poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 95 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Milorad Mijatović, Nataša Mihailović Vacić, Jasmina Karanac i Nenad Konstantinović. Nastavljamo rad i prelazim na zajednički, načelni, jedinstveni pretres o Predlozima zakona iz tačaka od 15. do 22. tačke dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva; saobraćaja i infrastrukture, Aleksandar Damjanović i Miodrag Poledica, državni sekretari u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture; Jovanka Atnacković, Zoran Ilić i Veljko Kovačević, vršioci dužnosti pomoćnika ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture; Mirjana Čizmarov, direktor Direktorata civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije; Andrijana Jovanović, zamenik predsednika Komisije za javno - privatno partnerstvo; ambasador Zoran Đurišić, koordinator Sektora za konzularne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova i Vasilije Petković, načelnik za viznu politiku u Ministarstvu spoljnih poslova. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički, načelni, jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21. i 22, a pre otvaranja zajedničkog načelnog, jedinstvenog pretresa, podsećam vas, da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički, načelni, jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o upravljanju aerodromima; Predlogu zakona o stanovanju i održavanju zgrada; Predlogu zakona o transportu opasne robe; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javno- privatnom partnerstvu i koncesijama; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i UN o Centralnoj kancelariji projekta Trans-evropskih železnica; Predlogu zakona o potvrđivanju multilateralnog sporazuma o komercijalnim pravima u vanrednom vazdušnom avio-prevozu u Evropi i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza za nosioce običnih pasoša. Da li predstavnici predlagača prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, želi reč? Reč ima narodni poslanik potpredsednik i ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, poslanice, građani Srbije, pred vama je danas osam predloga zakona koji se odnose, pre svega, na sektor transporta, bilo da je u pitanju vazdušni saobraćaj, drumski, železnički saobraćaj je direktno ili indirektno vezano takođe za transport. Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, kao i ukidanje viza, zakon o stanovanju, vezan za sektor građevinarstva i komunalnim delatnostima. Pokušaću da budem najkraća i da objasnim šta je to zbog čega je Vlada Republike Srbije zajedno sa svim ministarstvima ove zakone predložila parlamentu na usvajanje. Zakon o potvrđivanju multilateralnog sporazuma o komercijalnim pravima u vanrednom vazdušnom prevozu, to je inače sporazum koji je usvojen još 1956. godine, usvojile su ga četiri države: Francuska, Belgija, Luksemburg i Švajcarska. Koliko je bio važan za razvoj vazdušnog saobraćaja pokazuje podatak da je danas 21 zemlja potpisnica tog sporazuma. Naša intencija jeste da to bude i Srbija. Suština sporazuma o kome ćemo danas razgovarati odnosi se na jedan uzak deo vanrednog javnog avio-prevoza, pre svega avio-taksi, prevoz vazduhoplovima, dakle, do šest sedišta, hitni medicinski letovi, zatim letovi za neka izdvojena područja. Omogućava se dakle svim onim koji potpišu ovaj sporazum, svim avio-prevoznicima koji obavljaju ovakvu vrstu prevoza, da mogu da vrše prevoz bez posebnog odobrenja. Ovaj sporazum je usklađen sa svim dokumentima naših vazduhoplovnih vlasti, ali isto tako sa direktivama i dokumentima evropskih vazduhoplovnih vlasti. Drugi sporazum jeste sporazum između naše vlade i UN o Centralnoj kancelariji projekta trans-evropske železnice. Srbija, odnosno Beograd će biti domaćin Centralne kancelarije Trans-evropske železnice. Mislim da je to veoma važno za našu zemlju, budući da Srbija, pre svega ima odličan položaj koji se trudimo da upravo kroz razvoj infrastrukture i dalje razvijamo. U tom smislu je naša situacija da ćemo biti domaćini koja je potvrđena u aprilu 2015. godine, vrlo važna. Ovaj sporazum koji je ispred vas, pre svega, tretira određene tehničke detalje našeg predsedavanja koji se odnose na sve ono što mora jedna kancelarija da ima u trenutku kada bude predsedavala ovako vrlo važnim projektom Trans-evorpske železnice. Podsetiću vas samo da 1992. godine je Srbija i još 16 zemalja potpisala ovaj sporazum sa UN. Treći zakon je zakon o izmenama i dopunama Zakona o javno privatnom partnerstvu i koncesijama, prvi put u Srbiji donet 2011. godine, bilo je određenih izmena, jer onako kako je život tekao i kako su se videli određeni problemi, tako se jednostavno i zakon uređivao da bude još bolji, da bude naravno u skladu sa svim evropskim direktivama. Imali smo određene izmene i u martu mesecu ove godine, ali ono što mi danas radimo o izmenama i dopunama ovog zakona jeste da, pre svega, još više povećamo sigurnost cele procedure i celog procesa. Za vašu informaciju, ukupno je Komisija za javno-privatno partnerstvo, koju je Vlada Srbije osnovala 2012. godine, usvojila 41 predlog projekata javno-privatnog partnerstva i koncesija, 27 su javno-privatno partnerstvo, 14 su koncesije, a 17 ugovora je do sada potpisano. Uopšte, ovaj zakon treba da nam zaista omogući da nekako smanjimo taj raspon koji postoji između velike želje i tražnje za jednom dobrom infrastrukturom, naročito u lokalnim samoupravama, a sa druge strane, često sa nemogućnošću da za tu infrastrukturu imamo određene izvore finansiranja i da zaista uspemo da napravimo takvu infrastrukturu. Zato se ovaj vid, kao neki novi vid, izvora finansiranja i koristi sa tom razlikom, što kada pogledate projekte koji su odobreni i realizaciju tih projekata, odnosno ugovora koji su zaista potpisani, onda to nije dovoljan broj. Dakle, nama mnogo više treba privatno-javnog partnerstva, nego što ga imamo do sada. Ovaj zakon, izmene ovog zakona, takođe, pojašnjavaju se, ovom prilikom, i posebni oblici koncesija, dakle, koncesija za javne radove i koncesija za javne usluge. Takođe, videćete u članovima, verujem da ste već prethodno na odboru imali prilike da to komentarišete, a to je da se pravi tačna razlika između javno-privatnog partnerstva sa elementima koncesije i bez. Ova razlika je bila uglavnom tretirana kroz neke druge zakone, a sada se nalazi unutar ovog Predloga zakona. Sledeći zakon jeste Zakon o upravljanju aerodromima. Mislim da je donošenjem i nadam se donošenjem i usvajanjem ovog zakona u parlamentu konačno zaokružena ta jedna slika u vazdušnom saobraćaju, kada govorimo o kompletnom vazdušnom saobraćaju, zato što smo nedavno, kada kažem nedavno, u prethodnom sastavu parlamenta, usvojili Zakon o vazdušnom saobraćaju koji jeste tretirao sistem bezbednosti i obezbeđivanja vazdušne plovidbe. Kada su u pitanju aerodromi, uređivao je pitanja koja se odnose na vrstu aerodroma, namenu itd. Ovaj Zakon o upravljanju aerodromima po prvi put praktično tretira vrlo jasno delatnost upravljanja aerodroma kao opšti interes, i to je jako važno, imajući u vidu da, kada pogledate naš vazdušni transport i kada pogledate šta je sve Srbija uradila u prethodne dve godine, onda je potpuno jasno da se nekako vazdušni transport govoto izdvaja u odnosu na sve druge vidove transporta i da smo mi u tom smislu zaista već sada uređeni po svim standardima EU, što je za nas važno da imamo evropske standarde da bi mogli da se razvijamo. Sa druge strane, ne zaboravite da je samo pre dve godine, broj putnika na aerodromu „Nikola Tesla“ bio ispod dva miliona, a da mi danas govorimo već o 4,8 miliona putnika na aerodromu „Nikola Tesla“. Dakle, taj trend postoji i uopšte naš položaj, položaj našeg aerodroma daje mogućnost da se aerodrom dalje razvija. Sa druge strane, takođe, na teritoriji Republike Srbije ima oko 30-ak malih aerodroma. Ne malih po svom izgledu, nego po kapacitetu, odnosno broju prevezenih putnika i to su: Morava, Kraljevo, Ponikve, Vršac, Novi Sad, Bor, Subotica, Zrenjanin, Kikinda, Mitrovica, Lisičiji Jarak, Smederevo, Kostolac, Valjevo, Paraćin, Čačak, Trstenik itd. Sve su to aerodromi koji mogu da se koriste. Neki za upravljanje nekim sportskim uslugama, a neki opet samo za određene prevoze, ali su to svakako aerodromi koje mi u određenim fazama i u strateškim pravcima nećemo ostaviti baš sa strane, nego ćemo voditi računa o njima. Naredni zakona koji se danas nalazi ispred vas jeste Zakon o transportu opasne robe. Mi smo u oblasti transporta, uopšte i kada govorimo i o drumskom, železničkom saobraćaju, vodnom saobraćaju, puno zakona doneli, i o prevozu robe i o prevozu putnika. Ovo je vrlo važna oblast o kojoj moramo da vodimo računa, a to je Zakon o transportu opasne robe, koji praktično definiše vrlo jasno uslove obavljanja unutrašnjeg i međunarodnog transporta opasne robe u drumskom, železničkom i vodnom saobraćaju. Sa druge strane, takođe jasno definiše sve one uslove i obaveze koje moraju da imaju svi oni koji se uopšte bave ovakvom vrstom transporta. Ovaj zakon je potpuno transponovao Direktivu Evropskog parlamenta i Saveta o kopnenom transportu opasne robe, što je osnovni razlog, između ostalog, zbog čega smo želeli da razgovaramo i da donesemo ovakav jedan zakon. Sa druge strane, ovaj zakon je nekako brana ka sivoj ekonomiji koja svakako postoji i ne možemo reći da ne postoji u transportu, ali se zaista sa svakim zakonom koji mi donosimo polako i smanjuje. Takođe, Zakon o transportu opasne robe institucionalno menja jednu od organizacija. Pre određenog broja godina ustanovljena je Uprava za transport opasnog otpada. Ova Uprava prestaje da postoji donošenjem ovog zakona i kompletna delatnost se prebacuje u okvire Ministarstva saobraćaja. Mislimo da je to mnogo efikasnije. Mislimo da će se, u tom smislu, sektor za transport opasne robe baviti samo i isključivo tim specifičnim poslovima, a da će praktično sve one druge poslove, kojima se takođe bavila Uprava, dakle, finansijske, javne nabavke, računovodstvo… Toga prosto više neće biti, jer to će raditi u samom Sekretarijatu Ministarstva. Vrlo važan zakon koji je probudio dosta komentara jeste Zakon o stanovanju i održavanju zgrada. Ovo je zakon koji, rekla bih, dotiče svakog građanina u Srbiji zato što svi negde živimo, stanovima ili kućama, i prosto je nemoguće da nismo zainteresovani za sve odredbe koje tretira ovaj zakon. Prvi put, rekla bih, nakon puno, puno godina i mnogo zakona koji su donošeni, čak tri zakona koji tretiraju, na neki način, ovu oblast, a to su Zakon o stanovanju, Zakon o održavanju stambenih zgrada i Zakon o socijalnom stanovanju, mi stavljamo pred vas poslanike jedan zakon koji pokušava da obezbedi uslove da govorimo, jednog trenutka, o održivom načinu stanovanja, a koji takođe daje osnove da naredne godine, 2017. godine, konačno Republika Srbija ima svoju Strategiju stambene politike, da imamo Akcioni plan, da znamo tačno u kom smeru se praktično razvijamo kada govorimo o stanovanju, da obezbedimo onaj minimum održavanja koji mora da postoji u svakoj zgradi, da vodimo računa, jer to je sada postalo pitanje bezbednosti ljudi, zato što imamo situacije koje nam donose ozbiljne probleme kada govorimo o održavanju samih zgrada, ali sa druge strane daje i osnovu da počnemo da razmišljamo potpuno drugačije na temu energetske efikasnosti. Gotovo 90% stambenih zgrada i kuća je napravljeno bez uvažavanja standarda energetske efikasnosti i to jeste problem sa stanovišta onih koji naravno žive u svojim stanovima i troškova koje imaju, ali sa druge strane i sa stanovišta države, jer treba racionalnije da se ponašamo u odnosu na energiju. Ovaj zakon po prvi put vrlo detaljno definiše odnos prema stanovanju, pre svega, prema socijalnom stanovanju, zatim tačno definiše grupe koje imaju problem i koje se pojavljuju, u tom smislu, kao korisnici socijalnih stanova. Po prvi put, vi ćete u zakonu naći žrtve porodičnog i partnerskog nasilja. Isto tako i beskućnike i sve druge grupe. Ono što su važne činjenice u ovom zakonu, a koje su budile puno komentara, pa ću ja na početku vrlo kratko da ih kažem, a posle ćemo u raspravi, verovatno, da ih dodatno objašnjavamo, jeste da smo mi sve vreme, prethodnih godina, izdvajali određeni novac za održavanje zgrada. Često ili prečesto nam se dešavalo da ne znamo da li se taj novac, odnosno kakva je struktura tog novca, da li zaista u rezultatu mi dobijemo održavanje zgrade. U isto vreme smo imali situacije da padaju fasade, da ne rade liftovi, da imamo milion problema koji nam se dešavaju u zgradama. Kada govorimo sa stanovišta troškova, ovde nema novih troškova u odnosu na ono što mi već izdvajamo kao stanari određenih stambenih objekata. Vrlo je važno da konačno znamo kako i na koji način se upravlja stanovima i stambenim objektima, ko je odgovoran u našim zgradama, da nam upravo ne padne fasada i da nekoga ne ubije, jer smo imali takvih slučajeva u prethodnih 10 godina. Dakle, jasno su propisana prava i obaveze. Drugo, pojava profesionalnih upravnika koja je, takođe, naišla na dosta otpora, rekla bih, upravo sa one strane koja ne želi red. Dakle, u zgradama mogu i ne moraju, dakle, nisu obavezni da postoje profesionalni upravnici. U drugim državama oko nas i u EU oni su uglavnom obavezni. Ovde je to izbor stanara. Dakle, ukoliko stanari u svojoj stambenoj jedinici izaberu svog tzv. ranijeg predsednika kućnog saveta, sada upravnika zgrade, onda će on biti taj koji će voditi računa, u skladu sa ovim zakonom koji jasnije definiše prava i obaveze, dakle, šta će i na koji način će se upravljati zgradom. Ukoliko stanari ne žele da imaju svog komšiju za predsednika svoje jedinice, oni će zajedno sa Privrednom komorom, izabrati nekoga ko će upravljati na taj način zagradom. Takođe, pitanje prinudne uprave postoji samo u onim zgradama gde stanari ne mogu da se dogovore ko će zaista da upravlja održavanjem zgrade, ko je taj ko će da vodi računa o našem novcu koji mi izdvojimo i za koji treba praktično da dobijemo određenu uslugu, a pre svega minimalno održavanje u skladu sa principima bezbednosti. Lokalna samouprava, dakle ne stanari, nego lokalna samouprava je ta koja će izabrati, nadam se, uvek, ako toga uopšte bude, na jedan određeni rok prinudnog upravnika, koga će, takođe, izabrati zajedno da Privrednom komorom. Prinudni upravnici moraju da polože određene ispite, da imaju svoje licence itd., da bi uopšte mogli time da se bave. Vrlo važan deo ovog zakona po prvi put nakon dosta decenija rešava pitanje zaštićenih stanara i vlasnika stanova. Njihovi interesi su potpuno suprotstavljeni, naravno svo ovo vreme i nije bilo lako razgovarati sa jednima i sa drugima, i pokušati da nađemo ono što je najpravedniji način da ovo pitanje rešimo, jer kad tad, ovo pitanje mora da se reši. Takođe, sve zemlje oko nas su ovo pitanje rešile. Mi smo to nekako stalno stavljali sa strane. Dat je jedan ozbiljan rok, od deset godina, lokalnim samoupravama da reše ovo pitanje. Najveći broj tih stanova se upravo nalazi, odnosno tih stanara se nalazi na teritoriji Beograda, i to u centru Beograda. Sledeći zakon koji je jednako važan kao i ovaj i kao svi koje sam do sada pominjala, jeste Zakon o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima. Često se susrećemo sa problemima. Prvo šta su zaista komunalne delatnosti? Da li lokalne samouprave imaju novca da zaista sprovode svoju komunalnu delatnosti? Kako se finansiraju? Sa druge strane, da li zaista dobijamo kvalitetnu uslugu koja nam je potrebna, ako govorimo o komunalnim delatnostima. Ovaj zakon je mnogo detaljnije precizirao i definisao šta su komunalne delatnosti. U nekim oblastima je vrlo jasno uveden princip konkurentnosti, takođe ovaj zakon obezbeđuje, na taj način, mogućnost da se mnogo stabilnije finansiraju komunalne delatnosti. Ono što mislim da je važno, po prvi put u ovom zakonu postoji, pre svega, mišljenje, i uvažava se mišljenje korisnika, to znači građana, o kvalitetu određene komunalne delatnosti. Najmanje jedanputa godišnje, a bilo bi dobro da to bude i malo češće. Zakoni koji su ispred vas, verujem da ćemo danas, i koliko god je potrebno, o svakom od ovih zakona razgovarati, o svakom članu zakona za koji smatrate da možda nije dovoljno jasan, ili za koji imate predlog da bude još bolji, ali mislim da svaki od ovih zakona daje mogućnost, prvo, da podignemo kvalitet života građana Srbije na mnogo viši nivo, jer to je naš posao i da uspostavimo jasna pravila, jasne kriterijume, u svakoj oblasti koju ovi zakoni, koje sam do sada pomenula, diraju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana gospođo Mihajlović, želim da pozdravim vas i vaše saradnike, kao i predstavnike Ministarstva inostranih poslova, i želeo bih u ime Odbora za spoljne poslove Narodne skupštine Republike Srbije, da kažem nekoliko reči o Predlogu zakona, o kom će se Skupština danas izjasniti, a to je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine u međusobnom ukidanju viza za nosioce običnih pasoša. Odbor je juče većinom glasova usvojio predloženi tekst zakona. Nije bilo negativnih komentara, naprotiv, svi su verbalno podržali ovaj Predlog zakona. Prilikom izjašnjavanja nisu svi glasali, ali to je deo skupštinske atmosfere i odnosa koji postoje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ovo govorim zato što svi poslanici Odbora za spoljne poslove su podržali Predlog zakona, jer smatraju da je reč o izuzetno važnom zakonu kojim se dalje unapređuje, izuzetno visok, nivo međudržavnih odnosa između Narodne Republike Kine i Republike Srbije. Želim da, kolege narodne poslanike i javnost, upoznam sa činjenicom da će Srbija biti sa prihvatanjem ovog zakona prva zemlja u Evropi koja će omogućiti kineskim građanima da bez vize borave u Republici Srbiji, u trajanju od 30 dana, i biće jedna od 11 zemalja sveta koja ima takav režim odnosa u oblasti viza sa Narodnom Republikom Kinom. Ovo je za Republiku Srbiju samo dalja nadogradnja visokog kvaliteta odnosa koji postoje. Želim da podsetim sve prisutne da boravak građana Narodne Republike Kine, u vremenskom roku od 30 dana, će i te kako značiti za unapređenje sadržaja naše saradnje. Nije reč samo o onome što je do sada sadržaj saradnje nego i o onome što će biti. Ljudi pojednostavljeno smatraju da je reč samo o unapređenju saradnje u oblasti turizma. Međutim, nije reč samo o tome. Biće i toga, ali i u svim drugim oblastima i te kako se pruža prilika da se odnosi unaprede. Želim da javnost zna da je Srbija sa Kinom uspostavila najveći nivo međudržavnih odnosa u Evropi, nivo sveobuhvatnog strateškog partnerstva, da smo imali zadovoljstvo da juna meseca ove godine, predsednik Si Đinping poseti Republiku Srbiju, da bude gost našeg predsednika i naše države, da je to prvi put posle 32 godine da jedan kineski predsednik dolazi u Srbiju. želim da obavestim javnost da je 2014. godine Republika Srbija bila domaćin Trećeg samita procesa saradnje 16 plus jedan, procesa saradnje između Kine i zemalja centralne i istočne Evrope, da je predsednik Vlade Narodne Republike Kine, Li Kećang, koji je posetio tada Srbiju, bio prvi predsednik koji posle 28 godina je posetio Srbiju. Želim da javnost zna, da naši odnosi imaju i te kako dobar, kvalitetan sadržaj, da nismo prvi samo po ukidanju viza. Mi smo prva zemlja u Evropi gde je kineska kompanija napravila jedan most. To je most Zemun – Borča, da smo prva zemlja u Evropi, gde je napravljen jedan blok termoelektrane Kostolac B, to je projekat revitalizacije izgradnje termoelektrane. Da ćemo biti prva zemlja koja zajedno sa Kinom realizuje projekat pruge rekonstrukcije, modernizacije, izgradnje pruge između Budimpešte i Beograda, da ako se realizuju brojni drugi potpisani sporazumi, u ovom trenutku imamo 92 sporazuma koja su potpisana sa Narodnom Republikom Kinom, plus ovih šest koji su potpisani sada u Rigi, jedan od tih sporazuma koji su potpisani u Rigi je Sporazum o kojem mi sada raspravljamo. To će za nas biti izuzetno, izuzetno velika korist i za Republiku Srbiju, u različitim oblastima prilika da što veći broj građana Narodne Republike Kine dođe u Srbiju. Govoriću o ovoj temi i uopšte u raspravi, ali želim da naglasim, da je naše Ministarstvo unutrašnjih poslova, da su drugi nadležni organi, resorna ministarstva, dali podršku za usvajanje ovog zakona, procenili sve aspekte primene ovog zakona, uključujući bezbednosne i druge, otklonili bilo kakvu mogućnost da eventualno primena ovog zakona može proizvesti bilo kakve, da kažem, negativne efekte, naprotiv, svi smatraju da je ovaj zakon jako, jako dobar. Naravno, naša želja je da se saradnja sa Narodnom Republikom Kinom unapredi, a kada je reč o turizmu, da to ne ostane na 14.692 ili obrnuto, kako je bilo 2015. godine, da njihov broj poraste, čemu će sigurno doprineti i unapređenje saradnje u oblasti avio-saobraćaja, ali otom-potom, jer ćete i vi sigurno kao ministar nas upoznati sa svim onim što Vlada radi. Jednom rečju, Odbor je juče usvojio ovaj predlog.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, pred nama je set veoma bitnih zakona. Ja bih se koliko mi bude vreme dozvolilo osvrnuo, pre svega, na Zakon o izmenama Zakona o privatnom i javnom partnerstvu. To smatram da je jedan zakon od izuzetnog značaja za sve građane Republike Srbije. Pre svega ste u uvodnoj reči već pomenuli da je do sada potpisano 17 ugovora o privatno-javnom partnerstvu na nivou Srbije, a ja moram reći da sam u opštini, koju vodim, u Topoli, sam nosilac pet takvih ugovora i po tome smo najbolja lokalna samouprava, ubedljivo u Srbiji. Zbog toga hoću da kažem, pre svega, da ohrabrim i druge lokalne samouprave, a i zbog građana Republike Srbije, da kažem da su projekti privatno-javnog partnerstva jedna ogromna neiskorišćena šansa, jer na takav način možete da rešite gomilu problema, od prevoza, odnošenja smeća. Mi smo prvi u Srbiji kao lokalna samouprava uradili projekat privatno-javnog partnerstva za odvoženje smeća sa seoskog područja i zbog toga smo zvanično u 2016. godini proglašeni za najčistiju opštinu u Srbiji, javna rasveta i sve ostalo. Šta je ono što je u stvari, u suštini, možda i problem i zbog čega je do sada postojala i odbojnost kod lokalnih samouprava vezano za projekte privatno-javnog partnerstva, jeste par stvar. Pre svega mislim, još uvek mala informisanost samih, kako građana tako i lokalnih samouprava i određene edukacije bi bile potrebne da prosto to jače zaživi u samoj Srbiji. Zatim, moram da kažem, malo je komplikovana i procedura. Ovde je, i meni je drago da mogu da pozdravim uvaženu gospođicu Andrijanu, ili gospođu, koja je sekretar Komisije za davanje saglasnosti na privatno-javno partnerstvo Vlade RS, ali ona je najbolji svedok koliko nekada imamo i muke i problema da dobijemo saglasnost. Meni su trenutno u proceduri još dva projekta, jedan je za recikliranje otpada, drugi je projekat koji smatram da je izuzetno bitan, a to je za održavanje grobalja na seoskom području, jer nažalost, mi smo kao narod po malo i nemarni i veoma malo radimo, gde su javno komunalna preduzeća u gradovima i varošima tu se i groblja i održavaju na bolji način ili lošiji način, ali na primer, na seoskom području, situacija širom Srbije je u veoma lošem stanju. To je ostavljeno mesnim zajednicama da se snalaze kako znaju i umeju, a oni se nažalost najčešće snalaze veoma loše. Ono što sam hteo da kažem, šta je dodatni problem. Kada se ugovori potpisuju i u starom zakonu je stajalo da će se ti ugovori dostavljati Ministarstvu privrede i trebalo bi ti ugovori da se javno objavljuju na sajtu Agencije za privredne registre. To bi bilo dobro. Niko od nas ko je već radio dosta tih ugovora, ne beži da prosto i neki drugi koji su to radili, da vidimo različita iskustva i da pogledamo na koji način su određene lokalne samouprave rešavale pojedine probleme i tom razmenom iskustava bi se moglo toga dosta dobrog doprineti. Zbog toga bi vas zamolio gospođo ministre, da jednostavno zaživi centralni registar svih ugovora o privatno-javnom partnerstvu. Ako to zaživi i zaživi jasna edukacija, tek će tada taj zakon dati prave rezultate. Ono što bih još, pre svega, pozvao, a to sam i rekao, nadležne u resornom Ministarstvu koji daju državnom sekretaru komisiju za davanje saglasnosti na privatno-javna partnerstva da se tu malo efikasnije i ažurnije radi i to bi bilo bolje za sve nas iz lokalnih samouprava. I naravno, da sama ideja bude jasnija, šta je to što hoćemo i što možemo, koje je to javno dobro da dajemo privatnom partneru ili koncesionaru. Nova Srbija će u Danu za glasanje podržati ove izmene zakona kako o privatno-javnom partnerstvu, tako i izmene zakona o koncesijama, ali ono što bih ja sada, naravno kao i većina poslanika koja će govoriti posle mene, a to je, vezao se za zakon o stanovanju koji je izazvao dosta reakcija i u javnosti Srbije, a moram da kažem i kod nas, narodnih poslanika, ja sam i zbog građana Srbije koji gledaju ovaj prenos, hteo da izvučem nekih desetak stvari koje su bitne i koje možemo zajedno i kasnije da komentarišemo, šta donosi novi zakon o stanovanju. Vi ste već opomenuli malo čas, kada ste govorili o zakonu, upravnike zgrada. Mi smo do sada imali predsednike skupštine stanara. Nažalost, većina zgrada u Srbiji te skupštine nije ni imala. Mi imamo lošu praksu lokalnih samouprava, devedesetih godina su ljudi dobijali za par stotina maraka stanove, zgrade su postale privatne, a kada treba da se da neki dinar da se te zgrade, i naročito zajedničke prostorije, liftovi, stepenište održavaju, mi svi tu imamo strašnih problema i onda isti ti ljudi dolaze u opštine i kažu – ajde vi nama sada pomozite, dajte neki dinar. Tačno je da je nekada u lokalnim samoupravama postojao SIZ ili fond ili kako se već zvao, solidarne stambene izgradnje čija su sredstva korišćena za održavanje zgrada, ali toga više nema. Ono što ste već napomenuli, upravnika zgrada koji će birati stanari između sebe po proceduri kao što je birano ranije i predsednik skupštine stanara, upravnika koga izaberu sami stanari neće biti plaćen, ali imamo sada to, kako sam ja nazvao prinudni upravnik, ukoliko stanari ne mogu da se dogovore između sebe, tu je lokalna samouprava. Ona će imenovati tog prinudnog upravnika i to kaže – angažovati profesionalnog upravnika sa liste koji će voditi Privredna komora Srbije. Njega će plaćati stanari dok ne izaberu među sobom upravnika, što ga pre izaberu manje će plaćati. Inače to plaćanje će biti po stanu od 200 do 350 dinara. Sada, mene uvažena gospođo ministar interesuje kada kažemo do 200 do 350 dinar, kvadratura, to sve razumem, ali sami kriterijumi na koji način će biti za pojedine stanove određivano koliki će biti iznos plaćana naknade na mesečnom nivou? To je nešto što bih voleo da čujem podrobnije od vas. Interesuje me takođe i na koji način će biti samo određivanje i kakva će biti procedura polaganja i za koji vremenski period ćemo mi u Srbiji imati te ljude koji će biti sutra ti tzv. prinudni upravnici? Koliko će vremena proći, da li će to biti u prvoj polovini 2017. godine, do kraja 2017. godine? Voleo bih da čujem kolika će biti njihova neto plata na mesečnom nivou? To će zavisiti naravno od broja ne znam, stanova, koliko ko bude imao sreće da dobije koliko veliku zgradu ili koliko ima firmi u toj zgradi, ali da li Ministarstvo ima procene koliko će to sve skupa da iznosi? Ono što je novina to je da je upravnik zgrade nešto što bi mi danas popularno rekli menadžer. Upravnici zgrada će imati sličnu funkciju kao dosadašnji predsednici skupštine stanara, to sam već i rekao. Ono što je bitno je da je upravnik taj koji treba da obavesti nadležne organe da obave neku hitnu intervenciju, ukoliko je potrebno da vodi računa o olucima, o samim drugim delovima, bilo da li je u pitanju krov, lift ili sve ono što sam već napomenuo, odnosno da zastupa zajednicu stanara u svim pravnim poslovima. Sada jedno pitanje, to kada kaže da treba da zastupa zajednicu stanara u svim pravnim poslovima, naravno to znači da će prikupljati i novac za sve te zajedničke stvari koje treba popraviti, održavati, servisirati, pa kako smo mi onako dosta nemarni, a svi mi koji imamo neke stanove u nekim zgradama to dosta znamo, pitanje je ko nadzire i ko kontroliše rad ovog prinudnog upravnika, jer je očigledno iz svega ovog što govorim, da će on raspolagati određenim novcem. Pitanje je ko će to nadzirati, da li on ima obavezu da sprovodi nekakvu javnu nabavku, npr. ako je popravka krova na jednoj zgradi to iziskuje značajna materijalna sredstva. Ako u zgradi imate firme u zakupu, plus privatni stanari sakupi se određena količina novca i vi onda trebate sa tim da raspolažete. Da li obavezuje prinudnog upravnika Zakon o javnim nabavkama? Zatim, dalje, podaci o podstanarima. To je isto interesantno. Ovaj zakon nalaže da će upravnici ili da kažem ovi prinudni upravnici vršiti precizan pregled da li postoje podstanari u zgrada ili ne postoje. Ako postoje da li njihove gazde, odnosno davaoci stana plaćaju porez na zakup, kakvi su ugovori, koje su visine? Ono što bih pitao jeste jedna nedoumica koja se javlja u javnosti, a to je da imamo veliki broj stanova, naročito u Beogradu gde imate ljude koji su u inostranstvu ili ne žive u Beogradu, a dali su rođacima, prijateljima ili nekome, nebitno, tzv. čuvanje stana. Svi mi koji smo i studirali i u srednjoj školi obijali pragove različitih gazda bojimo se da će ovaj zakon sa 20% poreza biti udar finansijski na studentariju, kako ja to kažem, na učenike. Voleo bih da mi kažete na koji način će se izvršiti selekcija ko je stanar, a ko je rođak ili čuvar nekog stana? Da li će se tu praviti bilo kakva selekcija? Zatim, šta će se dešavati, ko će procenjivati, da li će to biti lokalne poreske uprave, visinu ugovora za zakup stana? Jer, pazite, ako je jedan prosečan zakup stana za studenta 150 evra u Beogradu, a to je zakup stana od 40 do 50 kvadrata, da li će neko ko iznajmljuje stan od 100 ili 150 kvadrata moći fiktivno da upiše da to iznajmljuje za 150 evra i ko će biti taj koji će sve te procene vršiti i ko će moći da natera nekoga da kaže da li je to stvarna cena i kakve su kazne? Pošto sam u onoj kaznenoj politici gledao da će kazne za neplaćanje održavanja zgrade iznositi od 5.000 do 50.000 dinara, to je interesantno i to potpuno podržavam, ali suština je da nigde nisam mogao da pročitam kolika će biti kazna za lažno davanje informacija oko samih zakupa stanova, ko je u tim stanovima i šta se oko toga dešava. Ono što je takođe interesantno jeste to da će stanari odgovarati za štetu. Eto, to je jedna novina koju građani Srbije treba da znaju. Mnoge zgrade trenutno nemaju ni skupštinu stanara, a kamoli predsednika, pa je to interesantno sada kada budu izabrani, ili će biti upravnici ili ti prinudni upravnici, oni će biti, naravno, odgovorni za održavanje zgrade, ali je samo pitanje sada podstanara na koji način će oni imati same obaveze oko održavanja zgrada i svega ostalog. Zatim, kaže – zgrade ne smeju da ugrožavaju treća lica niti imovinu trećih lica, a ukoliko dođe do štete nastale neadekvatnim održavanjem zgrade odgovaraju svi stanari. Samo bih voleo da čujem komentar i od vas na ove konstatacije. Ono što mi je takođe zaparalo uši, pa bih isto molio određeno objašnjenje, tiče se toga da ukoliko neko od stanara ne bude želeo da plaća naknadu za održavanje zgrade, upravnik će imati pravo da dokaze o neplaćenoj naknadi podnese privatnim izvršiteljima. Ako je to izbačeno, to je odlična stvar. Ono što bih pohvalio posebno u ovom zakonu, to je da više neće biti zaštićenih stanara. To je nešto što je veoma pohvalno. Dolazim iz Šumadije gde je nažalost posle 1945. godine bila divljačka nacionalizacija. Mnogi ljudi igrom slučaja su došli u stanove koji su nacionalizacijom oduzeti od bivših vlasnika. Prošao je proces restitucije i bivšim vlasnicima, ili njihovim naslednicima, trebaju da se vrate stanovi ili određene čitave zgrade, gde sada žive ljudi i neće da izađu iz tih stanova i zgrada. Ovaj zakon na jasan način treba da reši šta treba da uradi grad, odnosno opština, lokalna samouprava, na koji način njih treba raseliti. Naravno, ne možete te ljude ostaviti na ulici, ti ljudi moraju da dobiju adekvatno stambeno rešenje, ali to stambeno rešenje ne može biti u najatraktivnijim zonama kao što je to sada, već jednostavno tamo gde postoji mogućnost socijalnog stanovanja i mogućnost da se tu na adekvatan način reši pitanje tih ljudi. Nije njihova krivica, imate tu i naslednika i sve ostalo, ali ne možete ni oni koji su dobili rešenje o restituciji da trpe zbog toga što neko sada kaže – ja sam zaštićen stanar, ja tamo živim 30-40 godina, živeli su moji roditelji, pa neka žive i moji unuci. To prosto tako ne može. Ono što je interesantna stvar, to je registar o samim zgradama. Jedinstvenu evidenciju podataka o stambenim zajednicama vodiće Agencija za privredne registre i biće javno dostupna na internet stranici Agencije. Rok za formiranje registra svih stambenih zgrada u Srbiji je 12 meseci. E sad, ja bih to malo vezao za onu prethodnu temu, kad sam rekao o centralnom registru ugovora, o Zakonu o privatnom javnom partnerstvu. Mi smo imali u prethodnom zakonu jasno definisane rokove, ali ti rokovi, nažalost, nisu zaživeli, pa bih ja prosto i u ovoj načelnoj raspravi pomenuo ovu temu kao veoma, veoma bitnu, da bi mogli svi skupa jasno da gledamo, jer sve ovo o čemu sam pričao dovešće do malih nedoumica, pre svega za one ljude koji i danas plaćaju i kojima je interes da žive u zgradama gde ima reda i neće biti problema, ali uvek će imati onih koji će sve živo kritikovati. Ono što sam hteo samo da vas pitam, ako vi možda ne možete da mi odgovorite, može neko od saradnika, tiče se plaćanja kod stanarina, odnosno plaćanja poreza na imovinu za stanove. Vi imate u svim lokalnim samoupravama u Srbiji punu cenu, odnosno na punu cenu poreza na imovinu umanjenje od nekih 50% ako vlasnik stana na toj adresi živi gde plaća i imovinu svoju. Ako se ne vodi na toj adresi, on to umanjenje nema. Ja sada pitam, ako imate ugovor o davanju tog stana u zakup i taj zakupac plaća porez, da li će automatski ovom vlasniku stana biti poreska osnovica umanjena za 50% kao da živi on tu? Jer, pazite, ako imate ugovor o zakupu stana, plaćate porez, taj stanar plaća sve obaveze i oko održavanja zgrada, zajedničkih prostora i sve ostalo, onda je logično da ti ljudi imaju sutra umanjenje kao vlasnici stanova od 50%, kao što imaju i na one stanove gde im se vodi u ličnoj karti i gde to na veoma lak način mogu dokazati. Ono što je važno jeste da će Nova Srbija u danu za glasanje podržati ovaj set zakona i nadam se da će ovo ipak na jedan pravi i adekvatan način zaživeti. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Prvo želim da vam se zahvalim na diskusiji i na svim pitanjima i nedoumicama koje ste izneli i da vam se, naravno, zahvalim na tome što ćete ove predloge zakona podržati. Sada ću pokušati da odgovorim na sve ono što ste postavili kao pitanje. Prvo, vezano za izmene i dopune Zakona o javnom privatnom partnerstvu, već sada postoji registar javnih ugovora. Dakle, nijedan ugovor se ne drži negde sa strane i možete ih videti, koliko ja znam, na portalu javnih nabavki. Ukoliko možda svi mislimo da u nekom trenutku to nije dovoljno, pitanje je samo sad kapaciteta, možemo možda da razgovaramo i sa Agencijom za privredne registre, ali svakako ti ugovori postoje, mogu da se vide i vodi se registar, što je na kraju krajeva propisano i zakonom. Da li je to dobro? Evo predloga možda za razmišljanje vezano za samu Agenciju za privredne registre. Mislim i slažem se sa vama da je veoma važno da se razmišlja uvek, ne samo kada su u pitanju veliki projekti, nego upravo i kada je u pitanju manja vrednost projekata i lokalnih samouprava, da se i ovaj vid finansiranja koristi. Pokazalo se prosto da u tom smislu imamo mnogo konkurentniju cenu, da je mnogo efikasnije sprovođenje određenog projekta i da, na kraju krajeva, lokalna samouprava dobije ono što joj je zaista i potrebno. Mislim, takođe, da ste potpuno u pravu oko informisanosti. Ozbiljno je, takođe, pitanje u mnogim lokalnim samoupravama i kapaciteta, da li jedno javno privatno partnerstvo zaista može od početka do kraja da se realizuje. U tom smislu, ja mislim da svi zajedno, Ministarstvo i Komisija, treba da pomažemo da bi takvi projekti prosto zaživeli, da bi ljudi videli da je to realno i moguće i da postoje projekti koji bez problema mogu da idu u javno privatno partnerstvo. Što se tiče ovog drugog zakona, Zakona o stanovanju, krenuću od najupečatljivije stvari, a to su privatni izvršitelji. Ovaj zakon ni u jednom svom predlogu, ni u jednom svom prednacrtu, a da ne govorim o predlogu koji je došao na Vladu, nikada nije imao ni jednu reč, odnosno dve reči – privatni izvršitelj. Nigde se to nije pominjalo i ne postoji uopšte njihova mogućnost da se po ovom zakonu pojave. Dakle, ni u jednom članu ovog zakona. Da krenem sada redom. Održavanje zgrada, sami ste rekli, kroz sve vreme dok ste uopšte govorili o ovome nekoliko puta ste pominjali kakvi smo mi, koliko smo nemarni i kakve situacije imamo u zgradama i šta nam se sve to dešava iz raznih razloga prethodnih najmanje deset i više godina. Neodržavanje zgrada zaista dovodi do velikih šteta, ali je činjenica da nam se poslednjih godina dešavaju čak i smrtni slučajevi i da nikada nismo seli i videli kako ćemo to da rešavamo, ne samo po pitanju toga ko je na kraju odgovoran, ali kada nastane šteta i kad se izgubi ljudski život zbog toga što zgrade nisu održavane, onda je to još teže pitanje. Podsetiću vas, recimo, imate situaciju u martu 2015. godine, to je bilo prošle godine, od pada fasade u Makedonskoj ulici, koja pri tome nije imala formiranu skupštinu stanara, a vlasnici stanova nisu prijavili problem sa fasadom koja je bila dotrajala, povređen je petnaestogodišnji dečak. Ima puno primera koje smo živeli praktično prethodnih godina. Dakle, upravnici zgrada mogu i ne moraju da postoje ukoliko su u pitanju profesionalni upravnici, ali upravnici zgrada kao predsednici skupštine stanara, kako smo ih ranije zvali, su neophodni da postoji. Dan danas, u većem broj zgrada ih nema, upravo zbog toga što stanari ne mogu da se dogovore ko je taj ko će da ih okuplja. Makar zgrada bila mala, sa malim brojem stanara ili sa velikim brojem stanara. Kada govorimo o prinudnom upravniku. Da, njega daje lokalna samouprava. Visinu naknade, dakle, kada je u pitanju prinudni upravnik ili kad su u pitanju, na primer, stanari koji koriste socijalne stanove ili diskriminisane grupe ili svi oni koji ne mogu da plaćaju, određuje tačno lokalna samouprava. Upravo zbog toga da prinudni upravnik ne bi imao neku drugu cenu koja bi posle onemogućila da se obavlja taj posao. Privredna komora Srbije je dužna prvo da napravi obuku. Mi ćemo imati u naredna tri do četiri meseca podzakonski akt koji će tačno i jasno definisati koliko traje obuka, šta se to i ko se sve obučava da bi uopšte mogao da bude upravnik, dakle profesionalni upravnik, da zatim, nakon te obuke polaganja određenog ispita i dobijanje licence. Dakle, taj deo naknade određuje sama lokalna samouprava, kada je u pitanju privatni upravnik. Kada je u pitanju profesionalni upravnik koji će stanari da odluče i da kažu da jednostavno neće svog predsednika, neće svog člana praktično stambene zajednice nego hoće nekog profesionalnog upravnika koji će da vodi računa i da upravlja održavanjem zgrade, u tom slučaju ta cena, prvo to je ugovorno odnos koji će se napraviti između licenciranog profesionalnog upravnika i skupštine stanara i u tom smislu će se oni dogovoriti o ceni. Procene koje smo mi radili, praveći ovaj zakon koji između ostalog je već godinu i po dana se radi i pravi, jeste da je to taj iznos između 200 do 350 dinara. Može da bude i manji. To ćemo videti kad počne stvar da funkcioniše i kada budemo u realnom životu videli kako će izgledati ti ugovori koji se budu pravili. Dalje, pitali ste ko njih kontroliše? Oni su dužni, pre svega, da podnose izveštaj skupštini stanara. Skupština stanara je ta koja će reći da li je zadovoljna sa svojim profesionalnim upravnikom ili nije i svakog trenutka moći da prekine svoj odnos sa profesionalnim upravnikom. Prema tome, konačno će sami stanari određivati da li neko dobro vodi njihovo, odnosno upravlja održavanjem zgrade ili ne. Kada ste govorili o raznim poslovima koje će on da radi. Predviđeno je zakonom da se koriste tri ponude. Dakle, moraju da budu za svaki posao date tri ponude i u odnosu na to da se onda bira ona koja je najpovoljnija. I, opet će odluku donositi u skladu sa prioritetima koje će doneti sama skupština stanara. Kod evidencije podstanara. Pitali ste šta interesuje uopšte profesionalnog upravnika kada imamo podstanare? Samo, dakle, zašto nas zanima da li ima podstanara ili nema podstanara, samo da vidimo ko će da plaća praktično održavanje pod jedan, i pod dva ko će da učestvuje u upravljanju. Dakle, ko će u skupštini stanara da glasa za, recimo, plan toga šta ćemo da radimo u narednih, ne znam, pet, šest meseci ili godinu dana. Dakle, ko će da učestvuje u upravljanju. Samo sa tog stanovišta profesionalnog upravnika zanima da li je vlasnik stana tu ili je podstanar. Samo po dva osnova možete da posmatrate stvar kada govorimo o zakupcima, odnosno vlasnicima. Ili možete da koristite stan po pravu vlasništva ili po osnovu zakupa, ali zakup može da bude bez naknade. Kada govorite o studentima, prijateljima, rođacima, itd, mora da postoji određeni dokument koji će reći da to jeste zakup ali bez naknade, nula dinara, jer je to činjenično stanje ili neka druga vrsta zakupa koja je sa naknadom. Zatim, ko plaća održavanje, to mislim da sam odgovorila. Šteta, mislim da je to takođe važno. U zavisnosti od toga koja je vrsta štete, štetu će plaćati praktično stambena zajednica ili vlasnik stana u zavisnosti od toga šta je šteta. Razne su vrste šteta koje mogu da nastanu. I jedna važna stvar, mislim da ste tu čitali možda neki od prednacrta kada ste rekli – centralni registar stambenih zajednica vodi RGZ, dakle Republički geodetski zavod i mislim da je to mnogo bolje rešenje od nekih rešenja koja su bila ranije predlog. Iako nije u domenu ovog zakona i ne tretira uopšte ovaj zakon, prorez na imovinu koji ste pominjali, tih 50% umanjenja. Ukoliko je zakup celog stana ili cele kuće, onda tog umanjenja svakako nema bez obzira da li je taj zakup sa naknadom ili bez naknade. Ukoliko je zakup dela stana ili dela kuće, e onda može sa poreskom upravnom da se govori o nekom umanjenju. Nadam se da sam delom odgovorila.
Dva minuta, narodni poslanik Dragan Jovanović.
Zahvaljujem se, gospođo ministre, na adekvatnim odgovorima. Samo sam hteo da pojasnim kada sam pomenuo privatne izvršitelje, pošto sam pomenuo jasno kaznenu politiku koju imate za neodržavanje zgrada, potpuno je realno i u životu će to tako biti, da će se ili ti profesionalni upravnici ili upravnice koje izaberu sami stanari preko svog regularnog zbora, odnosno skupštine stanara, obraćati privatnim izvršiocima. Ako ste me pogrešno razumeli, da se u zakonu pominju privatni izvršitelji. Naravno da se ne pominju, ali prosto mislim da će nas život dovesti do toga da će oni u ovakvim situacijama imati svoju ulogu. Eto, samo u tom delu sam pomenuo privatne izvršitelje. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, predsedništvo, gospođo ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe SVM-PDD iznesem naše viđenje o nekoliko zakona. Nemamo dovoljno vremena da pričamo o svima, a ja ću se najpre bazirati na izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima. Ovaj zakon je donet 2011. godine i dobro definiše razne komunalne delatnosti, kao komunalne usluge radi zadovoljenje životnih potreba fizičkih i pravnih lica. Ono što je značajno da jedinica lokalne samouprave ima tu obavezu da obezbedi odgovarajući kvalitet, obim, dostupnost i kontinuitet, kao i nadzor. Osnovni problem zbog koga smo sada došli do izmene i dopune ovog zakona je neusklađenost sa određenim sektorskim zakonima koji regulišu aspekte obavljanja raznih komunalnih delatnosti. Mi svakako podržavamo napore za poboljšanje efikasnosti kvaliteta obavljanja komunalnih usluga. Ono što je najznačajnije i naš šta ću se najviše bazirati je zapravo konkurencija, uvođenje konkurentnosti vršilaca komunalnih delatnosti, što podrazumeva obavezu jedinice lokalne samouprave da podstiče i održava nadmetanje za pristup vršenju određenih komunalnih delatnosti. Ono što uvek treba da imamo na prvom mestu u vidu, je zaštita prava korisnika komunalnih proizvoda i usluga, odnosno zaštita potrošača. Naravno, i kod sledećeg zakona kada budemo govorila o stanovanju, ta socijalna kategorija koja se i ovde spominje. Znači, obezbeđenje i zaštita prava na komunalni proizvod i uslugu onima kategorijama stanovništva koje na žalost ne mogu da finansijski prate usklađivanje cena u komunalnom sektoru sa ekonomskim parametrima i uvođenjem subvencija. Ono što je značajno, što je tokom javne rasprave o ovom predlogu zakona su usvojene određene primedbe. Ono što je najznačajnije da je tačno definisano koje su to komunalne delatnosti od opšteg interesa, od opšteg ekonomskog interesa i bliže su definisane određene komunalne delatnosti, kao što su gradski i prigradski prevoz putnika. Ono o čemu ću ja govoriti zbog problema u Subotici je upravljanje grobljima i sahranjivanje, pogrebna delatnost, upravljanje javnim parkiralištima, upravljanje pijacama, dimnjačarske usluge i tako dalje. Tačno je definisano, odnosno prihvaćene su primedbe vezano za poveravanje komunalnih delatnosti. Opšte je poznato da je u Subotici bio veliki problem privatnika koji su sakupili ogroman broj potpisa i protestvovali ispred Gradske kuće. Naime, problem je bio što se trenutno važećim zakonom je propisano da komunalnu delatnost upravljanja grobljima mogu obavljati isključivo javna preduzeća i privredna društva kojima je većinski vlasnik od najmanje 51% Republika Srbija ili jedinica lokalne samouprave i na ovaj način na taj način je zapravo dat monopol javnim preduzećima i to je bio ozbiljan problem za ove privatnike, pošto su oni bili jednostavno onemogućeni da kao privredni subjekti posluju u okviru ove oblasti. Privatni pogrebnici nisu uopšte mogli da se bave komunalnom delatnošću, upravljanje grobljima i pogrebne usluge. Međutim, ono što je dobro, što je sada u ovom predlogu, sada se komunalna delatnost upravljanja grobljima i pogrebne usluge deli na upravljanje grobljima i sahranjivanje i pogrebnu delatnost i na ovaj način, ovim razdvajanjem, pogrebne usluge su potpuno liberalno u određenoj nadležnosti, kako za javni, tako i za privatni sektor, što je izuzetno značajno. Jedini ključni uslov da neko može da se bavi ovim aktivnostima je tržišni princip, odnosno princip slobodne konkurencije. Znači, ti privatnici i privredna društva treba da ispunjavaju određene zakonom i podzakonskim aktima propisane kriterijume. Mi svakako pozdravljamo što se na ovaj način prevazilazi jedan veliki problem i rešava. Još jednom ću spomenuti da je najveći problem slučaj Subotice i pozdravljamo ovu odluku i rešenje ovog problema. Nadalje, kada pričamo o komunalnim delatnostima, o ovom zakonu, tokom inspekcijskog nadzora u 90% jedinica lokalne samouprave je prepoznata neusklađenost odredbi ovog zakona sa onim što se dešava na terenu, odnosno ko može obavljati određene komunalne delatnosti. Skoro sve lokalne samouprave imaju osnovana javna komunalna preduzeća, kojima je povereno obavljanje komunalnih delatnosti, snabdevanje vodom za piće, prečišćavanje i odvođenje atmosferskih i otpadnih voda. Ono što je problem u 90% slučajeva, javna komunalna preduzeća, delatnost snabdevanja vodom za piće, zapravo, obavljaju u užem gradskom jezgru, opštinskom jezgru. Dok u okolnim naseljenim mestima, tamo gde postoji izgrađena vodovodna mreža, vodovodnom mrežom ne upravljaju javna komunalna preduzeća, već mesne zajednice, grupe građana, vodne zadruge itd, što je u suprotnosti sa ovim zakonom. Pokušala sam da dođem do odgovora, tumačeći odredbe, koliko vremena je zapravo dato mesnim zajednicama, odnosno jedinicama lokalnih samouprava da isprave ovo. Koliko sam ja shvatila, do nekih devet meseci, znači donošenje podzakonskih akata, tri plus šest, otprilike za devet meseci ova neusklađenost, odnosno pošto je ovo protiv zakonito, mora da se reši. Ono o čemu ste vi gospođo ministar govorili i što svakako pozdravljamo jeste da je ovaj predlog zakona utvrdio obavezu jedinice lokalne samouprave da prilikom određivanja načina obavljanja komunalne delatnosti, kontinuirano, stalno pitaju građane, odnosno traže izjašnjavanje građana, korisnika komunalnih usluga koliko su zadovoljni kvalitetom pružanja usluga od strane vršioca komunalne delatnosti, što je svakako dobro. Ono što zakon predviđa, ukoliko odgovori građana budu negativni, odnosno ako se vidi da je većina nezadovoljna kvalitetom usluga, jedinice lokalne samouprave mogu da pokrenu postupak preispitivanja rada vršioca komunalne delatnosti, da mu naloži da otkloni određene nedostatke i u krajnjem slučaju može se raskinuti ugovor o poveravanju obavljanja delatnosti. Što se tiče ovog zakona, vrlo kratko, sumirala bih da SVM i partija za demokratsko delovanje svakako podržavaju ovaj predlog, jer podržavamo napore u obezbeđivanju kvalitetnog, trajnog i dostupnog komunalnog servisa za sve građane. U preostalom vremenu ću se još fokusirati na dva predloga zakona. Najpre na Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrada. Vi ste u svom uvodnom obraćanju rekli da je ovo zapravo neophodno posle, ja bih rekla, dve decenije , 20 godina da konačno pravno regulišemo ovu oblast, zapravo spojimo Zakon o stanovanju, Zakon o održavanju stambenih zgrada i da se fokusiramo da detaljnije opišemo šta je socijalno stanovanje i da rešimo još neka pitanja. Prethodni govornik, a i vi ste dosta govorili o ovom zakonu, ja ne bih ponavljala te elemente, ali ono što je svakako značajno, ja živim u jednoj zgradi, kao i mnogi od nas i znam da je teško okupiti komšije, ali ono što mislim da je glavna poruka građanima, a ono što se već dešava na terenu, bez obzira što nije postojao ovaj zakon, je da zaista svaka stambena jedinica treba da se registruje, da ima svoj PIB, matični broj, tekući račun, da je to najčistije, najpametnije. Mislim, i do sada su mnogi to uradili, a sada ovaj zakon nalaže da svi to moraju da rade i da budu u registru koji vodi opština na čijoj teritoriji se nalazi stambena zajednica. Nadam se, nisam se previše bazirala, vi ste sada detaljno odgovorili na profesionalnog upravnika, da će doći do toga da taj koji je ranije bio predsednik kućnog saveta ili Skupštine stanara da će preuzeti obaveze upravnika i da će zaista građani uvideti, bez obzira, ne želim sada da pričam o tome koliko smo neodgovorni, koliko plaćamo sve ostale račune, a nekada nam je teško da platimo 200, 300 dinara mesečno za održavanje zgrada i zajedničkih prostorija, da će građani uvideti koliko je to značajno i da će komšije moći zajedno da se dogovore šta je najbitnije za tu njihovu stambenu zgradu, odnosno za zemljište na kome se nalazi. Izuzetno je dobro što ovaj predlog zakona unapređuje organizovanje upravljanja zgradama. Kao što sam rekla, našla sam da će vođenje jedinstvene evidencije biti u Republičkom geodetskom zavodu. Znači, značajna je obaveza postavljanja upravnika. Naravno, postoji mogućnost, za one koji ne mogu da se dogovore, postavljanja profesionalnog upravnika, ali posle donošenja podzakonskih akata ćemo videti pod kojim uslovima on treba da odgovara i kako da dođe do licence. Govorili ste i o socijalnom stanovanju, odnosno o stambenoj podršci koja je izuzetno značajna i jako dobro regulisana u ovom predlogu. Znači, konkretno je opisan pojam stambene podrške, osnovni principi, korisnici stambene podrške, vidovi stambene podrške koji mogu biti, kako zakup stana, kupovina, drugi način sticanja prava svojine nad stanom ili porodičnom kućom, odnosno unapređenje uslova stanovanja, izuzetno značajna pomoć za ozakonjenje stana ili porodične kuće i stambeno zbrinjavanje, postupak dodele stambene podrške i način ostvarivanja. Ono što svakako moram kao žena da pozdravim jeste da određene odredbe regulišu stambeno zbrinjavanje žrtava porodičnog nasilja, odnosno žrtve nasilja u partnerskim odnosima, što je zapravo rezultat usklađivanja ovog zakona sa Istambulskom konvencijom, što je svakako izuzetno značajno, kao i mogućnost davanja stana u javnoj svojini u zakup, pod uslovima neprofitnog zakupa na najviše pet godina ili subvencionisanja zakupnine stana itd. Ono o čemu smo malo govorili, a opšte je poznato da ima jako puno amandmana na ovaj predlog zakona, jer ima jako puno primedbi, je taj famozni član 153. o kome ste vi ranije govorili. Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrada propisuje da izabrana, postavljena i zaposlena lica kod korisnika sredstava u državnoj svojini, odnosno funkcioneri imaju pravo na kupovinu stana u javnoj svojini, otkup, koji koriste po osnovu ugovora o zakupu na određeno vreme, koji su dobili na korišćenje na osnovu uredbe o rešavanju stambenih potreba izabranih, postavljenih i zaposlenih lica kod korisnika državne svojine. Dalje je utvrđeno da kupoprodajnu cenu tog stana određuje jedinica lokalne samouprave u visini tržišne vrednosti stana na način kako se utvrđuje vrednost nepokretnosti u postupku utvrđivanja poreza na imovinu nepokretnosti. Dakle, suština je da Predlog zakona ne omogući nikome, a najmanje funkcionerima, državnim funkcionerima da dođu do stana na bilo koji drugi način, osim po zakonu, ali pošto se u medijima spekulisalo i vi ste davali određene izjave da će postojati amandman Vlade, da li će ovaj član da se briše, da li ostaje u zakonu, ne bi bilo loše da i ovo pitanje sada razjasnite ukoliko je to moguće. I zaista, preostalih nekoliko minuta, ću se truditi da još malo govorim o Zakonu o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, odnosno predloženim izmenama i dopunama ovog zakona. Kao što ste vi naglasili, ovaj zakon smo doneli pre pet godina, znači 2011. godine, bile su sitne izmene, sada su malo ozbiljnije, neophodno je za unapređenje pojedinih odredaba ovog zakona i za uvođenje bolje kontrole finansijskih uticaja, kao i famozno usklađivanje sa međunarodnim standardima i najboljom međunarodnom praksom. Još uvek ovaj predlog nije u potpunosti usaglašen sa direktivama EU, zbog toga što je rok za potpuno usklađivanje negde kraj sledeće godine. Naravno, mi smo i tada govorili o ovom zakonu, i pozdravili ga, glasali za njegovo donošenje 2011. godine, i pošto je to zakon koji obezbeđuje pravni osnov za uspostavljanje partnerstva između javnog sektora sa jedne strane i privatnog sa druge, a osnovni cilj je zadovoljenje potreba stanovništva. Zapravo je zahtevan kvalitet i standard usluga i radova u interesu javnosti, korisnika usluga, adekvatno obezbeđenje interesa javnog partnera, i ovaj zakon je, kao što ste vi naglasili, opšte poznato, prvo nastao zbog potrebe za izgradnju nove infrastrukture, ulaganjem dobra u opštoj upotrebi, kao i pružanjem usluga od opšteg interesa. Jedan od osnovnih razloga zašto je bilo potrebno doneti ovaj zakon je porast tražnje za privatnim izvorima finansiranja ovih navedenih projekata. Tri osnovna cilja su dakle, izgradnja javne infrastrukture i pružanje usluga u javnom interesu, obezbeđivanje kvalitetnih usluga od javnog značaja, kao i privlačenje domaćih i stranih privatnih investitora i banaka za finansiranje, sufinansiranje, i vođenje projekata od opšteg interesa. Međutim, ono što se desilo proteklih pet godina, od donošenja ovog zakona, dosadašnjih izmena, da smo uvideli da dosadašnja praksa u primeni ovog zakona pokazala da institut javno-privatnog partnerstva nije dovoljno iskorišćen, ne koristi se dovoljno, iako ima niz prednosti. Od kada je usvojen, znači za proteklih pet godina, realizovani su projekti u oblasti gradsko, prigradskog prevoza putnika, javne rasvete, sakupljanje komunalnog otpada, proizvodnja toplotne električne energije upotrebom obnovljivih izvora energije i slično. Jednostavno, zaista, dobro je što mi sada donosimo malo veće izmene i dopune, konkretizuju se ciljevi zaštita budžeta, kako republičkog, tako i lokalnog, tako i privlačenje privatnih investicija, jer zaista kroz model javno-privatnog partnerstva se smanjuju troškovi rada, jer privatnih preuzima deo zaposlenih i ukupne troškove za te zaposlene na osnovu dobijenih koncesija, smanjuju se troškovi rada javnog sektora. Kroz javno-privatno partnerstvo teži da privuče dodatne resurse i da u rasponu od, recimo, 5 do 50 godina ima garantovanu uslugu za građane privatni partner za određenu naknadu pruža mnogo efikasnije i ekonomičnije ovu vrstu usluga. Izmene i dopune omogućavaju da javno-privatno partnerstvo sa elementima koncesije, da u tome mogu da učestvuju javna tela, mislim da je ovo najznačajnija izmena, znači opštine, javna preduzeća, gradovi i drugo. Ono što takođe moram da naglasim da je zapravo donošenje izmena i dopuna Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama predviđeno, u Akcionom planu za sprovođenje Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije, koje je doneta za period od 2013. do 2018. godine, kao i Akcionom planu za poglavlje 23 pregovora sa EU. Jedan od proklamovanih ciljeva Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije i Akcionog plana, odnosno prilikom utvrđivanja Akcionog plana za poglavlje 23, poseban deo koji se odnosi na borbu protiv korupcije, jeste otklanjanje rizika korupcije iz propisa koju uređuju upravo ovu oblast, oblast javno-privatnog partnerstva i njihova dosledna primena. Kao što je poznato Izveštaj Evropske komisije tzv. „progres riportu“ o napretku Srbije u procesima evropskih integracija, Strategija proširenja za 2016. godinu je naglašeno da je korupcija još uvek jedan od najvećih problema rasprostranjena. Ozbiljan problem, široko rasprostranjen, u mnogim razno-raznim oblastima, u oblasti borbe protiv korupcije, još uvek nisu ostvarene ni prošlogodišnje preporuke Evropske komisije. Slabi su napreci, skoro da nema napretka u postupcima i presudama protiv korupcije. Antikorupciona strategija, nažalost, još uvek ne donosi očekivane rezultate. Napori za suzbijanje korupcije tek treba da daju opipljive rezultate i ovo je jedan korak ka tome. Institucionalni mehanizmi, nažalost još uvek ne deluju. S toga smatramo da je zaista neophodno, neophodne su izmene, ali ono što je još značajnije moramo vratiti pažnju na primenu određenih odredbi ovog zakona na adekvatnu implementaciju. Raduje me što ste konkretno spomenuli registar javnih ugovora, jednu od najznačajnijih stavki, jer zaista svi ugovori, i oni koji mogu da se pregledaju, oni koji su javno-privatno partnerstvo, a i ostali. Značajno je uspostavljanje efikasnog nadzora nad izvršenjem ugovornih obaveza privatnog partnera i primeniti antikorupcijske mehanizme iz Zakona o javno-privatnom partnerstvu, ali izmena pravnog položaja i nadležnosti Komisije za javno-privatno partnerstvo. Da zaključim. I ovaj zakon predviđa bolju kontrolu projekata javno-privatnog partnerstva i usklađivanjem sa međunarodnim standardima i najboljom praksom, s toga ga podržavamo, kao i ostale predloge koji se nalaze na dnevnom redu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam na diskusiji. Čini mi se da je vrlo važno da nekoliko stvari, posebno, možda, dodatno objasnim, jer mislim da su vrlo značajne. Kada govorimo o Zakonu o komunalnim delatnostima, vrlo je važan jedan deo koji se odnosi na pogrebne usluge. Inače, pre toga, ovaj zakon je od 27. novembra do 17. decembra 2015. godine bio u javnoj raspravi kao zakon o stanovanju itd, i u jednoj kasnijoj velikoj objedinjenoj javnoj raspravi u Privrednoj komori Srbije, konsultovali smo za određene, rekla bih, teme, delove zakona za koje je bilo dosta komentara, pa i komentara oko pogrebnih usluga i Evropsku komisiju, i na osnovu toga smo onda napravili razgraničenje između samog procesa sahranjivanja i pogrebnih delatnosti. U smislu da kod sahranjivanja mogu da se pojave i privatnici, s tim što će to određivati sama lokalna samouprava. Dakle, u tom smislu smo pokušali da napravimo balans. Što se tiče pogrebne delatnosti, da li je to prevoz, hladnjača, itd, onda će to određivati samo tržište. Mislimo da smo u tom smislu uspeli da napravimo određeni odnos da upravo i jedne i druge, odnosno pre svega i privatni pogrebnici, od kojih smo imali jako puno komentara upravo u ovoj oblasti, da nađemo jedno zajedničko rešenje, kojim ćemo, pre svega na kraju, imati kvalitet, ali i voditi računa o celom procesu. Kod inspekcijskog nadzora, uopšte rada inspekcije, ovim zakonom je mnogo detaljnije, tačno određeno, same definisane komunalne delatnosti i na koji način, mnogo je preciznije definisano nego i u jednom prethodnom zakonu. Imamo naravno, postoje određene situacije sa kojima se susrećemo i za koje moramo da nađemo rešenje i u narednom periodu. Na primer pitanje vodovoda, i ono što danas često u određenim delovima Srbije postoji, a to je da je mesna zajednica, svojim samodoprinosima, ljudi su gradili vodovode itd, u isto vreme sada npr. komunalna preduzeća ne žele da prihvate te vodovode u svoj sistem, i onda imamo situaciju da niko ne može na pravi način da iskontroliše, a to je toliko važno za zdravlje i život građana. To je nešto što sa lokalnim samoupravama moramo naći rešenje, jer pre svega, mesna zajednica nije ni pravno lice koje može time da se bavi, a da ne govorim upravo o onom najvažnijem, a to je kvalitet usluge, bezbednosti zdravlja ljudi. Takođe, oko samog Zakona o stanovanju i tih članova koje smo, gde smo prihvatili amandman naše poslaničke grupe, znači članovi 152, 153. i 154, svakako neće biti u Predlogu zakona o stanovanju. Ideja jeste, odnosno namera je bila da se zaista omogući i pomogne onim ljudima koji su, odnosno porodicama onih ljudi koji su bili na ratištima i koji su izgubili svoje živote ili su ranjeni. Međutim, i moj stav jeste bio da to nije na pravi način, adekvatan način definisano. Mi imamo 170 takvih situacija i to će morati na drugi način da se reguliše. Tako da ova tri člana zakona svakako neće biti u Zakonu o stanovanju. Kada ste pominjali profesionalne upravnike, samo jedna informacija, oni sada npr. već postoje u Novom Sadu, negde između 50 i 60% stambenih zgrada ima upravnike. Mi smo sada ono što postoji, praktično, uveli u sam sistem i u zakon. Ta cena koju sam pominjala i koja se pominje, jeste upravo npr. iz onoga što mi vidimo u Samom Novom Sadu, onda smo napravili određene analize. Onog trenutka kada se pojavi tržište na celoj teritoriji Srbije, verovatno da ta cena može da bude i niža, kada govorimo o naknadi koju će dobijati sami profesionalni upravnici. Vala vam još jednom na diskusiji, ako sam nešto preskočila, vi ćete me dodatno pitati.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani građani Srbije koji pratite ovu našu više nego interesantnu i složenu raspravu, poštovane kolege narodni poslanici, pomaže Bog svima, želeo bih pre svega, da kažem i da stojim naravno iza toga, da u ovom setu predloženih zakona o kojima raspravljamo u jednoj tački dnevnog reda u jedinstvenom pretresu gde raspravljamo o osam potpuno različitih zakona, Dveri će, kako to vole da kažu naše kolege, naprednjački narodni poslanici, u danu za glasanje glasati za dva zakona koja smatramo da su važna i bitna, i da treba da budu doneta. Prvi je zakon o transportu opasnih roba, koji ozbiljno tretira ovu važnu materiju, i drugi je zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza. Dakle, ta dva zakona imaju apsolutno našu podršku, jer mislimo da su apsolutno u interesu građana Srbije, a evo i zašto. Naime, Dveri podržavaju donošenje zakona kojim će se regulisati transport opasne robe na teritoriji Republike Srbije, ne samo iz razloga što je to međunarodna obaveza ili potreba za usaglašavanje zakonskog okvira shodno Briselskim zahtevima, već jedino iz razloga što je ovde u pitanju bezbednost i zdravlje svih građana Srbije, kao i zaštita životne sredine i domaće privrede. Smatramo da je ovakav zakon mora biti donet mnogo ranije, kao i da je trebalo postaviti pitanje odgovornosti konkretnih organa i funkcionera za neprimenjivanje važećih zakona, kako je to i navedeno u obrazloženju predloga zakona. Smatramo da država mora da pojača svoju ulogu u ovoj oblasti, kako preciznijim odredbama, tako i strožijom kaznenom politikom u oblasti privrednih prestupa i prekršaja kod transporta opasne robe. Takođe, napominjemo da je saobraćajna infrastruktura u Srbiji u lošem stanju, a posebno železnička mreža, jer smo svedoci velikog broja vanrednih događaja i akcidenata priliko prevoza opasne robe. Ovu opasnost pojačava i činjenica da se dobar deo saobraćajne železničke mreže nalazi u naseljenim mestima, posebno u velikim gradovima. Predloženim zakonom nigde nije regulisan inspekcijski nadzor i provera železničke mreže, kao i koji broj vagona može bezbedno proći kroz naseljena mesta. Poseban je problem da li treba dozvoliti da kompozicije sa opasnom robom prolaze kroz grad Beograd. Dakle, mi smo ovde želeli naravno, konstruktivno podržavajući zakon u načelu da vam ukažemo i na ovih nekoliko stvari na koje treba obratiti dodatnu pažnju, posebno kada je u pitanju inspekcijski nadzor i svaka vrsta pooštravanja kaznene politike u vezi sa transportom opasnih roba. Naravno, da podržavamo i zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, o međusobnom ukidanju viza. Smatramo da je okretanje geopolitičkim alternativama, kao što su strateške saradnje sa Rusijom ili Kinom, velika i važna stvar za spoljno političku orijentaciju Srbije i uvek kada se, da kažem, dovodi u pitanje ovaj bez alternativni put Srbije u EU, mi ćemo to podržati. Dakle, dosta nam je ucena iz Brisela, diktata iz EU, i te prazne priče da je zapad jedina strana sveta, kao što evo i vi ste shvatili, posle mnogo godina, zapad nije jedina strana sveta, postoji istok, sever, jug, i evo, naravno, da na delu potvrđujemo ono što smo uvek i govorili, da ćemo podržati svako okretanje Srbije ka drugim strateškim partnerima koji nas nisu bombardovali, koji nam ne otimaju KiM, koji nas ekonomski ne ucenjuju i ne izrabljuju, već sa kojima upravo imamo raznih koristi od strateške saradnje, bilo da je u pitanju politička, ekonomska, ili vojno bezbednosna saradnja, pored Ruske Federacije, naravno, i Narodna Republika Kina je jedna takva država. To bi dakle bilo sve što možemo da vas podržimo, a sada da vidio šta nameravate u nekim drugim zakonskim rešenjima, koja su naravno, problematična po više osnova, i koji govore o jednom novom talasu vašeg uplitanja u neke stvari, koje su naravno diktati iz Brisela, a koji su problematični iz ugla interesa građana Srbije. Dakle, naša logika je interes građana Srbije, tamo gde vi poštujete interes građana Srbije, bez obzira što smo vam ljuta opozicija, uvek ćete imati podršku, ali tamo gde vi radite protiv interesa građana Srbije, mi naravno moramo biti žestoka opozicija. Evo, konkretno zakona koji vi ovde predlažete i o kojima danas raspravljamo, vi donosite bez ikakve javne rasprave. Dakle, govorimo o stvarima koje su od najvišeg javnog interesa, a za takve stvari vi ne dozvoljavate čak ni javnu raspravu. Dakle, ja razumem da vi sve što postoji u zakonodavnoj delatnosti u Srbiji morate da uskladite sa standardima EU, ali ja vas opominjem, važnije od usklađivanja sa standardima EU, je usklađivanje sa interesima građana Srbije. znači, važnije od toga što brinete o EU i Centralnom komitetu u Briselu koji vam izdaju direktive, jeste šta kažu građani Srbije. Građani Srbije nisu imali prilike ništa da kažu, jer nije bilo javne rasprave. Dakle, ako nema javne rasprave, onda ne znamo šta je javni interes. Naravno, kako vi utvrđujete javni interes. Za vas je javni interes ono što vam kažu gazde iz Brisela. Znači, kako Brisel pošalje putem faks demokratije direktivu ujutru u Vladu Republike Srbije tako vi pišete zakone. Često i bukvalno prevodite zakone iz EU, uopšte ne usklađujući ih sa javnim interesom Srbije, sa javnim interesom građana Srbije, sa našim nacionalnim državnim i ekonomskim interesima. To je već jedna karakteristika koja nije izum SNS, to potiče još od DOS-ovskog režima koji je pokrenuo taj pogubni put Srbije u EU, a vi naprednjaci ste samo vrhunac te politike DOS-a, evrofanatizma. Praktično ste vi u ovom trenutku, ja vas time proglašavam najvećim evrofanaticima u čitavoj Evropi. Ono što ću reći idući od jednog do drugog predloga zakona je sledeće, komunalne delatnosti, mislim da je preče od donošenja izmena i dopuna Zakona o komunalnoj delatnosti da se izvrši konačno analiza učinka i kvaliteta usluga vršilaca komunalnih delatnosti. Hoćemo li konačno jednom u Srbiji da utvrdimo, oni koji rade komunalne delatnosti da li ih dobro rade? Da li dobro rade naša komunalna preduzeća, da li dobro rade naše komunalne inspekcije, da li dobro radi naša policija koja se bavi tim delom posla? Dakle, vi idete u izmene i dopune zakona pre nego što ste uradili analizu postojećeg kvaliteta usluga u sferi komunalnih delatnosti. Naravno, ovde otvarate i prostor za nešto što je potencijalno ogromna opasnost, a to je privatizacija komunalnih preduzeća u Srbiji i preostalih naših prirodnih bogatstava naših javnih dobara koje i na ovaj način na koji vi ovde predviđate, u perspektivi mogu biti privatizovani. Znači, vi ćete krenuti da privatizujete i vodovode, vi ćete sve da stavite na rasprodaju i prosto ovo malo što je ostalo do sada, a da niste poklonili strancima to pretpostavljam planirate u narednom periodu vladavine SNS, jer SNS nije ništa drugo nego direktni eksponent MMF, Svetske banke, Centralnog komiteta iz Brisela i NATO pakta. Dakle, vi ovde služite interesima zapadnih centara moći i očito je da morate da vratite ono što vam je EU čestitala pobedu Tomislavu Nikoliću tri sata pre zatvaranja birališta u drugom krugu predsedničkih izbora 2012. godine. Sada na naplatu gospodine predsedavajući, na naplatu stižu obaveze kojima ste se obavezali kada ste došli na vlast. Evo da konkretizujem. Zakon o upravljanju aerodromima, evo prosto pitanje za naprednjačku ekonomsku logiku, vi tvrdite, javno se hvalite kako je porastao broj putnika na Aerodromu „Nikola Tesla“, kako aerodrom sve bolje, kako je aerodrom ostvario profit, a onda šta radite, prodajete taj aerodrom. Ko na svetu može da objasni logiku prodaje aerodroma koji donosi profit? Naravno, da tu logike nema, naravno da su to opet neki vaši dogovori sa ko zna kojim partnerima, sa ko zna kojim logikama, sa ko zna kojim dugovima i repovima koje vi imate prema onima koji su vas doveli na vlast. Dakle, pet godina vi preko džepa građana Srbije i preko interesa države Srbije plaćate dugove onima koji su vas doveli na vlast 2012. godine. Dakle, vreme je da se sa tim prestane. Ne možete vi vaše dugove plaćati preko države Srbije. šta je još veliki problem u Zakonu o upravljanju aerodromima? Veliki problem su tzv. mešoviti aerodromi. To znači aerodromi koji su istovremeno i u civilnoj i u vojnoj funkciji. Vi ste tamo ispravno postupili kada ste rekli da na koncesiju ne mogu biti dati aerodromi koji imaju funkciju u okviru Ministarstva odbrane, ali i ovi mešoviti aerodromi imaju funkciju vojnu, dakle, funkciju u okviru sistema bezbednosti države Srbije. Šta mi kažemo? Mi kažemo da i mešoviti aerodromi ne mogu ni na koji način biti davani u koncesiju i to smo uostalom i određenim amandmanskim predlozima i predvideli. Dakle, pozivamo vas da, u interesu bezbednosti države Srbije i nesmetanog funkcionisanja Vojske Srbije, ne dozvolimo da privatna lica, dakle, da bilo ko, a posebno neko sa strane, van ove države, može da ima uticaj na rad mešovitih aerodroma koji su istovremeno i u vojnoj funkciji. Naravno, na kraju dolazimo do najzanimljivije tačke Zakona o stanovanju i održavanju zgrada. Pošto je sve drugo uređeno u Srbiji, pošto Srbija cveta, pošto je stanje sjajno i u privredi i u poljoprivredi, i vladavina prava funkcioniše, i sudovi sjajno rade, i sve je toliko savršeno organizovano, da vi sada nemate šta drugo da radite, nego ste rešili da upadate u naše zgrade i da uređujete kako ćemo mi da živimo u našim zgradama gde stanujemo. Dakle, ta vrsta vašeg upliva u privatnost, u stanarska prava i u kolektivna prava nas stanara u zgradama, govori o tome da vi jednostavno želite da se mešate i ono što nije vaš posao. Pretpostavljam da ako idemo ovom vašom logikom, svi stanari zgrada u Srbiji dobiće samo nove troškove koje treba da plaćaju, i to ne vodeći računa uopšte tome ko tu može šta uopšte da plati, ako ne može ništa da plati. Budući upravnici ili profesionalni upravnici bi bili sjajno mesto za novo stranačko zapošljavanje kadrova SNS. Pošto ste ih zaposlili po kompletnoj državnoj administraciji, evo, sada niste imali šta novo da smislite, pa ste smislili profesionalne upravnike preko kojih ćete zapošljavati stranačke kadrove SNS po našim zgradama. Naravno, tu mogu da određene stambene zajednice osmisle i kreditno zaduživanje i to sa dve trećine glasova. Dakle, mogu nekoga da obavežu na kreditnu obavezu, a da taj nije ni dao saglasnost na tako nešto. Takođe, investiciono održavanje kao neka vrsta novog oporezivanja, o kome će određivati lokalna samouprava. Dakle, lokalna samouprava će sada smisliti novi porez kroz investiciono održavanje zgrada, opet bez saglasnosti svih stanara. Naravno da ne vidim ovde da nešto država preuzima od troškova. Komunalna preduzeća, koja mi neprestano plaćamo i koja nikada ništa nisu uradila za naše zgrade, ne vidimo da preuzimaju na sebe neku dužnost u uređivanju i održavanju zgrada. Ima tu i dve dobre stvari. Prvo je pravilnik vlasnika kojim ćemo, nadam se, svi mi vlasnici stanova iskoristiti da mi odredimo kako ćemo funkcionisati u našoj zgradi, a ne da nam vi iz SNS određujete kako ćemo mi funkcionisati u našim zgradama. Dakle, hvala vam na toj odredbi o pravilniku vlasnika, kojom ćemo nadam se moći da izigramo vaš zakon kojim vi mislite da nam određujete kako mi treba da živimo, radimo i funkcionišemo u našim zgradama. Druga stvar je stambena podrška, za koju se nadam da će zaista završiti kao vid mere podrške socijalno najugroženijim porodicama, a posebno porodicama koje su prezadužene, koje su samohrane, koje nemaju nijednog člana zaposlenog, koje recimo imaju više dece itd, a nemaju rešeno stambeno pitanje, računajući i mlade bračne parove. Dakle, te dve stavke još gaje malu nadu da se ovaj zakon može preusmeriti u nekom dobrom pravcu u odnosu na onaj koji ste vi zamislili. U tom smislu, ja imam za vas jedan amandman koji mislim da je presudan za uspeh ovog vašeg zakona, onako kako ste ga vi zamislili. Dakle, kada mi u stambenim zajednicama, mi u nekadašnjima skupštinama stanara u zgradama širom Srbije, ne budemo sposobni da se dogovorimo, ne želimo da se dogovorimo oko toga ko će nam biti upravnik u našoj stambenoj zajednici, ja predlažem da onda profesionalni upravnik svih zgrada u Srbiji bude Aleksandar Vučić, pošto je pokazao izuzetan kapacitet da bude ministar u svim ministarstvima, da bude predsednik svih opština, gradonačelnik svih gradova. Mislim da on ima vremena i da ima kapaciteta da bude i profesionalni upravnik u svim zgradama u Srbiji. Zato bih vas zamolio da se jedan takav amandman donese, jer zaista ne vidim bolje rešenje od Aleksandra Vučića, jer takav supermen kakvog smo mi dobili u liku predsednika Vlade Republike Srbije zaista do sada nije viđen ni u jednom crtanom filmu. Hvala vam.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, predsedavajući. Koristim pravo da ukažem na povredu člana 107, dostojanstvo parlamenta. Vi ste tu morali da reagujete, zato što je nedostojno da neko ko je ovlašćeni predstavnik ustane i ovako da fraglantno obmanjuje javnost i čitavu Skupštinu, a pri tom nije ni pročitao zakonske predloge, jer da jeste ne bi slagao kompletnu javnost da se aerodrom prodaje, nego se aerodrom, odnosno može da da upravljanje na koncesiju. (Marija Janjušević: Nije šija nego vrat.) Pa, nije ni šija ni vrat, nego vi o tome ne znate ništa. Znate, nije poenta u tome da nešto napamet naučite i da onda obmanjujete javnost i da demagogijom pokušate da dođete do glasova. To što vas je neko lepo očešljao i to što vas je neko obukao i to što vam je neko napisao njegovo mišljenje da vi prikažete kao svoje, to ne znači da na taj način možete da vređate dostojanstvo parlamenta i čitavog naroda tako što ćete da ga lažete. Zaista bih vas zamolio da ubuduće reagujete, jer na ovakve laži ćemo ubuduće svaki put i mi reagovati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Kao što ste videli, nekoliko puta sam pokušao da gospodinu Obradoviću ukažem da se vrati na temu dnevnog reda. Ja sam zaista zabrinut za njegovo zdravstveno stanje, ali ja tu ne mogu da mu pomognem. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Vladimir Đukanović: Ne.) Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Prvo, razumem naravno da predsednički kandidat Dveri drži predpredsednički govor, ali ja bih volela da se mi zaista vratimo na same zakone. Takođe, iz svega što ste rekli, ja bih rekla da vi u stvari podržavate sve ove zakone, ali vas je negde sramota da to kažete. Dobro, i to mogu da razumem. Prvo, kada govorite o zakonima koje ćete podržati zvanično, onda treba da vas informišem da upravo Zakon o prevozu robe jeste transponovao sve direktive i Evropskog parlamenta i Saveta Evrope i zato mi je baš drago što se u stvari pridružujete tom jatu evrofanatika, kako nas zovete, zato što je ovaj zakon zaista važan upravo za prevoz opasne robe. Ne raspolažete, nažalost, pravim podacima. Zbog toga i pre svega zbog građana Srbije, kada govorite o tome da je naša saobraćajna infrastruktura loša, onda tu treba da znate da u saobraćajnu infrastrukturu, pored železničkog saobraćaja, spadaju i drumski i vodni i vazdušni saobraćaj. Po svim svetskim i međunarodnim kriterijumima, daleko od toga da je to baš tako loše. Kada govorite o prevozu opasne robe, da, mi smo, rekla bih, Vlada koja je posle jedno 20 godina konačno krenula da izmešta npr. prugu koja prolazi kroz centar Niša za teretni saobraćaj, baš zbog toga da se ne bi prevozio opasni teret, odnosno opasna roba kroz centar grada. Drugo, mislim da je vrlo važno da vam kažem da nema ni jedne centralne ispostave u bilo kojoj državi koja diktira Vladi Republike Srbije šta je to javni interes, ni Brisel, ni Moskva, ni Peking, ni Vašington, nego ova Vlada radi u interesu građana Srbije. Svi zakoni koji se danas nalaze pred poslanicima i pred građanima Srbije su zakoni koji uvode određeni red, jer je važno da imamo red u zemlji u kojoj živimo. Mislim takođe da kada govorite o uplivu u privatnost, Zakon o stanovanju itd, ne, mi samo treba da vodimo računa i da održavamo naše zgrade, da se nijedno dete ne bi povredilo. Dakle, to je suština u stvari Zakona o stanovanju, jer očito nismo bili u stanju u prethodnih 20 godina da to radimo na pravi način. Kada govorite da ovi zakoni nisu prošli javnu raspravu, govorite pre svega neistinu. Zakon o stanovanju je prošao javne rasprave: Beograd 18. novembar 2015, Novi Sad 20. novembar 2015, Vršac 25. novembar 2015, Subotica 27. novembar, Čačak 30. novembar, vaš Čačak, nadam se da ste bili, Niš 4. decembar, Valjevo 7. decembar. Krajnja, ona poslednja javna rasprava je bila u Privrednoj komori Srbije. Sve što su bili komentari svih institucija, fizičkih lica, seli smo, razgovarali i sve što je moglo mi smo u te zakone zaista i stavili, da bi zakoni bili kompletni, jer kada se svi složimo oko njih, onda ćemo ih, naravno, još bolje implementirati. Zatim, greškom ste se izrazili, samo da vas informišem, nije to „pravilnik vlasnika“ nego su to „pravila vlasnika“ i upravo kroz to, i drago mi je da vam se to dopada, zato što to takođe znači, jer to je u jednom drugom delu vrlo važno za ovaj zakon, vi ovaj zakon stvarno i podržavate. Ovo su najkraće crtice na koje sam htela da odgovorim. Zaista sve drugo predstavlja vaš izborni govor, tako da na to ne bih odgovarala. (Boško Obradović: Replika.)
Nemate pravo na repliku, gospodine Obradoviću. (Boško Obradović: Pomenula me je.) Ne, nije rekla ni u jednom trenutku. (Boško Obradović: Pogledajte stenogram, gospodine predsedavajući.) Ja sam odlično čuo. Povreda Poslovnika. Zatražite reč. MARIJA JANjUŠEVIĆ: Zahvaljujem, predsedavajući. Ukazujem na povredu Poslovnika, član 27. i član 100. Ukoliko želite da se raspravljate, odnosno da vodite debatu sa poslanicima, potrebno je da siđete u klupe poslaničke. Drugo, već nekoliko dana zaredom na silu ućutkujete poslanike Dveri i izvrćete naše reči i ne predstavljate kako treba. Izričite kazne onako kako vam pada na pamet. Sada su svi čuli da je ministarka rekla „kandidat Dveri“ i komentarisala predsedničku kampanju. Evo, ona sama neka kaže da li jeste ili nije, pa će vam pomoći da se odlučite da li ćete dati repliku ili ne. Ja razumem strah, ja razumem vašu nervozu, razumem da nemate ni stid ni sram, ali molim vas neki osnovni, osnovni nivo ponašanja. Naši građani ovo ne zaslužuju. Hvala vam. Da odgovorim. Prvo, što se tiče opomena, koleginice, ja sam više dobio opomena nego što sam ih izrekao, tako da nemojte to da mi spočitavate. Više sam dobio nego što sam ih izrekao. Ne vidim gde sam pogrešio i prekršio član 100. Poslovnika, jer ja nisam polemisao sa gospodinom Obradovićem, (Marija Janjušević: Samo ste se izjasnili o njegovom pravu.) To sam odgovorio kolegi Đukanoviću na njegovo reklamiranje Poslovnika. Ne vidim ništa loše što bi imalo pravo da nekom da za repliku, ako je neko rekao „predsednički kandidat Dveri“ ili ako je rekao „to je vaš izborni govor“. Znači, na osnovu člana 104. stav 3, ne vidim ništa uvredljivo. (Boško Obradović: Pogrešno tumačenje.) Ja mislim da vas je ministar odlično protumačio, mada to nije lako. Mada nije lako da vas neko dobro protumači, uradila je to koleginica Mihajlović. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 109, u vezi sa članom 103. i 106. (Narodni poslanici poslaničke grupe DS napuštaju salu.) Vidite, samo da se ova gimnastička vežbica završi, pa da ja nastavim. Evo, da gospodin evroljub, pošto je on malo stariji čovek, kasni, da omogućim i njemu ovu jutarnju vežbu. (Predsedavajući: Nastavite po Poslovniku, kolega Rističeviću.) Dakle, gospodine predsedavajući, član 109. – opomena se izriče narodnom poslaniku koji, između ostalog, dobacuje, koristi uvredljive reči itd. Ako neko kaže da nemamo ni stida ni srama itd, ja to doživljavam kao uvredu, bez obzira što se radi o kolegama koji su se ovde uz pomoć Janka Veselinovića i gej aktivista domogle ovog parlamenta, pa možda ne znaju dovoljno propozicije, jer misle da im je sve dopušteno. Mislim da ipak morate da reagujete i da izreknete opomene onim narodnim poslanicima koji na vrlo uvredljiv način govore o nama, a sa druge strane, dok vi tumačite da odredba Poslovnika nije prekršena, taj isti poslanik permanentno dobacuje, dakle, i ponovo krši Poslovnik. Ja to ne činim i zato vas molim da s vremena na vreme, ne tražim ovog puta, bez obzira što ste blagonakloni prema opoziciji, s vremena na vreme da iskoristite vaša ovlašćenja pa izreknete neku opomenicu, ukoliko se ovo bude, naravno, ponavljalo. Hvala.
Kolega Rističeviću, ja sam mislio da se to bez, kako ste vi rekli, bez stida i srama, je li tako, nešto tako je rečeno, to se odnosilo na mene. Ne mogu oni mene da uvrede, verujte mi. Tako da smatram da nisam prekršio član 109. Poslovnika. (Boško Obradović: Povreda Poslovnika.) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, član 104. član 107. jasno govore o dostojanstvu Narodne skupštine i o pravu na repliku. Ako dozvolite, ja bih vas podsetio da kada neko u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine ili se uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku ili, što je u mom slučaju učinjeno, pogrešno protumači njegovo izlaganje, ja nikada nisam rekao „podržavam sve zakone koji su ovde predloženi“, rekao sam da će Dveri podržati dva od osam zakona u jedinstvenom pretresu, dakle, pogrešno sam protumačen i imam pravo na repliku Druga stvar po kojoj se takođe javljam je dostojanstvo Narodne skupštine, koje kršite vi kao predsedavajući u ovom trenutku Narodne skupštine, time što na moju skupštinsku, da kažem, debatu, komentarišete moje zdravstveno stanje. Dakle, gospodine predsedavajući, ja sam veoma tolerantan čovek, ali imam veoma nisku toleranciju prema nepravdi. Juče ceo dan nismo dobili repliku, a prozivani smo gotovo u svim govorim predstavnika vlasti. Danas ponovo počinjete sa istim principom da ne dajete pravo na repliku i još brinete o mome zdravstvenom stanju. Ja bih vas podsetio da sam samo, evo, za prethodnih nekoliko dana ovde nazvan „kafanski pevač sa ibarske magistrale“, „jedna polupismena bitanga“, „siledžija koji bije žene“, da sam nekome psovao majku i mrtvoga oca, a to nikada u životu nisam uradio, i vi sada, na kraju svega toga, kao predsedavajući, sve to začinite time što aludirate na moje zdravstveno stanje. Dakle, gde je kraj uvredama od strane vladajuće koalicije? Ako imate argumente, odgovorite argumentima. Ministarka je odgovorila. Dajte meni mogućnost da ja njoj odgovorim. Ona nije mene vređala. Vi ste me uvredili. Dajte mi pravo da odgovorim na ministarkino pogrešno tumačenje moga izlaganja.
Zahvaljujem. Smatram da nisam povredio Poslovnik one odredbe koje ste reklamirali, pogotovo vezano za član 104. Smatram da vas je ministar odlično razumela, iako to nije baš lako. Idemo dalje. Nastavljamo sa radom. (Boško Obradović: A da se izjasnim o povredi?) Narodna skupština će da se izrazi o povredi Poslovnika u danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, uvažena gospođo ministre sa saradnicima, ja ću se unapred izviniti svima ako zbog straha od nekih ranijih istupa ovde nešto i zaboravim i propustim ili se zbunim, mada to teško može da se desi jer čovek ovde treba da se zbuni samo kad čuje ozbiljne argumente. Na neozbiljne argumente koji proističu očigledno iz rasprava koje su dobro obavljene otišli toliko široko da su postale i kafanske rasprave o ovim zakonima, jer ovakve zaključke i ovakve komentare možemo da čujemo samo iz nekakvih takvih uslova u kojima se može debatovati i diskutovati. Ali, to ionako nije primereno ovom domu, pa se na to i ne treba nešto posebno osvrtati dalje. Ovom prilikom ću govoriti o nekoliko zakona. Očigledno smo imali potpuno dijametralno suprotne stavove u odnosu na neke prethodne govornike, pogotovo kada je u pitanju Zakon o aerodromima. Ovaj zakon je jako važan i jako je dobro što je Ministarstvo prepoznalo potrebu za donošenjem ovog zakona jer, jednostavno, ovim zakonom se definiše delatnost upravljanja aerodromima kao delatnost od opšteg interesa. Zakonski gledano, to je osnovni preduslov da bi se uopšte moglo razgovarati o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, odnosno da li za pojedine aerodrome ova država ima interesa ili nema, odnosno da li privatna lica imaju interese ili nemaju da kroz ugovore o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama izvrše ulaganja, revitalizuju ih i stave u funkciju. Zakonski gledano, to je osnovni preduslov da bi se uopšte moglo razgovarati o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, odnosno da li za pojedine aerodrome ova država ima interesa ili nema, odnosno da li privatna lica imaju interes ili nemaju da kroz ugovor o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, izvrše ulaganja, revitalizuju ih i stave u funkciju. Dobro je što država ne pokušava da uđe u sve segmente privrede i dobro je što se ostvaruju uslovi da širenjem delatnosti, poboljšanjem uslova za iskorišćavanje aerodroma kojih nije tako malo u Srbiji, mi potpomognemo da se razvije ne samo privredna, već i turistička delatnost pojedinih oblasti. Nemojmo da zaboravimo da Zlatiborski region, zasigurno ima jako velikog interesa za revitalizacijom i stavljanjem u potpunu funkciju Aerodroma „Ponikve“, koliko Kopaonik može da dobije na svom statusu i rejtingu iskorišćenosti ukoliko bude stavljen u funkciju Aerodrom „Lađevci“ i da ovde ne licitiram i ne nabrajam ono što je očigledno, samo ministarstvo prepoznalo, stvorilo osnov i vrlo jasno definisalo proceduru kroz koju može doći do ugovora o javno privatnom partnerstvu, a nadasve vodilo računa o tome da se ni jedan interes države Republike Srbije, pa ni jedan strateški vojni interes ne može ugroziti. Između ostalog, svi aerodromi su, pa taman bili i definisani isključivo kao civilni u nekim, ne daj bože, situacijama, upravo vojno-strateški objekti, tako da mislim da je potpuno besmisleno polemisati na ovu temu. Oko Zakona o stanovanju je bilo krajnje vreme da se uvede red i disciplina u održavanje stambenih zgrada. U način na koji će se to činiti i raditi, jer, nažalost, za razliku od jednog broja dobro organizovanih skupština stambenih zgrada kako se to do sada zvalo i predsednika, ljudi koji su bili jako odgovorni prema svojini koju imaju, kako na svojim stanovima, tako i na zajedničkim delovima zgrade, nažalost, pokazalo se da smo u mnogim slučajevima nemarni, neorganizovani, pa čak bili i u prilici da bahatošću jednog pojedinca samo u celoj zgradi, dovede se u pitanje investiciono održavanje celokupne zgrade. Ovaj zakon upravo stvara jasno precizirane preduslove da se tako nešto u buduće spreči. Ne vidim da je bilo kakvo mešanje u nečije unutrašnje stambeno pitanje to što se pitanje održavanja stambenih zgrada dovodi na jedna nivo koji mora da pruži mogućnost da svačija svojina bude jednako i na odgovarajući način zaštićena. Mislim da jedan ozbiljan deo tereta ovde koji je važan, Ministarstvo, neću reći prebacuje, ali stavlja u nadležnost lokalnim samoupravama. Ne samo što im stavlja u nadležnost, nego jednostavno i pruža mogućnost lokalnim samoupravama koje su do sada bile sputane u tom delu da jednostavno mnogo više prostora i mogućnosti imaju kada je u pitanju definisanje određenih stvari koje su bitne za funkcionisanje zgrade. Tako recimo, članom 76. ovog zakona, predlaže se da pitanje tzv. opšteg kućnog reda definiše lokalna samouprava. To nikako ne zadire u pravo vlasnika stambene zgrade da ukoliko žele, kroz pravila vlasnika na još neki specifičniji način regulišu pitanja kućnog reda. Ali, pitanje kućnog reda i jeste pitanje lokalne samouprave upravo zato što svaka lokalna samouprava može mnogo bolje da sagleda na tom mikroplanu šta je to šta je za određene zone grada prihvatljivo, a šta je neprihvatljivo. Pitanje kućnog reda treba upravo da stvori mogućnost da se spreči da pojedinci koji to i danas čine, ne dovode u poziciju sve ostale stanare u zgradi da zbog toga trpe. Bilo da pretvaraju stambene poslove u poslovne prostore, u poslovne prostorije, bilo držanjem kafića koji rade po celu noć i ometaju normalan život i funkcionisanje tamo gde to nije nužno, pa moram reći, i do toga da pojedini stanari ne vode računa o svojim komšijama, uz svo dužno poštovanje mene kao ljubitelja životinja i pasa i svega toga, da ne kažem baš da su od svojih stanova napravili štenare, ali dešava se čak nešto i približno tome, da time ugrožavaju i zbog održavanja zgrade, ugrožavaju i ostale stanare. Sve to može da se propiše na nivou lokalne samouprave, a to će onda upravo stvoriti mogućnost i obavezu komunalnoj inspekciji da postupa u skladu sa ovlašćenjima koje mu ovaj zakon pruža, da nadzire i kontroliše kompletno sprovođenje svega toga. Pitanje stambene zajednice, kako se to sad zove, je pitanje mogućnosti da se sama zgrada dobrovoljno organizuje i da izabere svog upravnika. Normalno je da, ukoliko sama stambena zajednica poželi, može angažovati profesionalnog upravnika, ali to je njeno pravo a ne obaveza. Ono što je dobro i novina u ovom zakonu jeste uvođenje prinudnog upravnika sa ograničenim trajanjem tamo gde stambena zajednica neće ili ne želi da se organizuje. Jako je važno da to bude potpuno kontrolisano i dobro je što je to spušteno na nivo lokalne zajednice koja sada ima obavezu da vrši registraciju svega što je vezano za pitanje stambene zajednice i obezbedi na jednom šalteru dobijanje i PIB-a i provere svih papira i funkcionisanje stambene zajednice. Ovde stambena zajednica, praktično, u određenim stvarima dobija i status pravnog lica, što joj pruža mogućnost da zaključuje odgovarajuće ugovore po pitanju održavanja koje je ovde vrlo jasno definisano, kao hitno, tekuće i investiciono i time jednostavno potpuno precizirano kuda i kako ćemo dalje morati da idemo i kako ćemo morati da se ponašamo, da budemo odgovorni prema sebi, ali da budemo odgovorni i prema svojim komšijama kao i prema prolaznicima. Znate, nedopustivo je bilo da zbog zakonskih odredbi onoga ko živi u prizemlju ne zanima što curi krov. Da onoga ko živi u prizemlju ne zanima da li se održava lift bez obzira što mu komšija živi na desetom spratu. Jednostavno te stvari će ovde mnogo funkcionalnije i mnogo brže biti rešavane. Očigledno da dolazi vreme kada će i same zgrade i svi stanari morati da budu daleko zainteresovaniji i za energetsku efikasnost stambenih zgrada, a to jednostavno, kroz ove mere može da se sprovede i ovde je potpuno definisano šta u tom pravcu treba da radi stambena zajednica, šta treba da radi lokalna samouprava i u kojoj meri mogu da tome pomognu sa različitih nivoa i Republika, ali i lokalna zajednica. Ono što može da bude problem ovde jeste jedan vrlo specifičan, a to je što gradske opštine nisu prepoznate u Ustavu koji je važeći, nemaju jasno svoju poziciju definisanu, ali onda će grad Beograd kao takav morati da preuzme mnogo više obaveza na sebe kada je u pitanju sprovođenje ovog zakona u odnosu na opštine koje su u sklopu grada Beograda. Želim da istaknem i sledeću stvar koja je jako važna, a to je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Potpuno je bespotrebno govoriti koliko je veliki značaj ovog sporazuma i šta mi možemo od njega da očekujemo, ali ono što je najvažnije u svemu ovome jeste u stvari priznanje spoljnoj politici koju vodi Vlada Republike Srbije od jedne od najvećih zemalja i najmoćnijih zemalja na svetu. Ako je jedna Kina znala da prepozna poštovanje koje njenoj veličini, njenoj snazi i njenom prijateljstvu prema Srbiji, Srbija ukazuje i uzvratila jednaki poštovanjem bez obzira na različitost u veličini, snazi, poziciji ekonomije, onda to samo pokazuje da je ispravan način na koji ova Vlada vođi međunarodnu politiku. Iz tog razloga očekujemo da će upravo postupak koji je premijer učinio u ponedeljak, napuštajući Brisel posle neprimerenih, bezobraznih i nevaspitanih ucena koje su postavljane iz Republike Hrvatske, doneti i uroditi plodom, jer jednostavno neće poštovati niko nikoga ukoliko sam sebe ne poštuje. Ovo što je Republička Vlada uradila u ponedeljak je od izuzetnog značaja i za svako poštovanje. Kamo lepe sreće da su se na takav način ponašale prethodne vlade, prethodni premijeri. Možda bi položaj građana, odnosno srpske manjine u Hrvatskoj danas bio mnogo bolji i mnogo povoljniji nego što je u ovom trenutku, da se drugačije ponašalo i postupalo u vreme kad je Hrvatska pristupala EU. U svakom slučaju, siguran sam da ova Vlada može, ume i hoće da ispravi sve propuste iz ranijih perioda, ali mora se staviti uspravno i imati tačno odmerenu i jasno definisanu politiku u svemu. U danu za glasanje, podržaćemo sve ove predloge i zahvaljujem se na tome što ste prepoznali sve ove ključne elemente koji treba kroz ove zakone da budu mnogo bolje definisani i koji će mnogo bolje precizirati postupanje i ponašanje u mnogim oblastima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Najlepše vam hvala, ne samo na tome što ćete podržati predlog ovih zakona, nego na razumevanju zakona i posebno bih se tu zadržala na delu Zakona o stanovanju koji ste pomenuli, a to je kućni red. U članu 76, to je naziv, dakle, kućnog reda. Mi smo već određeno vreme dobijali mnogo komentara građana Srbije o tome da postoje problemi koji se odnose na kućni red u stambenim objektima i zgradama. Baš zbog toga i na osnovu svih njihovih pritužbi nastao je praktično član 76. ovog zakona koji kaže da lokalna samouprava je ta koja će svojom odlukom o opštim pravilima kućnog reda napraviti dokument koji treba da omogući vlasnicima stanova da imaju mir, tačnije da im ne remeti mir u korišćenju stanova. Drugo što želim samo da dodam, a to je vezano za Zakon o aerodromima. Naš interes, interes Vlade jeste da pokušamo da sve aerodrome stavimo u funkciju. Uspeli smo to sa aerodromom Niš, radimo na uspostavljanju ugovornog odnosa između Ministarstva odbrane i Privrednog društva aerodromi Srbije, vezano za aerodrom u Kraljevu. Pokušavamo, što nije jednostavno, vezano je za aerodrom „Ponikve“, zbog toga što je potrebno zaista dosta uložiti da bi taj aerodrom mogao da funkcioniše na pravi način. Mi jesmo kao Vlada, pre svega aerodrom „Nikola Tesla“ je uložio 50 miliona da bismo napravili, da bismo sredili praktično samu zgradu i da radimo na samoj ogradi kod aerodroma „Ponikve“, ali je još mnogo potrebno i oko pristupnog puta i oko svega toga. Bez obzira na to, još uvek se u „Ponikvama“ održavaju određeni, naravno neredovni saobraćaj se može videti na aerodromu „Ponikve“, ali to je daleko od onoga što jeste naš interes. Zato je i formirano, recimo, preduzeće Aerodromi Srbije da probamo sve te aerodrome da nekako pomognemo, jer smo svesni da ukoliko nam je jedan od strateških ciljeva i razvoj turizma itd, onda je naš interes da svi ti mali aerodromi normalno funkcionišu. Tako da, hvala vam još jednom što ćete glasati za predloge ovih zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana ministarka, evo danas imamo na dnevnom redu osam predloga zakona od čega tri sporazuma i svi su po hitnom postupku. Ja zaista, uz uvažavanje toga da ste vi održali određeni broj javnih rasprava, moram da pitam – zašto se praksa iz prethodnog mandata usvajanja zakona po hitnom postupku i dalje nastavlja? Dakle, to govori o tome da mi ne možemo ovde u ovom domu kvalitetno raspravljati o zakonskim predlozima, naročito ukoliko objedinite u okviru jedne tačke osam različitih zakona. Dakle, to je samo izgleda da se ispuni forma da se zakoni usvoje. Desiće nam se ono što se dogodilo u prethodnom sazivu, da je polovina od svih zakona usvojenih po hitnom postupku vraćena na ponovnu doradu ili na ponovne izmene i dopune zakona. Dakle, to je nešto što ne vidim da će doneti ikakvog boljitka građanima Srbije i ne znam zašto se sa tom praksom nastavlja. Sa druge strane, ovde govorite danas da je to usaglašavanje zakona sa evropskim zakonima, standardima i procedurama. Nemam ništa protiv toga i smatram da mi treba da uređujemo naše društvo i da ovde cenimo i uspostavljamo evropske vrednosti, ali to bez istinske reforme javnog sektora i javnih preduzeća, koje niste uspeli za pet godina da sprovedete ovde… Dakle, to je jedino što ste obećavali i rekli da ćete uraditi, ukoliko govorimo o oblasti ekonomije javnog sektora. Niste uspeli za pet godina da reformišete niti „Srbijagas“, niti „Železnice“, niti EPS. Videli smo u budžetu koliko se sredstava građana Srbije baca na te gubitaše. Takođe, nema sistema institucija u Republici Srbiji, nema uspostavljenih institucija kako bismo te zakone koje usvajamo mogli da primenimo. Problem je što se zakoni koji se usvajaju ne primenjuju na kraju. Sve to što pokušavamo da uradimo meni liči kao da želimo u Srbiji da sadimo banane. Mi hoćemo da usvajamo evropske zakone, a nemamo sistem institucija koji će uspeti te zakone da sprovede. Sada imate ovde jedan od zakona koji je na dnevnom redu – Zakon o komunalnim delatnostima. Godine 2012. je usvojen Zakon o komunalnim delatnostima. Jedna od stvari koja je tu definisana, koju ja podržavam, jeste da svi vodovodi u Srbiji moraju imati titulara, moraju biti u okviru javnog preduzeća ili nekog drugog preduzeća, a ne kao što je bio slučaj da budu u sklopu mesnih zajednica, da njima upravljaju raznorazne grupe građana. Recite mi gde se to u Srbiji sprovelo? Koliko takvih primera ima? Reći ću vam da je bezbroj vodovoda u Srbiji i dalje u potpuno nerešenom statusu. Dakle, od 2012. do 2017. godine taj problem nije rešen. Sada imamo nove nadležnosti koje predviđa Zakon o komunalnim delatnostima. Ima dosta dobrih stvari koje se nalaze u ovim izmenama zakona, ali je pitanje da li će to neko uspeti da sprovede, naročito, ukoliko govorimo o jedinicama lokalne samouprave koje nemaju kapaciteta, pre svega, zbog ograničenih finansijskih sredstava. I dalje smo nastavili trend povećavanja nadležnosti lokalnim samoupravama, a oduzimanju sredstava opštinama, što se videlo u poslednjem budžetu i Zakonom o finansiranju jedinica lokalne samouprave, gde ste vi ponovo posegli za time da uzmete 4,8 milijardi para gradovima i opština uz obrazloženje fiskalne konsolidacije. Dakle, to je dokaz da zapravo mi želimo da ostvarimo nešto, a nemamo kapacitet i nemamo izgrađene institucije, nemamo reformisan sistem, i to je ono što trebamo da uradimo da bi pre usvajanja zakona ti zakoni mogli da zažive u praksi. Što se tiče Zakona o stanovanju, ovde imamo u ovom predlogu zakona dva zakona. Jedan je Zakon o stanovanju, a drugi je Zakon o održavanju stambenih zgrada. Da li treba tu napraviti određene promene? Da, treba, ali ovde nisam od vas čuo odgovor vezano za čl. 153. i 154. koji tretiraju mogućnost otkupa stanova u javnoj svojini od strane državnih funkcionera. Rekli ste da će to biti promene u zakonu. Nisam video da li postoji amandman da ćete te članove izbaciti, kada se javnost pobunila oko toga da će po povlašćenim uslovima neko moći da kupuje stanove. Pitam – da li će to ostati u zakonu, kako smo dobili u materijalu, ili će se to izmeniti? Što se tiče profesionalnih upravnika, svaka zgrada i svaka skupština stanara treba da ima svog upravnika, međutim, ovde se otvara jedno drugo pitanje. Prvo, građani Srbije i stanari će morati iz svojih džepova da finansiraju, koliko sam video, između 10 i 15 hiljada novo zaposlenih ljudi u Srbiji. verovatno je i to jedna od mera za zapošljavanje u Srbiji, gde vi želite da iz džepova građana Srbije zapošljavate neke radnike. Oni će zapravo biti verovatno funkcioneri, jer u jednom delu zakona se kaže, molim vas pogledajte, da su oni funkcioneri. Pitam vas – da li će ti ljudi podnositi izveštaje Agenciji za borbu protiv korupcije, kao i drugi funkcioneri koji podnose? Možda je to greška i podneli smo amandmane u tom delu, pa da vidimo ko su zapravo ti upravnici ili profesionalni upravnici koje će delegirati jedinice lokalnih samouprava. Sa druge strane, bojim se da to ne budu plaćeni politički funkcioneri, koji će imati i ulogu obavljanja i nekih drugih poslova tokom predizborne kampanje, što nije nešto sa čime se mi već nismo susretali, tako da i te kako to je pitanje o kome treba da razgovaramo. Naravno, tu se pominje da će oni popisivati i matične brojeve vlasnika stanova, odnosno stanara, kao i zakupaca stanova, i ozbiljno pitanje je u koju svrhu će neko obrađivati i prikupljati matične brojeve ljudi koji u stanovima žive. Prema tome, to i dalje jeste nastavak politike vaše Vlade da se problemi rešavaju tako što se uzimaju pare od građana i sve se radi na teret građana, što najbolje oslikava budžet za 2017. godinu i smanjeni deficit na teret penzionera, na teret zaposlenih, na teret mnogih drugih stvari koje se tiču građana Srbije i njihove ekonomske situacije. Kažem vam nemate više od koga da uzmete. Građani su toliko siromašni u Srbiji, i u zadnjih pet godina naročito, a ni pre nije bila bolja situacija, ali vi taj trend nastavljate i dalje na grbači građana želite da promovišete vašu politiku i govorite o uspesima Vlade Republike Srbije. Što se tiče Komisije za javno-privatna partnerstva, podržavam to i mislim da Srbija treba da u tom delu da veći doprinos. Ali, od formiranja Komisije za davanje mišljenja o javno-privatnim partnerstvima, ako se ne varam između 30 i 40 pozitivnih mišljenja je ukupno dato, i zanima me koliko je realizovano takvih projekata u Srbiji, jer to nije dovoljno intenzivno rađeno, ali možda nije ni trebalo, s obzirom da Aleksandar Vučić govori da on gradi više od Tita, da će više auto-puteva izgraditi od Nemaca, tako da možda njemu i ne trebaju javno-privatna partnerstva, već on to može da radi sam, verovatno na neke njemu poznate načine. Što se tiče Zakona o aerodromima, tu imam takođe nekoliko vrlo važnih pitanja. Vlada Republike Srbije je 30. januara ove godine poštovana ministarka, usvojila Odluku o osnivanju društva sa ograničenom odgovornošću Aerodromi Srbije. U toj odluci su definisane i nadležnosti tog javnog preduzeća, gde se kaže – da će osnovni zadatak preduzeća Aerodromi Srbije biti upravljanje, razvoj i održavanje aerodromske infrastrukture, da će se preduzeće finansirati iz budžeta Republike Srbije, da će sedište preduzeće biti na Aerodromu „Nikola Tesla“, da će imati zaposlene, itd. Vi sada ovim lex specialis-om, zapravo, oduzimate nadležnosti tom preduzeću koje je Vlada oformila, odnosno u nekom delu ovog zakona vi tretirate da će i to preduzeće Aerodromi Srbije imati neku ulogu, ali suština je da se ovde nekim partnerima omogućava da oni uđu u posed i upravljanje određenim aerodromima. Ovaj zakon uvodi jednu novu kategoriju i to je razlika u odnosu na Zakon o vazdušnom saobraćaju, to je aerodromski kompleks. To je vrlo važno pitanje, za mene, u ovom zakonu. Šta to znači? Dakle, taj novi pojam podrazumeva da neko u okviru aerodromskog kompleksa može da gradi hotel, i da po principu ugovora sa Beogradom na vodi, možemo u odnosu 49 - 51% u korist Republike Srbije, dobiti nekog novog investitora, kao što smo dobili Arape za Beograd na vodi, koji će doneti odluku da tu gradi hotel. Takođe, šta se dešava sa sadašnjim zaposlenima u Aerodromu, sadašnjim zaposlenima na aerodromima Srbije? Govorim o dva aerodroma, Aerodrom Niš i Beograd, jer su to jedina dva koja u ovom trenutku tretira ovaj zakon. Dakle, da li će ti ljudi biti kod novog poslodavca, da li će zadržati svoj posao, da li će on sve njih otpustiti, da li će smanjiti broj radnika i zapravo to su pitanja koja su potpuno otvorena, naročito vezano za aerodromski kompleks i ne mogu ništa drugo da kažem, nego da se tu kriju neke skrivene namere, kao što smo već imali prilike da vidimo sa prethodnim zakonima, prethodnim lex specialis, gde opet napominjem primer najadekvatniji za to je Beograd na vodi, koga otprilike finansiraju građani Republike Srbije i projekat koji se predstavljao kao razvojni projekat Srbije. Od tog projekta će biti bolje i građanima Leskovca i Niša i Kruševca i Kragujevca, ispada da će ga oni, zapravo, iz svojih džepova finansirati, da biste vi mogli da vodite kampanju i da bi neki tajkuni mogli da izvode određene radove. Dakle, pitanje je kredibiliteta vašeg zakona i vaše Vlade. U prethodnih pet godina, od 2012. do danas, usvojeno je more zakona, dato je more lažnih obećanja, priča o boljem životu, iz godine u godinu građani Srbije slušaju kako samo što nije, evo biće bolje, strpite se…
Kolega Aleksiću, hajde molim vas o zakonu.)
… vraćam se, to je deo zakona,
Nije deo zakona.
Nastavak moje priče zato što se upravo tiče priče o aerodromima. Jedna od tih priča, a imamo i Sporazum koji treba da damo na saglasnost o otvaranju kancelarije, vezano za železnicu sa Ujedinjenim nacijama, a mi imamo ovde i jedan ugovor koji je potpisan još prošle godine, vezano za izgradnju pruge Beograd-Budimpešta, gde je to ministarka najavila kao veliku priliku za srpske kompanije i da njena izgradnja počinje ove godine, 2016, koja je prošla, zapravo to nije počelo, da je vrednost 1,1 milijarda. Kad se neko interesovao za to, došli smo do toga da ne možemo ni da nađemo dokumentaciju vezanu za ovaj projekat, jer su Ministarstvo građevine, odnosno Ministarstvo rudarstva i Ministarstvo saobraćaja, pa ne evo, Ministarstvo građevinarstva zapravo, izvinjavam se, kaže da nema ugovor da se obratimo Ministarstvu rudarstva, Ministarstvo rudarstva kaže – nemamo ugovor, tražite od Ministarstva građevinarstva. Dakle, sledeća priča koja govori o kredibilitetu onoga što vi govorite zakona koji usvajate, jesu i najave otvaranja dva aerodroma koji su bili vojni, koji će služiti za civilne letove. To su pre svega, Aerodrom „Morava“ u Lađevcima i Aerodrom „Ponikve“ u Užicu. Od 2012. godine najave, otvaranje i pokretanje civilnih letova sa Aerodroma „Morava“ su bile sledeće – 3. septembar 2012. godine Aleksandar Vučić kaže – mi ćemo uskoro da završimo u korist građana Kraljeva Aerodrom „Morava“, nećemo ga otvarati sedam ili petnaest puta da bismo se slikali za televizije i predstavljali sebe kao heroje, rekao je Aleksandar Vučić. Novembra 23. 2012. godine, Dačić kaže da se sa predsednikom Turske nastavlja razgovor o izgradnji Aerodroma „Morava“. Sedmi avgust 2013. godine, ministar, tadašnji, Velimir Ilić kaže da firma iz Ujedinjenih Arapskih Emirata ulaže u Aerodrom „Morava“. Prvog novembra 2013. godine, opet ministar Ilić kaže – sada Turci otvaraju i investiraju u Aerodrom „Morava“, a onda vi, poštovana ministarka, 11. februara 2015. godine, kažete – letovi sa „Morave do kraja 2015. godine. Mi smo danas u 2017. godini već. Dalje, u julu 2015. godine, ponovo premijer Aleksandar Vučić kaže „Lađevci“ u najkraćem mogućem roku ćemo to da završimo. Šestog novembra, ponovo vi, ministarka kažete – „Lađevci“ do kraja 2015. godine Vojno-civilni aerodrom. Zatim, 29. jul 2015. godine, ponovo vi ministarka kažete – ne više 2015. godine, nego letovi sa „Morave“ od sredine 2016. godine. Kažete da aerodrom ima veliki potencijal i da kreću redovni letovi do kraja 2016. godine. Vidimo da ih očigledno neće biti. I naravno, ove godine u martu, ponovo vi sada kažete - Turci su zainteresovani za Aerodrom „Morava“ i turski investitori. Što se tiče Aerodroma „Ponikve“, imali smo priliku da čujemo tokom kampanje za aprilske izbore ove godine, premijera Vučića, koji je izjavio sledeće, citiram, kaže predsednik Vlade u tehničkom mandatu tada – tokom jučerašnje predizborne konvencije u Užicu, rekao sam da namerno ne želim da u kampanji zvanično otvorim obližnji aerodrom i obećao Aerodrom „Ponikve“ ćemo krajem avgusta da otvorimo za saobraćaj i tu će nam biti potrebna podrška svih ljudi koji imaju dobre veze sa inostranstvom. Dakle, kada vi imate toliko neistina i laži koje ste izrekli u prethodne četiri godine, ovo je samo jedan primer, toga ima u svim segmentima ovog društva. Kako očekujete da neko može verovati da će se nešto drugačije desiti? Da biste mogli da dobijete poverenje, morate imati i kredibilitet i zbog toga vas molim da ukoliko usvajamo već zakone na ovakav način, po hitnoj proceduri, sa raspravom o osam zakona, da se postarate da njih primenimo, da uradite ono što ste obećali, a tek onda da krenete u nova obećanja, ali vi ste obrnuli redosled. Lakše vam je da dajete stalno nova i nova obećanja i da na neki način budite, odnosno održavate nadu ljudima da će nekome sutra biti bolje. Zahvaljujem.
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Evo, ovako. Toliko toga ste rekli, ali negde i razumem svu tu kritiku, zato što sve to što ste vi rekli u stvari ste vi radili u nekom periodu kada ste bili na vlasti, obećavali, a niste davali rezultate. Svaka stvar, ali bukvalno svaka stvar koju ste pomenuli, svaka kritika, ja ću ići od jedne do druge, je nešto ste vi primenjivali u praksi. Dakle, po svakom zakonu, kod vas su se zakoni donosili tako što ste ispred ove skupštinske sale, konkretno Zakon o komunalnim poslovima, delatnostima 2011. godine menjali, ispred sale ste menjali članove o pogrebnim uslugama koje mi sada ispravljamo i omogućavamo da se na jedan normalan način da delatnost sprovodi. Dakle, dajem vam samo jedan primer. „Ponikve“, pošto je to bilo poslednje što ste pomenuli. To što je obećao Aleksandar Vučić na predizbornom mitingu u Užicu, on je to ostvario. Direktorat civilnog vazduhoplovstva je „Ponikvama“ dao dozvolu za neredovni saobraćaj koji se danas obavlja sa „Ponikvama“, ali mi nismo zadovoljni neredovnim saobraćajem, mi hoćemo redovan saobraćaj, mi hoćemo više od toga, mi hoćemo da uredimo „Ponikve“ tako da imamo redovan saobraćaj kao što ga imamo na Aerodromu Niš. Prema tome, obećanje koje je dao, obećanje je i ispunio. I ono što smo rekli pre četiri godine, pet, kako god vi govorili, koliko god godina, mi ispunjavamo. Aerodrom „Morava“ pravi ugovor trenutno sa preduzećem „Aerodromi Srbije“ zato što smo želeli na jednom mestu da imamo sve aerodrome. Nismo želeli da radimo to što ste vi radili u prethodnom periodu, da svuda imate nešto, a ništa praktično uređeno i onda kada ništa nije urađeno, sve je moguće. Ovde mora da postoji red zato smo prvo formirali preduzeće. Znači, aerodrom je privredno društvo „Aerodromi Srbije“. Tom privrednom društvu nalaze se svi tzv. mali aerodromi. Kroz to preduzeće pravi se sada ugovor sa Ministarstvom odbrane da bi aerodrom bio mešovito, civilni aerodrom u Kraljevu, i da bi zaista mogli da govorimo o tome da taj aerodrom može da funkcioniše. Dakle, da li kasnimo nekoliko meseci? To je tačno, kasnimo, ali će konačno da funkcioniše taj aerodrom. Drugo, da se vratim samo od početka kako ste govorili. Hitan postupak, zakon je kaže po hitnom postupku da se ispuni forma i to je praksa u prethodnom periodu. Ne, nego zakone koje ste donosili su toliko imali rupa unutar tih zakona da svakog trenutka ste u svakom zakonu kroz te rupe tzv. koje ste pravili u zakonima imali smo javašluk, problem. Na kraju krajeva kod Zakona o stanovanju kroz tri zakona koje ste doneli imali smo ozbiljne probleme održavanja zgrade, imali smo smrtne slučajeve, imali smo povredu dece, zato što nismo imali uređen Zakon o stanovanju. Mogli ste to da uradite. Zašto? Prethodnih 10 godina mogao je da se donese jedan korektan Zakon o stanovanju koji bi pomagao građanima Srbije, jer je on nama svima preko potreban. Govorite o istinskoj reformi javnih preduzeća. Istinska reforma javnih preduzeća, ja mislim da bi vi najmanje smeli o tome da govorite. Železnice su prvi put, i ne zato što to kaže ministar saobraćaja, ne što to kaže Vlada Republike Srbije, nego zato što to kažu sve svetske međunarodne institucije. „Železnice Srbije“ u prethodne dve godine su javno preduzeće koje je krenulo istinski, realno u reforme. Od podele delatnosti do otvaranja tržišta, u ovom parlamentu smo donosili Zakon o otvaranju železničkog tržišta, od toga da se po prvi put, oni krediti koje su uzimale vaše partije, sada se različito zovu, ali ste tada bili jedna politička partija, 2006, 2008. godine da li su ti krediti bili AIB ili od IBRD, sasvim je svejedno, ni jedan jedini kredit niste realizovali. Ova Vlada je realizovala. Modernizovano je 120 kilometara pruga, to jeste malo, ali je za vaše vreme bilo nula. Dakle, nula se realizovalo. Znači, kada govorimo o reformama javnih preduzeća, samo da budemo malo precizniji zato što „Železnice“ imaju manje subvencije danas i to nije, kako ste rekli bacanje novca građana Srbije za subvencije. Subvencije su i prošle i ove godine manje za po milijardu kada govorimo o železničkim preduzećima za plate. Isto tako unutar tog iznosa se nalazi i iznos za korišćenje kredita koji su uzimani da bi mogli da ih koristimo i da bi mogli da imamo i nove vozove i novu mrežu. Zatim, kažete kod komunalnih delatnosti jednu stvar koja je meni prosto neverovatna. Sve je paušalno, vi nemate nigde konkretan predlog da kažete u Zakonu o komunalnim delatnostima dajte da poboljšamo nešto da zaista imamo uslugu koja će biti kvalitetnija. Taj zakon koji ste vi donosili, koji ste menjali ovde ispred vrata Skupštine, o komunalnim delatnostima 2011. godine, nigde nije jasno precizirao šta su zaista komunalne delatnosti, kako da imamo stabilno finansiranje komunalnih delatnosti. Pošto znamo da ste vodili jednu lokalnu samoupravu, pretpostavljam da znate kako je to u praksi izgledalo. Naš najveći problem u lokalnim samoupravama je upravo pitanje komunalnih delatnosti, nemanje novca za tu infrastrukturu. Ovaj zakon to treba da popravi. Ovaj zakon treba da napravi uslove da imamo stabilno finansiranje, ali ovaj zakon je uveo nešto što nikada ranije nije bilo, a to je građani sami mogu da kažu da li je kvalitet te usluge dobar i šta treba da promenimo da bi ta komunalna delatnost bila bolja, odnosno pružala uslugu boljeg kvaliteta. Što se tiče čl. 152, 153. i 154. Zakona o stanovanju, ja sam ovde rekla da je prihvaćen amandman poslaničke grupe SNS da se ta tri člana sklone. Kažem i danas kao što sam rekla i odmah, istog trenutka kada se pojavio nije dobro i na nespretan način je napisano. Namera je bila jedna i mi imamo dokumentaciju o kojim porodicama se radi, šta smo želeli da rešimo, nažalost nije dobro napisano i sklonjeno je iz zakona zato što nećemo ni jednog trenutka, niko u ovoj Vladi ne želi da ima bilo kakav dokument ili zakon koji neće biti jasan, jer ako nije jasan ne možemo ni da ga realizujemo. Govorite o političkom zapošljavanju, govorite o upravnicima koji će sigurno da budu neki funkcioneri. Pod broj jedan nikakvi funkcioneri nisu, pod broj dva, profesionalni upravnici mogu da budu svi koji imaju određene uslove u smislu obrazovanja, ko prođe obuku, ko dobije licencu itd. Ovo je kupoprodajni odnos, odnosno ugovorni odnos između stanara i između profesionalnog upravnika. Znači, radi tržište i u tom njihovom odnosu ne vidim nikakvo političko zapošljavanje. Ali, potpuno mi je jasno zašto ste to rekli, zbog toga što se dobro svi sećamo da kada je napravljena tj. formirana tzv. komunalna policija u Beogradu i drugim gradovima, to je bilo za vreme DS. Ako je neko zapošljavan u komunalnoj policiji grada Beograda to je bila isključivo i samo DS. To mogu da potvrdim, postoje dokumenta za to. Znači, shvatam razmišljanje, ali neke se stvari ipak menjaju. Nema političkog zapošljavanja, trebaju nam profesionalni upravnici da zaista imamo normalno i na pravi način održavanje naših zgrada. Za aerodrom sam pokušala, nadam se dala osnovne informacije o aerodromima i ovom zakonu. Rekli ste u jednom trenutku da neko nešto krije, da neko nešto hoće da uradi oko aerodroma, aerodromski kompleksi i kažete eto, desiće se otvaranje hotela. Mislim da je odlično. Ako ste putovali, a sigurna sam da jeste onda ste videli da je to potpuno normalna stvar da unutar aerodromskih kompleksa imate razne hotele, imate tržne centre i da pokušate da praktično sve te ljude koji dolaze na aerodrom i koji se četo zadržavaju i po nekoliko sati zbog toga što imaju neke druge letove, da ih zadržite tu. Ako ništa drugo, da u vašoj sopstvenoj zemlji potroše taj novac i da to ostane u našoj zemlji. Dakle, ne vidim nikakav problem sa tim da na našem aerodromu jednog dana imamo i neke hotele. Šta je tu problem? Zašto se to smatra nečim što se radi tajno itd? Ovaj zakon upotpunjuje kompletan zakonodavni okvir kada govorimo o vazdušnom transportu i bio je važan zato što prvi put definiše neke stvari koje do sada Zakon o vazdušnom saobraćaju nije uradila. Takođe, pominjete i pravite priču oko toga da je ovaj zakon praktično zakon o privatizaciji aerodroma. Molim vas, prvo pročitajte naslov zakona, zatim još jednom sve članove. Ovo nije zakon o privatizaciji aerodroma, ovo je zakon koji jasno uređuje delatnost upravljanja aerodromom koja nije bila definisana ni jednim prethodnim zakonom. Samo da kažem još jednu stvar, Ministarstvo rudarstva ne znam kakve veze ima sa Beograd-Budimpešta. Modernizacija pruge Beograd-Budimpešta je jedan ozbiljan, veliki projekat, najveći u ovom regionu. Njegova vrednost kada govorimo samo sa srpske strane, dakle, od Beograda pa do granice sa Mađarskom je blizu milijardu evra. Mi smo kao država, kao Vlada Republike Srbije zajedno sa Kinom i zajedno sa Vladom Mađarske napravili trojni sporazum. Unutar toga se nalaze određene deonice za koje sa srpske strane pravimo dokumentaciju. Ta dokumentacija je napravljena i za ono za šta je napravljena mi smo potpisali komercijalni ugovor sada u Rigi, a to je Beograd-Stara Pazova. Od Stare Pazove do Novog Sada to finansiramo iz ruskog kredita koji je već ranije uzet i za šta se takođe završava dokumentacija i za šta se pravi tunel i vijadukt. Znači, to je nešto što postoji. Od dokumentacije koju Ministarstvo daje i ne možete reći da nije dobijena, zato što smo je dali, mislim da nam je tražio i Zaštitnik građana i Poverenik i svi živi, svakome dajemo ono što je u našoj nadležnosti. Dakle, komercijalni ugovor svakog trenutka možete da dobijete. Ugovor o finansiranju daje drugo ministarstvo koje se zove Ministarstvo finansija, zatražite i dobićete ga. Dakle, tu nema tajni. Naš interes jeste da završimo i da imamo Beograd-Budimpešta. Kada govorimo o radovima na tunelu i vijaduktu, oni će početi sigurno ove godine. Mislim da sam odgovorila na sve.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Miroslav Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovana ministarka, prvo, ne znam zašto meni spočitavate šta sam ja radio dok sam bio na vlasti, ovo je moj prvi mandat u Skupštini kao poslanika, a pre toga sam se bavio isključivo lokalnom politikom i nikada nisam uticao na donošenje bilo kakvih zakona, kakvi god oni bili. Na kraju, i kada to govorite, vi ste već peta godina na vlasti i bilo je dovoljno vremena da se sve to ispravi. Prema tome, ako govorite da vi sada po hitnom postupku usvajate zakone kako bi ste menjali one loše koje su neki pre 2012. godine usvojili, vi govorite zapravo ponovo o vašoj efikasnosti. Pa, vama je trebalo pet godina da opet po hitno postupku ispravite te zakone koji su bili loši. Na kraju, i vi ste bili deo te neke prethodne vlasti, to vrlo dobro znate, i uticali u tim nekim lošim stvarima i odlukama, ako ih je bilo pre 2012. godine. Naravno, što se tiče ovog Zakona o stanovanju, pa vi ste prošle godine povukli Zakon o stambenim zgradama iz procedure, iako je bio u parlamentu u jednom trenutku. Dakle, i to govori o tome da se radi na neki način ne po pravilima kako treba, nego sve ide nekako pod nekim velom tajne. Reforma železnice, govorite i o tome. Dakle, 120 kilometara pruge je modernizovano? Svaka čast, ali isto tako 800, ili ne znam kolikom, kilometara pruge ste predvideli da ugasite u Srbiji. To je još jedna stvar, a i dalje se daje 15 milijardi za „Železnice Srbije“. Recimo, možete mi reći šta je sa „Srbijagasom“, kako je on reformisan, pošto ste me pitali konkretno. I to da nemam šta konkretno da zamerim u zakonu, govorićemo u raspravi o pojedinostima kada budemo govorili o amandmanima, jer u 20 minuta je nemoguće govoriti o detaljima u osam zakonskih predloga. To morate shvatiti. Jednino što možemo, to je da govorimo uopšteno o svim ovim predlozima zakona koje ste vi ovde dostavili. Što se tiče toga da ste rekli da sam ja pomenuo privatizaciju, to nisam ni jednog trenutka. Što se tiče hotela, evo završavam, problem kod hotela je što, po Zakonu o koncesijama, taj privatni partner može postati vlasnik tog hotela koji će napraviti zajedno sa Republikom Srbijom.
Replika, narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Razumem da ministarku ume da ponese materija i da u obraćanju narodnom poslaniku Aleksiću izruči sve ono što ima namere da se izruči o odgovornosti, zakonima, poslovima, javnim poslovima, greškama, grehovima, čega god hoćete Demokratske stranke. Ali, to vam, ministarka, umanjuje kredibilitet. Ako ne možete da se istrpite da dođe na red ovlašćena predstavnica poslaničke grupe DS, nemojte da vas tako ponese želja da objavite sve što imate naručeno da kažete u ovoj sali o DS na čoveka koji sa tim nema skoro pa nikakve veze, osim što je čestit čovek, pristojan čovek, vredan čovek, pa vas podseća verovatno i onda izgubite iz vida da nije ni član poslaničkog kluba DS, da nije bio ni član DS i da nemate prava, zbog svoje želje da saopštite javnosti i svima šta mislite o DS, da to uputite pogrešnom čoveku. Kada i ako budete hteli da razgovarate i o Zakonu o komunalnoj policiji i o tome ko, gde i kako menja zakone i gde je kakav i koji novac, ja sam vam na raspolaganju, a dotle bi bilo lepo da se izvinite gospodinu narodnom poslaniku Aleksiću i da kažete - ja ću sve ovo ponoviti kada dođe na red DS, ali morala sam, nisam mogla da izdržim. Hvala vam.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Meni je žao što vi niste mogli da se suzdržite i da sačekate da dođe DS. Ja sam ovde posmatrala celu poslaničku grupu ispred koje je poslanik govorio, ali vratićemo se i na taj kredibilitet i na DS, imajući u vidu da od najvećeg broja vaših amandmana najveći broj je briše se. Ali, dobro, o tome ćemo pričati kada budete vi. Samo da odgovorim vezano za povlačenje zakona, jer mislim da je to važno. Zakon o stanovanju je napravljen i rađeno je na njemu godinu dana i prošao je sedam javnih rasprava. Kada je proglašen praktično početak izborne kampanje, kako je to inače običaj, svi zakoni koji su se našli, koji su prošli sednicu Vlade i našli se u parlamentu, oni su nakon toga ponovo vraćeni. Kada je formirana Vlada, onda se ponovo s tim zakonima krenu. Znači, nije zakon vraćen zato što nešto nije bilo dobro, nego je takva bila procedura. Drugo, pošto ste pomenuli takođe Železnice i 400 kilometara pruga, moram da kažem da je velika šteta što prethodnih 15 godina tih 400 kilometara pruga nisu imale ni jedan jedini voz, nije se na njima saobraćalo uopšte, a u isto vreme Železnice Srbije su plaćale razne doprinose lokalnim samoupravama, možda sam pogrešila, da li doprinos ili neka naknada, ali svakako su plaćali i pravili određene troškove, a da su te pruge uglavnom zarasle u travu i nije bilo ni interesa ni putnika na njima. Bilo je jasno da su praktično trebale davno da se zatvore. Znači, ono što mi, između ostalog, radimo, mi sređujemo jednu zapuštenu kuću koja jeste bila zapuštena prethodnih 20-ak godina. Kada govorite o pet godina toga da smo na vlasti, potpuno ste u pravu, koliko god da je, četiri, pet itd, ali nije lako popraviti sve brljotine i sve probleme koji su pravljeni prethodnih 12 godina, a bogami u nekim situacijama kada govorimo o Zakonu o stanovanju nekoliko decenija.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine Arsiću, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Mihajlović, nigde vas neće odvesti ovakva rasprava. Loše je što doprinosite ovakvoj atmosferi, jer su neki ozbiljni zakoni ovde pred nama. Kakve su to besmislice o propasti srpske železnice u poslednjih 12 godina? Hoćete da vas podsetim s kim ste u koaliciji, ko vam je predsednik Vlade, sa kojim strankama delite danas vlast? Da nisu možda srpske Železnice propale u Vladi Zorana Đinđića, Zorana Živkovića, Koštunice? Dokle će nas odvesti ta politika? Možete li da shvatite da ne postoji LDP železnica i SNS železnica? Imamo problem, dajte da ga rešimo. Ušli ste sa hitnom procedurom ovde u parlament sa nespojivim zakonima. Ali, u redu, kolegijum šefova poslaničkih grupa, sedne se, porazgovara se, kažete – važne su nam železnice, važno nam je komercijalno pravo u vazdušnom prevozu, važna nam je vizna liberalizacija sa Kinom, dajte da rešimo ove komunalne probleme, i onda uđemo ovde u raspravu na neki normalan način. Najveći problem nije to što ste, kao i vladajuća koalicija, frustrirani opozicijom i u istoj meri ovde nailazite na odgovor sa ove naše strane. Problem je što su neki ozbiljni zakoni ovde pred nama, a što ih vi obrazlažete na katastrofalan način. Neko ko danas posmatra naš rad ovde u Skupštini, mogao bi da pomisli da je privatizacija aerodroma katastrofa, da je to nešto loše. Kada govorimo o Zakonu o javnom privatnom partnerstvu, pa to je sjajna inicijativa, to je ono što nam je potrebno. Zašto na to ne stavljamo fokus, nego se bavimo besmislicama i poslanikom iz Trstenika koji je na kraju odgovor za slom srpske železnice. Odbijte mu od plate onih 1% penala koji ćemo platiti Rusima na kredit od 800 miliona dolara koji nismo iskoristili u roku koji smo rekli da će biti iskorišćen. Nikog za to ne optužujem, postojali su objektivni problemi i sa tim objektivnim problemima se neko i pre vas suočavao. Dajte da se vratimo na ove zakone, da krenemo od tog zakona koji jeste uznemirio javnost, a to je Zakon o stanovanju. Pa, i pre ovog zakona su postojali zakoni i oni su uređivali međusobne odnose. Na šta liči to insinuiranje da je prethodna vlast, iako nikad nisam bio na vlasti od 2003. godine, odgovorna za tragediju neke dece u nekoj zgradi? To je besmislica. Ovaj zakon je prenormiran. Ima neka dobra rešenja, ali je prenormiran. Treba da se postavi osnovno pitanje – zašto postojeći zakon ne funkcioniše? Šta je problem u njemu? To što smo podivljali kao društvo, što nemamo više snage ni sami sebe da podnosimo, a kamoli da regulišemo svoje međusobne odnose u skladu sa nekim pravima i obavezama koje zajedno utvrdimo kako bi nam svima bilo bolje. Opština će imenovati nekoga ko će voditi računa o zgradi u kojoj stanari nisu u stanju da sami vode računa o sebi. Kako će on to da uradi? Kaznenom ekspedicijom? Slažem se da treba rešiti ta pitanja, ali dajte da vidimo šta je osnovni uzrok problema sa kojima se danas suočavamo. Nije isto govoriti o skupštini stanara na Vračaru ili Starom gradu i na periferiji Beogradu, gde po pravilu ljudi jedva sastavljaju kraj sa krajem. Ne radi se tu samo o 200-300 dinara, koliko treba nešto da se plati, nego o stanju u kojem se nalazi naša zemlja danas. Ona je takva da mi nismo u prilici čak normalno ni da razgovaramo, a kamoli da rešavamo probleme koji postoje. Ovde u ovim zakonima koje ste predložili, slažem se, ključni su ti zakoni koji rešavaju pitanje, tu komunalnu problematiku Zakona o stanovanju i ovaj Zakon o aerodromima. Treba uraditi tu viznu liberalizaciju sa Kinom, zašto da ne, i uzeti neki novac od turizma ako možemo, učiniti Srbiju atraktivnom u svakom smislu, poslovnom pre svega, tu nemamo nikakvog problema. Što se mene lično tiče i LDP, tu treba da važi ono pravilo koje je važilo i u Kini – nije bitno koje je boje mačka, ako hvata miša. To smo uvek ovde u Skupštini govorili. Govorili smo i dok ste bili u G17 sa Dinkićem, kao što vam govorimo danas kada ste u SNS. Makar tu postoji kontinuitet u nekom stavu. Ono što je osnovni problem, ovaj zakon koji vi predlažete o aerodromu, znate šta, to je zakon koji po svom karakteru govori o nekom poznom dobu socijalizma. Prihvatamo pravila tržišne ekonomije, ali hajde još, što da ne kažemo. Ovaj zakon je zakon za vreme Ante Markovića, a ne za 2016. i 2017. godinu. Pogledajte ko ima pravo da se bavi tim poslom, javno preduzeće, pa onda društvo kapitala koje je apsolutno u vlasništvu Republike, pa društvo kapitala u kojem Republika ima većinski udeo i na kraju može i neko još da se bavi tim poslom, pod uslovom da mu država tako nešto poveri. Zašto suspendujete privatnu inicijativu? Zašto uskraćujete pravo nekome da bude vlasnik aerodroma? Hajde da ne govorimo o tom, nekim poslanicima ovde, mrskom zapadu. Ali, zašto najveći aerodrom u Rusiji može da ima privatnog vlasnika, Domodedovo, a ne može da ima aerodrom Beograd, recimo. Vrlo dobro znam o čemu pričam. Od 2001. godine smo pokušali da uradimo sve kako bi uspostavili neku vrstu partnerstva sa aerodromom u Frankfurtu. Dan 12. mart, ubistvo predsednika Vlade, taj posao je zaustavio. Sjajan aerodrom, ne samo po načinu organizacije, nego i po odnosu troškova, prihoda, mnogo toga bi Srbija naučila kroz to partnerstvo, imali bi puno koristi. Žao mi je što to nije urađeno. Ja vam želim sutra to da uradite. Ali, zašto ne primenimo pravila sveta koji je uspešan? Vi ste ovde ubiste da dokažete da se u Srbiji neće privatizovati aerodrom. Ovo nije Zakon o privatizaciji, neće se privatizovati, ovo je zakon kojim se … Pa, to je ono što je loše. To je ono što je loše. Na svakom koraku mi imamo problem sada sa tom našom nesposobnošću da funkcionišemo na način na koji se reformuliše zvanična politika. Vi govorite o rešavanju problema železnice. To je teško pitanje, jako teško. Nisu vozovi u Srbiji juče stali. Vrlo komplikovano. Jel znate neku propalu zemlju koja ima uspešnu železnicu? Pa nije moguće izaći iz 20 godina haosa sa železnicama kao u Francuskoj ili u Nemačkoj. Ali, hajde da vidimo šta su uradili oni koji su uspeli da naprave efikasne sisteme, da pogledamo kako su se društva menjala. Kada govorite o ovom zakonu, ovom Zakonu o aerodromima, uvažite našu inicijativu. Sve amandmane ste nam odbacili zato što ih nismo podneli u skladu sa Poslovnikom, jer ste proglasili hitni postupak. Mora postojati mogućnost da neko svojom privatnom inicijativom dođe u ovu zemlju i kaže – hoću da napravim aerodrom, neću Ponikve, hoću na drugom mestu, hoću da imam aerodrom u Vrnjačkoj Banji, hoću da imam heliodrom, hoću da organizujem helikopterski prevoz od Beograda na Kopaonik u pet popodne, u nedelju da se ljudi vrate, neću da se voze tri sata. Moramo da oslobodimo privatnu inicijativu, a vi ovde prvo dozvoljavate ljudima da govore svašta, branite se od optužbe da ćete prodati aerodrom strancima. Pa šta ako ga prodate? Ako neko dođe i plati, u redu. Pa Beograd ima takav obim avio-saobraćaja da može da ima dva aerodroma bez problema. Žao mi je što smo zbog populizma i demagogije 2005. godine izgubili i imali smo drugu priliku za partnerstvo na beogradskom aerodromu i propustili smo je. Mogli smo tada da budemo regionalni kargo hab, sa perspektivom da rastemo i da se razvijamo, koristeći činjenicu da su saturisana ta tržišta u zapadnoj Evropi, da dobijemo još jednu pistu. Prošlo je 11 godina, ništa od toga nije urađeno. Ako postoji mogućnost sada da se uradi – super, ali hajde da vidimo ko to treba da radi. Oni koji se trude da nam objasne kako ni slučajno neće nešto biti prodato i privatizovano. Pa koliko smo toga uradili da pokušamo da prodamo JAT? Za to smo se borili 2003. godine, pa na kraju kada je tu nešto i urađeno, urađeno je na takav način da danas ne znamo da li to treba da cenimo ili ne. U tome je problem, što vi uspete da oborite rast javnog duga, iz minusa on počne da se smanjuje, ali sa druge strane ne možete da rešite javna preduzeća. Da se ne vraćamo na izbor direktora Železnice, na dogovore da poslovni ljudi uđu u Železnice, pa onda kad se pipne puls naroda, šta narod misli, narod se nakostreši, ne voli srpske tajkune, ali je okej kada Tramp milijardera stavi u Vladu, to je u redu, ili kada se pojavi ruski tajkun pa nešto ovde kupi, kad kupi, recimo, banku, to je okej. Ali, kad naš uspešan poslovni čovek pomisli da uradi nešto u dogovoru sa državom za svoju zemlju, onda je to loše. Vi ste se povukli, a to je bio dobar put, da nađete profesionalni menadžment, da ga dobro platite i da počnemo te probleme da rešavamo, da imamo plan kako ćemo i šta raditi. Ako treba da se zatvori pruga, da zatvorimo prugu, govorimo koju ćemo otvoriti. Ključno pitanje za ovaj zakon – razbijte te stereotipe i predrasude. Nama je potrebna privatna inicijativa. Imate član zakona u kome se jasno kaže ko može da bude operater na aerodromu. Vi ste uskratili mogućnost privatnoj firmi da ona taj posao radi, tako što ste rekli – pomerićemo taj posao. Dozvolite ljudima da mogu da ovde u Srbiji urade nešto što do sada nije bilo moguće, da registruju svoju avio-kompaniju, definišite uslove koje treba da ispune da bi napravili svoj aerodrom ako žele, ako žele da razvijaju partnerstvo sa lokalnom samoupravom, neka razvijaju. Može li lokalna samouprava da poverava posao? Ona je vlasnik preduzeća. A kada se promeni lokalna samouprava pa dođe neka druga, dođu ovi što kažu – mi nećemo ništa sa zapada, mi nećemo strane finansijske institucije, MMF nam sisa krv, hoćemo državne banke, hoćemo kolhoz. Jel razmišljate o perspektivi održivosti nekog posla? Mi nismo rešili te svoje probleme. Zbog toga danas i vaša Vlada posrće. U temama o kojima danas razgovaramo ne postoji prostor za politikanstvo. To je čista fizika. Dok ne bude ovde sposobnosti da se oko tih stvari dogovorimo, nećemo biti uspešni. Pa čekajte, mi sada govorimo, donosimo zakon o aerodromu, regulišemo jednu oblast, ali smo uskratili jednu mogućnost, u redu. Neko sad treba da uđe u taj posao sa pretpostavkom da će i buduća vlast to slediti. Nisam siguran. Nisam siguran da su oni za to zainteresovani, a iskustva koja imamo nam govore da sam u pravu. Da se vratimo na ovaj zakon o stanovanju. Doneli ste ga zato što nešto ne funkcioniše, to je jasno. Ali, mislim da sistem nije prestao da funkcioniše zbog toga što je nefunkcionalan, nego zbog toga što smo mi u ovih 20 godina izgubili međusobni red, na svakom nivou, pa i na tom. Ja ne znam kako ste zamislili da se ovaj zakon primeni bez ozbiljnih dogovora, razgovora, rada. Kako to mislite da će opština imenovati nekog ko će profesionalno raditi posao oko koga nije mogla skupština stanara da se dogovori? On će doći i reći – dobar dan, mene je poslala opština kod vas u zgradu. U redu, može da dođe kod mene u zgradu, ja ću to razumeti. Nisam siguran da može da uđe u svaku zgradu. Hoće li ići policija sa njim? Hoće li asistirati? Ako neće da plati, hoće li opština zvati izvršitelja da naplati? Vi stvarate prostor za pobunu društva, koja nije izraz nefunkcionalnosti ovog zakona, nego opšteg spleta društvenih okolnosti koji je vrlo loš. On nije samo posledica realnih problema koji nas opterećuju, nego i činjenice da smo konfuzni, da lutamo, da nismo u stanju da na to odgovorimo na normalan način. To je razlika između, vama govorim o onome kao razloge zbog kojih pokazujem razumevanje neko za vašu Vladu, jer znam da nemam pravo da poentiram na stranačkom rejtingu kada je tema, recimo, budžet Srbije i kresanje nekih budžetskih davanja. Kada spominjete platu i penziju, ja mislim o Srbiji u kojoj ćemo mi sutra biti vlast i znam da je kasa prazna i da je niko lako napuniti. Zbog toga što nije, zato se zalažem za mogućnost privatizacije. Vidim da govorite o davanju koncesije za beogradski aerodrom. Sigurno da postoji neki razlog za to i bilo bi dobro da ste nam rekli zašto je bolje dati na 25 godina koncesiju nego prodati aerodrom? Da li tu postoji neki sentimentalni odnos? Ja mislim da postoji, zato što je još uvek kod nas ideja privatizacije nešto što samo po sebi ne nailazi na neku široku podršku, ali, između ostalog, i zbog toga što se uz privatizaciju uvek pominje pljačka. To je populizam i demagogija. Jer, to nije tačno. Privatizacija nije pravedan posao. To je egzemplaran proces, bez primera u svetu. Prvi put ga sprovodimo i poslednji. To je proces transformacije svojinskog vlasništva, u kome učestvuju ljudi koji hoće da kupe što jeftinije, da bi zaradili, jer je to ekonomija. Zbog toga neće novi američki predsednik da kaže da li je platio porez ili ne, jer je vodio računa o ekonomskim interesima, a ne o nekim drugim, koji bi mu, možda, danas više odgovarali. Dajte, fokusirajte se na ovaj zakon o stanovanju. To vam je problem u najavi i tempirana bomba. Atmosfera koja je stvorena je upravo takva. Mi je ne stvaramo. Dobro je što ste otvorili mogućnost konkurencije i pojave privatnih firmi u obavljanju komunalnih poslova. To je jako važno. Građanima treba reći da će od toga imati koristi, jer će javna komunalna preduzeća početi da vode računa, da se bore za tržište, sa boljom uslugom, sa nižim cenama i to je ono što je dobro. Dobro je što ste otvorili mogućnost opštini ili komunalnom preduzeću da interveniše u situacijama u kojima stanari nisu u stanju da reaguju. Tu pre svega mislim na održavanje fasada. Do sada je bilo nemoguće tako nešto. Imate ruglo od zgrade u centru grada, opština ima sredstva, ali nema pravni osnov da reši problem, dok stanari nisu u stanju da to sami finansiraju. Mi smo staro društvo. O tome treba da razmišljamo. Mnogo mladih odavde odlazi. I dobro je što ste tu meru doneli, to treba podržati. Ali, generalno, zakon vam je prenormiran - svaka zgrada pravno lice, svaka zgrada ima račun, svaka zgrada mora da se registruje u opštini, zgrada u kojoj ne mogu stanari da se dogovore dobiće profesionalnog činovnika koji će se valjda dogovoriti sa onima koji između sebe ne mogu da se dogovore, itd. To nisu načini da se ova pitanja reše. Potreban je bio neki međuperiod. Možda, između ostalog, i stvoriti uslove da se ovde pojave velike kompanije, koje imamo u razvijenom svetu, jer, valjda, ovo su uzori, mi tražimo primere koji su funkcionalni na zapadu. Tamo imate kompanije koje održavaju čitave blokove. I one su regulisale mehanizme kojima vrše naplatu, kojima objašnjavaju značaj svojih usluga. Tamo to tako ne funkcioniše. Verujte mi, u Njujorku nemate lokalnu vlast koja će poslati svog činovnika u zgradu da bi se obavio neki posao. Pa, ako može tamo, ako može u Nemačkoj, ako može u Beču, može i ovde kod nas. Slažem se da sve treba platiti. Uostalom, manje ili više, sve već i plaćamo. Ali, problem je što se ovim zadire na izvestan način u privatnost ljudi, jer su do sada oni sami regulisali ova pitanja, a atmosfera koja je stvorena je vrlo loša. Što se tiče ovih drugih zakona, ne znam zašto o njima niste postigli neki prethodni dogovor? Pre svega, mislim na ta pitanja ko je ovde protiv rešavanja komercijalnih prava u vanrednom vazdušnom prevozu? Ili protiv trans-železnice? Ili protiv vizne liberalizacije? Apsolutno su svi za to i to treba podržati i nema razloga da tu skačemo jedni drugima za vrat. Ali, za LDP je ključni zakon o aerodromima i oba prenormirana zakona o stanovanju, zato što je to najava problema koji su bespotrebni, jer ih i ovako imamo sasvim dovoljno. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Ja verujem da je to vaša priroda, ali, ponekada me stvarno uplašite koliko vičete. Nadam se da to nije bilo prema meni. Nema razloga da budem frustrirana opozicijom, moj zadatak jeste da ovde kao predlagač zakona pokušam da na svaku kritiku ili razmišljanje ili komentar, bilo kog poslanika, bilo pozicije ili opozicije, dam odgovor koji je adekvatan i u skladu sa zakonom i da objasnim ako nešto nije bilo dovoljno dobro objašnjeno. Isto tako, ne mislim da bilo ko bilo kome treba da drži predavanje, pa makar bili i poslanici ministrima, niti ministri poslanicima. Ali, to je moj stav. Meni se čini da je vaše izlaganje bilo dosta konfuzno. Ja sam izvukla nekoliko stvari za koje smatram da su bile najvažnije i koje bih želela da objasnim. Moj zadatak je da kažem ono što jeste zakon. Ovo zaista nije zakon o privatizaciji, ali daleko od toga da onemogućava nekoga da, recimo, izgradi, kao što ste vi dali primer, neki privatni heliodrom itd. Znači, to postoji, to nije nikakav problem i to može da uradi, ko god je za tako nešto zaista i zainteresovan. Drugo, kada govorite o tome šta je problem sa privatizacijom bilo kog aerodroma - nije problem, ali, još nismo došli do tog stepena. Dakle, nismo još uvek o tome razgovarali. Vlada Republike Srbije jeste angažovala savetnika koji treba da izanalizira stanje, recimo, na Aerodromu Nikola Tesla i da ponudi sve moguće opcije oko toga kako i na koji način da omogućimo da se taj aerodrom na dalje razvija i da taj trend rasta koji Aerodrom Nikola Tesla ima zaista možemo da pratimo i u narednom periodu. Saglasna sam sa vama za jedan trenutak, to je bila, recimo, 2003. ili 2004. godina, kada je Aerodrom Nikola Tesla mogao da bude kargo, i to je velika šteta što nije urađeno. Ali, to je bilo, čini mi se, više zbog nekih drugih interesa unutar Vlade, mislim da su se tu neki bivši ministri pojavljivali u odnosima i to je šteta. To je zaista šteta, jer je to tada Beograd trebalo da iskoristi. Ali, isto tako ću vas podsetiti da je 2008. godine jedan od direktora aerodroma kroz određene zakone pokušao da privatizuje aerodrom, onako, na brzinu, i drago mi je što više nije direktor, jer bi to na taj način zaista bilo pogrešno. Na sreću, mi imamo aerodrom koji se sada razvija i imamo mogućnost da učinimo dobru stvar, ako pričamo o Aerodromu Nikola Tesla, ali, da vidimo sve varijante i da vidimo šta je najbolje za Srbiju i da se u tom smislu u narednom periodu i ponašamo. Ovde ste pominjali prenormiran zakon o stanovanju i da je to problem u najavi. Prvo, skupštine stanara su i sada već pravna lica u delu koji se tiče održavanja zgrade. Dakle, to već postoji. Da li je to negde zaživelo ili nije, u većini zgrada nije i zaista imamo problem u održavanju zgrada. Ja bih ipak pustila da u narednom periodu, a to je, pošto ja planiram na svaka tri meseca da pred odborom prikažem šta su efekti svakog zakona koje je ovo ministarstvo donelo, jer mi se nekada čini da se ne znaju koji su efekti, imali smo, možda jedino vidljive, o kojima stalno pričamo, efekte Zakona o planiranju i izgradnji, ali su i svi drugi zakoni dali svoj efekat, dakle, da vidimo zakon po onome što smo gledali u praksi, po onome što smo gledali u ostalim državama. Mi smo sigurni da ovaj zakon može da donese samo dobro i da mi možemo zaista da uvedemo red u oblast stanovanja i da konačno možemo da napravimo uslove da definišemo i stambenu politiku i ono što se zove budućnost stambenih odnosa. Ne mogu a da ne odgovorim na jednu stvar koja se tiče železnice. Niste u pravu, slažem se ja da je železnica uništavana možda dve, tri, četiri decenije, ali ću vam isto tako reći da od 2000. godine, znači, 2004, 2006. i 2008. godina, su godine kada je najveći broj kredita uziman upravo za modernizaciju železnice, i to su najviše uzimani krediti od Evropske investicione banke, recimo Gilje-Ćuprija, na primer, ili od Evropske banke za obnovu i razvoj. Ja sam postala ministar saobraćaja 2014. godine. Te, 2014. godine, još uvek, nijedan od tih kredita od IBRD-a i taj od AIB nije ni krenuo da se realizuje. Prema tome, nemojte da govorite o tome da li je DS od 2000. godine urušavala železnicu. Ne, ona se samo priključila urušavanju železnice koje je trajalo tri decenije. I to je zaista tako, zato što ako je postojao novac, on je morao da se iskoristi i mi danas ne bi pričali o samo 100 kilometara modernizovane pruge. Što se tiče zakona, na početku ste rekli, spojili smo zakone koji nemaju veze jedan sa drugim. Ne bih se složila sa vama. Ti zakoni jesu vezani i tretiraju oblast transporta saobraćaja i važni su da se donesu, kao što su važna i podzakonska akta koja mi moramo što pre da donesemo, da bismo prosto mogli te zakone zaista i da primenimo. Ne bih vam odgovarala na neke političke stvari koje ste pokušavali da provučete sve vreme kroz vaš govor. Pokušala sam da kažem, dakle, Vlada Republike Srbije hoće da uredi odnose, naročito kada govorimo o aerodromima i o mogućnosti da imamo bilo strateške partnere, bilo da razmišljamo o tome kako ćemo dalje aerodrom da razvijamo, ne samo „Nikolu Teslu“, nego i sve druge aerodrome. Postoji mogućnost i dan danas, svakog trenutka, da bilo ko ko je zainteresovan može da sagradi, odnosno da napravi neki privatni aerodrom. Kada govorimo o tome ko upravlja aerodromima i da li je Vlada Srbije protiv tajkuna koji treba u nekom trenutku da upravljaju javnim preduzećem, da, ja jesam protiv svih onih koji su na neobičan način stekli bogatstvo i sada odjednom treba da postanu direktori nekih javnih preduzeća. Ja mislim da je to loše, što ne znači da neko ne može da me demantuje i da to bude drugačije. To je prosto moj stav. Ako imate dodatna pitanje vezano za zakone, ja ću odgovoriti.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, pravo na repliku.
Gospođo Mihajlović, ono što je vama neobično, možda nekome nije. Bolje bi bilo da se uvedu neki drugi kriterijumi. Vama je bilo neobično da uspešni poslovni ljudi učestvuju u rešavanju problema u javnim preduzećima, a sami ste ih pri tom u taj posao pozvali, ali vam je logično da to rade oni koji, kao direktori železnice prvi put, otkriju tartufe. Hoćete da vas podsetim ko je sve bio direktor „Železnice“ od 2012. godine? Znači, nemojte da na takav način razgovaramo. Naravno da ste frustrirani, ne samo vi kao vladajuća koalicija. Postoji ta politička frustracija, i to je ono što je loše, ali nisam ja neko ko je dužan time previše da se bavi i to da rešava. Veoma smo puno pažnje i energije posvetili „Železnicama Srbije“. Ovde mislimo da smo se popeli kao stranka svima na glavu, posebno u periodu od 2008. godine. Sve to o čemu vi govorite govorili smo mi godinama, ali stanje u kome su već tada bile „Železnice“ je bilo katastrofalno. Samo kažem da apsolutno svako treba da preuzme svoj deo političke odgovornosti. Vrlo je bila neefikasna politika u sektoru saobraćaja, ako govorimo o periodu od 2008, ili periodu od 2004. do 2012. godine. To uopšte ne sporim, ali hoću da vam kažem da nigde nećemo stići, kao što ne stižemo daleko kada negiramo ono što je očigledno. Nisam ništa rekao protiv ideje da vi kroz javno-privatno partnerstvo rešite neki ozbiljan problem u zemlji. To podržavam. U tome vidim šansu da se nešto pozitivno desi i zemlja promeni na bolje i otvori tako širi prostor za našu politik, nego što je to slučaj danas. Vrlo dobro sam razumeo Zakon o aerodromima i razumeo sam da je sve ovo iz vašeg resora, ali samo sam rekao da je nešto ok. za raspravu, a nešto smo mogli da rešimo na kolegijumu šefova poslaničkih grupa i da nemamo nikakav problem ovde. Prosto neke teme, sedne se, porazgovara se pet minuta. Niko ovde nije protiv tih tačaka dnevnog reda. Što se tiče Zakona o stanovanju… (Predsedavajući: Privedite kraju, gospodine Jovanoviću.) … jasno je da je do sada ta oblast bila tretirana zakonom. On je postojao, postojao je od 1992. godine, usvojen je, pa pet, šest izmena. Nije problem toliko u lošem zakonu. Rekao sam šta je veoma važno, i to ste uradili. Problem je u činjenici da mi ne možemo da živimo u skladu sa zakonom, ne samo sa tim, nego i sa nekim drugim. Zato o tome treba da razgovaramo. Ja ne tražim ovde da ljudi za mene glasaju tako što ću sada da kažem da ćete zaposliti hiljade SNS aktivista, ali ste pogrešili kada ste rekli da je Komunalna policija bila mesto gde su zapošljavani kadrovi isključivo DS. Mi smo vodili računa… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Samo jedna mala opaska. Rekli ste, zapisala sam, ne možemo da živimo u skladu sa zakonom, vezano za Zakon o stanovanju. Odmah vas demantujem. Zakon o planiranju i izgradnji koji je donet, svi ovde kada smo branili taj zakon i kada smo govorili o građevinskim dozvolama, prvo u roku od 28 dana na šalterskom sistemu, a zatim od 1. januara 2016. o elektronskoj građevinskoj dozvoli, ne znam ko je mislio i verovao, isto tako se govorilo, to nikad ne može da se sprovede u praksi, to se nikada neće desiti, a mi smo zahvaljujući tome danas u prvih 10 zemalja u svetu po reformama upravo u toj oblasti. Sprovodi se i daju se elektronske građevinske dozvole i prosek davanja elektronske građevinske dozvole u Srbiji je sedam dana, lokacijskih uslova 14 dana. Znači, možemo. Zašto stalno moramo da govorimo da nešto ne možemo? Možemo da uradimo zgrade, i to može, verujte, da izgleda potpuno drugačije u odnosu na ono kako izgleda danas.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, dva minuta.
Gospođo Mihajlović, nije vam dobar primer. U interesu svih je da funkcioniše vaš Zakon o prostornom planiranju. U interesu svih, ali to zavisi od administracije. Mi nismo ostali bez dozvola zato što nismo u stanju da ih uzmemo, nego administracija nije mogla, zbog komplikovanih procedura, da ih da. Dobro je što funkcioniše. Nisam rekao da mi ne možemo da živimo u skladu sa zakonima, nego da ne živimo inače. Ne kažem da tako treba da ostane. To treba da rešavamo. Upozoravam vas da vam je zakon prenormiran i da neka rešenja koja su logična u drugim sredinama ovde traže malo više objašnjenja i pažnje, a ne vidim da je tako nešto urađeno. To je ono što je suština. Ništa više, osim toga. Ako zakoni funkcionišu zbog efikasnosti administracije, odlično, ali nemojte sada da vam kažem – hajde da vidimo kako funkcioniše u Novom Pazaru zakon.
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Pretpostavljam kada kažete prenormirani da mislite na previše detaljni, itd. Odmah da vam kažem da će baš zbog toga biti manje podzakonskih akata koji će biti gotovi u narednih sedam do osam meseci. Neka će biti za mesec, dva, a neka će biti u narednih sedam do osam meseci usvojena. Na kraju, pozivam vas da za tri meseca, odnosno za šest meseci da vidimo kako taj zakon zaista funkcioniše. Iskreno se nadam da ćete se složiti sa mnom da ćemo u tom trenutku imati određene rezultate. Što se tiče Novog Pazara, znači, Zakon o planiranju i izgradnji funkcioniše. Ono što je problem Novog Pazara jesu planovi, zaštitni pojasevi, zaštitna područja i verujem da ćemo uspeti i taj problem zajednički da rešimo. Nema nerešivih problema i nema zakona koji ne može da se zaista realizuje i implementira u praksi, ako mi to hoćemo i vi to znate. Pitanje je hoćemo, a mi hoćemo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milena Bićanin.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka, kolege narodni poslanici, evo ja ću se uključiti u ovu raspravu i sa posebnom pažnjom sam se bavila Zakonom o stanovanju, kao i moja poslanička grupa, iz vrlo jednostavnog razloga, jer se taj zakon tiče svih i zato što se tiče jedne od tri elementarne ljudske potrebe. U osnovnoj školi se nauči, u petom razredu, da su to potreba za stanovanjem, potreba za hranom i potreba za odevanjem. Ako na bilo koji način jedna od te tri potrebe nije zadovoljena adekvatno, naravno da čovek doživljava osećanje lične posramljenosti i gubitak dostojanstva, ali mislim da je nemati dom, nemati mesto za stanovanje nešto što do kraja urušava ljudsko dostojanstvo i u diskusiji, odnosno u svom obraćanju želim da dam doprinos razumevanju svih ovih programskih pitanja koje smo postavili i koja ćemo postaviti, a i ja ću neke od njih. Ono što je potpuno jasno, to je u ciljevima koje je Ministarstvo postavilo, kao razloge zbog kojih želi da donese ovaj zakon, a ti ciljevi su zaista potpuno jasni i ja sam sa njima apsolutno saglasna. Prvi cilj je da je došlo do promene društvenih i ekonomskih okolnosti. To svi znamo. Te okolnosti su nam poznate. Godine 1992, kada pričamo o stanovanju, donošen je jedan zakon kojim su tadašnji vlasnici stanovi, po cenama vrlo pristupačnim, mogli da otkupe svoje stanove i sada ne mogu, a da, čak i ako neko kaže zloupotrebim, ne kažem sledećih par rečenica na tu temu. Svi znamo da su u prethodnim državama, da ih sada ne prozivam po imenu, svi zaposleni bili obavezni da budu, da učestvuju u stambenim fondovima. Iz tih stambenih fondova neki su dobili stanove, a kasnije su ih otkupili za novce koji su zaista bili jako simbolični. Jako veliki broj građana Republike Srbije i iz svake države koja se tada tako zvala nije uspeo da to svoje pravo ostvari. Ta piramida koja je, u jednom trenutku, prestala da se puni, jednima je donela dobrobit, a drugima je nanela izvesnu štetu i ti građani nikada nisu doživeli nikakvu društvenu satisfakciju i, ono što bih ja rekla, socijalna nepravda koja je tada učinjena nije pokušala da se razreši nikada. Možda nekim poreskim povlasticama ili na bilo koji način, a ne zaboravimo da ljudi koji su davali u fond, koji nisu bili spremni da čekaju dugo vremena da im neko drugi, odnosno država reši stambeno pitanje, nego su to pitanje života sebi i svojoj porodici, uzimali u svoje ruke. Mislim da je to jedan trenutak nepoverenja koje se polako gradi, kada imamo ovu temu i prosto sve ovo što čujemo kada govorimo o temi stanovanja u velikoj meri je, naravno, rezultat naših, toga što se mi znamo, što znamo kako funkcionišemo, što znamo kako se teško dogovaramo oko zajedničkog interesa i onda kada nam je jedna od najvažnijih stvari u pitanju, a to je upravo stanovanje. Sada je, naravno, koncept tržišne ekonomije i prosto okolnosti su dovele do toga, neću ni tu da se sporim, ali ono što takođe moram da kažem, to je da je uloga države u aktivnostima kojima treba da pripomognem da bi svi građani mogli da zadovolje pravo na stanovanje, od izuzetne važnosti. Naravno, program socijalnog stanovanja i zakon koji je, deo koji se tiče, naravno, ovog Zakona o stanovanju, o tome razmišlja, ima jako veliki broj članova koje to doprinose, a ono što je takođe važno, a to je za onu drugu kategoriju građana koji nisu kategorije onima kojima treba podrška, socijalna podrška o stanovanju, za njih je naravno važno da njihovo pravo na rad i pravo na kvalitetnu novčanu zaradu, bude tako visoko, da kažem, postavljeno i realizovano da mogu da se posvete tom pitanju koje je od životnog značaj. U podacima koje smo dobili u ovom materijalu, mi smo videli da je kod nas taj parametar koliko godina prosečnih plata treba da izdvajate da biste mogli da kupite stan 1 prema 13, znači sve što činimo u ovoj zemlji kada je u pitanju ekonomija, jer to je alfa i omega, svega zaista, mora da, nadam se da doprinese i rešavanju ovakvih problema. Ono što je negde, kao važan cilj i neosporno izuzetno važan, to je cilj koji se tiče unapređenja uslova stanovanja, da bi uslovi stanovanja mogli da se obezbede, naravno, potrebno je da se dogovorimo oko načina na koji će se zgrade održavati oko načina na koji će se unapređivati stambeni fond i, naravno, sa ciljem da se taj stambeni fond i očuva kao jedna od apsolutnih vrednosti jednog društvenog trenutka i ukupnog, da kažem, bogatstva jedne zemlje, jer je i to je svakako parametar koji ulazi u tu skalu. Činjenice govore da je u periodu od 1946. do 1970. izgrađeno 39% ukupnog stambenog fonda, od 1970. do 1980. godine 24% stambenog fonda, i naravno najveći procenat zgrada koje su pravljene u to vreme nisu pravljene po standardima koje tatiraju pitanje energetske efikasnosti. Mi smo tada, verovatno je to tada i postojalo, u nekom svetu mi smo na razne načine bili od toga udaljeni, i zbog toga, naravno, danas imamo ozbiljne probleme. Ozbiljne probleme, kada govorimo o kvalitetu stanovanja i ozbiljne izdatke. Mislim da je ovo pitanje izuzetno važno. Zašto? Zato što je energetska efikasnost, bogatstvo, odnosno očuvanje energetske efikasnosti je bogatstvo jedne zemlje. Mislim da zakon, ovako kako je definisan, nudi mogućnosti zajednicama stanara da donesu odluke, da uzmu i kredite da bi mogli, ako ne mogu na drugačiji način, da bi mogli da svoje zgrade učine energetske efikasnim. Ovo pitanje će biti posebno značajno onog trenutka kada se naša potrošnja energije za grejanje bude na drugi način obračunavalo i kada budemo plaćali baš onoliko koliko trošimo. Sve je u jednom trenutku trošak, a u jednom trenutku postaje značajna ušteda. Mislim da je dobro rešenje, ali ono što mene brine, jeste platežna moć naših građana, koja je u velikom broju apsolutno upitna. Ako dve trećine članova stambene zajednice ima pravo da donese ovu odluku, pitam sve šta je sa jednom trećinom, koja ne verujem da neće razumeti, jako će želeti da ima prozore dobre, da ima izolovan krov, da ima izolovanu fasadu, ali se pitam i bez obzira na njihovo razumevanje i njihovu ličnu potrebu, da li će biti u mogućnosti da dovoljno participiraju u kreditu koji će biti usvojen na nivou zajednice. Ono što bi nam jako pomoglo da nemamo ove dileme, i da pre svega građani ne budu zabrinuti, jer zaista svi smo zabrinuti, to je ono, ministarka vi ste puno puta pričali, i ministri su pre vas su puno pričali, to su socijalne karte. Mislim da bi nam ova, da ih imamo sada u ovom trenutku, jako puno pomoglo da brojne građane, da im skinemo teret straha i brige i da im kažemo da društvo na osnovu evidentnih podataka, tačnih i preciznih, zna ko i u kojoj meri može i treba da izdvoji novac. Ne možemo nikada svi da imamo isto, ne možemo u svim okolnostima svi da imamo isto, a ono što je za svako društvo od apsolutne vrednosti, to je solidarnost. Solidarnost prema onima koji nemaju. Kada govorimo o upravnicima zgrada, to pitanje ne mogu da kažem i neću sakriti, da kada sam čitala zakon da sam i ja bila uznemirena. Videćemo kako će sve to funkcionisati, ali ono što želim da kažem to je da niko nikoga ne sprečava, ni u zgradi u kojoj ja živim, niko nikoga ne sprečava da donese dogovor o tome ko će biti upravnik zgrade. Ta prepreka ne postoji. Da li postoji prepreka zbog naših narušenih susedskih odnosa, zbog naših surevljivosti, zbog naše nezainteresovanosti, zbog 1.000 razloga? Da, sigurno da postoji. Mislim da je jako važno da kažemo iskreno, prepreka ne postoji. Hajde dogovorimo se. Tamo gde neko neće, ne želi, ne želi sam da se angažuje, ne želi da prihvati onoga ko to želi, a uvek ima bolje, među svima nama ima neko bolji. Tamo gde niko ne želi, tamo će se zaista dogoditi da će dobiti upravnika koji će doći sa strane. Ono što mene interesuje, ministarka, kada govorimo o toj vrsti, da kažem novih zanimanja, prosto mi svi znamo da i u nekim zgradama u Beogradu postoje već profesionalni upravnici, gledali smo te priloge na televiziji, gde je upravnik bio odgovoran, potpuno svesno biće, gde su stanari bili zadovoljni. Ne moram da imam puno dilema, ali imam jedno pitanje, i u tom smislu je naša poslanička grupa i podnela jedan amandman. U slučaju kada je upravnik zgrade neko iz zgrade, da kažemo, on to pravo crpi, između ostalog, zato što je vlasnik stana, on tu živi i takav je kakav je. Međutim, kada neko dolazi sa strane, mislimo da bi u tim uslovima, da kažem konkursa, ili zadovoljavanje kriterijuma po kojima taj neko može da obavlja taj posao, trebalo da se nađe i odredba po kojoj to lice ne bi trebalo da bude kažnjavano za krivična dela. Taj ko nam dolazi, ko nam ulazi u kuću, mi ga ne poznajemo. Svog komšiju znamo. Ovoga ne poznajemo. Mislim da bi bilo jako važno, zbog zaista mira građana, za početak elementarnog mira, da znamo da je to neko ko nije osuđivan za krivično delo, pa sad ko zna kriterijume kako se to već navodi. Druga stvar je ovo lice mora biti, kriterijumi moraju biti jako čvrsti i nepokolebljivi. To je neko ko će upravljati zajednicom, to je neko ko će donositi odluke, to je neko ko će raspolagati novcem, to je neko ko će moći da uđe u naš stav onda kada mi nismo u zgradi, a kada postoji ili vidljiva ili sumnja da se nešto dešava što može da izazove veliku štetu žrtvi i tako redom. Ako dobro razumem, to je neko ko će imati ključ od mog stana i ko će u takvim okolnostima moći da uđe. Do sada je to mogla da bude komšinica, kojoj kažem proveri da li sam isključila peglu. Ali, ovde se radi o nečemu drugom. Ne bi bilo dobro niti građane, niti tu osobu da dovedemo u bilo koju nelagodu, bilo koju kompromitujuću situaciju u kojoj će neko sumnjati da mu je nešto nestalo iz stana, jer je taj ušao sam, jer taj može verovatno da uđe kad pomisli da postoji izvesna sumnja, odnosno razlog. Mislim da je jako važno da dobijemo te odgovore zato što, zaista treba da budemo mirni. Cilj je u stvari, da ovaj zakon profunkcioniše i da donese dobrobit, iz razloga iz kojih se predviđa da će tu dobrobit doneti. Kada govorimo o tome da taj upravnik zgrade će nas popisivati, on će naravno imati podatke i o svima nama. Ne mislim da je njemu to specijalno važno, prijave stanovanja se nalaze u MUP-u. Kada govorimo o stanarima, to je zaista jedna posebna kategorija mučenih ljudi u našem društvu i naši roditelji i mnogi od nas smo naravno, jedan deo života verovatno proveli i u tim okolnostima, ja zaista mislim da je potrebna zakonska zaštita i onoga koji izdaje stan i onoga ko ulazi u stan. Tu se dešavaju zaista neverovatne povrede, da kažem, svih mogućih prava. Ugovor to može vrlo jasno da definiše da štiti i jedne i druge, a da li će taj ugovor biti osnovica za plaćanje poreza, nisam sigurna, zato što kažem – mi se znamo, pa će onda mnogi svoje stanare prijavljivati kao rođake, tetke, strine itd. Mnogi će, ako to ne žele tako da urade, prijaviti manju nadoknadu za stan, ostatak će primati na ruke i mislim da će se tu stvoriti neka dodatna pitanja i dodatne dileme. Kada govorimo o kategoriji zaštićenih stanara, to je još jedna, da kažem, od istorijskih posledica koja se vuče 70 godina. Donet je Zakon o restituciji. Došlo je vreme da se i ovo pitanje razreši. Ja se zaista zalažem za to da prava ovih ljudi na svaki način budu očuvana, da se taj problem njihovog raseljavanja realizuje u skladu sa svim mogućim i ustavnim pravom i sa svim drugim i konvencijama o međunarodnim ugovorima koje smo potpisali, ratifikovali, koje se na kraju krajeva uvek tiču isključivo ljudskih prava. Ti ljudi će imati pravo da otkupe, ako sam dobro razumela, svoj stan po osnovu Zakona iz 1992. godine. Ako sam dobro ministarku razumela, mislim da je pravedno jer kada su drugi otkupljivali stanove oni to nisu mogli, nije nuđeno, pa nisu mogli. I ono što je takođe dosta značajno, taj period od deset godina, nadam se da će biti dovoljno dugačak i činjenica da se sada u sudovima vodi 10.000 sudskih sporova po ovom pitanju, a da će ovo pitanje, prosto i to pitanje skinuti sa dnevnog reda, zaista može da bude od velikog značaja. Ono što je takođe važno, to je, ja bih rekla, tako se pravi sistem jedne države, pre par dana smo doneli Zakon o sprečavanju nasilja u porodici Sada već u ovom zakonu prosto vidimo tu vezu u razmišljanju, povezivanju, da i osobe koje su žrtve porodičnog nasilja, imaju, naravno sada država na jedan ozbiljan način razmišlja i o njihovoj zaštiti i o njihovom krovu nad glavom i u svakom slučaju važno je pitanje. Pitanje o kojem mislim da niko ovde od nas nije govorio, to je pitanje osoba sa invaliditetom. Čitala sam zakon i zaista nisam našla u ovom pojmovniku za koji smatram da je dobro što je naveden, ovde nismo našli ni pod jednom tačkom definiciju ko su osobe sa invaliditetom, jer prosto i te osobe su građani ove zemlje i raspolažu svim mogućim pravima pa i pravom za stanovanje, pravo na socijalnu podršku kada je u pitanju stanovanje, naravno i mnogima od njih država u tom smislu mora da da dovoljnu podršku. I tu se sada otvara pitanje kod izvesnog broja članova, o kojima ćemo u raspravi o pojedinostima razgovarati. Postavlja se pitanje – da li je moguće sprečiti da, obzirom da te osobe ponekada imaju, ne ponekada nego često imaju i podršku drugog lica, tzv. tuđa nega i pomoć i zbog toga imaju uvećane prihode, da li to može biti osnova zbog kojih oni neće imati pravo na socijalno stanovanje, odnosno onaj ko ima niži stepen invaliditeta će biti u prednosti u odnosu na osobu za koje je ovo pitanje takođe veoma važno. Ja neću da poredim to se prosto ni ne radi, ali postavljam pitanje. Takođe, kada se govori o stambenoj podršci ovim osobama, veoma je važno uključiti i strukturu stanova koji su za njih predviđeni, jer ti stanovi zaista moraju da imaju osobenosti drugog tipa, da li imaju prag, koje je širina zbog kretanja, zbog pomagala itd. Jer, ako već mislimo i činimo za dobrobit svih naših građana, ovi građani su ravnopravno važni i o svim ovim pitanjima apsolutno treba razmisliti. Samo bih se na kraju vratila na trenutak, to su ona pravila vlasnika stanova. Tim pravilima vlasnici odnosno članovi stambene zajednice mogu da donesu svoja pravila, svoje dogovore koja mogu da ih štite. Još jednom hoću da podvučem, stvar je dogovora, stvar je podrške, stvar je razumevanja. Ako živimo pod jednim krovom ne vidim razlog da ne možemo da se dogovorimo da štitimo svoju privatnu imovinu, ako smo se za nju na različite načine uplašili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Hvala vam na komentarima. I ja isto mislim da bi trebalo da se dogovaramo i da u tom smislu i živimo u našim stambenim objektima, ali život nas tu baš prilično demantuje, pogotovu kada je u pitanju, koliko god da ti objekti bili, imali mali broj stanara, dešavaju se problemi. Ne treba da budete zabrinuti vezano za ovaj zakon, ni vi, ni građani Srbije. Ovaj zakon je na jedan pregledan i jasan način napravio, pokušava da napravi uslove da jednom uvedemo red, zaista u oblast stambene politike. I sami ste pričali da konačno znamo i kada govorimo o socijalnim stanovima i o svim drugim, da znamo kojim putem idemo. Niko neće imati ključ od vašeg stana i to nigde i ne stoji. Ukoliko vi sami nekom svom to ne date, ali suštinski niko neće imati ključ od vašeg stana. Ono što je osnovno pitanje svih jesu upravo ti profesionalni upravnici. Ja se potpuno slažem sa vama da mora da postoji i jasan izveštaj o tome da nije bilo, da to lice koje će biti profesionalni upravnik, nije osuđivan. Amandman koji ste vi dali tehnički je neispravan, ali sada smo ovde razgovarali da kroz odbor obavezno napravimo jedan takav amandman, jer to jeste važno i treba da se nađe u tom delu. Vezano za osobe sa invaliditetom, nekoliko amandmana smo prihvatili. Ne znam da li je vaša poslanička grupa ili druga, ali upravo u tom delu gde treba malo bolje to da definišemo kako zaista ne bi imali tu bilo kakvih problema. Što se tiče profesionalnih upravnika, oni danas već postoje. Najviše ih ima, kao što sam rekla, u Novom Sadu, 50 do 60 stambenih zgrada ima već upravnike. Mi smo ih sada stavili u okrilje zakona, ali oni de fakto postoje. Verovatno će se u tom smislu, nakon ovog zakona pojavljivati i na teritoriji Srbije. Govorili ste o šteti, govorili ste o tome ko će ući u stan, niko neće imati ključ. Jedino ko može da uđe to je vatrogasna ekipa ili policija sa građevinskim inspektorom u nekoj situaciji, ali to zaista nema, nije situacija, odnosno nije ovo što propisuje Zakon o stanovanju. Kada govorimo o rešavanju tog dugogodišnjeg problema zaštićenih stanara da, oni će imati mogućnost kada u narednom periodu lokalne samouprave obezbede adekvatno mesto odnosno adekvatne stanove, gde će oni stanovati u periodu od deset godina, oni će, naravno, imati mogućnost, kao što su nekad neki imali upravo po tom zakonu da te stanove i otkupe. Socijalne karte koje ste pomenuli, ministar Vulin je najavio pravljenje socijalnih karata i to će pomoći u svim, rekla bih, sferama i u svim resorima našeg društva da imamo jednu jasnu sliku i da upravo na osnovu toga onda možemo da pravimo planove šta radimo dalje. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovana ministarko Mihajlović, članovi Ministarstva, poštovane kolege poslanici, govoriću prvo o Zakonu o stanovanju i hoću na samom početku da kažem da nam je on potreban, ali mislim da ste napravili jako velike rezove od kojih se naši građani plaše i da je to možda trebalo da se uradi parcijalno, a ne ovako da se preseče, pa šta bude – biće. Pokušavamo da se približimo EU i ovaj zakon to jasno potvrđuje, ali naši standardi su daleko od toga. Niske plate i penzije i dugovanja građana dovode do toga da je svaki komunalni trošak problem. Hoću da kažem i to da naši građani vole da žive u uređenom prostoru, ali jednostavno ova situacija do koje smo dovedeni, neću govoriti u kojim godinama i kada, je dovela do toga da građani jednostavno ne mogu da održavaju prostor u kome žive, zato što jednostavno nemaju za to sredstava. Naši građani su svesni svega toga, svesni su i toga da im opadaju fasade i da su ispisane grafitima i da treba da imaju nekoga ko će profesionalno da se brine o njihovoj zgradi, ali mislim da će ih to dovesti do velikih troškova i da će to biti stvarno jedan problem, koji ne znam kako će se rešiti. Možda će se stanari zaduživati po nekim kreditima, jer će ih ovaj zakon navoditi na to da održavaju ta mesta gde žive. Naš mentalitet je takav da o nekom zajedničkom stanovanju možda ne brinemo tako kao što brinemo o tom nekom svom privatnom stanovanju do vrata. Ovaj zakon će to najverovatnije urediti, jer održavanje zgrada ovim zakonom se proglašava javnim interesom. Pitam se, da li je ovaj zakon stvarno uzeo u obzir materijalnu situaciju građana i kako će se rešiti, na primer, pitanje utopljavanja zgrada, promene prozora, vrata, krečenja zgrada koje stvarno jako ružno izgledaju grafitima, da li će naši građani morati zato da odgovaraju, da plaćaju te poene, da se nekako zadužuju u kredite koji im stvarno nisu potrebni u ovoj ekonomskoj situaciji? Drugi navod zbog kojeg se građani boje ovog zakona je baš uvođenje tog profesionalnog upravnika, kome su data velika ovlašćenja. Ja živim u zgradi u kojoj davno imamo osobu koja vodi računa o našoj zgradi, ali u toj zgradi imamo svoje prihode. Znači, zgrada dole ima prodavnicu, advokata, prostor gde pekara ostavlja svoje brašno, proizvode, itd, tako da od tih prihoda zgrada stvarno može jako dobro da funkcioniše. O tome i brine, da kažem upravnik, osoba koja želi da nama stanarima, a zgrada ima 140 stanova, nekako olakša život. On to ne radi besplatno. Sami smo mi stanari uveli da od uplaćivanja tih prihoda, imamo prihode, zgrada ima prihode, tako da i plaća tog upravnika. Ja ne znam ko će te poslove upravnika raditi besplatno. Stvarno je najbolje ako naš komšija sa kojim živimo bude i taj upravnik, ali ja se bojim, ko će prihvatiti da bude upravnik zgrade besplatno? Jednostavno ćemo možda svi biti primorani da nam lokalna samouprava angažuje upravnike, što će opet biti neki dodatni trošak za građane. To nije puno, ali za neke građane je to stvarno puno. Stanari, građani, onako čitajući o ovom zakonu po novinama, možda nisu dovoljno upućeni, ali boje se i toga da upravnik, on će stvarno moći da nadgleda sve stanare, mislim da će moći da gleda ko u koji stan dolazi, da špijunira da li se taj neko zadržava duže u tom stanu ili je to samo gost koji tu ostaje možda nedelju dana. To smo možda u nekim amandmanima i naveli, da će možda postojati i neke manipulacije oko toga da će oni koji izdaju stanove, a neće da prijave podstanare jer će im morati svakako povećati stanarinu, možda biti u nekoj tajnoj vezi sa upravnikom i da će oni jednostavno, možda im je lakše i da podele tih 20% poreza koje treba da plaćaju državi. Ne znam, možda će tu biti nekih manipulacija. Ustav govori da nema svako pravo da kontroliše ko gde živi, jer registar o tome vodi MUP. Zato se tu građani nekako i boje svega toga, da će upravnik moći da im uđe u stan. Rekli ste da neće imati ključ, ali jednostavno ljudi se boje možda svih tih velikih ovlašćenja upravnika koji ovaj zakon daje. Zato sam i na početku rekla da je to možda trebalo uraditi parcijalno, da je trebalo uvesti upravnike, jer stvarno zgrade su nam jako zapuštene i u unutra i spolja i treba neko da brine o zgradama, ali mislim da su ta ovlašćenja prevelika i da je to nekako trebalo uraditi parcijalno. Drugo što hoću još da naglasim oko tih skupština stanara. Na primer, u zakonu navodite da ko tri puta ne dođe na sastanak skupštine stanara gubi pravo glasa i tako se govori da ga se te stvari ne dotiču. Upravnik zakazuje skupštinu i on može jednostavno da zakaže skupštinu pre podne tri puta i da neko ko radi pre podne ne dođe na tu skupštinu i on će jednostavno biti zauvek isključen, neće više imati pravo glasa. Još jedan primer. Ko hoće da nadzida stan, ne znam koji je to član zakona, može da dobije dvotrećinsku većinu stanara. Do sada je to bilo da svi stanari treba da daju tu neku podršku da se nešto dozida, možda nešto proda, neki deo zgrade itd, mislim da to nije dobro. Da li upravnik sa srednjom školom može da bude menadžer i da li on može time na neki način da rukovodi, da određuje šta će gde da se nadograđuje i uzme neku dvotrećinsku većinu stanara i da oni o tome odluče. Ako ima više vlasnika posebnih delova u jednoj zgradi koji bi zajednički deo pretvorili u stan za stanovanje porodice, prednost ima vlasnik posebnog dela koje ima više članova domaćinstva. Ovako predloženo rešenje otvara manipulacije. Ovakav spor treba da rešava sama stambena zajednica uz određene smernice, umesto što se zanemaruju sve druge okolnosti osim broja prijavljenih osoba na određeni stan. To smo dali i u amandmanu da o tome treba da se razmisli. Većina koju čine dve trećine ukupnog broja glasova za donošenje odluka o raspolaganju zajedničkim delovima zgrade, poveravanje upravljanja profesionalnom upravniku i kreditnom zaduženju stambene zajednice. To je naš amandman na član 44. Smatramo da ovako kvalifikovana većina u praksi zapravo dovodi do opstrukcije odlučivanja skupštinske stambene zajednice, te da je dovoljna demokratska većina u odlučivanju. Sledeće o čemu bih htela da govorim je Zakon o transportu opasnog tereta. Predlogom zakona o opasnom teretu se predlaže gašenje Uprave za transport opasnog tereta. Inače, ova Uprava je osnovana Zakonom o transportu 2010. godine. Znači, zakon postoji samo šest godina, a Uprava je počela da radi tek 2013. godine. Znači, mi posle tri godine gasimo Upravu, a posle šest godina menjamo ceo zakon. Hoću da vas pitam ministarko, šta se to promenilo u standardima da moramo da menjamo ceo zakon? U obrazloženju se govori da se Uprava za transport gasi zbog nekih nepravilnosti u radu i da je izveštaj o tome dala Državna revizorska institucija, ali ne znam da li je neko od poslanika, od građana video taj izveštaj. Znači, sad možemo da pretpostavimo da taj izveštaj ne postoji i da nema nekih velikih osnova da se ukida ta uprava i da sve ovo što vi uvodite, uz sve te poslove oko transporta opasnog tereta, centralizujete, odnosno daje se Ministarstvu svo pravo da odlučuje, da imenuje, da daje tehničke instrukcije, itd. Znači, centralizacija nikada nije ništa dobro donela, pa mislimo da neće doneti ni transportu opasnog tereta ništa dobro. Uprava je do sada imala sedmoro zaposlenih. Njene poslove će sada preuzeti poseban sektor, kažem, u Ministarstvu građevinarstva i saobraćaja. Taj posebni sektor će se tek formirati. Ako je stvarno ta uprava imala neke propuste, zašto do sada Ministarstvo nije reagovalo? Zašto niste, recimo, smenili direktora ili zašto niko nije odgovarao zbog tih propusta? Mislim, to što je navedeno, ništa nije navedeno zašto se konkretno ta uprava gasi i zašto se centralizuje. Treba valjda navesti razloge zašto nam uprava više nije potrebna. Rad uprave je, barem po nekim informacijama, bio dobar. Oni su se ipak u svemu ovome starali o tome da dve i po hiljade vozača polože ispit u Upravi za transport i stekli su sertifikat za vozače ovih vozila za transport opasnog tereta, radili su u nekim svojim minimalnim uslovima. Srbija je imala samo dva savetnika za transport opasnog tereta. Nisu samo kandidati iz Srbije polagali te ateste, odnosno testove, nego sam negde pročitala da su tu dolazili državljani Crne Gore, Bosne i Hercegovine i Hrvatske da polažu kod nas te neke ispite. Hoću još da pitam – da li je bilo nekih nepravilnosti u polaganju ispita i zašto se stvarno ta uprava gasi? Broj zaposlenih u upravi nije bio veliki i mislim da Ministarstvo, ako hoće da uredi tu oblast, treba da uvede više inspektora, da je transport opasnog tereta jako, da kažem, rizičan, dovodi do nesagledivih posledica i za ljude i za životnu sredinu. Ja sam nedavno putovala autoputem i vidim da se vozi kamionom neki opasni teret, neke boce koje nisu zaštićene, one se pripijaju jedna uz drugu. Znači, mislim da Ministarstvo, ako već ukidate upravu, stvarno treba da se tome posveti jer nerado su stvarno ugroženi i ljudi, a i životna sredina.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala. Hvala vam na pitanjima. Možda upravo da krenem od ove uprave. Delatnost uprave se prosto vraća u nadležnost Ministarstva saobraćaja, i to kroz poseban sektor, gde ćemo se, upravo ovako kako ste i vi sugerisali, najstručnije baviti delatnošću koja jeste prevoz opasnog tereta, a sve ono drugo što nije delatnost prevoza opasne robe, naravno, neće biti u sektoru Ministarstva saobraćaja. Ti ljudi koji rade, dakle, ta struka koja taj posao radi, će raditi ali u sektoru, baš zato što smo potpuno svesni važnosti ovakvog zakona, odnosno važnosti da vodimo računa o ovako važnoj temi. Drugo, ogroman broj pritužbi je upravo bio pre svega privrede, ne samo na način sprovođenja ispita koje ste vi pomenuli, koji će nastaviti i dalje da se sprovode, ali će to biti u Ministarstvu, ne samo iz Srbije, nego i iz drugih država koje ste pomenuli. Ogroman broj pritužbi je upravo bio i na rad same inspekcije. Budući da mislimo da na ovaj način ćemo to da radimo efikasnije i bolje i stručnije, to je osnovni razlog zašto praktično delatnost Uprave za prevoz opasnog tereta prebacujemo u sektor Ministarstva. Možemo mi to da zovemo centralizacijom, ali mi prosto mislimo da tako važne stvari ne mogu da budu negde rasute sa strane, nego moraju da budu pod budnim okom upravo Ministarstva. Dalje, vezano za zakon koji pominjete, mislim, u svakom zakonu i na svakoj temi moguće je napraviti čitavu priču koja uopšte ne mora da bude ni blizu, koja će možda imati jednu reč tačnu, a sve drugo neće biti vezano nimalo za zakon. Tako se i ovde stvara priča. Kao što smo imali priču da su tuneli, ne znam, niski, a nisu niski, pa smo se objašnjavali. Svaki dan sam objašnjavala da nije tako i nijednog trenutka nisu bili niski. Tako i sad imamo situaciju da oko profesionalnih upravnika se misli kako će oni sada da stoje iza nas, da budu tu, da prate ko dolazi, ko odlazi iz zgrade. Ne. Sve odluke u svakoj zgradi donose vlasnici stanova. Profesionalni upravnik, ukoliko zgrada izabere profesionalnog upravnika, tu je da pomogne da se bolje upravlja novcem koji već izdvajamo. Na kraju krajeva, evo vam primer. Ako izdvajamo novac i plaćamo, na primer Infostan, postoji jedan deo tamo koji se odnosi upravo na održavanje zgrade. Pa, valjda moramo da znamo jesmo li dobili uslugu, jel ta usluga kvalitetna ili nije. Na kraju krajeva, vremenom će se na tržištu pojavljivati i neke druge firme kod kojih ćemo možda moći da održavamo naš stan, možda to neće biti Infostan, nego neka druga firma. Dakle, moramo da imamo nekoga, da li je to naš komšija koji je do sada bio predsednik skupštine stanara ili ćemo kao zgrada odlučiti da imamo nekog drugog sa strane, to je opet odluka vlasnika stanova, ali niti će oni imati ključeve, niti će nas oni pratiti, špijunirati, ništa od toga. Oni su tu da pomognu da zaista konačno i jednom uvedemo red u održavanje naših zgrada. Pomenuli ste lokalne samouprave koje će angažovati prinudne upravnike. Da, ali će one određivati naknadu, upravo zbog toga da prinudni upravnici ne bi imali neke druge svoje cene. Vrlo važan deo i jeste energetska efikasnost i kako će to da se finansira. Po prvi put u ovom zakonu o stanovanju energetska efikasnost, odnosno podizanje energetske efikasnosti u zgradarstvu se tretira kao javni interes. To znači da može da postoji i potpuno ili delimično sufinansiranje, da li je to od strane države ili neke druge institucije, ali to je jedan od načina kako vidimo da možemo da popravimo ono što se zove pre svega neracionalna potrošnja energije u zgradarstvu. To bi bilo najosnovnije što sam želela da vam kažem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pokušaću da svoje komentare, opaske i pitanja o osam predloga zakona koji su pred nama podvedem pod jedan naslov, koji je jedna reč koja glasi „priuštivost“. Reč je iz Strategije pristupanja Srbije Evropskoj uniji i podrazumeva jasno uputstvo svima koji se bavimo pristupanjem, prevod u originalu engleske reči „affordability“, dakle, šta možete sebi da priuštite i kada. Zašto biram taj naslov? Zato što mislim da ne možemo više sebi da priuštimo da onaj ko predlaže zakon viče – „sve je super, najbolje, nikad bolje nije bilo, fantastično, sve će biti rešeno“, a onaj ko osporava da viče – „ništa ne valja, nikad gore nije bilo“. Ne možemo to sebi da priuštimo. To je smrt dijaloga, smrt razvoja i u suprotnosti sa pristupanjem Evropskoj uniji i sa reformama oko kojih se slažemo. Zašto ću gledati zakone kroz priuštivost? Krenuću od najlakšeg – međusobno ukidanje viza. Da li možemo to sebi da priuštimo? Šta to znači? Ja sam prva za bezvizni režim sa svim zemljama, ali nedostaje ovde obrazloženje o priuštivosti. Dalje, javno-privatno partnerstvo. Dobro je što se menjaju odredbe. Da li možemo sebi da priuštimo da kažemo – ovo nije zaista javno-privatno partnerstvo, ali je u ovom trenutku najviše što možemo? Da li možemo sebi to da priuštimo ili ne 2016. godine i da pod maskom javnog privatnog partnerstva, u stvari stoji još uvek nedovoljna spremnost. Ne ministar u Vladi, ja kada budem imala nešto da je odgovorna ministarka, ja ću reći nego narativa koji postoji u upravi, koji postoji u ministarstvima gde sede ubedljivi ljudi koji pokušavaju, pa uspevaju da ubede članove Vlade, teže im ide sa narodnim poslanicima, da li je nešto dobro odmereno, da li je priuštivo. Ja mislim da nije i vratiću se na taj zakon. Aerodrom, koncesije, dakle da li je priuštivo da tridesetak, dvadesetak, koliki god, broj aerodroma dajemo u koncesije ili je priuštivost u privatizaciji aerodroma. O tome mora biti dijaloga. Zato ne možemo više da priuštimo sebi da ovi koji predlažu viću sve je super, divno, nikad ovako nije bilo, vi ste krivi za sve, a ovi koji osporavaju viču, nikad ovako nije loše bilo, ni zašta niste sposobni. Pitanje je privatizacije aerodroma i koncesija za manje aerodrome i za Aerodrom „Nikola Tesla“, jeste pitanje koje je važno za ovu Vladu biće i za buduću, ako je ova ne reši. Prevoz opasnog tereta. Možemo li mi sebi da priuštimo ovde rečenicu da sve će biti kao da uprava postoji, samo uprave neće biti. Ja ne pamtim koliko sam puta već čula tu rečenicu. Tako je bilo sa Agencijom za nejonizujuće zračenje, s tim što je meni ovde rečeno da sam ja izmislila nejonizujuće zračenje, što bih ja volela, ali nisam. Nije dobro. Nije dobro, pogotovo što smo ostali bez objašnjenja šta će biti u ovom međuprostoru vremenskom, kada ljude iz uprave prebacite u ministarstvo, a poslovi dalje moraju da se obavljaju. Privreda se žali. Na šta se privreda žali? Je li bilo traženja mita u upravi? Je li bilo korupcije, bilo krivičnih dela? Ne možemo više sebi da priuštimo da iz pogrešnih procena radimo ovde rasprave o zakonima, jedni da viču super, drugi da viču ništa ne valja. Nemamo mi vremena za to. Na vama će biti da kažete – ma, samo vi pričajte, ja ću da uradim kako ja hoću. Od toga zajedničke štete samo bude i neproduktivno je. Obrazloženje je bilo da ukidanje uprave ima veze i sa boljim radom inspekcije i da je brana sivoj ekonomiji, i da će sve raditi Ministarstvo, ministarka kaže – pod budnim okom Ministarstva. Gde je to budno oko, dok je sad uprava postojala i da bez obzira koliko se ja slagala jer se radi o trans direktivama, a to mora, pa mora, da ćemo za neku godinu ili mesec doći, pa ćemo opet razgovarati o tome gde je mesto upravi i da li je bilo bolje onako ili ovako. Nemamo mi vremena to sebi priuštiti, ali na volju je sa vama kako god smatrate da nam dijaloga nije potrebno, da bismo bez ikakve dileme utvrdili šta je najbolje za opasni teret. Onda Zakon o stanovanju i održavanju. Obrazloženje o tome kakva je priuštivost ovog zakona u Srbiji. U tri tačke stoji obrazloženje. Nemamo skupštine stanara. Ja nisam uspela da nađem podatak, a koliko ih imamo. Nigde. Mora da bude pravno lice, neće da ih registruju u APR, neće da radi lokalna samouprava. Dakle, ne možemo sebi da priuštimo da dođemo da menjamo zakon, jer nemamo dovoljno skupštine stanara, a ne znamo koliko ih ima. I najdobronamernije, nemojte da uzimate Novi Sad kao primer. To što mi umemo u našoj maloj varoši retko ko gde ume, osim što volimo da se pravimo važni. Dakle, to radi zbog narativa društva, te varoši, zato postoje upravnici koji su plaćeni od strane skupštine stanara zgrada. Znači, imamo obrazloženje, da uvodimo prinudne upravnike i da uvodimo upravnike, a ne znamo koliko skupštine stanara ima. Ostavili ste u zakonu odredbu da skupština stanara sklapa ugovor sa upravnikom. Koja skupština stanara? Kako će da sklopi ugovor kad nema skupštine stanara, a ne znate da mi kažete broj. Ako ima tri miliona stambenih jedinica, ako 500.000 nije stalno naseljeno, ako ih ima dva i po miliona, koliko je to skupštine stanara? Sto hiljada, trideset hiljada, dvanaest hiljada, petnaest hiljada? Ne možeš da menjaš ono što ne umeš da izmeriš. Ne možemo sebi da priuštimo više obrazloženja koja su takve vrste opštosti, bez obzira koliko ja mogu da se složim da su i saradnici ministarkini i ministarka sama kazali – ne radi nam taj sistem sa skupštinom stanara, ne mogu da se dogovore. Nedovoljno dobro je. Šta znači da će lokalne samouprave onda birati prinudne upravnike? Onda nam ne treba skupština stanara. Kako će nam onda biti obrazloženje zato što ih nema sad dovoljno da se formiraju. Pravo glasa, identifikacija stanara, vrlo pažljivo moramo sa tom odredbom pogotovo što ovde imate – ko ne bude glasao nekoliko puta, njegov glas se i ne računa. Što ga onda uopšte pa tražite? Da li je podstanar ili nije? Evo, onaj što ste ga našli, nije došao tri puta, njega brišite i ne računajte. Manje više na to se svode odredbe ovako kako su interpretirane. Ne spadamo u nekog ko voli u ovom Zakonu o stanovanju da čita nameru bilo koga da zapošljava svoje prinudne upravnike, to se uvek pokazalo loše po političku stranku ili ideju ako je to imalo. Niti spadam u one koji smatraju da će to da bude opšte praćenje ljudi što rade po stanovima, šta kuva komšinica i šta je posle bilo niti da će biti upada u stanove. Ono što me brine je što ne možemo trećom izmenom zakona da priuštimo sebi propuštanje, šanse da uradimo održavanje zgrada. To je problem. Ja to u ovom zakonu ne vidim. Volela bih da vidim zato što bi to bila zajednička korist za sve nas. Ima nas koji živimo u zgradama sa dobrim iskustvom, pogotovo nas iz Novog Sada i znamo da to nije svugde. Problem ovog zakona je što izgleda kao da je pravljen na osnovu malo vesti o jednom malom dobrom modelu, pokupljenom i mešanom, ali u suštini nije domišljen do kraja. Tu, niti krivim koga niti mislim da bih smislila bolje, ali ono što znam je da je i javna rasprava i ono što su bile primedbe iz javne rasprave da se poštuje ceo proces dijaloga kada je u pitanju ovako važna oblast da bi zajedno došli do boljeg rešenja. Govori se o odgovornosti. Ko je odgovoran što je pala fasada sa smrtnim ishodom? Ja to pozdravljam. Ja u ovoj Skupštini pitam ko je odgovoran za pad helikoptera i smatram da je dobro da za svaku nesreću, za svaki ishod, da ne bio on smrtni, da se zna ko je odgovoran. Da li će ovaj zakon to utvrditi? Ja to ne vidim ni u jednoj odredbi. Prinudni upravnik će biti odgovoran? Profesionalni upravnik će biti odgovoran? Predsednik skupštine stanara će biti odgovoran? Po kom osnovu? To je lepo da se kaže ali ja to volim da vidim u zakonu i kako god da mi pojasnite kao i da mi pokažete broj koliko ima skupštine stanara, ja ću vam iskreno reći hvala, jer to znači da smo počeli da gledamo kako da kroz dijalog priuštimo bolja rešenja u zakonu. Da li će Privredna komora zajedno sa lokalnom samoupravom imati najbolji mogući način da se obuče budući upravnici? U sledeća tri, četiri meseca kako reče ministarka? Mi smo ovde prisustvovali razmeni monologa koje po mom mišljenju nikada nismo mogli sebi da priuštimo ali smo to činili, te sam ja slušala da će se za tri, četiri meseca ustanoviti pravosudna akademija, pa sam slušala da će sva obuka komunalnih policajaca biti gotova za tri, četiri meseca. Pa, sam slušala da će sva specijalizovana obuka policajaca koji učestvuju biti gotova u najkraćem mogućem roku. Ništa se od toga nije dogodilo. Ja za to ne krivim ni ministarku ni njene saradnike ni ovu Vladu. Apelujem da počnemo da govorimo o tome šta možemo sebi da priuštimo nadalje. Još jedan krug toga da ćemo pričati – može, biće, ovo je super, ništa pre nije valjalo, ili ćemo sa druge strane pričati – ovo sad ništa ne valja, pre je bilo super, ili ćemo zaista da probamo, recimo, da izbrojimo skupštine stanara. Koliko to mora biti komplikovano da znamo koliko skupština stanara ima u Srbiji, trenutno? U broj. Gde je taj podatak? Po tako jednostavnim stvarima vidi se s koliko problema se susreće svako onaj ko hoće da u bilo kojoj oblasti zaista uvede red. Ja nema nikakvu sumnju da i ministarka i saradnici žele da uvedu red u ovu oblast. Moj je posao, moja obaveza da probam da vidim da li će tog reda stvarno biti. Zato je moj izbor da uložim na Zakon o stanovanju protesne amandmane, jer ne možemo sebi da priuštimo da se ovde razgovara, kako da vam kažem, samo o tome šta je sve besprekorno ili šta sve ništa ne valja, a da ne razgovaramo o kontekstu sa podacima sektora koji želimo da menjamo. Komunalne delatnosti i u vezi sa javno-privatnim partnerstvom komunalne delatnosti, ja nisam protiv ni javno-privatnog partnerstva, nisam protiv ni koncesije, ni privatizacije aerodroma, pogotovo nisam protiv stroge inspekcije kad je u pitanju prevoz opasnog tereta, te tako nisam ni protiv da se uvede red u komunalne delatnosti. Na šta se svodi ideja? Dakle, kod opasnog tereta ideja se svodi na to da Ministarstvo ima apsolutnu nadležnost, i to je nedostatak poverenja za uopšte mogućnost da negde neko decentralizovano takođe bude odgovoran. Drugi deo ideje je da kod javno-privatnog partnerstva u stvari imate preformulisanu ideju da se samo sa javnim sredstvima obavljaju razne delatnosti i da se u jednoj modifikovanoj varijanti, onome ko privatno želi da se bavi nekim poslom, omogućava da taj svoj rizik privatnog poslovanja deli sa javno prikupljenim sredstvima u lokalnim budžetima ili u centralnom budžetu, svejedno. Nemam ja ništa protiv te ideje. Vaša politika, vaša ideja. Moja je obaveza da probam da skeniram sve ono što ne valja i da proverim da li je priuštivo sa tačke gledišta podataka kojima raspolažem, pa tako i za komunalne delatnosti. Detaljisali ste sve komunalne delatnosti, gledajući, tu ja vidim nameru zakonopisca da se u najkraćem mogućem roku popravi sektor komunalnih usluga tako da korisnici, građani mogu da imaju uticaj na to i da kažu svoju reč o kvalitetu usluge. Za sve ove zakone meni nedostaje, inače ono što mi nedostaje u predlozima zakona to je da se vidi da je građanin centar svega. Ne vidim ga ni u centru Zakona o stanovanju, ne vidim ga ni u centru javno-privatnog partnerstva, ne vidim ga ni u prevozu opasnog otpada, ne vidim ga ni u komunalnim delatnostima. Ne vidim da smo mi rešili da reformišemo svoj pogled na svet i da razumemo da su ideje sa kojima se slažemo i koje želimo da vidimo ostvarene u Srbiji ideje uređenih država EU sa vladavinom prava, da je građanin centar svakog sistema. Prvi podatak koji bi mi rekao da nisam u pravu bio bi da, ako srećom imate, koliki je broj skupština stanara u Srbiji, da podelite sa mnom. To bi već bio dobar početak da vidimo koliko kvalitetan dijalog možemo sebi da priuštimo ubuduće. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Razumem da vi predložite iz protesta na 158 članova Zakona o stanovanju 158 amandmana briše se. To mogu da razumem. Ne verujem baš da to građani razumeju kojima je interes da čuju postoji li neka dodatna ideja koja može da popravi zakon i učini ga boljim i kvalitetnijim. Kada kažete da nema dijaloga, ja ću vam odmah reći da smo mi, kao Vlada, kroz ove amandmane, mnoge koje smo dobijali od opozicionih političkih partija, usvajali amandmane koji su zaista doprineli da imamo bolji Zakon o stanovanju i to je za mene dijalog, jer je bilo dosta takvih amandmana koje smo usvojili i kod socijalnog stanovanja, gotovo u svakom delu. Što se tiče dijaloga sa vama, nažalost, kod vas su svi amandmani briše se i tu onda dijaloga nema. Na ovu vašu načelnu raspravu, koja jeste po meni načelna, da li mi sebi možemo ili ne možemo da priuštimo, i te kako sebi možemo da priuštimo jasne zakone, zakone koji imaju tačno utvrđene kriterijume od toga da će Ministarstvo voditi računa o prevozu opasne robe, zato što je to jako važno, jer nebrojen veliki broj agencija, uprava, kancelarija koji se osnivao prethodnih 15-ak godina nije nam doneo svuda, u svakoj dobre rezultate. Imamo iskustva sa Agencijom za prostorno planiranje koja je, kao agencija ukinuta, ali unutar Ministarstva imamo Sektor za prostorno planiranje, a to je bilo izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Prema tome, mislila sam zaista da po svakom zakonu ponovo govorim, ali bih zaista rekla da nema dijaloga sa vaše strane, pa ću to iskoristiti kada budem odgovarala nekoj drugoj poslaničkoj grupi, a ne vama.
Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, pravo na repliku. Izvolite.
Koliko skupština stanara ima u Srbiji? Da li postoji jednostavnije pitanje? Da li postoji veći dokaz da ne želite da Srbiji priuštite dijalog i razvoj od odbijanja da mi saopštite – koliko skupština stanara ima u Srbiji? Gde su registrovani? Na tom broju vam se bazira odbrana zakona. Na tom nepostojećem broju vam se bazira rešenje da ta skupština stanara, za koju ne znamo da li postoji, sklapa ugovore sa upravnicima. Na tom nepostojećem broju vam se bazira ceo zakon koji kaže – ako ne može skupština stanara da se dogovori, onda će lokalna samouprava da ima prinudnog upravnika. Koliko ima skupština stanara u Srbiji? Malo stvari poštujem i u malo procesa u Srbiji učestvujem toliko privrženo koliko u dijalogu. Ne postoji replika, uvreda, nepromišljena reč, bilo šta izrečeno od bilo koga ko će me ikad zaustaviti da dijalog u Srbiji gradim. Zato pitam – koliko skupština stanara ima u Srbiji?
Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Imali ste puno vremena od 2000. godine da utvrdite sve skupštine stanara. Odgovoriću vam. Znači, ni jedan zakon koji ste definisali nije, nažalost, mogao da napravi spisak stanara. Donošenjem ovog zakona, koji spaja tri zakona iz oblasti stanovanja, Srbija će konačno imati i spisak skupština stanara, odnosno broj skupština stanara i dodatno imaće održavane zgrade. Imali ste, ne dovoljno samo vremena za to, vremena da nikada ne dođe do ove situacije da čitam da padaju fasade i da umiru deca. Toliko ste imali vremena za svih 12 godina koliko ste bili na vlasti, direktno, indirektno, kako god, i niste to uradili. Što se tiče vaše borbe, to vrlo poštujem i zato mi je jako žao što Zakon o stanovanju, gde po prvi put imamo, recimo, žrtve porodičnog i partnerskog nasilja prepoznate u određenoj vrsti socijalne pomoći za korišćenje socijalnih stanova. Na primer, i za taj član zakona ste napisali – briše se. Ta borba o kojoj vi pričate nekako se ne vidi na delu koji se zove Zakon o stanovanju. Ovaj zakon, pre svega, građanima treba da pomogne da žive u normalnim održavanim zgradama i da svi konačno znamo odgovore na sva pitanja koja nismo mogli da dobijemo dok su neki drugi bili na vlasti.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodna poslanica Sonja Pavlović. Izvolite. SONjA PAVLOVIĆ: Hvala lepo predsedavajući, pozdravljam sve goste i gospođu Zoranu Mihajlović. Moram da izrazim svoje nezadovoljstvo, zašto su toliko mnogo zakona spojeni u jednu raspravu. Pokušavala sam da pronađem zajednički imenitelj za sve te zakone, jedini zajednički imenitelj je Ministarstvo građevinarstva, prostornog planiranja i infrastrukture. Međutim, svaki, pojedini, od ovih zakona traži dostojan tretman i ozbiljnu raspravu, tako da ovaj paket, koji smo danas dobili da raspravljamo, šest zakona, može biti samo izraz želje da o njima ne raspravljamo previše, kako bi javnost o njima saznala što manje. Upravo iz tog razloga se obraćam građanima Srbije, sa porukom da će poslanička grupa DJB učiniti sve u ovim skupštinskim neuslovima, kako bi teme koje ih najviše interesuju, jer zadiru i u njihov privatni život, učinile dostupnim javnosti. Poštovani građani Srbije, Zakon o stanovanju i održavanju zgrada počinje, tako reći, jednim lirskim uvodom o održavanju razvoja stanovanja, unapređenje uslova stanovanja, kao i unapređenje vrednosti stambenog fonda i energetske efikasnosti, kao i smanjenjem negativnih uticaja na životnu sredinu. Zaista smatram da je sve to u redu i da mi treba da imamo takav jedan zakon, i on bi savršeno funkcionisao, takav kakav jeste u državi, u nekoj Švajcarskoj, ili Austriji. Nažalost, stanje na terenu kod nas nije tako, i zakon nije prilagođen realnim potrebama i mogućnostima građana Srbije. Volela bih da pomislim da je nesvesno zakonodavac napravio ovaj zakon, koji mi u radnom naslovu zovemo, kao zakon četiri nepravde, i o tim nepravdama koje su učinjene građanima Srbije, želim da i obavestim građane Srbije. Četiri nepravde su: nepravda vezana za smanjivanje broja priznatih članova porodičnog domaćinstva, nepravde vezane za održavanje zgrada, nepravde vezane za socijalne stanove i nepravde vezane za zaštićene stanare. Naime, predloženom definicijom ovog zakona, krug članova domaćinstva, smanjuje se krug priznatih članova domaćinstva u odnosu na raniji Zakona, jer u taj krug ne ulaze članovi, isključuju se supružnici i isključuju se deca zakupaca i unuci zakupaca, koji u stanu žive u istom porodičnom domaćinstvu. To izaziva posle dalje posledice u strukturama i kvadraturama stanova koji trenutni zakupci, a kasnije dobijaju za preseljenje. Nepravde koje su vezane za održavanje zgrada, smatramo da sva ova tri upravnika, znači mi imamo običnog upravnika, imamo prinudnog upravnika i imamo profesionalnog upravnika, i ne vidim ni jedan razlog zašto bi nadležnosti tih upravnika bile različite. Znači, oni treba da obavljaju isti posao. U Zakonu ne treba da stoje, sada posebno da se naznače nadležnosti običnog upravnika i nadležnosti profesionalnog ili prinudnog upravnika. Obaveze u upravljanju i održavanju zgradom imaju samo vlasnici posebnih i samostalnih delova, kao i zakupci stanova u javnoj svojini na neodređeno vreme. Dovoljno je da upravnik zgrade vodi evidenciju o ovim licima. Znači, upravnik zgrade treba da vodi evidenciju o vlasnicima, posebnih i samostalnih delova, i zakupcima stana u javnoj svojini na neodređeno vreme. Ne postoji odredba ovog zakona ustanovljena potreba da upravnik zgrade vodi evidenciju o licima koja su zakupci ili drugi korisnici stanova, osim ako se putem upravnika zgrade ne namerava vršiti poreska kontrola za iznajmljivanje stanova. Ukoliko je, pak, namera predlagača zakona da se putem upravnika zgrade ipak vrši poreska kontrola, to bi bilo potrebno izričito zakonski regulisati. Volela bih da mi, gospođa Mihajlović, pojasni taj deo. Sledeći deo koji se odnosi na nepravdu u održavanju stanova, možda nehotice su došle do toga u zakonu, obzirom da bi se odluka skupštine stambene zajednice mogla doneti i bez saglasnosti pojedinih vlasnika posebnih delova. Član 43 ovog Zakona predviđa većinsko odlučivanje. Te obzirom na odredbe člana 47 Zakona kojim se predviđa i solidarna odgovornost vlasnika posebnih delova za neispunjenje ugovornih obaveza stambene zajednice, uzimanje kredita od strane stambene zajednice bi moglo u celini da padne na teret vlasnika posebnih delova koji su protivni uzimanju kredita. Stambena zajednica nije predviđena da ima prihode veće od neophodnih troškova upravljanja i održavanja zgrade, nadam se da se tu slažemo. To nije profitna orjentisana organizacija. Sledstveno tome, nema prihoda iz kojih bi se mogao vraćati kredit, te se mogućnosti uzimanja kredita apsolutno mora sprečiti da ne bi došlo da ljudi koji su bili vlasnici posebnih jedinica, vraćaju kredit, za koji uopšte nisu bili saglasni da se uzme. U istom tom delu zakona, postoji odredba da prolaz kroz poseban deo zgrade, može biti ustavno opravdan samo ako ne postoji drugi način da se izvrši popravka ili održavanje. Zapravo, mi insistiramo da tako stoji. U Zakonu piše, kada je to neophodno. Šta to znači neophodno? Uvek je neophodno da se nešto odradi što može da se ugrozi. Ali ako postoji drugi način da se to uradi, a da se ne naruši privatna svojina, onda to treba tako da se uradi. Šta to znači u praksi? Izvolite, ne možete da rešite fasadu na drugi način, postavite skelu, postavite auto-dizalicu i jedino ako ne možete to tako da uradite, onda imate pravo pristupa kroz privatnu svojinu vlasnika posebnih jedinica. Najinteresantniji deo, i ono što bih volela sa pažnjom da propratite, je deo član 61 na koga sam na Odboru čula da su vrlo ponosni članovi Ministarstva na taj deo, koji su se bavili ovim Zakonom, a zapravo se odnosi na različite visine naknada za održavanje stambenih objekata u različitim urbanističkim zonama grada. To znači da će, recimo, vlasnici posebnih jedinica u užoj gradskoj zoni plaćati veća sredstva za održavanje svojih posebnih stambenih jedinica, i prinudno zbog nemogućnosti veoma teških uslova života u ovim vremenima, biti prisiljeni na prinudnu migraciju. Još jednom molim zakonodavca, jer smatram da je ovo veoma dalekosežna i kontraverzna politička odluka koja zahteva širu i transparentnu društvenu debatu, i ekonomsku i socijalnu analizu efekata. Praktično se otvaraju vrata džentrifikaciji i getoizaciji naselja i diskriminaciji siromašnih populacija. Smatramo da je državno sufinansiranje aktivnosti na unapređenju izgleda, kao i energetske efikasnosti zgrade, za koju se vezuje ovaj član, u današnjim društvenim okolnostima primerenija mera javne politike od državne prinude. Treća grupa tih nepravdi za koje želim da smatram da su učinjene nenamerno su nepravde koje se odnose na socijalno stanovanje. To je po meni fantomski član 78. ovog zakona. Fantomski član za koji je naš radni naziv „Savamala“, odnosno „Beograd na vodi“. Pretpostavljam reakcije na ovo što sam ja sada rekla da smo mi svi opsednuti „Beogradom na vodi“, međutim vlast je opsednuta prethodnim vladavinama i prethodnim vlastima, mi smo u našim izlaganjima opsednuti „Beogradom na vodi“. U tom članu gde se priča o iseljavanju i koji su razlozi iseljenja, vrlo jasno stoji nešto što ja samo mogu da podvedem pod „Beograd na vodi“. Nisam predvidela brisanje ovog člana jer mislim da on može i humanije da se sredi. Nisam predvidela, jer tu ima delova članova koji mogu da se primene i za neke druge stvari. U stavu 2. tačka 3) se iseljavanje vrši u sklopu priprema za sprovođenje investicionog projekta i ukoliko je prethodno dokazano da ne postoji alternativa za preseljenje. To je deo koji je potpuno pilot projekat. Zašto ja insistiram na „Beogradu na vodi“ i „Savamali“? Smatram da je pilot projekat taj projekat i da će to biti model za sve druge investicione projekte radi ostvarivanja javnog interesa. Ipak ne bi trebali da se ponašamo i da to ubacujemo u zakon tako što ćemo reći da rešavamo pitanje socijalnog stanovanja. Šta je tu bitno, konkretno u „Savamali“? Tu imamo stanove koji nisu legalizovani i objekte koji su u procesu legalizacije. Kako smo uopšte mogli da izvršimo iseljenje ako nisu dobijena rešenja da je proces legalizacije odnosno odobrenja završen? Četvrta tačka, odnosno moja četvrta tačka, a na neki način nepravda ovog zakona su zaštićeni stanari. Vidite gospodo, država Srbija je pre 50, 60 godina napravila nepravdu prema vlasnicima stanova. Da li smatrate da je potrebno da se nepravda koju je država napravila pre 50 i 60 godina ispravlja činjenjem nepravde novim stanarima? Smatram, kao i poslanička grupa DJB da to zaista ne bi trebala ni jedna ozbiljna vlast da učini. Šta je razlog ovoga što kažem? Po ovom novom zakonu povećava se zakupnina za 200% plus. Ljudi koji žive u tim stanovima, zaštićeni stanari koji su u ozbiljnim godinama, penzioneri kojima su smanjene penzije takav namet, koliko god to nekom izgledalo da nije veliko ne mogu da izdržim. Oni će se iseljavati u stanove, ne zna se gde je preseljenje i to je odloženo za 2016. godinu, tako da imamo još jedan primer prisilne migracije. Država umanjuje prava građanima samim tim što stavlja sudbinu zaštićenih stanara u ruke opštinskih i gradskih činovnika, krši Ustav Srbije i Evropsku konvenciju o ljudskim pravima koji garantuju da svako ima pravo da o njegovim pravima odluči nezavistan sud. Diskriminacija onih koji naslede nepokretnost je takođe vezana za ovu grupu zaštićenih stanara. Znači, ako je neko u bilo kom delu Srbije nasledio neku nepokretnost koja može da bude i neuseljiva, on nema pravo da dobije stambenu jedinicu adekvatnu. Koliko su te stambene jedinice adekvatne veliki je znak pitanja, jer tu je zakonodavac malo nejasno odredio površine, strukturu stanova. Mislim da bi taj deo zakona trebao da se vrati na doradu. Šta je moj predlog za konkretno ovu situaciju? Ako razmišljamo kao humani ljudi ne možemo reći da ćemo kredite povoljne na 40 godina sa rokom od 40 godina otplate ljudima koji imaju 80 godina. Manje-više starosna struktura je takva. Predlog je sledeći, pretpostavljam da ćete se složiti sa mnom, ne treba da snose posledice ove nepravde od pre 60 godina zaštićeni stanari, ne treba da snose vlasnici stanova, oni zaista treba da dobiju na ime zakupnine adekvatnu vrednost. Kako to može da se reši? Tu država treba da plati račun i da prihvati to nasleđe koje zaista jeste nasleđe od pre 60 godina, ali moram da poručim vladajućoj većini kao predstavnicima Vlade, vi ste se gospodo prihvatili projekta zvani „Srbija“ u zemlji u kojoj kontinuitet življenja imaju građani Srbije. Taj projekat ste prihvatili sa svim njegovim plusevima i svim njegovim minusima. Sa tim projektom možete da izađete na kraj ili ne možete da izađete na kraj. Ako možete da izađete na kraj, ja ću to pohvaliti, a ako ne možete da izađete na kraj, onda ga prepustite legalnim, demokratskim načinima drugima, ali nemojte da i ono od pre 60 godina bude greška prethodni vlasti, a da zbog toga trpe građani Srbije. Hvala. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Hvala lepo. Prvo da vas ispravim, ministarstvo u Vladi Republike Srbije koje trenutno ja vodim, a danas sam kao ministar tog ministarstva, zove se Ministarstvo građevinarstvo, saobraćaja i infrastrukture, a ne ministarstvo građevinarstva i prostornog planiranja. (Radomir Milojičić: To je jako važno.) Da, to je jako važno. (Radomir Milojičić: Jako je važno, najvažnije.) Jeste, to je važno zato što je ovo Vlada koja sada ima svoj sastav, a kada bude bila možda neka druga vlada onda će ona možda da nazove svoja ministarstva drugim imenom. Dalje, kada govorite o tome kako počinje objašnjenje Zakona o stanovanju, kažete – lirski smo se izrazili. Sve što ste nabrojali jesu standardi, evropski standardi vezani za kvalitet stanovanja i svega onoga što svaki zakon o stanovanju u jednoj ozbiljnoj i modernoj državi treba da sadrži. Nepravde koje pominjete, moram da ih objasnim, pre svega zbog građana Srbije, a to je da krenemo prvo sa upravnicima pa ćemo doći do zaštićenih stanara. Govorite o nadležnostima upravnika i zašto se deli ta nadležnost upravnika, odnosno onih upravnika koji će biti izabrani od same skupštine stanara, dakle od članova same zgrade ili vlasnika stanova, oni ne dobijaju nikakvu nadoknadu dok profesionalni upravnici koji ispune određene uslove, imaju obuku u Privrednoj komori, samim tim i licencu i eventualno ukoliko to želi određeni stambeni objekat, postaju profesionalni upravnici u tom stambenom objektu. Dakle, mogu i ne moraju, nije obavezno. Takođe, rekli ste da će se ovim vršiti dodatna poreska kontrola. Zna se ko vrši poresku kontrolu, to su inspektori poreske uprave, to svakako ne radi i nije ni delokrug rada ovog zakona, niti to rade profesionalni upravnici. Govorite o odnosu između zaštićenih stanara i vlasnika. Pre svega, da svima bude jasno, a i građanima Srbije koji često slušaju ta dva pojma – zaštićeni stanari i vlasnici, zaštićeni stanari dugi niz godina, gotovo 70 godina i nešto manje žive u stanovima kojima nisu vlasnici, dakle, žive u stanovima gde imaju vrlo male zakupnine i to je prosto nepravedno i nefer u odnosu na one koji jesu istinski vlasnici tih stanova. Govorimo, pre svega, o stanovima i zgradama u centralnim gradskim zonama, u tom vremenu, u tom periodu kada su dobijali te stanove, a to je bio pre svega Beograd i nešto malo nekih drugih gradova. Prošle godine smo doneli zakon da evidentiramo, da uopšte znamo koji je to broj stanova gde postoje zaštićeni stanari i vlasnici i taj zakon nam je dao evidenciju da ukupan broj stanova zakupaca na neodređeno vreme na teritoriji naše zemlje je 1.489, od čega je 1.402 u Beogradu, i to centralnoj gradskoj zoni, znači, ona prva zona, Terazije itd. Naš interes, koliko god suprotstavljeni interesi i jedne i druge strane bili, jeste da pokušamo da nađemo neki zajednički imenitelj, da pomognemo i onima koji jesu vlasnici stanova, da dobiju i da se vrate u svoje stanove, ali, isto tako, da oni koji su zakupci u nekom periodu, koji jeste period od 10 godina, dobiju adekvatan stan, koji takođe mogu da otkupe, kao što su svi građani ili većina građana Srbije otkupljivala po nekim zakonima prethodnim po vrlo povoljnim cenama. Kada govorite o tome da je diskriminatorski odnos i da je zakupnina koju će sada zakupci plaćati neprimerena i da tu razliku treba da plati država, Vlada Republike Srbije, a i ja kao resorni ministar, smatramo da ne možemo sa svim stvarima stalno opterećivati državu. Ovo je najbolji način da to rešimo na drugi, na način koji je predložen zakon. Ali, zbog javnosti, primer jednog stana, na primer, u Knez Mihajlovoj ulici od 76 metara kvadratnih, zaštićen stanar koji je dobio na korišćenje taj stan u Knez Mihajlovoj ulici, u centralnoj gradskoj zoni, danas plaća, u skladu sa trenutno važećim zakonom, zakupninu od 9.000 dinara. Nacrtom zakona koji danas raspravljamo, on će je plaćati 18.000 dinara i biti u procesu da lokalna samouprava, grad Beograd, obezbedi adekvatan stan koji će on kasnije moći da otkupljuje. Kada bismo posmatrali tržišnu vrednost zakupnine, kada bi taj stan bio na tržištu, odnosno kada bi se plaćalo po tržišnim cenama zakupnina, taj iznos bi bio najmanje 49.000 dinara. Dakle, u prethodnih 50, 60 godina, stanari koji su zaštićeni stanari su, morate priznati, ne govorimo više sada ni čijom, da li greškom, krivicom itd, ali su defakto imali i te kakve koristi od toga što se zove život u centralnim gradskim zonama po vrlo, vrlo niskim zakupninama. Kako god to bilo iza nas, to je situacija koja mora da se reši. Način koji mi mislimo da je najpravedniji jeste da damo mogućnost lokalnim samoupravama da to reše. Vodili smo se, takođe, jedino i isključivo standardima u stanovanju koji postoje. To znači da se tačno znaju stanovi koje će zaštićeni stanari, kako ih danas nazivamo, dobiti od lokalne samouprave – osnova je 30 metara kvadratnih plus 15 metara kvadratnih za člana domaćinstva, znači, tročlano domaćinstvo će imati 60 metara kvadratnih stan, koji će imati kao mogućnost rok od 40 godina, da ga otkupi i da postane njegovo vlasništvo. Kada govorite o tome do kad će živeti ti ljudi, oni imaju svoje naslednike i ti naslednici takođe imaju pravo na te stanove. Danas, pak, imamo situaciju da se u stanovima gde žive zaštićeni stanari, koji nisu vlasnici stanova, nalaze ljudi od jednog ili dva člana domaćinstva na po 150, 200 i više metara kvadratnih. Ne bih se ja sa vama složila da je u pitanju diskriminacija, nego pokušaj da konačno jednom rešimo i taj problem koji dira, praktično, i jedne i druge. Rekli ste da je državna prinuda to što smo stavili da je pitanje energetske efikasnosti jako važno i da moramo da učinimo sve zajedno i da to često ne može da uradi samo lokalna samouprava ili samo stambena jedinica, da moramo da povećamo energetsku efikasnost i to tako što smo energetsku efikasnost posmatrali kroz zakon kao javni interes, omogućavajući da sufinansiranje, povećanje energetske efikasnosti sada mogu da pomognu i država ali i sve druge institucije i organi. Što se tiče socijalnog stanovanja i tog tzv. fantomskog člana, kako ga vi nazivate, što uopšte ne razumem, prvi put u ovom zakonu, i to je ono gde smo se takođe konsultovali sa Evropskom komisijom, prvi put u ovom zakonu u Srbiji mi imamo tačno podeljeno i jasno određeno upravo sam postupak i proces raseljavanja. Nama se to često dešava, recimo, kada su u pitanju romske porodice, imamo problem i sa beskućnicima, ali, takođe i prvi put u tom članu mi imamo obuhvaćeno u skladu sa svim evropskim standardima, evropskim poveljama, Međunarodnom poveljom o poštovanju ljudskih prava, dakle, nijednu stvar ovde nismo stavili što je protiv ili što nije obuhvatilo tako važne povelje o zaštiti ljudskih prava, jer nam je bilo stalo da imamo tako nešto u ovom zakonu, jer to upravo često ume da bude problem. Kada gledate taj član 78, onda morate da ga čitate od početka, gde se jako lepo u prvoj rečenici kaže: „Iseljenje lica iz objekta koji je izgrađen suprotno zakonu kojim se uređuje planiranje prostora i izgradnje objekata i koji se nalazi na zemljištu u svojini drugog fizičkog ili pravnog lica“, dakle, odnosi se, pre svega, na takve vrste objekata, ide u taj proces iseljavanja, koji je vrlo jasno, do tančina određen. I rekla bih da je to mnogo bolje nego da nije definisano tako jasno kako smo mi želeli da bude. Mislim da su to osnovne zamerke koje ste dali na zakon, govoreći o nepravdama. Naše mišljenje jeste da ovaj zakon, naprotiv, konačno uvodi red i konačno rešava decenijske nepravde koje su postojale i omogućava da imamo jednu stabilnu stambenu politiku koju do sada, nažalost, nismo imali.
Zahvaljujem. Replika, reč ima narodna poslanica Sonja Pavlović. Izvolite. SONjA PAVLOVIĆ: Ja bih prvo želela da vas ispravim u jednom delu koji nisam tako izgovorila. Nisam rekla da su vaše namere da uprava putem upravnika vrši poresku kontrolu. Izričito sam rekla – ukoliko je namera, to su dve različite reči, predlagača zakona da se putem upravnika zgrada ipak vrši poreska kontrola, to bi bilo potrebno izričito zakonski regulisati. Znači, ne da se provlači kao nešto što mi ne možemo da razumemo, ali predlagač zakona i oni koji poštuju zakon, koji razgovaraju o njemu, očigledno čitaju zakone različito. Šta je sporno kod tog člana 78? Mi smo podneli dosta amandmana po ovom zakonu, nisu bili maliciozni, želeli smo da ga unapredimo, a koliko smo u tome uspeli, videćemo. Znači, iseljavanje. Vi ste maločas pročitali prvi član, a ja ću poslednji. Postupak iseljenja iz st. 1. i 2. ovog člana ne utiče na postupak ozakonjenja nezakonito izgrađenih objekata, u skladu sa odredbama zakona kojim je uređeno ozakonjenje objekata. Kako ga ja čitam, znači ne mogu lica biti iseljenja ako nije završen proces ozakonjenja tog objekta. Znači, mora da se donese rešenje da bi lica bila iseljena, a ne tek naknadno kad iselimo lica mi im dajemo rešenja da je završen proces ozakonjenja. Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažena ministarka, gosti iz Ministarstva, pred nama su zaista izuzetno važni zakoni. Neki od ovih zakona direktno utiču i na naš svakodnevni život i, složićemo se svi ovde u sali, zahtevaju punu pažnju i nas poslanika, a i javnosti. Na samom početku bih se osvrnula ukratko na dva sporazuma koja se tiču oblasti saobraćaja. Prvi multilateralni sporazum o komercijalnim pravima u vanrednom avio-saobraćaju jeste izuzetno važan, olakšaće poslovanja avio-prevoznika koji obavljaju i avio-taksi saobraćaj i hitan medicinski prevoz, vanredne čarter prevoze ili prevoze pošiljki i tereta. Ovo je značajno za ove privredne subjekte budući da će im olakšati njihovo poslovanje. Drugi izuzetno važan sporazum koji zaista zaslužuje i pohvalu i podršku jeste sporazum koji se odnosi na Centralnu kancelariju projekta Trans-evropske železnice. Uspostavljanje trans-evropskih mreža predviđeno je Ugovorom o Evropskoj zajednici i malo je poznato da celo Poglavlje 21 pri pristupanju u EU zapravo se odnosi na evropske Trans-evropske transportne mreže, trans-evropske energetske mreže i telekomunikacijske mreže. Kako je od strane Ekonomske komisije UN ocenjeno da Srbija ima kapacitete da bude domaćin ovoj kancelariji, zaista verujem da će doprinos razvoju železničkog transporta u regionu sigurno biti u dobrim rukama i verujem da je ovo izuzetno važno, ne samo za državu, već i za naše stručnjake, posebno iz oblasti železnica. Kada je u pitanju Zakon o transportu opasne robe, na samom početku želim da istaknem da sam transport kao privredna delatnost predstavlja možda i najznačajniji dinamički proces, neophodan i za društveni i za privredni razvoj svake države. Organizovati bilo koju vrstu prevoza, posebno prevoz opasnih materija, predstavlja jedan kompleksan i zahtevan sistem koji mora da sadrži jasne procedure i pravila iz različitih oblasti i odgovornost i profesionalnost svih učesnika u ovom procesu, odgovoran menadžment i svakako državu koja mora da odgovorno vrši nadzor. Savremeno društvo poznaje više različitih modela transporta. To su pre svih, drumski, železnički, vodni i vazdušni saobraćaj, svakako kombinovani, ali postoji i cevni saobraćaj. Za razliku od drumskog, železničkog, vodnog i vazdušnog saobraćaja i kombinovanog, ovaj cevni se u kontekstu transporta opasnih materija izuzima. Činjenica da opasne materije po svojim osobinama, koje jesu i otrovnost i radioaktivnost, ali i po svojim reakcijama, kao što je eksplozivnost ili zapaljivost, mogu pričiniti ogromne materijalne štete, ugroziti zdravlje, bezbednost ljudi i životnu sredinu, čine ovu vrstu transporta specifičnom i po mnogo čemu zahtevnom. Nakon Drugog svetskog rata pojavila se potreba u Međunarodnoj zajednici da se zakonski regulišu i definišu načini na koje će se prevoziti opasne materije. Osnovni zadatak bio je da se obezbedi prevencija, odnosno da se spreči nekontrolisano ispuštanje opasnih materija u životnu sredinu. Međunarodne organizacije i njihova regulatorna tela pristupile su donošenju globalne regulative usaglašavanjem svih međunarodnih dokumenata, implementacijom ovih propisa na nacionalnim nivoima i tako je formiran jednoobrazni pravni okvir u cilju zaštite i čoveka i životne sredine od svih štetnih dejstava. Na međunarodnom planu postoji niz normativno-pravnih akata koji regulišu transport opasnih materija, bilo da su u pitanju konvencije, različite deklaracije, rezolucije, međunarodni ugovori i druga pravna akta. Za nas najvažniji međunarodni sporazumi, u kontekstu ovog zakona, budući da pokrivaju železnički, vodni i vazdušni saobraćaj, jesu pre svih poznat ADR, a ADR je Evropski sporazum o međunarodnom transportu opasne robe u drumskom saobraćaju, koji predstavlja osnovni međunarodni sporazum kojim se reguliše celokupan transport u drumskom saobraćaju i praktično se koristi u čitavom svetu. Drugi važan međunarodni sporazum jeste Konvencija o međunarodnom transportu železnicom, koja je nekoliko puta bila modifikovana, i naročito je važan Međunarodni pravilnik o prevozu opasne robe železnicom, poznat kao RID. Treći sporazum jeste Sporazum na unutrašnjim plovnim putevima, važan Evropski sporazum o međunarodnom transportu opasnog tereta unutrašnjim plovnim putevima, koji je usvojen 2000. godine. Na osnovu ova tri, a i nekih drugih međunarodnih ugovora, i EU je donela nekoliko direktiva, čijim usvajanjem zapravo su svi propisi postali sastavni deo nacionalnih zakonodavstava i praktično važe na teritorijama svih država članica u EU. Poslednjih nekoliko godina i naša zakonska regulativa u vezi sa prevozom opasnih materija teži ka tome da se u potpunosti usaglasi sa propisanim svetskim standardima, pa smo tako ratifikacijom ovih sporazuma, ali i usvajanjem novog Zakona o transportu opasnog tereta 2011. godine i usaglašavanjem drugih sistemskih zakona, ne samo iz oblasti saobraćaja, ali i donošenjem brojnih podzakonskih akata započeli proces formiranja jednog savremenog sistema u upravljanju transportom opasne robe. Tada je zakon, 2011. godine, uneo brojne novine i praktično je bio novina i za struku i za državu, budući da 20 i nešto godina, do 2011, nije se bavila država modernizacijom ovih propisa. Tako da je u vršenju upravnog nadzora tada nadzor poveren i osnovana je Uprava za transport, uvedene su različite dozvole za transport i procedure njihovog izdavanja. Uveden je i institut savetnika za bezbednost u transportu opasnog tereta. Svakako da je ovaj zakon tražio dalja usaglašavanja i dopune i uklanjanje pojedinih rešenja, kao što su bile odredbe koje se tiču osiguranja u transportu, jer su se pokazale nesvrsishodnim. Stoga je i donošenje novog zakona za poslaničku grupu SPS, ono što je navedeno u obrazloženju, a što smo imali prilike da čujemo, svakako prihvatljivo. Ovaj novi zakon uvodi sve relevantne sekundarne izvore komunitarnog prava. Umesto pojma „transport tereta“ koristi se pojam „transport roba“, koji podrazumeva jedan širi broj operacija u samom procesu transporta, nešto drugačiju institucionalnu postavku, ukida se ova Uprava za transport i razumljivo je zašto ona mora da bude kao sektor u okviru ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja. Nadzor nad primenom zakona, takođe inspekcijski nadzor, pretrpeo je izvesne izmene, ali ono što je dobro i što pozdravljamo jeste da su zadržana i neka rešenja koja su prethodnim zakonom bila uvedena i odredbe koje su imale pozitivnu primenu. Novi zakon na sveobuhvatan način usklađuje sva međunarodna dokumenta i propise, kao što sam rekla, i konačno verujem da ćemo ovim zakonom zaokružiti sistem upravljanja transporta opasnih roba. Svaki vid saobraćaja, od sva tri koja su predmet ovog zakona, ima svoje specifičnosti u odnosu na bezbednost pošiljki i projekcija rizika zavisi od niza faktora i potpuno je razumljivo grupisanje odredbi prema vidovima saobraćaja u samom zakonu. Transport opasnih materija predstavlja vrstu transporta za koju se vezuju najveći rizici, sa potencijalno velikim, da ne kažem i najvećim štetnim posledicama, ne samo po zdravlje ljudi, već i životnu sredinu, a svakako može izazvati i velike materijalne štete. Da bi se postigla maksimalna bezbednost ljudi i okoline i saobraćaja prilikom transporta ovih opasnih roba i predmeta sa opasnim materijama, neophodno je da svi učesnici u procesu poštuju zakonske propise i primenjuju preventivne mere zaštite na radu. One moraju biti u skladu sa prirodom opasne materije koja se prevozi i stepenom njene opasnosti. Takođe, i ove mere se prožimaju kroz ceo zakon i jesu u skladu sa direktivama, a imaju preventivnu funkciju. Svrha svega ovoga jeste da se izbegnu eventualne incidentne situacije. One, iako se ne dešavaju često, mogu da prouzrokuju, kao što smo rekli, velike gubitke i bitno je da se sve procedure u tom smislu ispoštuju. Opasne materije u životnu sredinu, po pravilu, dospevaju naglo i ispoljavaju trenutno i vidljivo dejstvo, pa možemo reći da sistem upravljanja transportom opasnog materijala je povezan i sa sistemom upravljanja zaštite životne sredine. Same reakcije na akcidente koje za posledicu imaju ovo trenutno dejstvo zahtevaju uobličen sistem mera kao odgovor za incidente i oni jesu neodvojivi od organizacionog delovanja nadležnih službi i u sistemima odbrane i u sistemu bezbednosti. Odgovore na udese regulišu i drugi sistemski zakoni, ne samo zakoni iz oblasti saobraćaja, a Zakon o transportu opasne robe u ovom smislu ima isključivo preventivnu ulogu. U cilju prevencije i pravovremene reakcije na akcidente želim da istaknem da u svetu postoje unapređeni savremeni sistemi, i to sistemi koji vrše nadzor samih vozila koja prevoze opasne materije. Kod nas, kako imamo informaciju, u železničkom i vodnom saobraćaju u izvesnoj meri se ovi savremeni sistemi i primenjuju. Ono što nam kao državi nedostaje jeste definisana jedinstvena mapa kojom su određene rute kojima se mogu kretati vozila koja prevoze opasnu robu u drumskom saobraćaju. Za transport robe u drumskom saobraćaju vezuju se najveći rizici jer je ovaj vid saobraćaja, rekla bih, najelastičniji, u tom smislu najteže je zbog gustine putne mreže ga kontrolisati. Pored ovih mapa koje doprinose efikasnijem i bezbednijem transportu, postoje i brojni primeri pojačanih kontrola samih vozila koja prolaze kroz naseljena mesta. Pored nacionalne infrastrukturne mreže, postoje različiti modeli praćenja. Ovo ističem kao temu možda i za lokalne samouprave, posebno za grad Beograd, koji jeste čvorište mreža, puteva i pruga i u njemu se, svedoci smo, odvija i vodni i železnički, drumski saobraćaj. Slično je i kada je u pitanju i grad Novi Sad, a i grad Niš. Po ugledu na svetske gradove, verujem da bi ovo bilo interesantno gradovima i da bi možda u narednim decenijama mogli da unaprede svoje sisteme i da opasan teret koji prolazi kroz njihova naseljena mesta i kontrolišu. Činjenica je da apsolutna zaštita od udesa prilikom prevoza ovih roba ne postoji, ali može se zaključiti da se bezbednost postiže i povećanjem opšte bezbednosti saobraćaja unapređenjem i saobraćajne infrastrukture, stručnim osposobljavanjem. Važnu ulogu, kao što sam rekla na početku, ima i država po pitanju stroge kontrole i nadzora, ali i uvođenje novih sistema praćenja i kontrole od strane države može umnogome doprineti i bezbednosti uopšte. Na kraju kada je u pitanju ovaj zakon, želim da zaključim da ovo jeste još jedan korak, ka modernizacija naših sistema upravljanjem ovim transportom, i sigurno je da ćemo u narednim godinama ako ništa drugo usaglašavati ovaj zakon sa svim budućim standardima. Kada je u pitanju Zakon o stanovanju i održavanju zgrada, rekla bih na samom početku da sama činjenica da je ovo izuzetna životna tema. Jasna i opravdanost koju ovaj zakon tj. ovaj predlog zakona izaziva i u parlamentu, a i u javnosti nakon više od dve decenije primene važećih propisa i brojnih problema u kojima su i kolege govorile pred nama je jedan potpuno novi zakon koji treba da na sveobuhvatan način reguliše ovu oblast i da na izvestan način postavi jedan efikasniji i celishodniji sistem upravljanja i održavanje stambenih i stambeno poslovnih objekata, kao i objekata javne namene. Predlog o stanovanju predviđa tri ključne novine. Svaka zgrada će se u sledećoj godini imati svog upravnika, svi stanari moraće da snose obavezu i odgovornost za održavanje zgrada u kojima žive, a stanodavci više neće moći da izbegnu plaćanje poreza na ne iznajmljivanje stana, čime je do sada budžet Republike Srbije bio poprilično oštećen. Pored ovoga uvode se još neke novine, stambenoj zajednici kao organizaciji vlasnika stanova, drugih posebnih i zajedničkih delova zgrade, ovaj predlog zakona daje puno svojstvo pravnog lica, kako bi sada bila ravnopravni nosilac prava i obaveza u svim pravnim odnosima radi efikasnijeg upravljanja i održavanja zgrade. Takođe, dobro je da imamo i registar o zgradama, odnosno jedinstvenu evidenciju podataka o stambenim jedinicama koju će voditi Agencija za privremene registre. Jedan od razloga za donošenje ovog zakona, jeste i taj što na tržištu već postoje fizička i pravna lica koja se bave upravljanjem zgradama, stoga je dobro da postoje ova rešenja, jer do sada je u praksi zabeleženo da postoje fizička i pravna lica koja se bave, ali sa njihove nadležnosti, niti obaveze na bilo koji način definišu. Svakako predloga zakona uvodi institut profesionalnog upravnika, pozdravljamo i dobrovoljni princip, kada je u pitanju angažovanje ovih upravnika, dobro je što stavlja mogućnost da stambenoj zajednici da se sama organizuje. Smatramo da je dobro rešenje i to što vlasnici svojih stanova, svoja prava i obavezu u pogledu upravljanja i održavanja mogu urediti pravilom o međusobnim odnosima. Posle sedam decenija konačno se rešava i pitanje zaštićenih stanara, odnosno nosioca stanarskog prava koje se odnosi na građane koji su posle Drugog svetskog rata, kao zakupci useljavani u privatnu svojinu na neodređeno vreme, kao i oni građani koji žive u prostorijama zadužbine i fondacije. Ovde treba istaći da je Vlada napravila jedan balans vodeći računa i o vlasnicima stanova, ali i o zaštićenim stanarima. Podsetiću da je još Zakon o restituciji 2011. godine, predvideo da se upravo novi Zakon o stanovanju bavi ovim pitanjima. Pristupilo se ozbiljno, prema našem mišljenju ovom višedecenijskom problemu, gde zapravo građani nemaju nikakvu odgovornost, jer je sva odgovornost zapravo bila na državi, o čemu će nešto detaljnije govoriti i moj kolega Neđo Jovanović. Ono što je za SPS od posebne važnosti, jeste svakako činjenica da se ovim predlogom zakona poseban akcenat stavi na socijalno stanovanje, odnosno na stambenu podršku. Složićemo se da je pravo na adekvatan prostor za stanovanje, zapravo spada u osnovne životne potrebe i samim tim je utvrđivanje minimuma za rešavanje stambenih potreba ove grupe građana od izuzetnog značaja na to nas obavezuje i Ustav, i zakoni, i brojni međunarodni pravni akti koji jesu sastavni deo našeg zakonodavstva. Takođe, ovde se radi i usklađivanju sa istambulskom konvencijom, koju smo ratifikovali 2013. godine, a koja definiše i obaveze države potpisnice na stambeno zbrinjavanje žrtava porodičnog nasilja ili nasilja u partnerskim odnosima i predstavlja odgovor države kada se radi o podršci žrtvama nasilja. Činjenica da se godinu dana u javnosti intenzivno vodi rasprava o ovom zakonu, da su sve zainteresovane strane bile uključene u proces izrade propisa. Da je predlagač imao sluha, čak i početkom godine, prvi predlog je povučen iz procedure kako bi se usvojila još neka rešenja i činjenica da je pozitivno mišljenje na ovaj zakon dalo 27 institucija, govori da je predlagač uložio veliki napor za rešavanje ovih pitanja. Uz uvažavanje različitih stavova i zainteresovanih strana i poslaničkih grupa koji o ovom zakonu danas diskutuju, ja zaista želim da kažem da je ovo izuzetno važan zakon, da ga treba urediti i sigurno da ovo nije oblast koja treba biti politizovana na bilo koji način. Još jedna vrlo važan zakon koji direktno utiče na život svakog od nas i normalno funkcionisanje lokalne zajednice jeste Zakon o komunalnim delatnostima. Ova oblast jeste uređena brojnim propisima. Izuzetno širok spektar, obuhvata različite delatnosti od snabdevanja vodom i grejanjem, organizovanje javnog prevoza, održavanje čistoće javnog prostora i tako dalje. Kako bi se izbegla dosadašnja različita tumačenja i različite prakse u pogledu shvatanja sadržaja i obaveze pružanja komunalnih usluga, ovim predlogom zakona se po prvi put daje objašnjenje značenja ove obaveze tako što se ove delatnosti ne definišu samo kao pojedine komunalne delatnosti već i kao aktivnost na jačanju kapaciteta i funkcionalnosti komunalne infrastrukture, aktivnosti na praćenju kvaliteta komunalnih usluga, kao i preuzimanje mera za kontinuirano vršenje komunalnih delatnosti u cilju obezbeđenja životnih potreba lokalnoj zajednici. Do sadašnja praksa je funkcionisanja komunalnih sistema pokazala je i neke nedostatke u pogledu efikasnosti i racionalizaciju komunalnih preduzeća ali u pogledu kvaliteta njihovih usluga. Ako bismo pitali građane verovatno bi imali brojne primedbe na svaki deo ovih komunalnih sistema i ipak i te primedbe građana ali i negativna iskustva samih preduzeća treba da budu podsticaj za poboljšanje ovih usluga. Naravno, vodeći računa da cene svojih usluga moraju da se formiraju tako da one budu prihvatljive i za građane a ekonomski isplative i za preduzeća. Ulazak privatnog sektora u oblast komunalnih usluga u nekim sredinama je poboljšao kvalitet samih usluga dok je nažalost u drugim povećao samo cene. Analiza efekata važećih propisa pokazala je potrebu za nadogradnju i unapređenje zakonskog okvira ovog sektora kako bi se otvorila vrata različitim svojinskim i institucionalnim modelima poslovanja. Predlog zakona uvodi i jasnije i transparentniji procedure za poveravanje komunalnih delatnosti i drugim pravnim licima. Ono što je posebno važno da se kaže da se novim rešenjima ojačavaju instrumenti zaštite životne sredine i zdravlja ljudi kroz jasno propisane instrumente kontrole koji će vršiti inspekcija. Inspekcija će i kroz vršenje nadzora omogućiti postepeno usklađivanje poslovanja sa ekonomskim principima i obezbediti jednake uslove za sve korisnike komunalnih usluga. Pozdravljamo i kombinovane vlasničke modele komunalnih preduzeća uz naravno apel da odnos cena i kvaliteta bude optimalna. Od uvođenja privatnog sektora u komunalne delatnosti mi očekujemo i obezbeđivanje uslova za njihovo dugoročno održivo poslovanje bez budžetskih intervencija ili subvencija. To podrazumeva da vršioci usluga treba da iz sopstvenih prihoda finansiraju ne samo tekuće izdatke već i kapitalna ulaganja u investicije i opremu i objekte komunalne infrastrukture. Bez obzira na vlasnički model država mora da uspostavi mehanizme za razvoj i korišćenje poverenih resursa infrastruktura odnosno da širi prostor za rad samim komunalnim preduzećima koja bi pored osnovnih mogla da obavljaju čak i niz srodnih ili komplementarnih delatnosti što bi omogućilo i samostalno finansiranje ne samo budžetsko. Brojne su mogućnosti za to i savremena praksa razvijenih zemalja je to potvrdila, pa tako na primer gradske pijace mogu biti svojevrsni integrator proizvodnje, prerade i plasmana poljoprivrednih i drugih proizvoda koji se na pijacama plasiraju ili pak mogu skupljati biljne ostatke koje sada odnose na deponije i umesto toga da ih recikliraju. Viškove voća i povrća da uz mala investiciona ulaganja pakuju i plasiraju sami a od tetrapak ambalaža dodatno zarađuju. Ako im poveravamo mogućnost da sve ovo odnose na deponije zašto im ne bismo proširili delatnosti odnosno dozvolili da svoje delatnosti prošire. U svakom slučaju naša poslanička grupa je razmotrila sve predloge zakona. U danu za glasanje ćemo ih podržati, a moje kolege će o drugim zakonima govori. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Miladinović. Pre nego što pređemo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč, pitam da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč a ko nije iskoristio svoje pravo? Reč ima Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, na osnovu vaše izjave, ja imam jedno relaksirano stanje. Naime, ja nisam predsednički kandidat kao moj kolega Obradović. Naš predsednički kandidat, a po želji građana Srbije nadamo se, većine građana Srbije, biće predsednik stranke prof. dr Vojislav Šešelj. Pošto ste vi pravili jedan kratak komentar da se ovde iznose politički stavovi, pa najveći broj narodnih poslanika se nalaze kao predstavnici određenih političkih stranaka i valjda to nije zabranjeno. Sada bih malo rekao o spajanju ovih osam zakonskih predloga. Malo ću koristiti geografske pojmove, a vi znate o čemu se radi. Osam ovih zakonskih predloga imaju zajedničko kao nadmorska visina Loznice 142 metra i jedne planine kod Ljubovije, Tornička Bobija, 1272 metra. Šta je tu zajedničko? Zajedničke su ove dve reči nadmorska visina. Kod ovih osam zakonskih predloga zajedničko je – predlog zakona. Predlog zakona o upravljanju aerodromima i Predlog zakona o potvrđivanju multilateralnog Sporazuma o komercijalnim pravima u vanrednom vazdušnom avioprevozu u Evropi, moglo bi se reći da ima dosta zajedničkog osnova i možda bi moglo zajednički i da se razmatra. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza za nosioce običnih pasoša, e to je ono nešto o čemu je SRS i pre dve decenije govorila, kome treba da se okrenemo, s kim treba da napravimo i političku i ekonomsku i svaku drugu moguću saradnju. Tada je to bilo kužno i nije bilo baš prihvatljivo od strane onih koji se danas zalažu za uspostavljanje dobre, ja bih rekao, izuzetno dobre saradnje, i to je u redu. Ovo je jedan sporazum koji zaista, i po ceni predstavnika SRS, ima svoje dobre osobine. Svoje vreme ću koje imam na raspolaganju podeliti i fizički na dve celine i na takav način i izneti mišljenje u ime SRS. Predlog zakona o upravljanju aerodromima. Nigde ne piše – privatizacija aerodroma, ali ste vi ukazivali, naprotiv neki narodni poslanici su prevodili kao da se o tome radi ili kao da mi želimo da to sprečimo. U Srbiji postoji oko 40, tačnije 39 aerodroma. Neki su vojni, neki su civilni, neki su kombinovani, neki sportski i ovaj predlog zakona, koji ste vi uputili Narodnoj skupštini, se uglavnom najviše odnosi i tretira problem aerodroma „Nikola Tesla“ Beograd i niškog aerodroma. Zasigurno znam da ovakav zakon ne bi nikad bio donet zbog aerodroma u Valjevu, odnosno aerodroma „Divci“. Rekli ste vi šta ćete da uradite, rekli ste vi da ste planirali, odnosno da je osnovano i Javno preduzeće Aerodromi Srbije, kako bi se lakše pomoglo i tim aerodromima. Naravno da je to dobro. Pre svega, apelujem da se ubrzano pristupi rehabilitaciji i čišćenju ostataka od bombardovanja 1999. godine sa aerodroma na „Ponikvama“, iako država Srbija je određene mere preduzela i ne treba se praviti slep, kao da se tu ništa ne radi. Taj aerodrom ima veliki značaj za kompletnu zapadnu Srbiju i nešto sredstava je uloženo. Treba još mnogo sredstava obezbediti da bi se taj aerodrom mogao dovesti u željenu funkciju. On bi doveo do ubrzanog oblasnog razvoja predela, odnosno opština i gradova u Srbiji. Ima jedna stvar, gospođo ministar, u kojoj ću vas potpuno podržati. Rekoste danas pre podne da su se neki zakoni menjali ovde ispred skupštinskih vrata. To je potpuno tačno i tu vas ja podržavam, ali sam onda pomislio da vi niste bili slučajno član SRS, pa sa sigurnošću znam da nikad niste bili to, ali ste bili jedne stranke koja je upravo imala mogućnost da spreči da se tako nešto ne dešava i nije nikakva uteha što vi sad naknadno sporite neke stvari, proglašavate ih vrlo štetnim za građane Srbije, ali mi smo s vama tu potpuno saglasni, i to je zaista tako i bilo. Godine 2013. posebna pažnja se posvetila već pomenutom aerodromu kod Užica „Ponikve“, čak je bilo i padobranskih skokova An-2 je bio prisutan. To je jedan avion ruske proizvodnje koji se uglavnom u sadašnje vreme i koristi za padobranske skokove. Kada sam ja rekao da ovaj zakon posmatra dva aerodroma, ja ne mislim da ostalim ne treba posvetiti pažnju i da se neće raditi na tome, ali vidite kako je to zanimljivo – javno-privatno partnerstvo. Ono će dati određene rezultate i kolega Jovanović je govorio da se u njegovoj lokalnoj samoupravi, odnosno kod njega u opštini, već vide konkretno dobri rezultati. Da li je vama poznato da ima možda obrnutog procesa privatno-javnog partnerstva? Vi, kao ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, znate da postoji jedan most na granici, na Drini, na granici dve opštine, odnosno jedne opštine i jednog grada Bogatić i Bijeljina, u mestu Vadovinci, i nikad onaj ko je sagradio taj most nije razmišljao o tome da uđe u javno-privatni odnos, odnosno javno-privatno partnerstvo kako bi napravio veći profit. Nije, nema ni potrebe. Proces privatizacije, da bi se mi razumeli, je nešto što je krenulo i nešto što ne može da se zaustavi i što ne treba ni zaustavljati. Mi smo principijelno za privatizaciju. Ne svih resursa, naravno. Postoje neke kapitalne vrednosti, kapitalne investicije i resurse koji ni u zemljama koje su već odavno u kapitalizmu, odavno privatizovale sve što je imalo da se privatizuje, ali određeni resursi ostali su u državnom vlasništvu, pa tako treba i ovde da se uradi. Kod građana Srbije reč „privatizacija“ odmah podrazumeva pljačku, a nije uvek tako bilo. Nažalost, mali je broj, ali imamo primera dobro i uspešno privatizovanih bivših društvenih preduzeća. Nažalost, njih nema mnogo. Zbog čega je sad veoma zanimljiv za ulagače, odnosno ljude koji bi želeli da privatizuju ili da budu partneri na beogradskom aerodromu? Sami ste rekli, gospođo ministar, da je nekad manje od dva miliona putnika koristilo usluge tog aerodroma, a danas preko četiri miliona ljudi na godišnjem nivou koristi usluge aerodroma „Nikola Tesla“ i onda, naravno, tu dolazi do eksplozije u njihovim željama da se to privatizuje ili da na bilo koji način dođu u kontakt sa tim aerodromom, odnosno dođu u mogućnost da mogu da ostvaruju svoju privrednu aktivnost preko tog aerodroma. Vaša želja da unapredite aerodrome, odnosno da odgovorimo zahtevima koji se pojavljuju u svetu je na mestu, ali se ona mogla realizovati i zakonom koji reguliše oblast vazdušnog saobraćaja, a to je Zakon o vazdušnom saobraćaju koji već postoji. Mi smo preplavljeni zakonima specijalne namene ili specijalnim zakonima, a možda ste ovo svesno uradili i nazvali ga Zakonom o upravljanju aerodromima, misleći na sve aerodrome u Srbiji, a pre svega misli se samo na jedan, a možda i dva. Kada u članu 7. ovog zakona kažete kako i na koji način operater, koji je zadužen da organizuje sve ono što je obaveza jednog aerodroma, pa nabrajate šta on treba da uradi, pa to se podrazumeva. Možete reći da se ne podrazumeva, a kako je to bilo do sada, pre ovog zakona? Neko je danas o tome govorio. Postoji mogućnost da se izvrši eksproprijacija zemljišta zbog aerodromske infrastrukture, pa ste rekli – dobro je da se prave hoteli, moteli, tržni centri u okviru aerodroma. Jeste i upravo vam zato kažem – povećanje putnika sa dva na četiri miliona otvara velike apetite kod ljudi koji su želeli da se ovde uključe, ali nikada ne može i nikada nije dovoljno samo želja sa jedne strane, nego mora da bude potpomognuta od strane nekog ko vrši javna ovlašćenja. Sami ste rekli da niste bili zadovoljni privatizacijom, odnosno pokušajem ili nečijom željom privatizacije beogradskog aerodroma 2003. godine, jer su bili umešani ili bar sa strane podržavali neki tadašnji ministri. Mi ne patimo od teorije zavere, ali smo potpuno sigurni da je i danas slična, ili možda čak ista situacija, ali ako se želi izgradnja infrastrukture kako bi ti aerodromi bili uspešniji, onda vi u članu 15. kažete ko sve može da ulaže u tu infrastrukturu, pa sad, zavisno u tom trenutku ko raspolaže i upravlja aerodromom, ali u jednom momentu se kaže da Vlada RS, autonomna pokrajina ili lokalna samouprava, takođe, mogu da intervenišu sa svojim sredstvima, ukoliko nije dovoljna mogućnost operatera, koncesionara, koji ima ambiciju ili nameru da osposobi taj aerodrom, odnosno da ga učini poslovno boljim i da ga stavi u bolju nameru. Srbija ima dobar putni promet. Prosto, nalazi se na takvom mestu da ima dobar putni promet, svakako vazdušni je, možda čak, i na prvom mestu i sve veći broj ljudi koji brzo žive, brzo rade, brzo i stvaraju, isključiv način njihovog putovanja je avionski prevoz. Svakako da je upravljati aerodromom velika prednost. To ne bi ni bilo sporno ako bi bilo sve u redu, i vi ćete nama da kažete da jeste sve u redu, pa kako da nije, i da nam pričate i kažete da je nekad neko osporavao nešto što ste vi kao Vlada imali nameru da uradite, a vi ste rekli da to može i mora. Sve skoro može, ali se samo postavlja pitanje cene. U drugom delu ću govoriti o Zakonu o stanovanju i održavanju stambenih zgrada. Vi ste danas, sad ću malo da se našalim, pa da kažem – zabranili da se pomenu izvršitelji, ali vidim ih tamo. Vidim ih, niste doslovno zabranili, ali ste rekli – tamo nigde ne piše čak ni u pred, pred nacrtu nacrta, nije niko pomenuo privatne izvršitelje. Vidim ih, jer naši građani su u jednom periodu dosta dugovali po osnovu stanovanja, po osnovu Infostana i drugih javnih usluga, i onda su, čak i oni sitni njihovi troškovi, koje oni nisu blagovremeno mogli da plate uz pomoć tih izvršitelja, naplaćeni, i oni su to, da ne kažem desetostruko, ali mnogo skuplje plaćali nego što je to trebalo i nego što je bilo ikakve mogućnosti. Kad nam nije pomoglo ni 10 milijardi novih zaduživanja, kad nam nije pomoglo, odnosno Vladi RS, kad nije pomoglo ni povećanje poreza opšte i posebne stope, kad nisu pomogli ni sudski izvršitelji, odnosno privatni izvršitelji, onda smo mi rekli – ajde da malo menjamo Zakon o stanovanju, hajde malo da donesemo zakon o upravljanju aerodromima, kako bi na taj način dodatno napunili kasu. Zvuči uvredljivo kada neko izjavi – povećaćemo penzije penzionerima od 1. januara 2017. godine za 1,5%, to bi značilo kada bi ja posudio od Zorana Živkovića neki iznos novčani, 100 novčanih jedinica, i vratio mu 20, i kažem, povećaću sad tvoj imovinski konto. Tako je od prilike obećanje koje vi dajete i penzionerima i građanima Srbije. U ovom delu toliko, u drugom delu ćemo o drugim zakonima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Da počnem od toga kako vi vidite u ovom zakonu, ne piše u zakonu, ali vidite te prinudne izvršitelje. U ovom zakonu vidim nešto sasvim drugo. Vidim jasne odredbe koje će nam omogućiti da imao uredne, čiste zgrade, liftove koji rade, fasade koje su sređene, okrečene, i uopšte jednu normalnu sliku, kakvu uopšte treba da imamo u svim stambenim objektima, i to je ono što stoji kao rezultat članova ovog zakona, a zaista se ne samo ne pominje, nego ni u kakvom predlogu tako nešto ne postoji. Drugo, vi kažete da mi malo nešto menjamo ove zakone, zbog nekih raznoraznih tako interesa, to se ovako provlači. Ovi zakoni su važni, ponavljam još jedanput i ponoviću koliko god puta da treba, da napravimo red i uspostavimo sistem i da učinimo, pogotovu kad recimo govorimo o izmenama i dopunama Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama, da učinimo da sam proces sprovođenja koncesija ili javno-privatnog partnerstva bude još jasniji i da obezbedimo veću sigurnost. Najveću moguću sigurnost koju možemo, ako možemo to da uradimo, a ovim zakonom to možemo. Takođe, kažete da kod Zakona o upravljanju aerodromima, da se on odnosi samo na dva aerodroma, na Aerodrom „Nikola Tesla“ i na Niš. Ne, ovaj zakon se odnosi na sve, ali ono što nije bilo, i da je moglo da bude to sve urađeno pod Zakonom o vazdušnom saobraćaju, odmah da vam kažem – ne, zato što sama delatnost upravljanja aerodromima, nije precizno bila definisana Zakonom o vazdušnom saobraćaju. Mi hoćemo da sve ono što je u ovoj oblasti, a naročito delatnost upravljanja aerodroma, zaista bude najprecizniji moguće uređena, baš zbog svih mogućih potencijalnih budućih poslova vezanih za same aerodrome. Razlika između ova dva aerodroma i ostalih aerodroma svakako postoji, zato što ova prva dva aerodroma „Nikola Tesla“ i Niš imaju redovni saobraćaj, ovi drugi aerodromi nemaju redovnih saobraćaja. Naš interes jeste da pokušamo da što veći broj aerodroma podignemo, da se tako izrazim, da na njima može da se obavlja određeni saobraćaj. Sada je to na Ponikama, kao što sam rekla, neredovan, nadamo se da ćemo uspeti taj problem da rešimo, pa će na Ponikama da bude redovan saobraćaj. Ali ne samo na njemu, nego i na ostalim manjim aerodromima. Takođe ste rekli da usvajanjem tog zakona o aerodromima, praktično će se ulagati samo, potencijalno, će se ulagati dodatno u „Nikolu Teslu“ i Niš, a evo, neće se recimo ulagati u Valjevo. Opet vam kažem, naša intencija u strategiji vazdušnog saobraćaja, u strategiji saobraćaja ove Vlade, u Zakonu o vazdušnom saobraćaju, ovim zakonom o aerodromima, jeste upravo cilj da sve aerodrome koje imamo, koji postoje, koji su mogli da se koriste, a nisu, da pokušamo da privedemo njihovoj nameni, koliko god je to moguće, jer određena interesovanja, pre svega korisnika, svakako postoje. Drugo, Aerodrom „Nikola Tesla“ povećava broj putnika, to je tačno i negde smo na granici kapaciteta. Prema tome, ako se nastavi ovaj trend, a sve projekcije kažu da hoće, onda mi moramo da razmišljamo o tome da ćemo u Aerodrom „Nikolu Teslu“ morati mnogo, mnogo više novca da ulažemo nego što je to bio slučaj do sada. Dakle, da postoje razmišljanja i mi moramo da budemo spremni u zakonodavnom okviru za bilo kakvu vrstu takvih razmišljanja, kako bismo se dalje razvijali. Ne da dođemo do jedne crte i da tu negde i ostanemo. Takođe, govorite da ste upravo vi ukazivali, i da nemate ništa protiv bilo kakvih privatizacija, videćemo kako će izgledati i kako ćemo pokušati da podižemo kapacitet Aerodroma „Nikola Tesla“. Za sada, mi samo, još jednom ponavljam, imamo savetnika, razgovaramo i očekujemo sve potencijalne, moguće varijante da podignemo nivo kapaciteta Aerodroma „Nikola Tesla“, zato što, kao što ste i sami rekli, od dva miliona putnika koliko je bilo pre 2013. godine, mi smo sada na 4,87 miliona putnika. To je ogroman napredak i ogroman rast. Prema tome, moramo misliti strateški o tome kako će to izgledati u budućnosti. Ne bih da govorim o tome da li ste vi govorili o uređenju, o sistemu i svemu prethodne dve decenije, sećam se nekih drugih stvari koje je govorila vaša politička partija, ali neću ih sada komentarisati. Hvala.
Pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Da se razumemo samo oko ovih izvršitelja. Lepe fasade, lepe objekte, lepu našu Srbiju mi svakako vidimo, ali vi pričate pet godina o tome da vidite. Ne vidimo mi još ništa, možda ćemo videti. Neću unapred niti da vas hvalim, ni da kažem da od toga neće biti, ali vidim. Valjda je moje pravo da vidim te izvršitelje koji su tu negde, i priroda tog zakona je takva da ih on ima. Ovo poslednje što ste rekli, rekao sam da smo se mi zalagali za saradnju, pre svega sa Rusijom, sa Kinom, sa Belorusijom, sa Brazilom, sa mnogim drugim zemljama, kada je to bila misaona imenica i za vas, i za mnoge druge. Naprotiv, to je bilo kao da smo izgovarali nešto što u Srbiji ne sme da se kaže. Zbog čega mi mislimo da će sa ulaganjem sredstava u Aerodrom „Nikola Tesla“ biti takva situacija? U vreme kada je bilo zabranjeno zapošljavanje, po Zakonu koji je donela Narodna skupština Republike Srbije, na Aerodromu „Nikola Tesla“ je primljeno 623 nova radnika i bio je jedan rast neto dobiti na aerodromu 2010. godine i 2011. godine. Onda je bio nagli pad više od 100%, 130%, 2012. godine, pa 2013. godine i onda ponovo vidite povećava se dva miliona putnika, četiri miliona putnika. Onda se to povećava. Bio je jedan rast neto dobiti na aerodromu 2010. do 2011. godine, pa je onda nagli pad više od 100%, 130% 2012, pa 2013. godine i onda ponovo. Ali, vidite, i povećava se dva miliona putnika, četiri miliona putnika i onda se to povećava. To je ono u šta mi izražavamo sumnju. I nisam rekao ti aerodromi, aerodrom „Divci“, odnosno aerodrom kod Valjeva, on bi sad bio interesantan za nekog pasioniranog sportistu, za nekog čoveka koji se bavi padobranstvom, motornim jedriličarstvom, zmajarstvom ili nečim sličnim. Bogami, bio bi interesantan i za neke poljoprivrednike koji bi to možda uzorali ili za neke koji bi od toga napravili građevinsko ili neko drugo zemljište.
Zahvaljujem, kolega Periću. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Malo pojašnjenje oko broja zaposlenih na aerodromu. Da, u pravu ste, primili smo 623 radnika koji su nažalost devet do dvanaest godina radili na Aerodromu „Nikola Tesla“ preko omladinske zadruge. Dakle, radili su poslove koji predstavljaju osnovnu delatnost aerodroma. Dakle počev od bezbednosti, itd, preko omladinske zadruge su ih držali sve te godine, a bili su sastavni deo radnika aerodroma. Dakle, bilo je neophodno da tu postoji, znali su svoj posao. Ja mislim da je to strašno što su na taj način držani radnici deset do dvanaest godina, preko raznoraznih omladinskih zadruga, da praktično nisu normalno mogli da funkcionišu i uz to obrazloženje pred Vladom Republike Srbije, mi smo na predlog aerodroma i predloga ovog Ministarstva te ljude primili. Oni nisu jedini. Mi imamo još takvih radnika i gledaćemo u narednom periodu da ono što je osnovna delatnost aerodroma, da ti ljudi imaju normalno zaposlenje, a mislim da ćemo se tu svi složiti da je to prosto osnovna delatnost i da je to važno. To nisu neki ljudi koji su primljeni po kojekakvim raznim političkim urgencijama, nego ljudi koji su tu radili dvanaest godina. Hvala.
Zahvaljujem. Po kom osnovu gospodine Periću? (Sreto Perić: Replika.) Nemate pravo ni po jednom osnovu. Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
Zahvaljujem, poštovani potpredsedniče. Poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću svoj današnji govor početi sa jednim, mogu slobodno da kažem, izuzetno, izuzetno hrabrim zakonom, a to je Zakon o stanovanju i održavanju zgrada. Mogu slobodno da kažem da je ovo jedan izuzetno hrabar korak, pre svega ove Vlade na čelu Aleksandrom Vučićem, da se konačno suprotstavi i da konačno uvede red u nešto što se skoro dve decenije urušavalo. Urušavalo se iz razloga što u ovoj oblasti nije postojalo reda iako je postojalo čak tri zakona koja su istovremeno negde pokušala da pravno urede ovu oblast, a to su Zakon o stanovanju iz 1992. godine, zatim Zakon o održavanju zgrada iz 1995. godine i Zakon o socijalnom stanovanju iz 2011. godine. Znači, čak tri popisa su postojala. Međutim, nijedan od njih nije bio dovoljno jasan, dovoljno precizan, a baš u prilog tome možete da pogledate našta liče današnje zgrade i u prilog tome možete da znate da su građani lutali od šaltera do šaltera i tražili moguće rešenje za svoje probleme u oblasti stanovanja. Donošenjem današnjih zakona, odnosno zakona koji se danas nalazi na dnevnom redu, ova tri zakona koja sam navela, prestaće sa važenjem. A ono što sam čula od mojih kolega koji su danas rekli da je ovaj zakon možda prenormiran, ja se zaista ne slažem sa time, jer je upravo to nešto što treba i da se uradi. Da se napravi jedan jasan i precizan pravni propis koji će jasno i precizno definisati svaki korak, sve ono što bi građani trebali da znaju, da se ne dođe nikad u situaciju da ne znaju kome da se obrate i ko je odgovoran za stanje u kakvim se nalaze naše zgrade. Na samom početku, u prvim odredbama, u prvim članovima, postoje čak 44 pojmova koje definiše ovaj zakon. Tako da svakako niko neće doći u priliku da dođe u sumnju da ne zna da li je njegov objekat stambena zgrada, zgrada, kuća ili bilo na kako drugačiji način definisano. Drugi termin koji sam ja danas čula koji mi se nije dopao, jeste priuštivost. Tačnije, da li mi možemo ovaj zakon da priuštimo. Ja mislim da uopšte nije pitanje da li mi možemo, smatram da mi ovakav zakon moramo da priuštimo. Ono što ne smemo da priuštimo jeste da ostanemo u stanju u kakvom se danas nalazimo, jer ovaj zakon, tačnije ova tri zakona koja su do sada bila na snazi, pokazali su, odnosno pokazali su da se ova oblast decenijama urušavala. Ja ću još jednom proći kroz ovaj zakon iako su moje koleginice pre mene dosta o tome govorile. Reći ću šta je to novo što ovaj zakon predviđa. Pre svega u Srbiji ne postoji evidencija stambenih zgrada i stambenih jedinica. Znači, niko do sada se nije bavio time a smatram da se upravo na ovakav način mora uvesti red. To je prvi korak. Znači, sve lokalne samouprave biće po ovom zakonu u obavezi da jasno i precizno definišu koliko zgrada se nalazi, odnosno koliko stambenih zajednica u svakoj zgradi. Takođe neke od važnih činjenica koje donosi ovaj Predlog zakona jeste da se ovim zakonom zaista ne stvaraju nikakvi dodatni troškovi, a stanari su svakako dodatno obezbeđeni. Znači, stanari neće plaćati ništa više od onoga što su do sada plaćali, samo će moći na jedan transparentniji način da vide šta konkretno plaćaju i kakvu uslugu dobijaju za ono što plaćaju. Takođe, ovim zakonom se uvodi red u zgradama u kojima nema sloge stanara. Znači, ovaj zakon više ne ostavlja mogućnost da li građani, odnosno stanari hoće ili neće da plaćaju održavanje. Ovaj zakon uvodi to da će svi morati da plaćaju troškove održavanja zgrada. Takođe, kao što smo već čuli, uvode se upravnici, odnosno profesionalni upravnici. U zavisnosti od toga kako se stanari međusobno dogovore u svojoj zgradi. Upravnik može biti upravo neko od njih i voditi održavanje zgrade, međutim mogu se odlučiti i za profesionalnog upravnika. Tako nešto će koštati stanare između 200 do 300 po stanu, a svakako ono što će on raditi će doprineti mnogo više od toga šta će oni u stvari plaćati. Što se tiče samih profesionalnih upravnika zgrada, oni će morati da imaju licencu, a evidenciju o njima vodiće PKS i svakako će stanari moći da izaberu nekog od njih sa liste iz PKS. Takođe, zakonom je dalje predviđena i situacija kada stanari ne mogu da se dogovore ni o tome da ni jedan od upravnika bude neko od njih, a ne mogu da se dogovore ni o tome da angažuju profesionalnog upravnika. U tom slučaju jedinica lokalne samouprave upravo sada će imati evidenciju koji su stanovi u zgradi i kada predaju listu i vide da nemaju upravnika, jedinica lokalne samouprave će im dodeliti tzv. prinudnog upravnika. Ta osoba će biti sa iste liste koju će voditi PKS. Takođe, sama ta situacija, odnosno samo stanje te prinudne uprave takođe će zavisiti od sloge stanara. Ona može trajati i jedan dan, može trajati dva dana, a to može biti i stalno ako im se možda i dopadne taj prinudni upravnik koji im je dodeljen. Ovaj zakon se takođe bavi zaštitom zaštićenih stanara, a pored toga, bavi se i zaštitom vlasnika tih stanova u kojima se nalaze zaštićeni stanari. Naime, sa jedne strane niko od tih stanara koji se skoro 70 godina nalaze u tim stanovima, neće ostati na ulici. Lokalna samouprava ovim zakonom se obavezuje da u narednih 10 godina obezbedi ovim ljudima adekvatan smeštaj, odnosno smeštaj u vlasništvu, uz mogućnost da oni te stanove kasnije otkupe, a sa druge strane, vlasnici stanova u kojima ovi zaštićeni stanari žive konačno će moći da uđu u svoje stanove. Ovim zakonom je takođe predviđena briga o svim ugroženim grupama. Sada bih mogla jako dugo da navodim šta je sve dobro što donosi ovaj zakon, međutim sama činjenica je po ovom zakonu obavljena javna rasprava i da je ministarstvo zatražilo mišljenje od 27 različitih institucija i da su svi pohvalili i vratili pozitivno mišljenje, više govori o tome nego što bih ja sama rekla. Čak su mnogi od njih pohvalili rešenja koja je ovaj predlog zakona predvideo. Jednu stvar bih želela da pomenem kao izuzetno netipičnu, a to je ponašanje gospodina Šabića, koji je prvo dao pozitivno mišljenje na Predlog zakona, a kasnije se izjasnio sa nekim primedbama. Lično, zaista ne očekujem od Poverenika za zaštitu od informacija od javnog značaja i zaštitu podataka od ličnosti naknadnu pamet, da tako kažem, ali pretpostavljam da on prosto nije jedini poverenik koji se na takav način ponaša u Srbiji. Pretpostavljam da je jednostavno on glasnogovornik jedne političke stranke. Dalje bih govorila o Zakonu o komunalnim delatnostima. Šta su komunalne delatnosti? Komunalne delatnosti su one delatnosti koje omogućuju da u stanovima imamo vodu, da imamo grejanje, da na ulicama imamo dobar javni prevoz, da nam ulice budu čiste, da parkovi budu uređeni. Sve ove delatnosti su veoma, veoma važne za život i normalno funkcionisanje ljudi, tako da svakako možemo da kažemo da su komunalne delatnosti delatnosti od opšteg interesa za građane Srbije. Komunalne delatnosti, pored krovnog zakona, Zakona o komunalnim delatnostima, se kao propis provlači kroz dosta zakona. Kroz dosta je sama oblast regulisana. Neki od tih zakona su Zakon o javnim preduzećima, o obavljanju delatnosti od opšteg interesa, Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o glavnom gradu, energetici, o upravljanju otpadnim vodama, sahranjivanju, grobljima i mnogim drugim. Međutim, ono što je veoma važno da se naglasi jeste da je ova oblast i ustavno regulisana kategorija, te Ustav Republike Srbije kaže da je jedinica lokalne samouprave dužna da obezbedi uslove za normalno funkcionisanje komunalnih delatnosti, a sve u skladu sa Zakonom o komunalnim delatnostima. Analizom zakona koji je do sada bio na snazi, analizom Zakona o komunalnim delatnostima, zaista su utvrđene mnoge nelogičnosti i mnoge nepravilnosti. Neke od njih su da građani, koji su u stvari korisnici tih komunalnih usluga, apsolutno nemaju nikakav uticaj na ono što u stvari plaćaju. Takođe, privatan sektor, koji obavlja neke od komunalnih delatnosti, nije bio ni u kom smislu zaštićen. Samim tim, dosta ljudi, dosta privatnih firmi koje obavljaju komunalne poslove, nisu hteli da ulažu dodatna sredstva u posao, jer zbog neizvesnosti od toga šta će im se desiti kasnije, možda sama vrsta, odnosno kvalitet komunalne odluke bio lošiji. Naravno da niko neće od privatnika rizikovati u tom lošem poslovnom okruženju. Takođe, zakon koji je još uvek na snazi nije obezbedio nikakvu konkurentnost i ono što je takođe jako bitno jeste da postojeći zakon nije bio usklađen sa dosta sektorskih zakona koje sam na početku navela. Ono što ovaj zakon donosi je upravo sve ovo što sam pročitala, samo suprotno. Znači, treba da obezbedi, odnosno da ispravi sve ove nelogičnosti, a to je pre svega jasnija i transparentnija procedura kojom se poverava komunalna delatnost, tako da više privatnici neće imati strepnju na to što rade, zatim da se obezbede bolja prava i uslovi svih onih koji koriste te komunalne usluge i da, naravno, ovu oblast usaglasimo sa ostalim sektorskim zakonima. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima koji se danas nalazi pred nama, pre svega, želimo da obezbedimo povoljnu poslovnu klimu i to za sva preduzeća, nebitno da li oni dolaze iz javnog sektora ili oni dolaze iz privatnog sektora. Takođe, što se tiče samih građana, odnosno korisnika, građani moraju da plaćaju komunalne usluge i plaćaju, ali pre svega mislim da bi zaista bilo fer da za svoj novac mogu da izaberu da li će platiti skuplju uslugu i kvalitetniju ili će možda uzeti neku povoljniju uslugu, a ne da im se nameće usluga koja, po onome što plaćaju, apsolutno kvalitetom ne odgovara. Upravo ovim zakonom uvodi se nešto što je novina, što do sada nije postojalo, a to je da građani, odnosno korisnici komunalnih usluga konačno mogu da utiču na kvalitet, odnosno samu efikasnost komunalnih usluga i to na način što jedinica lokalne samouprave, po ovom zakonu, mora bar jednom godišnje da objavi izjašnjavanje građana o određenoj komunalnoj usluzi. Jedinica lokalne samouprave će svojom odlukom odrediti da li će se građani izjašnjavati elektronskim ili bilo kojim drugim putem, ali svakako mora biti jednom godišnje i ukoliko većina korisnika ne bude zadovoljna, jedinica lokalne samouprave dužna je da izvrši postupak pre ispitivanja tog preduzeća koje vrši uslugu. Ovaj zakonski predlog je otišao po mišljenje na 27 adresa i svi su se izjasnili pozitivno, međutim, ono što bih volela da citiram jeste mišljenje Komisije za zaštitu konkurencije, koja je, zajedno sa Ministarstvom, radila na izradi ovog teksta zakona, a oni kažu: ovo je najbolji primer zajedničkih napora usmerenih na izradu najkvalitetnijih propisa kojima će se na tržištu obezbediti efikasnija konkurencija koja treba da doprinese ekonomskom napretku i dobiti društva, a naročito krajnjeg potrošača. Na ovo zaista nemam ništa da dodam, osim toga da su oni ovde zaista sve rekli, da je upravo cilj ovog zakona da građani budu zadovoljni kvalitetnijom pruženom komunalnom uslugom. Što se tiče ostalih zakona koji su danas na dnevnom redu, ja ću govoriti o Zakonu o transportu opasne robe i želim da kažem da mi je izuzetno drago što će Dveri podržati ovaj zakon, obzirom na to da je jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona usklađivanje sa propisima EU, tako da mislim da je to i za njih jedan velik i značajan korak. Naime, usvajanjem ovog zakona, naše zakonodavstvo će se uskladiti sa propisima i sa svim promenama koje su nastale prilikom usvajanja mnogih sporazuma koji su potvrđeni, a tiču se oblasti transporta robe u drumskom, železničkom, vodnom i vazdušnom saobraćaju. Neke od novina koje donosi ovaj zakon jeste da je predviđeno rešenje za određeni broj drumskih prevoznika koji koriste vozila koja su dobila ADR sertifikat na osnovu Zakona o transportnu opasnost tereta, ali ne ispunjavaju sve zahteve propisane ADR sporazumom. Predlog ovog zakona navodi i to da će na osnovu njega moći da se donesu mnogobrojna podzakonska akta. Takođe, jedna od veoma bitnih stavki koju donosi ovaj Predlog zakona jeste da se ukida do sada obavezno osiguranje koje je bilo propisano Zakonom o transportu opasnog tereta. Naime, obavezno osiguranje je bio jedan namet koji niko u okruženju, odnosno niko u EU nije imao. Naši vozači su morali da plaćaju polisu osiguranja, a da su često morali u samoj šteti, odnosno u riziku od štete da učestvuju čak i do 80%, što je zaista jako puno, tako da su naši vozači sa veoma velikim odobravanjem prihvatili ovako nešto, jer konačno, uvođenjem ovakvih novina, odnosno prihvatanjem, usvajanjem ovog zakona, oni će biti konkurentniji na međunarodnom tržištu. Takođe jedna od novina jeste da se ovim zakonom ukida Uprava za transport opasnog tereta i da će nadležnost biti preneta na sektor koji će se nalaziti u Ministarstvu saobraćaja, građevinarstva i građevine. Što se tiče Zakona o upravljanju aerodromima, zaista bih želela da istaknem velike rezultate koje je ova Vlada postigla u oblasti avio-saobraćaja. Kao što već dobro znate, Er Srbija je za samo par godina postala lider u regionu u oblasti vazdušnog saobraćaja. Ono što bih želela da istaknem i ono što je jedan od velikih uspeha jeste direktan let Beograd-Njujork koji je krenuo ove godine u junu mesecu. Posle 24 godine imamo priliku da iz Srbije letimo, da je Srbija otvorena za sve pravce u svetu. Što se tiče samog Aerodroma „Nikola Tesla“, do kraja godine preko ovog aerodroma će preći preko pet miliona putnika, a na osnovu same redovnosti od skoro 90% on je svrstan među najboljim aerodroma u regionu. U novembru ove godine zabeležena je 331.224 putnika, što je za 11% više od broja putnika koji su u istom mesecu prošle godine prešli preko ovog aerodroma, što samo govori u prilog tome da vazdušni saobraćaj iz godine u godinu beleži sve bolje i bolje rezultate. Kad bi se samo setili, recimo, do četiri godine unazad na šta je ličio, kako je izgledalo to kada, recimo, dođete iz inostranstva u Srbiju i sletite na aerodrom „Nikola Tesla“. Ja sam lično imala utisak kao da dolazim u nekakav grad duhova. Zaista je bio apsolutno prazan, nije bilo putnika, nije bilo radnika. Zaista, jedna pre svega tužna slika. A danas? Danas se planira da do letnje sezone budu završeni radovi na još jednom terminalu, gde će putnicima biti na raspolaganju čak 33 nova čekin šaltera. Takođe se planira novi hol za registraciju putnika, kao i novi sistem za prijem prtljaga. Ono što je po meni jako bitna novina i jako sam srećna zbog toga, planirano je i postavljanje pet uređaja za samostalnu registraciju na let. Pored toga, predviđena je i platforma površine 21.000 kvadratnih metara koja služi za odleđivanje i sprečavanje zaleđivanja aviona, a rešenje je predviđeno tako da u isto vreme može da primi dva uskotrupna aviona, a na tu platformu može se izvršiti prijem i najvećeg aviona Erbas A 360. Iz svega što sam navela, može se zaključiti da se u budućnosti planira još intenzivniji razvoj aerodromske strukture, tako da je upravo zbog toga potrebno da se ovaj aerodrom i komerecijalizuje. Ovim zakonom se upravo tako nešto i postiže. Ovim zakonom se upravljanje aerodromima proglašava za delatnost od opšteg interesa, čime se stvara zakonska mogućnost da se na njega primenjuje Zakon o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama na aerodromima u Republici Srbiji. Na ovaj način građani Srbije imaće još bolje aerodrome u Republici Srbiji i to u skladu sa najvišim svetskim standardima, a svakako će biti ovo veoma dobar i veliku uspeh i za samu privredu i za građane cele Srbije. Hvala.
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam na komentarima i na tome što ćemo gledati kako se, nadam se, ovi zakoni budu implementirali i realizovali u praksi. Hvala vam i što ste pomenuli takođe sve ono što je rekla Komisija za zaštitu konkurencije, kao i sve institucije koje su dobile ove zakone na mišljenje. I jedan i drugi Zakon o stanovanju i komunalnim delatnostima preko godinu dana je prošao sve javne rasprave i bilo je puno prilika da se čuju mnogi komentari, da sve što je moguće zaista bude ubačeno u ovaj zakon, sa osnovnim ciljem da se uvede red i da građani Srbiji imaju jedan bolji, viši kvalitet životnog standarda. To je ono u stvari čemu svi težimo. Posebno je važan Zakon o aerodromima i hvala vam što ste pomenuli pre svega rezultate Vlade Republike Srbije vezano za vazdušni saobraćaj, naročito za aerodrom „Nikola Tesla“ i za postojanje Er Srbije. Nekoliko podataka koji su vrlo značajni, koji govore u prilog tome da mi treba da nastavimo dalje da se bavimo time kako će dalje da raste aerodrom „Nikola Tesla“, jesu podaci koji kažu da je, između ostalog, samo 2014. u odnosu na 2013. godinu rast prihoda aerodroma „Nikola Tesla“ bio 47% i da od nekih tridesetak ili nešto manje od 30 destinacija koje su postojale u periodu pre 2013. godine, mi danas govorimo o 57 destinacija. Pomenuli ste direktan let za SAD, koji je vrlo važan sa nekoliko stanovišta. Ne samo sa stanovišta razvoja vazdušnog saobraćaja i ne samo sa stanovišta prihoda i svega onoga što treba da ostvarimo, nego pre svega je vrlo važan i u odnosu na političku stabilnost i političke odnose koje Srbija ima sa SAD. Ono što nas očekuje vrlo brzo u narednom periodu, jeste i direktan let ka Narodnoj Republici Kini i to je ono što je za nas takođe veoma značajno. Vrlo značajan deo zbog čega smo toliko fokusirani uopšte na vazdušni saobraćaj jesu prihodi kompletne vazdušne delatnosti. Dakle, to se ne odnosi samo na aerodrom „Nikola Tesla“, na Er Srbiju, itd, nego i na SMATS direktorat i sve ostale avio kompanije. Taj prihod je samo između 2014. i 2013. godine porastao za 51%, a između 2015. i 2014. godine za preko 10%. Znači, prosto postoji trend rasta prihoda koji jasno govori svakoj ozbiljnoj Vladi, a mi jesmo ozbiljna Vlada, da u narednom periodu moramo da se posvetimo daljem ulaganju u razvoj aerodroma. Hvala vam još jednom na svim komentarima koje ste dali. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Prelazimo na rad po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, od seta ponuđenih zakona, s obzirom na ograničeno vreme, usmeriću pažnju na Zakon o upravljanju aerodromima i Zakon o stanovanju. Ovom prilikom želim ukazati na značaj da ova zemlja ima što više aerodroma. Pre svega, smatram da bi izgradnja i otvaranje aerodroma u Sandžaku, tačnije u Sjenici ili Novom Pazaru, bilo od strateškog značaja za taj region, ali i za celu zemlju. U tom regionu, odnosno u tom prostoru gravitira preko pola miliona ljudi, ali ono što je posebno važno jeste činjenica da iz Sandžaka imamo preko milion i po pripadnika dijaspore, najviše u Turskoj, a veoma značajan broj i u zapadnoj Evropi. Taj potencijal za sada nismo imali prilike iskoristiti, ni u komunikacijskom, ni u razvojnom smislu. Uveren sam da bi taj aerodrom bio podsticaj za razvoj, posebno privlačenje investicija, bio bi od koristi svim građanima, i Srbima i Bošnjacima, tog prostora. Imao sam prilike razgovarati sa brojnim potencijalnim investitorima, posebno na istoku. Nakon prvih koraka i njihove volje da dođu i investiraju, pitanje je bilo - na koji aerodrom mogu da sletom privatnim avionom? Tada bih ja slegnuo ramenima i uglavnom bi se sve na tome završavalo. Postoji mogućnost konverzije vojnog aerodroma u Sjenici u civilni. To nije nova ideja, u vreme Vlade Zorana Đinđića prvi koraci su tada i napravljeni. Čak smo imali prilike dovesti bivšeg ministra saobraćaja Pokrajine Hesen u Nemačkoj, inače stručnjaka za konverziju vojnih aerodroma u civilne, i već krenuti sa izvesnim dogovorima. Međutim, ubistvom Zorana Đinđića sve je to stalo. Ukoliko to ne bi bilo odgovarajuće, izgradnja novog aerodroma u Novom Pazaru bi sigurno bila od veoma velike koristi. Ne radi se samo o delu Sandžaka koji je u Srbiji, imamo i južni Sandžak, odnosno severnu Crnu Goru, gradove i opštine koji gravitiraju ovom prostoru i mislim da bi veoma važno bilo da Ministarstvo uvrsti ovaj projekat u svoje strateške projekte, a svi bismo se uključili da se zajednički razletimo i tražimo potencijalne investitore. Kada je u pitanju Zakon o stanovanju, mislim da bi bilo važno pojačano ponuditi zaštitu humanog aspekta kod izgradnje stambenih zgrada. Za sada to imamo prilično bledo i neuverljivo, ali svedok sam u sredini u kojoj živim da se grade višespratne zgrade u ulicama koje nemaju kapaciteta da budu ni jednosmerne, koje nemaju trotoare, grade se višespratne zgrade bez parkirališta. Investitori plaćaju takse opštinskim ili gradskim upravama da im obezbede parkiralište. Naravno, samo se naplate te takse, a parkirališta nema. Imamo automobile na trotoaru, pešaci ugroženi. Uglavnom su to porodice sa troje, četvoro ili više dece. Dakle, imamo jedan svojevrsni haos u pogledu nezaštićenosti i samih stanara i prolaznika, a posebno dece. Takođe, imamo izgradnje višespratnica u zonama u blizini kulturnoistorijskih spomenika. Evo, ovih dana niče zgrada neposredno pored Lejlek džamije, jedne od najstarije u Novom Pazaru, na svega deset metara od ograde te džamije, koja je potpuno ugrozila taj objekat. Imamo, naravno, i druge pojave slične vrste. U blizini Gazi Husrev begovog hamama, najstarijeg u Novom Pazaru, se takođe najavljuje praviti takva zgrada. Dakle, tu mislim da bi bilo važno ponuditi rešenja koja bi zaštitila ono što je najbitnije, a to je humani ambijent za stanovanje i život tih ljudi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Što se tiče aerodroma u Sjenici, on ima fantastičan položaj i pretpostavljam da je to jedan od razloga zašto ste ga sada pomenuli, pošto je 60 kilometara udaljen i od Novog Pazara i od Tutina i od Raške. Ovaj zakon koji treba i nadam se da ćemo usvojiti, Zakon o aerodromima, daje mogućnost da razvijamo sve aerodrome, ne samo velike, nego i male aerodrome. Ono što kod Sjenice mora prvo da se uradi, to je da moraju da se sklone sve posledice od bombardovanja koje su postojale, ali ono što je takođe moja poruka, sve možemo uraditi, ali sve mora biti u skladu sa zakonom. Odnosi se, dakle, i na ovu temu, a i na drugu temu koju ste pomenuli u svom izlaganju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Osam zakona u zajedničkoj raspravi, jako teško i kolegama koji su imali 20 minuta, ali pokušaću i u tih pet minuta da kažem nešto suštinski o tome. Pet zakona imaju moju podršku i podršku Nove stranke. Znači, Zakon o transportu opasne robe, Zakon o komunalnim delatnostima, o javno-privatnom partnerstvu, o Predlogu sporazuma o Trans-evropskim železnicama, Sporazum o liv džet letovima, iliti vanrednom vazdušnom avio-prevozu, uz neke intervencije koje smo dali pre svega u poboljšanju teksta, imate podršku za ovih pet zakona. Što se tiče poslednjeg, to je odluka o ukidanju viza sa Kinom, ja se nadam da su nadležne službe Vlade ispitale podrobno i sve potencijalne koristi od toga i sve potencijalne probleme koje tako nešto može da nam donese. Nije slučajno da niko u ovom delu sveta nema takav sporazum sa Kinom i nemam vremena da obrazlažem zašto mislim da je to jedna stvar koja je kontroverzna. Dva zakona koja su izazvala najveću pažnju javnosti, jedan je o koncesijama na aerodromima, odnosno o upravljanju aerodromima, ali kao priprema, to piše i u obrazloženju, da je to priprema za davanje koncesije za Aerodrom „Nikola Tesla“ i za neke druge aerodrome. Realno, u Srbiji imamo dva aerodroma koja rade manje-više komercijalno. Tačno je da imamo jedan veliki razvoj avio-saobraćaja, broj putnika, ali hajde da budemo realni, tu dobar deo tome doprinosi i konkurentno stanje u celom svetu. Svuda se povećava broj letova, broj ljudi koji leti i to je potpuno u redu, ja bih voleo da to bude apsolutno onako kao što ste vi rekli. Samo imam tu nekoliko pitanja. Prvo, za koncesiju – da li se zna ko dobija koncesiju? Da li su vam rekli, da li vi to znate ili vam još uvek nisu rekli? Pošto ova brzina, hitan postupak, očigledno mi liči na nešto što me podseća na NIS, kada je NIS prodavan, da bi nam ostalo Kosovo i da bismo dobili „Južni tok“, pa smo dobili južno Kosovo i o toku da ne govorim. Liči mi na to. Da li tu imamo opet neka neobična prijateljstva sa nekim nama dalekim, ali prijateljskim zemljama, pa se tu pojavljuju neki čudni igrači koji bi možda došli do tih koncesija. Govorim o slučaju „Beograda na vodi“, ali govorim i ponoviću još jednom slučaj jednog bugarskog biznismena i bankara koga domaće vlasti i predsednik države i predsednik Vlade, a to su sve saznanja moja iz MUP-a Srbije, čuvaju tu negde na Vračaru, iako ima već dve godine crvenu poternicu Interpola. Svi znaju da je on tu i on je vlasnik paraćinske staklare i svi znaju, ili je to nešto prodao nekome iz vladajuće koalicije, ali bojim se da ne pravimo tu brzu koncesiju samo da bismo došli do nekih kontroverznih ljudi koji će prati nečiji novac. Ja se nadam da to nije tačno, ali se bojim da postoji ta opasnost. Rekli ste za niški aerodrom da je obnovljen. Tamo sleću avioni od 2003. godine, kada je obnovljen sredstvima norveške države i tačno je da sada ima više saobraćaja, ali on je od 2003. godine u voznom stanju, što bi se reklo. Rekli ste da selite prugu iz centra Niša. Netačno. To je priča koja postoji 20 i nešto godina, i ja sam je pričao kao gradonačelnik, ali se nije ni jedan prag pomerio do sada, niti postoji ozbiljniji plan nego što je bio pre 20 godina. Zakon o stanovanju i održavanju zgrada. Moje kolege iz DS-a su uzele moj recept „briše se“ i ja sam dozvolio to bez nadoknade za autorsko delo, ali ja imam drugu ideju sad sa tim zakonom. Kažu neki zli jezici, a možda su i obavešteni, da se to u stvari sprema kada izgubite sledeće izbore, da poslanici, odbornici, ljudi koji su u vlasti dobiju svoj novi posao, a to su ovi prinudni upravnici zgrada, da imaju licence za to, a šta bi drugo mogli da rade, pošto ništa u životu nisu radili, počev od predsednika Vlade pa naovamo, i da se to u stvari sprema. Ja mislim da zakon treba da bude usvojen, ali kao stimulans građanima da se organizuju i pruže otpor toj najezdi i da svi formiraju svoje skupštine, kako se to već zove, i izaberu svoje upravnike i to je pravi način da počnu izbori u aprilu sledeće godine. Hvala.
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Moram da vam priznam, negde ste me zabrinuli time što ćete da podržite zakon, ali pozitivno je i hvala vam na tome, negde vas nisam baš najbolje razumela, a negde ste me i nasmejali. Ja ću da probam kroz sve to da prođem, pa da dam odgovor, pre svega zbog građana Srbije. Da krenemo od ovog poslednjeg – stanovanja i toga kako ćemo izgubiti izbore. Da li ćemo izgubiti ili nećemo izgubiti izbore, građani Srbije će glasati o tome. Ja se iskreno nadam da, kao što su i do sada videli koliko napora, truda i energije ulažemo u to da uredimo Srbiju i da imamo rast, da se razvijamo, i to može da se vidi i to nisu bajke i nisu priče, verujem da će situacija biti povoljna. Ali, ostavimo nekim novim izborima da daju odgovor na to. Pitanje vezano za koncesije i za Zakon o aerodromima. Mislim da to javnost zna, ja ću sada da ponovim, mi se još uvek, kao Vlada Republike Srbije, nismo opredelili prvo uopšte u kom smeru ćemo da idemo, kada govorio o daljem razvoju aerodroma, zato što smo u međuvremenu raspisali poziv i dobili svog savetnika sa kojim radimo, na osnovu svih detaljnih analiza koje postoje na aerodromu, zatim svih aerodroma u našem okruženju, toga što mi kao država želimo da postignemo, kada govorimo o razvoju Aerodroma „Nikola Tesla“ i tek ako se budemo opredelili da li na koncesiju ili na neki drugi oblik, nakon toga, dakle, javno, kod nas je sve javno i pregledno, dakle, odlukom Vlade, javno, nakon toga će se pripremati tenderska dokumentacija za eventualno neki vid da li je to koncesija ili šta god to bilo. Dakle, mi trenutno kroz komisiju koju je formirala Vlada Republike Srbije, sa svim ministrima, sa savetnikom, sa svim drugim institucijama, razgovaramo o tome šta je najbolji put za Aerodrom „Nikola Tesla“, a definitivno mi moramo da donesemo određene odluke kada je u pitanju budući razvoj „Nikole Tesle“, ulaganje u „Nikolu Teslu“, povećanje njegovih kapaciteta. Mala samo opaska, vezano za Niš. Sve je to lepo što su avioni sletali, to je odlično, samo da vam kažem da je samo za jednu godinu u Nišu sletelo pet puta više aviona nego od trenutka kada je niški aerodrom uopšte napravljen, odnosno obnovljen od strane norveške vlade. Dalje, pomenuli ste takođe ovu, neko ih zove obilaznice, ja to zovem izmeštanje pruge iz centra Niša, pre svega za teretni saobraćaj. Počela je eksproprijacija, dakle, uređene su i budžetom za 2017. godinu su izdvojene pare za eksproprijaciju. Mi imamo zajedničku grupu sa gradom Nišom, mi krećemo u 2017. godini sa eksproprijacijom. U međuvremenu smo razgovarali i sa Evropskom investicionom bankom i sa Svetskom bankom i napravili dogovor, dakle, postoje dokumenta koja mogu da se vide, o finansiranju izmeštanja pruge za teretni saobraćaj iz centra Niša. Konačno, eto, bez obzira što ste i vi pričali, što su mnogi pričali, ja i pričam, ali se trudim da to i realizujem. Što se tiče, još jedanputa, stanovanja, upravnici su tu da nam pomognu i ne mogu nikako da budu ni po kakvoj političkoj igrariji imenovani, budući da je u pitanju zaista ugovorni odnos između upravnika i stambene zajednice, odnosno stambenog objekta. Hvala. (Zoran Živković: Replika.)
Nemate pravo kolega Živkoviću. Postavili ste pitanje, dobili ste odgovore. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministar, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, danas imamo nekoliko zakona na dnevnom redu, a ja ću se fokusirati na Zakon o stanovanju i održavanju stambenih zgrada. Dobro je što smo imali priliku da vidimo da neki ne misle da se doživotno bave politikom. Doći će izbori za nekoliko meseci ili za tri godine redovni parlamentarni, biće prilike da se dobije licenca, da se proba, da se radi kao upravnik u nekoj od stambenih zgrada. Na žalost, ti veliki stručnjaci nisu uspeli da upravljaju ni vinogradom, pa čisto sumnjam da će moći da upravljaju i ovde sa stambenim zgradama. Ali, vredi pokušati, možda su u međuvremenu nešto i naučili da rade. Zakon o stambenim zgradama, o održavanju stambenih zgrada i stanovanju je dobar zakon. Dobar je jer posle niza decenija rešava velike probleme. Ono što želim da istaknem posebno to jeste problem onih ljudi koji su vlasnici stanova, koji su vlasnici svoje privatne svojine, kojima su ti stanovi oduzimani pre 60 ili 70 godina i koji nisu imali mogućnost da upravljaju svojom imovinom na način na koji su to oni želeli. Ovim zakonom se u roku od deset godina omogućava, da kažemo, da se vlasnici stanova vrate u svoju privatnu imovinu, a da u međuvremenu upravljaju njom na onaj način na koji smatraju da treba. Dobro je da se uvodi red i ovo jeste Vlada koja uvodi red u Srbiju. Jeste Vlada koja uvodi zakone. Vlada koja se ne vodi time da se donose odluke po vinogradima, da se donose odluke tako što se upada u privatne posede, tako što se pljačka i otima. Ovo je Vlada koja se zalaže za poštovanje zakona i uveren sam da ćemo tako i nastaviti da radimo naš posao. Imao sam priliku da razgovaram sa predstavnicima Udruženja zaštićenih stanara. Oni su takođe veoma zadovoljni rešenjima koja se u zakonu nude, pogotovo su istakli to, čime oni jesu zadovoljni, i želim da vam prenesem njihovo zadovoljstvo, a to je da će oni imati priliku da otkupe stanove koji su u javnoj svojini i time, da kažem, da će biti pravde i na jednoj i na drugoj strani. Oni nisu bili krivi u to vreme kada su neki ulazili u te stanove, dobijali ih od strane države, otimanjem na žalost, u takvom se vremenu tada živelo. Imaće priliku da otkupe stan u javnoj svojini. Takođe, mislim da su pravedna rešenja i za jedne i za druge, kvadratura koja je predviđena po jednoj osobi. Ovaj zakon je dobar i zaslužuje podršku i vidim i hvala Bogu da je tako da će dobiti veliku podršku u parlamentu Srbije i želim vam da nastavimo dalje da radimo za dobrobit građana, dobrobit društva i uveren sam da će oni koji su malo pre napustili ovu salu podržavajući ovaj zakon naći neko novo radno mesto, a verovatno će to biti mesto upravnika nekog minornog dvorišta nakon sledećih izbora. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, naravno, u vremenu koje imam teško je sistematski govoriti o svim predlozima zakona koji su danas na dnevnom redu, gde je meni bez stvarno jasnog razloga spojena rasprava o zakonima koji nemaju nikakve veze i čija međusobna rešenja nisu povezana. Time se nastavlja jedna loša praksa u parlamentu. I same ove činjenice padaju u vodu i vaši argumenti kako su ovi zakoni bili na javnoj raspravi. Bilo je dovoljno vremena da se o njima sve kaže, a očigledno da nije bilo dovoljno vremena ako smo morali po ovoj proceduri da ih usvajamo. Očigledno da nije bilo dovoljno vremena kada je predlog zakona, konkretno sada govorim o Zakonu o stanovanju i održavanju zgrada došao u parlament sa jednim rešenjem i sa nekoliko članova koji definišu otkup stanova u kojima borave službena lica ili koji su po nekom drugom osnovu dodeljena na korišćenje. Tada ste pod pritiskom javnosti vi sami obrisali te članove. Onda danas u diskusiji kritikujete poslanike koji predlažu amandmane kojima se pojedini članovi brišu. Mislim, da je to u najmanju ruku nekorektno, da su prvi amandmani na ovaj zakon bili amandmani – briše se, određeni članovi. Ja vas pitam ako je sve to toliko dobro prodiskutovano zašto je onda došlo do ovoga, zašto su došla ta rešenja na koja Vlada nije imala nikakav drugi odgovor sem da ih obriše iz zakona. A onda zašto i hitan postupak i sve drugo. Isto se odnosi i na ove zakone vezano, a koji pripremaju praktično davanje koncesije na aerodrome u Srbiji. Nekoliko puta ste danas ponovili, ali mene niste ubedili da Vlada još nije donela odluku o tome na koji način će se razvijati aerodromi u Srbiji. Meni ovako kako čitam ove predloge zakona, izmene i dopune zakona, govori da Vlada vrlo jasno zna ko će biti kupac, odnosno koncesionar budući za aerodrome u Srbiji i da priprema zakone, upodobljuje zahtevima tog koncesionara. To je suštinski loše što ova Vlada radi godinama unazad. Znači, vi ne tražite i ne pravite investicioni ambijent u kome će neko doći, sagledati kakav je zakonski okvir, kakva je neka politika, kakvi su planovi i onda doneti odluku na osnovu toga da li će investirati u Srbiju ili ne. Vi tražite investitore, što ne mora da bude tako loše, ali onda pravite jedan loš korak, a to je da njima upodobljujete zakone Srbije. Time šaljete lošu poruku drugima koji gledaju i razmišljaju da li da dođu da investiraju u Srbiju. Time šaljete poruku da postoje podobni investitori i oni drugi. Ako je neko dobar sa Vladom onda ćemo izmeniti zakon za njega, izmeniti uredbu, izmeni sve što treba, ali ako nije dobar sa Vladom neće moći da ostvari tu svoju investiciju. Zato Srbija kaska bez obzira šta vi pričali, statistika jasno govori da Srbija kaska za zemljama u okruženju u stranim investicijama. Da, avioindustrija raste, raste svuda u svetu, to je jedna od grana privrede sa najvećim rastom 4% do 7%. U Evropi, u svetu taj procenat je mnogo veći zato što avioletovi postaju sve jeftiniji. Zato što se razvijaju mali aerodromi i zato je situacija i broj letova iz Niša toliko uvećan, jer danas razvojem lou kost kompanija ti mali aerodromi su, da kažem, traženi na tržištu. Ako bi pravili onda poređenje kako su neke druge zemlje iskoristile videli bi da i mi tu kaskamo. Vi niste ovde došli posle dva meseca mandata i sada nam govorite o svojim planovima i o tome kako nešto nije rađeno u prethodnom vremenu. Vi dolazite ovde kao član Vlade već petu godinu. Bili ste doduše u jednom drugom ministarstvu prve dve godine, a sada već treću godinu vodite ovaj resor. U najmanju ruku je nekorektno da vi sada govorite kako je prošlo, kako ništa nije rađeno u prethodnom vremenu i da ste vi odgovorni za veliki deo tog vremena koje je prošlo. Mislim da sa takvim načinom ne možete da očekujete podršku u Skupštini van ovog kruga poslaničkih grupa koje podržavaju Vladu. Mi smo dali značajan broj amandmana. Vidim, na žalost da je ceo ovaj paket amandmana za ovih osam tačaka dnevnog reda, taj broj je nešto preko 800, tako da sasvim sigurno zbog poslaničkih ograničenja nećemo moći da raspravljamo o svim amandmanima. Znači, možda ćemo uspeti da raspravljamo o prva dva zakona, svi ostali amandmani na te zakone neće stići na dnevni red na raspravu u Skupštinu. Skupština će se samo na kraju o njima opredeliti što je još jedan pokazatelj zašto je loše ovako spajati ovoliki broj važnih zakona koji treba da otvore nove razvojne šanse privrede u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Nekoliko samo komentara. Da počnem prvo od zakona, vezano za koji smo prihvatili amandman poslaničke grupe SNS, a to je da članovi 152, 153. i 154. budu sklonjeni iz tog Predloga zakona. To nije bio pritisak javnosti, jer verujte mogla sam, odnosno mogli smo svi kao Vlada da ostavimo takve članove, ali je naše mišljenje u odnosu na sve ono što smo i pre ovog zakona pripremali da upravo sve bude jasno u pregledu i da svima bude jasno šta kroz određeni zakon ili član zakona radimo. Ovo nije bilo jasno i nije bilo dobro definisano i ja sam to nekoliko puta rekla i nemam problem nikada da kažem kad prosto negde smatram da nismo na pravi način sproveli onu našu ideju. Naša ideja je bila potpuno drugačija i vezana je bila za porodice nastradalih policajaca ili ranjenih policajaca. Dalje, inače da vas informišem, od vaših 56 podnetih amandmana 16 amandmana je prihvaćeno, pogotovo oni amandmani koji su bili vezani za Zakon o stanovanju. Zato mi u tom smislu nije jasno, kada sada komentarišete da li smo mi vas ubedili ili nismo, da li će da privatizuje aerodrom ili neće, Zakon o aerodromima koji je danas ispred vas je vrlo jasan. On unutar sebe, čl. 16. i 17, prvo definiše da se jasno mora doneti nacionalni program rada razvoja aerodroma. Dakle, ovaj zakon ne govori o tome da se sada vrši privatizacija aerodroma. Ono što sam rekla i ranije, ukoliko se budemo odlučili, ova Vlada to radi jasno, pregledno i transparentno. Sve odluke Vlade, osim one koje su pod oznakom poverljivosti, mogu da se vide i o njima se zna. Kada budemo odlučivali i dolazili u situaciju uopšte da na osnovu nekoliko varijanti odlučujemo kako idemo dalje strateški sa aerodromom „Nikola Tesla“, javnost će o tome da zna. Sve što se bude radilo bilo da je u pitanju strateško partnerstvo ili koncesija biće na transparentan, jasan način predstavljeno i biće uređeno i određeno, dakle, konkursom, dokumentacijom i javnim pozivom za takav proces. Dakle, ništa neće biti urađeno na drugi način. Nekad ranije mnoge stvari su se očito tako radile, ali da se sada ne vraćamo u tu davnu prošlost. Kada govorite o tome da je sve ovo namešteno, da zbog toga postoje neki podobni investitori i manje podobni investitori, znate šta, status naš ove dve godine na Duing biznis listi, to što smo u top deset reformatora upravo po uslovima poslovanja, ocene nam daju investitori, a ne daju institucije neke, govori da vi niste baš u pravu, nego da mi maksimalno činimo da upravo uredimo ambijent za investitore i da nema to da li je neko podoban ili je manje podoban investitor, nego pre svega postoje interesi naše zemlje, naši planovi, naše strategije koje mi pokušavamo da sprovedemo tako što dolaze investitori i ulažu kod nas. Niste u pravu da svi drugi, ne znam, nešto idu brže, a da mi idemo sporije. Naprotiv, i kad su u pitanju strane direktne investicije, a i kad je u pitanju rast aerodroma i broj putnika na aerodromima, i pre 10 godina je rastao broj putnika na svim aerodromima, samo nije na našim, i pre 10 godina su se svuda aerodromi mnogo brže i više razvijali samo nije naš, ni „Nikola Tesla“ ni Niš. O Nišu neću ni da govorim. Dakle, 2014. godine niški aerodrom je imao ispod 1000 ili 1.500 putnika. Danas mi pričamo o 100 hiljada putnika. Danas mi pričamo o 2017. godini kao 200 hiljada putnika. Znači, ipak se nešto uradilo. Naravno, sa vaše pozicije opozicije vi imate vaš komentar, ali moja dužnost je da kažem i obaveza da niste u pravu kada govorite o tome da mi sada kaskamo. Naprotiv, mislim da smo pokušali bar u određenim resorima u saobraćaju da uhvatimo taj korak i da smo sada mnogo bolji u odnosu na ceo region, a rekla sam status naš na Duing biznis listi, i to gde smo sada, pokazuje da sam u pravu. Hvala.
Nemate pravo na repliku. (Marko Đurišić: Replika. Govorila je o poslaničkoj grupi i amandmanima.) Samo je odgovorila na pitanje koje ste postavili, ništa više. Reč ima narodni poslanik Marko Blagojević.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko, uvaženi gosti, činjenica da će Srbija jedina u Evropi imati bezvizni režim sa Kinom, govori o tome da odnosi dveju zemalja stalno napreduju, te da se dugoročno planiraju. Srbija, kao zemlja koja utemeljuje svoje mesto u modernom svetu, očigledno ima velikog prijatelja u Kini, a Kina u Srbiji pouzdanog i poštenog prijatelja u ovom delu sveta, zahvaljujući bliskim odnosima od izuzetnog značaja aktiviranje saradnje sa Narodnom Republikom Kinom. Kao potencijalno najvećim emisionim turističkim tržištem na svetu, Kina je vodeća svetska u emisionom turizmu. Prema podacima, kineske nacionalne turističke administracije, u 2015. godini 120 miliona kineskih državljana putovalo je u inostranstvo. Potrošili su oko 15 milijardi dolara, i to je u odnosu na 2014. godinu oko 15% više. Činjenica da se broj turista koji putuju u inostranstvo iz Kine povećao 13 puta od 1998. godine, sama po sebi govori o razvoju najdinamičnijeg turističkog tržišta na svetu. Osam miliona turista poseti Novi Zeland u toku jedne godine. Predviđanja kineske nacionalne turističke administracije je da će u narednih pet godina oko šest stotina miliona kineskih turista posetiti strane destinacije. Glavni pokretački faktori ovako velikog rasta putovanja bili su vizna liberalizacija i povećanja kupovne moći kineskih državljana. Tamo gde idu njihovi turisti Kinezi ulažu u infrastrukturu, hotele i privredu. Ukidanje viza za građane Kine sama po sebi predstavlja istorijsku šansu, kao i ogroman potencijal za turističku ponudu Srbije i preporod turističke privrede. Ako dodamo tome prognoze da će region 16 zemalja centralne istočne Evrope do 2018. godine beležiti rast kineskih turista od 46%, možemo reći da ovim zakonom Srbija ide događajima u susret. Danas smo mogli da čujemo da smo se dobro setili da napravimo Sporazum o međusobnom ukidanju viza za nosioce običnih pasoša Republike Srbije i Narodne Republike Kine. Niste u pravu, nismo se setili. Ovo je rezultat jednog višegodišnjeg postepenog procesa koji nam govori da naša Vlada planira i da promišlja, da brine o građanima. Mogu da vas podsetim na to da smo 2014. godine doneli odluku u ulasku bez viza nosioca stranih putnih isprava koji poseduju važeću šengen vizu, vizu Velike Britanije, ostalih država članica EU ili vizu SAD. Takođe, juče smo na Odboru za spoljne poslove mogli da čujemo zabrinutost dela opozicije u smislu bezbednosnih i ekonomskih migranata. To smo mogli i danas da čujemo od kolege Živkovića. Nas je juče ambasador Đurišić, pardon, koji je danas ovde, upoznao sa tim da su svi standardi i bezbednosne procedure ispoštovani i da će Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije zajedno sa Ministarstvom unutrašnjih poslova Republike Kine strogo nadzirati i reagovati na bilo kakve izazove i biti u stalnom kontaktu. Da u ovom smislu ta praksa nije nikakva novost, podsetiću vas na Sporazum o uzajamnom putovanjima građana dve zemlje. To je iz 1979. godine, ugovor koji je potpisala SFRJ sa Narodnom Republikom Kinom. Veći protok kineskih državljana osnažiće mogućnost saradnje na poljima kulture, ekonomije, trgovine, sporta, nauke, obrazovanja i tako redom. U tom smislu turistička privreda Srbije mora da preduzme hitne korake kako bi se adekvatno pripremila da ne propusti ovako jedinstvenu priliku za svoj razvoj. Trenutno Srbija u odnosu na zemlje centralne i istočne Evrope ima niži procenat turističkih poseta i prihod od turizma je na dosta niskom nivou, ispod 3% BDP, što je i u odnosu na zemlje Evrope negde oko tri puta manje. Prema podacima Svetske turističke organizacije, Srbija je u poređenju sa zemljama sličnih kapaciteta, Mađarskom i Slovačkom, ima znatno manji broj noćenja. Nadamo se da ćemo postići veći broj poseta. U vezi sa ovim uvođenjem direktnog leta između, Beograda i Pekinga će biti veliki i značajni korak kako bi Beograd dalje učvrstio svoj položaj kao regionalni centar i regionalno čvorište u avio saobraćaju, gde prerasta u aerodrom koji bi sustigao razvijene aerodrome u Evropi. Ovde možemo da dodamo slobodno i železnicu čija se izgradnja planira, takođe Luku Pirej, i pregovore oko Luke Bar, a o čemu smo juče isto čuli od kolega iz Ministarstva spoljnih poslova. Kina kao najmnogoljudnija zemlja sveta poslednjih godina, ne samo da beleži vrtoglav rast turista koji odlaze u inostranstvo, već i turista koji dosta troše. Istraživanja pokazuju da kineski turisti potroše oko 1500 eura po osobi na putovanju. To je odgovor na bojazan o ekonomskim migrantima, koje su neke kolege ovde izrazile, a treba i primetiti i to da je Kina, nekada možda raspolažu i starim informacijama, kao zemlja koja je bila izvor migranata, danas postala destinacija poželjna za ekonomske migrante, naročito iz južne i jugoistočne Azije i Afrike. Takođe, neke smo danas mogli da čujemo da podržavaju ovaj sporazum, iako im Kina nije naročito važna, zbog prilike kako oni kažu, da se uzme neki novac. Ovakve navike neću da komentarišem, ali pored materijalne koristi, važno je istaći da su za nas suštinska nematerijalna dobra, kao društvo, naša dva naroda. Narodi Srbije i Kine imaju uzajamno poštovanje, uvažavanje, podršku, zajednička sećanja, a podsetiću vas dame i gospodo, i na zajedničke žrtve koje smo imali tokom zločinačke NATO agresije. Rezultat ovog sporazuma će biti bolje upoznavanje dva naroda i jači međudržavni odnosi, kulturna, naučna i saradnja u obrazovanju su za mene lično, najvažnije vrednosti kojima zemlje mogu bilateralno da rade i koje mogu da razvijaju. Na kraju, možemo da citiramo filozova Mao Ce, koji je rekao: „Jedan put od hiljadu milja počinje prvim korakom“ i nadam se da ovaj zajednički korak Srbije i Kine, može da nas dovede do toga da počnemo zajedno da koračamo sa našim partnerima, među kojima su najmanje dve zemlje koje su među najjačim i najrazvijenijim u svetu. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Mislim da kolega nije baš najbolje shvatio ono što sam hteo da kažem. Naravno da je važno za svaku državu da ima dobre odnose sa SAD, Kinom, Ruskom Federacijom, EU. To je pitanje koje naprosto, uvek ima isti odgovor – da. I, Severna Koreja i Lihenštajn i svi između, žele da imaju dobre odnose sa te tri države i evropskom integracijom. Pitanje samo – da li je dobro promišljeno to, da mi budemo jedina zemlja u Evropi koja nema vizni režim sa Kinom? Da li je to u skladu sa politikom koju vodi aktuelna vlada, bar javno, bar na rečima, a to je da mi idemo ka EU? Naravno, ni za turiste iz Kine, niti za čeličane iz Kine, niti za bilo šta iz Kine, nije cilj tržište turističko, tržište čelika, tržište prehrambenih proizvoda, ili tržište ne znam čega Srbije, ili ta pruga navodna, od Beograda prema Budimpešti, nego je to cilj Kine da izvrši ekonomsku penetraciju u Evropu, u EU, i to je jasno kao dan, i to je legitiman cilj. To je legitiman cilj, samo je pitanje, ako to EU ne vidi kao nešto dobro, nego misli da treba produžavanjem, i carinske zaštite i vizne zaštite, da spreči tu aktivnost Kine, da li je dobro da mi na putu ka EU, budemo saučesnik, u ponavljam, sa njihove strane legitimnim ciljevima Narodne Republike Kine. Pitanje je samo tu – koje je naše mesto u tom procesu? Zato sam izrazio sumnju, da li je dovoljno promišljeno ovo sa ukidanjem viza za nosioce običnih pasoša, kao što se kolokvijalno kaže.
Pravo na repliku Marko Blagojević.
Za kolegu, prethodnog, odgovarao sam samo u delu gde je on izrazio bojazan za bezbednosne aspekte, neke komplikacije koje bi mogle da nastanu uvođenjem bezviznog režima, a nisam u drugim delovima odgovarao njemu, kao i na pitanja koje je opozicija postavljala. U ovom drugom delu, mogu samo da iznesem svoje mišljenje i ono kako razumem. Mi smo često u praćenju i ispunjavanju raznih standarda koji su sada najviše poznati sa evropskim integracijama i to je dobro da prihvatamo, da odlučimo i da vidimo dali možemo da primenimo nešto što je bolje i korisnije od onoga što mi trenutno radimo, ili je potrebno, zbog tržišta sa kojim sarađujemo itd. Dakle, to unapređivanje pozdravljam, ali isto to je nešto što je Srbija imala, moram da kažem do promene vlasti, do dolaska SNS i Aleksandra Vučića na čelo Vlade Srbije, a to je da smo prateći i jureći, najčešće za zapadnim standardima, često zaboravljali ko smo i šta smo. Tako, mi smo u nekim stvarima, često bili prvi u svetu, najugledniji. Pominjemo sada Mihajla Pupina, Nikolu Teslu itd. U sportu, možemo da objasnimo onome ko me ne razume, kao Novaka Đokovića, naše vaterpoliste, koji su ljudi prvaci u svetu i oni su iz našeg naroda, iz naše zemlje. Njihovom odlukom su postali prvi u tome, i zato su postali prvi u svetu. Prepoznali su nešto pre ostalih, uporno radili, trenirali i nameću standarde ostalima. Dakle, ostali koji hoće da budu prvaci u tim delatnostima, oni moraju njih da prate kao uzor i da se njima bave. Isto tako, smatram da mi prepoznajemo prvi u Evropi viznu liberalizaciju, i otvaranje toga sa Kinom, i to je standard koji mi uvodimo Evropi. To je moje mišljenje i moj stav.
Reč ima narodni poslanik Nada Lazić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, poštovana ministarko sa članovima Vlade. Pitanje stanovanja i stambenih odnosa trebalo bi da predstavi jedno od najvažnijih segmenata socijalne politike, s obzirom da pravo na stan označava zadovoljenje osnovne ljudske potrebe, a priznato je kao neotuđivo ljudsko pravo. Ovim pitanjima, kod nas, nažalost, se već duže vreme ne poklanja odgovarajuća pažnja, pa nije ni čudo što su se ovde nagomilali brojni problemi, nerešena pitanja i pravne praznine, s obzirom da je postojeća zakonska regulativa stara i više od 20 godina. Novi Predlog zakona o stanovanju i stambenim odnosima će pokušati da reši te probleme. Najpre moram da istaknem, da smatram, da je pozitivno rešenje to što će novi zakon objediniti materiju koja se trenutno nalazi u tri odvojena zakona, o stanovanju, održavanju zgrada i socijalnom stanovanju, te će se sada biti znatno lakše građanima, da se neposredno upoznaju sa propisima iz ove oblasti, što je veoma važno, ako želimo da ovaj zakon zaživi u praksi. Najveća novina koju donosi novi zakon je davanje pravnog subjektiviteta zgradama za kolektivno stanovanje. To će u praksi značiti, da će svaka Stambena zajednica, kako će se ubuduće zvati Skupština stanara, u jednoj zgradi ili zajedničkom ulazu dela zgrade, morati da ima svoj matični broj i račun u banci, da će moći da zaključuje raznovrsne ugovore koji su vezani za poslove održavanja i servisiranja zgrade. Poznato je da održavanje zgrada i zajedničkih prostorija kod nas, na veoma niskom nivou. Retki su izuzeci da postojeći Kućni saveti i Skupštine stanara dobro rade i održavaju u ispravnom stanju instalacije, fasade, krovove i okolinu zgrade. Nažalost, kod nas dominiraju primeri, da zbog nesloge i ličnih zađevica, ne postoji nikakav dogovor među komšijama, pa se pojedine zgrade i bukvalno raspadaju, a da za to niko nije odgovoran, ili pokazuje zabrinutost zbog toga. Predlogom novog zakonskog rešenja nastojaće se da se takvo stanje drastično promeni. Naši građani koji žive u stambenim zgradama, moraju da shvate, da stanovanje u zgradi pod istim krovom, za sobom povlači, i zajedničku odgovornost za održavanje zajedničkih prostorija, spoljnih fasada, krovova, instalacija i okoline zgrade. U cilju podizanja značaja te odgovornosti predviđa se da će svaka zgrada obavezno morati da formira Skupštinu stambene zajednice i da izabere upravnika, kao lice ovlašćeno za zastupanje zgrade i organizaciju poslova vezanih za zajedničko održavanje. Ovim zakonom se htelo naglasiti menadžerska uloga upravnika koji je u stvari jedan od naših komšija, ali ako niko od stanara ne želi da se bavi upravničkim poslom, postoji mogućnost da se unajmi profesionalni upravnik koji će za taj posao biti plaćen. Profesionalni upravnici će morati da imaju posebne licence za obavljanje ovog posla i biti upisani u javno dostupne registre. Uvođenje ovakvog sistema, naravno, pretpostavlja i kontinuiranu mesečnu obavezu učešća u finansiranju troškova održavanja zajedničkih delova, a koju će vlasnici stanova ili drugih delova zgrade biti u obavezi da uplaćuju na račun stambene zajednice, što takođe mislim da je dobro rešenje, jer je do sada praksa takva, da se za veliki deo popravki i održavanja traže sredstva iz budžeta jedinice lokalnih samouprava, odnosno ona sredstva koja kroz poreze daju svi građani, pa i oni koji ne stanuju u stambenim zgradama. Predviđeno je da ako neka stambena zgrada ne formira svoje organe umesto njih to će uraditi opština, postaviti prinudnog upravnika i propisati iznos sredstava, koji će se uplaćivati na ime naknade za održavanje zgrade. Na drugoj strani predviđa se obaveza da se takvo prikupljena sredstva striktno namenski troše, kao i da svako od stanara u svakom momentu može da ima uvid u fakture i stanje računa stambene zajednice. Kako bi se ove odredbe sprovele u delo, Predlogom zakona se predviđa i obaveza organa lokalnih samouprava na načine registra stambenih zajednica na svojoj teritoriji. Značajan deo zakona posvećen je i socijalnom stanovanju i u njemu se razrađuje koja lica imaju pravo na stambenu podršku, pod kakvim uslovima je mogu dobiti i načine na koje mogu ostvariti zakupom ili unapređenjem uslova stanovanja, ili stanovanjem u posebno namenjenim zgradama. Na posletku prelazni i završne odredbe ovog zakona su od ništa manjeg značaja, jer se njima predviđa rešavanje stambenog pitanja, nosilaca stanarskih prava nad stanovima koji su u svojini privatnih lica zadužbina i fondacija. Nema potrebe naglašavati koliko za društvo predstavlja problem taj sukob, dva osnovna ljudska prava, prava na stan i prava na mirno, i neometano uživanje svoje imovine. Ovim zakonom prepoznaje se da ovaj problem postoji i zadaju se okviri za njegovo rešavanje. Predviđa se da se najpre u upravnim postupcima utvrdi ko su sve nosioci stanarskog prava, da se evidentiraju potrebe za preseljenjem, kako bi opštine odmah po nastajanju mogućnosti bile u stanju da nosiocima stanarskih prava obezbede prelazak u stanove u javnoj svojini, a plan je da se svi zakupci rasele u roku od 10 godina, tj. do kraja 2026. godine i da se u tom roku konačno razreši ovaj problem i likvidira stanarsko pravo, kao vreme ranijih teških istorijskih okolnosti. U cilju je što bržeg rešavanja ovog problema, jedinice lokalne samouprave već će biti u obavezi da i svoje budžete na godišnjem nivou izdvajaju sredstva za izgradnju stanova za preseljenje, a u troškovima izgradnje tih stanova Republika će vršiti sufinansiranje 50% troškova. Poštovani narodni poslanici, poslanička grupa PUPS-a, smatra da je donošenje ovog zakona od velikog značaja za sređivanje međuljudskih odnosa u našim zgradama, za početak procesa njihovog sređivanja, kako bi naše ulice i gradovi izgledali lepše, za otvaranje mogućnosti da se jedan broj ljudi dobije i zaposlenje na poslovima održavanja zgrada, da se reši problem ljudima sa stanarskim pravima, te će u danu za glasanje dati svoju podršku ovom zakonskom predlogu, kao i ostalom setu zakona koji su danas na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Svašta smo čuli u debatama i raspravama u današnjem danu, pa čak da i to gospodin Zukorlić ulaže primedbu i žali se na divlju gradnju u Novom Pazaru, ali dobro. Što se tiče koncesije aerodroma i zakona o aerodromima, to je jasan stav da pripremate neku zakulisnu radnju i da pripremate prodaju aerodroma nekom vašem tajkunu ili finansijeru SNS, kao na primer Zvonku Veselinoviću. Što se tiče zakona o stanovanju, takođe SNS priprema da građanima Srbije ošteti budžet za 200, 300 ili 500 dinara kako bi zaposlila svoje partijske poslušnike, one koji im lepe plakate ili su u službi SNS. No dobro, kako radite tako će vam se i vratiti. Što se tiče zakona o transportu opasne robe, kažete u obrazloženju i slažem se da je to ozbiljan zakon i da je to potrebno, da želite da ovaj zakon bude kompatibilan sa evropskim zakonima. Mi to naravno podržavamo. Želim da mi ministarka koja je tu već pet godina u Vladi Republike Srbije odgovori, što je takođe povezano za zakonom o transportu robe, šta se to dešava na samo 70 km od Smedereva. Nadam se da ste upoznati sa tim, a tiče se upravo ovog zakona. To se dešava od 2013. godine, gde je protivpravno, bez ikakvog papira, bez ikakve dozvole u Smederevu izgrađeno skladište TNG od 3000 metara kubnih. Izgrađeno je pored parka, pored šetališta, na kojem se svakog dana ili svake večeri šetaju deca. Taj TNG se prevozi pored najvažnijih institucija grada Smedereva i kroz sam centar tog grada. Privremena dozvola je izdata od grada Smedereva i siguran sam da ste upoznati u to, iako Zakon o planiranju i izgradnji kaže da to tako nije u skladu sa pomenutim zakonom. Nisu ispunjeni uslovi za izdavanje ni lokacijske, ni građevinske dozvole. Postupanje grada je suprotno članu 57. Zakona o planiranju i izgradnji i siguran sam da ćete to vi kao ljudi od struke i potvrditi. Onda počinje i bespravna izgradnja pristaništa na obali reke Dunav. Zakonom je propisanom da dozvolu izdaje Ministarstvo građevine, uz prethodnu saglasnost Agencije za upravljanje lukama. Ta dozvola nije izdata koliko sam ja upoznat i predprojektne uslove Direkcija za plovne puteve, što investitor nije dobio. Urbanističkim planovima razvoja vodenog saobraćaja nije predviđena izgradnja pristaništa. Naše je pitanje – da li ste ministarka upoznati sa ovakvim dešavanjima na samo 70 km od centra Beograda? Da li će ovaj zakon o transportu opasne robe zabraniti da se ovakve stvari više dešavaju? I, da li, ako ste upoznati sa ovakvim dešavanjima, krijete i ako krijete, koga to država štiti? Preko stotine prijava, preko 30 natpisa u dnevnim listovima imamo oko ovog slučaja i niko nije reagovao. Niko iz gradske uprave, niko iz policije, niko od nadležnih ministarstava nije reagovao dok se ovaj projekat izvodio, a za to je bilo potrebno tri meseca. To nije moglo preko noći da se završi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić, replika.
Ja razumem gospodina Milojičića, koji verovatno oseća problem što ne može da bude politički prepoznatljiv i onda je smislio da pomene mene. Sada će svi u Narodnoj skupštini, a možda po neko od građana koje smo iscrpeli ovim maratonskim raspravama, da ga politički primeti. U tom smislu ga shvatam. Ne želim se sukobiti, čak mogu da mu kaže, nek me zamoli, kad god mu treba malo popularnosti ima dozvolu od mene da me pomene. Ono što mi nije jasno jeste zašto ovi unučići Zorana Đinđića i posle njegove smrti nastavljaju da ga sahranjuju na ovaj način? Dakle, ustanove koje sam ja podizao zadnjih 20 godina, pogotovo ove prosvetne koje se još grade, su zapravo bile uz veliku, veliku podršku njihovog vođe, a mog tada velikog prijatelja Zorana Đinđića. Dok su demokrate bile sa mnom, onda su im i ptice pevale. Onog trenutka kada su krenuli drugim putem i kada se nastoje odreći onoga što je Zoran Đinđić uspostavljao, gradio i osnivao, evo vidimo kako im ide – veoma loše. Meni je žao, jer tu ima i mojih bivših prijatelja, ali šta mogu. Ne mogu da im drugačije pomognem, osim da im dopustim da moje ime i prezime mogu koristiti u podizanju ili pokušaju vraćanja svoje popularnosti. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Radoslav Milojičić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, ovde se ne radi ni o najboljem premijeru kojeg je Srbija imala, dr Zoranu Đinđiću, ovde se ne radi ni o kakvom prepoznavanju ili ni o kakvim ličnim animozitetima, ovde se radi jedino o poštovanju zakona. Demokratska stranka je već 27 godina državotvorna stranka koja se zalaže za slobodu medija, vladavinu institucija i vladavinu prava. Gospođa Mihajlović je unizila vladavinu prava time što nije srušila nelegalni objekat, a premijer je rekao da taj objekat ne može da bude srušen iz političkih razloga, pa ja pitam da li mi poštujemo vladavinu prava, da li postoje ljudi u Srbiji koji su iznad zakona ili je ovde, kako je to u svim evropskim zemljama, zakon jednak za sve? Demokratska stranka se nada zbog budućnosti građana Srbije da je ovde zakon jednak za sve, mada SNS i njeni sateliti svakog dana pokazuju da to nije tako, nažalost, u 2016. godini.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Šta ispriča poslanik za tako kratko vreme. Sve ovo što ste vi ispričali do sada, sve to je radila Demokratska stranka 12 godina, sve. Znači, vi ste pravili tendere za unapred poznate kupce i to što mi danas najveći broj privatizacija zovemo pljačkaškim, nažalost, zovemo ih zato što ste ih vi sprovodili, nije ih sprovodila ni SNS, ni Aleksandar Vučić. Znači, pravili ste prvo tendere za unapred poznate kupce. To je radila Demokratska stranka. Zatim ste, ono što sam već jednom rekla, a ponoviću, pa zato sada ljudi imaju strah kada hoćemo da uvedemo zaista jedan pregledan red, u komunalnoj policiji zapošljavali članove DS i vaših satelita, koji god oni bili. Zbog toga ste na ivici cenzusa i zbog toga vi kao politička partija imate problem. Prema tome, to kad govorite o koncesijama, zapošljavanju SNS-a, mi to ne radimo. Još nešto da vam kažem, vas su građani kaznili. Građani Srbije su na poslednjim izborima pokazali da nakon prve Vlade u kojoj je bila SNS, imali smo parlamentarne izbore i, koliko ja znam, osvojili smo više od 50%. To je bilo mišljenje građana Srbije o politici Aleksandra Vučića i SNS, a mišljenje građana Srbije o vašoj politici je da ste vi i dan danas na ivici cenzusa. To je istina. Konkretan problem koji ste izneli, dva puta je inspekcija pisala prekršajne prijave. Već godinu i po dana se na sudu nalazi taj slučaj. Dakle, ono što je sada, to je u domenu pravosuđa. Građevinski inspektori, uopšte inspekcija Ministarstva i vodnog saobraćaja je izašla i izdala zatvaranje dva puta gradilišta i dva puta podigla prekršajnu prijavu, u skladu sa svim važećim propisima i zakonima.
Pravo na repliku, narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Poštovana gospođa ministarka je pomenula ponovo DS. Mislim da se ovde samo očekivao odgovor na pitanje koje je postavio kolega poslanik Milojičić. Mislim da je potrebno odgovoriti ovde. Optužujete DS za privatizacije. Znamo i sami da je tih 24 privatizacija obavljeno od 2004. do 2007. godine u Vladi DSS-a, Koštunice i Dinkića, G17, sa manjinskom podrškom SPS. Vi sami znate da ste učestvovali i da ste bili deo G17 i tu odgovornost nosite delom i vi svojim angažovanjem. Nema potrebe optuživati DS za sve što se dešavalo u Srbiji od 2000. godine, kao da je sve bilo sjajno stanje u državi, a i sami ste bili deo tog procesa posle 2000. godine. Ovde se samo očekuje odgovor o poštovanju zakona u slučaju bespravne gradnje u Novom Pazaru. To je pitanje koje smo svi ovde čuli. Verovatno sve nas, poslanike, interesuje taj odgovor onako kako interesuje i javnost Srbije, a interesuje nas svakako i stanje i transport i skladištenje opasnih materija, posebno kada se transportuju kroz naseljena mesta. Govorili ste o tome i to je za pohvalu, kada govorite o potrebi da se izmesti i realizuje projekat izmeštanja teretnog transporta kroz Grad Niš. Znamo da je pokrenuta inicijativa i da su mnoge odluke donesene od 2011. godine. Evo, čekamo neko vreme. Čeka se dugo vremena i nije to isključivo vaša odgovornost. Dobro je da se realizuje i izmesti taj transport, ali smo nažalost svedoci onoga što se desilo u Bugarskoj pre nekih nedelju dana i velike tragedije koja ugrožava naseljena mesta. Pitanje je bilo jasno i sa najboljom namerom – kako zaštiti građane Smedereva od onoga što može da se desi?
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Potpuno ste u pravu. Evo, sada ću da odgovorim taksativno po svim ovim tačkama koje je poslanik rekao. Dakle, kaže ovako – pripremate koncesiju i ovaj zakon o upravljanju i koncesija pripremaju se zbog toga da biste napravili neke zakulisne radnje i prodali aerodrom nekom vašem tajkunu koji vas finansira iz SNS. Moj odgovor taksativan je: ne, mi to ne radimo, to je nekada radila DS i tako prodavala preduzeća u Srbiji. Druga tačka je bila zapošljavanje članova SNS kao upravnika stambenih jedinica. Odgovor je – ne, mi to ne radimo, to je radila DS, zapošljavajući svoje aktiviste, pre svega u komunalnoj policiji, a bogami i na svim drugim mestima. Treće pitanje je bilo pitanje pristaništa i uopšte Smedereva, na šta je dobijen jasan odgovor da ova Vlada koristi sve instrumente koje može da koristi da zaustavi sve moguće probleme koji se pojavljuju, a oni se de fakto pojavljuju kada govorimo u tom delu pristaništa i uopšte u tom delu Smedereva. Dalje, pitanje je bilo za bespravnu gradnju. Moj odgovor je – zakon će se uvek poštovati, svaki zakon, pogotovo onaj zakon koji smo doneli da rešimo deset godina bespravne gradnje kojom se bavila pre svega DS. Ja potpuno razumem da niste mogli da donosite kvalitetnije zakone zato što ste se bavili upravo gradnjom i izgradnjom i traženjem najboljih lokacija po celoj Srbiji kako biste zarađivali novac. To je u redu i to je vaše pravo, ali ja vam kažem šta radi danas Vlada i čime se danas Vlada bavi. Što se tiče mog članstva u bilo kojoj političkoj partiji, da, ja imam 26 godina radnog staža, da ja sam bila član G17 plus do 2005. godine, nakon čega sam izašla iz stranke i nisam bila ni u jednoj političkoj partiji do 2010. godine, kada sam došla da radim sa Aleksandrom Vučićem i čast mi je da budem u Vladi u kojoj je on predsednik Vlade, zato što rezultati ove Vlade ne mogu da se mere ni sa jednim rezultatom Vlade DS, recimo i od perioda od 2004. godine, kada je Boris Tadić bio predsednik države i obavljao očito deset funkcija, svih mogućih, od premijera pa do svih ostalih. Hvala. (Radoslav Milojičić: Replika.)
Nastavljamo dalje sa radom. Nema niko pravo na repliku. (Radoslav Milojičić: Replika.) Nemate pravo na repliku. (Radoslav Milojičić: Kako nemam pravo?) Zato što ste izazvali repliku. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, slažem se je današnji dnevni red vrlo obiman, nekoliko zakona povezanih sa saobraćajem, nekoliko sporazuma, ali moram da priznam da nigde u predlogu dnevnog reda nisam pročitao da danas raspravljamo o Zakonu o planiranju i izgradnji. Zašto to govorim? Zato što prethodni govornik, prethodni govornik sa liste govornika, dve trećine svog izlaganja je posvetio Zakonu o planiranju i izgradnji. Mislim da ste trebali da mu to ukažete [[Radoslav Milojičić: Da li sada imam pravo na repliku?]] Drugi deo njegovog izlaganja se odnosio na našto što naš narod kaže da neko nešto uradi i ostane živ. I jeste, prethodni govornik je nešto uradio i ostao živ. Dakle, ja mu želim da bude još dugo živ i zdrav, ali ne bih se sada bavio njim i njegovim poslovima. Njegovim poslovima se inače bave nadležni državni organi. Ono što je simptomatično, svuda gde je vlast vršila DS na kraju državni organi imaju pune ruke posla. Nego, da pređemo na zakone. Dakle, ja bih se u svom izlaganju osvrnuo na nekoliko zakona danas, a pre svega mislim na Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrada. Veoma je retka prilika da se jedan zakonski tekst odnosi baš na svakog građanina Srbije, kao što je ovaj zakon, zakon koji se bavi stanovanjem, jer svi mi, i mi poslanici i svi građani, svi smo stanari i kao stanari svi smo u situaciji da nas ovaj zakon dotiče, da nas ovaj zakon tretira. Veoma je retko i da se pred jednim zakonom nađe toliko međusobno suprotstavljenih interesa koje je potrebno rešiti, toliko zapuštenih odnosa i pitanja, toliko urušenih fondova, a da se prilikom razrešenja svih tih problema mora voditi računa i o ekonomskim i o socijalnim mogućnostima naše države da sve te interes uspešno uskladi. Ovim zakonom Vlada Republike Srbije nesumnjivo čini jedan značajan iskorak u obezbeđenju ljudskih prava u stambenoj oblasti. Zakon o stanovanju i održavanju zgrada integrisao je sve elemente stambenih prava utvrđenih relevantnim odredbama međunarodnih konvencija o zaštiti ljudskih prava. Ovakvim zakonodavstvom Republika Srbija teži ostvarivanju visokih standarda zaštite ljudskih prava utvrđenih međunarodnim pravnim aktima koje su prihvatile zemlje članice EU. Ono što mi je lični utisak, lični utisak mi je da kao da je postojala namera da se toliko dugo čeka na ovaj zakon, kao da su, mislim na stranke prethodnog režima, kao da su čekale godinama i godinama da se reši jedan ovako značajan segment, da se reši jedno ovako značajno pitanje, da se uvede red u postojeće propise, koji, složićete se, nisu bili uređeni na najbolji način. Postavlja se pitanje - zašto je to tako? Verovatno da nisu želeli ni transparentnost ni efikasnost. Ova Vlada, Vlada na čijem čelu je Aleksandar Vučić, želi transparentno i efikasno da reši ovo pitanje. Zato smo posle 30 godina odlučili da uredimo ovu oblast, jer da nismo uredili ja se bojim da bismo došli u situaciju u kakvoj je, recimo, opština Vračar trenutno, da iz fonda opštine Vračar nestane stotine stanova. Dakle, proverom dokumentacije sadržane u zbirkama isprava i uvidom u bazu podataka Republičkog geodetskog zavoda, utvrđeno je da od ukupno 421 stana, gradska opština Vračar nije u mogućnosti da koristi čak 160 stanova. Neki su, jedan manji deo, otkupljeni ko zna kako, ko zna pod kakvim uslovima, ko zna pod kakvim okolnostima, neki su vraćeni u postupku restitucije, to je jedan manji broj, neki se nalazi u Fondu poslovnog prostora Vračar, ali nepostojećih stanova je 70. Dakle, 70 stanova za koje nemamo dokumentaciju kako su isparila. Nekad su postojala, a sada ih više nema. Dakle, iščezli, 70 stanova. Zato apelujem i nadam se da će ovaj zakon, između ostalog, uneti dodatan red u funkcionisanje stambene politike i da nećemo dolaziti u ovakvu situaciju da nadležni organi, nakon vršenja vlasti jedne stranke, istraže i dođu do podatka da je nestalo 70 stanova. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o komunalnoj delatnosti, želim samo da istaknem nekoliko najznačajnijih ciljeva koji se postižu donošenjem ovog zakona, a to je zapravo stvaranje uslova za upravljanje komunalnim delatnostima i obavljanje komunalnih delatnosti. Ono što bih posebno apostrofirao, to je jačanje odgovornosti i efikasnosti jedinica lokalne samouprave i vršilaca komunalne delatnosti, kao i povećavanje ulaganja u komunalnu infrastrukturu i usklađivanje principa obavljanja komunalnih delatnosti sa najboljom međunarodnom praksom. Dakle, zašto sam malopre istakao kao najbitniji deo ovih ciljeva jačanje odgovornosti i efikasnosti jedinica lokalne samouprave kada je reč o komunalnim delatnostima? Zato što iz revizije, gle slučaja, jedne lokalne samouprave, gle slučaja, upravo prethodnog govornika koji je malopre govorio, a u pitanju je Smederevska Palanka, dolazimo do neverovatnih zloupotreba. Danima smo slušali ovde dok smo usvajali budžet i od ministara koliki je ukupan dug, kolika je ukupna šteta u toj opštini. Ona iznosi, da ponovim, tri milijarde dinara. Moram da postavim pitanje, šta čovek treba da uradi da ošteti budžet za tri milijarde? Ponavljam, malopređašnji govornik je u jednoj rečenici tek, kada se dotakao Zakona o stanovanju, rekao kako SNS želi da ošteti budžet za 200, 300 ili 500 dinara, što je naravno apsolutna neistina, a on je oštetio budžet za tri milijarde dinara. Dakle, ja sad ne bih, zbog vremena koje je preostalo poslaničkoj grupi, čitao sve iz državne revizije poslovanja Smederevske Palanke, ali moram nekoliko primera da istaknem. Dakle, prihodi od naplate komunalne takse za korišćenje prostora na javnim površinama u iznosu od milion i po dinara, zatim komunalne takse za korišćenje prostora za parkiranje drumskih, motornih i priključnih vozila na uređenim i obeleženim mestima u iznosu od sedam, zapravo bliže osam miliona dinara, naknade za korišćenje građevinskog zemljišta u iznosu od sedam miliona dinara, prihodi o davanju u zakup javnog zemljišta na određeno vreme za privremene objekte u iznosu od nešto više od dva miliona dinara. Prihodi od davanja u zakup grobnog mesta u iznosu od 209.000 dinara, koje je ostvarilo JKP „Palanka servis“, nisu uplaćivani na račun javnih prihoda. To je samo jedna od nepravilnosti. Bez sprovedenog postupka javne nabavke preuzete su obaveze i plaćene usluge, bez ikakvog pisanog ugovora. Kako ste se to dogovarali? Usmeno, ja tebi, ti meni? Da li ste se talili pritom? Dakle, bez pisanog ugovora, u iznosu od 24 miliona dinara. Ovo sve potpada, predsedavajući, vidim da mi sugerišete na neki način da možda izlazim iz domena dnevnog reda, ali ovo sve potpada pod komunalne delatnosti. Dakle, bez sprovedenog postupka javne nabavke, bez ikakvog pisanog ugovora, više od 24 miliona dinara. I on nama danas spočitava da imamo u planu da oštetimo budžet građana za 200, 300 ili 500 dinara, kako je rekao, citiram šta je rekao. Molim vas, iz svih ovih razloga koje sam naveo, želim da vas pozovem da u danu za glasanje podržimo ova predložena zakonska rešenja. Zahvaljujem.
Po Poslovniku, narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Replika.
Tražili ste Poslovnik.
Tražio sam prvo repliku.
Ne, tražili ste Poslovnik.
Gospodine Arsiću, reklamiram čl. 104, 107. i 108, a vama kao predsedavajućem neka je na čast, posle svih ovih laži, neistina i uvreda na račun i DS i moj lično, da ne date narodnom poslaniku repliku. To neka je vama na čast. Od prethodnog govornika nisam ništa pametnije ni očekivao kada je njemu Aleksandar Martinović idol i on mu šapuće. Nisam mogao ništa bolje ni da očekujem. Hvala vam što niste dali repliku dva minuta na sve ovo… [[Isključen mikrofon]]
Kolega Milojičić je ranije tražio pravo na repliku, a ne u vezi izlaganja. (Radoslav Milojičić: Nisam.) Ne, mahali ste ovde Poslovnikom, tražili da vas pogledam i rekao sam u redu je, dobićete pravo na reklamiranje Poslovnika, tako da ne vidim u kom delu sam ja [[Radoslav Milojičić: Nisam pre toga tražio repliku?]] Pre toga jeste, ali tada još nije ni govorio gospodin Marković. (Radoslav Milojičić: Ja znam, imam intuiciju, on ne može ništa pametno da kaže.) Znači, postali ste i baba gatara, gospodine Milojičiću? Reč ima narodni poslanik Marković, po povredi Poslovnika.
Hvala, gospodine predsedavajući. Meni nije naročito važno da li je u pitanju replika ili Poslovnik, reagovao sam samo zato što je rekao da sam izneo neistinu itd. (Predsedavajući: Ali meni je važno.) Dakle, u pitanju je izveštaj o reviziji finansijskih izveštaja završnog računa budžeta i pravilnosti poslovanja opštine Smederevska Palanka. (Predsedavajući: Navedite član Poslovnika koji reklamirate.) Dakle, molim vas, zbog građana Srbije samo, izveštaj državnog revizora je u pitanju, nikakva laž, nikakva neistina.
Dva minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, po Poslovniku.
Hvala, gospodine predsedavajući. Član 103. Upravo u vezi sa merom koju ste primenili malopre, a tiče se direktno onoga što je malopre uradio gospodin Kenojčić, izađe sada. U svakom slučaju, smatram da je bilo prostora da reagujete na isti način i nakon njegovog izlaganja. Svima je ovde jasno šta se dogodilo. Ustao je čovek sa nekontrolisanom željom da nešto kaže, pritom ne dovoljno siguran šta će da uradi, obraća se vama. Vama obrazlaže kakvu povredu Poslovnika, a želeo je pošto-poto da nešto dobaci, onako ružno i primitivno kako jedino ume, da dobaci nama. To nije adekvatno reklamiranje povrede Poslovnika. Vi to znate. Razumem i širinu i toleranciju, ali drskost i nevaljalstvo ne treba dozvoljavati. Mislim da je bilo potrebe da reagujete na isti način, pa oduzmete dva minuta njegovoj poslaničkoj grupi. Možda deluje surovo, s obzirom da ih nema baš puno, ali koliko god nebitni i mali bili, uvek mogu da imaju i dva minuta manje. Toliko na temu ovog člana 103. Ja se iskreno nadam da neće biti potrebe da reagujemo na isti način svaki put kada jedni te isti ljudi daju sebi malo više lufta nego što je normalno, da bi se za televiziju slikali, da bi imali šta da tvitnu, što je, verujem, upravo sada otišao da uradi. Hvala lepo.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Verovatno bih tako i uradio, ali gospodin Milojičić je na polovini svog izlaganja sam sebi isključio mikrofon, nisam ja. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Gospodine Markoviću, hvala vam na komentaru vezano za zakon, zato što i naša dilema je bila da li je to bila namera prethodnih vlada ili je to bilo nemanje hrabrosti ili je to bilo nemanje želje da urede ovako važnu oblast stanovanja. Nikad mi neće biti jasno zašto neko smatra da je uvreda ako pomenemo ono što se stvarno dešavalo u prethodnom periodu i te sumnjive privatizacije, gde baš nećemo reći da nije bilo uopšte DS-a. No, kroz ovaj zakon o stanovanju, mi smo pokušali da napravimo takav sistem da kroz strategiju stambene politike koju ćemo usvojiti naredne godine nikad više ne dođemo u situaciju da ne znamo gde je 70 stanova i da nemamo ne 70, nego jedan, da nemamo dokumentaciju o stanovima po svim lokalnim samoupravama, a samim tim i na nivou države. Hvala što ste pokrenuli to pitanje, ovo je vrlo važno za našu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Da li ste sigurni da imam reč večeras, pošto mi juče niste dali? Danas izgleda mogu i rotacije i sve je u redu, je li, a juče je kažnjavanje? (Predsedavajući: Imate čistu desetku, pod tim rednim brojem.) Nemam ja nikakvu desetku, nego vi ne poštujete Poslovnik. Ovo je neverovatno malo pre što sam čuo, kako kazaste vi – zato što ste izazvali repliku, ne dajem repliku. Znači, vi ovde zaista pišete Poslovnik, kako stvari idu. (Predsedavajući: Hoćete vi o temi, gospodine Raduloviću?) Danas razgovaramo o osam tačaka dnevnog reda koje su zgurane u jednu. Znači, pet zakona, tri sporazuma, da pročitam zakone: Zakon o upravljanju aerodromima, Zakon o stanovanju i održavanju zgrada, Zakon o transportu opasne robe, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima i Zakon o javnom i privatnom partnerstvu i koncesijama. Kakve veze ovih pet zakona imaju jedan sa drugim, to ni sam predlagač ne zna, a sigurno ni onaj ko je predložio da se ove tačke spoje u jednu. Da bi građani znali zašto se tačke spajaju u jednu, diskusija po jednoj tački dnevnog reda, po jednom zakonu, tipično traje dva do tri dana. Toliko je i potrebno da se prođe kroz zakon, da se diskutuje, prvo u načelu, posle po amandmanima, da bi onda mogli zaista da raspravimo zakon. Međutim, pošto vladajućoj većini rasprava ne treba, oni se i ne pripremaju za ove sednice, pošto u tim sednicama, kao što smo čuli prethodnog govornika, o svemu je govorio, samo ne o ovim zakonima. (Predsedavajući: I vi se niste, kolega Raduloviću, pripremili za sednicu, jer ne pričate o zakonima, pa vas molim da se vratite na temu dnevnog reda.) Nama je bilo jako važno da saznamo, ako je moguće da nastavim svoje izlaganje, pošto prethodni govornik, niste ga prekinuli ni jednom, a pričao je o 70 stanova na Vračaru, o budžetu Smederevske Palanke i ne znam kako vas nije sramota da se meni mešate. (Predsedavajući: Da nemate vi neki od tih stanova na Vračaru?) Znači, ako imate 70 stanova na Vračaru, treba da podnesete krivičnu prijavu, da ljudi koji su otuđili stanove završe u zatvoru. Ako je neko u Smederevskoj Palanci, treba da završi u zatvoru, a ne da ovde maltretirate Skupštinu i građane govoreći o stvarima koje nemaju nikakve veze sa dnevnim redom. Ovi predlozi zakona i Skupština je zakazana u petak predveče, da bi sednica bila zakazana u ponedeljak, da bi skratili vreme da uopšte poslanici mogu da se spreme i da ozbiljno diskutuju o ovim zakonskim predlozima, tako da umesto o svakom od ovih zakona da raspravljamo dva do tri dana i da zaista vidimo šta se tačno u njima nalazi, oni su svi zgurani u jednu raspravu od dva do tri dana. Da ponovim, aerodromi, stanovanje i održavanje zgrada, transport opasne robe, komunalne delatnosti, javno-privatna partnerstva i još tri sporazuma. Ovo je krajnje neprihvatljivo. (Vladimir Đukanović: Sedi dole.) Hvala vam za dobacivanje. Imate li još nešto da kažete? Nisam čuo, još jednom. Kada je Zakon o stanovanju u pitanju, naravno da je potrebno uvesti red u oblast stanovanja. Zakon koji je danas na snazi, prva verzija je bila 1989. godine, pa nakon toga 1992. godine i do danas je tu, uz par izmena u međuvremenu, i onda se pojavljuje ovaj zakon koji je, blago rečeno, loš, imaće katastrofalne posledice. Jako je važno da građani znaju da ovo utiče na sve građane Republike Srbije koji žive u stambenim zgradama, na sve građane, neke drakonske mere koje su stvarno potpuno neprihvatljive i u uređenim zemljama na koje se tobože ovo poziva. Ja sam živeo i u Nemačkoj i u Kanadi, u Americi, ovakvi zakoni tamo ne postoje. Imao bih jedno pitanje, pošto onog trenutka kada je ovaj zakon o stanovanju ušao u Skupštinu, a to je bilo 22. novembra 2016. godine, u tom zakonu je bio i jedan član 153. Interesuje me – gde se denuo taj član i kako se uopšte našao u tom originalnom predlogu? „Blic“ je imao jednu naslovnu stranicu o ovome i onda je to povučeno, inače, od milja je ovo zvano „kumov zakon“, odnosi se na kuma premijera. Znači, taj član je govorio o pravu na kupovinu stana u javnoj svojini koji se koristi po osnovu ugovora o zakupu na određeno vreme. Znači, praktično svi oni koji su zakupili državne stanove, pogotovo Diposove vile i stanove, su po tom članu trebali da dobiju pravo da ih otkupe, i to da mogu da plaćaju 20 godina u dinarima, bez kamate. Interesuje me, da nam ministarka kaže – kako se ovakav član uopšte našao u Predlogu zakona, zašto su ovo uopšte predlagali, a onda na kraju i zašto su ovo povukli? (Aleksandar Martinović: Gde to piše u zakonu?) Poslanici SNS non-stop dobacuju, pa bih ih zamolio da prekinu. (Vladimir Đukanović: Nećemo.) Znači, nećete, tako kažete. To nam voditelj Đukanović govori da neće. U Zakon o stanovanju uvode se neke stvarno drakonske mere, uvode se upravitelji zgrada. Način na koji je zakon koncipiran je da onaj ko je upravnik zgrade, ako ga bira skupština stanara, da ima velike obaveze, da ima zakonske obaveze, tako da je jako malo verovatno da će se ljudi iz zgrada prihvatati tog posla uopšte, zato što je veliki posao, velika odgovornost, a nema nikakve naknade. Time je otvoren prostor za privatne upravitelje, za koje, interesantno, Privredna komora Srbije, jedna parazitska institucija, će da bude ta koja će licencirati upravnike zgrada i koja će oduzimati licence. Ovo vam je primer kako partokratija sebi gradi prostor za uzimanje reketa. Kao kod notara i kao kod izvršitelja. Onda imamo i deo gde opštine uvode prinudnu upravu, gde će same postavljati te upravnike zgrada i praktično time nameštati svojim ljudima da to vode. Da li smo, recimo, u zakonu uopšte videli koliko zgrada ima i na koliko ljudi se ovo odnosi, kada je napravljen ovakav sistem? Privredna komora Srbije, znači, to je jedna paradržavna institucija u kojoj su naterani privredni subjekti da budu član, a to je tema i posebne diskusije. Zatim, imamo gomilu kazni u samom zakonu, koji propisuje šta će se tu desiti ako se ne naprave pravna lica za svaku zgradu. Da bi građani znali šta ovo znači, svaka zgrada u kojoj imate dva vlasnika, dve stambene jedinice će morate da naprave pravno lice, da ono dobije PIB, matični broj i račun u banci. Tako da očekujemo da nakon ovoga verovatno dođe i neki zakon o porezima na te stambene zajednice, pa i neko zapošljavanje u njima, jer ko će voditi knjigovodstvo, ko će se baviti svim tim poslovima i kako će ti ljudi za to biti plaćeni? Ništa zakonom nije predviđeno, a predviđeno je moranje. Inače, na zapadu postoje ove korporacije, ali one nisu tako koncipirane da moraju svi da ih imaju, nego su koncipirane tako da kad neko gradi novu zgradu može da napravi takvu korporaciju, može, naravno, i kasnije, pa ljudi kad kupuju stanove u takvoj zgradi znaju na šta se obavezuju, a ne ovakvim merama nametnuti nešto što zaista nema apsolutno nikakvog smisla. S druge strane, ima smisla nametnuti obaveze vlasnicima stanova, vlasnicima zgrada, donositi propise koji se na njih odnose. Ali, terati sve da prave korporacije, da prave pravna lica koja će biti onda odgovorna, koja će imati svoje troškove, koje moraju da vode knjigovodstvo je potpuno besmisleno. Biće veliki revolt zbog ovoga. Kad građani shvate šta im se dešava biće veliki revolt, posebno kod prinudnih upravnika. Ja ne znam kako će se to sprovesti, kad opština pošalje nekoga ko hoće onda da od stanara u zgradi uzima podatke i da im nameće bilo šta. Znači, ovo je jedno nakaradno rešenje koje ne bi trebalo da postoji. Za kraj da dodam deo oko ovih zaštićenih stanara, ministarka je ovde objasnila kako, je li, postoje ti zaštićeni stanari negde u Knez Mihajlovoj, imaju neke stanove od nekih sedamdesetak kvadrata. Do sad su plaćali devet hiljada dinara mesečno, a sad će država kao da popravi poziciju, pa će to biti 18 hiljada dinara, a ustvari tržišna cena je 49 ili kako je već ministarka otprilike rekla. Sad, moje pitanje je, ako su to privatni stanovi, otkud državi pravo da zahteva od privatnih vlasnika da vodi socijalnu politiku, pa im nameće cenu od 18 hiljada ako je tržišna cena zaista 49? Znači, imamo jedan veliki raskorak oko toga. I kakve veze ima socijalna politika sa pitanjima vlasničkih prava u stanovima? Znači, ako hoćemo da rešimo socijalnu politiku, to mora sa socijalnim kartama, to moramo da znamo ko su socijalno ugroženi građani, a ne da se to radi na ovakav način i ponovo daje rok od deset godina. Podsetiću predlagače da je prethodni zakon iz 1992. godine nalagao opštinama da u roku od deset godina reši status svih tih zaštićenih stanara, pa se ništa nije desilo. Evo sad ingenziono Vlada ponovo rešava isti problem na isti način dajući rok od deset godina. Tako da se vratim nazad na ovo pitanje – gde nesta onaj član 153? Zašto ste ga uopšte stavljali u zakon, po kome bi oni koji su zakupili vile i druge državne stanove su mogli da ih otkupe na 20 godina bez kamate u dinarima? Zašto ste to uopšte predlagali i zašto je nestao taj član zakona? Ovaj drugi deo, da li ste svesni koliki ćete revolt izazvati kod građana, jer ovo nije uvođenje reda, ovo je uvođenje nameta i pravljenje haosa. Za kraj, bilo je par primedbi oko toga, tobože bilo ranije partijsko zapošljavanje, sad ga nema. Ja zaista ne znam odakle vam obraz da tako nešto kažete, pa građani Srbije jasno znaju našta to liči. U Srbiji ne možete da dođete do posla bez partijske veze. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik, Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog razloga, samo da me ovi gimanstičari da napuste. Ovi što imaju duže noge oni idu napred, ali evo vidite kako lutkari i lutke nas optužuju da smo lutke nekog lutka, a on kad pucne ovako prstima svi za njim, on na čelu kolone. Još jedan od razloga zato što su me ometali dok sam reklamirao ovaj Poslovnik, a inače ja razumem prazne ljude pune sebe, ali nemaju pravo da krše Poslovnik. Dakle, prethodni govornik je ona osoba koja nas često ovde upozorava da smo kršili Poslovnik, odnosno da se nismo držali teme dnevnog reda. Meni lično ne smeta, reklamiram član 106, meni lično ne smeta što je više od pola svog izlaganja promašio. On uglavnom promaši, što je promašio temu ali s obzirom, moramo imati u vidu, da ta poslanička grupa, koja se zove čini mi se „nikad im dosta nije bilo“, prečesto reklamira Poslovnik govoreći da mi to činimo, da ne govorimo o temi dnevnog reda ja sam u obavezi, kolega radi i gledalaca radi, da ukažem na ovu povredu Poslovnika, a vama gospodine predsedavajući ne zameram što ste dopustili da kolega sa svojim sledbenicima je izašao, da kolega može malo da zaobiđe temu. Cenim što ste vi popustljivi prema toj grupi koja se uporno žali da su njihova prava ograničena, a posebno je dirljivo kad se žale u direktnom prenosu da ih nema na Televiziji RTS. Iz tih razloga, malo ubuduće da povedete računa o tome da se ista pravila primenjuju i na ove koji se stalno žale kada oni učine ono o čemu se tako prečesto i žale. Inače, imamo razumevanja za vašu toleranciju i ne tražim da se glasa o ovoj povredi Poslovnika. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Upravo ste sve rekli razloge zašto sam bio tolerantan, zato što se stalno žale kako nemaju pravo da diskutuju. Neka diskutuju, neka građani vide šta imaju da kažu, da ponude i neka ocene njihov rad. Po Poslovniku, Miljan Damjanović. MILjAN DAMJANOVIĆ: Gospodine predsedavajući, prekršili ste član 109, jer se gospodin Saša Radulović neposredno prva dva minuta obraćao poslaniku režima, Aleksandru Markoviću, i ukazivao da nije govorio o temi. Tema je stanovanje. Aleksandar Marković je iznosio podatke vezano za stanove koje, kako on makar tvrdi, su nestali bez ikakvog traga. Čak ako se ne varam o 70 stanova je rečeno, opštini Vračar. E, sad, ja razumem da ga je on s druge strane upitao, ako već ima te podatke, zašto kao poslanik ne podnese ili opština ili javni pravobranilac ili ko već, tužbu protiv određenih lica jer smo mi u prošlosti baš u ovom parlamentu imali prilike da gledamo da su pojedini donosili ovde zatvorske košulje, a da su ih zatim uzimali za svoje savetnike. Pa, se plašim da će Aleksandar Marković jednog dana uzeti za savetnike iste one koje danas optužuje da su nešto pokrali. Znači, u tom smislu Saša Radulović je to mogao da govori, a ne vidim razlog zašto bi prikrivao bilo čiju krađu. Hvala. Gospodine Damnjanoviću, vi ste reklamirali član 109. koji se odnosi na opomene. Koliko je meni poznato, gospodin Marković je kasnije obrazložio da je čitao nalaz DRI. To je nezavistan državni organ. Ja nemam razloga da sumnjam u istinitost diskusije. A sada što se tiče toga da li se obraćao direktno ili nije. Jeste, obraćao se i kolegi Đukanoviću direktno, koji će dobiti sada pravo na repliku. Obraćao se direktno i kolegi Markoviću i ne znam poslaničku grupu koja je više reklamirala Poslovnik, a manje ga se pridržavala, ali to je njihovo pravo. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Replika zato što sam direktno pomenut da sam dobacivao, a nisam, postavljao sam mu pitanje. A znate zašto se smeje ovako cinično? Zato što ne zna ni na jedno da odgovori. A znate zašto ne zna da odgovori? Jer, nije ni pročitao zakon. A znate zašto nije pročitao? Zato što se u ovo ne razume. I, to je stravičan pokazatelje nekompetentnosti ovih ljudi. Da smo primenjivali njegovu ekonomsku logiku gde je tražio da preduzeća daju lične karti, mi bi ekonomski kolaps ovde doživeli. Da smo njegove poreske reforme koje je predlagao, primenjivali, mi bi bili sa dva miliona najmanje u minusu. Tako su to izračunali ljudi koji su ipak od neke struke. A ljudi koji nemaju u svojoj poslaničkoj grupi nijednog pravnika. Možete da zamislite poslaničku grupu bez ijednog pravnika. Pa, to je zastrašujuće. I, ako već pričamo o partokratiji, pa nije naša potpredsednica stranke nego vaša, buduća u Savetu za borbu protiv korupcije. Majka jedne poslanice je u Agenciji za borbu protiv korupcije. Da ne pričamo o tome što svuda po dubini je pozapošljavao svoje drugare, kumovima davao poslove. Kum mu je između ostalog u poslaničkoj grupi i njihovim ženama, odnosno svojoj i kumovoj ženi nameštao poslove tamo gde su bili stečajni upravnici. Oni pričaju o partokratiji. Pa, to je najgore moguće licemerje. Molim vas, zaista ubuduće da kada krenu da pričaju o zakonu, a ne drže se reda, a nama ovde drže pridike, ja vas molim da ih opomenete zato što nemaju pravo nikome da drže lekcije, posebno ne oni koji apsolutno nikakvu kompetentnost u ovoj oblasti nemaju. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Zahvaljujem se poslaniku što mi je omogućio repliku, izneo niz neistina. Naravno u poslaničkoj grupi Dosta je bilo, nema mog kuma, tako da je to jedna izmišljotina njegovog šefa, zajedno sa svim ostalim stvarima koje je kazao. Međutim, činjenica jeste, ono što je stvarno poražavajuće je da je SNS usavršio partijsko zapošljavanje i doveo ga do potpunog apsurda. Tako da nema nigde prostora ni za koga, osim ako ne prolazi kroz njihove partijske komisije i dobije partijske poslove. I onda ti nesposobni kadrovi se postavljaju na najodgovornija radna mesta i prave ogromnu štetu državi. Ako pogledamo recimo ovaj Superhik budžet koji je donesen, u njemu se lepo vidi da je za gubitke javnih preduzeća, koje vode nesposobni kadrovi, odvojeno 47 milijardi dinara. Četrdeset sedam. Penzionerima je oteto 20 milijardi na godišnjem nivou. Možemo da vidimo koliko košta ta neodgovornost SNS-ovih kadrova. Što se tiče ličnih karata, da su one uvedene građani znaju, to je uvođenje reda, znali bi i imovinu, znali bi i obaveze, imali bi finansijske planove, ekonomske planove, sistematizacije radnih mesta i neke bi od njih možda i preživele, a ne ovako da je sve uništeno praktično. Imamo „Železaru Smederevo“, koja je napravila 270 miliona evra gubitka u dve godine, 2014. i 2015. godine, za 2016. godinu još ne znamo. Ne bi imali Er Srbiju koja iz godine u godinu pravi ogromne gubitke, mnogo veće nego što ih je pravio JAT pre toga. Ovo je cena neodgovornosti, cena partijskog parazita koji ubija Srbiju. Drago mi je da mogu na ovakav način da obavestim građane o tome što se zaista dešava i zamolio bi poslanika Đukanovića da nam još jednom omogući da o ovome popričamo.
Reč ima narodni poslanik Đukanović. Izvolite.
Znate o vašoj kompetentnosti će vam reći radnici u preduzećima gde ste bili stečajni upravnik. Najviše vas po zlu pominju, a za razliku od mene i svih nas ovde, pa vi imate presudu od Trgovinskog suda, i vas su kaznili, a ne nas. Prema tome, nemojte vi da pričate o kompetentnosti. Jedna je zaista zastrašujuća stvar ovde. Vi ste se sad mrtvi hladni u vašoj replici odrekli kuma i supruge. Kako biste se tek naroda odrekli? To je jezivo. Mrtvi hladni ste rekli da je to izmišljotina, da nemate ni kuma, ni suprugu, niti bilo koga. Zamislite kada biste vi vodili narod. Vaša buduća potpredsednica je lagala da je finansijski stručnjak, a završila je geološki ili geodetski fakultet. O čemu vi pričate? Lagali ste javnost da imate stručnjaka u Savetu za borbu protiv korupcije, a ona završila geologiju ili geodeziju, šta li je već završila. Kako vas nije sramota? Moram da prigovorim našem pravosuđu, gospodine Arsiću. Znate zašto? Da je ovo malo više pravna država, a trebalo bi da bude, tek se uspostavlja, ovaj gospodin bi bio u zatvoru, a ne u poslaničkim klupama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, replika na pominjanje stranke.
Hvala, gospodine predsedavajući. Svakako bi bilo dobro da onima koji sada nešto glasno negoduju neko jednom objasni kako tačno glase poslaničke odredbe koje regulišu pravo na repliku. To kažem u principu. Sada se obraćam vama, gospodine predsedavajući. Nije retka scena da ti neki mašu nekakvim papirićima kojima se poziva na temu dok traju replike. U najmanju ruku to je smešno, vi to dobro znate i primećujete, ali kada neko ne može za par meseci da pročita Poslovnik i da ga razume, to je već više problem tih nekih. Hteo sam da prokomentarišem samo par stvari, a vi gospodine predsedavajući vodite računa, molim vas, precizno, da li ću da dam osnov za repliku spominjanjem imena ili bilo koje stranke. Vodite računa precizno, jer sam siguran da će onaj koji je ovu repliku izazvao sigurno da traži reč ponovo. Ako ne bude imao osnova, sigurno će da se žali na sva usta kako je nešto strašno progonjen i kako su mu neka prava uskraćena. Zato vas molim za vašu pažnju, gospodine predsedavajući. Što se tiče SNS i partijskog zapošljavanja, pomenuli smo to već danas, ali nije loše podsetiti se. U najmanju ruku je komično da bilo kakav komentar u tom smeru dolazi od onih koji su direkt sa partijskog prešli na porodično zapošljavanje, koji su direkt zloupotrebljavali mogućnost da odrede ko će biti saradnik određenih preduzeća i davali te poslove svom bračnom drugu. To je primer par ekselans, od toga goreg nema. Što se tiče priče o budžetu, vi gospodine predsedavajući ili neko od narodnih poslanika možda bi mogao da prepozna čije su ovo reči, a vi pratite da li sam bilo čije ime izgovorio. Na temu subvencija 2013. godina on objašnjava da ova mera postoji i u drugim državama i da je jasno da mora postojati nešto zbog čega će se ulagači opredeliti baš za Srbiju, pa su subvencije potrebne. Šta mislite ko bi to mogao biti? Da nije možda baš onaj koji danas o tim subvencijama govori sve suprotno. Hvala lepo.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. (Saša Radulović: Replika.)
Prvo, ovako, kada kažete … (Saša Radulović: Replika.) Molim vas, nemojte samo da pobegnete, jer bih htela da vam odgovorim na sve ono što ste tražili… (Saša Radulović: Neću nigde da pobegnem. Replika, predsedavajući.) Znači, molim vas da se zadržite… (Saša Radulović: Replika.) … da zamolimo gospodina Radulovića da ostane ovde. Molim vas ostanite da vam objasnimo, pošto to ne znate, jer ovo nisu stečajni upravnici, nego profesionalni upravnici. To je razlika. (Saša Radulović: Replika.) Molim vas, gospodine Raduloviću, ostanite u sali da vam objasnim. (Saša Radulović: Replika.) Zašto nećete da ostanete u sali?
Predsednik Vlade i članovi Vlade dobijaju reč kada je zatraže i na njih se ne odnose ograničenja u pogledu trajanja izlaganja. Član 96… (Saša Radulović: Replika, predsedavajući.) Gospodine Raduloviću, makar malo budite… (Saša Radulović: Replika, predsedavajući.) Gospodine Raduloviću [[Saša Radulović: Gospodine Arsiću, replika.]] Dame i gospodo narodni poslanici, pogledajte poslanika Radulovića koliko je nevaspitan i ne dozvoljava mi da završim rečenicu i misao [[Saša Radulović: Gospodine Arsiću, replika.]] Gospodine Raduloviću, molim vas da prihvatite [[Saša Radulović: Gospodine Arsiću, replika.]] Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Hvala [[Saša Radulović: Strah od replike.]] A da me pustite, gospodine Raduloviću, da vam odgovorim na pitanje. (Saša Radulović: Ja imam pravo da govorim.)
U skladu sa članom 109. Poslovnika Narodne skupštine, narodnom poslaniku Raduloviću izričem opomenu. Stav 1. alineja 1, 2, 3, 4. (Saša Radulović: Sram vas bilo!)
Ne želim da se mešam, ali zaista nije u redu da vi kažete bilo kome ovde - sram vas bilo. Dozvolite da vam barem odgovorim na mnogo reči koje ste izgovorili o ovom zakonu. Pri tome, ne zbog vas, nego pre svega zbog građana Srbije, jer ne bih volela ni jednog trenutka da pomisle da je sve u haosu, kako vi kažete, da je sve zgurano itd. Ono što je jako važno jeste da ste pomešali pojmove. Dakle, stečajni upravnik nije isto kao profesionalni upravnik u zgradama. Vi profesionalne upravnike posmatrate kao stečajne upravnike. Znači, ovde nije u pitanju nikakav biznis, niko neće zaraditi stotine miliona dinara, kao što ste vi kao stečajni upravnik. Ovde su profesionalni upravnici koji treba da nam pomognu da nam zgrade budu uređene. Pomešali ste u još jednoj stvari. Profesionalni upravnici, istina je, polažu ispit, kao što treba da polažu i stečajni upravnici, ali malo ozbiljniji ispit od onog jednog koji ste vi položili u jednom danu i postali stečajni upravnik. Dakle, to je velika razlika, pa bih molila da još jednom pogledate zakon, pa da onda komentarišete. Nema ovde nikakvih vila, zgrada, ni DIPOS-a, ni ničega u ovom zakonu. Nije bilo ni u članu 152, 153. i 154. Odnosilo se na porodice poginulih policajaca i ranjenih policajaca u ratnim dejstvima… (Saša Radulović: Kako možete toliko da lažete?)
Uključio sam vam mikrofon, gospodine Raduloviću, da svi građani u Srbiji čuju kako ministru dobacujete da laže. Zbog toga sam vam uključio mikrofon, da svi građani čuju kako dobacujete, kako ste nevaspitani i kako ste nekorektni. Nastavite, gospođo ministar.
Za ovo što sam ja rekla postoje dokazi, kao što postoje dokazi vezano za posao stečajnog upravnika, ali i sve ono što će biti uređeno ovim zakonom, ponavljam još jednom, nije stečajni upravnik, nego profesionalni upravnik. Potpuna razlika u odnosu na ono što ste vi radili i bogami ono što ste radili nalazi se očito na sudu, što nisam ni znala, i to je stvarno strašno. Drugo, govorite o partokratiji kažete – zašto Privredna komora Srbije, paradržavna institucija? Privredna komora Srbije je jedna ozbiljna institucija, i mi smo usvojili i zakon koji omogućava da Privredna komora Srbije, zajedno sa privrednicima stvara ambijent da se radi. Normalno je, valjda, da upravo tu se održe obuke. Sve ono što vi niste prošli kao stečajni upravnik, ovi profesionalni ovde za zgrade će morati da prođu i da dobiju licence da bi uopšte mogli da rade ovakav posao. Govorite takođe, u vašem zakonu, da je to naravno potpuno neprihvatljivo za vas, i to je vaša stvar, imate puno pravo da ne glasate ili da budete protiv, ali ne možete da govorite da će ovaj zakon dovesti do haosa među građanima Srbije, i zbog toga je moja obaveza da kažem, da ono što ste rekli nije tačno, i da vas zamolim da bar pogledate zakon, pošto u odnosu na sve što ste rekli, rekla bih da vi zakon niste ni čitali. Kada govorim o zaštićenim stanarima. Da, posao je trebao da se završi do 2000. godine. Neke Vlade ga nisu završile, mi, kao što sve završavamo, završićemo i ovaj posao koji se tiče odnosa između zaštićenih stanara i vlasnika stanova. Hvala.
U skladu sa članom 112. Poslovnika određujem pauzu u trajanju od 10 minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo dalje sa radom. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite. (Saša Radulović: Replika.) Opominjem narodnog poslanika Sašu Radulovića, da institut člana 112. jeste da se sednica vrati u normalne tokove, to je trebao da nauči, poslanik je već devet meseci. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Arsiću, poštovani narodni poslanici, poštovana ministarko, sa saradnicima, drago mi je što vas i u ovom mandatu vrlo često viđamo u ovom visokom domu, zajedno sa vašim saradnicima, što govori o vašem predanom radu. Kako vas, tako i vašeg ministarstva i Vlade, u celini. Moja malenkost neće govoriti o setu ovih zakona, jer ste to bolje učinili vi u uvodnom delu, bolje nego ja i naš predstavnik poslaničke grupe, koleginica Katarina Rakić. Dozvolite samo nekoliko rečenica da kažem o Zakonu o komunalnoj delatnosti. Ovaj zakon, kao i mnogi drugi ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on prezentovao nama, narodnim poslanicima, a i građanima Republike Srbije, prilikom izbora Vlada Republike Srbije, 9. avgusta gospodnje 2016. godine. I da ne zaboravimo, dajem na znanje gospodo, vama narodni poslanici, a i građanima Srbije da je ekspoze predsednika Vlada Republike Srbije, Aleksandra Vučića najtransparentniji, najkonkretniji, najveći 260 strana i najbolji od svih prethodnih 73 ekspozea predsednika Vlada Republike Srbije, počevši od prvog ekspozea predsednika Vlade, moderne Srbije, Prote Matije Nenadovića 1805. godine do danas. Ujedno nas obaveštava dame i gospodo, da je ekspoze predsednika Vlade gospodina Aleksandra Vučića, citiram u jednom međunarodnom časopisu koji se nalazi „Si mago“ listi, to je prvi put u modernoj istoriji Srbije da je jedan ekspoze predsednika Vlade, citiram u tako jednom prestižnom međunarodnom časopisu. Na stranici 56 ekspozea piše, citiram – u preciznoj raspodeli nadležnosti između republike i lokala koja mora da se pojednostavi i izoštri uspostavljanjem čvrstih granica dozvoljenog ponašanja, završen citat, a to se odnosi i na ovaj zakon o komunalnoj delatnosti. Vi koji ste ga pročitali vrlo dobro znate da je razgraničena nadležnost između lokala i republike. Gospodo narodni poslanici, tako to radi naš predsednik Vlade. Po sistemu retko viđenom u novijoj političkoj kulturi Srbije. Ja vam saopštavam taj sistem, a vi ga proverite svaki put kada uzimam reč. Taj sistem je napisano-izrečeno-ostvareno. Napisano kako vidite na stranici 86 ekspozea, izrečeno 9. avgusta, gospodnje 2016. godine u ovom visokom domu Narodne skupštine Republike Srbije i ostvareno, evo gospodo vama na klupama danas. Ti zakoni zaista stoje. Gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona je veoma važan za dalji ekonomski, privredni i ukupni društveni napredak našeg društva. Zato je njegovo usaglašavanje sa nekim odredbama zakonodavstva EU izuzetno važno. On ima izuzetno važnost između ostalog i zbog toga što se Vlada Republike Srbije odlučila i većina građana Republike Srbije i poslanika u ovom visokom domu za modernizaciju Republike Srbije i ovi zakoni danas čine sastavni deo modernizacije Republike Srbije. Neću mnogo o njemu govoriti, ali ću pokušati odgovoriti nekim narodnim poslanicima koji su danas izneli određene primedbe. Jedna od primedbi jeste bila jednog narodnog poslanika koji je predsednik jedne minorne političke grupe, a poznat je po tome što je silazio kroz odžak u ovaj visoki dom i iz potkrovlja ovog visokog doma pretio RIK-u i pošto čitavo jutro, kako vidite i dan je zagovarao ekonomski nacionalizam, poznat je po tome što je 2004. godine za vreme pogroma na KiM sakrio se u jednu biblioteku i kao miš između knjiga tako dočekao taj pogrom. Građani me pitaju zašto uvek neistine priča kako ste videli danas, zašto lupeta kažu? Pošto je profesor srpskog jezika i književnosti, ja sam im odgovorio da je izmislio osmi padež lupetiv. Poštovane dame i gospodo, dozvolite da kažem na primedbu, pošto je rekao da nije bio na javnoj raspravi, iako je gospođa ministarka to opovrgla, dozvolite samo da nekoliko subjekata kažem, da navedem ko je sve raspravljao o ovom zakonu. Pored ostalih, predstavnici resornih ministarstava, i to četiri ministarstva. Primedbu je izneo predstavnik jedne minorne političke grupe, pa verujem da je pročitao ovaj zakon ili se pravi da nije pročitao, ne znam o čemu se radi. Dalje, predstavnici lokalnih samouprava, predstavnici sindikata zaposlenih u komunalnim delatnostima, Privredna komora Srbije, Stalna konferencija gradova i opština i Republička komunalna inspekcija koja je izuzetno ulogu odigrala povodom koncepcije ovog zakona. Nemojte se čuditi, gospođo ministarka, što su vas neki predstavnici političkih stranaka u ovom visokom domu vas i predsedavajućeg izvređali. To dolazi od jednog bivšeg premijera, na žalost i ministra, koji je poznat samo po dve stvari građanima Srbije, u prvom redu zbog toga što je uzeo nezakonito iz budžeta Republike Srbije 530.000 evra za subvencije, a samo zato što je kalemio vinovu lozu na travu i drugo što je vakcinisao kokoške u selu Pukovac i pravio vakcinu od jogurta i vode. Kokoške su uginule, on je uzeo pare i pobegao. Dozvolite da kažem da je poznat i po vinogradu u mestu Čoki i vinariji koja nikada nije bila. Izneli još jednu primedbu da je naša stranka, SNS, koristila se komunalnim preduzećima i da smo svoje kadrove koristili i maltene nečasne radnje radili. Citiraću izveštaj Revizorske komisije ovde u Beogradu. Predstavnici bivšeg režima su tzv. đubretskoj mafiji u Beogradu za vreme svog vladanja oštetili budžet za 319.000 dinara i osuđeni prvi put na 73 godine, ponovo poništili, drugi put 73. Čini mi se da nije još proces završen. Na kraju, uništili su našu prošlost, budućnost naše dece, a nas krive, našu sadašnjost, a da su ostali na vlasti samo godinu dana, pošto je 78 dana ostalo do bankrota, uništili bi naše korene. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, član 104. koji daje pravo na repliku kada se pomene poslanička grupa, član 106. koji kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres i član 107. koji se tiče dostojanstva Narodne skupštine i propisuje kakvim bi tonom i jezikom kolege trebale da se obraćaju jedni drugima. Vi ste propustili da opomenete uvaženog prethodnog govornika, da malo povede računa o Poslovniku kada diskutuje o svojim temama. Međutim, hteo bih i da mu se zahvalim ovom prilikom, jer zaista je zadovoljstvo slušati gospodina Atlagića kako govori. Pozivam SNS da što češće daje reč narodnom poslaniku Atlagiću, jer opozicija samo od toga može da ima koristi.
Ne razumem vaše reklamiranje Poslovnika. Kolega Atlagić je govorio o prethodnom mandatu, pa smo dobili više glasova. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite. MILjAN DAMJANOVIĆ: Što se tiče Zakona o stanovanju i održavanju, član 60. zaista je kriminalno što nije dozvoljeno da se predlažu amandmani iz sledećeg razloga. Stav 4. kaže: „ukoliko lice iz stavova 2. i 3. ovog člana ne organizuje održavanje u skladu sa ovim zakonom, nadležni organ jedinice lokalne samouprave poveriće posao održavanja zgrade organizaciji itd.“ Kada govorimo o jedinici lokalne samouprave, po Zakonu o glavnom gradu jedinica lokalne samouprave je grad Beograd i u čitavom ovog zakonu, ako se ne varam, opština se samo javlja u članu 131. Ovde se postavlja pitanje da li će se kompletno ovo o čemu ste govorili danas, o čemu se vodi rasprava, opet se sve svesti samo na grad Beograd, jer, kao što znamo, u prethodnom periodu je svake godine kako se režim menjao sve više ingerencija grad preuzimao od opština. Trenutno mi imamo situaciju da opštine imaju ingerencije nekada mesne zajednice, a mesne zajednice postoje samo na papiru. Stoga član 161. kaže – jedinica lokalne samouprave može doneti odluku kojom predviđa bespovratno sufinansiranje aktivnosti na investiciono održavanje, u kom slučaju jedinica lokalne samouprave obezbeđuje sredstva u budžetu za učešće u projektima finansiranja ovih aktivnosti i donosi odluku kojom propisuje postupak dodele sredstava, procenat učešća i uslove pod kojima jedinica lokalne samouprave učestvuje u finansiranju ovih aktivnosti. Šta je ovde što ne valja? Imate situaciju i ranije, a i sada nije rešeno ovim zakonom, ovde je moralo da se donese, a u gradu ne postoji takva odluka, morala je da se donese određena odluka. Ako je grad Beograd jedinica lokalne samouprave, onda ne može da se dozvoli gradonačelniku, kao što je išao Siniša Mali i obećava samo deo fasada koje će grad potpuno obnoviti zato što je tako neko doneo odluku, zapravo selektivno, a da s druge strane, drugi građani moraju sami da sakupe sredstva i da održavaju svoju zgradu. Ili, ako govorimo o tome, onda je grad trebao doneti odluku da za sve zgrade važi jedno isto pravilo, a to je 30%, 40%, 50%, u zavisnosti koliko ima sredstava u budžetu grada Beograda, a da ostalo sakupe stanari zgrade. Daću vam primer da su stanari i te kako zadovoljni kada im se ponude takva rešenja. U prethodnih par godina imali ste akciju, ako se ne varam, zajedno za našu fasadu. Opština Stari Grad je raspisala i na konkurs se javilo 166 zgrada. Na žalost, oni su izdvojili sredstva samo za osam i to nije dobro. Svih 166 je bilo spremno da učestvuje za 70%, ali je onda opština s jedne strane napravila diskriminaciju, jer osam zgrada je rešeno, a 158 drugih zgrada nije rešeno u najboljoj nameri. Negde su učestvovali sa 25%, negde sa 20%, negde sa 35%, ali mi sada imamo situaciju da su oduzete nadležnosti opštinama, da nemaju dovoljno finansijskih sredstava i u najboljoj nameri ako su i želeli da izađu u susret svim stanarima svih zgrada, znači 166 koje su se prijavile, oni su u tom momentu mogli da reše samo osam. S druge strane, imamo situaciju, citiram baš zbog fasada gradonačelnika Beograda Sinišu Malog, kaže – u toku je obnova devet fasada, Siniša Mali je najavio da će do kraja godine još 25 fasada biti rešeno u centru grada, a u 2018. godini biće rekonstruisano više od 200 fasada itd, a te fasade vezane su za ulice trg Republike prema Slaviji, Bulevar kralja Aleksandra prema Pravnom fakultetu, Kneza Miloša i Nemanjina ulica. Postavlja se pitanje da li jedinica lokalne samouprave grad Beograd samo poštuje građane u centru Beogradu ili je ona koja je nadležna za 17 opština, koliko ukupno ima pod ovom lokalnom samoupravom? S druge strane, da pričamo kako to ide u praksi. Pošto opštine nemaju tu ingerenciju da to sami rade, onda su oni u obavezi da se obrate gradskom stambenom, pa onda oni njima odgovore – uzmite od svih predsednika opština, članova veća da vidite kako to funkcioniše, a oni odgovore – mi nemamo sredstava, ako vi nađete sponzore ili sredstva, vi to rešavajte, tako da od tog ulepšavanja nema ništa, biće opet selektivno, biće za one u centru. Nemojte da zaboravite da je Beograd i Barajevo i Sopot i Surčin i Voždovac, onaj ruralni deo, kao i druge opštine koje pripadaju gradu Beogradu. Dalje, čl. 126. i 127. koji govore o pravima o obavezama građevinskog inspektora i njegovim dužnostima. Znači, tu nema ništa sporno. Šta je sporno? Sporno je da ste vi kao ministarka tražili da se popišu nelegalni objekti. Od 700 hiljada nelegalnih objekata tada, poslednja informacija koja je bila u javnosti, bilo je popisano svega negde oko 200 hiljada. Tada je rečeno - žalile su nam se sve opštine jedinice lokalne samouprave da imaju mali broj građevinskih inspektora. Nadam se da se tu slažemo. Šta ćete uraditi po tom pitanju? Da li ćete konačno početi da zapošljavate mlade, ambiciozne ljudi koji su završili fakultete, koji su sposobni da rade taj deo posla? Član 131. kaže – protiv rešenja komunalnog inspektora jedinice lokalne samouprave može se izjaviti žalba opštinskom, odnosno gradskom veću. Čemu sada opštinskom veću? Kakve ima veze opštinsko veće ako govorimo o jedinici lokalne samouprave? Šta može da uradi član opštinskog veća? Da primi, da sasluša i da nekome preda papir. Govorimo o ingerencijama. Ne možete spajati babe i žabe, negde da vam je jedinica lokalne samouprave gde je u osnovi zakona član 60, a da onda u nekom narednom članu kažete – ne, može da to radi neko drugi. Pošto se puno govorilo o zadužbinarima i ovim zaštićenim stanarima, ja ću se samo držati člana 141, o iseljenju. U zakonu se ne kaže šta ako zadužbinar podnese zahtev za iseljenje korisniku, a korisnik lokalne samouprave u ovom trenutku nema da dodeli stan. Vi ste govorili o projektu od 10 godina i sada rešavamo problem ljudi koji je nastao pre 70 godina. Isto tako pitam, što ne rešavate problem koji nastao na primer od 1997. i 2000. godine, kada je nestalo preko 700 stanova na nivou Grada Beograda? Zna se čija je to vlast bila. Zatim i o ovim drugim stvarima o kojim se govori. Drugo, šta je problem? Vi kažete jedinice lokalne samouprave. Znači, ako ovaj iz Knez Mihajlove od 76 kvadrata treba da vrati stan, jedinica lokalne samouprave je i Barajevo. Onda mu ponude 76 kvadrata u Barajevu, ili u Padinskoj Skeli, ili u Krnjači, ne znam već gde. To niste regulisali zakonom. Još jedna krucijalna stvar. U zakonu piše do 86 kvadrata. Ja zaista ne znam, mislim da ima oko dve-tri hiljade tih stanara sada i stanova koji su ostali, ne znam tačnu brojku, ali šta ukoliko i da li ima neko ko ima više od 86 kvadrata? Zašto onda određivati da moraju po tržišnoj vrednosti više od 86 kvadrata? Nisu oni nasilno uzeli, to je neko davno njima dodelio. I sami ste rekli - u zakonu kaže kad govorimo pre 60, 70 godina. Ono što je zaista apsurdno, što ste ubacili u zakon, samo delimično za upravnika, ali je bilo dosta reči, to je član 53, st. 2. i 3. Stav 2. kaže – nadležnost profesionalnog upravnika je da prima prijave kvarova ili drugih problema, nepoštovanja kućnog reda, buka i drugi štetni uticaji u zgradi, svakim danom u nedeljnom periodu od 00,00 do 24,00 časova. Onda kaže stav 3. – na osnovu primljene prijave iz tačke 2. ovog stava, obaveštava nadležni organ o problemu, odnosno zahteva preduzimanje odgovarajućih mera nadležnog organa. Hajdemo sada opet praktično. Šta ako u jednoj zgradi ima samo jedan koji je mentalno zaostao ili ima neki namerno problem sa komšijom i zove ga u dva - tri ujutru, buka, šta god? Znači, to je zaista smešno da se u zakonu stavi da neko radi od 00,00 do 24,00 časova. Vi možete mahati rukama, ali to je zaista smešno. Onda, kažete da istog momenta on treba da obavesti nadležni organ. Da li će u tri ujutru upravnik obavestiti Grad Beograd o problemu da je crkla sijalica u zgradi? Hvala. Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Hvala na komentarima, ali niste podneli nijedan amandman. Ako imate toliko dilema i predloga, žao mi je što to onda niste uradili da razmotrimo te amandmane. Na ovaj Zakon o stanovanju niste podneli nijedan amandman, možda ste o drugim zakonima, ali ja pričam o ovom. Hajde da krenemo od zaštićenih stanara. Ja razumem da vi posmatrate tu sad samo jednu stranu, a to su zaštićeni stanari, ali obaveza države i Vlade jeste da posmatra i jednu i drugu stranu, i vlasnike stanova i zaštićene stanare. Svi se slažemo, desilo se nekada, ali sada je mogućnost i način da to jednom zauvek rešimo. Dakle, dali smo rok od 10 godina, dali smo mogućnost da se nađe adekvatan stan, tačno su propisani kriterijumi za tako nešto i to piše u članu 90, da sad ne čitam ovde koji su to kriterijumi. To svakako neće značiti na konkretnom primeru, kako vi kažete, da će neko iz centra, recimo sa Terazija, da ode u Ovču, ili kako ste već rekli. Svakako će se voditi računa o tome, ali to takođe ne znači da će dobiti stan u samom centru na Terazijama. Dakle, postoje neki kriterijumi koji će usloviti to kako će lokalna samouprava, recimo u ovom slučaju Grad Beograd koji ima najviše takvih zaštićenih stanara, ukupno ih je 1.490, a Beograd ih ima npr. 1.100 itd, znači, Grad Beograd će napraviti program, dužan je da napravi plan i program i da se to lepo usvoji na Skupštini grada i da krene polako da rešava ta pitanja. Drugo, kada ovde pominjete oko toga da li jedinice lokalne samouprave, da li je Grad Beograd, prvo, vi znate da jedinica lokalne samouprave jeste i opština i grad itd. Kada govorimo konkretno o Gradu Beogradu, Grad Beograd je to uredio svojim statutom. Naravno da on može da poveri neke delatnosti i opštinama, ali je Grad Beograd taj koji će, npr. u prinudne uprave, biti taj koji će, ako ne poveri taj posao, svakako jedinicama tipa Voždovac, Stari Grad, itd. eventualno dodeliti prinudne upravnike, ukoliko npr. za tim bude postojala potreba. Znači, stvar je grada i statuta kako će da uredi svoje odnose. To može nama da se sviđa ili ne sviđa, ali onda morate da budete deo Skupštine grada i da utičete na neku drugačiju vrstu odluke. Skupština Grada Beograda je smatrala, odnosno donoseći statut je smatrao da ovo radi na najbolji mogući način, jer će tako jednostavno da reši ozbiljne i goruće probleme koji svakako postoje u gradu, a koji se polako iz dana u dan rešavaju. Jedna glavna poruka iz svega jeste da niko neće ostati bez stana, odnosno bez krova nad glavom. Mislim da je to važno da se kaže još jedanputa, prosto da neko ne bi mislio da će zaštićeni stanari ostati bez stanova, da vlasnici stanova neće dobiti svoje stanove, ili da će neko kroz delovanje upravnika itd. takođe imati, ono što smo imali prepodne u raspravi, prinudne izvršitelje. Znači, toga nema. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, javljam se po članu 107. Poslovnika, a može i po članu 27, jer i vi ste upoznati, gospodine potpredsedniče, a i pored vas je i zamenik sekretara, da jednostavno nije istina ovo što govori gospođa Mihajlović. (Aleksandar Martinović: To je već bilo.) Gospodine Martinoviću, budite samo malo strpljivi i čućete i vi o čemu se radi, pošto ste i vi učesnik ove zavere, ako tako mogu da je nazovem. Podsetiću vas da to tako ranije nije bilo, ali vi ste se sada izveštili u tim nekim skupštinskimposlovničkim manipulacijama, što mislim da je krajnje nekorektno i nije dobro, a jednog dana će to da vam se obije o glavu. Naime, gospođo Mihajlović, radi se o tome da smo mi podneli 29 amandmana na Zakon o stanovanju, jer imamo velike primedbe, a gospodin Damjanović je govorio o nekima. Nemate ih zato što je skupštinska većina odlučila 4. decembra da vaš zahtev, zahtev Vlade Republike Srbije da se zakon nađe po hitnom postupku, ne bude izglasan po hitnom postupku. Mi smo u pokušaju da to uradimo jer nismo bili o tome obavešteni, jer ranije je, a toga se vrlo dobro seća gospodin Martinović, Skupština, odnosno poslanička grupa uvek dobijala u pisanoj formi da Narodna skupština nije prihvatila Vladin zahtev da se neki zakon nađe po hitnom postupku, što ste vi sada prestali da radite, nego eto, kao što sada ne znamo ni do kada se radi, ni kako, ni šta, ni kada će da bude Kolegijum Narodne skupštine, koji će se zakoni naći na dnevnom redu. Tako da, desilo se, gospođo Mihajlović, a velike zamerke imamo. Gospođa Radeta, poslanik SRS, koja je jedna od, ja bih slobodno rekla, boljih pravnika kada je u pitanju ova oblast, uradila, kao i mi drugi poslanici, mnogobrojne amandmane. Eto, to je razlog zbog čega se nisu našli u Skupštinskoj proceduri.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Smatram da nisam u ovom trenutku prekršio član Poslovnika na koji ste ukazali. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Pravo na repliku, narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite. MILjAN DAMJANOVIĆ: Hvala, predsedavajući. Ministre, niste odgovorili na dve-tri ključne stvari, ajmo da ponovimo. Prvo, ni jednog trenutka niti sam bilo koga branio, ni jednu ni drugu stranu, nego sam govorio o manjkavosti, šta ako i da li grad Beograd, pošto govorimo o 1.100 takvih slučajeva, za deset godina ima strategiju da napravi stanove i zgrade koje će moći da tim ljudima omogući sutra da izvrše otkup? Druga stvar, govorio sam o građevinskim inspektorima. Niste mi odgovorili. Vrlo je bitno. Non-stop govorimo o tome da imamo puno mladih koji odlaze, fakultetski obrazovanih, koji su spremni da grizu, a i te kako dobro znate da su i te kako potrebni za ove poslove, jer ne mogu da postignu, vrlo ih je malo. S treće strane, govorili smo o opštinama i o gradu, konkretno pitanje sam vam postavio za fasade. Da li to znači da ćemo imati, ako gradonačelnik samostalno donese odluku, jer ovaj to zakon omogućuje, da li je tako ili nije, da ide Beogradom i da kaže – ovih 200 fasada mi rešavamo, vi ne plaćate ništa, a za ostale ćemo videti kako se budemo dogovarali? Zato što negde imamo slučaj da građani, stanari, nisu dali ni 1% za popravku svoji fasada, s druge strane imamo da su davali 30-35%. To je ugnjetavanje onih koji poštuju zakon ove zemlje i koji žele da pomognu. Znači, apsolutna diskriminacija ljudi koji plaćaju. To je kao, pošto ste resorni ministar, kada govorimo o diskriminaciji, kao kada non-stop zahtevate da se sruši objekat u Surčinu na Ledinama, a s druge strane vikendice Tomislava Nikolića, koje, apsolutno sva javnost je upoznata, ne želite da srušite i koje se vode na njegove sinove. Jedna se vodi na Branislava, koja je na tri parcele, a druga na mlađeg sina koji je na jednoj parceli. Ja razumem da je gospodin Stojmirović dobro oblikovao Tomislava Nikolića možda u ovom naučnom delu, ali nisam znao da… Zahvaljujem, kolega Damjanoviću. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ja zaista ne znam zašto bi bio problem da i lokalne samouprave, gradovi i država pomognu u sređivanju fasada. Ja mislim da to samo svi možemo da pozdravimo i da podržimo. Da li je tako? Ovaj zakon, ništa niko ne radi svojevoljno. Postoje određene, vi ste pomenuli jednu opštinu i javni poziv i veliki broj stambenih jedinica praktično predstavnika koji su se javili da se fasada uredi. Ono što je bila suština u tome, pošto sam ja tražila informaciju, videćemo do detalja, jeste da se gledalo šta je najurgentnije ili najhitnije. Baš zato, u odnosu sada, recimo, na usvajanje ovakvog jednog zakona, mi ćemo imati situaciju da hitnim radovima mora da se bavi jedinica lokalne samouprave, odnosno grad, a oni podrazumevaju i one fasade gde zaista postoje ozbiljni problemi. Kada govorite o građevinskim inspektorima, mi imamo zabranu zapošljavanja, to je tačno, ali postoje zaista gradovi u Srbiji koji imaju jednog i imali smo čak dva grada koji nije imao nijednog građevinskog inspektora. To smo u međuvremenu rešili. Moje mišljenje je da treba da ih ima više i potpuno sam saglasna, kao što Zakonom o ozakonjenju smo omogućili da se na samom sprovođenju zakona zaposle ljudi na određeno vreme sa Nacionalne službe za zapošljavanje, dakle, ne ni na jedan drugi način, tako verujem da u narednom periodu, ako hoćemo stvarno da implementiramo sve zakone i da stvarno imamo rezultate zakona, mi moramo da imamo mnogo više ljudi u inspekcijama, pa i građevinskoj inspekciji. Kada pominjete, inače, objekat na Ledinama, onda da, to je bilo i vaše poslaničko pitanje i vi ste dobili odgovor od Ministarstva, ali samo radi javnosti da se zna, Zakon o ozakonjenju, pošto tu ima dosta licemerja, možda čak, da se ne naljutite, i vaše političke partije, Zakon o ozakonjenju je pre svega napravljen upravo da pomogne onim ljudima koji su dolazili iz drugih krajeva tadašnje Jugoslavije, u trenucima koji jesu bili jako teški, i nastanjivali se u određenim delovima naše zemlje u okolini Beograda da im pomogne da mogu da ozakone svoje objekte, svoje kuće koje su gradili, zbog toga što oni drugog doma nemaju. Ali, objekat koji vi pominjete, taj koji je građevinski inspektor s Novog Beograda dao rešenje o rušenju, je objekat koji je počeo da se gradi nakon donošenja zakona, znači nakon novembra 2015. godine. Samo da napravimo razliku, da ne stavljamo neke stvari u isti koš, pošto po nekim raznim izjavama se pojavljuje kako Ministarstvo hoće, pod znacima navoda, da ne zvuči sada ovo ružno što ću reći, „jadnim ljudima koji su došli da ruši objekte“. Ne, naprotiv, mi njima hoćemo da ozakonimo objekte, ali oni koji su gradili posle novembra 2015. godine ne mogu da ozakone svoje objekte nakon donošenja Zakona o ozakonjenju. Samo malo objašnjenje, vezano za vašu rečenicu oko Ledina.
Zahvaljujem. Kolega Stojmiroviću, vi jeste pomenuti u izlaganju kolege Damjanovića i imate osnova za repliku. Izvolite. LjUBIŠA STOJMIROVIĆ: Poštovane koleginice i kolege, ne mogu da razumem mladog kolegu Miljana Damjanovića, za koga sam i ja smatrao da je zbilja jedan mladi čovek koji će se dokazati u svom poslu, da nema nikakvih drugih problema u životu, osim Tomislava Nikolića kao mog studenta. Ako je SRS, radikalima i mladom kolegi Miljanu najveća muka to što Tomislav Nikolić više nije njihov predsednik, mislim da u predsedništvu postoji i neka služba zamenik predsednika, pretpostavljam da postoji neka služba za pritužbe, žalbe, jadikovke itd, pa neka odu tamo da se žale. Tomislav Nikolić jeste polagao kod mene ispit i on je svojim znanjem pokazao da zaslužuje ocenu koju je dobio. Tomislav Nikolić je bio koautor sa mnom na jednom radu i ja to ne krijem i to je u redu. Ali, SRS je Tomislava Nikolića promovisala na sajmu knjiga. On je autor dvadesetak knjiga, naučnih dela, kako oni ovde kažu, koje je plasirala SRS, gde je recenzent bio uvaženi kolega Šešelj. (Nataša Sp. Jovanović: Pročitajte kako se zovu knjige.) Kako da ne, sve za vas. „Agresija se nastavlja“, „I Bijeljina je Srbija“, „Dostojanstvo i Kosovo“ itd, ima ih mnogo, da ne čitam sve. (Nataša Sp. Jovanović: I zadnja „Šešelja za predsednika“.) Ne, ta nije zadnja, ta je prva, pretpostavljam, za vas. Ta je prva za vas. Ali, ako ste već pripremali Tomislava Nikolića, s obzirom na ovoliko knjiga, za kandidata za Nobelovu nagradu, ja vam želim da to uspete, ali nemojte da se hvatate stalno za to što je čovek polagao kod mene ispit i položio ispit. Pa mnogo vas iz SRS je polagalo kod mene i položilo, nema problema nikakvih, jer vi ste svojim znanjem pokazali da ste zaslužili te ocene. Zahvaljujem. Kolega Damjanoviću, dao sam vam maločas dodatna dva minuta, imali ste prilike da pojasnite i da dodatno postavite pitanja. Sada ću iskoristiti svoje pravo iz člana 104. stav 3. i nastaviti dalje sa radom, obzirom da smo se previše udaljili od onoga što jeste tačka dnevnog reda i dajem reč sledećem govorniku. Reč ima narodni poslanik Marko Gavrilović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovana ministarko i gosti, ako se osvrnemo na period od 2000. do 2012. godine, čega možemo da se prisetimo? Možemo da se prisetimo lošeg stanja u privredi, velike nezaposlenosti do 25%, loših privatizacija i još mnogih drugih problema u ovoj zemlji, koje ne bih sada da pominjem i da otvaram neke druge replike. Takođe, ne smemo to nikada da zaboravimo i moramo uvek da se sećamo toga što se desilo u tom periodu, da bi sprečili i da se to ponovo ne dogodi. U tom periodu kada ste pokušavali da odete na neki put iz ove zemlje, avionom niste mogli jer se letelo na dve-tri čarter destinacije do Crne Gore i do nekih okolnih glavnih gradova bivših republika stare Jugoslavije. Ako ste hteli negde da odete sa železnicom, voz bi se pokvario negde usput. Na kraju, ostalo vam je da krenete kolima, ali usput bi negde udarili u neku udarnu rupu, došlo bi do nekog defekta i tu bi se završilo vaše putovanje. E, to je bila Srbija u periodu od 2000. do 2012. godine i to nikad ne smemo da zaboravimo. To moramo da sprečimo da se ponovi. Kada je narod ukazao poverenje SNS-u i Aleksandru Vučiću i kada je Aleksandar Vučić doveo strateškog partnera „Er Srbiji“ – „Etihada“, šta smo dobili? Dobili smo da je „Er Srbija“ ima novu flotu Er basovih aviona, da danas godišnje ima pet miliona putnika, da putuje prema 57 destinacija u svetu, da imamo direktan let za Njujork i da će se uskoro let prema Kini dogovoriti, i nadam se biti realizovan. Kakvo je pre bilo stanje 2012. godine u državi, takvo je bilo i na aerodromu? Danas je to potpuno druga situacija. Imamo Aerodrom „Nikola Tesla“ koji se sada ubraja u aerodrome koji su lideri u regionu. Većina tranzitnog saobraćaja robnog prelazi preko našeg aerodroma, a i putničkog. Takođe, imamo terminale nove urađene koji mogu da prime i najveće avione. Dalje ulaganje u ovaj aerodrom će ovaj zakon novi omogućiti. Što se tiče aerodroma tu možemo da kažemo da će ovaj zakon doprineti da se ulaganja ostvare na aerodromu u Nišu, a i ovaj novi aerodrom na Zlatiboru. Energiju koju je uložio Aleksandar Vučić sa Vladom u vazdušni saobraćaj, takođe je uložio i u drumski saobraćaj i drumsku infrastrukturu, gde je imao veliku pomoć ministarke. Ulaganjem u infrastrukturu završili smo Koridore prema Bugarskoj i završićemo Koridor prema Rumuniji, prema Grčkoj, i Koridor 11, prema zapadnom delu Srbije. Time ćemo Srbiju uvrstiti u jednu od najpoželjnijih zemalja u regionu za ulaganje i privući ćemo investitore, koji su naravno u proteklom periodu otvorili veliki broj firmi i zaposlili u Srbiji 120.000 radnika. Samom količinom tih radnih mesta, poveća će se standard u Republici, poveća će se potrošnja, doći će do rasta u privredi, do protoka robe, a poveća će se i standard građana. Ulaganjem u infrastrukturu vazdušnog saobraćaja i drumskog saobraćaja, novi investitori će doći, a postojeći će otvoriti nove pogone i do 2020. godine se planira i zapošljavanje do 200.000 radnika. Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem ima viziju da Srbija postane moderna i napredna zemlja, i da do 2022. i 2023. godine, budemo i članica punopravni član u Evropskoj zajednici. Nadam se da će narod, kao što je ukazao poverenje i dao skoro dva miliona glasova, ove godine to učiniti na narednim izborima i omogućiti Srbiji i Aleksandru Vučiću i Vladi, da sve ovo što je zacrtala u ovom periodu ispuni i da još više od toga u narednom periodu učini i ispuni. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Aleksiću, vi ste po redosledu prijavljenih narodnih poslanika, prisutni ste u sali, i moja je obaveza da vas pročitam, imate samo jednu sekundu. Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Ivan Manojlović. Izvolite. Molim vas, reč ima poslanik Ivan Manojlović.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, evo, danas je pred nama ovde nekoliko zakona, neću reći važnih, jer za nas u SNS ne postoje zakoni važni ili oni manje važni, ali dobrih predloga zakona, tj. predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona. Predlog zakona koji je, tj. koji se odnosi na komunalne delatnosti, je nešto na šta ću se ja ovom prilikom osvrnuti, a koji predstavlja zaista jedan logični nastavak na onaj važeći zakon do ovog trenutka, ako je, priznaćemo svi, bio prilično štur. Novi zakon razrađuje detalje, precizira međusobne odnose, prava i obaveze svih učesnika u vršenju komunalnih delatnosti. Danas smo eto u toku rasprave čuli potrebu pojedinih predstavnika opozicije da onda kada ih mi podsetimo na neki njihov minuli rad, da tada krenu da se odriču jednih drugih, ali u istom trenutku i da ih brane. Tačno je da su neki od njih po prvi put u ovom parlamentu ali moraju da znaju da to što su promenili odele i seli u ove klupe ne može da ih opravda za ono što su radili na lokalnom nivou. Takođe, podsetiću i na reči Teodora Husa koji je rekao – ko govori istinu, taj ima pravo da bude zaboravan. Sudeći po tome opozicija ovde i te kako nema prava da bude zaboravna, pa ću ne zbog njih, već zbog građana Srbije podsetiti samo na neke stvari tj. na neke činjenice koje su se dešavale na lokalnom nivou u Trsteniku, a koje se i te kako tiču i odnose na ovaj Zakon o komunalnim delatnostima. Evo, samo primera kako je JKP Komstan iz Trstenika, a pod sloganom – stručnost iznad politike radilo u periodu do dolaska SNS na vlast. Godine 2008. ondašnja vlast postavila je direktora koji je vrlo brzo nakon početka njegovog mandata tj. nakon njegovog postavljenja bio uhapšen i to zbog zloupotreba službenog položaja, to je zbog malverzacija, a prilikom čišćenja akumulacionog jezera na izvoru Zvezdan.
Kolega Manojloviću, nadoknadiću vam vreme ali vas molim da se vratite na dnevni red, na ono što je tema dnevnog reda.
Ovo je sve vezano za komunalno preduzeće i želeo bih samo da povežem kako je to teklo u proteklom periodu.
Molim vas, da se držite dnevnog reda.
Zaista ja sam svo vreme u temi. Dvadeset miliona dinara je ovo javno komunalno preduzeće tada potrošilo i tom prilikom je nestalo devet hiljada metara kubnih peska. Tada ta ista bivša vlast zapošljava drugog direktora koji nakon određenog vremena takođe biva uhapšen i to jer je, zamislite, negde izgubio kamion smećar. Takođe, i zbog javne nabavke tj. zbog izbegavanja raspisivanja tendera javne nabavke za nabavku kamiona. Onda ta ista bivša vlast u javno komunalno preduzeće uvodi trećeg direktora koji je ostavio dug od 40 miliona dinara i pune fioke ne proknjiženih računa. Jedino što je bilo zaista redovno u tom javnom komunalnom preduzeću za vreme te bivše vlasti bile su restrikcije vode, a koje su naravno kao i sve ostalo rešene kada je SNS došla na vlast, tj. kada je preuzela taj resurs za komunalne delatnosti. Takođe, vraćeni su, danas eto i svi dugovi i prema Direkciji za vode i svi porezi i doprinosi kao i isplata na osnovu tužbi radnika. Danas se rade projekti poput magistralnog cevovoda koji će vodu i odvesti u selo Počekovinu koje se takođe nalazi u opštini Trstenik. Želeo sam da kažem, da eto, upravo zbog ovakvih slučajeva, ali zbog izuzetnog značaja komunalnih delatnosti za život građana Srbije jasno je da je zatečene probleme potrebno što hitnije rešavati, ali na dobro osmišljen, na celovit način, na dugoročno održivim osnovama što smatram da ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama zakona i predviđa. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov, povreda Poslovnika.
Da li ste zaista, gospodine Milićeviću, začuđeni što hoću da vam ukažem na to da ste povredili Poslovnik? Član 98. jasno propisuje kojim redosledom narodni poslanici govore. Prethodni govornik se na spiskovima, koje smo mi dobili i skinuli sa e-parlamenta, u zagradi, tamo gde piše na koji način se određujemo prema zakonima, nalazi na broju 81. kao neopredeljen. Ovde se sada nama obraća umesto narodnog poslanika koji se izjasnio kao da podržava zakon. Molim vas da objasnite – kako to narodni poslanici u toku rasprave mogu da menjaju, ne redosled, nego opredeljenje i način na koji će se opredeliti prema Predlogu zakona i da nam kažete da li je to i nama dozvoljeno? Ja znam da mi eventualno, ako se umilostivite, možemo međusobno da se zamenimo, i to nekada možemo, a nekad ne možemo, a onda vidimo da poslanici SNS mogu da menjaju čak i opredeljenje u toku sednice. Ako je to istina i neko može od neopredeljenog da pređe u to da podržava zakon i da se kao takav pojavi na spisku koji je odštampan nekoliko sati ranije, onda nam recite, pa da i mi to radimo. Vidim da SNS ima nameru da određeni poslanici uvek govore posle određenih poslanika. Očigledno je prethodni govornik imao nameru da govori nešto o Trsteniku. Nije baš bio naročito uspešan, pa ne možemo da shvatimo šta je želeo da kaže, ali ne može to da radi kršeći Poslovnik. Molim da ukažete kolegama iz SNS da to rade malo pažljivije. Neka malo porazmisle, neka vide kako ide ta prijava za reč, neka vide kako se mi prijavljujemo, pa nek onda u skladu sa tim planiraju kako će prijaviti svoje govornike. Ovo je apsolutno u suprotnosti sa Poslovnikom i molim vas da ne dozvolite ubuduće da narodni poslanici menjaju opredeljenje u toku rasprave.
Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Aleksandra Jerkov: Želim da mi obrazložite.) Obrazložiću vam, naravno. (Miroslav Aleksić: Replika.) Nemate osnova za repliku, ali sam prvo u obavezi da dam obrazloženje. Dakle, to da li imate mogućnost i da li želite da menjate svoje opredeljenje, to je na vama, to je vaše legitimno pravo, ali što se tiče konkretno mesta i redosleda prijavljenih poslanika, znate da je to praksa i da se to dešavalo u okviru poslaničke grupe i vama je to bilo dozvoljeno i tokom proteklih dana. Dakle, ovde je stvar potpuno jasna. Kolega Manojlović je govorio 15. po redu narodnih poslanika prema prijava za reč. Petnaesti je trebao da govori poslanik ili poslanica iz SNS. Kolege su se u okviru poslaničkog kluba SNS dogovorile, napravile određene izmene i kolega Manojlović je govorio ispred poslaničkog kluba SNS, što je njihovo legitimno pravo. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi? (Da.) Zahvaljujem, koleginice Jerkov. Gospodine Aleksiću, vi smatrate da imate osnova za repliku time što je pomenut Trstenik. (Miroslav Aleksić: Poslovnik.) Ne možemo se igrati, kolega Aleksiću. Rekao sam da nemate osnova za repliku. (Miroslav Aleksić: Morate da mi date povredu Poslovnika.) Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Reklamiram član 106. Poslovnika – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Dakle, prethodni govornik je govorio o nekom periodu od pre sedam, osam, desetak godina u Trsteniku. Meni zanimljivo, jer je on iz Kruševca, otkud on da govori o Trsteniku i zato me ne čudi ovoliko gluposti i nebuloza koje je govorio. Što sej tiče iznetih stvari o Trsteniku, zamolio bih govornika da se bolje upozna sledeći put kada bude želeo da govori o Trsteniku, jer čovek koga je optužio da je nešto proneverio… (Predsedavajući: Razumeo sam...) Dozvolite. Završavam. Nemojte me prekidati. … je čovek koji sada čini lokalnu vlast sa SNS u Trsteniku, a takođe gospodin iz Kruševca koji je mene lično želeo da prozove je u Kruševcu poznat po… [[Isključen mikrofon.]]
Ukazali ste na povredu Poslovnika. Neću vam dozvoliti da kroz ukazanu povredu Poslovnika replicirate. Da li želite da… (Katarina Rakić: Oduzmite im vreme.) Oduzeo bih da imaju, ali nemaju vremena. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni? Zahvaljujem. Kolega koji je maločas govorio dolazi iz Kruševca, ali on ne predstavljamo u Narodnoj skupštini samo građane Kruševca, već građane Srbije i naravno da ima potpuno pravo da govori o svim opštinama i gradovima na teritoriji Republike Srbije. Njegovo izlaganje sam shvatio u kontekstu efekata loših i dobrih primera kada je reč o Zakonu o komunalnim delatnostima i ne vidim da sam time povredio Poslovnik. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Hvala. Poštovani gospodine Manojloviću, hvala vam što ste se dotakli zakona koji je jako važan, o kome se manje govori a to je Zakon o komunalnim delatnostima. Naravno, vi ste izneli određene primere. Mislim da je puno takvih primera na teritoriji cele Srbije, gde mi imamo potpuno urušena komunalna preduzeća baš zbog toga što su se u nekom prethodnom periodu predsednici opština ponašali kao neke gazde tim preduzećima, umesto da su ulagali u razvoj tih preduzeća. Onda imamo situaciju da je nastao veoma veliki broj dugova u raznim komunalnim preduzećima, a to je toliko važno za građane svakog grada, svake opštine i Vlada Republike Srbije na čelu sa gospodinom Vučićem, mi smo sve te dugove zbog građana Srbije platili. To nisu mali dugovi lokalnih samouprava za vodu, za smeće, za raznorazne stvari, ali nije stvar u tome što smo to platili, mi sada moramo da učinimo sve da podignemo komunalna preduzeća, da ona zaista mogu kvalitetno da daju, odnosno da ispunjavaju svoju delatnost i da daju kvalitetne usluge. I to nije lak proces, budući da su najmanje 10 godina uništavana. Setite se, između ostalog, ranije i toplana i preduzeća koja se bave vodovodom i kanalizacijom, bilo je svega na teritoriji Srbije. Hvala vam što ste stavili akcenat na taj zakon, jer ja mislim da je ovaj zakon vrlo važan, ali nekako ga je Zakon o stanovanju malo poklopio. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Poštujući vreme i poštujući važnost zakona koji su nažalost objedinjeni, ja ću govoriti nekoliko minuta o Zakonu o stanovanju. Moram na početku da kažem da smatram da je odnos… Gledaju nas ceo dan ministarka, verujem da i vi znate, građani. Uznemireni su. Imaju različite informacije i važno je ono što dolazi iz ovog Doma. Nažalost, tokom čitavog dana, diskusija je sve samo ne o onome šta građanke i građane Srbije najviše muči. Obraćamo se, pričamo o svemu, samo ne o onome kako će ovaj zakon koji uređuje svakodnevni život građana, koji se bukvalno tiče i zadire u njihova prava i obaveze… Svaki zakon je posvećen životu ljudi, ali Zakon o stanovanju koji uređuje način na koji mi koristimo naše zajedničke prostorije i naše privatne stanove, odnos države prema tome je nešto što zabrinjava svakog građanina. Nažalost, ove diskusije koje su posvećene 90% premijeru Srbije ne prepoznaju i rugaju se zabrinutosti građana koji nas slušaju i očekuju od nas rešenja. Podneli smo veliki broj amandmana. Nisu svi „briše se“, neki su veoma konkretni, iako ne smatram da su amandmani „briše se“ nerelevantni, oni su i više od stava. Na kraju moram da kažem, na početku, odnos Vlade prema Skupštini, prema narodnim poslanicima opozicije nije samo odnos prema poslanicima opozicije. Kada mi imamo dva dana da spremimo osam važnih zakona, to je odnos prema građanima Srbije, jer mi ovde zastupamo njih. Mi smo dužni da pregledamo sve zakone, da pripremimo amandmane i da zastupamo njihov glas, tako da to nije odnos prema opoziciji, mnogo gore, to je odnos ove vladajuće stranke i koalicije prema građanima Srbije. Dakle, ovaj zakon utiče na svakodnevni život građana. Način na koji govorimo o njemu je loš. Namera, gospođo ministarka, da se uvede red u Zakon o stanovanju, uopšte u ovu oblast, je dobra. Ja nemam nikakve sumnje da su vaše namere dobre, međutim, u trenutku kada svoje namere pretočite u ovakav predlog rešenja prestaju da budu relevantne. Rešenja koja su predložena u ovom zakonu su loša. Ona duboko ugrožavaju nekoliko stvari. Prenormiran, danas smo čuli taj argument. Apsolutno jeste. Ovim zakonom praktično uvodimo nekoliko novih organa. Prenormiranost, rast neke obaveze koje su već normirane u nekim zakonima. Restriktivno vam je. Važnije od toga, njegov duh je potkazivački, da prijavimo komšiju u čijem stanu živi zakupac, da prijavimo Poreskoj upravi. Mi danas imamo u 2016. godini u Srbiji kandidata za članstvo u EU poresku upravu koja ima kampanju – prijavi komšiju, prijavi podstanara, zovi na ovaj broj telefona, pošalji mejl na ovaj mejl ili prijavi da u nekom stanu na trećem spratu živi neko lice koje nije prijavljeno. Dakle, zadire se u privatnost građana, o tome ću nešto više da govorim, udara se na nepovredivost stana i ponovo se čini nepravda tzv. zaštićenim stanarima, koji su ovakvim rešenjima sve, samo ne zaštićeni. Član 153. iako je on amandmanski povučen i 152. i 154, mene ne sprečava da o njemu kažem nekoliko reči, zato što je to ponovljena namera da uradite nešto što i pre nekoliko godina predsednik odbio da potpiše zakon koji je ovde usvojila ova većina, Zakon o prodaji državne nepokretnosti, vi ste tu nameru da se povlašćenom krugu lica koji žive u luksuznim vilama, oni te vile otkupe, a 20 godina bez kamate vaše obrazloženje vrlo je interesantno zašto to povlačite. Nadam se da će se zbog onoga što ste rekli u obrazloženju, a to je da se porodicama poginulih policajaca i vojnika nađe rešenje vrlo brzo u podzakonskim aktima ili u predlogu nekog drugog zakona. Građanima se umesto sigurnosti ovim Zakonom o stanovanju, uteruje strah, umesto odgovornosti, njima se uteruju nove procedure, novi troškovi, novi organi, nove komplikacije sa birokratijom. Prostori za zloupotrebu u ovom zakonu, i naši amandmani se odnose uglavnom, odnosno 90% oko toga su neverovatno veliki, molim vas da ih detaljno pogledate. Mi praktično uvođenjem profesionalnih upravnika i prinudnih upravnika, kada lokalna samouprava jednoj zgradi uvodi u prinudnu upravu, praktično uvodimo novi politički organ koji negde ispod mesne zajednice, pa mesna zajednica, pa opština, građani danas imaju problem sa ostvarivanjem prava. Vi ste, koleginici Čomić, koja vas je nekoliko puta danas, kao ovlašćena predstavnica pitala koliko ima registrovanih skupština stanara, nismo uspeli da dobijemo taj odgovor. Kako mislite da će se danas stanari organizovati, kako mislite da će oni danas uspeti između sebe da se dogovore da neko od njih, komšija, koje poznaju prihvati se obaveza koje ovim Predlogom zakona, uvodimo neverovatno više obaveza nego što su oni imali u prethodnim zakonima? Samo nekoliko, vlasnik posebno, vezano za prikupljanje podataka, obrazloženje koje je stiglo i mišljenje na naše amandmane je, sve samo ne zadovoljavajuće, poverenik za zaštitu podataka o ličnosti nam je na to skrenuo pažnju, ne samo da je upravnik dužan da prikuplja evidenciju o tome ko živi u kom stanu, nego vi u ovom Predlogu zakona obavezujete i vlasnika stana da kada zaključi ugovor o zakupu sa stanarom koji je kod njega da on to mora da da i upravniku. Šta će upravniku ti podaci? Za šta ih on koristi? Kome ih daje na uvid? Kada budu polagali te kurseve, dobijali licencu Privredne komore, da li oni znaju šta smeju, odnosno ne smeju da rade sa tim podacima? Gde ovde piše da oni nikako neće te podatke podneti poreskoj upravi? Šta garantuje, ne meni, ne nama, nego građanima da ti podaci, uključujući sa jedinstvenim matičnim brojem građana, neće završiti kod poreske uprave do drugih? Kada govorimo o – smanji porez, povećaće se kirije, o tome sam govorila da će ljudi jedni druge prijavljivati gde stanuju stanari, sporno je praviti od upravnika zgrada nekakve poreznike amatere i njima nametati obavezu da oni prikupljaju takve podatke. Kada govorimo o nepovredivosti stana, u prethodnom nacrtu koji je bio krajem prošle godine, vidim da ste izmenili, ublažili te odredbe, ali su one danas po mom dubokom uverenju, potpuno protivustavne. Nepovredivost stana je ustavna kategorija a vi u članu 14. govorite da vlasnik posebnog dela, vi obavezujete svaku građanku i građanina, da je on dužan da pusti u svoj stan, zbog nekakvog mišljenja nekakvog građevinskog inspektora, samo isključivo po odluci suda. Ne po odluci i mišljenju građevinskog inspektora, može se ući u stan. To, moram da kažem nekoliko stvari oko toga, gradski menadžer koji se u pauzama kada se brine o fontani koja će pevati u centru Beograda, on Beograđanima kaže da će oni biti obavezni da puste nekoga u svoj stan, između ostalog da će brigu o fasadama, liftovima, krovovima sada postati i obaveza lokalne samouprave i da će oni imati pravo da nametnu tu obavezu skupštini stanara, odnosno upravniku iz sledećih razloga: ukoliko fasada na zgradi nije bezbedna, ukoliko su delovi skloni padu, ili je jednostavno ružna. Molim vas, pogledala sam detaljno zakon, ovo ne stoji u zakonu, pa vas molim samo da kažete da li gradski menadžer Goran Vesić ne govori istinu, ili je ovo zaista mogućnost da lokalna samouprava zbog toga što neko proceni da je fasada jednostavno ružna, citiram menadžera, sprovede takvu obavezu. Dakle, kada opština propiše da je određena zgrada dužna da sprovede nekakve radove tu informaciju dobije samo upravnik. Upravnik ima obavezu, vrlo netransparentnu, da prikupi nekakve tri ponude i da izvrši radove na toj zgradi. Nakon toga, on daje račune svim stanarima koji nisu upoznati o tome, koji nisu odlučivali o toj odluci. Ukoliko oni nemaju da plate tada, njima će se ili blokirati računi ili će im se praktično staviti hipoteka i nemogućnost raspolaganja stanom u kome žive, koja će biti zadužena za iznos koji je neki upravnik i neka lokalna samouprava procenila oko toga. Nekoliko reči, poštujući vreme da ostavim kolegama, o zaštićenim stanarima. Razumem i nije vaša odgovornost, da se odmah razumemo, ovo je nešto što je nasleđen problem svih vlada, višedecenijski. Jedna nepravda koja je učinjena stanarima koji, ne želim više ni da ih zovem zaštićeni stanari, zato što zbog predloga ovog zakona oni su sve samo ne zaštićeni, cinično je da ih tako zovemo, oni jedini nisu imali pravo kada su sve građanke i građani imali pravo 1992. godine da otkupe stanove koji su im dodeljeni. Nisu oni birali da žive u tim stanovima. Ova rešenja, nažalost, ih dovode u još nepravedniji položaj, em što im se povećava kirija, ostavlja im se neizvesnost da li će dobiti kvadraturu kakvu zaslužuju, otvara se jedna nova nepravda. Molim vas da pogledate amandmane koji su vrlo detaljni, koji su u saradnji sa više od 10.000 ljudi, prevashodno Beograđana, koji imaju ovaj problem, detalji su vrlo konstruktivni i predlažu se određena rešenja da ih ponovite. Na kraju, umesto da pojednostavimo građanima život i da kažemo Vlada Srbije vam nudi, narodnim poslanicima na razmatranje zakon koji će da nam olakša život, koji će da nam olakša svakodnevne probleme, kada govorimo o stanovanju, mi nudimo građanima nešto što im komplikuje život, nešto što uvodi dodatnu birokratiju, dodatne troškove i veliki prostor za zloupotrebe.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Mislim, potpuno je normalno, vaše je pravo, da imate ne samo puno kritika, nego da budete potpuno protiv zakona koji Vlada Republike Srbije je usvojila na svojoj sednici i to na osnovu 27 pozitivnih mišljenja, i to čak mišljenja onih institucija gde nismo ni imali obavezu da imamo mišljenja, i da budete protiv zakona koji je godinu i po dana negde u proceduri, godinu i po dana se pravi i da budete protiv zakona koji je prošao najmanje sedam javnih rasprava gde smo zaista slali zakon na sve moguće adrese, upravo u želji da dobijemo što više komentara. To je vaše potpuno pravo. Ono zbog čega sada reagujem jeste da ako neko plaši građane ovim zakonom, onda ste to upravo vi iz DS, jer vodite kampanju protiv zakona govoreći ljudima da će da im ulaze privatni izvršitelji u stanove, da će neko da ih špijunira, da će neko da ih potkazuje, kako kažete, itd, što apsolutno nema nikakve veze ni sa jednim jedinim članom ovog zakona. To ste radili i na nekim drugim zakonima, i to ste radili u nekim drugim situacijama, ali ovde sada konkretno govorimo o Zakonu o stanovanju. Dakle, sve što ste izgovorili, prvo da će zaštićeni stanari da budu ponovo…, kako vi kažete, ponovo se čini nepravda prema zaštićenim stanarima. Razumem da želite da ostavite utisak prema zaštićenim stanarima, ali naprotiv, moram da kažem ono što je trebalo da se uradi davno i do 2000. i posle 2000. godine, što nije urađeno, ovaj Predlog zakona, verujem kada bude bio usvojen će sigurno rešiti. Drugo, govorite o kojekakvim političkim organima. Čak i ne razumem šta govorite. Ovaj zakon ako se pročita, čak i da stavimo sa vašim političkim programom, kako god to da gledate, prosto je neverovatno da možete da čitate da unutar ovog zakona postoje neki politički organi i da će prinudni upravnici ili profesionalni upravnici, biti bilo kakvi politički organi. To zaista nije tačno. Takođe, govorite o zloupotrebama koje su moguće. Pominjete članove, i vidite, kao DS, vile i DIPOS u ovom zakonu. Niti u ovom zakonu ima, niti je bilo u članovima 152, 153, 154, apsolutno nema veze, ta tri člana nemaju nikakve dodirne tačke sa vilama i DIPOS-om. DIPOS-om upravlja Republička direkcija za imovinu, dakle nema nikakve veze sa ovim zakonom. Čak ni ta tri člana koja ste vi pominjali, i objašnjavali koliko se brinete za građane, jer evo neko je hteo da nešto stavi u zakon. Da vas podsetim, uredba na osnovu koje je radna grupa želela da stavi ta tri člana, je uredba, između ostalog, doneta 2002. godine i obnovljena 2009. godine. To nisu godine kada je SNS bila na vlasti, a jedina namera je bila, podvlačim, da se reši pitanje porodica čiji su članovi poginuli na ratištu ili su ranjeni, i mogu da vam dostavim spisak tih porodica i tih ljudi iz Ministarstva unutrašnjih poslova. Ja ću uvek da ponovim i nemam problem, po deseti put, da, nespretno je napisano i zbog toga je povučeno. Ponavljam još jednom radi istine, nema nikakve veze sa DIPOS-ovim vilama, što vi naravno znate, ali je to odlično da se kaže, sad kad to građani gledaju, da misle kako smo mi nešto želeli da uradimo. Ne, mi se time ne bavimo. Ponavljam još jednom, vile, zgrade, kuće i DIPOS, nalaze se u ingerenciji Republičke agencije za imovinu i nemaju veze sa ovim zakonom. Ponavljam još jednu stvar, vrlo važnu, a to je vezano za špijuniranje i potkazivanje. Nemojte, zaista nemojte da unosite nemir tamo gde nema potrebe, gde nema ni jednog razloga, gde apsolutno nije tačno. Ja zaista ne znam kako vi možete da smatrate, da li vi mislite da sada predsednik kućnog saveta špijunira svoje članove u zgradi ili ih potkazuje? Dakle, to neće raditi ni, eventualno ukoliko stanari zgrade, vlasnici stanova, odluče da imaju profesionalnog upravnika, što nije obaveza nego je mogućnost, to neće ni on moći da radi. On je tu da pomogne da se upravlja tom zgradom. Samo to i ništa drugo. Pomenuli ste Šabića, ponavljam još jednom, 27 pozitivnih mišljenja. Ovaj zakon ne bi bio na sednici Vlade da je Poverenik, gospodin Šabić, imao negativno mišljenje. Ni ovaj, ni bilo koji drugi zakon koji smo mi predložili. Gospodin Šabić je pogledao zakon pa je dao određene sugestije, mi smo to prepravili u odnosu na sugestije gospodina Šabića, dobili novo mišljenje od gospodina Šabića koje je potpuno pozitivno i postoji i može da se vidi, i može da se stavi na sajt da bi se videlo. Ni ovaj ni bilo koji drugi zakon. Tako da, kada govorite nešto, u redu, neke stvari možda niste znali, ali sa druge strane, još jednom podvlačim, nemojte da vodite kampanju koja plaši građane. Ja razumem da ste protiv, to je skroz u redu, ali nemojte da plašite građane zato što to nije korektno i pre svega, nije ni politički korektno, ako ćemo tako da kažemo, a nije ni korektno prema građanima Srbije. Hvala.
Na pominjanje DS, pravo na repliku, ovlašćeni predstavnik DS, narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite. (Ljubiša Stojimirović: Koje DS, ima ih osam.)
Zahvaljujem. Zahvaljujem i narodnom poslaniku Ljubiši Stojimiroviću, na pažljivom praćenju procesa kojima DS ostavlja neizbrisive tragove u reakcijama ljudi. Nastavićemo tako. Da li vas kampanja DS plaši ili ne, to je vaš doživljaj. Meni bi bilo žao da vas plaši, jer mislim da nema razloga. Najmanje tri argumenta stoje da nema razloga. Prvo, DS je opozicija i nema čime opozicija da vas plaši, jer biti opozicija znači ne biti na poziciji moći, kao što je to ministar, predsednik Vlade ili predsednik države. Drugo, DS ima stav i dobro bi bilo da ne pripisujete DS narodnoj poslanici sa kojom razgovarate u replici, odnosno u odgovoru. Ona se zove Maja Videnović. Ima svoj stav, ima integritet, ima pravo kao narodna poslanica da svoj stav izrazi. I treće, čak i ako se plašite DS, čak i ako kao narodni poslanik Ljubiša Stojimirović niste sigurni da li se plašite ili vam se sviđa. Vi nemate prava da određujete kakva će biti kampanja DS, i nemate prava, da sam pozicija moći procenjujete da li je ta kampanja DS dobra po vas ili nije. Ako mislite da nije dobra po vas, meni je to drago, to znači da je kampanja dobra. To je posao opozicije. Da ima kampanje kojima ukazuje na nedostatak kredibiliteta oni koji su na vlasti i na poziciji moći. Ali mislim da nema nikakve potrebe da se u replikama pozivate na DS, kad pred sobom imate narodnu poslanicu sa imenom i prezimenom.
Hvala. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Apsolutno se ne mešam i nikad se nisam, niti ću se mešati u kampanje bilo koje političke kampanje, osim svoje, a daleko od toga da se mešam u kampanju DS. Ali, imam stav. Kao što poslanica, ili kao što vi ili bilo ko drugi ima stav, dozvolite da ja imam stav ili ne smem da imam stav. Da, moj stav je da plašite građane Srbije, ne mene, ja stojim ovde pored zakona, ja ću da pričam svaki dan o zakonu i svako od nas će o tome da govori, ali plašite građane Srbije sa pričom koja apsolutno ne postoji, nikada ni jednog trenutka nije postojala ni u pred nacrtu ovo zakona. Moje mišljenje je da plašite, možda vi time nekoga hrabrite, ja ne znam, ali to je moj stav da vi plašite i dozvolite samo da kažem svoje mišljenje. Sigurna sam da se nećete ljutiti za moj stav.
Gospođo Čomić, izvolite.
Nemam ja razloga da se ljutim na stav ministarke, ali nadam se da ste i vi građanka, tako da ne znam koje građane branite od nas? Koji su to građani, smatrate, naći će se pogođeni i prepadnuti kampanjom DS, ako ne utiče na vas, koga branite? I od čega? U kampanji DS koja deli informacije sa stavom i isto kao što i vi imate stav. Vi možete da imate naravno i stav i procenu o tome šta DS radi ili ne, ali sa pozicije moći, sa pozicije vlasti, a DS sa pozicije opozicije. I ako vlast sa pozicije moći kaže, ona brani građane od opozicije, mi imamo mnogo veći problem nego da li ja imam nešto protiv da vi imate stav ili nemam. Naravno da nemam. Ali, društvo u kome se vlast poziva na pravo da brani neke građane, a da sama ne učestvuje u osećanjima tih građana, straha od opozicije, to društvo ima problem. Što pre to razumemo pre ćemo razumeti da je vreme da prestane i ruganje vladavini prava i izokretanje stvarnosti i izmeštanje uloga vlasti i opozicije kada im mesto i vreme nije. Građani nemaju razloga da se plaše ni jedne kampanje DS, sve kampanje DS od 1990. godine do današnjih dana bile su kampanje koje su u srži imale modernizaciju, evropeizaciju i reforme društva u Srbiji. Meni je drago što su neke stranke prihvatile ideju, a boga mi i kampanju i slogane DS, a boga mi i kadrove DS.
Reč ima ministarka dr Mihajlović.
Vrlo kratko. Prvo informacije mogu da budu tačne i mogu da budu lažne. Nažalost informacije koje puštate o ovom zakonu su lažne i ja to moram da kažem. Drugo, za mene građani nikad nisu neki građani, to su građani i građanke Republike Srbije, veoma ih poštujem, jer sam ja takođe građanka Republike Srbije i imam pravo i stav da to kažem. Kada govorite o tome da je modernizacija, da je sve uređeno, da su takve bile kampanje, onda ne znam zašto su nam takve fasade i zašto nam se dešava nam fasade padaju kada je to sve tako bilo divno u prethodnih 15 godina. Nije, ali zato smo tu da to popravimo i nema razloga da govorimo ono što ne stoji u zakonu. Po zakonu je vrlo sve jasno i neke stvari koje govorite zaista nisu tačne, odnosno da kažem informacije su lažne, koje puštate prema građanima Srbije. To sam rekla.
Zatvaramo krug replika. Nastavljamo sa redosledom narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Ana Ćirić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka Mihajlović sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama set zakona. Ja ću se zbog ograničenog vremena ograničiti samo na zakon o stanovanju i održavanju zgrada Republike Srbije. Ovo je zakon koji se tiče svakog građanina naše zemlje i zbog toga je važno da to objasnimo na praktičan način kroz primere iz prakse. Ovde bih se osvrnula na rad gradske Opštine Voždovac gde sam bila član veća u prethodnom mandatu kako bih na najbolji način objasnila koji su to bili problemi sa kojima smo se mi susretali, kao i koja su rešenja koja će ovaj zakon doneti. Na teritoriji Voždovca nalazi se samo 35% stambenih jedinica gde postoje formirane skupštine stanara. Složićemo se da je to veoma nizak procenat i da oni drugi stanari koji se ne nalaze u tim zgradama gde su skupštine oformljene zaista nemaju pravni osnov, odnosno teže se bore za svoja prava. Ovaj zakon je dobar zato što će sada omogućiti i drugim građanima da dođu do lepših ulaza, do lepših fasada, do liftova koji rade. Zbog potrebe da se građani informišu na jednom mestu i zbog potrebe registracije stambenih zajednica na jednom mestu, ovaj zakon predlaže i jednošalterski sistem što će takođe i predstavnicima vlasti opštinskih, odnosno lokalnih samouprava omogućiti mnogo lakše rešavanje problema građana. Do sada je Opština Voždovac pokazala veliku volju u rešavanju problema građana, kako kroz sastanke koje je održavala sa skupštinama stanara gde ih je bilo, tako i kroz sastanke predstavnika mesnih zajednica sa građanima koji nisu bili članovi skupština stanara, tako i preko odborničkih grupa i odbornika koji su uvek bili tu za građane Voždovca. Ovaj nacrt zakona omogućava da mi ovde donesemo jedno sistemsko rešenje, da utvrdimo prava i obaveze stanara, da utvrdimo ko će biti upravnici tih zgrada koji će na najbolji način zastupati prava tih građana. Građani moraju da znaju da ovaj zakon ne donosi nikakve nove namete, da se dobija adekvatna usluga za novac koji plaćaju, kao i da ovaj zakon podjednako dobar i za državu, koja će znati gde ulaže taj novac, kao i za građane koji će sada živeti u lepšem okruženju. Zbog do sada nepreciznih nadležnosti skupština stanara, dosta parcela oko samih zgrada su bili nesređeni ukoliko nisu bili u nadležnosti javnog komunalnog preduzeća, zbog čega bih takođe navela primer Opštine Voždovac koja je organizovala službu eko patrole koja je sređivala te parcele oko samih zgrada i na taj način izlazila uvek u susret građanima Voždovca. Ono što bih posebno pohvalila što se tiče ovog zakona jeste što je unet sistem socijalnog stanovanja, a kao žena posebno bih takođe pohvalila zbrinjavanje žrtava porodičnog nasilja koje u ovom zakon je sada uvršteno, zbog čega smo zaista korak dalje u poštovanju ljudskih prava. Meni je potpuno jasno zašto ovaj zakon donekle obuhvata i prinudnu upravu koja se uvodi u zgrade, jer omogućava da se jednostavnije donose odluke tamo gde postoje problemi. Ovo su neki negativno komentarisali, a ja bih na jednom praktičnom primeru objasnila zašto je ovaj način efikasan. Uporedila bih ga sa skupštinskim Poslovnikom koji primenjujemo ovde, a to ću uraditi na jednom praktičnom primeru sa kojim smo imali prilike da se susretnemo prethodnih dana. Naime, osvrnula bih se na jednu koleginicu koja je pre neki dan podelila tvit na kome tvrdi da je veoma kompetentna i kaže kako ja ne umem da čitam. I ne samo to, još neke stvari na koje se ne bih sad dalje u ovu temu udubljivala, ali sam je u stvari uvredila samo iz razloga što se nisam složila sa tim da budžet za socijalno najugroženije treba usmeriti u druge svrhe. Kao što stanari nekada ne mogu da se slože, pa nam zbog toga i treba da prinudna uprava, tako nama ovde treba Poslovnik. Mi ne možemo uvek svi ovde da se složimo. Neki poslanici su ovako, neki onako vaspitani. Moj stav je da se ovde iznesu argumenti i da neko kaže zašto želi da ta sredstva za socijalno ugrožene usmeri negde drugde. Međutim, neko ima stav da, umesto da bude pristojan i kulturan, sa svojim kolegama ne priča kao sa ljudima, već priča o njima i, umesto da debatuje, omalovažava kako na tviteru, tako i u ovoj skupštinskoj sali. Da se vratim samo na temu. Kao što je efikasnost Poslovnika, tako i efikasnost ovog zakona će biti sprovedena u delo kako na Opštini Voždovac tako i na drugim opštinama Republike Srbije. Samo bih još dodala, kad smo već kod tih socijalnih davanja, da ta tema oduzimanja, odnosno nedavanja najugroženijima od strane određene opozicione stranke koju predvodi već dobro poznati kralj stečaja, pokazali su nedavno na sednici i Skupštine Opštine Voždovac, kada su postali jedina opoziciona stranka koja nije želela da da svoje dnevnice u korist osnivanja humanitarnog fonda, tako da je građanima Srbije sve jasno. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jasmina Nikolić.
Zahvaljujem se. Uvažena Skupštino, poštovani predstavnici predlagača, ja ću govoriti kratko o zakonu o transportu opasne robe. Zakon o transportu opasne robe primenjuje se na transport opasne robe u drumskom, železničkom i unutrašnjem vodnom saobraćaju na teritoriji Republike Srbije. Dakle, to mu je područje primene. Tako kaže član 1. Predloga zakona. Reč je o kopnenom saobraćaju, što je i logično, pošto se zakon donosi da bi se domaće zakonodavstvo uskladilo sa direktivom Evropskog parlamenta i Saveta o kopnenom transportu opasne robe. Predlagač tako i navodi u obrazloženju zakona na strani 58. prvi pasus razloga za donošenje zakona. Ja ga neću čitati da ne bih trošila vreme, ali to je lako pronaći. Šta ja sada postavljam kao pitanje? Zašto se u ovom zakonu i u obrazloženju zakona nalaze odredbe,i to važne koje se tiču vazdušnog saobraćaja, kada on nije područje primene ovog zakona? Evo o čemu se radi. U delu 5 Zakona koji definiše nadzor, u članu 61. predlagač definiše nadležnost nad sprovođenjem odredaba ovog zakona i propisa donetih na osnovu ovog zakona i kaže u stavu 6. na 48. strani da će nadzor nad transportom opasne robe u vazdušnom saobraćaju vršiti organizacija nadležna za civilno vazduhoplovstvo. Isto kaže i za inspekcijski nadzor u članu 62. da će inspekcijski nadzor nad transportom opasne robe u vazdušnom saobraćaju vršiti organizacija nadležna za civilno vazduhoplovstvo. Vazdušni saobraćaj se nedosledno pominje i u obrazloženju na istoj strani na kojoj se kao područje primene ovog zakona definišu kopneni saobraćaj, dakle, drumski, železnički i unutrašnji vodni putevi, da bi tek u pasusu 5, dakle svega četiri pasusa kasnije, predlagač proširio područje primene i uključio i vazdušni saobraćaj. Rekla bih da je ovo ostalo iz neke prethodne verzije nacrta zakona, koji je uključivao i vazdušni saobraćaj. To mogu da zaključim na osnovu radnog materijala na sajtu ministarstva. Nacrt zakona na sajtu ministarstva 12. novembra 2015. godine, kada je počela javna rasprava, vidi se jasno da je u odnosu na to izbrisan vazdušni saobraćaj iz člana 1. i zatim redom iz ostalih odredaba, nekih dvadesetak odredaba, osim ove dve na koje ukazujem. Tabela koju predlagač prilaže uz zakon nosi datum 12. decembar 2015. godine. Dakle, to je nešto malo pre nego što je počela javna rasprava, dan, dva. U toj tabeli takođe kao područje primene stoji da je uključen i vazdušni saobraćaj. Dakle, ono što je eksplicitno članom 1. predloga zakona ovde isključeno. Dakle, vazdušnog saobraćaja nema u član u 1. ovog zakona, a ima ga u ovim odredbama o kojima ja sada ovde govorim. Dakle, moje pitanje je da li se zakon odnosi i na vazdušni saobraćaj ili je u pitanju propust ili postoji neko drugo obrazloženje? Bila bih sklona tome da poverujem da je odredba o vazdušnom saobraćaju stavljena u član 61. ili član 62. iz nekih razloga koji možda mogu da pomognu tome da se nadzor vrši u nekom delu transporta koji se tiče vazdušnog saobraćaja, međutim, moje očekivanje je iznevereno činjenicom da u obrazloženju zakona se eksplicitno kaže da će se u delu pet definisati nadzor i inspekcijski nadzor nad kopnenim saobraćajem. Dakle, nema nigde naznake toga da će se definisati nadzor nad vazdušnim saobraćajem. Ono čega nema u članu 61. a što sam očekivala da ću naći na osnovu obrazloženja zakona jeste da će se definisati koje telo vrši nadzor nad transportom radioaktivnog materijala. Dakle, u obrazloženju stoji jasno da će član 61. definisati da će to biti nadležnost ministarstva zaduženog za jonizujuće zračenje, međutim, te odredbe u zakonu nema. Odavde zaključujem da predlagač nije regulisao pitanje nadzora inspekcijskog nadzora nad transportom radioaktivnog materijala, iako je imao nameru to da uradi, što onda zaključujem iz obrazloženja. Dakle, ja bih podnela amandman da sam ovo videla ranije. To moram da kažem. Dakle, nije mi namera da o ovome sad govorim, a da nisam videla ranije, to sam videla juče. Podnela sam nekoliko amandmana, od kojih je jedan usvojen. Namera mi je najbolja, te s toga predlažem da se eventualno ove odredbe zakona upodobe onome što jeste područje primene zakona, tako što bi se odbor koji je nadležan za pitanje ovog zakona sastao, na šta ima pravo po Poslovniku Narodne skupštine. To je član 157. stav 6. koji kaže – u vremenu između završenog načelnog pretresa i otvaranja pretresa Predloga zakona u pojedinostima, nadležni odbor može da podnese amandman na Predlog zakona. Dakle, predlažem da se odbor sastane i da se onda ove odredbe upodobe, da se u članu 61, ako je u njemu ostao vazdušni saobraćaj slučajno, da se on izbriše i da se unese odredba koja reguliše nadležnost za inspekcijski nadzor prevoza radioaktivnog materijala. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Nije napravljena nikakva greška. Dakle, pominjanje vazdušnog saobraćaja je u ovom zakonu bila potreba, budući da ova materija nije tretirana u Zakonu o vazdušnom saobraćaju. Mi ćemo to sigurno uraditi izmenama i dopunama Zakona o vazdušnom saobraćaju. Dok to ne budemo uradili, biće u ovom zakonu. Inače, u vazdušnom saobraćaju se upotrebljava, odnosno primenjuje se i kao sporazum i to će biti implementirano kroz Zakon o vazdušnom saobraćaju, o izmenama i dopunama. Tako da, nije nikakva greška. Kad pominjete radioaktivni materijal, tu je Agencija za zaštitu od jonizujućeg zračenja, ona vodi računa o tome. Hvala.
Koleginice Nikolić, nemate osnova za repliku, dobili ste veoma konkretan odgovor na pitanje koje ste postavili. (Jasmina Nikolić: Nisam.) Jeste, naravno. Pre nego što nastavimo sa radom, dame i gospodo narodni poslanici, želim da vas upoznam sa sadržajem dopisa koji smo dobili od Javne medijske ustanove Radio-televizije Srbije. Obaveštavamo vas da danas, u sredu, 14. decembra 2016. godine, nećemo biti u mogućnosti da od 20 časova i 35 minuta pratimo zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu, na Drugom programu RTS-a, zbog ranije ugovorene obaveze prenosa utakmice Srbija – Francuska, Evropsko prvenstvo u rukometu za žene. Po završetku emitovanja, nastavićemo sa prenosom zasedanja Skupštine Srbije, a snimak dela sednice koji nije bio emitovan u direktnom prenosu emitovaćemo u nastavku programa. Reč ima narodna poslanica Marija Jevđić. Molim da se prijavite. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, na samom početku želim da istaknem da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati predložene zakone o kojima danas raspravljamo, kao i ostale predloge zakona koji su na dnevnom redu ove sednice. Predloženi zakon o stanovanju i održavanju zgrada je privukao veliku pažnju javnosti, što i zaslužuje, jer će se njime konačno uvesti red u zgradama, definisati obaveze stanara, a takođe će se i utvrditi i održivi način stanovanja, a sve u cilju da se građanima omogući kvalitetniji život u stambenim jedinicama. Zakonom se ne predviđaju dodatni troškovi, a jedna od glavnih novina je uvođenje obaveza da svaka zgrada formira skupštinu stanara koja bira upravnika zgrade, s tim da je ostavljena mogućnost stanarima da se dogovore i da tog upravnika izaberu između sebe. U slučaju da se ne dogovore, mogu da angažuju profesionalnog upravnika van zgrade, što vidim i kao šansu za lokalne stambene agencije da na taj način prošire svoju delatnost i ponude zgradama usluge profesionalnih upravnika. Često je nemoguće napraviti dogovor među stanarima i kao epilog toga imamo ruinirane zgrade koje niko ne održava, oštećene fasade, a i vi ste, poštovana ministarko, u svom izlaganju napomenuli da postoje slučajevi gde su takve zgrade bile opasnost po treće lice. Upravo ovim zakonom imaćemo odgovorno lice koje će brinuti da takvih slučajeva više ne bude, a sa druge strane institucije će znati sa kim treba da razgovaraju ukoliko se nešto tako i dogodi. Na primer, u Kraljevu ima oko 550 registrovanih ulaza, od toga 115 potpisanih ugovora sa lokalnom stambenom agencijom, a svega njih 15 je aktivno. To je upravo realna slika odnosa stanara prema zgradama u kojima žive. Mislim da život u stanu podrazumeva iste obaveze, u smislu održavanja, kao i život u porodičnoj kući. Zamislite da porodica koja živi u kući dozvoli da joj krov prokišnjava, da joj fasada oronula, da je dvorište zapušteno i da sačeka da neko iz komšiluka dođe i da sav taj posao obavi umesto njih. Tako ne ide. Stanari bi trebalo da postanu svesni svojih obaveza prema zgrada u kojima žive. Ukoliko nisu u stanju da se dogovore da zajedno brinu o funkcionalnosti zgrade, ovim zakonom imaju mogućnost da angažuju stručno lice, u ovom slučaju licenciranog upravnika koji će se brinuti o tome. Mora da postoji spona između građana, lokalne samouprave i lokalne stambene agencije. Građani treba da budu inicijatori, a lokalna samouprava treba da nađe način da preko stambenih agencija unapredi život u stambenim jedinicama. Ideja koja postoji u nekim gradovima je da lokalne samouprave predvide svojim budžetom fond kojim bi se građani subvencionisali ili kreditirali radi održavanja fasade, ili ulagali u energetsku efikasnost svojih zgrada. Naravno da bi svakako bile bolje subvencije, jer bi se na taj način građani podstakli da vode brigu o svojim zgradama koje nisu, u krajnjem slučaju, ni samo njihov problem i briga, već i briga lokalne samouprave. Takođe se konačno ovim zakonom, posle 70 godina, rešava pitanje zaštićenih stanara koji su ostali da žive u stanovima i nakon što su denacionalizacijom oni vraćeni vlasnicima, a takvih je vlasnika u Srbiji trenutno oko 1.500. Ovim zakonom bi stanovi bili vraćeni pravim vlasnicima, a zaštićeni stanari bi bili preseljeni u stanove u javnoj svojini i imali bi mogućnost otkupa tih stanova. Stavljam akcenat na to da ovaj zakon ima opšti interes konačno uvođenje reda i kao takav svakako će imati podršku poslaničke grupe JS u danu za glasanje. Što se tiče Predloga zakona o upravljanju aerodromima, predviđeno je da upravljanje aerodromima postane delatnost od opšteg interesa i mogućnost davanja aerodroma u koncesiju kako bi se obezbedio novac za njihov razvoj i efikasnije komercijalno korišćenje. Za nas iz poslaničke grupe JS svaki aerodrom je bitan, tako da je osnivanje Privrednog društva „Aerodromi Srbije“ svakako dobro, iz razloga što bi se uticalo na bezbednost letenja, ali bi se i omogućilo da se neki aerodromi koji nisu u funkciji konačno osposobe. To je slučaj i sa Aerodromom „Morava“ u Kraljevu. Ja kao Kraljevčanka verujem da će uskoro Aerodrom „Morava“ biti u funkciji za civilne letove. Znam da je Vlada Republike Srbije, a i vaše Ministarstvo prepoznalo potencijal ovog aerodroma i koliko je njegovo funkcionisanje bitno za ekonomski i privredni razvoj celog Raškog okruga. Treba istaći podatak da u slučaju da Aerodrom „Nikola Tesla“ bude privatizovan koncesijom na 25 do 30 godina, budžet Srbije bi po tom osnovu imao prihod od 550 do 600 miliona evra, što svakako nije zanemarljiva suma. I ovaj Predlog zakona će imati punu podršku poslaničke grupe JS u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam na komentarima. Hvala na tome što ćete podržati ove zakone. Vezano za Aerodrom u Jagodini koji se zove „Barutana“, mislim da se tu odvijaju letovi, znam za plan lokalne samouprave da proširite taj aerodrom. Ono što budemo mogli da pomognemo kroz preduzeće „Aerodromi Srbije“, to ćemo sigurno uraditi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Belačić.
Hvala. Dakle, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, poslanička grupa SRS je detaljno pročitala sve zakonske predloge koji se nalaze na dnevnom redu ove sednice. Navikli smo da vladajuća većina predlaže zakonska rešenja koja često nisu u skladu sa dobrobiti građana ili sa Ustavom. Međutim, baš kad smo očekivali da ništa ne može da nas iznenadi, pred nama se našao Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrada. Stav SRS je da je ovaj Predlog zakona izuzetno loš. Imali smo želju da poboljšamo Predlog zakona amandmanima i žao nam je što naši amandmani nisu ušli u proceduru. Međutim, u ovom svom sadašnjem izlaganju izneću sve ono što smo hteli da predložimo amandmanima. Za poslaničku grupu SRS najsporniji deo zakona odnosi se na uvođenje profesionalnog upravnika zgrada. U Predlogu zakona stoji da fizičko lice stiče kvalifikaciju profesionalnog upravnika ako ima najmanje srednje obrazovanje u četvorogodišnjem trajanju, ako položi ispit za profesionalnog upravnika i stekne licencu u skladu sa zakonom i ako se upiše u registar koji vodi Privredna komora Srbije. Zakon predviđa mogućnost osnivanja privrednih društava koja se bave poslovima profesionalnog upravljanja, a ovim poslom moći će da se bave i preduzetnici, angažovanjem lica koja ispunjavaju uslove za profesionalne upravnike. Organizator profesionalnog upravljanja ima pravo da se bavi poslovima profesionalnog upravljanja, ako ima najmanje jedno lice u radnom odnosu na određeno vreme sa punim radnim vremenom, koje je upisano u registar profesionalnih upravnika koje vodi Privredna komora Srbije. Čini nam se da je ovakva zakonska definicija pogodna za nameštanje unosnih poslova na duže staze licima bliskim vladajućem režimu. Kada ovaj zakon bude usvojen i kada sve ovo zaživi videćemo ko su lica koja će osnivati privredna društva koja se bave poslovima profesionalnog upravljanja. Nama je već potpuno jasno da će to biti upravo oni ljudi bliski vladajućem režimu. Dalje, u Predlogu zakona stoji da skupština stambene zgrade može u svakom trenutku odlučiti da za poslove upravljanja angažuje profesionalnog upravnika ili on može biti nametnut uvođenjem prinudne uprave. U slučaju prinudno postavljenog upravnika stambene zgrade, visina naknade koju će mu plaćati vlasnici stanova određuje se odlukom jedinice lokalne samouprave. Mi smatramo da profesionalni upravnici stambenih zgrada ovim zakonom dobijaju preširoka ovlašćenja koja se u nekim delovima krše i sa Ustavom. Naročito je sporno to što, prema Predlogu zakona, profesionalni upravnik dobija pravo da vodi evidenciju podstanara, kako bi država mogla da naplaćuje poreze od stanodavaca. Nameće se pitanje – zbog čega država onda sama ne plaća profesionalne upravnike koji će raditi za nju, a ne za stanare? Upravnik zgrade dobija dužnost da otkriva podstanare, kao i da ih prijavljuje poreskoj, kako bi se naplatio porez od 20%. Samim tim, on krši Ustav, obzirom da po Ustavu isključivo MUP ima pravo da kontroliše gde ko živi. Što se tiče osiguranja u stambenim zgradama, stambena zajednica, prema zakonu, može da zaključi ugovor o osiguranju od odgovornosti za štete pričinjene trećim licima usled neodržavanja, odnosno nepravilnog održavanja zgrade, a na način i pod uslovima utvrđenim zakonom kojim se uređuje delatnost osiguranja i zakonom kojim se uređuju obligacioni odnosi. Ovo nije u redu zbog toga što niko nema pravo da vlasnika stana obavezuje na novčani izdatak bez njegove isključive volje. Predlagač zakona nije svestan teške materijalne situacije u kojoj se nalazi većina građana Srbije, a stambena politika, koja zaista želi da popravi uslove stanovanja građana, mora da uzme u obzir njihovu materijalnu situaciju, a ne da je predloženim rešenjima pogoršava. Treća sporna stvar odnosi se na poslove održavanja i unapređenja svojstava zgrade. U Predlogu zakona stoji da se ovi poslovi mogu finansirati iz kredita, donacija i drugih izvora. U Predlogu zakona takođe piše da se za uzimanje kredita pod hipoteku mogu staviti posebni delovi zgrade, odnosno stana. Građani na ovaj način mogu ostati bez stanova voljom upravitelja koji je odlučio da podigne kredit za renoviranje zajedničkih prostorija zgrade. Neverovatno je da se niste dosetili da u ovaj zakon stavite i odredbu kojom biste upravnicima zgrade poverili rezervne ključeve od poštanskih sandučića. Zašto da ne? Na primer, da vrše evidenciju naše pošte, svega što radimo itd. Da li je vaš cilj da uvođenjem upravnika profesionalnih u zgradama zaposlite svoje aktiviste i da im omogućite uz primanje plate iz državnog budžeta obave evidenciju sigurnih glasova po stambenim zgradama? Vi ćete, naravno, reći da vam to nije cilj, ja ću reći da vam to jeste cilj, ali to nije ni važno. Svi građani Srbije su SRS jednaki, pa i oni kojima ćete vi poveriti ove poslove, a koji su naklonjeni vašoj stranci. Nama bi bilo sasvim u redu da bilo ko dobije ove poslove, kada bi ti poslovi bili u skladu sa zakonom i kada bi građani zaista od toga imali neku dobrobit. Morate biti svesni da je običnom građaninu daleko bitnije ko će biti upravitelj njegove zgrade nego ko će biti predsednik, premijer ili neki ministar, zbog toga što predsednika, premijera, ministra ne mora da sluša ukoliko ne želi, a upravnika svoje zgrade će morati da gleda svakodnevno i da sa njim sarađuje. Građane u ovom trenutku terorišu i komunalna policija i privatni izvršitelji, a sada će ih terorisati i upravnici zgrada. Postavlja se pitanje – šta je sledeće? Da li ćete onda postaviti upravnike stanova, a lične upravnike za svakoga od nas ko vam nije po volji ili ćete možda ići u nekom drugom pravcu pa ćete uvesti upravnike stambenih blokova, upravnike opština, upravnike gradova itd, dok ne dođete do uvođenja upravnika države? Zašto da ne, možete to da uradite bez izbora i onda ste u slobodi da radite šta želite. Ovaj zakon predstavlja sprovođenje samovolje, i to preko leđa onih koji su vas birali. Niko nije glasao za SNS da biste pretvorili život u zgradi u život u instituciji. Nama nije cilj da plašimo građane, već da ih upozorimo na moguće zloupotrebe zakona. Takođe, sporan je način funkcionisanja skupštine stambene zgrade. U Predlogu zakona stoji da su članovi skupštine stambene zgrade svi vlasnici stanova, a da onaj ko je vlasnik više stanova ima veći broj glasova na sednici skupštine stambene zgrade. Mi smatramo da ovo rešenje nije ispravno i da u slučaju da je jedno lice istovremeno vlasnik više posebnih delova zgrade, to lice ne treba da ima onoliko glasova koliko ima stambenih jedinica, već da je za procenu broja glasova merodavna površina stana kojom lice raspolaže, zbog toga što neko može imati jednu, dve ili tri stambene jedinice u vlasništvu, dok neko drugo lice može imati jednu stambenu jedinicu, sa daleko većom kvadraturom. Ovde takođe piše da ukoliko je vlasnik posebnog dela odnosno vlasnik stana nedostupan, njegov glas se ne uračunava u kvorum, odnosno ukupan broj glasova u postupku odlučivanja, a smatra se da je vlasnik stana nedostupan ukoliko se tri puta uzastopno ne odazove na sednicu skupštine stambene zajednice na koju je uredno pozvan. Besmisleno je oduzimati nekome pravo glasa samo zato što je izostavio da obavesti o svom odsustvu na sednicama skupštine stambene zgrade. Svaki vlasnik stana ima pravo da učestvuje u odlukama koje se donose na sednici skupštine, sve dok ima stan u vlasništvu, a njegovo je pravo da se odaziva ili ne odaziva sednicama skupštine stanara. U Predlogu zakona takođe stoji da jedinica lokalne samouprave može odlukom da propiše obavezu održavanja spoljnog izgleda zgrade, odnosno fasade ili zabranu promene spoljnog izgleda, što predstavlja zabranu postavljanja klima uređaja na spoljnom vidljivom delu zgrade, uz propisivanje različitih stepena obaveznosti održavanja spoljnog izgleda zgrade, u zavisnosti od urbanističke zone ili bloka u kojem se zgrada nalazi. Mene sada zanima – šta znači obaveza održavanja spoljne fasade? Da li to znači da su građani u obavezi da finansiraju fasade koje su oštećene i koje mogu biti opasne po nečiji život ili smo u obavezi da finansiramo krečenje svaki put kada se pojavi grafit? Ukoliko je problem u grafitu i ukoliko su građani zbog toga u obavezi da plaćaju krečenje zgrada, onda to nije korektno, zbog toga što ste vi u obavezi da sprečite takve izgrede. Završila bih, zbog vremena. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem na vašim komentarima. Meni je drago kada vidim da se vi u stvari potpuno slažete sa DS i ovo što ste vi rekli se potpuno podudara sa komentarima DS. Dužna sam da nekoliko stvari samo kažem za koje niste u pravu. Svaku odluku u jednom stambenom objektu donose pre svega vlasnici stanova, ne slušaju vlasnici stanova profesionalnog upravnika, nego je profesionalni upravnik tu da sluša vlasnike stanova i da pomogne u upravljanju zgradom. Zatim, rekli ste jednu zaista neistinu, i potpuno ste u pravu da je to tako kao što ste rekli, što ću sada reći, da, to bi bilo protivustavno. Ali, nije tako. Rekli ste da vrši evidenciju podstanara radi dalje evidencije plaćanja poreza. Da je to tako, potpuno bih se složila sa vama, ali to nije posao profesionalnog upravnika i on to ne radi radi bilo kakve evidencije plaćanja poreza. Profesionalni upravnik treba da zna od vlasnika stana da li ima podstanara ili nema samo zbog jedne stvari, a to je ko će da plaća održavanje i ko će da učestvuje u upravljanju zgradom, dakle, ko će da se pojavljuje na tim skupštinama stanara i da glasa i dogovara sa određenim odlukama i određenim planovima i strategijama. Zatim, ako se takođe, da rekli ste, ako se ne odazove, odnosno što stoji u Zakonu, da potpuno gubi pravo. Svaki sledeći put kada se pojavi, vlasnik stana ili neko koga je on ovlastio, recimo podstanar, da učestvuje u upravljanju zgradom, znači on će učestvovati na tim svim skupštinama stanara. Nikakav kredit ne može da uzme profesionalni upravnik, ili hipoteku, ili šta god, bilo šta, a da to nije dogovoreno i da nije po ovlašćenju vlasnika stanova, odnosno skupštine stanara. Dakle, još jednom ponavljam, profesionalni upravnik je ovde da pomogne i da sluša vlasnike stanara, samo u cilju, efikasnijeg održavanja i boljeg održavanja zgrada, a ne da on propisuje određene, ne znam, odluke da daje i da sami stanari treba da ih sprovode. To je bilo najkraće što sam mogla da odgovorim.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 107, je naravno u pitanju i krši se ceo dan, zato što predsedavajući dozvoljavaju Zorani Mihajlović da vređa narodne poslanike, da vređa poslaničke grupe, odnosno da vređa Narodnu skupštinu. To je apsolutno neprimereno. Ja sam upozorila i pre neki dan da vodite računa, predsedavajući, da i narodnim poslanicima ne dozvoljavate da SRS mešaju sa nekim drugim poslaničkim grupama, a pogotovo na to nema pravo ministar, a pogotovo na to nema pravo Zorana Mihajlović, koja je Labusovu i Dinkićevu politiku donela u SNS, što je naravno njihova stvar, jer ako neko sa nekim može da se izjednači onda svakako mogu. Recimo naprednjaci sa LDP-om, jer i Čeda Jovanović sam kaže, da je zadovoljan Vučićevom politikom i naprednjačkom politikom, zato što oni zapravo sprovode politiku LDP-a. To vidi cela Srbija. Ali, to je vaša stvar, ali dozvoliti ministru da kaže narodnom poslaniku, da je ona srećna i zadovoljna, zato što se srpski radikali slažu sa DS, je neprimereno. Ministar može da govori samo argumentima o Predlogu zakona. Ministar nema pravo na političke govore, to pravo imaju narodni poslanici. Zaista, je krajnje vreme da predsedavajući ukažu ministrima, a pogotovo Zorani Mihajlović, koja je u svom ponašanju i drska i bezobrazna prema narodnim poslanicima, na šta apsolutno nema pravo. Dakle, gospođo Zorana Mihajlović, SRS je opoziciona partija, najjača opoziciona partija i nema dodirnih tačaka, Bogu hvala, ni sa jednom od stranaka u parlamentu.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Smatram da nisam povredio član, na koji ste ukazali, član 107, jer nisam primetio da je u tom kontekstu, uvredljivo se izrazila ministarka Zorana Mihajlović. Ona je, koliko sam ja shvatio, evo tu je ministarka, govorila o argumentima kada je reč o zakonskim predlozima, o kojima danas govorimo i ni na jedan način nije želela, verujem u to, uvredljivo da se izrazi i da stavi znak jednakosti između svih političkih partija. Mislim na opozicione političke partije. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ja se zaista izvinjavam što sam samo videla da se podudaraju argumentacije. Samo sam primetila da se podudaraju argumentacije DS i SRS, po pitanju profesionalnih upravnika i ništa više. Da li ste isti ili niste? To vi najbolje znate. Ali, samo sam konstatovala, još jednom argumente koji su identični. Ništa drugo.
Zahvaljujem. (Vjerica Radeta: Replika.) Ne može, ne, ne, moramo, nastavljamo dalje. Ne. Vi ste, ukazali ste na povredu Poslovnika, a ministarka je govorila, kao predstavnik predlagača [[Vjerica Radeta: Ne možete tako, želim repliku.]] Ali, se nije uvredljivo izrazila, već je samo pojasnila i potvrdila ono o čemu sam ja govorio. Dakle, koleginice Radeta, ja u ovom trenutku repliku [[Vjerica Radeta: Ja hoću repliku, na ono što je ona meni rekla.]] Ne, čekajte, ne možemo da se igrati, da li ćete Poslovnik ili repliku. Ja u ovom trenutku repliku mogu da dam koleginici Belačić, jer je ona imala direktno obraćanje [[Vjerica Radeta: A ne, ja želim repliku na izlaganje ministarke.]] Omogući ću vam repliku i time zatvaram krug replika. Izvolite.
Dakle, ovo zatvaranje krugova replika i to na ovaj način je neprimereno i znate stav SRS što se toga tiče. Gospođa ministar ne sluša. Ako je tačno ovo što je malo pre rekla, onda ona ne sluša narodne poslanike. Naši argumenti i argumenti DS nisu isti. Sama je rekla DS što naravno, ja ne želim da izazivam repliku DS, pogotovo ne u ime ministra, dakle, sama je rekla da DS plaši građane ne znam čime. Poslanik Aleksandra Belačić je u svom izlaganju naglasila, mi ne želimo da plašimo građane, mi samo skrećemo pažnju na loš predlog zakona. Zaista, molim vas, kolega Milićeviću da ovo što sam ja objasnila gospođi ministar da ne bude na uštrb onoga što koleginica Aleksandra Belačić ima obavezu i ime poslaničke grupe da odgovori gospođi ministar na njeno malo šire obrazloženje i odgovore na njena pitanja i na njene primedbe. Hvala vam.
Koleginice Radeta, niti su bile primedbe, niti su bila pitanja, bili su odgovori na postavljena pitanja. Zato nastavljamo dalje sa radom. Reč ima narodni poslanik, Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, saradnici iz ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj set zakona koji danas razmatramo, smatram da predstavlja set kvalitetnih zakona koji su prethodno dobro pripremljeni i izašli na dnevni red. Naravno, ne osporavam mišljenja drugih poslanika koji tvrde da ima puno nedostatka i da ti zakoni i ne valjaju. Ali, moje gledište, zapravo gledište SPS jeste da ovim zakonima mi uređujemo važne oblasti i da je važno da činimo jedan iskorak napred sa pokušajem boljeg funkcionisanja određenih oblasti u životu i radu naših građana. To je ono osnovno. Uvek sam govorio da mi jednim zakonom ne možemo postići neki veliki kvalitet i neke ideale na polju zakonodavstva ili zakonske regulative, ali je važno da uređujemo te oblasti. Važno je da posle nekog vremena izvršimo analizu i da činimo ispravke u onome što se nije pokazalo kao dobro. Iz tih razloga želim da sa tog gledišta, afirmativnog kažem nekoliko reči o ovome što je danas na dnevnom redu i pre svega smatram da je veoma važno da smo stavili na dnevni red Zakon o transportu opasne robe i da je tu važno urediti važne stvari koje se tiču ove materije. Jer, kada se dogode određene nesreće ili kada se dogode neke stvari koje su opasne po život i zdravlje i životnu sredinu, onda nam ne vredi pametovati. Naravno, ovaj Zakon o stanovanju i održavanju zgrada koji je izgleda najviše polemike izazvao, ja ne sporim da tu ima određenih manjkavosti, ali je pitanje da li to želimo da naglasimo, a ja želim da naglasim jednu drugu stvar da u ovoj oblasti ipak pokušavamo da uvedemo više reda nego što ga je bilo do sada. Za sada je to dovoljno, ali evo, proći će neko vreme, pa možemo i da ispravimo neke stvari. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima, smatramo izuzetno važnim ovo za funkcionisanje svake lokalne samouprave, bilo to da je mala opština ili da je veliki grad. Komunalne delatnosti su od opšteg interesa i tiču se svakog građanina, svake ustanove, svakog pravnog lica. Korisnici komunalnih usluga su svi ili većina građana, odnosno stanovnika ove zemlje i od kvaliteta komunalnih usluga u velikoj meri zavisi kvalitet života naših građana. Uostalom, može se reći i to da kvalitet komunalnih usluga treba posmatrati kao meru dostignutog standarda jednog društva, a sa druge strane cene komunalnih usluga, kao meru standarda pojedinaca. Oblast komunalnih delatnosti temelji se na Ustavu i regulisanje nekim drugim zakonima, a na osnovu kojih lokalne samouprave regulišu ovo važno pitanje na svom prostoru. Ovim predlogom zakona obezbeđuje se, rekli smo, preciznije definisanje pojedinih komunalnih usluga, a to je u cilju jačanja komunalnih sistema i u cilju bolje funkcionalnosti i izgradnji odgovarajuće infrastrukture koja je potrebna za ovu oblast. Veoma je važno da zakon omogućava različite vlasničke modele i uvodi konkurenciju u ovoj oblasti, omogućava i partnerske odnose, ali zapravo uvođenje privatnog sektora u ovoj oblasti treba da dovede do rasterećenja budžeta i budžetskih obaveza u lokalnim samoupravama. Sa druge strane, kada govorimo o privatnom sektoru koji ulazi u ovu oblast sve više, možda je budućnost da će samo retke nadležnosti u oblasti komunalnih delatnosti biti kao javni interes u rukama države, odnosno u rukama lokalne samouprave, a da će većina delatnosti biti u privatnom sektoru. Moramo da obezbedimo da na zdravim ekonomskim principima privatni sektor može da učestvuje u ovoj oblasti. Imali smo do sada ili u prošlosti praksu da se komunalne usluge plaćaju jednako bez obzira na kvalitet i na kvantitet izvršene usluge i da svi plaćaju jednako, što ne može nikako da opstane. Sa druge strane, imali smo i ranije, ali lokalne samouprave u ovom trenutku, kada će biti sve više poveravanja privatnom sektoru, moraju da obezbede i kontrolu vršenja komunalnih usluga, i to je za svaku pohvalu da će se kroz kontinuirano izjašnjavanje građana vršiti ocena kvaliteta. Na kraju, samo bih rekao da mora da postoji i određena kreativnost i drugačiji pristup u ovoj delatnosti i da vršioci komunalnih usluga treba da, a zakon treba to da im omogući, mogu da se bave i nekim drugim delatnostima, u smislu proširenja svoje delatnosti, pa tako npr. recikliranje ili obrada komunalnog otpada, pa na pijacama zeleni otpad može da se kompostira, pa zatim javne garaže ili zelene pijace koje su pokrivene mogu da imaju solarne ploče itd. Sve su to neke ideje o kojima mi, kao socijalisti, razmišljamo o tome. Možda treba pronaći modalitete kako bi te usluge bile kvalitetnije, a vršioci usluga bi se više oslanjali na svoju zaradu, a manje na budžetska primanja iz lokalnih samouprava. Glasaćemo za ovaj set zakona u celini.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Belačić, povreda Poslovnika.
Poštovani predsedavajući, povredili ste član 27. po kome ste dužni da se starate o primeni Poslovnika. Naime, vi ste malo pre rekli da koleginica Radeta i ja imamo pravo na repliku. Koleginica Radeta je svoje pravo iskoristila i vi ste taj krug replika zatvorili, odnosno krug replika na relaciji gospođe Radete i ministarke, a moja replika se odnosi na nešto drugo i samim tim niste imali pravo da mi oduzmete mogućnost replike samo zato što je gospođa Radeta svoju repliku iskoristila. Htela sam da kažem gospođi ministru da ja živim u stambenoj zgradi od 78 stanova i da mene muče problemi, kao stanara, koji se ne nalaze u ovom zakonu. Mi svi imamo problem što nam ulaze huligani u zgradu, kradu iz podruma, kradu sa tavana, uništavaju našu imovinu. Predsednik, odnosno upravitelj zgrade ne može da reši taj problem …
Molim vas da obrazložite u čemu je povreda Poslovnika.
Obrazložila sam u čemu je povreda Poslovnika i hoću da se vi izjasnite o toj povredi. Pošto me ne prekidate, zbog čega ne bih nastavila?
Ne možete na osnovu povrede Poslovnika odgovarati ministarki i ulaziti u repliku.
Vidite da mogu.
Ukazali ste na povredu. Mislim možete, ali ne mogu to da vam dozvolim.
Vi nemojte.
Koleginice Belačić, član 103, vi možete ukazati na povredu Poslovnika neposredno po učinjenoj povredi. Član 104. o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine, odnosno u ovom konkretnom slučaju predsedavajući, a to sam ja. Niste me dobro razumeli. Nisam rekao da imate osnova i vi i koleginica Radeta za repliku. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Ovo je zaista drugi put … (Nataša Jovanović: Povreda Poslovnika.) Dobila sam reč. Možete se javiti kasnije. Ovo je zaista drugi put da vi pokušavate da nam podmetnete ovu odredbu o otkupu državnih stanova. Možete se vi truditi koliko god želite da nam objasnite da su to stanovi namenjeni za ranjene i poginule policajce, a za šta inače mislim da je sramno što pokušavate da uradite, jer u ovim članovima koje SNS sada pod pritiskom javnosti briše se ne pominju ni ranjeni ni poginuli policajci, ali se zato pominju izabrana i postavljena lica, i to nekoliko puta u svim članovima kada se govori o onima koji imaju pravo da otkupe te stanove. Dok svojim izabranim i postavljenim licima omogućavate da otkupe stanove pod uslovima koji su građanima nezamislivi, istovremeno ćete, hteli to ili ne, više hiljada građana, koje i dalje nazivate iz nepoznatog razloga zaštićenim stanarima, isterati na ulicu. Da li znate, gospođo Mihajlović, da će u pojedinim slučajevima te visine zakupnina prevazilaziti celokupna primanja koje oni imaju u svom domaćinstvu? Šta ćete raditi sa penzionerima koji ne budu imali 20.000 ili 25.000 dinara da plaćaju zakupninu za stan u kom ne žive po sopstvenom izboru, nego zato što su taj stan dobili, kao i drugi što su dobili stanove? Šta će se desiti u slučajevima kada ne budu imali za dve zakupnine, jer ste predvideli u ugovoru da se u tim slučajevima ugovor raskida? Šta će ti ljudi raditi? Ne pitam vas zlonamerno. Pitam vas da mi istinski, iskreno odgovorite šta će biti sa penzionerima koji žive u tim stanovima i koji nemaju 20.000 dinara mesečno da plaćaju zakupnine u stanovima u kojima žive, ne po sopstvenom izboru, nego zato što nisu imali pravo da otkupe stanove u kojima žive? Oni su stanove dobili kao i svi drugi građani Republike Srbije, tada Jugoslavije, njihovih godina. Jedina njihova, kako vi nazivate, sreća ili pogodnost, ne znam u čemu vidite sreću, je to što oni 1992. godine nisu imali pravo da otkupe stanove, a svi drugi građani Srbije su imali pravo da otkupe stanove. 60/1MG/IĆ19.05 - 20.05 Tako su se oni našli u tim stanovima. Ne zato što vole, ne zato što su birali i ne zato što uživaju da žive u tuđem vlasništvu, oni su se u tim stanovima zatekli zato što nisu imali pravo, koje su imali svi drugi građani u Srbiji, da otkupe stanove koje su dobili. I sada ih mi nazivamo, i vi ih u zakonu i dalje nazivate zaštićenim stanarima, a nepravdu od pre 70 godina ispravljate nepravdom danas. Vi njima nanosite drugu nepravdu tako što ste direktno izašli jednostranom zahtevu vlasnika stanova u susret da se zakupnine povećaju. Ne smeta vam kada plaćaju porez na imovinu. Ne smeta vam kada plaćaju dažbine za te stanove. Zato morate da imate u vidu da će ti ljudi dobiti u zamenu pravo da kupe stanove koji su najadekvatniji onome u čemu su do sada živeli. Prvo, to će biti znatno manji stanovi, s obzirom na to da se 30 kvadrata dobija za jednu osobu, 15 kvadrata za svakog narednog člana domaćinstva. Mi amandmanom predlažemo da to bude više. Drugo, to će biti stanovi koji se nalaze na perifernim gradskim opštinama, što je i gospodin Vesić rekao na mnogobrojnim sastancima radne grupe na kojima su oni učestvovali. I, to će biti stanovi koji po vrednosti ni u kom slučaju ne odgovaraju stanovima u kojima su oni do sada živeli.I Zakon o restituciji, gospođo Mihajlović, kaže da se ne mora po svaku cenu vratiti prethodnom vlasniku imovina. Postoje načini na koje se te stvari drugačije mogu rešiti, kao što je bio slučaj u svim slučajevima restitucije, kada bi restitucija izazvala još veću nepravdu, a ovde je to upravo slučaj. Mnoge će troškove imati građani, gospođo Mihajlović, neplanirane, nove od ovog predloga zakona, a plašim se da je to sve što će i dobiti. Mi ćemo amandmanima pokušati da ispravimo ovaj predlog zakona, ali plašimo se da je on toliko pogrešno postavljen da to nećemo moći na taj način da uradimo. Imam li ja još vremena, ili ne?
Ukupno je preostalo, pre nego što ste počeli da govorite, pet minuta i 26 sekundi.
Onda bih još nešto rekla. Mislim da će mnoge skupštine stanara, koje su do sada lepo funkcionisale morati da angažuju profesionalnog upravnika, jer, verujte mi da nijedan predsednik skupštine stanara neće hteti da se prihvati ovih enormnih obaveza za koje će neki biti plaćeni. Ja verujem da, recimo u mojoj zgradi predsednica skupštine stanara neće želeti sada besplatno da radi posao za koji će neko drugi biti plaćen. Sve što ćete postići je da ćete, čak i u onim zgradama gde su skupštine stanara lepo funkcionisale, vi sada izazvati to da budu uvedeni profesionalni upravnici, jer to prosto neće hteti ljudi da rade.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka, dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Da pojasnim nekoliko stvari pošto ili niste razumeli ili prosto ne kažete prave informacije. Da krenemo od tog kako vi kažete da smo hteli da „podmetnemo“ određene članove zakona u zakon o stanovanju. Koliko god da sam puta objasnila, objasniću još jedanput. Ti članovi 152, 153. i 154. se vezuju za Uredbu o rešavanju stambenih potreba izabranih, postavljenih, zaposlenih lica kod korisnika sredstava u državnoj svojini. E, sad, tu uredbu ste doneli upravo vi 2001/2002. godine. Zatim ste je potvrdili i dozvolili da se izvrši otkup stanova do 2007. godine. Dakle, svi oni koji su mogli, to su uradili. Uglavnom i u najvećem broju bliskiji vašoj vlasti. Onda ste odjednom to zabranili do 2009. godine, kada je ostao jedan broj stanova koji nisu mogli da se otkupe, a da nisu bili ti vaši politički, odnosno članovi vaših političkih partija. Međutim, odmah sam rekla da ono za šta smo se mi vezali, što smo mi želeli da iskoristimo tu uredbu, bilo je zaista, i to nije nikakvo licemerje, bilo je zaista vezano za ljude koji su izgubili živote ili su ranjeni u ratovima, za šta sam rekla da postoji dokumentacija i papiri koje možemo da vam dostavimo. Samo da ne bude zabune, nije ništa SNS ili Vlada Republike Srbije stavila nešto, pa htela da podmetne. Ne, vi ste to radili. Dok ste vi bili na vlasti, vi ste tu uredbu doneli da biste to uradili. Svi vaši članovi političkih partija su te stanove otkupili. Naš interes je bio da pomognemo onim ljudima koji su izgubili život, a ne da uradimo to što ste vi rekli. Ali, da ne bi bilo zabune, istog trenutka smo sklonili te članove, upravo da ne bi dolazili u situaciju da možda neko, kao i vi, to protumači na neki drugi način. Amandman je podnela SNS i ti članovi nisu sastavni deo ovog zakona. Kada govorite o zaštićenim stanarima, prvo sve države oko nas su te probleme koji jesu i traju dugi niz godina rešile. Jedino mi nismo iako je postojao zakon koji je rekao prvo da se to reši do 2000. godine, a onda ako vam je bilo zaista tako stalo da brinete o zaštićenim stanarima, kako sada kažete, onda ste imali toliko prilike, od 2000. godine pa nadalje to da rešite. Nikada se niste usudili da razgovarate i da rešavate. Drugo, niko ne kaže da će ti ljudi biti raseljeni, ne znam gde, van Beograda. Ne znam zaista da li jeste i šta jeste gospodin Vesić razgovarao sa zaštićenim stanarima, ja vam kažem šta su obaveze lokalne samouprave, odnosno u recimo, u ovom slučaju Grada Beograda koji će morati da napravi plan i u narednih 10 godina da nađe način kako će te ljude smestiti. Ako vi smatrate da neko danas ko je dobio da koristi stan gde nije vlasnik, pre puno, puno godina i živi u centru, pominjem stalno te Terazije, Knez Mihajlovu, nije važno i koristi stan gde imamo dva zaštićena stanara, u stanu od 170 kvadrata, gde gotovo svih ovih godina gotovo da i ne plaća zakupninu, jer je ona jako niska, da treba upravo tu da dobije stan koji će onda otkupiti po pravilima koja su posle 1992. godine, zaista ne znam ko bi se sa tim složio. Sa druge strane, vrlo je važno da se ispravi nepravda koja jeste postojala i ako svi to urade i sve države oko nas to urade, ne vidim razlog zašto Srbija to da ne uradi? Mi to jednom moramo uraditi, na najbolji mogući način. Niko ne kaže da su ti ljudi krivi. Niko ne kaže ni da su ljudi koji su vlasnici stanova krivi što praktično nisu u tom stanu gde su i vlasnici. Ovo je bilo održivo rešenje i za jednu i za drugu stranu. Mislim da ukoliko trebaju neki detalji o podacima i zakupninama itd. mi smo spremni da ih stavimo, ali to je bilo najodrživije rešenje da se tako izrazim. Oko upravnika, ja stvarno ne bih više o tome da govorim. Profesionalni upravnici znaju šta im je posao. Nijednog trenutka nisu tu, ponoviću još jedanput da bilo kome šta naređuju nego da pomognu da se zgrade održavaju. Ne slažem sa uopšte ako kažete da će sve one skupštine stanara i sve one stambene zgrade koje su divno funkcionisale kako kažete, lepo funkcionisale do sada, da će sada odjednom imati problem, ne, naprotiv, divno, odlično, one koje su dobro funkcionisale nastaviće da dobru funkcionišu. Nažalost imamo veliki broj stambenih objekata gde to nije slučaj, gde postoje ozbiljni problemi i sada ćemo nekako da unificiramo ceo taj način kako se upravlja pre svega zgradama i to je bila suština u tom delu koji se zove profesionalni upravnici koji mogu, a ne moraju da budu u samim stambenim jedinicama. Verujem da to može samo da nam uredi život u zgradama, a ne da nam napravi dodatne probleme. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Očigledno je da vi kada god nemate odgovor, počnete da pričate – a šta smo to mi radili. Kada pričamo o tome šta smo to mi radili, evo ja ću vam reći, mi smo sami ste rekli, 2009. godine zabranili funkcionerima, postavljenim i imenovanim licima da otkupljuju stanove, a vi 2016. godine dozvoljavate da imenovana i postavljena lica otkupljuju državne stanove. Kada pričate o tome šta smo mi radili sa zaštićenim stanarima, mi ih nismo izbacivali na ulicu do 2012. godine, a vi ih 2016. godine izbacujete na ulicu. Ako vi mislite, tako ste vi meni postavili, ako vi mislite da to dvočlano domaćinstvo koje se pretpostavljam, sastoji od penzionera, pošto u takvim stanovima uglavnom žive penzioneri, može da plaća odjednom 18000 dinara mesečno za zakupninu tog stana, pa tako sve dok mu vi u narednih 10 godina ne rešite stambeno pitanje i date im stan od 40 kvadrata u Krnjači, ja onda ne znam u kakvoj zemlji vi mislite da živite. To je onda mnogo ozbiljniji problem od toga što vi nemate drugačiji odgovor osim onoga što smo mi radili. Kada smo kod toga šta smo mi radili, a šta vi, evo divnog primera. Mi smo zabranili otkup državnih stanova funkcionerima, a vi to sada dozvoljavate i to drugi put pokušavate da progurate u Skupštinu. Prvi put Tomislav Nikolić je odbio da potpiše taj zakon, drugi put sada to radite ovde. Nikakvi ranjeni i poginuli policajci se ne pominju u ovim članovima. Naprotiv, pominju se imenovana, izabrana i postavljena lica koja koriste stanove na vreme dok se nalaze na funkcijama, a vi ste pokušali da im dodelite stanove tako da mogu da ih otkupe na 20 godina bez kamate, a da istovremeno one ljude koji se u ovim tuđim stanovima ne nalaze po sopstvenom izboru, njih isterujete na ulicu.
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ne znam zašto vas uznemiri to što ja samo napravim paralelu iz onoga šta ste vi radili, a šta radi Vlada Republike Srbije? Samo bi pred građanima Srbije objasnila kako neke stvari nisu bile dobre i to što govorite o otkupljivanju stanova, posebno u periodu između 2007. i 2009. godine. Da, u pravu ste, 2009. godine ste ukinuli onda kada su svi vaši članovi otkupili stanove i to po bud zašto cenama. Ovaj zakon, baš zato što smo smatrali da je nedovoljno precizan, baš zbog takvih komentara kao što ste sada rekli, mi smo ta tri člana sklonili iz zakona. Vrlo mi je žao da komentarišete tako nešto. Da, naša namera jesu bili ljudi koji su zaposleni u Ministarstvu unutrašnjih poslova, dakle njihove porodice gde su ili izgubili živote ili ranjeni. Koliko god puta mi to budete rekli, ja ću vam odgovoriti ovako, zato što je namera bila časna, a ovo što vi radite govori u prilog onome što sam prethodno rekla. Lepo je, naravno, što imate stav, ali, s druge strane, vaš stav ne samo da je pogrešan, nego zaista obmanjujete javnost i ponovo govorite o zakonu koji nije potpisao Tomislav Nikolić. Da vas zamolim bar da pogledate. Nema veze, nebo i zemlja, taj zakon DIPOS, vile i kuće i zakon koji danas imamo ovde i ta tri člana koja tako zdušno pominjete, jer nemate nijedan drugi komentar na Zakon o stanovanju, jer nemate nijednu drugu kritiku na Zakon o stanovanju, jer svih deset ili ne znam koliko godina ste bili, od kada je Tadić bio predsednik države, dakle bili ste u mogućnosti da rešite i da uredite ovu oblast. Niste to uradili i sada govorite bez ijednog jedinog argumenta. Ono što je važno za građane Srbije, niko neće ostati na ulici. Zaštićeni stanari neće ostati na ulici, pod pretpostavkom da su u pitanju penzioneri koji ne mogu da plate zakupninu, u ovom zakonu vrlo jasno stoji i piše subvencionisanje zakupnine za one koji to ne mogu da plate, znači, ukoliko postoji takva mogućnost koju ste vi sada kao primer izneli, vezano za zaštićene stanare. Nemojte da plašite građane. Prvo, niti će ko ostati bez krova, niti će ko biti na ulici, niti će profesionalni upravnici da ikoga špijuniraju, potkazuju, niti će profesionalni upravnici da definišu ono što treba da se radi u zgradi i koliko god puta da se budete javili i to rekli, ono što piše u zakonu je vrlo jasno, bez obzira koliko se vi trudili da u zakonu vidite nešto što apsolutno ne postoji. Toliko. (Aleksandra Jerkov: Replika.)
Koleginice Jerkov, nemate pravo na repliku. Može samo vaš ovlašćeni predstavnik. Nije spomenuto ime ni u jednom trenutku. Reč ima koleginica Čomić. Izvolite.
Dihotomija te vrste šta ste vi radili, a šta mi nismo radili vam je dozvoljena i mislim da je vreme da vam se kaže da ste na vlasti. Vi ste opozicija, da vam pet godina niko ne brani da ukinete koji god hoćete uredbe, da ukinete koje god hoćete zakone, da popravite šta god hoćete u kojoj god hoćete normativi. Pričati o tome da je 2007. godine DS, na bilo koji način imala upliva na DIPOS ili na otkup stanova je isto kao da kažete za deset godina da sam vam ja formirala Zakon o stanovanju, jer DS je i tada bila opozicija, 2004, 2005. i 2006. godine. Tek 2007. godine, posle jula meseca, nakon propale koalicije SRS i DSS. Dakle, koliko za deset godina bude tačno da sam ja pravila sve zakone koje donosite, toliko je tačno da, u vreme kada smo opozicija, izloženi jednako ruganju vladavine prava i onda i sada, možemo da utičemo na to šta Vlada hoće. Ne znam da li se vi nama falite ili nam se žalite što ste na vlasti, ali ste na vlasti i to sa sobom nosi odgovornost. Ono u čemu se mi nikako ne razumemo, a taj nesporazum je banalan, ali dubok, da pred sobom imate opoziciju kojoj nije prvi put da je opozicija. Vama je prvi put da ste vlast. Ono što je tužna istina za celu Srbiju, ne za nas kao opoziciju ili vas kao vlast, je što ponavljate naše greške. Stalno vam je neko drugi kriv. Stalno pričate o tome da ste imali časne namere, ali, eto, baš ste hteli pa nije uspelo. Nemojte, nema razloga.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ono što želim da svakim svojim javljanjem pokažem jeste samo da konstatujem da se ne zaboravi, jer mislim da ne treba da se zaboravi. Što se tiče pet godina vlasti i zakona koje smo mogli da menjamo, dajte kako ih menjamo. Recimo, doneli smo zakon kojim smo omogućili da danas imamo svi elektronsku građevinsku dozvolu, a u vaše vreme beše sedam, osam, devet godina. Što da ne kažemo, što da ne podsetimo građane Srbije samo da se ne zaboravi? Da se ne zaboravi isto tako da pitanje zaštićenih stanara, o kojem sada govorite sa toliko razumevanja, što je u redu, ja to razumem, ali imali ste vremena. Još nešto da podsetim, ja se sećam, a vi kao da ste zaboravili, od 2004. go 2012. godine Boris Tadić je bio predsednik Republike Srbije. On beše predsednik DS. On možda sada nije u DS, ali za to vreme vi ste i te kako bili vlast. Nemojte da nam pričate o tome da ste bili opozicija, jer niste bili opozicija. Imali ste sve instrumente u ovoj državi da uredite i stambenu politiku, da nemamo više problem sa zaštićenim stanarima i sa vlasnicima stanova. Imali ste mogućnosti da istražite sve privatizacije. Imali ste mogućnosti da napravite investicioni ambijent. Imali ste toliko mogućnosti i niste to uradili. Ono gde ja možda mogu da se žalim je šteta što mi sada to popravljamo što vi niste uradili, a mi nastavili dalje da nešto bude još bolje. Ovako mi moramo da rešavamo probleme koje vi niste rešili deset godina ne svuda, ali u određenim delovima da. (Gordana Čomić: Replika.)
Koleginice Čomić, nemate pravo na repliku. Nije bilo ničeg uvredljivog. Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac. Izvolite. VESNA RAKONjAC: Uvaženi predsedavajući, poštovana potpredsednice Vlade, ja ću danas govoriti o Zakonu o upravljanju aerodromima, ali kroz jedan malo specifičan pristup. Ne mogu a da se ne vratim na trenutak na prethodnu diskusiju. Do 2012. godine neke stranke su bile na vlasti, a od 2012. godine mi smo preuzeli odgovornost za državu. Ja bih to tako nazvala. Kako je izgledalo do 2012. godine, a kako posle 2012. godine, evo pokušaću da opišem na primeru Aerodroma „Rosulje“ u neposrednoj blizini Kruševca. Aerodrom „Rosulje“ je osnovan 1995. godine i do 1999. godine je prikupljena dokumentacija. Od 1999. do 2005. godine ništa nije urađeno. Od 2006. godine napravljen je plan za eksproprijaciju zemljišta. Konstatovano je da ima 90 privatnih vlasnika i do 2012. godine nije izvršena eksproprijacija. Ono što je čudno, za sve to vreme Aerodrom „Rosulja“ je imao svog direktora, imao je upravni i nadzorni odbor, imao je nekoliko zaposlenih i svi su primali platu iz budžeta opštine, a sada grada. Od 2012. do 2013. godine, kada je SNS u Kruševcu preuzela odgovornost za svoj grad, izvršena je eksproprijacija na 99% zemljišta i revitalizovan je prilaz, odnosno put u dužini od 350 metara sa osvetljenjem do aerodromskog prostora, a neka dokumenta koja su zastarela morala su da se poprave i urade jer u Zakonu o gradnji su prevaziđena. Možemo da vidimo kako to izgleda kada neodgovorna vlast gradi u jednoj lokalnoj samoupravi, a kako kada radi odgovorna vlast. Aerodrom „Rosulje“ je veoma značajan kako u turističkom pogledu, jer znamo da se nalazi turistički centar Kopaonik u blizini Kruševca. Veoma je značajan i zbog Aero-kluba „Mihjalo Živić“, koji će biti izmešten, a to je još jedan primer kako je lokalna samouprava, kada je SNS u Kruševcu preuzela vlast, veoma lako rešila višegodišnji spor koji je dotadašnja gradska vlast imala sa ovim aero-klubom, tako da će oni po otvaranju Aerodroma „Rosulje“ imati bezbedne uslove za rad i veoma su značajni za našu opštinu, a i za region. Tako to radi SNS. Ono što mogu još da kažem, to je da ćemo ovom pričom o Aerodromu „Rosulje“ zaokružiti i železnički transport i aerotransport i putni transport i da Rasinski okrugu poprima onaj izgled kakav je imao u jednom prethodnom periodu kada je grad Kruševac bio na listi najuspešnijih gradova u Srbiji. To kako je DS vladala gradom, to je još jedan pokazatelj da je 2008. godine potpuno prestao da postoji železnički transport u Kruševcu. Do 2005. godine se odvijao i transport od Stalaća do Kruševca, ali sa 30 kilometara na sat, a od 2005. do 2008. godine samo teretni sa 10 kilometara na sat. Godine 2014. obnovljen je železnički transport i sada funkcioniše pruga od Jagodine do Kraljeva, a projektovana na deonici od Stalaća do Kruševca 60 kilometara na čas, a od Kruševca do Kraljeva 100 kilometara na čas. Prema tome, mi krupnim koracima idemo napred i neće nas zaustaviti licemerne primedbe. Još jedna stvar, pošto dolazim ne samo iz Kruševca, nego iz Rasinskog okruga, pa sam jednostavno upućena i na druge opštine zbog posla kojim se bavim, mogu da vam kažem da Opština Trstenik, JKP „Počekovina“ je veoma problematična, koje je nastalo iz vodovoda MZ „Počekovina“ 2005. godine, tačnije 13. jula 2005. godine, da bi se zbrinulo jedno dete sa 28 godina kao direktor. Nije u redu, kolega, da pričam o osobama koje nisu tu, pa ne mogu da odgovore. Uglavnom, to javno komunalno preduzeće napravilo je velike dugove prema Zavodu za javno zdravlje za uzorkovanje vode. Kada smo sa sanitarnim inspektorom otišli da obiđemo objekat, zatekli smo zarđali katanac na kapiji, nije bilo vodomera, hlor se bacao u rezervoar jednom lopatom, onako odokativno i, naravno, ljudi koji su se snabdevali takvom vodom otkazali su da plaćaju usluge takvom javnom komunalnom preduzeću koje je potpuno ličilo na ćerku firmu JKP „Komstant“ Trstenik. Jer, morate priznati, potpuno je nelogično da jedna tako mala opština, koja ima svoje javno komunalno preduzeće koje se zove „Komstant“, organizuje još jedno javno komunalno preduzeće „Počekovina“ za sedam seoskih naselja, a registrovano je za sakupljanje, prečišćavanje i distribuciju vode, uređenje i održavanje parkova zelenih i rekreacionih površina, odvoženje i deponovanje smeća. Zamislite to. Meni je malo apsurdno. Da bi na kraju doživelo sudbinu da preduzeće ne poseduje dovoljnu tehničku i kadrovsku opremljenost za obavljanje komunalne delatnosti. Doduše, za sakupljanje smeća koristio je smećar marke „Skanija“ od 10 metara kubnih, koje je koristilo JKP „Počekovina“, ali je ono osnovno sredstvo JKP „Komstant“. Pa, to je taj kamion koji je izgubljen iz „Komstana“, tako da mi iz SNS moramo da se bavimo i onim poslom izgubljeno-nađeno. Takva nam je sudbina izgleda. Ali, pošto smo 2012. godine preuzeli odgovornost za državu Srbiju, mi ćemo je voditi napred i zarad naših građana želimo da to činimo na častan i pošten način. Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ana Stevanović.
Poštovana gospođo ministarka i predstavnici predlagača, predloženi tekst zakona o upravljanju aerodromima po našem mišljenju pun nedorečenosti i nelogičnosti i krajnje čudnih rešenja. Evo, na primer, tako u članu 1. stav 1. Predloga zakona navedeno je da se, citiram – ovim zakonom uređuju uslovi i načini obavljanja delatnosti upravljanja aerodromom, razvoja aerodromske infrastrukture, pružanja aerodromskih usluga za potrebe vazdušnog saobraćaja, kao i izgradnja unutar i oko zaštitnog pojasa aerodromskog kompleksa, kao i pojedina pitanja specifična za davanje koncesije za aerodrome. Smatram da je namera donošenja ovog zakona upravo da se aerodromi, pre svega Aerodrom „Nikola Tesla“ da u koncesiju, jer se već u stavu 2. ovog člana navodi da na pitanja koja nisu posebno uređena ovim zakonom, a koja se odnose na uslove i način rada operatera aerodroma, funkcionisanja aerodroma, izgradnju i funkcionisanje aerodromskog kompleksa i infrastrukture, postupak davanja koncesije za aerodrom i utvrđivanje javnog interesa, shodno se primenjuju odgovarajuće odredbe zakona kojim se uređuje vazdušni saobraćaj, zatim zakona kojim se uređuje javno privatno partnerstvo i koncesija i zakon kojim se uređuje eksproprijacija i zakona kojim se uređuje planiranje i izgradnja. Moje pitanje – zašto se ovim zakonom regulišu samo pojedina pitanja? Nije logično da jedan leks specijalis ne reguliše sva pitanja i da opštom odredbom upućuje na primenu drugih zakona. To govori da predlagač ili nije imao dovoljno vremena da pripremi zakon ili predviđa zloupotrebe. Članovi 10. i 9. regulišu pitanje uslova izgradnje unutar i u zaštitnom pojasu oko aerodromskog kompleksa. Moje pitanje je – šta će država da uradi sa objektima koji su bespravno izgrađeni na zemljištu na kome je predviđeno širenje Aerodroma „Nikola Tesla“? Bespravno podignuti objekti se ili ruše ili se ozakone i ne treba ih posebno štiti. Član 15. – finansiranje izgradnje aerodromskog kompleksa i aerodromske infrastrukture, u tački 2) predviđeno je da se sredstva za finansiranje izgradnje, dogradnje, adaptacije i rekonstrukcije aerodromskog kompleksa i aerodromske infrastrukture obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije, AP ili jedinice lokalne samouprave, u zavisnosti u čijoj je nadležnosti aerodrom. Pitanje – da li to otvara mogućnost da Vlada Republike Srbije opet daje subvencije, ili da se budžetska sredstva utroše u sređivanje aerodroma kako bi kasnije bio dat u koncesiju? U istom članu, u tački 4) predviđeno je da finansiranje izgradnje aerodromskog kompleksa i infrastrukture može da bude i iz donacija i poklona. Ovde se, pored transparentnosti ovakvog načina finansiranja, postavlja i pitanje političkog i ekonomskog uticaja i mogućnost korupcije, jer ulaganje u aerodrome i infrastrukturu nije malo, pogotovo ako se radi o aerodromima koji su u svojini Republike ili AP. Još jedna primedba. U zakonu nisu jasno definisani načini i kriterijumi, odnosno merila za dodelu podsticajnih sredstava za aerodrome, već je zakonska odredba da Vlada bliže uređuje načine i kriterijume, što opet može da bude netransparentno. Članovima 16. i 17. regulisan je i nacionalni program razvoja aerodroma koji se donosi radi obezbeđivanja uslova za dugoročni razvoj i unapređenje aerodroma u Republici Srbiji. Dakle, možemo da vidimo na osnovu kojih referenci u poslovanju je za ovako odgovoran posao izabrano Privredno društvo „Aerodromi Srbije d.o.o.“ Beograd. Naime, prema javno dostupnim podacima na sajtu APR-a, radi se o privrednom društvu čiji je osnivač Republika Srbija sa osnivačkim ulogom od 150.000 dinara i da je osnovano u februaru ove godine, tako da na sajtu nisu dostupni finansijski podaci u vezi sa njegovim poslovanjem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovane koleginice i kolege, uvažena ministarko sa saradnicima, par reči oko Zakona o komunalnim delatnostima. To je vrlo važan zakon koji je danas pred nama, iz razloga što je komunalna delatnost, kako ste i sami rekli, a i svi to znamo, vrlo važna za lokalne samouprave u Srbiji. Prosto, to je život i svaki građanin u svakoj opštini i u gradovima Srbije zna koliko je važna ta delatnost za samu lokalnu samoupravu. Značajan broj opština i gradova, kao što ste pomenuli, oni su u nekim problemima sa svojim komunalnim preduzećima. Ja dolazim iz Niša, a vi ste između ostalog dobro upoznati sa našim komunalnim sistemima, verovatno zato što je nešto nasleđeno i iz ranijih godina, ali u svakom slučaju ima pomaka. Tako da, ono što mogu da istaknem, to je JKP „Medijana“ iz Niša koje je od pre par godina sa novim menadžmentom uspelo da realizuje projekat prekogranične saradnje sa bugarskom opštinom Pernik. Izvršena je sanacija i rekultivacija polja C4 na gradskoj deponiji, pokrenut je postupak izrade projektne dokumentacije izgradnje postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda, adaptiran je i pušten u rad Centar za selekciju otpada, adaptiran je i preograđen Centar u Tvrđavi i otvorena je gradska bašta, nabavljeni su i nova vozila, nova oprema i postavljeno je preko 50 kontejnera za selekciju staklene ambalaže. Kada govorimo o ovom zakonu, ono što je važno, treba obratiti pažnju da iskustvo država u našem okruženju nam govori da je gubljenjem kontrole nad upravo tim objektima komunalne infrastrukture i nekontrolisanim ulaskom privatnog kapitala potrebno usmeriti lokalne samouprave u Srbiji kroz jednu politiku transformacije u ovoj oblasti, i to vezano upravo kroz ovaj zakon. Ono što je važno, treba uraditi analizu svakog javnog komunalnog preduzeća, kakav je njihov status i sa, naravno, kompletnom infrastrukturom, odnosno osnovnim sredstvima koja ona imaju, odnosno opremu za upravljanje tim sistemom. Nakon ove analize, tamo je potrebno i treba predvideti mere za konsolidaciju ovih preduzeća koja bi omogućila poslovanje na održivim osnovama. Upravo ovaj zakon će dosta lokalnim samoupravama pomoći, ne bi li ceo taj komunalni sistem doveli u red i naravno stavili pod kontrolu, kao što sam i rekao na početku, ne bi li nam se desila iskustva iz okruženja, odnosno pre svega Bugarske i Rumunije. Predlog zakona će podsticajno uticati na javno-komunalna preduzeća, na privredna društva i preduzetnike koji obavljaju komunalnu delatnost, povećanje zainteresovanosti privatnih kompanija, odnosno privatnih investitora za ulaganje upravo u ovu delatnost i na kraju korisnike usluga, tj. građane i privredne subjekte koji mogu da očekuju i postepeno jačanje odgovornosti upravo vršilaca tih komunalnih delatnosti. Ono što je dobro, to je da Predlog zakona uvodi i jedan novitet u ovu oblast, a to je izjašnjavanje upravo korisnika komunalnih usluga o kvalitetu pružanja usluga, koji će služiti kao glavni kriterijum za ispunjavanje obaveza iz ovog ugovora, odnosno budućih ugovora o poverenoj komunalnoj delatnosti, ali i kao razlog za raskid ugovora. Par reči o Predlogu zakona o transportu opasne robe. Kao što vidimo, Vlada je uputila u skupštinsku proceduru taj predlog novog zakona, iz dva razloga – potrebe da se u ovoj oblasti izvrši usklađivanje sa sekundarnim izvorima prava EU, pre svega tu se misli na direktivu iz septembra 2008. i, naravno, po uzoru na jedan od zakona koji je pripremljen i koji je upoređen sa konvencijama Evropske komisije UN. Pre svega, misli se na Evropski sporazum o međunarodnom drumskom prevozu opasne robe, o Konvenciji o međunarodnim železničkim prevozima, Pravilniku o međunarodnom železničkom prevozu opasne robe i Evropskom sporazumu o međunarodnom transportu opasnog tereta na unutrašnjim plovnim putevima. Utvrđeni su i precizni zahtevi koji se odnose pre svega ovim zakonom, a to su na učesnike u transportu, na prevozna sredstva, dozvole za transport, kategorije opasnosti i bezbednosti, postupanje državnih organa i organizacija, obuka učesnika u transportu, posebne odredbe za drumski, železnički i vodni transport, vršenje kontrole na putu i sprovođenje nadzora. Ovim predlogom zakona propisane su kaznene odredbe za privredne prestupe za domaće ili strano pravno lice, učesnike u transportu, kao i za pravna lica proizvođača ambalaže, takođe i za odgovorno lice i u njima i posebno za preduzetnike koji vrše prevoz opasnih roba. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Niste završili? Zatražite reč ponovo. Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković.
U prelaznim i završnim odredbama propisno je pod kojim uslovima vozila za prevoz opasne robe koja nisu u skladu sa navedenim međunarodnim standardima mogu da se koriste i u unutrašnjem transportu, s tim da apsolutno moraju da budu bezbedni. Posle stupanja na snagu ovog zakona, kako stoji, biće donet 31 podzakonski akt, ako sam dobro shvatio, to su razne uredbe i pravilnici. Naravno, rok koji je predviđen za postizanje potpune usaglašenosti ovog propisa je 31.12.2017. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici predlagača, poštovani građani Republike Srbije, danas je pred nama set od osam veoma važnih zakona. Moram da konstatujem da smo imali veoma malo vremena za pripremu, iz čega se jedino može zaključiti da Vlada želi da nam onemogući detaljniju analizu i mogućnost podnošenja većeg broja amandmana, čime bismo mogli pre svega, poslanici opozicije, da doprinesemo poboljšanju ovih predloga zakona. Ovakvim postupanjem Vlada pokazuje nepoštovanje Narodne skupštine i narodnih poslanika, a sa druge strane neodgovornost prema građanima Republike Srbije. S obzirom da je nemoguće diskutovati po svim tačkama dnevnog reda, ja ću se koncentrisati na dva predloga zakona. Prvi je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima. Ovaj predlog zakona, kako stoji u razlozima za donošenje, usaglašava se sa evrounijskim standardima, a zarad što bržeg pridruživanja Srbije EU. Mi srpski radikali se pitamo kada ćete shvatiti da vas oni jednom rukom tapšu po ramenu, a drugom zabijaju nož u leđa i kada ćete odustati od pogubnog puta u EU, zašta najveću cenu plaćaju građani Republike Srbije. Konkretno ću se bazirati na član 2. stav 3. tačka 6) i tačka 6a) koja se dodaje u ovom predlogu zakona o komunalnim delatnostima i kojom se objašnjava šta je pogrebna delatnost i čime se ona bavi. U razlozima za donošenje kažete da se obezbeđuju isti uslovi za obavljanje komunalnih delatnosti svakom vršiocu komunalne delatnosti, bilo da dolazi iz javnog ili privatnog sektora. U razgovoru sa vlasnicima pogrebnih radnji u opštini iz koje ja dolazim, a to je Smederevska Palanka, oni su veoma zabrinuti za svoju budućnost. Verujem da je i u drugim opštinama tako jer sam čula mišljenje udruženja privrednika koji se bave ovom delatnošću, a razlozi za njihovu zabrinutost su sadržani pre svega u članu 7. Predloga zakona, gde se posle člana 8. postojećeg zakona dodaje član 8a koji se odnosi na ispunjenost uslova za otpočinjanje komunalnih delatnosti. U Predlogu zakona se nigde tačno ne precizira koji su to uslovi, koji je, recimo, broj vozila, opreme, broj zaposlenih, pa bih zamolila ministarku da zarad tih građana koji se bave ovim da nam o tome preciznije da informacije. Stav 3. istog člana 8a se odnosi na komisiju koja treba da utvrdi da li su ispunjeni uslovi iz stava 1. za obavljanje komunalnih delatnosti i ministar će na osnovu ocene te komisije doneti rešenje o odbijanju ili dozvoli za obavljanje ove delatnosti. Ono što zabrinjava privrednike, pored ovih uslova koji se pominju, jeste i ta republička taksa koju će oni od sada morati da plaćaju. Do sada su oni plaćali lokalnoj samoupravi taksu i sada se pitaju koliko će iznositi ta taksa i plaše se da će to biti znatno veća cifra. Drugi predlog zakona jeste Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrada. Nacrt zakona o stanovanju i održavanju zgrada koji ste nam predložili definiše razvoj stanovanja, održavanja i upravljanje zgradama, a sav teret izvršenja prebacuje se na građane kojima se ujedno ograničava pravo da odlučuju o svojoj svojini i svojini unutar zajednice u kojoj žive. Ovim predlogom se ne rešavaju suštinski višedecenijski stambeni problemi u Srbiji koji se odnose na podstanare koji nemaju ugovor o zakupu, na izbeglice i interno raseljena lica koji nemaju regulisano stambeno pitanje, na beskućnike i tzv. vojne beskućnike i njihove probleme, na prinudna iseljenja, veliki broj prenaseljenih stanova itd. Umesto da se bavite rešavanjem ovih problema, vi dodatno otežavate živote naših građana. Predlog uvođenja profesionalnog upravnika je još jedan bespotrebni finansijski namet stanarima i ograničava pravo na svojinu, a indikativno je da se ovaj vid upravljanja odnosi samo na stambene zgrade. Iz ovoga proizilazi da predlagač smatra da su nosioci prava svojine na stanovima neodgovorni i nesposobni, pa je njima potrebno da se do detalja propiše način kako da upravljaju vlastitom svojinom. To je kao neka vrsta tutora, za razliku od vlasnika drugih nepokretnosti. Profesionalni upravnik popisuje stanare, skuplja novac za održavanje, ubeđuje ih da se nešto mora popraviti, ima još dosta nadležnosti, ali i onu da može da tuži onoga ko ne plati njegovu uslugu. Zatim, imamo predlog obaveznog osiguranja zgrade, koji se odnosi samo na štetu stambenih zgrada. Ako bismo ovo prihvatili onda bi trebalo podrazumevati da šteta može nastupiti od svih objekata koji bi takođe morali biti osigurani. Ovim nacrtom se samo produbljuju problemi i uvode se novi izdaci stanovništvu. Ako vam je cilj da postignete bolje uslove stanovanja time što uvodite dodatne namete, vi postižete potpuno suprotan efekat. Ne mogu se osigurati sredstva tamo gde ih nema, jer je većina građana Srbije u veoma lošoj finansijskoj situaciji, ali je vama cilj da prinudnom naplatom punite kasu, i to je izgleda, jedina i glavna uloga profesionalnog upravnika. Mi srpski radikali, smatramo da će ovaj zakon u praksi proizvesti potpuno suprotno dejstvo onome što vi danas pokušavate nama da predočite. Ko su ljudi na čije živote će zapravo ovaj zakon suštinski uticati? To su siromašni stanari u loše održavanim zgradama, bez skupština, podstanari sa željom da naspram svojih skromnih potreba u teškim tržišnim uslovima nekako reše tzv. stambeno pitanje, radnici koji još uvek žive u nekadašnjim društvenim stanovima, nezaposleni naslednici nekretnina, penzioneri sa nagomilanim dugovima za režije i porez, radničke porodice, itd. Srpska radikalna stranka će pokušati da amandmanima ispravi sve propuste i manjkavosti i ovih i drugih predloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Što se tiče Zakona o komunalnim delatnostima i pogrebnicima, i pitanju ko će sada to da propiše, sve koliko kola, itd, tu vrstu podzakonskog akta, sva udruženja pogrebnika zajedno sa Ministarstvom će urediti napraviti takav podzakonski akti. Mislim, da nakon ovog zakona i dosta rasprava koje smo upravo sa njima imali, imamo, ne samo saglasnost, zajedničku oko toga kako ja važan taj podzakonski akt, i koliko su oni ovim zakonom zadovoljni, i to imamo pismeno od njih. Rekli ste jednu stvar koju prosto moram da demantujem, a to je Zakon o stanovanju ograničava pravo građanima i da će se odnositi samo na, kako ste vi rekli, siromašne, građane itd. Prvo, nikome ne ograničava nikakvo pravo, drugo, ovaj zakon utiče na sve građane, jer smo svi zaista stanari, ali u smislu da pomaže da se zaista uredi upravljanje, pre svega zgrada. Samo toliko .
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti o predlogu Zakona o transportu opasne robe. Kada bude stupio na snagu zakon će uređivati uslove za obavljanje unutrašnjeg i međunarodnog transporta opasne robe u drumskom, železničkom i unutrašnjem vodnom saobraćaju, zahteve u odnosu na ambalažu, pokretnu opremu, odnosno prevozna sredstva namenjeno za transport opasne robe, uslove za imenovanje tela koja kontrolišu ambalažu i vozila za transport, uslove i obaveze koje će morati da ispune učesnici u transportu opasne robe, nadležnosti državnih organa i drugih organizacija u transportu opasne robe. Iz predloga zakona vidimo da je predloženo ukidanje Uprave za transport opasnog tereta. Prava i obaveze Uprave, zaposlene, opremu i sredstva za rad preuzeće Ministarstvo građevinarstva, saobraćaj i infrastrukture u kome će se formirati poseban sektor koji će biti nadležan za pitanja opasne robe. Na ovaj način poboljšaće se odnos državne uprave prema učesnicima u privredi, jer će akcenat biti na obavljanju stručnih poslova, racionalnije upravljanje ljudskim resursima, angažovanje na bolji način u cilju efikasnijeg rada. Efekat primene ovog zakona bio bi stvaranje novih privrednih subjekata na tržištu i tržišna konkurencija što će upravo pomoći ukidanje ove uprave i prenošenje njenih posebnih nadležnosti na imenovana tela. Dalje Zakonom o transportu opasnog tereta predviđeno je obavezno osiguranje. Usvajanjem ovog zakona to bi se ukinulo. Obavezno osiguranje uređuju se Zakonom o obaveznom osiguranju kada postoji ratifikovani narodni sporazum koji predviđa takvu obavezu. Zakonodavac nije predvideo potrebu da se uvede ovakva vrsta osiguranja kroz Zakon o obaveznom osiguranju pa bi samim tim bilo neopravdano uvesti ovakvu vrstu osiguranja, odnosno obavezno osiguranje kroz Zakon o transportu opasnog tereta kome to inče nije predmet regulisanja. Sa druge strane uvođenje obaveznog osiguranja nije moguće bez prethodnog međunarodnog usaglašavanja limita odgovornosti. Ovakvu vrstu troškova nemaju prevoznici u svim zemljama EU pa je to još jedna od olakšavajućih okolnosti za naše privrednike koji neće morati da uzimaju polise osiguranja po vrlo visokom stopama. Vrlo važno je i pitanje izdavanja sertifikata od strane imenovanih tela. Propisuje se da će ministar odrediti način i postupak izdavanja sertifikata o odobrenju za vozilo. Na ovaj način sva imenovana tela postupaće identično čime će se podići nivo pravne sigurnosti. Pored toga, minisar će propisati postupanje sa prigovorima na rad imenovanih tela i njihove odluke kao osiguranje od odgovornosti za štetu koju stranke mogu da pretrpe radom imenovanih tela. Takođe, u ovom delu se predlogom nudi rešenje za otklanjanje nedostatka koji su se pokazali primenom Zakona o transportu opasnog tereta. Radi se o problemu u kome se nalaze oni drumski prevoznici koji koriste vozila koja su dobila sertifikate ADR sertifikate na osnovu Zakona o transportu opasnog tereta ali nisu u saglasnosti sa ADR sporazumom. U tom smislu predloženo je rešenje kako da se vozila koriste i dalje, a da se sa druge strane ispoštuju međunarodno preuzete obaveze i ovo je još jedna od pozitivnih strana ovog predloga zakona na koji bih ja ukazala. Dakle, osim usaglašavanja sa poslednjim promenama u ovoj oblasti zbog potvrđivanja međunarodnih sporazuma i zbog procesa usaglašavanja sa pravima EU ovaj predlog zakona nudi i mnoga konkretna rešenja za postojeće probleme, ali i načine otklanjanja nedostataka koji su uočeni tokom primene Zakona o transportu opasnog tereta, a koji su opterećivali učesnike u transportu opasne robe. Primena ovog zakona će omogućiti i bolji položaj i jednostavnije prisustvo na tržištu privrednih subjekata samim tim i zdraviju u bolju tržišnu konkurenciju štiteći domaću privredu u najvećoj mogućoj meri. Kao i drugi zakoni koji postoje u oblasti transporta i ovaj zakon će sigurno uticati na smanjenje sive ekonomije. Zbog toga što Vlada Srbije nastavlja sa jakim tempom rada na zakonima koji poboljšavaju kvalitet života građana Srbije ali i zbog pozitivnih efekata konkretnog zakona koji se očekuju, u danu za glasanje ću podržati ovaj predlog kao i ostale predloge zakona koji su došli od strane Ministarstva građevinarstva, saobraćaja, infrastrukture. Na kratko bih se osvrnula na Predlog zakona o upravljanju aerodromima. Moram da podsetim da zahvaljujući redovnoj kargo liniji Niš – Istambul godišnje se može prevesti i do četiri hiljade tona robe, što će aerodrom u Nišu učiniti regionalnim kargo centrom, što Niš nije imao, a srpska roba će moći da se izvozi. Planirana je modernizacija aerodroma i produženje piste. Dakle, dalje se radi na podršci razvoja privrede. Svesni smo da bez podrške premijera i potpredsednice Vlade i resornog ministarstva ovakvih uspeha ne bi ni bilo. U ovom trenutku ja bih se zahvalila na vašem zalaganju a koleginice i kolege narodne poslanike ću pozvati da podrže ovaj set predloga zakona koji su došli od strane Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, što ću ja isto učiniti u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivana Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena gospođo ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas set dobrih predloga zakona, a ja ću posebnu pažnju posvetiti zakonu koji se odnosi na oblast koja do sada nije bila regulisana zakonskom regulativom, a to je Zakon o upravljanju aerodromima. Usvajanjem ovog zakona konačno će biti zaokružena, odnosno kompletirana oblast, odnosno slika o vazdušnom saobraćaju. Mi imamo dobre zakone koji se i te kako primenjuju, kao što je Zakon o vazdušnom saobraćaju, kojima se uređuju pitanja, recimo, vrste aerodroma, njihova namena i sl, ali ne i oblast koja precizno govori o upravljanju aerodromima kao delatnost. Ni upravljanje aerodromima, kao delatnost, ali ni jedna druga delatnost vezana za aerodrome nije utvrđena kao delatnost od opšteg interesa, da bi se na njih primenio Zakon o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama. Usvajanjem predloženog zakona i predloženih izmena i dopuna zakona, koje su danas na dnevnom redu, otvaraju se vrata novim investicijama, aerodromima će moći da upravljaju javna preduzeća, društva kapitala i preduzetnicima. Smatram da treba dati mogućnost svim ravnopravnim učesnicima na tržištu koji ispunjavaju određene uslove i tako im omogućiti učešće na liberalizovanom tržištu i konkurentnost, pa neka budu izabrani najbolji. Čitajući predloge zakona jasno je da je cilj onakvih zakona razvoj i modernizacija aerodroma, pogotovo onih koji poseduju određene sertifikate, a nemaju dovoljno sredstava za dalji razvoj, ali kroz mogućnost zaključenja ugovora o koncesiji razviće i unaprediće postojeće infrastrukturu, što vodi ka povećanju broja putnika, samim tim vodi ka povećanju broja linija redovnog prevoza, što bi dovelo do poboljšanja stanja u privredi i ekonomiji. Evidentno je da je cilj ove Vlade, odnosno osnovni zadatak napredak Srbije u svakoj sferi sa osnovnim ciljem poboljšanja životnog standarda za sve građane. O radu Vlade u oblasti vazdušnog saobraćaja govore podaci koje je u uvodnom izlaganju izložila gospođa ministar, a to je između ostalog podatak da je pre 2013. godine broj putnika na Aerodromu „Nikola Tesla“ bio oko dva miliona, a danas je taj broj dva puta veći, a očekujem do kraja godine čak pet miliona. Kada se govori o oblasti saobraćaja, može se slobodno reći da je svaki vid saobraćaja, počev od vazdušnog, železničkog, drumskog u usponu sa trendom povećanja broja putnika, sa povećanjem prevoza tereta, tako isto i proširenje mreže. Reći ću još neke rekordne podatke Aerodroma „Nikola Tesla“, osim onih koji su izneti po broju putnika. Evo podatak da je više od 90% letova započeto bez kašnjenja. To je podatak iz novembra ove godine, tako da je prosečno kašnjenje smanjeno sa osam minuta na manje od šest minuta. Sledeći podatak, izvode se radovi na rekonstrukciji i adaptaciji terminala jedan na Aerodromu „Nikola Tesla“ i najnoviji podatak od juče da su započeti radovi na ojačanju međuspratne konstrukcije, što sve ukazuje da ne treba stajati, jer se potrebe na tržištu menjaju, povećavaju se kapaciteti i mi treba da stvorimo uslove da možemo da opravdamo sve veće zahteve koji se pred nas postavljaju. Želim da istaknem da je prilikom izlaganja programa Vlade premijer izneo da je Aerodrom „Nikola Tesla“ aerodrom sa rekordnim rezultatima i da će koncesioni model upravljanja obezbediti nove investicije od najmanje 700 miliona evra, što će obezbediti dodatne prilive u budžet Republike Srbije, ali ovakav model će se primenjivati i na preko 30 malih aerodroma na teritoriji Republike Srbije. Kada kažemo mali, ne mislimo površinski mali, nego po broju putnika i da ćemo omogućiti i takvim aerodromima linije redovnog prevoza putnika. Želim da kažem, prvenstveno zbog građana Srbije, da je prilikom jučerašnje rasprave neko od opozicionih poslanika iznosio stavove, odnosno iznosi ona mišljenja na način na koji oni tumače zakone, pa postavljaju pitanje - kako se priprema predlog zakona, da li su uključene sve relevantne institucije u pripremi predloga i da li se održavaju javne rasprave? Reći ću konkretno da za ovaj Zakon o upravljanju aerodromima, zbog hitnosti za njegovo usvajanje, nije održana javna rasprava, ali da je formirana radna grupa koja uključuje, po meni, i te kako relevantne institucije, najpre Ministarstvo građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Direktorat civilnog društva vazduhoplovstva Republike Srbije, Aerodrom „Nikola Tesla“ Beograd, „Er Srbija“, Saobraćajni fakultet, kontrole letenja Srbije i Crne Gore. To su institucije koje vrlo dobro ispituju tržište, koje imaju podatke o stanju na terenu. Smatram da je po ovakvom sastavu radne grupe ovo jedan jako dobar predlog zakona. Na kraju, smatram da će set zakona o kojima danas raspravljamo, nakon usvajanja, dati prostor za poboljšanje kvaliteta života građana Srbije i izražavam potpunu podršku predlozima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušica Stojković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, predsedavajući. Moram da priznam, pošto smo danas čuli neverovatne stvari od raznih poslaničkih grupa, čak ima onih nekih koji su kao desno opredeljeni, ali u svojim izlaganjima kao da se zalažu za upravni socijalizam. Prosto sam ponekad šokiran njihovim stavovima, posebnom tom bojaznošću od privatizacije ili još bolje od profesionalizacije, a na primer zaklinju se u Rusiju. Ako ćemo realno, mislim da je jedan od poslanika, drago mi je da je to iz opozicionih redova spomenuo, na primer, baš u Rusiji imate koncesiju, pa čak i dobrim delom privatni aerodrom „Domodedov“ u Moskvi, jedan od najvećih aerodroma. „Star alliance“ i „One world“ mislim da su u nekoj kooperaciji, tako da mi nije jasno zašto se neko plaši toga. Što se tiče koncesija, ako već govorimo o Kini, koja ima socijalistički sistem, mnogo koncesija imate u Kini, daju se privatnim kompanijama da rade, ne znam zašto se neko plaši što će neko na našem aerodromu da dobije mogućnost koncesije. To je valjda pozitivno. Nama je potreban što bolji aerodrom. Moram da priznam da je nama od izuzetno velike važnosti da možda izgradimo još jedan terminal, s obzirom da postajemo veoma važna zračna luka i da gotovo sve zemlje regiona dolaze u Beograd i iz Beograda putuju. Pošto sam nedavno bio u Pekingu, ili vazdušna luka, izvinjavam se, oni su svakako izrazili tu želju, posebno sada kada se ukidaju vize, što i te kako pozdravljam, da imamo direktnu liniju Beograd – Peking. To bi bilo zaista fantastično i sjajno i onda bismo bili zemlja sa čijeg aerodroma idete u Moskvu, Sankt Peterburg, Peking i Njujork. Mislim da to niko nema. Znači, u tri najvažnije zemlje sveta imate direktnu liniju, što je nešto što je zaista fantastično i veliki uspeh. Ako se nekome to ne dopada, ako bi neko možda voleo da vrati opet JAT ili da vrati onakav aerodrom kao što smo nekada imali, dobro, meni ostaje samo sa žaljenjem da konstatujem da to baš nije pametno. Ko ne voli „Er Srbiju“, kome stalno smeta ta kompanije, nemojte da letite „Er Srbijom“, idite nekim drugim avionom ili idite peške, na kraju krajeva, pošto vam se to ne dopada. Ceo svet dolazi ovde, leti našim avionima, a samo se nekim ljudima ovde, pakosnim, to ne dopada. Ne razumem to, ali šta da radite. Zaista smo ovde čuli svašta. Zašto država ne ulaže u neka propala preduzeća? Čuli smo neverovatne zahteve da država ulaže u fabriku traktora. A kada ih pitate gde će ta država da proda taj traktor, gde bi mogla danas da od ovako posrnule, uništene fabrike, kao što su Rakovica i IMT, kako bi one mogle da postanu danas konkurentne sa „Džondirom“ ili „Nju holandom“ ili otkud znam, pojma nemaju, ali to je bitno zato što prija nekim ljudima u Srbiji koji i dalje žive u tom periodu samoupravnog socijalizma i kaže – što to država negde nešto ne finansira. Inače, potpuni sam pristalica privatne svojine i mislim da, osim za određene strateške grane, gde bi država trebala da zadrži većinsko vlasništvo, ali uvek sam pristalica javno-privatnog partnerstva, jer smatram da privatnik daleko bolje upravlja nego država i odgovornije, a to možete da vidite i po „Er Srbiji“, na kraju krajeva. Daleko odgovornije upravlja i svakako da pruža mnogo bolje usluge. Ne razumem taj strah, kao da neko priželjkuje da se vrati Kardelj. To otprilike danas ovde slušamo. 1 Što se tiče zakona o stanovanju, tu tek ne razumem – a zašto pridike. Pa to je pozitivno. Ja tvrdim inače kad pogledate kućne savete, razumem naravno ove u manjim zgradama. Znate, kad živite u soliteru i kad vidite kakav je kućni savet, dođe vam da se uhvatite za glavu. Ne možete nijedan problem da rešite. Neretko se sami stanari oko toga ko će da bude predsednik kućnog saveta, jer svako nađe neki mali posao sa nekim iz komunalnog preduzeća pa pravi svoja privatne dilove, a zgrada trpi. Ja živim u soliteru koji ima 22 sprata. To je da Bog sačuva. Nekada ne rade liftovi uopšte. Imamo situaciju da lift ne radi po godinu dana i ne mogu da se dogovore ko će da popravi lift. Izvinite, sad kad nekog naterate, ako ne možete da se dogovorite, pa dođe profesionalni menadžer, pa da vidite kako će neko da se natera da radi. Imamo, recimo, strašan problem, svi soliteri imaju problem da parcela ispred solitera, znači onaj izlaz, to je prosto neverovatno, koga god sam zvao da renovira, odnosno da nam to popravi, niko nije nadležan. Ne zna se čija je to nadležnost. Kad zovete ove iz grada, kažu – ne, mi nemamo veze sa tim. Zovete iz opštine, ni oni nemaju veze sa tim. Onda ovi iz kućnog saveta kažu – mi nemamo sredstva. Onda imate rupe ispred ulaza i to niko ne popravlja, to tako stoji i deca izađu lome noge, upadaju u rupe. Znate, kad dođe neki profesionalni menadžment i te kako će da se potrudi pa će to da se popravi. Pa će svi stanari da imaju normalan izlaz iz zgrade. Tako da, po ovom pitanju sam apsolutni pristalica ovi zakona. Ovo su dobri zakoni. Izuzetno dobri zakoni. Konačno da jednom probijemo tu barijeru, da više ne razmišljamo da o svemu mora država da upravlja i da javno-privatno partnerstvo nešto što je sasvim poželjno i ja se apsolutno za to zalažem. Imam samo pitanje za Ministarstvo, pošto sam dobijao pitanja od ljudi koji su podstanari i oni godinama pokušavaju da ostvare svoja prava kako da dođu do stana, pošto tolike godine uplaćuju i sve te rate, odnosno što zapravo plaćaju stanarinu, da li će se njima rešavati status? To sam dužan samo da pitam pošto su nama ovde postavili pitanje, a moram da priznam da nisam kompetentan za to da bi mogao da im odgovorim. Voleo bih da sami ljudi iz Ministarstva nam o tome nešto više kažu. Što se tiče samog seta zakona. Moram da priznam da je ovo zaista, zaista dobro i svakako, onako punog srca, ću podržati. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Srđan Nogo.
Poštovani predsedavajući, član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Ja sam se zaista trudio da vidim u ovim zakonima koje danas imamo na dnevnom redu, gde je IMT, IMR, Džon Dir i problemi proizvodnje poljoprivredne mehanizacije u Srbiji. Ali, nisam uspeo da prepoznam koji se zakon odnosi na to što je uvaženi kolega pre mene iznosio. Moram da priznam da sam zaista iznenađen i šokiran, s obzirom da kolegu poznajem i sa fakulteta jako dugo, zaista sam očekivao daleko ozbiljniju argumentaciju od one koju je on iznosio.
Čekajte kolega Đukanoviću. Gospodin Đukanović sigurno nije prekršio Poslovnik, pogotovo ne odredbom člana 106. Bio je stalno u temi, a Džon Dira, IMT i IMR je uzeo kao metaforu vezano za zakone o kojima se raspravlja. Valjda ima pravo to da uradi. Po Poslovniku, narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, predsedavajući. Član 103, 104. i 107. Posebno oko ukazivanja na povredu Poslovnika i naravno na vređanje dostojanstva, jer ja uvek ističem da kada nešto pokušavate da prikažete kao povredu Poslovnika, ne smete da kršite dostojanstvo svih nas poslanika, a posebno ne javnosti i da obmanjujete. Ovo sad što je urađeno je čista obmana. A da ne pričam o tome da neko ceni da li je nekom ozbiljna argumentacija ili nije. Ali kako god, pa nisam ja danas govorio o tome da će aerodrom otići u privatizaciju nego vaš šef poslaničke grupe uvaženog kolege. Time je izmislio, svakako… Ja se samo izvinjavam, time je izmislio nešto što ne stoji, pošto se ovde samo priča o koncesiji. Hvala. (Srđan Nogo: Ja sam dobio opomenu zbog ovoga.)
Kolega Đukanoviću, upravo ulazite u repliku. Reč ima ministar, dr Zorana Mihajlović.
Samo dva pojašnjenja. To zemljište koje ste recimo pominjali, za redovnu upotrebu, članom 53. ovog zakona gde piše – nadležnost profesionalnih upravnika, stoji između ostalog i da se stara o održavanju zemljišta koji služi za redovnu upotrebu zgrade. Dakle, to je to zemljište ispred zgrade ili solitera koje ste pominjali. Što se tiče onih koji nisu u stanju da plate svoje obaveze, ovim zakonom je upravo predviđena i stambena podrška, pošto je sasvim sigurno da će takvih slučajeva i biti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko sa saradnicima, zakoni koji su pred nama uređuju izuzetno važne oblasti iz svakodnevnog života građana Srbije, među kojima je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o komunalnim delatnostima. Predložena rešenja doprinose sređivanju haosa koji vlada u ovoj oblasti u skoro svim našim lokalnim samoupravama, a ja bih rekao da su opštine Sandžaka u najdrastičnijem problemu. Taj problem se provlači od devedesetih, a dodatno je eskalirao u prethodnom periodu jer su dosadašnje lokalne vlasti sve učinile kako bi u svrhu zadovoljenja ličnih i partijskih interesa crpile finansije preko ovih preduzeća i neodmereno upošljavali svoje članove, čime su uništile i ono malo infrastrukture koja su ova preduzeća posedovala. U takvom haosu radnici ne dobijaju redovno mukom zarađene plate, nemaju osnovnih uslova za obavljanje teških poslova što dovodi do štrajkova usled čega opet trpe građani. U nizu takvih štrajkova najsvežiji je onaj iz 2015. godine kada su građani Tutina bili izloženi ekološkoj katastrofi tri meseca koliko nije iznošeno smeće. Lokalne vlasti otpuštaju te radnike i za usluge iznošenja smeća angažuju privatno preduzeće, pa sada građani Tutina em skuplje plaćaju odvoženje smeća, em opštinska uprava iz budžeta tom privatnom preduzeću opet isplaćuje novac. Dakle, građani dvostruko plaćaju, a smeće se i dalje ne iznosi redovno jer celi grad poseduje samo jedan kamion za tu vrstu delatnosti. Neredovnost takvih usluga takođe je i u Sjenici. Radnici komunalnih preduzeća u Novom Pazaru vrlo su često na udaru bahatih direktora, čak do te mere da su ih vređali kao mentalno zaostale što je recimo nedavni slučaj sa doskorašnjim direktorom, gospodinom Škreljom, kadrom gospodina ministra Ljajića. Na meti takvih direktora je skromno Gradsko zelenilo, pa nažalost i topole za grobalja, a krađa goriva iz benzinskih pumpi u krugu preduzeća su konstanta pojava. Ili, pak da direktor službenim vozilom ode na godišnji odmor kao što je ovog leta uradio aktuelni direktor tog preduzeća Emin Omerović, takođe kadar ministra Ljajića. Zato je važno da ministarstvo ovim zakonom predvidi mehanizme zaštite radnike, imovine lokalnih i komunalnih preduzeća i pojača kontrolu vršenja usluga prema građanima od strane tih preduzeća. Vrlo važan deo izmena zakona se tiče uređenja grobalja, njihovih vlasništava i raspolaganjem istim u kome se kaže da lokalna samouprava ne može poveravati poslove uređivanja i održavanja grobalja koja su u svojini crkvi i verskih zajednica bez njihovih saglasnosti. Međutim, da li je zakon predvideo situaciju šta će se dogoditi ako lokalna samouprava otme groblja verskim zajednicama, kao što je slučaj sa grobljima u Novom Pazaru, gde postoje dva muslimanska groblja stara nekoliko vekova koja su uvek bila u vlasništvu Islamske zajednice. Međutim, lokalna samouprava je samoinicijativno Islamskoj zajednici otuđila ta mezarija i protivzakonito raspolaže njima. Zato je ova odredba važna i zdušno je podržavamo, kao što bi recimo bilo važno rešiti i višedecenijski problem, muslimansko groblje u Beogradu, jer preko 100.000 stanovnika ovog grada muslimanske veroispovesti u velikom je problemu zbog nepostojanja svog groblja. Takođe jedna od izmena ovog zakona se odnosi na javni gradski, prigradski prevoz. Nažalost i ova oblast je devastirana. Vlada i ministarstvo moraju učiniti više napora da u siromašnim sredinama prorade lokalna prevozna preduzeća, jer njihovo nepostojanje ugrožava opstanak ljudi u ruralnim sredinama, kao što je slučaj u Sjenici, gde već godinama prema udaljenim pešterskim selima ne postoji nikakav javni prevoz. Ovo je ujedno i apel vama ministarko, vašem ministarstvu i Vladi Srbije da pomognete uspostavi takvih linija, što bi olakšalo život, a samim tim i opstanak ljudi na ovom području. Važna je i predložena odredba o javnim parkiralištima, međutim, imamo lokalne samouprave kakva je Novi Pazar, koje nisu svojim građanima obezbedile ni minimalan broj parking mesta, a uporno istrajavaju u naplati taksi, pa neretko i odvoženju automobila paukom, kako bi popunili budžete. Važna je i predložena odredba o javnim parkiralištima, međutim, imamo lokalnih samouprava, kakva je Novi Pazar, koje nisu svojim građanima obezbedile ni minimalan broj parking mesta, a uporno istrajavaju u naplati taksi, pa neretko i odvoženju automobila paukom kako bi popunili budžete. Da li je zakonom određeno da lokalna samouprava prvo mora osigurati uslugu parkinga građanima, pa tek onda sprovoditi restriktivne mere? Na kraju, vrlo važna odredba tiče se higijene održavanja ulica. Ovo je takođe oblast u kojoj veliki broj lokalnih samouprava vrši malverzacije i postoje lokalne samouprave poput Novog Pazara koje samo uoči izbora širi deo grada čiste. Zbog svega ovoga ja ću podržati ove odredbe zakona, kao i sve ostale, jer one pokušavaju da reše ove probleme koji se tiču života običnog građanina naše države. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovana potpredsednice Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, govoriću o Zakonu o stanovanju i o održavanju zgrada, odnosno govoriću o problemima sa kojima se susreću građani Srbije, ali o realnim problemima u stvarnom životu, a ne da bi skupljao neke jeftine političke poene ili pričao populistički protiv lokalne zajednice iz koje dolazim. Smatram da su neke od bitnih karakteristika ovog zakona te što će gradovi i opštine vršiti registraciju stambenih jedinica i to što će skupština stanara dobiti svojstvo pravnih lica. Na ovaj način tačno ćemo znati ko je odgovoran za određene postupke. To je, po mom mišljenju, jedna velika uloga ovog zakona. Upravo je izostanak odgovornosti u prethodnim godinama i mogu reći slobodno i prethodnim decenijama dovelo do toga da se pojedine zgrade nalaze u katastrofalnom stanju. Možemo da postavimo mnogo pitanja i ko je odgovoran za to što otpadaju fasade i ko je odgovoran zato što na vreme se ne saniraju krovovi zgrada, zašto u mnogim višespratnicama liftovi ne rade, zbog čega hodnici u pojedinim zgradama godinama nisu krečeni ili zašto čak svako drugo poštansko sanduče u zgradama nije funkcionalno. Naravno, u ovom trenutku u ovoj situaciji teško je odgovoriti na ta pitanja, a upravo je teško odgovoriti iz razloga što niko ne preuzima odgovornost za ove probleme. Još uvek funkcioniše tekuće održavanje zgrada, ali je očigledno najveća boljka za sada investiciono održavanje. Očekujem da Zakon o stanovanju i održavanju zgrada utiče pozitivno na stanare da zajedno i sistematski reše mnoga pitanja. Navešću samo neke od problema. Recimo, na mnogim zgradama prokišnjava krov, a upravo taj problem se očigledno samo tiče onih koji su direktno ugroženi. Ili, u mnogim zgradama mnogi ne vode računa ne brinu o tehničkoj ispravnosti liftova. Neke zgrade nisu priključene na gradsku toplanu, pa su recimo prinuđeni da se greju na čvrsto gorivo, a da o bezbednosti i upotrebe dimnjaka niko ne vodi računa. U nekim zgradama postoje podstanice daljinskog grejanja, a malo ljudi razmišlja kakva havarija može da nastane ako nije održavanje adekvatno. Očigledno je da sada, odnosno u ovoj situaciji niko za ovo ne preuzima pravu, konkretnu odgovornost, a kada bi se kojim slučajem dogodila neka nesreća, onda bi svi ispaštali. Ovo su neki nasleđeni problemi. Skupštine stanara u ovoj situaciji, u ovoj formi, nemaju mehanizam da neodgovornog komšiju nateraju da učestvuje u rešavanju značajnih pitanja. I do sada su stanari imali mogućnost da angažuju upravnika zgrada i mali je broj onih koji su to na pravi način iskoristili. Upravnik zgrade u suštini je isto što i profesionalni predsednik skupštine stanara. Zakon će sada povećati ovlašćenja i odrediti zakonski minimum koji stanari moraju da ispune. Zakon o stanovu i održavanju zgrada jasno propisuje način odlučivanja u stambenim jedinicama i reguliše situaciju kada vlasnik stana je nepoznat ili kada je nedostupan. Dotaći ću se i problema koji se tiču energetske efikasnosti. Smatram da će ovaj zakon pomoći da se oni reše na jedan pozitivan način. Podaci pokazuju da samo desetina izgrađenih stambenih objekata u Srbiji je u skladu sa važećim standardima u oblasti energetske efikasnosti. Pošto će stambene jedinice na ovaj način dobiti status pravnog lica, oni će imati mogućnost da konkurišu i da učestvuju u projektima za energetsku sanaciju, a to bi mogao da im bude neki dodatni izvor finansiranja i za rešavanje ovih problema. Zakon o stanovanju i o održavanju zgrada donosi mnogo novina i očekujem mnogo pozitivnih efekata, odnosno da uvedu u red oblast održavanja zgrada. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, uvaženi predstavnici Ministarstva spoljnih poslova, poštovane kolege narodni poslanici, bilo bi besmisleno ako se ne bi podržao ovaj set zakona, imajući u vidu da se konačno pokušava uvesti pravna sigurnost gde duže vremena pravne sigurnosti nije bilo i gde pravne zaštite duže vremena nije bilo. Naravno da najveću pažnju, bez obzira što i ostali zakoni zavređuju tu istu pažnju, kod javnosti privlači Zakon o održavanju stambenih zgrada. U svojoj diskusiji ću se fokusirati na taj zakon i ono što je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, naša uvažena koleginica Stefana Miladinović istakla, poslanička grupa SPS će i ovaj i ostali deo zakona, odnosno preostale zakone iz predloženog seta u danu za glasanje podržati. Međutim, uvažena ministarko, vama bih hteo da ukažem na jedan krajnje dobronameran način, kako sam to do sada uvek činio i u ranijim sazivima, na određene odredbe zakona za koje smatram da mogu biti u koliziji sa nekim drugim zakonima i da zajednički probamo da izbegnemo eventualne nedorečenosti prilikom praktične primene, odnosno probleme u praktičnoj primeni zakona. Imajući u vidu da svaka opšta norma važi za sve slučajeve, odnosno sve situacije, tako bi i normiranje člana 5. moralo da bude za sve situacije, a nažalost nije. Zašto na ovo ukazujem? U članu 5. u stavu 2. kaže se da sticanjem prava svojine na posebnom delu zgrade, pored ostalog, se stiče i pravo svojine na zemljištu na kome je zgrada izgrađena i na zemljištu za redovnu upotrebu zgrade. Ako je opšta norma u pitanju, onda nije primenjiva. Zašto nije primenjiva? Zbog toga što se može odnositi samo na situacije kada imamo izvršenu konverziju na toj katastarskoj parceli gde je pravo korišćenja pretvoreno u pravo svojine ili gde se radi o pravu svojine. Ovo nije u svim slučajevima. Imamo i dalje u katastru zastupljene situacije gde su katastarske parcele i dalje sa pravom korišćenja, a zgrade se nalaze na tim istim katastarskim parcelama. Vlasnici stanova kao posebnih delova zgrade ne mogu sticanjem tog posebnog dela steći i pravo susvojine na katastarskoj parceli. Mogu steći pravo sukorišćenjem. Što se tiče prava zemljišta na redovnu upotrebu objekta, ajmo onda i to da razjasnimo. Ministarki je i te kako dobro poznato i mojoj uvaženoj koleginici Aleksandri da je pravo zemljišta za redovnu upotrebu objekta, između ostalog, definisano i odredbama Zakona o planiranju i izgradnji u članu 70, ali i odredbama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa. Ako je to tako, a jeste tako, onda dolazimo u sledeću situaciju. Pravo zemljišta za redovnu upotrebu objekta je jedna vrsta tereta. Ako je zgrada izgrađena na tuđem zemljištu i ako je to u skladu sa odredbama Zakona o planiranju i izgradnji, mi smo imali čak i normu po kojoj je pravo zemljišta za redovnu upotrebu objekta vezano za određenu površinu. To je bila minimalna površina za formiranje jedne građevinske parcele. Šta to znači? To znači da je to zemljište ispod objekta ili oko objekta koje služi za redovnu upotrebu. To je teret i ukoliko se nalazi na zemljištu koje je u vlasništvu Republike Srbije, a posebno ukoliko je po odredbama Zakona o javnoj svojini sa Republike Srbije preneto na lokalne samouprave, onda se ne može steći pravo svojine, onda se zadržavamo na pravu korišćenja. Zašto? Zbog toga što imamo problem u katastru cele Srbije, jer je katastarski problem da su i dalje zadržana prava korišćenja na katastarskim parcelama preko 90% zemljišta, možda i više. Prema tome, ova norma nisam siguran da kao opšta norma može u praktičnoj primeni da prođe, a da ne bude u koliziji sa odredbama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa i eventualno odredbama Zakona o planiranju i izgradnji. Šta još podbuđuje jednu dilemu? U članu 9. je normirano da ukoliko je dato pravo da neko na posebnom delu zgrade izgradi, dozida itd, dužan je da u roku od pet godina, ukoliko prvo izgradi, a ukoliko taj rok od pet godina prekorači, da izvrši restituciju, odnosno povraćaj u pređašnje stanje, faktički da poruši sve ono što je izgradio. Nije sporno da takva jedna vrsta sankcije postoji i ja to zaista iskreno podržavam, ne kao pravnik nego kao građanin, jer smatram da svako mora da snosi posebnu vrstu odgovornosti za nepoštovanje obaveza koje su predviđene zakonom. Zaista tu nema ništa sporno. Ali, šta ukoliko postoje objektivne okolnosti koje su sprečile da dođe do finalizacije gradnje? Šta ukoliko je stepen izgrađenosti, uvažena koleginice Aleksandra, preko 90%? Po odredbama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa on je već stekao svojinu. Da li je u toj situaciji, neću reći dozvoljeno jer bih pogrešio ako bih rekao da li je dozvoljeno, dozvoljeno jeste, ali da li je racionalno i ekonomično to isto lice koje je izgradilo građevinu u tom stepenu gradnje – vraćati na nulu, odnosno na početno stanje i reći da je kažnjen tom činjenicom, da nije ispoštovao rok od pet godina i došao je u situaciju da ne može dalje ili, ne daj bože da umre pre isteka roka od pet godina a pravni sledbenici nisu hteli da završe. Prema tome, ova odredba kao opšta norma takođe bi morala da bude malo više precizirana, da se odnosi na situacije koje bi bile primenjive za svakog građanina, bez obzira u kakvoj se situaciji nalazi kada je ova njegova obaveza u pitanju. Sledeće što želim da istaknem kao dilemu, uvažena koleginica Aleksandra i te kako dobro zna da je odredbama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa zajednička svojina propisana kao nedeljiva svojina. Šta to znači? To znači da svaki vid raspolaganja podrazumeva saglasnost svih zajedničara. Dakle, nijedan od zajedničara, bez obzira da li ima tri ili ih ima 50, ne može biti ni u kom slučaju isključen iz davanja saglasnosti za raspolaganje. Na to ukazuje odredba člana 19. Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, koja kaže: „Na zajedničkim delovima zgrade i uređajima u zgradi vlasnici posebnih delova zgrade imaju pravo zajedničke nedeljive svojine“. Iskreno rečeno, nisam siguran da u svim odredbama zakona, ako se prate od početka do kraja, je ova imperativna norma zastupljena. Bojim se da nije u svakoj situaciji i bojim se da ostavlja prostor da se upravo ovakav pravni institut negde možda krši. Osim toga, opet ću se obratiti vama, Aleksandra, vi znate da je i u odredbama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa predviđeno nešto i članom 15. stav 4. koji kaže: „Za preduzimanje poslova koji prelaze okvir redovnog upravljanja“, pa dalje navodi – otuđenje stvari, i to cele stvari, promena namene stvari, izdavanje stvari, „potrebna je saglasnost svih suvlasnika“, bez obzira na njihove suvlasničke udele. Zašto ovo govorim? Govorim zbog toga što sam, pažljivo čitajući Predlog zakona, našao pojedine delove odredaba koje ste normirali gde, čini mi se, odstupa od ovog obaveznog, imperativnog propisa, da je obavezna saglasnost svih zajedničara ukoliko se radi o zajedničkoj nedeljivoj stvari, što u principu i jeste. Što se tiče pojedinih procesnih rešenja, ona su u principu dobra, jedino bi mi odgovaralo kao pravniku da je onaj rok od tri dana koji je definisan kao rok za isticanje negde na oglasnu tablu ili bilo gde, kao obaveštenje vlasniku posebnog dela zgrade, da može učestvovati u raspravi na sednici stambene zajednice, da je taj rok ipak osam dana. Zašto? U sudskoj praksi se kaže ovako – ukoliko se Neđo Jovanović ne može na drugi način obavestiti da pristupi sudu, onda se obaveštava tako što se poziv za njega ističe na oglasnoj tabli i taj poziv na oglasnoj tabli stoji osam dana. I to je sasvim primeren i sasvim razuman rok i nema razloga da se od tog roka odvajamo. Osim toga, izostanak tri puta nekoga ko je vlasnik posebnog dela zgrade, gubi mogućnost da njegov glas sačinjava kvorum, nisam siguran da je dobro rešenje. Ono što je sigurno dobro, uvažena ministarko, to je dobro da ste predložili jedan zakon koji konačno uvodi princip odgovornosti – odgovornost za naknadu štete, po principu objektivne odgovornosti i koji je do sada uvek bio negde zamagljen i odgovornost za neispunjenje obaveze. I to je nešto što ne može niko normalan, izviniću se svima zbog toga što ovako govorim, a da ne podrži. Ukoliko dođe do oštećenja fasade, ne daj bože ta fasada kao što se dešavalo u nekim situacijama povredi građanina, ranije smo lutali što se tiče odgovornosti, od lokalne samouprave, gradske uprave, vlasnika stana itd, itd. Zaista, ovaj put imamo ono što je normirano na način kako treba da bude normirano i usaglašeno je sa odredbama Zakona o obligacionim odnosima. Ima još dosta toga, ali, da ne bih trošio vreme mojoj uvaženoj koleginici Snežani Paunović, skratiću i samo ću se još osvrnuti na dva detalja, naravno, afirmišući nešto što je jako pozitivno u ovom zakonu. Prvo, što ste zadržali jedan princip koji je i ranije postojao. Naime, stambene zajednice su pravna lica. Kao pravna lica, moraju da i manifestuju svoje delovanje kao pravna lica. Šta to znači? To znači da moraju podnositi završni račun. Podsećanja radi, od 2009. godine, odnosno 2008. godine pa do 2013. godine u Beogradu su upravo stambene zgrade, koje su i tada imale tretman pravnih lica, podnosile završni račun. Kasnije bilans stanja, bilans uspeha ili već šta, ali, u svakom slučaju nešto što je podrazumevalo odgovornost kada je u pitanju finansijsko raspolaganje je bilo regulisano zakonom. Imate maksimalnu i snažnu podršku što ste taj princip zadržali i što ste ga sada vrlo jasno i precizno normirali u zakonu. Ono što, na neki način, izaziva određenu senzitivnost, određeni senzibilitet pojedinih grupa, mislim na građane Srbije, kada su u pitanju zaštićeni podstanari ili vlasnici stanova, čuli smo pregršt kritika ili ispoljavanja sumnji, bojazni, skepse, itd, itd. Ja ću biti ličan sada, malo da se kao pravnik izdvojim od onoga što mi je obaveza kao člana SPS i predstavnika svoje poslaničke grupe, a to je sledeće – da ste ipak uspeli da tu senzitivnost negde uravnotežite. Jer, s jedne strane, vlasnici stanova su trpeli teret, teret zaštićenog podstanara. S druge strane, zaštićeni podstanar nije kriv što je zaštićeni podstanar. Njega je neko drugi stavio u tu poziciju i dao mu tu legitimaciju. I ni u kom slučaju se ne može tražiti odgovornost ili krivica na jednoj ili na drugoj strani. Država je nametnula jedan takav koncept, odnosno tadašnji zakonodavac ili neko ko je normirao tada važeće propise i doveo i jedne i druge u neprijatnu situaciju i delikatan položaj. Čini mi se da treba da se izdignemo iznad toga i rešenja koja su u ovom zakonu definisana su dobra rešenja. Na kraju, u ime Poslaničke grupe SPS, ne uzurpirajući pravo našeg ovlašćenog predstavnika, i kao zamenik šefa poslaničke grupe SPS, kategorički potvrđujem da ćemo zaista sa zadovoljstvom podržati kompletan set zakona koje ste predložili. Hvala vam što ste me saslušali.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Srđan Nogo.
Član 107, dostojanstvo Narodne skupštine. Uvaženi kolega koji je govorio pre mene mislim da je napravio verovatno jedan lapsus kada je rekao da niko normalan ne može da ne glasa za ovaj zakon. Stvarno mislim da u njegovom izlaganju, koje je bilo inače korektno, nije trebalo da se potkrade jedna takva formulacija, s obzirom da ovde dobar deo poslanika, svi poslanici opozicije su se izjasnili da će biti protiv ovog zakona i izlažu svoje argumente, kakvi god oni bili. Mislim da imamo pravo da izlažemo argumente zašto smo protiv ovakvog zakona. Takva jedna kvalifikacija ne priliči jednom kolegi koji je, ponavljam, imao korektno izlaganje, iako bih ja morao da se zapitam kako stranka koja se zalaže za socijalnu pravdu može da podržava jedno ovakvo nametanje novih obaveza građanima. (Neđo Jovanović: Replika.)
Nemate pravo na repliku, gospodine. (Neđo Jovanović: Poslovnik.) Po Poslovniku, reč ima Neđo Jovanović, ali sačekajte samo da odgovorim kolegi Srđanu u vezi člana 107. Kolega Neđo je izrazio svoj stav i on nije taj koji može da ocenjuje da li je neko normalan ili nije. Ali, nešto moram da vam kažem, kolega, a to je da se obično povreda Poslovnika koristi za jedan vid političke borbe da bi se ni jedna od strana učesnica na neki način diskreditovala i diskusije koje su imale bile dovedene u pitanje. Ja ne vidim ni u jednom delu da je kolega Neđo Jovanović na vas mislio, spominjao vas i ne razumem zašto ste reagovali. To je njegov stav, politički stav, nikog nije imenovao posebno. Po Poslovniku, kolega Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Zaista mi nije jasno zbog čega se na nešto što je krajnje iskreno i dobronamerno, što se ukazuje … (Predsedavajući: Član, kolega Jovanoviću.) Član 104, rekao sam pre pet minuta da se pozivam na član 104, ali nema veze, nije važno. (Predsedavajući: To je bilo pre pet minuta, sada se računa ovih 18 sekundi.) Ja to mogu da kažem i na kraju, predsedavajući. U Poslovniku nigde ne piše da moram to da kažem na početku, ali hajde. Ponoviću, zaista mi nije jasno zbog čega se politizuje nešto što je najdobronamernije i najiskrenije kada se komentariše zakon. Zbog čega se prikupljaju politički poeni na nečemu na čemu ne treba da se prikupljaju, u odnosu na sve ono što se ovde govori, umesto da se zbližavamo. Umesto da tražimo zajedničke mogućnosti i da poboljšavamo kvalitet zakona, mi se ovde kroz neku vrstu pozorišne predstave nadgornjavamo šta je dobro, šta nije, a naročito ja to sada već prihvatam kao neku vrstu uvrede da sam rekao što nisam rekao. Očekujem čak izvinjenje. Ja sam čak rekao da se izvinjavam i izvinio sam se svima koji bi me pogrešno protumačili i rekao sam samo da niko normalan ne bi prihvatio jedan princip na koji sam ukazao, da je zaista princip takav kakav bi trebalo da bude, normalan princip. Sada se to na neki način izvitoperuje i izopačava, ne razumem zbog čega. Ako je u pitanju mogućnost da se prikupe politički poeni, nemam ništa protiv, neka građani procenjuju da li se na taj način mogu i treba prikupljati politički poeni. Mi u poslaničkoj grupi SPS sigurno ih nikada tako i na taj način nećemo prikupljati, ali ćemo zato ukazivati uvek ovako kao što sam to sada učinio, kao što je to činila moja uvažena koleginica Stefana Miladinović, kao što će to učiniti moja uvažena koleginica Snežana Paunović, dakle argumentovano i stručno, onoliko koliko znamo i umemo. Ono što ne znamo i ne umemo nećemo ni isticati. Mislim da je to krajnje korektno i pošteno. Zahvaljujem se.
Smatram da ni kolega Srđan Nogo nije prekršio Poslovnik, odnosno ja nisam prekršio kada sam mu dao reč. Kolega Nogo je novi poslanik, imajte malo tolerancije za njih, zato što nije lako biti poslanik. Reč ima narodni poslanik Snežana Paunović.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospođo ministre sa saradnicima, ja ću se, bez obzira što je danas najviše diskusije nekako, čini mi se, ili bar jedna većina, bila vezano za Zakon o upravljanju aerodromima, ipak osvrnuti na ovaj zakon koji smatram vrlo važnim i vrlo kvalitetnim. Zašto važnim? Istina, diskusije su bile različite i stavovi se razlikuju, to je potpuno prirodno kada se u plenumu razgovara o zakonu, međutim, ono što želim da kažem u svoje ime, a i u ime poslaničke grupe SPS, jeste da zaista ovaj zakon smatram izuzetno važnim. Iz kog razloga? Nije korektno i na kraju ne treba stvarati pogrešnu sliku u javnosti oko toga da li je koncesija prodaja, jer nije. Zašto je važna i zašto je Zakon o aerodromima važan, probaću da objasnim, osvrnuvši se na neko vreme iza nas. Vi ste sami, gospođo ministar, naglasili da je broj putnika koji je na aerodromu „Nikola Tesla“ postojao pre 2012. godine bio znatno manji. Istina, vizna liberalizacija doprinela je tome da se broj putnika poveća, ali je to značilo apriori da se kapaciteti aerodroma „Nikola Tesla“ moraju prilagoditi činjenici da u 2014. godini smo godinu završili sa četiri miliona putnika, a da ove godine, kako statistički podaci izgledaju, to će biti i preko pet miliona putnika. To zaista traži proširenje kapaciteta. Meni je posebno zadovoljstvo da je kolega Zoran Ilić tu jer prosto smo u jednom momentu trudili se i uspeli da od postojećih kapaciteta aerodroma „Nikola Tesla“ čak postignemo i napravimo više i to je terminal dva, koji nakon rekonstrukcije izgleda savršeno. U toku je rekonstrukcija terminala jedan. Zašto je koncesija važna? Da se ne vraćamo na ono što se dešavalo. Zbog toga što ovim tempom porasta broja putnika, vrlo brzo ćemo doći u fazu da je apsolutno neophodan terminal tri koji, koliko god se nama činio bezazlenim, jeste jedna krupna investicija. Danas je bilo zamerki i na temu da nećete možda da gradite hotel, neko je od kolega rekao. Da, zašto da ne? Dugoročni plan razvoja aerodroma „Nikola Tesla“ jeste primarno imao za cilj da u sklopu kompleksa aerodroma „Nikola Tesla“ postoji i hotel. Zašto? Zato što aerodrom „Nikola Tesla“ krupnim koracima ide ka ključnom aerodromu koji ne samo u regionu nego slobodno mogu reći u celom ovom delu Evrope će predstavljati negde čvorište tranzicionih letova pre svega, što apriori znači da ste kao dobar domaćin u obavezi da u tim pauzama koje nekada znaju da budu i duge, obezbedite za sve putnike, na kraju krajeva i zbog nepredviđenih okolnosti koje se dešavaju, smeštaj. Tako da je hotel, ako se osvrnemo na velike aerodrome svetske i evropske, mislim da ih 80% aerodroma ima. Da, između ostalog, i zbog toga nam je potrebna koncesija. Ali, najpotrebnija je pre svega zbog malih aerodroma jer ja verujem da sam aerodrom „Nikola Tesla“, koji je poslovao u apsolutnom plusu i da se ne bih sada bavila podacima koji su javno dostupni, statistika je na sajtu i u svakom trenutku može svako da njome raspolaže. Ja ću se vratiti na male aerodrome, pa ću pomenuti „Ponikve“, kao jedan specifičan, opet gledajući u kolegu Zorana Ilića, zato što smo osim aerodroma „Konstantin Veliki“, čiji smo kapacitet i prepoznali i podržali u jednom trenutku, „Ponikve“ su takođe užasno važan aerodrom, važan za region na kom se nalaze. Da je to tako, poslanička grupa SPS dobila je potvrdu jer smo pre nekih desetak dana prosto bili u poseti lokalnoj samoupravi u Užicu, gde je i sam gradonačelnik i celo rukovodstvo grada Užica naglasilo koliko je za njih aerodrom „Ponikve“ važan. Ono što postoji već i to jesu velika ulaganja, čak ste i vi, gospođo ministre, rekli da ulaganja nisu mala kada su u pitanju svi ti mali aerodromi, ali su zaista izuzetno važni pre svega kao aerodromi za prevoz robe. U tom smislu je veliki uspeh ove Vlade koju smo skloni da kritikujemo u činjenici da je na samom aerodromu „Ponikve“ obnovljena poletno-sletna staza od preko 1.800 metara, ako se ne varam, ili negde oko 1.800 metara. Druge zamerke koje su se odnosile na eksproprijaciju zemljišta mogu se komotno opravdati i još jednom činjenicom, a to je činjenica koja može da bude manje poznata, ali ću je ja reći zbog javnosti, to je činjenica da se do sada dešavalo da zbog neuređenog sistema oko samog upravljanja aerodromima Srbije vrlo često se dešavalo da u tom delu u zaštitnom pojasu oko aerodroma se pojave neki objekti koji prosto ometaju sam rad. (Predsedavajući: Privedite kraju, koleginice Paunović.) Na upozorenje predsedavajućeg ja ću prekinuti svoje izlaganje, uz napomenu da će SPS svakako podržati set zakona, ali to su kolege već rekle. Hvala vam.
Hvala. Ja sam pre samo nekoliko minuta zamolio kolegu Neđu Jovanovića da bude malo tolerantniji prema kolegi Srđanu Nogu. Bio bih nepraveden ako i ja ne bih bio takav, tako da ja povlačim opomenu koju sam izrekao gospodinu Nogu od 12. decembra ove godine, zato što znam da i kada zaslužite opomenu, to radite nehatno. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvažena gospođo ministarka, slušali smo različite priče, različite diskusije. Moja diskusija će biti malo drugačija. Ja bih vama postavio par pitanja koja sam postavio i na odboru, za koja nisam dobio odgovore, a ti odgovori građane grada Kraljeva interesuju. Pretpostavimo soliter sa 50 stanova, pretpostavimo soliter koji nema skupštinu stanara, pretpostavimo soliter koji neće biti u stanju da izabere svog upravnika. Po Predlogu zakona, njega će, kao prinudnog, morati da postavi gradska uprava. Gradska uprava će biti ta koja će mu odrediti visinu ličnog dohotka i sasvim je izvesno da će taj lični dohodak koji će on morati da primi da obezbedi skupština stanara, odnosno stanari te zgrade. Recite mi na koji način mislite da obezbedite sredstva od ljudi koji za to nemaju novac? Malopre ste rekli da velike investicije, tipa sređivanja i poboljšanja energetske efikasnosti će da budu fondovi u Gradskoj upravi koji će da budu predviđeni za takve slučajeve. Dakle, ako ste pratili ovo što sam rekao, ja, po nešto više od vas vidim to je sreća dala ili nesreća, ja ovde vidim izvršitelje koji će morati uzimaju novac od ljudi penzionera starijih u zgradama koji za to neće imati novčana sredstva. Reći ćete mi molim vas da li sam u pravu ili sam u krivu? Moram samo još jednom rečenicom da prokomentarišem aerodrom „Morava“ u Lađevcima. Malopre ste gospođo ministarka pričali o razlikama između vas i Demokratske stranke. Evo jedne stvari koja je apsolutno identična, aerodrom u Lađevcu otvaramo je gospodin Boris Tadić, a aerodrom u Lađevcu ste otvarali i vi. Ja vas pitam kada će aerodrom početi da radi? Hvala.
Gospodine Vesoviću, pa da nisam povukao opomenu kolegi Nogu pre vaše diskusije ne znam šta bi se desilo sada. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Evo, ovako. Što se tiče prvog pitanja vezano za prinudnog upravnika ili primer tog solitera koji ste vi rekli ili bilo koje druge stambene jedinice, ukoliko stanari ne mogu da se dogovore, nadam se da će toga da bude što manje i da ćemo u jednom trenutku doći u situaciju da će se stanari uvek dogovoriti, pa imati ili svog nekog člana koji će im voditi upravljanje zgrade ili nekog koga će angažovati kao profesionalnog upravnika. Ali, ukoliko to nije slučaj, a često nije i upravo čak i više nije pitanje da li su zgrade sa velikim brojem stanova ili sa manjim, verujte i u manjim i većim imamo problem da se stanari dogovore ko će praktično da vodi računa o upravljanju zgradom. U tom slučaju lokalna samouprava kao što ste i sami rekli grad ili opština, imenuju prinudnog upravnika kojeg naravno uzimaju sa liste koju ima Privredna komora Srbije, koja ima licencu i sama lokalna samouprava predlaže, odnosno tačno ograničava visinu naknade za razliku recimo do profesionalnih upravnika koje može da izabere sama zgrada odnosno sama stambena jedinica gde će oni imati ugovorni odnos sa stanarima i videti kolika je naknada, to će odrediti pre svega tržište. Ali, ovo prvo, pošto je u pitanju prinudna naknada odrediće sama lokalna samouprava i taj prinudni upravnik će biti do onog trenutka dok se stanari ne budu dogovorili da li imaju svog člana ili biraju profesionalnog upravnika. Što se tiče aerodroma „Lađevci“ neki su pričali o tome i otvarali ih, aerodrom „Lađevci“ trenutno je u procesu dogovora, ne dogovora odnosno sklapanja ugovora između Ministarstva odbrane i Privrednog društva Aerodromi Srbije. Aerodrom „Lađevci“, ja ga nisam otvarala, ja sam na tom aerodromu bila tri puta i svaki put najavila da ćemo mi jasno sprovesti proceduru i napraviti mešoviti aerodrom odnosno koji neće biti samo vojni, nego će biti civilni i vojni. Dakle, kada se završi ugovor koji treba da prođe naravno i Vladu Republike Srbije tog trenutka imamo operatera i tog trenutka aerodrom „Lađevci“ može da radi. Dinamički, ja se stvarno nadam da je to samo pitanje sprovođenja i završetka pregovora administracije, ne može biti dugačko i nadam se da u roku od nekoliko meseci da ćemo moći da pričamo zaista o otvaranju. Dakle, ja aerodrom nisam otvarala svaki put sam najavila i dalje najavljujem da ćemo ga realizovati i da ćemo imati konačno taj aerodrom zaista u onom kapacitetu kojem treba da imamo. Eto toliko. (Dragan Vesović: Replika.)
Nemate pravo kolega Vesiću. Objasnila vam je odlično. Reč ima poslanik Marko Parezanović. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući, poštovana ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je nekoliko predloga novih zakona i izmena i dopuna zakona i ja ću danas govoriti o Zakonu o stanovanju, jer mislim da je to jedna veoma važna oblast za svakodnevni život naših građana. Iskustva su pokazala da se građani nadležnim organima obraćaju sa mnogim pitanjima i problemima koji nisu na kvalitetan način obuhvaćena trenutnim zakonskim propisima. Kao najveće probleme istakao bih na prvom mestu veliku potrošnju energije jer smatram da mi u 21. veku ne možemo sebi da dozvolimo da ne vodimo računa o energetskoj efikasnosti. Druga važna stvar koju ću da istaknem zbog čega je bitno šta sve ovaj zakon donosi, a to su potpuno nejasno definisane odgovornosti i obaveze, mehanizmi za održavanje zgrada i to negde direktno dovodi do urušavanja stambenog fonda u vidu oronulih i zapuštenih zgrada. To ruži naše gradove i čini okruženje u kojem živimo sumornim i negledljivim. Na primeru, iz grada iz kojeg dolazim, mi smo u centru Čačka imali jednu zaista oronulu zgradu koja je bila u jako lošem stanju i na kraju smo odlučili da iz budžeta grada odvojimo sredstva da to sredimo i sada to sve izgleda mnogo lepše, ali ipak to nisu prava rešenja i ja se nadam da će ovaj zakon na sistemski način se izboriti sa ovim problemima. Smatram da je jako pozitivno to što je zakon predvideo situaciju kada stanari ne poštuju zakon u vidu prinudnih uprava sa ograničenim trajanjem iako mislim da mi u praksi nećemo imati previše takvih situacija, ali pre svega zbog toga što ta opcija postoji i verujem da građani to neće dozvoliti i da će se sami organizovati kako to predviđa zakon. Takođe, bih istakao situacije kada je u cilju zaštite života i zdravlja građana potrebno hitno reagovati i u tim situacijama lokalne samouprave preuzimaju na sebe odgovornost da izvedu određene radove čime dolazimo do situacije da nemamo prazan hod u primeni zakona. Na kraju bih pohvalio odredbe ovog zakona koje regulišu stambeno zbrinjavanje osoba koje trpe nasilje u porodici i partnersko nasilje čime pravimo još jedan korak posle usvajanja Zakona o sprečavanju nasilja u porodici kao usklađivanju sa Istambulskom konvencijom Saveta Evrope. Pohvalio bih i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, a koja se tiče ukidanja vize i mislim da je to samo nastavak sve boljih odnosa naše zemlje sa jednom velikom svetskom silom. Kada smo već kod tih spoljnih odnosa moram da nešto naglasim, što imamo prilike da čujemo i danas i gotovo svaki dan, u Srbiji se ne vodi bilo kakva politika evrofanatizma. To je najobičnija glupost, besmislica i laž koju svakodnevno promoviše pre svega Boško Obradović, a sve zbog toga što ne može da podnese činjenicu da dok otvaramo nova poglavlja u evrointegracijama paralelno sa tim imamo nikad bolje odnose i sa Ruskom Federacijom i da Narodnom Republikom Kinom. Nervozan je Boško Obradović jer je pre par dana naš gost bio ministar spoljnih poslova Rusije Sergej Lavrov, da je tom prilikom najavio skoru posetu premijera Ruske Federacije Dimitrija Medvedeva, da je pre samo par meseci u poseti Srbiji bio i premijer Republike Kine posle 32 godine i sve su to činjenice koje prosto dokazuju da je sva ta priča o nekakvom evrofanatizmu u Srbiji najobičnija laž. Poštovana ministarka, ja ću u danu za glasanje podržati ovaj set predloženih zakona, jer verujem da će uz doslednu primenu uticati na bolji život građana Srbije. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Srđan Nogo.
Ja razumem da postoji jedna velika konfuzija u politici SNS. Zalažete se za ulazak u EU, poslednji ste evrofanatici u Evropi. Istovremeno kažete da ste najveći prijatelji Zapada i miljenici zapadnih vlada i ljudi poput Tonija Blera i porodice Klinton i svih drugih evropskih političara, a sa druge strane vi ste i protivnici EU, vi ste i najveći evroskeptici, vi tražite alternativne globalne modele, vas ta ista Međunarodna zajednica hoće da sruši sa vlasti. Tako da zaista je jedno vrlo konfuzno stanje. Da li ima kao što se priča više struja u SNS ili ne, ja ne ulazim u to. Ali, ovde je jedan veliki problem što ne može niko da uhvati šta je politika SNS. Da li ste vi za ulazak u EU ili niste za ulazak u EU? Da li ste za ulazak u EU po svaku nacionalnu cenu, jer imamo poniženja koja nam neka trećerazredna država poput Hrvatske priređuje, a sigurno ima neku podršku u samoj EU od nekih mnogo ozbiljnijih i mi to i dalje treba da trpimo. Pozdravljam otvaranje geopolitičkih alternativa i, čak šta više, za vašu informaciju mi smo bili ti koji su na razgovoru juna meseca ovde u Narodnoj skupštini predsedniku Vlade Aleksandru Vučiću sugerisali da treba da se napravi jedan sporazum sa Kinom. Meni je drago da je on prihvatio naše sugestije. Nadam se da je ovo tek prvi korak u tom jednom velikom paketu, to ukidanje viza. Nadam se da će se realizovati direktna avio linija. Nadam se da će se realizovati nešto što je uradio gospodin Viktor Orban, a to je ekonomsko državljanstvo koje bi moglo da nam omogući da isplatimo MMF i povratimo jednu suverenost, jer je to takođe evropska praksa, pa se možemo na to pozvati, tako da pozdravljam to i pozivam Aleksandra Vučića da do kraja to sprovede u delo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku.
Ovo će morati da bude kratko, gospodine predsedavajući, s obzirom da nemam želju da izlazim u susret nečijim potrebama za pažnjom. Sve što smo čuli je tužna posledica očigledno prevelikog druženja između tih internet pokreta i ostalih političkih faktora koji postoje samo na socijalnim mrežama. Apsolutno ništa vredno komentara. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Kostić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Mihajlović, poštovani gosti, danas ću govoriti o Ppredlogu zakona o stanovanju i održavanju zgrada koji predstavlja jedan od najvažnijih sistemski zakona u jednom društvu, jer reguliše jednu od najdubljih potreba čoveka, a to je obezbeđivanje krova nad glavom. Takođe, usvajanje ovog zakona biće važan korak ka usvajanju strategije stambenog razvoja tokom sledeće godine. Pošto su druge koleginice i kolege govorile o gotovo svim aspektima ovog predloga zakona, ja ću se ograničiti na jednu ciljnu grupu, jednu grupu građana Srbije koji predstavljaju najveće žrtve ratova na prostoru bivše Jugoslavije, a to je gotovo pola miliona proteranih Srba koji žive u Republici Srbiji. Kao što je poznato, u Srbiji je sredstvima međunarodnih organizacija, većim delom, i Vlade Srbije u prethodnom periodu sagrađeno oko 3.500 stambenih jedinica za izbegla i prognana lica. Oko 3.000 hiljade porodica je dobilo pravo otkupa na osnovu Zakona o izbeglicama iz 2010. godine. Međutim, to pravo nije dobilo 530 porodica, korisnika tzv. SIR programa, čiji su stanovi izgrađeni sredstvima italijanske vlade. Tih 530 stanova se nalazi u sedam lokalnih samouprava, a to su gradovi Niš, Kragujevac, Kraljevo, Čačak, Pančevo, Valjevo i opština Stara Pazova. Već dugi niz godina pokušavamo da ispravimo veliku nepravdu i da tih 530 porodica, od kojih su 80% izbegličke porodice, a 20% porodice domaćeg stanovništva iz ranjivih kategorija, konačno mogu da kažu da su se integrisali u srpsko društvo. Jedan od ključnih preduslova integracije jeste da čovek postane vlasnik nad tom stambenom jedinicom u kojoj živi. Poznato je da je 2004. godine potpisan Memorandum o razumevanju između Vlade Italije i Vlade Srbije po kome je jasno rečeno da će korisnici tih stanova steći pravo otkupa kada se u njih usele. Međutim, tokom useljenja tih porodica u te stanove, tokom 2008. godine, na volšeban način je promenjena ta odredba Memoranduma o razumevanju i tim ljudima je rečeno da nemaju pravo otkupa, nego samo da budu u statusu zakupca, što je izazvalo i izaziva već punih osam godina ogorčenje tih porodica. Sada imamo jednu paradoksalnu situaciju da, recimo, u gradu Nišu imamo tzv. zgradu nemačke vlade, znači stanove koji su izgrađeni sredstvima nemačke države, i tu živi čovek iz jednog sela sa Korduna, Banije, Like, sever Dalmacije, zapadne Slavonije, ili Bosanske Krajine, ili Federacije Bih, on ima pravo otkupa tog stana, a pored te nemačke zgrade imamo zgradu, uslovno rečeno, italijanske vlade, gde živi drugi čovek iz tog istog sela i on nema pravo otkupa tog stana. To je isto kada imate dvoje dece, pa jednom detetu kupite patike, a drugom detetu ne kupite patike, ili kupite jednom i drugom detetu patike, ili nemojte ni jednom detetu da kupite patike, ili komad odeće, ili bilo šta drugo. U prethodnom smo periodu imali nekoliko sastanaka u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Prvi sastanak je održan 15. aprila 2015. godine na kom su bili gospođa Mihajlović i gospodin Vulin, bila je gospođa Damnjanović, državni sekretar u Ministarstvu građevinarstva, i bio je gospodin Stanković, državni sekretar u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Tu smo dogovarali da je zaista došlo vreme da se ta nepravda ispravi i ja sam pozdravio rečenicu da su gospođa Mihajlović i gospodin Vulin rekli da smatraju da to pitanje treba konačno rešiti i omogućiti tim ljudima pravo otkupa tih 530 stanova. Dogovoreno je da se održi drugi sastanak na kome će biti pozvani predstavnici svih sedam lokalnih samouprava i taj sastanak je zaista održan 14 dana kasnije, 29. aprila 2015. godine, gde je bilo nekoliko gradonačelnika ili zamenika gradonačelnika ili načelnika gradskih opštinskih uprava. Tu je bio prisutan gospodin Vulin, a u ime Ministarstva građevinarstva je bila prisutna gospođa Damnjanović. Tu je, takođe, konstatovano da je potrebno da se formira jedna radna grupa koja će pripremiti rešenje ovog problema u narednom periodu. Održan je treći sastanak septembra 2015. godine, šest meseci kasnije. Na tom sastanku je bila gospođa Damnjanović, znači, po treći put, gde smo takođe razgovarali kako tehnički da to pitanje rešimo. Tada je nastala pauza od godinu i razgori su nastavljeni oktobra ove godine kada je održan četvrti sastanak, gde je bila prisutna gospođa Brnanović i gospođa ili gospođica Atanacković, gde smo takođe na tu temu razgovarali i konstatovali da to pitanje jedino možemo da rešimo donošenjem jednog zaključka. Taj zaključak će pripremiti Ministarstvo građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Treba da prođe Sekretarijat za zakonodavstvo, da dođe na Vladu, da ga usvoji Vlada i da suština toga zaključka bude, da se jasno kaže da se na 530 korisnika SIR programa primeni Zakon o izbeglicama, da se pored ovih 3.000 porodica, na koje se primenjuje Zakon o izbeglicama, primeni i na ovih 530 porodica. Očekujem u narednom periodu da ćemo u vrlo razumnom vremenu to pitanje rešiti, da će biti donet zaključak i da će to pitanje biti ispravljeno. Samo bih želeo još nekoliko stvari da kažem. Od ovih 3.000 porodica, takođe, imamo problem da jedan deo tih porodica ne može da otkupi te stanove, iako Zakon o izbeglicama to dozvoljava. Imamo primer 18 stanara u Pančevu, gde Memorandum o razumevanju sa gradom Pančevo i nemačkom organizacijom ASB to dozvoljava. Međutim, upućen je dopis Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Odgovor je bio neodređen. Ljudi su ogorčeni, jer iako im memorandum jasno dozvoljavam otkup tih stanova, oni nažalost to ne mogu da učine. Takođe, imamo nekoliko slučajeva u opštinama Alibunar, odnosno Vršac, sela Gudurica, Vlajkovac, gde se izbegličkim porodicama onemogućava pravo da otkupe svoje stambene jedinice, iako im to Zakon o izbeglicama to dozvoljava. Ja želim da pohvalim posebno, kao primer dobre prakse, opštinu Novi Kneževac, predsednika opštine gospodina Overića, i moga kolegu narodnog poslanika, gospodina Radovana Jančića, koji su pomogli da 100 izbegličkih porodica na području opštine Novi Kneževac, u selima Srpski Krstur pod lokalnim i Banatsko Aranđelovo, dobiju pravo otkupa po razumnim cenama, po realnim cenama koje važe u tim mestima. Prethodna DOS-ovska vlast je nažalost dala cene koje su bile sedam-osam puta veće nego što su realno cene u tim selima i koje važe i za domaće građane. Realna cena jeste oko 1.000 evra, tako da i građani iz tih sela svoje puno veće kuće ne mogu prodati za veći iznos od 1.000, 1.500 evra, a prethodna vlast je, ponavljam dala, odredila cenu da ta kuća vredi 7.000 do 8.000 evra i da se po toj ceni mora otkupiti. Na kraju, takođe, želim da pomenem jedan veliki problem koji se tiče 57 porodica od kojih je 51 izbeglička i šest porodica iz reda domaćeg stanovništva, a tiče se stanova kojima upravlja državna firma DIPOS. Naime, nekoliko desetina porodica je dobilo pravo otkupa tih stanova, to su državni stanovi, međutim, 57 porodica to pravo nema, ponavljam 51 izbeglička porodica. To su stanovi koji se nalaze u ulici Pere Todorovića 41 stan, u ulici Kraljevačka 12 stanova, ulica Braće Grim dva stana, Stevana Musića jedan stan i Prve Pruge jedan stan. Ti su stanovi trošni, ti su stanovi u lošem stanju i mislim da bi bilo dobro da Ministarstvo građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture pomogne da se taj problem reši i da tih 57 porodica dobije pravo otkupa tih stanova pod povoljnim uslovima. Ja na kraju zbog nedostatka vremena ću završiti svoje izlaganje, apelujem na gospođu Mihajlović i na Ministarstvo da pomognu da svi ovi problemi koje sam u kratkim crtama izneo budu rešeni u razumno vremenskom roku. Na kraju, želim da kažem da ću u danu za glasanje glasati i za ovaj zakon i za druge zakone iz ovoga seta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Gospodine Linta, hvala još jednom što stavljamo ovu vrlo važnu temu i o njoj razgovaramo. Jesmo nekoliko puta smo se sastajali i vezano za 530 korisnika, ali ono što jeste problem nekoliko puta smo o tome razgovarali i bez obzira na svu našu dobru volju da omogućimo, dakle, da se otkupe ti stanovi, donator prosto ne dozvoljava da ti stanovi budu otkupljeni, nego insistira, a vi to sami ste i rekli, na tome da bude, da imamo isključivo i samo zakup. Donator je inače Italijanska vlada, mi smo nekoliko puta kontaktirali Italijansku vladu, upisali itd. Međutim, u tom smislu nismo naišli na mogućnost da se ti stanovi otkupe. Ono što eventualno, možda postoji kao mogućnost o kojoj treba da razgovaramo, a da vidimo kako, jeste eventualno stambena podrška, pa da vidimo drugi način da rešimo pitanje 530 korisnika. Što se tiče Pančeva, ja zaista ne znam za taj dopis, evo sada sam ovde razgovarala, videćemo, pa ćemo sesti za sto i u tom smislu razgovarati. A kada govorimo o DIPOS-u, ponovo upućujem na republičku Direkciju za imovinu, a ako je potrebno neko posredovanje, već zajednički da sednemo po temi Pančeva, recimo i ovo je, možemo to uvek uraditi i nadam se u nekom roku, bar jedan deo ovoga što se toliko godina čeka, pokušati i uspeti da rešimo. To je sve što ja mogu sada da kažem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marija Janjušević. Odustaje. Reč ima narodni poslanik Tijana Davidovac. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, poštovani kolege i koleginice, Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrada sastoji se iz tri postojeća zakona koji su integrisani i unapređeni kroz ovaj zakon, a to su Zakon o stanovanju, Zakon o održavanju stambenih zgrada i Zakon o socijalnom stanovanju. Cilj ovog zakona je očuvanje i unapređenje stambenog fonda, poboljšanje uslova stanovanja i obezbeđenje stambene podrške građanima Republike Srbije. Neki od zatečenih problema koji su ovim zakonom rešeni su loši uslovi stanovanja građana, izuzetno velika potrošnja energije u zgradama, 60% od ukupne potrošnje energije, drastično smanjenje vrednosti stambenog fonda, nije bilo jasno ko upravlja zgradama, ko ih održava, ko je odgovoran ako nastane šteta usled neodržavanja zgrada, neregulisani uslovi i postupak iseljenja i preseljenja iz bespravno izgrađenih objekata koji se nalaze na tuđem zemljištu. Neodržavanje zgrada je problem koji često dovodi do velikih šteta i opasnosti po život i imovinu ljudi. Kao posledice neodržavanja i nebrige o zgradama i njenim delovima najčešće se dešavaju kvarovi i nesreće u liftovima, padanje fasada na javnu površinu, na prolaznike i tuđu imovinu, prokišnjavanje krovova, požari na elektroinstalacijama, zatim se vode brojni sudski postupci između vlasnika stanova međusobno, kao i sa trećim licima koja izvode radove na održavanju. Zapuštenost građevinskog stambenog fonda je velika i zahteva značajna ulaganja kako bi se dovelo u zadovoljavajuće stanje, odnosno kako bi se održavanje zgrada dovelo na nivo tekućeg redovnog održavanja. Potrebno je izvršiti velike intervencije na velikom broju zgrada za šta vlasnici nemaju dovoljno sredstava. Novim zakonom je data mogućnost da jedinice lokalne samouprave izdvoje sredstva za ovakve intervencije koje bi predstavljale javni interes u sferi održavanja zgrada, a takođe je utvrđena jasna odgovornost vlasnika posebnih i samostalnih delova zgrade, odnosno stambene jedinice i profesionalnog upravnika u pogledu neispunjavanja obaveza održavanja, odnosno nastanka štete usled propuštanja obaveze. Potrošnja energije u zgradama u Srbiji je bila u stalnom porastu tokom poslednje dekade. U Srbiji ima oko 85% stambenih zgrada koje nemaju nikakvu toplotnu izolaciju. Ovim zakonom su predviđene mere za poboljšanje energetske efikasnosti postojećeg stambenog fonda. Ovaj zakon takođe sadrži članove kojima se regulišu slučajevi raseljavanja lica koja žive u nestandardnim naseljima, u objektima koji su izgrađeni suprotnost propisima o izgradnji objekata na zemljištu u svojini drugog lica. Predlog zakona reguliše i stambeno zbrinjavanje žrtve porodičnog nasilja ili nasilja u partnerskim odnosima, što nam ukazuje na odgovornost države u smislu podrške žrtvi nasilja, u vidu obezbeđenja privremenog smeštaja, u cilju zaštite žrtve i prevencije eventualnog ponavljanja nasilja. Spajanjem ova tri postojeća zakona, unapređenjem postojećih rešenja i davanjem novih instituta koji idu u korak sa trenutnim društvenim i ekonomskim okolnostima u kojima živimo, održivi razvoj stanovanja utvrđujemo kao javni interes, što je cilj donošenja ovakvog zakona i izražavanje brige ne samo za današnje već i buduće generacije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Radojičić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Marko Zeljug. MARKO ZELjUG: Danas bih želeo da pričam o zakonu o aerodromima. Malopređašnji govornici su iznosili neke netačne činjenice koje su se odnosile upravo na ovaj zakon, a tiču se da je zakon donet na prečac, da ga je Vlada uputila ka Skupštini nenajavljeno, da otvara mogućnost za nekakve špekulacije kao što su oni navodili. Ja moram da demantujem poslanike koji su govorili pre mene i da kažem da je u ekspozeu premijera koji je bio početkom avgusta meseca, upravo najavljeno donošenje ovog zakona i da je premijer istakao da je cilj ovog zakona upravo uspostavljanje srpske avio kompanije koja će biti konkurenta na tržištu u ovom delu Evrope. Biće vrlo važan strateški centar za avio saobraćaj ovog dela sveta. Zakonom o aerodromima predviđena je mogućnost tj. tretiranje aerodroma tj. upravljanje aerodromskim delatnostima kao delatnostima od opšteg interesa. Zakonom se takođe predviđa da se aerodrom tretira kao subjekt na koji se može primeniti Zakon o javno-privatnom partnerstvu ili Zakon o koncesijama. Zakon treba da bude primenjen na sve aerodrome na teritoriji Republike Srbije, a najvažnije o kome mi možemo danas da razgovaramo upravo jeste Aerodrom „Nikola Tesla“. Aerodrom „Nikola Tesla“ koji je 2013. godine, da kažemo tako, doživeo svoju renesansu, u momentu kad je premijer Aleksandar Vučić svojim naporima uspostavio sporazum između „Er Srbije“ i kompanije Etihad i od tog momenta mi imamo dinamiku i progresiju u razvoju samog aerodroma i broja putnika i prometa roba koji trenutno funkcionišu preko Aerodroma „Nikola Tesla“ tj. aerodroma Beograd. Mi danas govorimo o broju putnika koji je povećan u odnosu na broj putnika iz 2010. godine za 80%. Imamo povećan broj i transport roba, povećanu količinu pošte koju transportujemo preko aerodroma Beograd u odnosu na prethodnu godinu. U ovoj godini aerodrom Beograd je prevezao ukupno 4.648.790 putnika, što je 3% veće nego za isti period prethodne godine. S tim u vezi, potreba za donošenje ovog zakona jeste naročito važna zato što je, prema nekim projektima za razvoj Aerodroma „Nikola Tesla“, neki okviri broj, koji može da primi aerodrom, u toku jedne godine, nekih pet miliona putnika. Mi smo jako blizu tog broja i neophodnost je da se ovaj zakon donese upravo iz razloga što se ovim zakonom omogućava koncesiono ulaganje u aerodrom Beograd i otvara se mogućnost za sprovođenje investicija koja je vredna nekih milijardu evra, koliko se navodi u nekim izveštajima, i planira se izgradnja druge poletno-sletne staze na aerodromu Beograd tj. aerodromu „Nikola Tesla“: Ova investicija bi omogućila, naravno, angažovanje srpskih građevinskih firmi, što je dodatni benefit od donošenja ovog zakona i primene zakona o koncesiji na aerodrome. Smatram da u ovom momentu svi poslanici, kako SNS, tako i koalicionih partnera, bi trebali da podrže ovaj zakon jer se benefiti vide u samom sprovođenju ugovora između Etihada i „Er Srbije“ u tome što smo od momenta potpisivanja ugovora povećali broj putnika, povećali smo broj zaposlenih koji radi na aerodromu „Nikola Tesla“. Takođe, povećan je broj destinacija ka kojima saobraća naš avio prevoznik i takođe naša flota koja u momentu preuzimanja tj. potpisivanja ugovora sa Etihadom bila u jako nezavidnom položaju i stanju. Kada uzmete u obzir da smo u tom momentu imali flotu koja je bila prosečne starosti 25 godina., Kupovinom novih aviona tipa Erbas 320 mi smo podmladili flotu i faktički doveli u neko zavidno stanje našu nacionalnu avio kompaniju. Moram da iznesem jedan podatak koji možda građani nisu imali prilike da znaju ili nisu imali dovoljno prilike da budu informisani. Godinu dana po potpisivanju ugovora, od sedam aviona, koliko ih je funkcionisalo u okviru flote, tada JAT-a, posle godinu dana četiri su morala da budu rashodovana iz razloga što nisu bili bezbedni za dalji transport i korišćenje u komercijalne svrhe. Ja bih samo želeo da istaknem još jednu činjenicu koja se tiče uređivanja i zone zaštite oko aerodromskog kompleksa. Poslanica koja je diskutovala pre izvesnog vremena je iznela da se ovde ostavlja mogućnost da se unutar zone zaštite aerodromskog kompleksa grade objekti ili da se ne vrši njihova legalizacija i da zakonom nije definisano. Zakon o aerodromima upravo definiše da se kompleks aerodroma smatra za zemljište koje je namenjeno za aerodromsku izradu, izgradnju aerodromske infrastrukture, a da se u zoni zaštite aerodromskog kompleksa definiše, tj. da je moguća ograničena izgradnja i da se može zaustaviti izgradnja onih objekata koji mogu da ugroze bezbednost za sigurno obavljanje avio transporta. Jednu bih samo činjenicu želeo da podelim sa ostalim narodnim poslanicima, koja se tiče upravo Aerodroma „Nikola Tesla“, tj. piste koja treba da se izgradi i druge poletno-sletne staze koje treba da se izgradi na teritoriji opštine Surčin iz koje inače ja dolazim i kao narodni poslanik SNS sam zainteresovan za problem koji je trenutno nastao. Zapravo, problem koji traje već izvesni niz godina nastao je ne angažovanjem vlasti Grada Beograda i lokalnih vlasti u Surčinu, koji su dopustili da neki građani iz neznanja najviše, ali moram da budem precizan, i neodgovornošću vlasti ne budu sprečeni da naprave objekte na teritoriji na kojoj danas treba da se gradi druga poletno-sletna staza. Ti isti ljudi koji su doveli do te situacije danas na teritoriji te opštine šire dezinformacije i plaše građane. Hteo bih da informišem javnost o navodnom rušenju nekoliko stotina kuća, što nikako ne može da bude tačno. Čak se ide na licitaciju 1000-1200 objekata koji će morati iz tog razloga da budu uklonjeni zbog izgradnje druge poletno-sletne staze koja je planirana na teritoriji opštine Surčin. Ja bih se zahvalio i još jednom izvinjavam zbog oduzetog vremena i pozvao bih sve poslanike da se u danu za glasanje izjasne za ovaj zakon, kao i za ostale zakone iz seta koje smo danas imali na dnevnom redu. Hvala. Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam što ste pomenuli ovih 700 kuća, t zato što nijedna neće biti srušena. One su bile pod aerodromom. Mi pomeramo tu graničnu liniju, tako nijedna od tih 700 kuća neće biti srušena ili neće ostati bez krova nad glavom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo. Izvolite.
Dveri pripadaju onoj grupaciji Srbije koja smatra da mi nismo izuzetno bogato društvo, da nam ne cveta med i mleko i da materijalno naši građani ne stoje najbolje. Zbog toga možda mi nismo normalni, ali eto to je neko naše mišljenje i to su razlozi zašto ne možemo da podržimo ovaj Predlog zakona o stanovanju i održavanju zgrade. Naime, ovaj zakon bi bio dobar da smo mi zaista uređeno društvo kao Švajcarska i da zaista imamo znatno veći nivo ličnog standarda nego što ga imamo. Bez potrebe se uvode brojna opterećenja za građane Srbije u narednom periodu. Na primer, jedno od takvih jeste da do sada stambene zgrade, a sada stambena zajednice nisu imale svojstvo pravnog lica u smislu Zakona o računovodstvu i reviziji. Sada, pošto vi u članu 15. ovog predloga zakona predviđate da će se na stambenu zajednicu primenjivati pravila koja se tiču udruženja, to znači da će se na njih odnositi pomenuti zakon o računovodstvu i reviziji i da će on imati dodatno opterećenje u smislu obaveze vođenja knjigovodstva, podnošenja završnog računa i slično. To je jedno od opterećenja i namet građanima Srbije koji treba jasno da se kaže. Mene jako brine činjenica da imamo profesionalno upravljanje koje može biti nametnuto. Nije sporno da postoji profesionalni upravnik zgrade kojeg bi Skupština, odnosno sada stambena zajednica lično angažovala i nije sporno da mu oni za to plate određenu nadoknadu, međutim, ono što je sporno jeste što vi namećete, i to po izuzetno kratkim rokovima, brojne mogućnosti da se uvede prinudno upravljanje u zgradi i da tada visinu nadoknade utvrđuje lokalna samouprava. Znate, radi se o neukim strankama. Radi se o vrlo složenim zajednicama. Na primer, čuči smo od jednog poslanika, koji živi na Banjici u soliteru od preko 20 spratova, da je izuzetno teško organizovati skupštinu stanara i organizovati izbor lica koje bi obavljalo te poslove. Zbog toga zaista mi nije jasno zašto imate tako kratke rokove u zakonu, a tiču se bukvalno svih stavki koje ste predvideli. Jedna od stvari da niste imali dobru nameru ukazuje i veliki raspon kazni za fizička lica, odnosno za vlasnike posebnih delova vi predviđate od 5.000 do 150.000 dinara, a za stambenu zajednicu od 50.000 dinara do 2.000.000. dinara. To je velika opasnost i veliko opterećenje potencijalno za brojne naše građane koji su izuzetno osiromašeni, ako imamo situaciju da kod nas postoji akciza na struju, pa 15 milijardi uzmemo na to, da je 22 milijarde oduzeto od plata ljudi koji rade u javnom sektoru, da su smanjene penzije, da imamo izuzetno visok porez na imovinu. Šta je zanimljivo kod poreza na imovinu? Naime, vi članom 58. i 61. predviđate da će se obaveze koje uvodite ovim zakonom i za hitne intervencije i za tekuće održavanje, ali i za investiciono održavanje zgrade, da će se bliže propisivati pravilima koje uređujete vi, to jest vaše ministarstvo, odnosno jedinica lokalno samouprave. Znamo da kod poreza na imovinu jedinice lokalne samouprave su bile poprilično široke ruke u svom interesu, pa su razrezivale izuzetno visok nivo tog poreza, pa postoji velika bojazan da će se isto tako ponašati i u ovom slučaju. Evo, gospodin koji je govorio pre mene, a koji dolazi iz Surčina, može da potvrdi da, recimo, ljudi imaju osnovicu za porez u Surčinu kao da žive u Požeškoj ulici na Banovom brdu, da čak tamo neke hale koje služe za privrednu delatnost, kada recimo uzimaju kredite kod banaka, tržište im se proceni na 300, 400 evra, a lokalna samouprava ih proceni na 1.100 evra prilikom utvrđivanja poreza na imovinu. Tako da, zaista moramo voditi računa da postoji veliki broj lica, naročito u centru grada, evo, konkretno u Beogradu postoji veliki broj lica koja su skromnih materijalnih mogućnosti. Vi to negde i konstatujete. U obrazloženju ovog zakona kažete da rezultat privatizacije je stvorio fenomen siromašnih vlasnika zbog hiper inflacije koja je sve obesmislila, pa onda nemaju oni dovoljno sredstava da plaćaju troškove posedovanja imovine, što se posebno odnosi na troškove investicionog održavanja i unapređenja stambenih zgrada. To ispravno konstatujete, ali iz svega ovoga proizilazi da vi kada želite da nametnete neke nove obaveze, pre svega kod investicionog održavanja, ne vodite računa da su upravo ti siromašni vlasnici te imovine. Kako će oni moći da odgovore na tolike namete koje im namećete? Šta ćemo sutra kada dođemo u situaciju da neki penzioner koji živi, recimo, u centru Beograda i koji ne može da sredi fasadu, ne može da uvede izolaciju, ne može da učestvuje u finansiranju profesionalnog upravnika, ne može da odgovori svim tim vašim nametima, da li on mora da proda stan i da se preseli na periferiju? Pa, zaista možemo da budemo uplašeni, bar mi koji živimo u gradu Beogradu, s obzirom da znamo da je gradski menadžer Goran Vesić, koji već 20 godina drma ovim gradom i po zlu je poznat. Osvrnuo bih se i na ove zaštićene stanare. Znate, dosta je ovde već rečeno o tim ljudima koji su bili u nemogućnosti da otkupe te stanove. I nije sporno, hajmo da primenimo isto to na razne tajkune koji su, pre nego što ste vi došli na vlast, ja se slažem, ali u nekom prethodnom periodu, mogli da razgrabimo imovine zadužbina za svoje poslovne potrebe po istoj toj Knez Mihajlovoj, po istim tim Terazijama, pa da kažemo – dobro, gospodo, hajde mi to sada da uzmemo vama, a da na periferiji Beograda neki prostor vama poslovni drugi odredimo u istoj kvadraturi. To bi onda bilo, gospodo iz Srpske napredne stranke, odnosno iz Vlade Republike Srbije, pravedno. Želeo bih da se osvrnem na još jednu konstataciju. U javnoj raspravi vaš pomoćnik, sedi tu pored vas, sa desne strane, gospođice ili gospođo, ja se izvinjavam, Atanacković Jovanka, ako se ne varam, izjavila je da pravo na stan nije kategorija koju poznaje Evropska unija. E, pa vidite, mi se tu upravo ne slažemo sa vama. Ja imam takav podatak da je u jednoj od ranijih rasprava tako nešto izrečeno. Mi upravo mislimo suprotno. Ne znam kako to gleda Evropska unija, ali Dveri smatraju da je pravo na stan jedno od osnovnih ljudskih prava i da svaki građanin Srbije treba da ima stan. Pitam vas, da li je ovo plan Evropske unije da se razvlasti i da se oduzme jedina tekovina koju mi nosimo iz prethodnih 25 godina? Jer, to što imamo stanove u vlasništvu, znate, veliki procenat građana Srbije ima nekretnine u sopstvenom vlasništvu, čak ja mislim da je to procenat kojim se mnoge zemlje Evropske unije ne mogu podičiti, da li je to neki plan da nam uzmu ono poslednje što mi imamo? I, da citiram mog uvaženog kolegu gospodina Vladimira Đukanovića, gospođo ministarka, da li ste vi autor, odnosno da li je Vlada Republike Srbije smislila ovaj zakon, ili je možda on smišljen upravo u Briselu, ili trilateralnoj komisiji, ili kod Džordža Šoroša, pošto ste vi, prema kolegi Đukanoviću, oponent upravo tih institucija?
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Vi znate, dame i gospodo, da na svakakve besmislice mi ovde odgovaramo kad god je to potrebno, ali ne moramo baš na svaku. Ono što vredi pomenuti, čisto za slučaj da će neko ovo da pogleda, jeste da je upravo Predlogom zakona o kom se raspravljalo i predviđena zaštita zaštićenih stanara, kao i briga o ugroženim društvenim grupama, opet u smislu njihovog smeštaja. Toliko na temu bilo kakvog, čak i teoretske pojave mogućnosti da neko pravo bude ugroženo onima kojima su ta prava bila garantovana i do sada. Naprotiv, upravo je i cilj da ta prava budu zaštićena još bolje i još kvalitetnije. Ako neko slučajno ima bilo kakvu nedoumicu po tom pitanju, ova rešenja, dobra, svakako bolja od onih koja su bila na snazi, mi smo smislili sami, baš kao što radimo i sve ostalo. Autoprojekcija jeste česta pojava, ali od strane onih koji dobijaju servirano i mišljenje i tekst koji će da isporuče nema potrebe da postoji bilo kakva bojazan za nas. Mi svoje odrađujemo kako treba. Hvala lepo.
Nemate pravo na repliku, kolega Nogo. Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Zaista ste u ovom vašem obraćanju pričali, prvo, najmanje o samom Predlogu zakona. Valjda niste imali dovoljno vremena, kako vi kažete, da to sve pročitate. Ali, ono što morate da znate, pre svega u zgrade moramo da ulažemo i moramo da ulažemo u održavanje tih zgrada, jer će, ako to ne budemo radili, one da se sruše, a kada se sruše postaćemo beskućnici, a mislim da to nije cilj. Prema tome, zgrade moraju da se održavaju, mora da se upravlja tim održavanjem zgrada i apsolutno je netačna konstatacija da se prave neki dodatni nameti i da to građani neće moći da plate. Do sada svi oni, odnosno svi mi imamo obavezu plaćanja održavanja zgrada i svi oni koji su poštovali zakone i koji su poštovali, odnosno plaćali svoje obaveze, neće imati nikakvih problema, osim što ćemo sada da uredimo način na koji se vrši praktično upravljanje održavanjem zgrade. Dakle, nema novih opterećenja koja vi pominjete. Kada pominjete stambene zajednice ili skupštine stanara, one su sada već pravna lica. Ali, po Zakonu o računovodstvu, član 4, one neće podnositi finansijske izveštaje, ali im je potrebno da ostanu pravna lica zbog svih drugih delatnosti, odnosno zbog svih drugih poslova koje će raditi. Takođe, pominjete negde kratke rokove itd. Ja zaista mislim da ako bismo mi slušali to sad što vi govorite o kratkim rokovima, o tome da treba neke stvari raditi postepeno itd, onda mi se čini da nikada nećemo urediti ovu oblast. Dakle, mi tako ne funkcionišemo, mi hoćemo da stvari uređujemo. Snimili smo vrlo jasno stanje, bilo nam je potrebno dve godine da vidimo tačno kada govorimo o stanovanju gde smo danas i predložili smo ovaj zakon upravo u želji da stvorimo uslove da svi imaju stan. Apsolutno je netačno da je bilo ko iz Ministarstva, pa i pomoćnika koju ste pomenuli rekla – pravo na stan nije kategorija koju poznaje EU. Naprotiv, ovaj zakon stvara uslove da svi, pre svega vremenom, rešavaju svoje stambeno pitanje, i oni koji danas ne mogu i nemaju, ali postoje drugi vidovi stambene podrške koji će im omogućiti da jednog dana imaju stan i da mogu kao i svi drugi građani da žive. Takođe ste rekli jednu važnu stvar o tome da vama nije jasno kako mi to mislimo da uredimo, a ja vam sad kažem da je vrlo važno da uredimo pitanje stanovanja, jer ako to ne budemo završili, a sve vreme se pozivate na tekovine i na prava, onda mi se čini da nećemo moći da razgovaramo o svim drugim pravima. To stalno promicanje priče da li vam je to rečeno u Briselu, da li je to iz EU itd, sve to može simpatično da zvuči u nekoj kampanji, ali naš najveći partner jeste upravo EU. Nije nikakav problem, ako vi mislite u vašoj politici da treba potpuno da se prekine, onda to znači da sve firme koje ovde u ovoj državi postoje, da sve te firme koje zapošljavaju ovde ljude, da sve to što radimo u toj spoljnotrgovinskoj razmeni ne treba više da postoji i onda to treba lepo i jasno da se kaže. Dakle, taj prvi deo što ste rekli, fino, to je vaš stav. Kada budete došli jednog dana na vlast, građani Srbije treba lepo da znaju da neće onda biti više ništa od tih kompanija koje su ovde otvorile radna mesta i da će ljudi ostati sigurno bez posla sa politikom koju vi predlažete. Samo da budemo skroz jasni do kraja šta to znači, u odnosu na ono što vi sada propagirate i govorite.
Pravo na repliku, narodni poslanik Srđan Nogo.
Prvo, meni je drago što niste argumentima, pre svega moj kolega narodni poslanik, a i vi niste argumentima mogli da mi odgovorite, jer ja sam upravo pominjao samo zakone, pa sam vam citirao čak i nekoliko članova, čl. 15, 16, 58, 61, kaznene odredbe tamo u članu 132, 133, kao i samo obrazloženje zakona koje smo naveli. Prosto, morate da shvatite i mene, ja kao narodni poslanik imam visoko mišljenje o drugim kolegama narodnim poslanicima, pa sam zato morao da vam postavim neka pitanja, jer sam takve stvari čuo iz usta jednog narodnog poslanika, konkretno kolege Vladimira Đukanovića. Meni je drago da ste mi vi pojasnili odnos SNS prema EU i evrofanatizmu, s obzirom da sam malo pre toga čuo kolegu Marka Parezanovića da iznosi jedno mišljenje, ali ipak ću više verovati vama, s obzirom da ste vi potpredsednik SNS i ministar u Vladi, kakav je stav SNS o EU. Što se tiče ovog zakona, da, vi, ja odgovorno tvrdim, uvodite dodatne troškove i dodatne namete za građane. I da, ovo će biti veliko opterećenje za osiromašene građane Srbije. Ja se slažem – ajmo da pokrenemo stvari, kao što ste jutros rekli i ajmo da uredimo ovo pitanje. Ali, pre svega, ajmo da povećamo plate ljudima, ajmo da živimo bolje, da se pokrene privreda, jer nemaju ljudi odakle ovo da plate. To mora da nam bude jasno. Ipak ovo nije Švajcarska. I ono što vi govorite kao vašu politiku, to je jedno, ali je realnost sasvim drugo. I narod Srbije ne može da izdrži sve te obaveze i sve te namete koje ste nam nametnuli. To je istina i to je ključ ovog problema. Mi bi lako da smo bogati kao Švajcarska, ovaj zakon bi bio super. Ali, nismo, gospođo ministarka. To morate da shvatite. Još jedno pitanje – da li znate da je sličan ovakav zakon, sa sličnim odredbama, već usvojen i postoji u Makedoniji? I da li znate zašto je korišćen u Makedoniji? Za zloupotrebe prilikom izbora, jer su ti upravnici popisivali stanove u kojima niko ne živi, pa su onda pred izbore lažno prijavljivali 10, 20 lica i omogućavali im da glasaju. A setimo se onih poziva pred prošlo glasanje...
Privodite kraju diskusiju. Reč ima ministar, dr Zorana Mihajlović.
Zbog javnosti i zbog građana Srbije, nema novih nameta, a i to što govorite apsolutno nije tačno. Da, mi se trudimo da stvorimo uslove da svi imaju svoje stanove. Ponavljam – posebno oni ljudi koji su socijalno ugroženi. Ovaj zakon po prvi put vrlo jasno definiše i kriterijume ali i sve moguće grupe koje mogu da koriste socijalne stanove. Mislim da je to važno. Da, možete vi reći da mi nismo Švajcarska, ali mi treba da se trudimo da budemo uređena i moderna država i učinićemo sve u tom smislu. Kada govorite o komentaru mog kolege iz Srpske napredne stranke, onda treba da kažete vrlo jasno šta je on rekao. Dakle, i sa tim se ja slažem i to jeste politika Vlade. Da, mi idemo ka putu ka evropskim standardima, ali, u isto vreme, ne zanemarujemo odnose i sa Kinom, i sa Rusijom i sa SAD, i sa svim zemljama, jer mi smo previše mali da bismo se samo opredeljivali prema jednoj strani. A ono što vi radite, vi kroz jednu zaista čistu demagogiju objašnjavate i pokazujete građanima da je ta Evropa grozna, a u isto vreme, naš je najveći partner, a vi ćete se okrenuti samo jednoj strani. Samo da bude jasno, politika Vlade je, politika Srpske napredne stranke je jasna i nismo slučajno dobili više od 50% glasova na poslednjim parlamentarnim izborima.
Reč ima narodni poslanik Jovica Jevtić. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade Republike Srbije, poštovana ministarko sa saradnicima, ulazimo u 13 sat ove rasprave i hvala vam, pre svega, dosta je toga danas izrečeno, i hvala vam što ste svih ovih 13 sati strpljivo sedeli i pažljivo saslušali sva naša izlaganja i odgovorili na sva postavljena pitanja. Bila su sva potpuno jasna, za razliku od čestih populističkih izjava, nastupa, za razliku od uvreda i suvislih pitanja na koja ste danas morali da odgovorite. Mislim da je dosta toga rečeno i trudiću se da budem dosta kraći, jer polako već ulazimo u sitne sate. Pokušaću samo ukratko, Zakon o stanovanju, Zakon o komunalnim delatnostima i ono što je, verovatno, dosta bitno, a nekako je danas promaklo – Sporazum sa Narodnom Republikom Kinom kada je u pitanju međusobno ukidanje viza za naše građane. Kada je u pitanju Zakon o komunalnim delatnostima, dosta je tu bilo u javnosti nekakvih nedoumica. Bilo je i određenih problema na nivou lokalnih samouprava. Čuli smo jutros i jednu od neargumentovanih stvari – da nije bilo javne rasprave. Da je te ljude ta javna rasprava interesovala, verovatno bi znali da su širom Srbije održane javne rasprave kada je u pitanju Zakon o komunalnim delatnostima, a samim tim i u Subotici, u lokalnoj samoupravi iz koje ja dolazim. Znate da je već u Subotici bilo popriličnih problema kada su u pitanju tumačenja nekih ranijih zakonskih rešenja iz 2011. godine. Ovim zakonom su jasno i precizno definisane komunalne delatnosti. Ono što je iz Subotice stiglo kao inicijativa, znate i sami, ticalo se rada pogrebnih preduzeća, pre svega privatnih. U članu 3. vidimo, kada su u pitanju odredbe koje se menjaju i dopunjuju, razdvojena je ta definicija upravljanjima grobljima i sahranjivanjima i pogrebne delatnosti, što će omogućiti privatnim pogrebnicima da i dalje zadrže svoje zaposlene, da nastave da rade i da time povećamo broj radnih mesta, a i kvalitet kroz tu tržišnu utakmicu koja će se odigravati u tom delu. S druge strane, zadržaćemo i kontrolu potpuno nad procesom kada je u pitanju upravljanje grobljima i sahranjivanje. Hvala vam što ste imali razumevanja za sve ono što je stizalo iz moje lokalne samouprave i hvala vam što ste shvatili problem sa kojim smo se suočili. Ovo je velika stvar za lokalnu samoupravu iz koje dolazim. Drugi deo Zakona o stanovanju, dve neke nove kategorije – stambena zajednica i ovaj pravilnik koji određuje međusobne odnose stanara. Stambena zajednica, za razliku od onoga što je do sada, dobija nešto što je mnogo šire od onoga što je održavanje zgrada. Može, kao takva, da nastupa kao pravno lice pred organima uprave, čak i pred sudskim organima. To je velika stvar. Pravilnik o međusobnom uređenju odnosa stanara je nešto što omogućava da zakon ulazi u njihove međusobne odnose samo u onim najvažnijim stvarima, sve ostalo prepušta stanarima da se sami dogovore i to je dobra stvar da nekim svojim domaćinskim upravljanjem najbolje odluke donose za svoje zgrade. Ono što mi je danas negde promaklo, meni je drago da pojedini predstavnici opozicije podržavaju ovaj zakon kojim se potvrđuje Sporazum između Narodne Republike Kine i Vlade Republike Srbije, a tiče se međusobnog ukidanja viza, rekoše pojedini predstavnici opozicije, velike patriote, veliki Srbi, samo ne znam u čemu, da im je drago što je došlo do ovog sporazuma i da će podržati taj zakonski predlog. Međutim, koji je to stepen licemerstva prema građanima Srbije i nekakvog političkog populizma, reći ću vam samo jednom činjenicom. Jedna od njihovih istaknutih članica, potpredsednica tog virtuelnog pokreta, kaže, a inače je zaposlena na jednom američkom konzorcijumu za nuklearnu fiziku i bezbednost, a ova njena izjava stoji na sajtu tog konzorcijuma, pazite, ovako kaže: „Postoji kritična potreba da se zaštitimo da naši nuklearni potencijali – kad kaže „naši“, valjda američki i tog virtualnog pokreta – ne odu u pogrešne ruke, pogotovo u Kini, Indiji i Rusiji“. Dovoljno je govoriti o stepenu licemerstva kada taj pokret imamo i njihovo istupanje u ovoj Skupštini i ja ništa dalje od toga ne bih rekao, ali, drago mi je, u svakom slučaju, da će da podrže taj zakon koji je danas pred nama. Hvala vam na svemu i nastavite putem koji ste i do sada išli.
Zahvaljujem. (Srđan Nogo: Replika.) Gospodine, nemate osnova za repliku. Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite. LjUBICA MRDAKOVIĆ TODOROVIĆ: Hvala, predsedavajući. Poštovana gospođo ministarka sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću se u svom izlaganju kratko zadržati na Predlogu zakona o transportu opasne robe. Želim da kažem da smo danas svedoci ubrzanog razvoja privrede i sve dinamičnijim privrednim odnosima, zahvaljujući našoj Vladi, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, tako da se nameće potreba za uređenjem zakonske regulative koja na pravi način reguliše brojne odnose i situacije, sve sa ciljem da bude pravna podrška pre svega privrednim subjektima, ali i ostalim akterima privrednih odnosa. Postojeći Zakon o transportu opasnog tereta iz 2010. godine pokazao je brojne nedostatke i manjkavosti, pa umesto da pospešuje nesmetane privredne odnose, on je neretko bio kočničar tih odnosa, zaplićući privredne subjekte u brojne administrativne zavrzlame, koje su bile predviđene, pokazalo se, same za sebe. Osim brojnih nedostataka postojeće regulative, ima još bitnih razloga koji čine neophodnim promenu ovog zakona, tako da ću navesti neke od njih. Završetkom autoputa kroz Srbiju u 2017. godini, tranzit kroz našu zemlju, a time i transport opasne robe biće povećan. Sam transport opasne robe, bio on domaćeg ili međunarodnog tranzitnog karaktera, može da bude izuzetno opasan i po stanovništvo i po životnu okolinu i sredinu, kao i po ostale učesnike u saobraćaju, tako da su neophodna što bolja zakonska rešenja koja bi imala za cilj da deluju pre svega preventivno, kako bi se izbegle neželjene posledice prilikom transporta opasne robe, znači, potrebna su nam zakonska rešenja koja omogućavaju unapređenje bezbednosti u transportu opasne robe. Evropske integracije čine svoje i Srbija se i Srbija se sve više uklapa u regulatorni sistem EU. Naime, potpisivanjem brojnih regionalnih i međunarodnih ugovora i protokola što je taksativno navedeno u članu 4. predloga ovog zakona u obavezi smo da odredbe tih ugovora inkorporiramo u naše nacionalno zakonodavstvo i što pre prevaziđemo anahrone standarde koji koče dalji privredni razvoj nacije i ugrožavaju bezbednost i zdravlje ostalih učesnika u saobraćaju ali i samog stanovništva. Cilj je da se opasna roba i u drumskom i u železničkom i u rečnom transportu prevozi na što bezbedniji način od jedne do druge destinacije, pri tom ne ugrožavajući same prevoznike ni okolinu. A koliko neadekvatan prevoz opasne robe može da bude opasan najbolje znamo prateći televizijske i novinske naslove o raznim havarijama, cisterni, brodova, tankera, vagona sa izuzetno opasnim i toksičnim sadržajem koji se usled havarija izliva ugrožavajući time bezbednost stanovništva o razmerama dugotrajnih štetnih uticaja i posledica na životnu sredinu i eko sistem. Svi smo, verujem upoznati u potrebnoj meri. Donošenje novog zakona je samo prvi korak u uspostavljanju savremene regulative u ovoj oblasti. Nakon toga da bi zakon zaživeo u punom svom obliku i kapacitetu nadležna ministarstva će blagovremeno doneti sve potrebne pravilnike i podzakonske akte koji će omogućiti celovitu primenu zakona. Ovom prilikom hoću da kažem da je u ovom predlogu zakona su zainteresovane strane kroz javne konsultacije imale priliku da iskažu svoje mišljenje, svoje primedbe, svoje sugestije i predloge. Iako se ovaj zakon odnosi na relativno mali broj privrednih subjekata, tu prvenstveno mislim na subjekte koji se bave transportom opasne robe, refleksno dejstvo bezbednog, odnosno ne bezbednog transporta opasne robe i na stanovništvo u celini, na životnu sredinu je nemerljivo, tako da je usvajanje ovog zakona u interesu svih nas kao društva u celini i zato pozivam sve kolege da glasaju za ovaj predlog zakona, kao i za ostale predložene predloge zakona koji su predmet današnje sednice. Ja vam se zahvaljujem. Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Studenka Kovačević.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri kada govorimo o Predlogu zakona o upravljanju aerodromima, moram da izrazim ogromno zadovoljstvo što ste prepoznali potrebu za razvoj aerodroma u Srbiji. Vazdušni saobraćaj osim u svakodnevnom životu građana ima veoma značajnu ulogu u razvoju privrede i turizma. Ovim zakonom se delatnost upravljanja aerodromima definiše kao delatnost od opšteg interesa i osim mogućnosti za izgradnjom novih aerodroma definiše mogućnost za razvoj i modernizaciju postojećih aerodroma sa pratećom infrastrukturom. U Srbiji postoji 39 zvanično upisanih aerodroma koji se razlikuju po nameni, opremljenosti i kapacitetima. Opština Bor na svojoj teritoriji ima aerodrom koji je regionalni. Poseduje asfaltnu pistu na koju mogu da sleću i manji putnički avioni iako je prvobitno bio zamišljen kao sportski aerodrom. Dakle, sadašnji kapacitet piste borskog aerodroma su avioni do 5.700 kg što podrazumeva oko 40 putnika. Poseduje upravnu zgradu i hangar, a prostire se na 60 ha zemljišta. Do sada nije bilo moguće ulagati u razvoj aerodroma, već se ulagalo onoliko koliko je bilo neophodno da se infrastruktura sačuva od daljeg propadanja. Ovim zakonom stvoren je pravni osnov, odnosno stvorena je mogućnost da koncesija bude jedan od mogućih načina obezbeđivanja sredstava za razvoj, odnosno komercijalizaciju aerodroma. Takođe, uređena su prava i obaveze davaoca koncesije i koncesionara kao i uslovi za eksproprijaciju zemljišta tamo gde postoji potreba za izgradnjom pratećih objekata. Omogućava se trajno i kvalitetno održavanje aerodromske infrastrukture i privođenje nameni, kao i bezbedno odvijanje vazdušnog saobraćaja. Predviđeno je ovim zakonom i donošenje nacionalnog programa razvoja aerodroma u Republici Srbiji koji donosi Vlada, a koji će obezbediti uslove za dugoročni razvoj i unapređenje aerodroma što pokazuje ozbiljne namere da se ova oblast maksimalno uredi. Razvoj borskog aerodroma bio bi jako važan za istočnu Srbiju. Istakla bih da razvoj aerodroma omogućava dalji razvoj tržišta, tržišne konkurencije što implicira poboljšanje privrednih i ekonomskih prilika u državi. Sa druge strane, privrednicima je vreme novac, postojanje više aerodroma u funkciji, na različitim lokacijama u državi omogućava brže i jednostavnije kretanje poslovnim ljudima. Šta je još važno u ovom zakonu? Propisano je i donošenje podzakonskog akta od strane Vlade kojim se bliže uređuju kriterijumi, odnosno merila za dodelu podsticajnih sredstava za aerodrome. Dakle, biće pružena šansa da se i na ovaj način razviju i modernizuju aerodromi u Srbiji. Na kraju, da pojasnim, obzirom da je danas ovde bilo reči o tome ko može da obavlja delatnost upravljanja aerodromom, pa čini mi se da postoje neke nejasnoće. Dakle, operateri mogu biti javna preduzeća, društvo kapitala, društva sa ograničenom odgovornošću, ali i preduzetnici koji ispunjavaju uslove u pogledu tehničke opremljenosti i kadrovske osposobljenosti. Da rezimiram, dajem apsolutnu podršku ovom zakonu i pozivam kolege poslanike da učine to isto u danu za glasanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. LjILjANA MALUŠIĆ: Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, večeras ću govoriti o Predlogu zakona o stanovanju i održavanju zgrada, ovo je jedan kompleksan zakon koji u sebi sadrži i treći zakon, a to je stambena podrška. Stalno nam večeras spočitavaše kako je ovo zakon po hitnom postupku, kako ništa ne valja, kako ima nameta. To naprosto nije tačno. Tačno je da nije zakon po hitnom postupku nego je bila javna rasprava i svi su mogli da se izjasne o tom zakonu, i nevladine organizacije, institucije, različite organizacije i 27 institucija se upravo oglasilo pozitivno. Ovo je jedan odličan zakon sa svim aspekata. Sadrži u sebi dosta ekonomije, socijalu, sadrži ono što je mene fasciniralo kao ženu, a to je uvođenje u ljudska prava. Znači, sada imamo nešto što nikada do tada nije bilo ni spomenuto, a kamo li uvedeno. O čemu se radi? Radi se o tome da ranjiva grupa, marginalna grupa, kao i žene žrtve nasilja ili ne samo žene nego bilo ko u partnerskom odnosu nikada neće biti ostavljen na cedilu, nego šta se dešava? Desiće se da ukoliko je neko žrtva nasilja dobiće nužni smeštaj. Mi smo jedno humano društvo. Mi smo jedno društvo koje se približava polako EU i mi smo društvo koje će jednog dana živeti Švajcarska. A da bi se to desilo, pa moramo uvoditi neke nove i pojmove i bolja rešenja za ovu državu. Naime, šta je cilj ovog zakona? Rešavanje pravno-imovinskih odnosa koja nisu rešavana od 2009. godine, a i ti zakoni 1992, 1995. pa 2009. godine ništa pametno ni pozitivno nisu dali. Sada ćemo rešiti problem zaštićenih stanara. Naime, rešavamo i zaštićene stanare i rešavamo vlasnike stanova, očajnike koji po 70 godina ne mogu da uđu u svoj stan. Vraćamo ih u svoje stanove, a lokalna samouprava ima tu ulogu da sve zaštićene stanare, da im obezbedi stanove u roku od 10 godina. Znači, em ćemo im obezbediti stanove iz javne svojine, em će ti ljudi moći da otkupe stanove koje nikada nisu mogli da otkupe, jer se nalaze u tuđim stanovima. Znači, bravo za Vladu i ministarstvo Republike Srbije. Drugo, teško je bilo 19 godina, niko ništa prstom makao nije što se tiče stanovanja jer su urušeni fondovi stambeni, jer ima mnogo nedoumica, jer ima mnogo pitanja. Teško je bilo, a ne samo da nije bilo snage, nego nije ni bilo obrazovanih ljudi, nije bilo timova koji bi ovaj zakon mogli da donesu. Treba imati petlje za nešto ovako. Spočitavaše nam danas da umesto profesionalnih upravnika, institut koji se uvodi kao nova kategorija, da pričamo o stečajnim upravnicima. Pa kakvi stečajni upravnici? I ovo je alternativa uvesti profesionalnog upravnika znači ako ne želite ili ako ne možete da imate u svom komšiluku kada rešavate problem svoje zgrade čoveka koji će raditi to za vas, onda će morati profesionalni upravnik, trebalo bi da radi to za vas. Ja prva nemam vremena da se bavim svojom zgradom iako se trudim onoliko koliko mogu, pa ću dati šansu nekome. Zatim, daćemo čoveku, skinućemo ga sa biroa, to je jedan dobar zakon, jer ćemo zaposliti ko zna koliko ljudi. U Beogradu ima enormno mnogo zgrada. Ovaj zakon je dobar i što se tiče svih nas i svako normalan će pomisliti da treba dati šansu ovom zakonu sa više aspekata. Hvala na pažnji, ja sam sigurna da ću u danu za glasanje, svi ljudi koji su danas diskutovali protiv ovoga reći da ovom zakonu. Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, pred nama je danas set zakona iz nadležnosti Ministarstva građevine, saobraćaja i infrastrukture i moram da kažem da svi zakoni imaju jednu zajedničku karakteristiku, a to je da doprinose ekonomskom napretku i razvoju naše zemlje i da unapređuju kvalitet života stanovnika Republike Srbije. To svakako jesu razlozi zbog kojih će SNS u danu za glasanje podržati ove zakone. Moram da istaknem da ova Vlada odgovorno prilazi svim problemima i svim aspektima razvoja i napretka naše zemlje i zahvaljujući, naravno, tom odgovornom pristupu i odgovornom donošenju, kako pravnog okvira, tako i odgovornoj implementaciji donetih zakona, mi smo napredovali na listi Svetske banke, i to sa 91. mesta na 54. mesto tokom 2015. godine, a tokom 2016. godine, takođe, smo napredovali i nalazimo se na 47. mestu. Svakako da su zakoni koji su doneti upravo iz nadležnosti vašeg ministarstva, pre svega, što se tiče izdavanja elektronskih građevinskih dozvola, doprineli da Svetska banka ceni da u našoj zemlji postoji povoljna investiciona klima koja se tiče i privlačenja i stranih investitora i naravno investitora iz naše zemlje. Ono na šta sam htela da ukažem, a što se danas negde provuklo kao opaska to je da Zakon o stanovanju i održavanju stambenih zgrada urušava ljudska prava. Ja moram naprosto da kažem da to apsolutno nije tačno. Zakon o stanovanju i održavanju zgrada u stvari na najbolji način u sebi implementira, pre svega, Ustav Republike Srbije, zatim Zakon o međunarodnom paktu, ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima, smernice i preporuke kada su u pitanju lica za koje je neophodno izvršiti raseljavanje, kao i druge preporuke Saveta Evropske komisije. Takođe, moram da istaknem da član 78, koji je danas spomenut, precizno i jasno odnosi se na iseljavanje lica koji su suprotno Zakonu o planiranju i izgradnji i na tuđem zemljištu izgradili svoje stambene objekte, ali bez obzira na to, upravo u članovima zakona od 78. pa do 88, na detaljan i precizan način reguliše se zaštita ljudskih prava, poštujući pre svega princip zakonitosti, poštujući pre svega princip zaštite dostojanstva tih lica, poštujući princip stepena zaštite socijalne ugroženosti tih lica, poštujući princip međusobne saradnje. Moram da istaknem da poštujući ljudska prava u ovim zakonskim odredbama, predviđena je puna participacija lica za koje je predviđeno iseljavanje, i to počev od onog ranog javnog uvida u plan iseljavanja, gde je sem lica koja se iseljavaju neophodno prisustvo i organa socijalne zaštite da bi se tim licima pružila puna podrška. Takođe, ovaj zakon, a poštujući upravo ljudska prava, predviđa i pravo na pružanje besplatne pravne zaštite, kao i pružanje drugih prava i socijalne i zdravstvene, jedan uopšte multisektorski pristup i, pre svega, pravo na očuvanje porodice, što znači da članovi jedne porodice, jednog domaćinstva ne mogu se razdvajati prilikom preseljenja ukoliko oni to ne žele. Svakako, ovo su napredni zakoni, ovo su reformski zakoni, ovo su inovativni zakoni i nema dileme da ćemo ih podržati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olivera Ognjanović. Preostalo vreme poslaničke grupe SNS 11 minuta i 42 sekunde. OLIVERA OGNjANOVIĆ: Predsedavajući, uvažena ministarka i pomoćnici, dame i gospodo poslanici, odmah na početku da kažem da ću u danu za glasanje glasati za predloženi set zakona, a u mom obraćanju osvrnuću se samo na neke od predloženih. Već dugi niz godina slušamo i susrećemo se sa velikim problemima koje imaju komunalna preduzeća. Jedan od osnovnih uzroka tih problema jesu ne naplaćena potraživanja koja se kreću i do 30% ukupnih prihoda. Zbog toga ova preduzeća i lokalne samouprave koje su bile odgovorne za njihov rad nisu uspevali da obnavljaju i uvećavaju kapital, već se kapital koji se u najvećoj meri očitao u tehničkoj opremljenosti upravo smanjivao. Kao rezultat, ova preduzeća su gubila efikasnost za usluge koje obavljaju a zaposleni su ostajali bez zarade. Sada će sva ova odgovornost preći u ruke privrednika koji će na konkursu dobiti posao za servisiranje određenih komunalnih usluga. Već godinama postoji neujednačena cena za komunalne usluge i sve je uglavnom prepušteno nadležnosti lokalne samouprave. Upravo zato je ovo veoma važan predlog zakona, jer će se postići veća kontrola cena, kao i kvaliteta komunalnih usluga. Novina je dakle da će se postići veća transparentnost, ne samo u otvorenim konkursima i kontroli cena, već će se konstantno proveravati kvaliteti komunalnih usluga. Takođe, građani, odnosno korisnici komunalnih usluga će biti oni koji će davati svoj sud, a ukoliko se ukaže na nedostatak i propust lokalna samouprava biće obavezna da pokrene postupak preispitivanja rada, kao i da odredi rok do 90 dana pružaocu usluga za otklanjanje nedostataka i izjašnjavanje. Kao što već znamo, konkurentnost zahteva moderno opremljena preduzeća, što znači da će kao takva moći da se efikasno i značajno uključe u situacijama, kao kada smo imali poplave u našoj zemlji ili u slučajevima kada se zbog klizišta pojave odroni. Ovaj predlog zakona će pravilno urediti komunalni servis u lokalnim samoupravama, tako što će označiti jednog pravnog subjekta, kao glavnog i odgovornog za određene komunalne usluge u lokalnoj samoupravi koji će pokazivati ozbiljnost, biti efikasan u servisiranju svojih usluga i što je od suštinske važnosti imati sluha za svoje korisnike. Veoma je važno, kada je u pitanju budžet Republike Srbije, da ukinemo izdatke za ovu vrstu usluga i otvorimo prostor za slobodnu tržišnu utakmicu, kao što to nalažu i standardi EU. Zbog toga će, prema proračunima, biti potrebno povećati iznos cene ovih usluga za oko 15 do 20% što je minimum za ekonomsku održivost ovih preduzeća. Ovo je još jedan od važnih koraka koji vodi ka stabilizaciji budžetskog sistema. Sa druge strane, sva druga preduzeća koja se bave komunalnim delatnostima moći će isplaćivati redovne zarade svojim zaposlenima. Jedna od usluga komunalnog servisa, pogrebna usluga, sada će biti dostupnija i otvorenija za privatnike koji žele da konkurišu i međusobno se nadmeću, a razdvajanjem pogrebnih usluga na dve delatnosti, upravljanje grobljima i sahranjivanje i pogrebnu delatnost, dobijamo nova radna mesta i povećanje zaposlenosti. Sledeće što bih spomenula u kratkim crtama je Zakon o transportu opasnih roba u kome se uvodi nekoliko novina koje će rešiti veći broj problema u praksi. Ovim predlog rešen je problem neujednačenog postupanja imenovanih dela u izdavanju ADR sertifikata za drumska vozila, zatim predviđena je primena instituta tzv. odstupanja od primena tehničkih propisa u drumskom, železničkom, vodnom i vazdušnom saobraćaju koji koriste i same države članice EU, a koji štiti domaćeg prevoznika od visokih troškova, zatim ubrzava se postupak priznavanja isprava o usaglašenosti na osnovu inostrane isprave koje je izdalo imenovano telo u članici EU. Takođe, ukida se obavezno osiguranje propisano važećim Zakonom o transportu opasnog tereta zbog visoke odbitne franšize, a važna je i primena nadležnosti za Uprave za transport na Ministarstvo građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Ovaj Predlog zakona nas približava EU i usklađivanju sa njenim standardima. Na ovaj način problemi koji očigledno postoje se rešavaju na najefikasniji mogući način i smanjuju se troškovi domaćim prevoznicima. Dakle, reći ću još da su upravo svi ovi argumenti dokaz da je Vlada Republike Srbije uložila ogroman napor i da ću zbog toga glasati za ove predloge zakona. Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospođa ministar, Dame i gospodo narodni poslanici, ogroman je značaj za Srbiju usvajanje sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine za ukidanje viza za nosioce običnih pasoša. Teško je oteti se utisku da je ovaj sporazum potvrda da uspešna spoljna politika jedne države dovodi do njenog ekonomskog razvoja, da je funkcija spoljne politike da dovede do ekonomskog razvoja jedne države, pogotovo kada su u pitanju male države kao što je Srbija, koje moraju da vode jednu ozbiljnu, uravnoteženu politici, kao što je nekada davno govorio jedan od najvećih ministara spoljni poslova Italije Emilio Viskonti Venosta, uvek nezavisni, nikad izolovani, i to je nešto što čemu treba da teže sve države, i takvu viševektorsku politiku, spoljnu politiku koju vodi Srbija možemo danas da vidimo na potvrdi ovog sporazuma koji predstavlja podizanje nivoa saradnje Republike Srbije sa Narodnom Republikom Kinom. Narodna Republika Kina je naš prijatelj. Strateško partnerstvo koje je uspostavljeno sa Narodnom Republikom Kinom, koje je svake godine nadograđivano novim sporazumima, koji se sada nakon uspešnog nivoa saradnje na politički nivo, polako pomera na ekonomski nivo, i poslednja poseta predsednika Narodne Republike Kine rezultirala je sa 22 potpisana sporazuma. Ovde smo danas čuli od mnogih poslanika da li će ovaj sporazum uticati na bezbednost Republike Srbije i na koji način i da li je Srbija u funkciji Narodne Republike Kine, koji se tiče prostora EU. Prosto želim da kažem da Narodna Republika Kina vodi jednu spoljnu politiku tzv. vin-vin politiku, koja iz svakog odnosa sa bilo kojom drugom državom želi da uspostavi partnerski odnos i da će svaka država u tom partnerskom odnosu imati konkretan interes. Tako se sve vreme Narodna Republika Kina ponašala kada je u pitanju Republika Srbija, podrška u međunarodnim institucijama našem teritorijalnom integritetu, našim nacionalnim interesima, podrška Republici Srbiji u okviru projekta 16+1, saradnja sa zemljama centralne i istočne Evrope, i velika šansa za Republiku Srbiju kada su u pitanju infrastrukturni projekti i saradnja u oblasti telekomunikacija, saobraćaja i privredne saradnje. Želim da kažem da će, i to je moj utisak prilikom posete delegacije Skupštine Srbije Narodnoj Republici Kini, da će ovaj sporazum koji budemo potpisali sasvim sigurno doprineti razvoju turizma, jer za razliku od nekih drugih zemalja koje su uspešnom promocijom turizma, nama su to rekli u Turističkoj nacionalnoj agenciji Kine, da samo u Češku godišnje dolazi preko 200 hiljada turista iz Kine, a u Srbiju negde oko 15 hiljada. Ovakav jedan sporazum će sigurno doprineti turitičkom razvoju Republike Srbije. Znači, mi treba da težimo da sa partnerskim prijateljskim zemljama, kao što je Narodna Republika Kina, razvijamo što tešnje, što svestranije odnose, i sasvim sigurno da će ovakav jedan sporazum tome doprineti. Srbija mora da nastavi da vodi više ekonomsku spoljnu politiku, da vodi računa o svojim interesima, da na svakom mestu ostvaruje svoje državne, nacionalne, ekonomske interese i samo tako ćemo uspešno razvijati našu državu i sačuvati našu samostalnost. U tom smislu puna podrška sporazumu sa prijateljskom Narodnom Republikom Kinom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanika Dragana Kostić. Preostalo vreme poslaničke grupe SNS dva minuta 58 sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažena ministarka sa saradnicima, poštovane kolege, pred nama je danas set zakona koji su jako bitni u sferi delatnosti od opšteg nacionalnog interesa. Jedan od njih je predlog zakona o upravljanju aerodromima. Važno je naglasiti da donošenjem ovog zakona stvaraju se uslovi za davanje aerodroma u koncesije, koja je jedna od načina obezbeđivanja sredstava za razvoj, odnosno komercijalizaciju aerodroma u Srbiji. Ova Vlada, može se pohvaliti i modernizacijom aerodroma „Nikola Tesla“, novoizgrađenom platformom za odleđivanje i sprečavanje zaleđivanja aviona u vrednosti od 570 miliona dinara, što će značajno doprineti redovnosti i frekventnosti saobraćaja. Činjenica je da se nakon 40 godina počelo sa izgradnjom vidikovca na aerodromu, za koji je predviđena investicija oko jedne milijarde dinara. Pomenuti aerodrom u postupku privatizacije, očekuje se da kao model upravljanja izabrana koncesija. Očekivani prihod od te koncesije godišnje bi iznosio 10-ak miliona evra, plus koncesiona naknada oko 400 miliona evra. Od prošlogodišnje dobiti aerodrom Nikola Tesla, moramo naglasiti da je u budžet Srbije uplati 14 miliona evra. Svakako ne treba zanemarivati ostale male aerodrome u Srbiji, kojih ima oko 30-ak, i koji su od posebnog značaja za regionalni razvoj Srbije, kao i u razvoj turizma. Primer koji svedoči u prilog tome jeste aerodrom u Nišu „Konstantin Veliki“, koji je ove godine uslužio 25 hiljada putnika i očekuje se naredne godine duplo više, a što je značajno za obližnje turističke centre, kao što su Soko Banja, Niška Banja, Stara Planina. Takođe, zahvaljujući ovom aerodromu prevoziće se poljoprivredni proizvodi sa juga Srbije u inostranstvo čime će se ostvariti daleko veća konkurentnost srpskih poljoprivrednih proizvoda na inostranom tržištu, samim tim pospešiti razvoj poljoprivrede u tom kraju. Ne treba zanemariti ni najavljenu donaciju turske vlade u iznosu od deset miliona evra za proširenje i unapređenje aerodroma Morava u Kraljevu, isključivo u civilne svrhe. Preduzeće aerodromi Srbije koje počinje sa radom sledeće godine imaće za zadatak od postavljenja civilnog vazdušnog saobraćaja na tom aerodromu, kao i osposobljavanje za korišćenje već postojećih većih vojnih i mešovitih aerodroma u Srbiji, koji bi se mogli koristiti za prevoz putnika i robe, ali i izgradnju malih aerodroma i povećanje bezbednosti na njima. Korist će imati svi, država kroz budžet, putnici i drugi korisnici usluga kroz bolje uslove za poslovanje i veću bezbednost, a zaposleni kroz kvalitetnije uslove rada. Donošenjem ovog zakona se ostvaruju preduslovi za dalje jačanje aerodromskih kapaciteta u skladu sa evropskim standardima, te otvara mogućnost ekonomskog i privrednog prosperiteta u ovim infrastrukturnim oblastima, kao i u Srbiji. neizbežno je reći da je na današnjem vazduhoplovnom samitu jugoistočne Evrope, naš aerodrom Nikola Tesla dobio sve pohvale, jer samo za 11 godina je udvostručio broj putnika, a prosečno vreme za udvostručenje putnika je 15 godina. U svakom slučaju, podržaću ovaj zakon u danu za glasanje.
Pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo.
Mogu da se saglasim sa mojim uvaženim kolegama da treba donositi odluke i voditi politiku koja je u interesu građana Srbije i zbog toga smatram da treba odbaciti ovaj Predlog zakona o stanovanju, kao nešto što je na štetu građana Srbije i što izbija novac iz njihovih već osiromašenih džepova. Opet ponavlja, ako hoćete da uvedete red, uvedite prvo red tako da ljudi imaju novac, imaju sredstva da obezbede sebi dostojan život, a ne, evo već 16 godina kako smo na tom putu ka EU i kako se uvodi red u ovu zemlju, sve preko leđa i grbače ovog napaćenog naroda. Ali, da se osvrnemo na još jedan zakon. Zakon o upravljanju aerodromima, mogu da se saglasim sa poslanicima SNS koji su iznosili podatke o uspešnom poslovanju aerodroma u Beogradu, ali onda moram da postavim pitanje – čemu jedan ovakav zakon i čemu uopšte namera da dajete na koncesiju aerodrom u Beogradu Nikola Tesla? Ako taj aerodrom ima vrhunske rezultate u poslovanju recimo, da je već za prvih devet meseci ove godine prešao cifru od 21 milion evra profita i da je procena da će imati preko 26 miliona, koliko je ostvario prošle godine, da su investicije svake godine veće i veće, povećavaju se, prošle godine su iznosile četiri milijarde dinara ili ove, zašto ga onda dajemo na koncesiju? Svako zna da su aerodromi monopoli. Znači, monopol je imati aerodrom. Ne možete tu da uvodite konkurenciju, znate. Drugo, aerodrom je brend. Aerodrom Nikola Tesla u Beogradu je ozbiljan brend. To nisu samo materijalna ulaganja, tu se decenijama ulagalo, ali tu je mnogo više i od pista i od sve te tehnike. Tu je pre svega i bezbednosna infrastruktura. Tu je obučenost kadrova, znate. Obučenost kadrova je nešto što je takođe vrlo prepoznatljivo. Dalje, tu je servisiranje koje država daje besplatno, vatrogasna podrška, MUP, DB, svi se oni nalaze i skoncentrisani su na aerodromu. Takav brend i takvu vrednost, zašto bismo uopšte nekome davali, ako već posluje dobro, a ne može da posluje dobro. Ako ne posluje dobro to je onda kriminal, da se ne lažemo. Svako zna da će prihodi i da će Aerodrom Beograd imati rast i po broju putnika i po transportu robe i po ostvarenim prihodima. Zašto onda dajemo nekome to na koncesiju? Odnosno, ja bih morao da preformulišem ovo pitanje - kome želite da date Aerodrom Beograd, sa kim ste već napravili dogovor i kome želite da prebacite ovaj posao? To je ono ključno i pravo pitanje, jer, neverovatna stvar, aerodromi su u većini zemalja sveta u državnom vlasništvu. Jedina gora stvar od državnog monopola je privatni monopol. Svugde gde su prešli u privatne ruke došlo je do dodatnih troškova za putnike. Znači, mi kao putnici, recimo, koji koristimo Aerodrom Beograd svaku avio kartu plaćamo tridesetak evra, znači, aerodromskih taksi 10 evra, bezbedonosnih taksi, itd. minimum. To su fiksni troškovi koji samo se naplaćuju i to je veliki izvor prihoda. Zašto bismo nekome dali taj izvod prihoda, pogotovo kada znamo da će ti prihodi rasti? Ako vi imate 30 miliona evra godišnje sada prihoda, uz sva izvlačenja novca koje imate sa Aerodroma Beograd, pa to je fabrika para sa tedencijom rasta. Da mi neko kaže da država nije sposobna da upravlja takvim preduzećem, to onda država nije sposobna ništa da radi. Ako možete da upravljate državom, vi možete da upravljate bilo kojim preduzećem, pogotovo preduzećem koje ima monopol. Svako bi mogao da upravlja tim preduzećem. Hteo bih da vas pitam, gospođo ministarka, da mi to odgovorite, s obzirom i da imate iskustva rada na Aerodromu, kada ste otišli iz Savezne vlade kao savetnik gospodina Labusa, koliko je meni poznato, vi ste zasnovali radni odnos kao konsultant, dok je aerodromom upravljao gospodin Nebojša Nedeljković, takođe kadar G17 plus. Do duše, on se nije proslavio, ali eto vi ste tada videli kako se loše upravlja aerodromom. Sada imamo situaciju da se bolje upravlja aerodrom, pa bih voleo da se izjasnite o tome. Takođe, bih vas pitao još jednu stvar. Kažete da ćete podzakonske akte doneti u roku od 90 dana. Koliko je meni poznato, vi imate 120 do 150 ljudi u vašem Ministarstvu koji se bavi u toj upravi koja je nadležan za avio-saobraćaj. Pre, recimo, 16 godina u tadašnjoj Saveznoj državi mislim da je taj broj bio dvadesetak ljudi, ne veći od 20 ljudi, što znači da imamo jedan rast od šest do sedam puta broja zaposlenih i nikada rokovi za donošenje podzakonskih akata nisu bili toliko veliki, pa bih voleo da pitam šta rade tih 120 do 150 ljudi. Zaista ne znam tačnu cifru, znam da je u tom rasponu i zašto im treba tri meseca da donesu jedne takve podzakonska pravila? Kako izgledaju koncesije kada sa njima radi SNS? Ono što me najviše brine, bojim se da će tako proći Aerodrom Beograd. Pa 9. novembra Vlada Republike Srbije je zgradu Geozavoda dala da 30 godina korišćenja „Beogradu na vodi“. Uloženo je 2,5 miliona evra od strane arapskog partnera, ali vrednost tog tridesetogodišnjeg zakupa, kada pomnožite sa 6.000 kvadrata, puta 10 evra, koliko košta mesečni zakup, puta 12 meseci, puta 30 godina, to je preko 21 milion evra. Da li će tako isto proći i Aerodrom Beograd, to je jedno ključno i ozbiljno pitanje na koje moramo da odgovorimo. Što se tiče saradnje sa Kinom, da, mi se zalažemo i pozdravićemo ovaj sporazum koji zaključujemo. Ponavljam, kada smo imali sastanak sa tada mandatarom gospodinom Vučićem ovde u ovoj Narodnoj skupštini, mi smo upravo ukazali kako može da reši problem prezaduženosti Srbije, kako je već uradila Mađarska, kako to ima nameru da učini Bugarska - da omogući da otkupe obveznice kojim bi se finansirao naš spoljni dug na period bez kamate od pet do sedam godina i na taj način da im se zahvalim u MMF-u i Svetskoj banci, baš kao što je uradio Viktor Orban i da budemo u mogućnosti da vodimo nezavisnu politiku.
Zahvaljujem, kolega Nogo. Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Prvo ćemo o aerodromima. Prvo, aerodromi nisu monopoli. Drugo, i ovaj aerodrom će ostati u državnom vlasništvu. Ukoliko se Vlada uopšte bude opredelila i išla eventualno na koncesije, to ne znači da se prodaje vlasništvo aerodroma. Takođe, nije tačna informacija da su aerodromi svuda većinski u državnom vlasništvu. Apsolutno netačna informacija, pa sledeći put ako nemate informacije, da vam pošaljemo te informacije. Zašto postoji potreba ulaganja u Aerodrom „Nikola Tesla“? Meni je jako drago da ste vi primetili koliko je ova vlada učinila od prethodne dve godine upravo na razvoju Aerodroma „Nikola Tesla“ i koliko je i broj putnika povećan i koliko je sada praktično Aerodrom „Nikola Tesla“ postao jedan regionalni hab kada govorimo o aerodromima i u odnosu na sve druge aerodrome u okruženju, kada se gledaju projekcije, ovo je jedini aerodrom koji ima trend rasta. Prema tome, ako želimo dalje da aerodrom raste, odnosno da prihodi i broj putnika rastu, onda u aerodrom mora i da se ulaže. Te investicije se ne mere sa 10, 20, 30 miliona evra. Te investicije se mere sa stotinama miliona evra da bismo zaista mogli da govorimo o jednom razvijenom regionalnom aerodromu „Nikola Tesla“. Prema tome, razmišljanje jedne ozbiljne Vlade Republike Srbije u kojoj se mi nalazimo jeste kako da omogućimo i kako da vidimo taj aerodrom ne za godinu, dve, nego za deset, dvadeset godina kako će on izgledati i koliko će ne samo prihoda donositi, odnosno koliko će imati povećanje prometa i broja putnika itd. To je razmišljanje zašto želimo da obezbedimo dodatne investicije, koje se mere stotinama miliona evra. Dakle, da li ćemo doneti odluku, kako će ta odluka izgledati itd, to je nešto što je u vremenu ispred nas i svakako i sigurno da će svi biti upoznati sa takvim informacijama i sa takvim odlukama zato što je način na koji mi funkcionišemo javan, jasan i transparentan. Takođe, mi nismo vlada koja će da priča samo neku priču i da vodi kampanju, mi smo vlada koja tačno i jasno radi svoj posao. Ovo što ste vi izgovarali su poluinformacije i poluistine koje zaista u prvom trenutku građanima mogu da izgledaju neverovatno, a onda kada se objasni i kada idemo do kraja u odnosu na ono što ste vi rekli, onda se shvati koliko to što vi govorite zaista prvo ne odgovara istini, a drugo, nažalost, ne štiti interese građana Srbije. Drugo, spominjali ste broj ljudi u ministarstvu. Odmah da vam kažem, Sektor za vazdušni saobraćaj koji vodim ima pomoćnika i dvoje zaposlenih. To su ljudi koji rade na podzakonskim aktima. Dakle, samo radi vaše informacije. Zatim ste spominjali saveznu vladu i moj rad u saveznoj vladi. Ja nikada nisam bila u saveznoj vladi, bila sam u Republičkoj Vladi 2004. godine i negde do sredine 2005. godine. Nakon toga sam bila savetnik za energetsku efikasnost. Tada je napravljen program energetske efikasnosti na aerodromu zbog toga što aerodrom troši jako mnogo energije u tom trenutku, ali sam sa aerodroma otišla onda kada je direktor postao Bojan Krišto. Dalje, pomenuli ste, takođe, Zakon o stanovanju i uopšte zakone koje smo danas dali, da oni nisu u interesu građana Srbije i da građani Srbije nemaju dovoljno sredstava. Ponavljam još jednom zbog građana Srbije, ne zbog vas, zbog toga što ovo vama služi za kampanju, što je u redu, a ja sam član Vlade i vrlo sam odgovorna prema svim građanima Srbije, Zakon o stanovanju ne donosi nikakve nove namete u odnosu na ono što građani Srbije već sada plaćaju za održavanje zgrada. Zakon o stanovanju nikoga neće ostaviti bez stana. Zakon o stanovanju samo treba da nam pomogne da konačno definišemo našu stambenu politiku i da na Srbiju i na uslove za stanovanje gledamo na neki duši rok, a ne od danas do sutra, i to bi bilo sve. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo, pravo na repliku.
Uvažena gospođo ministarka, vi večeras na bilo koje moje izlaganje niste imali ni jedan argument. Mislim da ste vi ta koja vodi kampanju. Upravo zbog građana Srbije još jednom ponavljam, nema ni jedan razlog da se aerodrom Beograd da u koncesiju, i to sami konstatujete. Zašto bismo davali sve što donosi prihode. Naime, od 2000. godine do danas sve vlade su vodile politiku o rasprodaji nacionalnih resursa. Vi to dalje želite da nastavite. Želite da date nekome mogućnost da ubira sav profit sa aerodroma Beograd, a zašto to ne bi činila država? To je nešto što vas boli, kada vam neko pokaže istinu i kada razotkrije kako se vi ponašate kao Vlada Republike Srbije. Vi ne radite u interesu građana Srbije, već upravo suprotno radite u interesu sopstvene partije, odnosno u interesu nekih međunarodnih centara moći. Što se tiče Zakona o stanovanju, zla namera zakonodavca može da se vidi i u činjenici da ste predvideli organizacije koje bi trebale da se bave profesionalnim upravljanjem. Zašto niste predvideli profesionalnog upravnika isključivo kao preduzetnika? Šta će nam organizacija? Da dodatno poveća troškove građanima, a ta organizacija, s obzirom da vi činite vlast u većini lokalnih samouprava, sasvim sigurno će biti neki vaš partijski saborac koji će onda imati monopol, kako kod prinudne uprave u samim zgradama, tako će imati i najveći broj tih upravnika, tako da će biti najčešće moguće samo sa njima zaključiti taj sporazum, a to će svakako dodatno povećati troškove građana. Uvodite novi namet građanima Republike Srbije. Ponavljam, ako hoćete da uvedete red, hajde prvo da promenimo politiku, da nema rasprodaje nacionalnih resursa i, sa druge strane, da se uvede red na drugi način, a ne izbijanjem novca već osiromašenom narodu. Građani Srbije ne mogu da finansijski odgovore na ovaj zakon. Ovaj zakon ili će ostati mrtvo slovo na papiru ili će dobro udariti po leđima građana Srbije. Samo da vas podsetim, u vreme dok ste vi bili na aerodromu, taj direktor aerodroma važni za jednog od najgorih i mislim da su i pripadnici SNS često potencirali Nedeljkovića kao loš primer uprave na aerodromu.
Pravo na repliku, narodni poslanik, Vladimir Orlić.
Mere koje se predlažu, upravo zato da bi bilo bolje, valjda su više nego jasne. Kada se nešto, pa bar par desetina puta ponovi danas kao razumno, logično obrazloženje, kao činjenica koja je zapisana u zakonu, a neko s druge strane to odbija da prihvati i na sve to kaže samo – niste izneli argumente, ja mogu da razumem na samo jedan jedini način. Ili ne želi da sluša, ili ne želi da čita, ili ni jedno ni drugo nije dovoljno da se dopre do svesti. Ako narodni poslanik ne želi da ostavi utisak naročito pametnog čoveka, njegova stvar. Hvala lepo. (Srđan Nogo: Replika.)
Nemate pravo, gospodine Nogo, ni u jednom trenutka vas nije spomenuo kolega. (Srđan Nogo: Povreda Poslovnika!) Izvolite.
Gospodine Arsiću, član 104. kaže – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. E sad, vidite, u Narodnoj skupštini je do sada bila praksa da kada se direktno zna na koga se odnosi izlaganje, čak i bez spominjanja imena, a konkretno ja sam bio prethodni govornik i gospodin koji je govorio posle mene se direktno obraćao prethodnom govorniku. Direktno se obraćao prethodnom govorniku. Ja mislim da mi uskraćujete ovim načinom pravo na repliku. Ne vidim zašto gospodin Orlić, ja se nadam da on ne bi bio tek bez razloga postavljen za zamenika predsednika poslaničke grupe SNS i da je dovoljno rečit da se upusti u polemiku sa kolegom narodnim poslanikom. Nema potrebe vi da ga štitite od razmene argumenata.
Gospodine Nogo, ne znam odakle vi znate bolje parlamentarnu praksu od mene. Ja sam duže poslanik, više godina imam u ovom parlamentu nego vi meseci. Kolega Orlić nije spomenuo ni prethodnog govornika, ni prethodno izlaganje, ni poslaničku grupu, ni ime, ni prezime. Samo je rekao… (Srđan Nogo: Znači nije se odnosilo na mene?) Vi se prepoznajete, a građani nek zaključe na koga se odnosilo. Znači, ne treba dalje da ga citiram. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Srđan Nogo: Može.) Izjasniće se. Reč ima ministar, dr Zorana Mihajlović.
Samo malo pojašnjenje. Vlada Republike Srbije i Srbija se ne odriče niti prihoda, niti poreza, kada govorimo o aerodromu, i to apsolutno nema nikakve veze sa bilo kakvom rečju koja se zove rasprodaja. Vi ste rekli rasprodaja. Zašto se ulaže u aerodrom? Ja mislim da je to svakom građaninu jasno. Ako ne građaninu, onda svakom ekonomisti. Vas razumem, niste ekonomista. Ali, znači, ničega se ne odričemo i ne radimo to na neki način na koji su to nekad davno, ne tako davno u stvari, od 2000. godine često radilo. Dakle, želimo da ulažemo dalje u aerodrom „Nikola Tesla“, hoćemo da se razvija i hoćemo da budemo najbolji aerodrom u regionu. Trenutno se nalazimo na trećem mestu, iza Budimpešte i Bukurešta, a hoćemo da budemo na prvom. To je razlog, a ne pričamo uopšte o privatizaciji, nego pričamo o stvaranju uslova da se ulaže u aerodrom. Videćemo, urediti i uraditi onako kako je najbolje i u interesu pre svega naše zemlje, jer mi smo Vlada Republike Srbije i radimo za našu zemlju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Koliko imam vremena, izvinjavam se?
Pet minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ja ću preostalo vreme iskoristiti da govorim o Zakonu o stanovanju i održavanju zgrada. Ako ste toliko sigurni da će ovaj Zakon o stanovanju doneti i dovesti do promena u smislu boljeg standarda građana Srbije, zbog čega ste nekoliko puta danas rekli da narodni poslanici ne plaše građane Srbije, odnosno javnost? Verujte mi, ja sam pokušao da zamislim zgrade sa lepim fasadama iz prepodnevnog razgovora, ali nije mi pošlo za rukom. Naravno, ne u celosti. Imamo mi i sad zgrade sa lepim fasadama, imamo izuzetno dobre, imamo i pametne zgrade, samo je pitanje ko tamo može da stanuje. Ako bi građani Srbije slušali samo komentare onih narodnih poslanika koji podržavaju Vladu Republike Srbije, stekao bi se utisak da je samo do sada bio problem ovog zakona i da će onda biti mnogo bolje, neuporedivo bolje. Znači, neće više biti problema sa pokvarenim liftovima, neće biti problema bilo koje vrste i svi će imati rešena stambena pitanja. Nije to tako. Evo, ja bih vas zamolio i čini mi se da je samo jedan zakon koji građani Srbije poštuju i primenjuju u celosti, a to je Zakon o državnim praznicima. Hajde, budite iskreni i dogovorite kada ja budem završio sa svojim izlaganjem, kada očekujte kad ovaj zakon stupi na snagu da će biti tako kao što ste vi zamislili, tako kao što su narodni poslanici koji podržavaju Vladu Republike Srbije rekli? Nije tako i ja ću sada nekoliko stvari da kažem koje vi niste imali u vidu ili nećete o njima da pričate. Naše nastojanje da se popravi kvalitet ovog zakona je bilo u smislu da ovu oblast treba urediti bolje nego što je do sada bila uređena, ali nije ovo zakon koji će do toga dovesti. Vi znate, verovatno ste bili učenik i imali priliku da vidite kako to rade oni koji nisu najbolje spremili materiju prilikom pismenog zadatka, pa kad prepisuju od drugih oni prepišu za trojku, nikad za peticu. Treba gledati od boljih i treba se truditi da budemo i mi bolji, ali vi ste prepisujući ove odredbe prosto napisali neke stvari koje nije realno moguće rešiti u Srbiji. Evo nekoliko stvari koje su više leksičke prirode, ali bavićemo se malo i suštinskim. Upravlja neko zgradom? Upravlja možda poslovima koji se tiču održavanja zgrade. Ja lično mislim da se može upravljati nekim pokretnim stvarima ili nečim drugim, ali upravljati zgradom malo teže. Pa, zajednica stanara? U našem narodu je uobičajeno da se za zajednicu sa dva lica kaže samo bračna zajednica, a predvideli ste tamo da može biti zajednica stanara tamo gde postoje dve posebne stambene jedinice. U ovom Zakonu o stanovanju se kaže da se zgradom smatra i nešto što nema zidove, ali je pokriveno, pa ste u odredbama ovog zakona predvideli da ako neko lice ima više stanova u jednoj zgradi, ima i toliko pravo glasova. Niste dovodili to u vezu sa strukturom odnosno veličinom stambene jedinice. Niste napravili ni jednu vrstu ograničenja, tamo gde postoje zgrade sa ne znam, 20 i više spratova, koje imaju u jednom ulazu 30 i više stanova, određene stvari treba da se reše, a tamo gde su dva ili tri, čak i zgrade koje imaju četiri stana, vi tu ostavljate obavezu formiranja i upravnika i skupštine stambene zgrade. Zatim, zahtevate da lokalna samouprava uvede registar i da to bude lice koje će raditi samo tu vrstu posla. Mi to kažemo, ako se već i radi, zaista ne mislimo da ne treba ništa od ovog da postoji, da to radi komunalno preduzeće. Kazne koje ste predvideli za nepoštovanje odredbi ovog zakona su od pet do 150 hiljada. Znači, 25 puta je raspon između najniže i najviše kazne. Očigledno, ko ima malo pravničkog iskustva prilikom određivanja tih sankcija ne radi se tako. Pokušaće korisnici stanova da poprave stanje u svojim zgradama, ali šta ako ne budu mogli? Vi uvodite profesionalizaciju. Jedna od koleginica je rekla da će se zaposliti nova lica, to nije loše. Ta nova lica neko mora platiti. Naš cilj i namera je da se nova lica zapošljavaju u realnom sektoru. Ne znači da u društvenim delatnostima, sada ako je neko otišao u penziju, prirodna selekcija ili nešto slično da ne treba popuniti ta radna mesta, treba i to uraditi, ali vi treba mnogo više da se trudite da zaposlite u realnom sektoru. Aerodrom Beograd je pominjao neko kao da, što da ga prodajemo, treba ga osavremeniti, mi takođe smatramo da treba osavremeniti. Ova država treba da ulaže u naš aerodrom, jer će on sigurno doneti profit. Tu imate podršku, ali ne zadavanje aerodroma u koncesiju, bar ne sada u ovom trenutku. Hvala
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Pitali ste me – a kada će zakon da se primeni? Nadam se da će poslanici u parlamentu da izglasaju ovaj zakon, takođe će se završiti podzakonska akta i mi ćemo u 2017. godini već imati strategiju stambene politike, zajedno sa akcionim planom i znaćemo tačno kuda idemo kada govorimo o stambenoj politici. Nisam rekla da će se odmah dodeliti stanovi, ali sam rekla – po prvi put konačno ćemo stvoriti jasne uslove i kriterijume da rešavamo stambena pitanja, pošto je to do sada bilo kako je kome palo na pamet. Zato smo i imali tri zakona koja su tretirala tri različite oblasti i nigde nije sve bilo od početka do kraja rešeno kako je trebalo da bude. Dakle, ko kako zamišlja zakon, možemo i vi i ja da ga zamišljamo na različite načine, ali zakon je vrlo jasan, ima vrlo jasne članove koji se primenjuju. Ja sam puno puta slušala da je nešto nemoguće, da nikad neće biti, da se nikad neće ostvariti. Ja tako ne posmatram stvari, niti ova Vlada tako posmatra stvari. Sve što smo planirali, mi smo realizovali, svaki plan koji je na trenutak možda delovao kao nemoguć, mi smo uspeli da realizujemo. Ne postoji ni jedan razlog da ne rešimo pitanje stambene politike, uređivanja, održavanja zgrada itd, na ovaj način na koji smo mi predložili Vladi, a sada i danas poslanicima u parlamentu. Takođe ste pitali za lica koja imaju više stanova u zgradama, to je nešto što sam odmah bila zabeležila, da, oni će imati više glasova kada budu odlučivali, ali će u isto vreme imati više obaveza, zato što imaju više stanova. Ono što moram da podvučem još jedanputa, vlasnici stanova su ti koji donose sve odluke koje su bitne i važne. Kazne koje ste pomenuli, kazne su napisane u skladu sa Zakonom o prekršajima. Prema tome, ništa u ovom zakonu nije urađeno tako što je neko seo pa se igrao zakona, nego što su ozbiljni ljudi sedeli, godinu i po dana se radilo na ovom zakonu, baš zbog toga što znamo svi ovde koliko je ovaj zakon važan, dakle, koliko moramo da vodimo računa o svemu onome što imamo iz prošlosti, što nije rešeno, ali i o svemu onome što hoćemo da vidimo kada govorimo o stambenoj politici u budućnosti. Hvala. (Sreto Perić: Replika.)
Nemate pravo na repliku, gospodine Periću, apsolutno nemate. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničke grupe želi reč? (Ne.) Da li ministar želi da da završnu reč? (Ne.) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 15. do 22. tačke dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova.