaviti nobenega argumenta za to političnobirokratsko širitev. V Slovenski demokratski stranki smo bili vedno proti nepotrebni birokratizaciji, proti nepotrebnemu večanju upravnega aparata. Država mora biti v službi ljudi, Vlada pa mora skrbeti, da je državna uprava vitka in učinkovita. Druga Janševa vlada je v letu 2012 pričela s procesom debirokratizacije in povečanja učinkovitosti državne uprave. Število ministrstev je bilo zmanjšano za tretjino, z 18 na 12, pričel se je proces zmanjševanja paradržavnih institucij, skladov, agencij. Žal se je politika naslednjih vlad spremenila in tudi danes, žal, ni nič drugače. Ker gre za napačen pristop in napačno politiko, ki ne vodi k boljši učinkovitosti državne uprave in javnega sektorja v celoti, je prav, da je tudi ta novela dobila rdečo luč na matičnem odboru. V razpravi na matičnem odboru pa je predsednik Obrtno-podjetniške zbornice gospod Branko Meh izpostavil pričakovanja malega gospodarstva o tem, da dobi, kot se je izrazil, državnega sekretarja, ki bo pristojen za malo gospodarstvo. Novela zakona sicer o tem ni govorila, saj področij dela državnih sekretarjev zakon ne določa. Določa jih minister oziroma Vlada. Gospod Meh je tudi v razpravi izpostavil predvolilne obljube, v katerih smo vse politične stranke, razen Levice, zagotovile, da bomo področju malega gospodarstva namenili posebno pozornost tudi z imenovanjem državnega sekretarja oziroma celo ministra za to področje. V Slovenski demokratski stranki menimo, da so pričakovanja Obrtno-podjetniške zbornice utemeljena in jih podpiramo, za njihovo uresničitev pa ni potrebno spreminjati zakona. Iz tega razloga sem danes na ministra Počivalška naslovil pisno poslansko pobudo, v kateri sem ga spomnil na predvolilne obljube, ki jih je pred volitvami dajala tudi njegova stranka, in ga pozval k imenovanju državnega sekretarja za področje malega gospodarstva, za kar ni nobene ovire in ni potrebna nobena sprememba zakona. Pričakujem, da se bo to tudi zgodilo.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin in v skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek v predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O USTANOVITVI SVETA ZA ELEKTRONSKE KOMUNIKACIJE. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložil Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predsedniku odbora. gospodu Zvonku Černaču. Izvolite.
Glede na to, da gre za formalno zadevo, dovolite samo nekaj besed. Zakon o elektronskih komunikacijah v 229. členu opredeljuje Svet za elektronske komunikacije Republike Slovenije kot organ za svetovanje pri usmerjanju razvoja elektronskih komunikacij in pri varstvu interesov potrošnikov na področju elektronskih komunikacij, ki ga ustanovi Državni zbor. Svet za elektronsko komunikacijo je bil ustanovljen na podlagi Odloka o ustanovitvi Sveta za elektronske komunikacije, ki ga je Državni zbor sprejel v letu 2010. Zadnja novela Zakona o elektronskih komunikacijah v 34. točki 256. člena določa, da z dnem uveljavitve zakona ta odlok preneha veljati, uporablja pa se do izdaje novega odloka. Odlok vsebinsko sledi določbam prejšnjega odloka z dopolnitvijo, da sedanji člani Sveta za elektronske komunikacije nadaljujejo z delom do poteka njihovega mandata, tako kot to določa 253. člen Zakona o elektronskih komunikacijah. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je kot matično delovno telo obravnaval in sprejel predlog odloka in ga posredoval Državnemu zboru v sprejetje. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Sedaj prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prijavo je podala Slovenska nacionalna stranka, v imenu katere bo govoril gospod Dušan Šiško. Izvolite.
Predsednik, hvala. Spoštovani kolegi, kolegice! Kolikor nam je še ostalo časa do konca današnjega dne [[…]]Na podlagi 229. člena Zakona o elektronskih komunikacijah, ki je kar obsežen, in tretjega odstavka 108. ter 112. člena Poslovnika Državnega zbora je Državni zbor na seji sprejel ta Odlok o ustanovitvi Sveta za elektronske komunikacije Republike Slovenije. Svet je opredeljen kot organ za svetovanje pri usmerjanju razvoja elektronskih komunikacij ter pri varstvu interesov potrošnikov na področju komunikacij v Republiki Sloveniji. Naloge Sveta so, da daje mnenja, priporočila in predloge glede zadev na področju elektronskih komunikacij, vključno glede varstva potrošnikov, invalidov in uporabnikov s posebnimi socialnimi potrebami na tem področju. Svet sestavlja 11 članov, 4 člane imenuje izmed predstavnikov potrošniških, reprezentativnih invalidskih organizacij, 7 pa izmed različnih strokovnjakov s področja elektronskih komunikacij. Poslovnik Državnega zbora v 112. členu tudi določa, da Državni zbor o volitvah, imenovanjih in razrešitvah odloča s sklepom. Člani Sveta imajo tudi pravico do povračila stroškov in mesečne nagrade članom Sveta ter njegovemu predsedniku in podpredsedniku, ki je določena v enaki višini kot doslej. Tako mesečna nagrada, ki je sorazmerna obsegu opravljenega dela, znaša za člane največ 235 in se usklajuje z letno stopnjo inflacije. Predsednikova mesečna nagrada znaša največ do trikratne, za namestnika predsednika pa do največ dvakratne višine navedenega zneska. Tukaj mi je pa malo sporno, kajti če mi odločamo o nekom, potem bi se morali tudi enkrat za vselej dogovoriti in poenotiti cene svetom zavoda in njihovim predsednikom. Naj povem primer, da nekdo, ki ga je tudi državni zbor potrjeval, dobi 35 evrov za sejnino, tukaj pa imajo 230 plus, podpredsednik krat 2 in predsednik krat 3, tako da o tem se bomo morali še pogovarjati. Sredstva, pogoje za delo in informiranje sveta zagotovi Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije. Nadzor nad zakonitostjo, namembnostjo, učinkovito in uspešno rabo sredstev Agencije opravlja Računsko sodišče. Določen je tudi iztek mandatne dobe sedanjih članov sveta, to je s potekom časa, za katerega so bili po dosedanjih predpisih imenovani za mandatno dobo 5 let. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli Predlog odloka o ustanovitvi Sveta za elektronske komunikacije.
Hvala, gospod poslanec. S tem smo tudi zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo, kjer pa imamo obe odjavi. S tem prehajamo v sklepni del splošne razprave in me zanima, gospod Zvonko Černač, če želite spregovoriti? Hvala. Ugotavljam, da ste vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, dobili besedo. Ker čas, ki je določen, še ni potekel, sprašujem, ali želi kdo na podlagi 71. člena Poslovnika še razpravljati. Ugotavljam, da ne, in s tem zaključujem splošno razpravo o predlogu odloka. Ugotavljam, da amandmaji k predlogu odloka niso vloženi. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 8. marca 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam peto sejo Državnega zbora, ki jo nadaljujemo jutri ob 10. uri. Nasvidenje!