Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, drago mi je da i nedeljom imamo ovu radnu temperaturu i da možemo aktivno da radimo i na budžetu i svim ostalim zakonima. Moj amandman se odnosio na to kakvu kvalifikaciju treba da ima inspektor koji će se baviti kontrolom ovih proizvoda i naravno, poveden pravilima svoje struke, predložio sam da kvalifikacija za tog inspektora bude završen hemijski, tehnološki ili farmaceutski fakultet. Naravno da samo osobe sa tim kvalifikacijama mogu kvalitetno da procene opasnosti od pojedinih supstanci koje se koriste kao prekursori za opojne droge i da sam čvrsto insistirao na tome da ovaj amandman ostane. Posle konsultacija sa ljudima iz Ministarstva, sa gospodinom ministrom i gospođom državnim sekretarom za zdravstvo Nevenom Karanović, dobio sam čvrsta uveravanja da će princip mog amandmana biti inkorporiran u zakon o opojnim drogama i psihotropnim supstancama. Zbog toga što verujem da će oni to uraditi i da veruju u principe ne samo svoje struke nego svih ostalih struka, ovim putem usmeno povlačim amandman na član 34. Hvala.
Hvala vama, gospodine Živadinoviću. U tom slučaju smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pitam da li predstavnik predlagača ministar Tomica Milosavljević želi da da završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, a pošto na ovaj zakon nema amandmana, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Hvala vam. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI (pojedinosti)
Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli: Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine, i narodni poslanici Vukosav Tomašević, Petar Cvetković, Predrag Mijailović Lune, Goran Ilić, Paja Momčilov, Branislav Blažić, Mileta Poskurica, Milomir Dunjić, Goran Cvetanović, Miroslav Nedeljković, Zoran Mašić, Dragoslav Milković, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Momir Marković, Milorad Mirčić, Gordana Pop-Lazić, Nemanja Šarović, Milivoje Vuković, Petar Jojić, Sreto Perić, Vitomir Plužarević, Zoran Krasić, Miljko Četrović, Zlatan Jovanović, zajedno Miroljub Marić, Vesna Lalić i Snežana Pantić-Aksentijević, Blagica Kostić, Snežana Stojanović-Plavšić, Vesna Lalić, zajedno Radoslav Jović i Nikola Jovanović, Vladan Vučićević, Radojle Bukvić, Radoslav Jović, zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović i Živodarka Dacin. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Miroljub Marić, Vesna Lalić i Snežana Pantić-Aksentijević, na član 199. koji su podneli 9. i 10. novembra 2005. godine, Predrag Mijailović Lune na član 199. i Goran Ilić na čl. 164. i 190, a na sednici Odbora za zdravlje i porodicu Živodarka Dacin povukla je amandmane na čl. 10, 18, 98, 102. i amandman kojim je predložila dodavanje novog člana 109a. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto su Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili amandmane, a Zakonodavni odbor smatra da su pravno mogući, konstatujem da su sledeći amandmani narodnih poslanika postali sastavni deo Predloga zakona: Miroljuba Marića, Vesne Lalić i Snežane Pantić-Aksentijević na članove 11. i 25, na naslov iznad člana 129. i član 129. i član 142; Živodarke Dacin na čl. 36, 69, 221, 222, 256, 259. i amandman kojim je predložila da se posle člana 268. doda novi član 268a; Vesne Lalić na čl. 52, 200. i 201; Snežana Stojanović-Plavšić na čl. 99. i 203; Gorana Ilića na čl. 125. i 222, sa ispravkom; i Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine na član 130. Narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović zajedno su podneli jedan amandman kojim predlažu istovetne izmene u članovima 1, 2, 8, 9. do 11. i 13. do 16. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Hvala. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, evo nas treći dan kako raspravljamo o paketu zakona i na kraju, rekao bi čovek, kruna svega – jedan od najvažnijih sistemskih zakona, zakon o zdravstvenoj zaštiti. Vi već znate, samo da vas ukratko podsetim, radikali neće glasati za ovaj zakon. Da vas samo podsetim ukratko i na razloge koji nas na to navode. Prvo, zbog toga što nije ispoštovana volja većine stručnih udruženja i sindikata. Drugo, što nije omogućena korektna procedura rasprave u Skupštini. Vodi se objedinjena, ishitrena, nepotrebna rasprava o paketu od pet zakona. Odbor je bio onemogućen da u normalnoj raspravi, kroz dijalog, razmotri rešenja koja nudi predlagač. Dalje, predlagač tvrdi u obrazloženju ovog zakona da je to reformski zakon. Mi tvrdimo da i pored toga što ima novina to nije reformski zakon, nego je to zakon koji konzerviše sadašnje nepovoljno stanje u sistemu zdravstvene zaštite građana Srbije. Naravno, mi ćemo to sada u pojedinosti i dokazivati raspravom o ovim članovima. Ono što zameram ovom zakonu je preopširnost. Retko ćete u razvijenim zemljama i zemljama u tranziciji, da ne idemo van Evrope, naći zakon koji sa 300 članova reguliše ovu oblast. Dalje, mnogo je deklarativnog nepotrebno stavljeno u ovaj zakon. I, to su sve problemi sa kojima će se i građani suočiti kada budu hteli da provere zakon i da provere svoja prava na osnovu toga zakona. Zakon će ih zbunjivati svojom obimnošću i nekim svojim formulacijama i rešenjima. No, da polako prilazimo i samom predmetu ovog amandmana. Pre toga, evo ja ponovo pokazujem sada pred kamerama: ovo su sve mišljenja stručnih organizacija i sindikata koji nisu dali prelaznu ocenu ovom setu sistemskih zakona, a za mene je najinteresantniji dokument koji smo juče dobili. Dokument potiče iz Vlade Republike Srbije i kaže ovako – Savet za regulatornu reformu Vlade Republike Srbije... Ja imam mišljenje Saveta za regulatornu reformu sa potpisom gospodina Bubala, koji je predsednik te komisije. I kaže se ovako – u skladu sa, hajde da kažemo, nekim zakonskim propisima, Savetu za regulatornu reformu privrednog sistema je Ministarstvo zdravlja dostavilo na mišljenje Nacrt zakona o komorama zdravstvenih radnika. Isto se to odnosi i na zakon o zdravstvenoj zaštiti. I onda kaže – iako se radi o regulisanju materije koja je od presudnog značaja za status privatne prakse u oblasti zdravlja, kao i za građane koji koriste zdravstvene usluge u navedenom odeljku, nije izvršena analiza o tome kakve će efekte predložena rešenja imati na ove dve kategorije. Analiza efekata se svela na kratak i nepotpun opis predloženih izmena. Takođe je u poslednjoj rečenici navedeno – u postupku donošenja ovog zakona sprovedena je javna rasprava u kojoj nije bilo primedbi na predloženu organizaciju zdravstvene službe, odnosno na pojavne oblike zdravstvenih ustanova i privatne prakse. To što nije bilo, evo sada u mojoj levoj ruci, to nije tačno. Znači, neko je svesno ili nesvesno obmanuo Savet za regulatornu reformu koji je dalje opširno citirao šta je sve trebalo uraditi. Kaže ovako: "Napominjemo da, u skladu sa članom 34. stav 2. tačka 5) Poslovnika Vlade Republike Srbije, odeljakObrazloženje - razlozi za donošenje akta mora posebno da sadrži određene probleme koje akt treba da reši; ciljeve koji se donošenjem akta postižu; analizu o tome koje su druge mogućnosti za rešavanje problema razmatrane izuzev donošenja akta; zašto je donošenje akta najbolje za rešavanje problema." Da ne nabrajam gomilu stvari. I, šta se kaže u zaključku – imajući u vidu navedeno, mišljenja smo da navedeno obrazloženje nacrta oba ova zakona nije urađeno, ne sadrži analizu efekata, u skladu sa tim i tim članom Poslovnika Vlade Srbije, iako je takva analiza bila potrebna. To je boldovano. Sada pitam, ne pitam ministra, pitam Vladu Srbije – ako je osnovala ovo što je osnovala, telo, i ako je ovo telo dalo ovakvo mišljenje, o čemu se radi sada? Kako može Vlada Republike Srbije, koja kaže da je reformska vlada, kako može premijer, koji je na čelu i najodgovorniji za postupke te vlade, da posle ovakvih mišljenja reformske komisije koja je uvedena i tog Saveta za regulatornu reformu pusti ovakva rešenja ovog zakona? Molim razjašnjenje. Evo, postavljam pitanje. Ne znam ko je ovlašćen. Verovatno je gospodin ministar ovlašćen, pa molim da nam se pruži ova informacija zašto nije ispoštovan zahtev. Datum dokumenta je 30. maj. Znači, imali ste vremena i te kako da postupite po zahtevima koji su ovde izneseni. Oba zakona, znači, juče je bio o komori, a imam dokument i za zakon o zdravstvenoj zaštiti da vam je stavljena zamerka. Neću da čitam detalje šta je sve trebalo da uradite i šta niste uradili, a doveli ste u zabludu, pokušali ste da dovedete u zabludu ovo telo da nije bilo primedbi na donesena rešenja. Primedbe su ovde, vi pokažite druge dokumente koji opovrgavaju ono što ja govorim. Idemo dalje. Hajde da se vratimo samom zakonu. Danas nas čeka duga i naporna rasprava. Ja to znam, ali nažalost, mi jednostavno iz ove kože ne možemo. DOS-ovska vlast, koja nakon pet godina evo na ovakav način vrši inkarnaciju svoje moći ili nemoći, nas nagoni da moramo danas da se pozabavimo ozbiljno Predlogom zakona. Idem od člana 1. Kaže ovako – ovim zakonom se uređuje sistem zdravstvene zaštite. Sistem zdravstvene zaštite – mi smo predložili da se to briše. Ovaj zakon ne reguliše sistem zdravstvene zaštite, jer sistem sačinjavaju svi učesnici. Ako je sporna definicija pokazaćemo i nju, najnoviju, najaktuelniju iz dokumenata Svetske zdravstvene organizacije, iz riporta 2000. godine, gde on jasno definiše šta sačinjava sistem zdravstvene zaštite. Ovde vi to ne regulišete, jer ste posebnim zakonom regulisali zdravstveno osiguranje, finansiranje zdravstvene zaštite. To nije predmet ovog zakona. Ono što ste napisali dalje, da pročitam sada opet u celosti sada ovaj vaš član: "Ovim zakonom uređuje se sistem zdravstvene zaštite, organizacija zdravstvene službe, društvena briga za zdravlje stanovništva, opšti interes u zdravstvenoj zaštiti, prava i obaveze pacijenata, zdravstvena zaštita stranaca, osnivanje agencije za akreditaciju zdravstvenih ustanova Srbije, nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, kao i druga pitanja od značaja za organizaciju i sprovođenje zdravstvene zaštite." Pored toga što smo predložili da se briše sistem zdravstvene zaštite, jer zakon to ne reguliše, mi smo vam dali predlog šta reguliše, i to je tačno. Predložili smo vam da reč "pacijent" zamenite rečju "građanin", jer složićete se da ako idete na pacijenta, onda i to u uvodnoj preambuli ostaje da je ovaj zakon zakon o bolesnima. Sigurno nije ni vaša ambicija da ovo bude bolesnički zakon, nego da bude zakon koji sprečava bolest i unapređuje zdravlje, promoviše zdravlje i onda izbacite to "pacijenti", stavite "građani", ali naravno, vi ste tvrdoglavi, vi to nećete uraditi, na vašu bruku i sramotu, a mi tu opet ne možemo ništa. Naš amandman glasi ovako: "Ovim zakonom uređuje se organizacija zdravstvene zaštite, društvena briga za zdravlje stanovništva, opšti interes u zdravstvenoj zaštiti, prava i obaveze građana, zdravstvena zaštita stranaca, nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, kao i druga pitanja od značaja za organizaciju i sprovođenje zdravstvene zaštite." Šta ste vi odgovorili? Kaže ovako – u osnovnim odredbama kojima se određuje predmet ovog zakona predviđena je oblast koja se uređuje Predlogom zakona o zdravstvenoj zaštiti, pa je neosnovano ne pomenuti da se ovim zakonom uređuje i osnivanje agencije za akreditaciju zdravstvenih radnika. Naime, vi ste ovde stavili u osnovne odredbe, u opšte odredbe nešto što je pojedinačno, a to je agencija. Ako ste hteli da pobrajate novine, zašto niste stavili licenciranje, zašto niste stavili gomilu drugih stvari. Agencija je nešto što ste zacrtali, što je potpuno u povoju, što će da bude u okviru Ministarstva par godina, a onda treba da zaživi. Nama se čini da rešenja kako ste vi zamislili da agencija funkcioniše nisu primerena ni sadašnjem trenutku, ni potrebama građana Srbije. Građane ste već uskratili, da ne mogu, ako se usvoji zakon o osiguranju, da biraju lekara; država monopolista će da bira preko fonda kojim komanduje pogodne lekare, a onda građani sa spiska mogu da biraju. To je već, ako se usvoji onakva verzija zakona, gotova stvar. Mi vam kažemo da treba izbaciti tu agenciju, da treba "pacijent" zameniti "građaninom" i kažemo vam samo da treba da kažete tačno šta zakon radi. Hrvatski zakon, koji vam je služio kao veliki uzor (i prva vaša varijanta je apsolutni dokaz za to, čitave stavove ste prepisivali iz hrvatskog zakona), to jasno precizira. Oni kažu ovo što vam mi predlažemo, rešenje, a koje ste vi - hajde da malo izmenimo, ali onda se gubi smisao i punoća smisla. Mi možemo na teorijskom planu i mi ćemo na tom planu morati ovde da raspravljamo, da zamaramo uvažene poslanike koji i danas prisustvuju ovoj raspravi i mi ćemo to dokazivati. Kod donošenja ovog zakona jednu stvar sam dužan da vam kažem. Srbija ima dugu zakonodavnu tradiciju. Prvi načelnik saniteta nakon srpsko-turskih ratova Vladan Đorđević doneo je dva zakonska propisa i akta 1879. godine. Nemojte nas dovoditi u situaciju da prepisujemo hrvatske. Imali smo 1879. godine svoje zakone, koji su bili moderni, savremeni; dva su ta zakona, nacrt zakona o narodnom sanitetskom fondu, a mi smo raspravljali o tome, pa da pogledate taj zakon, taksativno nabrojan troškovnik, koji troškovi i kako se obezbeđuju. Zašto niste tu nit sledili, naših velikih predaka, pa i vi tako postupali? I, imali ste njegov nacrt zakona o čuvanju zdravlja u narodu i na domaćoj stoci koji je preformulisan brzo u zakon o očuvanju narodnog zdravlja. Znači, ne trebaju nama prepisani, pa onda menjani, frizirani zakoni, mi imamo svoje. Ja završavam upravo ovim. Imali ste i dobre uzore iz prošlosti, jer ti zakoni su bili sinteza naših mogućnosti i potreba i austrijskog sanitetskog zakona koji je važio za najbolji u Evropi za to vreme. Hvala i izvinite što sam prekoračio vreme.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Kada se ovako radi, onda je i normalno da se ne radi kako bi trebalo. Juče je za govornicom uvaženi poslanik iz Srpske radikalne stranke kolega Dunjić napravio aluziju i rekao – ministre, izgleda ptičiji grip zavladao, kunjaju poslanici. On ima temperaturu 39, bolje da je to prećutao, i on je hteo bolestan da vozi, ali je kolabirao usput i nije ovde. Zbog toga smo mi sada prinuđeni da sami branimo amandmane naših kolega koji nisu ovde i molim vas za razumevanje ako nismo ekspeditivni i ako za neku sekundu možda prekoračimo vreme. Član 2. kaže ovako: "Zdravstvena zaštita, u smislu ovog zakona, jeste organizovana i sveobuhvatna delatnost društva sa osnovnim ciljem da se ostvari najviši mogući nivo očuvanja zdravlja građana i porodice." Onda se kaže u drugom pasusu: "Zdravstvena zaštita, u smislu ovog zakona, obuhvata sprovođenje mera za očuvanje i unapređenje zdravlja građana, sprečavanje, suzbijanje i rano otkrivanje bolesti, povreda i drugih poremećaja zdravlja i blagovremeno i efikasno lečenje i rehabilitaciju." Mi smo rekli da brišete ovo "suzbijanje". Ministar nije bio na raspravi, dobili smo od pravnika odgovor da suzbijanje treba da bude, ali mi smatramo da je suvišno. Ako imate mere za očuvanje, imate promociju zdravlja i unapređenje zdravlja građana, onda imate sprečavanje, pa ide suzbijanje, a iza toga ide rano otkrivanje bolesti. Bolest prvo moraš rano da otkriješ, pa onda da je suzbiješ. Ne možeš da je suzbiješ ako je rano nisi otkrio. Čak i da prebacimo suzbijanje za rano otkrivanje bolesti, ako je tačno ono što je rečeno u nastavku - i blagovremeno i efikasno lečenje i rehabilitacija, blagovremeno i efikasno, onda to obuhvata i suzbijanje. Zašto nepotrebni verbalizam, to nam nije jasno. Sledimo vašu misao logički, jeste promocija zdravlja, jeste prevencija, ali je onda rano otkrivanje kada idemo na bolesti. Moraš da otkriješ, pa onda da suzbiješ. Ne možeš pre suzbiti nego otkriti. Vi to nećete da usvojite. Tvrdoglavo ostajete na principima nelogike. Pitam se zašto? Vi ste nama nametnuli ovakav neprimeren tempo rada, nekvalitetnog rada, gde Skupština praktično ne učestvuje, gde pričaju samo poslanici Srpske radikalne stranke, ruši se ugled ove skupštine, ruši se autoritet. Postoji dvostruka namera, jedna opšta, a jedna posebna. Ta opšta je da se narodu zgadi parlament, da se zgadimo i mi sa svojim stalnim izlaženjem narodu, da se pokaže da smo mi ovde samo da bismo pružali otpor, sedimo i ništa drugo nam nije cilj, i da dođemo do krajnje konsekvence pukovnika Gadafija koji je kazao da je parlament najpokvareniji deo naroda i države pa ga je ukinuo i on vlada zajedno sa narodom, u ime naroda i u svojoj "Zelenoj knjizi" govori o neposrednoj demokratiji. Znači, neki drugi pojavni oblici koji postoje u društvu i koji su jako interesantni za analizu ukazuju da postoji verovatno takva težnja. Koji je konkretni cilj da, što sam već rekao, ovakvom raspravom, možda manje kvalitetnom, zahvaljujući umoru koji svi osećamo i trpimo, želite da na brzinu paket zakona, koji vam nikada prošao ne bi, vezujući ga za obavezu donošenja novog budžeta, na jedan veštački način, usvojite. Vlada sama sebi skače u usta. Pročitao sam vam akt Saveta za regulatornu reformu. Kaže da nije urađeno ono što traži Evropa. Svetska banka je tražila osnivanje ovog tela pri Vladi i sada vi kažete da činite strancima, a ja pitam strance koji su u našoj zemlji – da li vi, gospodo, stvarno zahtevate da mi u Skupštini na ovakav način donosimo zakone, a što je posebno važno ovakve antireformske, monopolističke i koruptivne zakone? Da li građani Evrope svojim parama zaista žele ovakva rešenja zakonska, ovakvu proceduru i nametanje nečega što ne odgovara građanima Srbije, jer ako to ne odgovara građanima Evrope zašto bi odgovaralo građanima Srbije. Neka se dobro zamisle, ako nije tačno ovo što govorim onda bi bila logična konsekvenca da se povuku ovi zakoni. Ako je tačno ovo što govorim i ako to ide uz saglasnost međunarodnih savetnika koji se nalaze ovde da nam pomažu, onda nemam ništa da dodam osim činjenice da ona akcija "milosrdni anđeo" nije završena, nego se nastavlja, samo u mirnodopskim uslovima. Prema tome, rigidnost predlagača i nemanje odgovora na ovo nas stvarno dovodi u jednu nezgodnu poziciju, ali mi druge nemamo, mi ćemo se javljati, mi ćemo stručno osporavati. Opet da vam kažem šta nam daje snagu, dva su generatora koja nam daju snagu i nalažu imperativno da se moramo javljati i diskutovati: mišljenje vrhunskih stručnjaka, eksperata, mogu i njihova imena da kažem, i građani Srbije, interes građana Srbije. To je ono što nas motiviše da nepokolebljivo i dalje nastavimo da ukazujemo na manjkava rešenja zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji bi trebalo da predstavlja zakon nad zakonima u oblasti zdravstva.
Hvala vam, gospodine Momčilov, posebno vam hvala na spremnosti da se ubuduće govori i dalje sa stanovišta argumenata struke i interesa građana. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Ljiljana Nestorović i ja podneli smo jedan zbirni amandman koji se odnosi na nekoliko članova, ali da ne bih oduzimao vreme koje nam je i te kako potrebno da završimo ove važne zakone iz oblasti zdravstva, javiću se samo dva puta. Naime, u svom amandmanu predložili smo da se u svim članovima u uvodnom delu zakona izostave upotrebljeni izrazi kao što su "društvena briga za zdravlje stanovništva", zatim u definiciji zdravstvene zaštite određenje da je to "sveobuhvatna delatnost društva", kao i naslovi koji glase: "Društvena briga za zdravlje na nivou Republike", "Društvena briga za zdravlje na nivou AP, opštine, grada", "Društvena briga za zdravlje na nivou poslodavca", "Društvena briga za zdravlje na nivou pojedinca". Razmišljali smo o tome na koji način da izmenimo ove terminološke odrednice koje su upotrebljene u zakonu, a konsultovali smo naravno najviši pravni akt, a to je Ustav Republike Srbije i predložili da se u svakom od ovih navedenih članova i naslova reč "društvena" zameni sa rečju "državna", pa bismo onda tako u ovom predlogu zakona imali društvenu brigu za zdravlje stanovništva, kao i određenje da je zdravstvena zaštita sveobuhvatna delatnost države sa osnovnim ciljem da se ostvari najviši nivo za očuvanje zdravlja. U obrazloženju za naš amandman naveli smo, između ostalog, da je koncepcija u Predlogu zakona prema kojoj je organizacija sistema zdravstvene zaštite označena kao društvena briga za zdravlje stanovništva suprotna Ustavu Republike Srbije i drugim zakonima naše zemlje. Naime, u članu 72. Ustava Republike Srbije propisano je da Republika Srbija obezbeđuje sistem u oblasti zdravstva. U članu 1. našeg Ustava utvrđeno je da je Republika Srbija demokratska država svih građana koji u njoj žive, zasnovana na slobodama i pravima čoveka i građanina, na vladavini prava i na socijalnoj pravdi. Ako se pođe od ustavnog pojma suverene države, gde je građanin u stvari taj koji je osnovni nosilac suverene vlasti, koju dobrovoljno na izborima prenosi na nas narodne poslanike, izabrane predstavnike, jasno je koliko je upotreba pojmova sa određenjem "društvenim", "društvena" u stvari anahrona i pre svega pogrešna. U važećem Ustavu iz 1990. godine izostavljene su sve odredbe o društvenom uređenju koje su decenijski karakterisale samoupravljanje, organizovanje i samoupravne interesne zajednice i jednopartijski sistem. Marksističko određenje društva, zasnovano na odnosima u proizvodnji i suprotnostima između dveju klasa na kojima je počivao sistem bivše SFRJ, predstavljalo je negaciju građanina kao nosioca suverene vlasti, sa ciljem da se jednopartijski sistem obezbedi na vlasti. Organizacija koja podrazumeva obezbeđenje i sprovođenje zdravstvene zaštite mora biti u nadležnosti države i na svim nivoima teritorijalne organizacije. To što mi u sistemu zdravstvene zaštite uključujemo sve pojedince, porodicu, organizaciju, udruženje i druge ne znači da briga za zdravlje stanovništva može da se nazove društvenom brigom za zdravlje pojedinca. Nešto kasnije ću se u drugom izlaganju osvrnuti na reakciju i odgovor koji nam je Vlada Republike Srbije dostavila na ovaj naš zbirni amandman. Toliko za prvo javljanje.
Izvolite sada vi, gospodine Mariću, o članu 2. govorimo.
Gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu na član 3. Pre nego što kažem šta mislim o amandmanu na član 3. ...
Izvinite, molim vas, nema tog amandmana. Gospodine Mariću, ja sam vas zato i upozorio, sada govorimo o amandmanu na član 2, da se ne zbune poslanici, govorite o amandmanu na član 2. Izvolite.
Upravo sam hteo da kažem, pošto ste me vi blago upozorili prošli put u jednom od mojih javljanja da je načelna rasprava završena, ne želim da pričam o nekim detaljima, ali moram da se osvrnem na komentar mog kolege Paje Momčilova iz razloga što želi da ovde javnosti prikaže da se samo poslanici i kolege iz SRS zalažu za neku raspravu zakona o zdravstvenoj zaštiti i da mi ovde statično sve to posmatramo i ne želimo da se uključimo. To nije tačno. Mi smo vrlo ozbiljno i odgovorno razmatrali sve ovo i mogu da kažem, isto u interesu javnosti, da smo na Odboru za zdravlje i porodicu sve ove amandmane detaljno preradili, a da mi principijelno ne izlazimo i ne odgovaramo za amandmane za koje mislimo da nisu racionalni, da ništa u zakonu ne popravljaju. To je razlog što mnogi amandmani prolaze bez našeg komentara. Upravo želim da kažem da je i ovaj amandman na član 2. jedan od takvih sličnih amandmana. Predviđa brisanje termina "suzbijanje". To su neka objašnjenja – ako rano ne otkrijemo bolest, ne možemo da suzbijemo, i tu nikakve veze nema.
Svako objašnjava svoje stavove. Pošto više nema prijavljenih po amandmanu, izvolite, gospodine ministre.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u jednome smo sigurno saglasni danas svi, a to je da današnja rasprava o zakonu o zdravstvenoj zaštiti predstavlja zaista zaokruživanje i krunu rada na zakonima iz zdravstva u ovom trenutku u Skupštini Srbije. Da li je obimnost zakona problem? Obimnost svakog zakona uvek može da bude problem, a može da bude i prednost, zavisi kako se čitava stvar posmatra, međutim, suštinskog značaja nema. Moglo je od ovog zakona da se napravi tri ili četiri, pa i pet različitih, manjih zakona, ali je takođe moguće u jednom prilično obuhvatnom propisu predstaviti sve ono što jeste važno za organizaciju sistema zdravstvene zaštite i to je bila ideja predlagača. Sistem zdravstvene zaštite je ustavna kategorija, u članu 72. stav 1. tačka 6, i on se obezbeđuje zakonom i zbog toga se ovde govori o sistemu zdravstvene zaštite. Zatim je pominjano zašto se u početku u opštim osnovnim odredbama uopšte pominje da će se uređivati i osnivanje agencije za akreditaciju zdravstvenih ustanova Srbije za koju se ostavlja rok od tri godine da bude osnovana, a da se pri tom akreditacija zdravstvenih usluga, odnosno ustanova, kao institucija uvede i brže u nadležnosti Ministarstva zdravlja. To je pitanje pravne tehnike naše države – kada se nekim zakonom nešto prvi put osniva, onda je pravna tehnika da se pomene u osnovnim odredbama. Zatim je pominjana primedba, u toku pripreme za podnošenje Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti, Saveta za regulatornu reformu. Kao što Skupština Republike Srbije ima složen način rada, koji podrazumeva niz postupaka koji moraju da budu ispoštovani da bi se konačno pred očima i ušima građana razmatrali predlozi zakona koji su upućeni od strane izvršne vlasti, Vlade Republike Srbije, tako isto Vlada Republike Srbije Zakonom o Vladi, Poslovnikom i drugim propisima ima vrlo precizno predviđene procedure kako se o nečemu odlučuje. Pošto se radi o sistemskom zakonu, onda je priprema da se ja danas kao ministar zdravlja i član Vlade Republike Srbije pojavim pred vama poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije i branim Predlog zakona. Ta priprema podrazumeva javnu raspravu o kojoj se unapred donosi plan, obaveštava javnost, pa se onda ona sprovede, pa se napiše izveštaj, pa ukoliko ima razloga, rasprava se produži, pa se zatim zaključak javne rasprave inkorporira u pravljenju nečega što se u tom trenutku naziva nacrt zakona. Pre nego što se podnese Vladi kao predlog, kao nacrt koji će biti glasan pa posle u Skupštini, zatraži se mišljenje svih ministarstava i svih relevantnih vladinih i državnih tela, i to je postupak koji traje nedeljama, mesecima, u toku koga se tekst menja, brusi i od njega pravi za taj trenutak što bolji moguć. Kada se iz tog postupka istrgne jedan papir, onda je moglo da se danas ovde pokaže niz primedbi jednog ministarstva, niz primedbi drugog ministarstva, niz primedbi Saveta za regulatornu reformu, ali kada se te primedbe uzmu u obzir i kada se Vladi podnese nacrt zakona, onda ga Vlada usvoji i kada ga usvoji, onda je to predlog zakona. Posle tako obimnih priprema, koje počinju od početne ideje da se reguliše jedna važna oblast, da se sistem promeni na način koji će da bude najbolji za ovaj trenutak, do predloga i do ovog današnjeg dana, čitav taj postupak podrazumeva da ako iz toga istrgnete jedan deo, a ovde je upravo to učinjeno, izvučen je jedan papir u toku te pripreme, onda on tako istrgnut iz konteksta može da znači drugačije nego što jeste. Pomenut je doktor Vladan Đorđević, koji je bio predsednik srpske Vlade, koji je bio prvi čovek koji je organizovao sistem u ovoj zemlji. Svaki ministar zdravlja i svaka skupština koja bude razmatrala bilo koji zakon koji reguliše zdravstvenu oblast, i danas, i sutra i prekosutra, kroz 100, 200 i 300 godina, imaće izraženu odgovornost, izoštreni osećaj da nas zapravo duh tih prvih rešenja prati i kada donosimo ovaj. Ja sam uveren da će današnja rasprava da teče upravo u tom smeru i zato sam pokušao da dam vrlo konkretne odgovore. Pomenuto je – državna i društvena. Kada se iskrivljenom praksom i naopakim rezultatima oduzme smisao nekom pojmu, onda termin počne da se shvata onako kako zapravo ne znači. Kada danas kažete "društvena briga za zdravlje", onda zbog pežorativnog prizvuka društvene svojine mislite da sve što je društveno treba precrtati. Ja razumem plemenitu nameru da se terminološki izbegne ta klopka, međutim, pada se u drugu klopku. Država je jedno, a društvo je nešto drugo, mnogo šire. Država je važna. Bez snažne države nema ni dobro organizovanog društva. Ljudi žive u organizovanim društvima koja se baziraju na tržišnoj ekonomiji, na parlamentarnoj demokratiji, na socijalnoj pravdi, na brizi za stanovnike. Društvena briga podrazumeva ne samo ulogu države i zbog toga je u ovom zakonu društvena briga za zdravlje, a ne državna. Što se tiče termina "suzbijanje", on se ovde nalazi iz vrlo određenog razloga, koji se mora razumeti. Neke zarazne bolesti koje se pojavljuju u vidu epidemija podrazumevaju, između ostalog, suzbijanje epidemije. Protiv nekih zaraznih bolesti možete se izboriti na način da je potpuno eradicirate sa planete, da je nema više u ljudskoj vrsti. Za vašu informaciju, reći ću vam, četrdesetih i pedesetih godina ljudi su dobijali dečiju paralizu i posle toga ceo život imali neke probleme, manje ili veće. Od sredine pedesetih godina, zahvaljujući vakcinaciji protiv dečije paralize, protiv poliomielitisa, nije loše da to znate kada danas pričamo o zakonima iz oblasti zdravstva, naporima čitavog čovečanstva, a tu su značajno učestvovali i naši stručnjaci, jer su tim pedesetih godina učestvovali u pravljenju prvih vakcina protiv poliomielitisa, protiv dečije paralize, uključujući Institut "Torlak" koji 97,5 posto svog posla oko vakcina zapravo ima u oblasti difterije, tetanusa, poliomielitisa, velikog kašlja, morbila. Godine 2003. ministar zdravlja Srbije imao je čast da dobije sertifikat Svetske zdravstvene organizacije da je zdravstvena služba Srbije, tada Jugoslavije, ranije učestvovala u potpunom eradiciranju dečije paralize sa zemljine kugle. Dakle, polimielitisa više nema u Evropi uopšte, a u narednih 15 godina neće biti te bolesti, poliomielitisa, ni u Africi, ni u Aziji, zahvaljujući uspešnoj vakcinaciji. Dakle, nekada je moguća eradikacija, a nekada je moguće suzbijanje. Dok nešto potpuno ne iskorenite, to znači eradikacija, vi ga morate suzbijati. To je razlog zbog čega ostaje termin - suzbijanje. Hvala.
Hvala vama. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dobro, sada smo dobili jednu malu edukaciju kako se pišu zakoni; zahvaljujem ministru, nemam ambicije da budem ministar, ali drugima će to koristiti. Neko će od radikala morati da bude ministar, to je jako blizu. Dobro je da znamo proceduru. Mi smo to, naravno, i znali, politički smo toliko upućeni, pokazivali smo dokumenta iz kojih se vidi da neke relevantne papire niste usvojili, niste menjali, a mnogim tim tzv. javnim raspravama sam i lično prisustvovao; televizijski snimci, a to sam ranije rekao, bili su o tome. Ljudi su postavljali različita pitanja, mnogo toga nije ni promenjeno, maltene da smo dobijali gotovo sirove tekstove. Nisam, naravno, fan vaših zakonskih predloga, pa da svaku zapetu i detalj tražim i da se onda o tome mi ovde sporimo. Princip nije bitno promenjen, jednako kao i ovaj princip da se ide u preopširnost, debljina zakona, evo vidite kolika je, svaka ova strana, za kamere važi, staje isto na ovakvu stranu formata A4. Ovde je naš stari zakon i hrvatski iz kog je zakon, čuli smo, delimično prepisivan. Dakle, dva zakona, naš važeći i ovaj važeći u Hrvatskoj, kada saberete tanji su nego ovaj naš koji smo doneli, mnogo teksta, mnogo papira, mnogo toga će ostati, naravno, da nije rešeno kako treba. Pošto predstavljamo mišljenje velikog dela građana u Srbiji, pretežne polovine, onda naravno mislimo da sa pažnjom treba da budemo saslušani i da nam se apriori i pežorativno naši iznosi ne uzimaju i da nam se ne odgovara na svaku zapetu, ali mi smo spremni i imamo argumente koliko to nije u redu. Što se tiče člana 4, on je u svom deskriptivnom delu pobrojao sve, osim mesnih zajednica i zemljoradničkih zadruga, koji nisu odgovorni u društvenoj zajednici. To je jednostavnije. Zašto niste prepisali tamo, dakle, svaka osoba ili svaki građanin je obavezan da se brine o svom zdravlju. To je prosto. Niko ne sme ugroziti zdravlje drugih. Prosto, kratko, vidite kako je to moglo jednostavnije. Svaki građanin ima pravo, prevedeno na naš jezik, na zdravstvenu zaštitu na najvišem mogućem nivou. Kratke rečenice, jasne, jezgrovite, može to i tako, kada već nešto uzmete od drugog, uzmite ga da valja itd. To "društvena", već ste i sami govorili koliko to može da asocira na socrealizam, na kardeljevštinu, samoupravljanje, i to je jedna strana. Druga realna opasnost je razvodnjavanje odgovornosti, da će to sve ići na lokalnu samoupravu itd. Nisam uspeo striktno da vidim iz zakona koliko će se dugo starati centralni republički budžet i pomagati budžete AP i gradove u momentu osamostaljivanja institucija koje budu u njihovoj nadležnosti. Da li će biti više prenosa sredstava? Da li će transfer sredstava biti veći? Hoće li biti budžetski sigurni? Hoće li apotekarske ustanove biti sigurne? One su u mreži ustanova koje moraju da zaokruže zdravstvenu zaštitu. Nisu to samo tek tako taksativna pobrajanja koja, kasnije, kada se razvodne na brigu privatnika, individualnih... Briga Republike, naravno, nego samo da to pogledam... To su poslodavci i to je pobrojano što je rešeno u zakonu koji smo već prošli. Takva briga i stav poslodavca rešen je zakonom o bezbednosti i zdravlju na radu i kraj priče. Ovo je sve pobrojano, i nadležnosti, i njihove obaveze koje imaju prema zaposlenom. Budite sigurni, bilo ko da je zaposlen kod poslodavca, takvih još uvek ima, ne računamo STR i male firmice, opet će u konačnom, kada mu se javi zdravstveni problem, kada treba da potraži zdravstvenu uslugu, imati u svojoj svesti predstavu i realno i faktički će krenuti ne u medicinu rada, takvih je sve manje i manje, jer malo je firmi kojih ima i koje rade, nego u određeni dom zdravlja ili drugi sekundarni nivo. Opet će neko drugi institucionalno u višoj hijerarhiji nego sam poslodavac morati o tome da brine. Kada ste pobrojali sada ovde šta sve za poslodavca maltene poslodavac može da zameni i samu zdravstvenu organizaciju. Naravno da ne može, mi to svi znamo. Ne želim da skrenem priču u tom pravcu, ali istina je da to što ćete obezbediti preventivne preglede, mere, higijensko-sanitarne uslove, korišćenje zaštite, jeste preventivno delovanje. Ako tako jeste, kažite, odnosi se jednim stavom, u vezi bezbednosti i zdravlja na radu, rešeno je u zakonu koji se tako zove i za koji smo se sporili sa ministrom koji je takođe bio tvrdoglav, ništa nije hteo naše da prihvati. Ako nešto radikali krenu, čak neka je i zamena jedne rečenice, nekada terminološka odrednica, napravite plezir. Mi smo odustali od ovog zakona od tri člana. Nije baš moralo da se odustane. Mogli smo mi da kažemo – konoplja i crveni mak je biljni proizvod, resurs, prirodna supstanca, prirodni ishodišni produkt za drogu. Nije sama po sebi konoplja droga, nije sam po sebi mak, nego iscedak od toga. Mogli smo mi da pravimo priču da smo mi to hteli i da idemo u neproduktivno, nego vaše dame su bile korektne i lepo su pokazale zakon iz ministarstva i mi smo pokazali gest dobre volje i odustali. Ne želimo da građani steknu utisak da zato što o tome nismo govorili, a budući da nama građani jako veruju, da nemamo nikakvu primedbu na promet opojnih sredstava i mogućnost da se radi o drogama, opojnim sredstvima, da mi nešto aminujemo. Ne. Mi smo čak i takav zakon hteli da dodatno pooštrimo, ali je to na insistiranje ljudi iz ministarstva i saradnika vaših da će to biti regulisano drugim zakonom; postoji već savezna regulativa, a pitanje je kako je ova zajednica prevela to u svoju nadležnost. Ali, mi smo za to čak i da pojačamo promet semena tih biljaka i da i ono podlegne kontroli, inspekcijskom nadzoru i da se ne seje seme konoplje i seme crvenog maka, indijske konoplje, kako bi se znalo da želimo da tako uradimo. Mi smo skloni da ponekad izađemo u susret vašim zahtevima i mogli smo formalno-pravno da uđemo u priču. Prošli su amandmani odbore, a da li je sada reč o ovom ili onom članu, a govorim o jučerašnjem danu i o mnogo budućih članova i intervencija gde nešto mislimo i bilo bi uljudno i radikali dokazuju nešto, pa ako to isto napiše neka druga poslanička grupa, taj će doći na red i taj će prihvatiti. To znači da nepotrebno stvarate jedan odnos takvog podozrenja i pravo nas da sumnjamo da ste dobronamerni prema nama. Naravno, nekada možemo da zaključimo po ponašanju na odborima, ali nećemo da teramo mak na konac, jer se osećamo superiorno u celoj priči povodom ovoga, bez obzira koliko kome i kakav mandat traje i šta je sa tim mandatom povezano. Malopre ste rekli da ste dobili sertifikat 2003. godine o tome kakve zasluge je "Torlak" tim vakcinama dao za svet, a svedoci smo da je vaša agencija koju hvalite uvezla vakcine - destilovanu vodu. Molim vas, to nije radio "Torlak". Znači, uvezli ste nečije druge. Šta radi Agencija za lekove? Sećate se koliko smo otpora imali oko tih agencija za lekove – pazite, pa laboratorija, pa ne pravite novu laboratoriju, ne izmišljajte rupu na saksiji, pa svašta... Ma kakvi, niste hteli ni da čujete. Sada se narod leči ko zna sve čime, falsifikovani su lekovi, piše, ne znam, ovaj lek nije ovaj, a da ne napravim antireklamu nekom ozbiljnom leku vodiću računa. To je samo interes, motiv, novac, para, projekat, kako do toga doći, šta da se uradi, kako na tržište, dajte ovaj lek, onaj, ko da više; to je smisao, to je bitisanje, to je odlika. Prema tome, to će se i kroz ovo provući i građani će samo da ispaštaju, jer ovde niste naveli ni elementarne odrednice, recimo, kako prostorno ili uslovno funkcionišu pojedine zdravstvene ustanove. Takve imate kod nas u Kragujevcu – dijaliza, čaršafima rupe pokrivamo, rupe kao da je granata pogodila. Naš direktor nema para dovoljno, neke je pare dobio, a neke nije. Ovo može da bude i poslaničko pitanje, ako hoćete, i ne mora, a vi znate, bili ste tamo i vodili su vas, i ja sam bio tu, gore su čaršafima krpili zidove, krajnje neuslovno radimo, bolesnici na tuđim odeljenjima...
Izvinite, gospodine Poskurica, zameriće mi ostali poslanici, barem malo o amandmanu. Meni je stalo da se razvije diskusija u interesu svih stranaka, jer sve stranke učestvuju u radu, pomažu i prihvataju se amandmani, nekad više, nekad manje, svih stranaka koje učestvuju u radu sa stanovišta struke, kao i mi. Izvolite.
Završiću. Član je inače poprilično uopšten. I, društvena briga svih – evo, briga svih, to su moje medicinske sestre i zaposleni radnici koji nemaju gde, 10 lekara u jednoj sobi, gde ako čistačica očisti prašinu, padne zid. Eto društvene brige za zdravlje. Tu žive bolesnici koji mogu da imaju peritonitis. Eto, krajnje jasno. Lako ću ja uklopiti u član. Toliko inteligencije mi ne nedostaje.
Uz sve poštovanje, razumite i mene. Da li još neko o istom amandmanu želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik MilomirDunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Na početku bih zamolio vas, gospodine predsedniče, u protekla dva dana, mada je čitava seansa po meni neregularna i nepotrebno radimo pod ovakvim tempom, vođena je korektna rasprava. U vašem poslovniku ne piše da je uveden delikt mišljenja. Ne mogu nama poslanici da spočitavaju šta ćemo govoriti. Mi na to ne pristajemo. Ako nekome ne odgovara naše obrazlaganje, ako je to mehanistički, da pročitam šta ovde piše, pa da mehanistički, kao papagaj, kažem suprotno, a da to ne povežem sa društvenom stvarnošću, mi ne pristajemo na to.
Gospodine Momčilov, pošto je ovo moja obaveza po Poslovniku, naravno, nema delikta mišljenja. Shvatite, izričito Poslovnik kaže: u slučaju da se ne drži teme, a kad je rasprava u pojedinostima tema je amandman, a ne zakon u načelu. Shvatite da većina poslanika koja ovde postoji, naravno, zamera predsedniku zašto ne vraćam na temu. Ja stojim na vašem stanovištu da je svaki amandman prilika, dobro i važno i zbog građana, zbog struke i zbog stranke, da predstavnici stavljaju u kontekst svoj govor, te sam malopre samo zamolio, jer trpim pritisak da budem neko ko poštuje Poslovnik. Zakon je isti za sve, nema izuzetaka do te mere. Budite ljubazni, doprinosimo zajednički, nikakav delikt mišljenja. Upravo kao što ste vi rekli, zajedničkom korektnošću, te vas ja sada korektno vraćam na početak i molim vas da korektno, držeći se ove tolerancije koja je postala sastavni deo rada ovog saziva, po ovom zakonu nastavite da izlažete.
Mi se nalazimo na osnovnim, opštim odredbama, skrećem pažnju. Ako onda nije dozvoljena opšta rasprava, molim vas, šta hoćete?
Jasno sam rekao ne šta hoću, nego šta moram i vi se toga držite.
To nije upućeno vama, nego onima koji mi zameraju. Upravo zbog korektnosti sam izbegao da repliciram kolegi Mariću, pa sam upravo iz korektnosti izbegao da reagujem na ministrovo izlaganje, ali ne možemo preskočiti neke stvari. Nama se sad ovde zamera, zamenom teze, da smo mi protiv uvođenja termina "sistem zdravstvene zaštite". Ne, mi govorimo samo "organizacija sistema zdravstvene zaštite". Sistem zdravstvene zaštite je za nas ovo što je ovde napisano. Tu su te definicije. Nemojte me pozivati na Ustav. Znam ja šta piše u Ustavu. Ne znam napamet sve članove, hvala bogu, ali ove koji su bitni znam. Ovde su te definicije, ovo prvo i ovo drugo. To ću vam ostaviti. Vi ste visoki funkcioner ove organizacije i poštujte definicije te organizacije. Ne pozivajte se na Ustav koji ni pomislio nije da uređuje oblast zdravstvene zaštite. Nemojte takva obaveštenja davati. Mi ne isključujemo vaš pojam "sistem", mi samo kažemo "organizacija sistema" je primerenije, jer se zakon time bavi. Izazvali ste me, rekli ste da sam ja uzeo parcijalno nešto, istrgao i pokazao ovde. Hteo sam da poštedim i vas i poslanike i da ne čitam celinu. Evo celine: "Savetu za regulatornu reformu dostavljena su mišljenja Društva lekara Vojvodine, Društva privatnih lekara i stomatologa Srbije i Sindikata lekara i farmaceuta Srbije, iz kojih se vidi da su ove strukovne organizacije nezadovoljne predloženim rešenjima i da imaju vrlo konkretne primedbe da se ovim nacrtom zakona guši privatni sektor, a građani koji koriste njegove usluge stavljaju u podređen položaj. Posebno je problematično rešenje predviđeno članovima 199. i 202. - dopunski rad zdravstvenih radnika, kojim se radnicima zaposlenim u zdravstvenim ustanovama sa punim radnim vremenom...", neću dalje čitati. Dalje kaže: "Posebno sistemsko pitanje koje se mora regulisati jeste pitanje finansiranja rada zdravstvenih ustanova i privatne prakse. Ova materija je regulisana ..." neću da kažem čime. "Na ta rešenja, gore navedena, strukovna udruženja imaju značajne primedbe, a u smislu gušenja privatnog sektora. Bilo kakva da su rešenja, obrađivač je mora da izvrši analizu njihovog efekta u smislu ukazivanja na raspoređivanje sredstava i efekte koje će takva politika imati na razvoj zdravstvenih ustanova u državnoj svojini i privatnoj praksi. Imajući u vidu navedeno, mislili smo da obrazloženje Nacrta zakona ...", neću da čitam koji, "... ne sadrži analizu efekata u skladu sa ..." tim i tim, "iako je takva analiza neophodno potrebna". To je celina. Znači, neko je i dostavio mišljenja, a nije urađeno po ovome. To je ono što je istina. Razumem ministra, on je dao svoj predlog, on stoji iza tog predloga i braniće ga, ali je ovo upućeno Vladi Republike Srbije, direktno premijeru Koštunici. Ovo je stvar koja treba da dobije odgovor. Ne ovako – bilo je, pa nije. Ništa nije urađeno od ovoga što ovi ljudi kažu. Ima još, ali neću da čitam. Jednostavno sam izazvan ovom reakcijom da smo mi nešto istrgnuli iz konteksta. Ne, celina je mnogo gora od konteksta. Da se vratim na član 6. U članu 6, opet je ovo opšta stvar i ovo je udžbenička stvar, dokument koji sam malopre pokazao ovo reguliše, u zakonu piše: "Zdravstvenu službu u Republici čine zdravstvene ustanove i drugi oblici zdravstvene službe (u daljem tekstu: privatna praksa), koji se osnivaju radi sprovođenja i obezbeđivanja zdravstvene zaštite, kao i zdravstveni radnici, odnosno zdravstveni saradnici koji obavljaju zdravstvenu delatnost, u skladu sa ovim zakonom." Mi smo predložili kraće, jednostavnije i, čini se nama, bolje: "Zdravstvenu službu čine zdravstvene ustanove, zdravstveni radnici i organi i organizacije koje se poslovima zdravstvene zaštite bave kao profesionalnom delatnošću." To piše ovde i to je uža definicija. Postoji i šira definicija koju neću da čitam, neću da vas opterećujem. Svi oni koji se profesionalnom bave zdravstvom sačinjavaju zdravstvenu službu. Ako uzmete i primenite ovo što je ponuđeno, onda vi zdravstvenu inspekciju ne možete da svrstate u zdravstvenu službu, a zdravstvena inspekcija, gde imate i pravnike koji rade u ministarstvu, takođe je deo toga. Ovaj drugi deo, ova šira definicija apsolutno uključuje i to. Znači, mi smo dali klasičnu definiciju koja svuda egzistira, koja stoji u udžbeniku socijalne medicine. Evo, dajemo i dokument na koji se pozivamo, odakle smo to uzeli. Vi nama odgovarate na jedan čudan način. Hajde da pročitam, zbog građana: "Amandman se ne prihvata iz razloga jer je u suprotnosti sa Zakonom o javnim službama, kojim je uređen sistem osnivanja javnih službi". Kakve ima veze sistem osnivanja javnih službi sa definisanjem, a vi sad ovde definišete šta je zdravstvena služba. Da li je Zakon o javnim službama stariji od struke, da li je stariji od Svetske zdravstvene organizacije? Ako je čak i tako, možda je pogrešio, a da vam ne kažem da mi imamo Ustav koji često ne primenjujemo, pa kada nam treba mi ga primenimo, a kada nam ne treba onda ga ne primenimo. Dakle, dotle znamo da odemo. Ovde sada cepidlačimo, tražimo na jedan čudan način, sholastički, neko uporište negde, koje sa realnim životom i stručnim mišljenjem veze nema. Nemojte to da radite. Mi vas samo upozoravamo, dajte jasan zakon, dajte da svi razumeju kada ovo pročitaju. Naravno, vama smeta kada mi ne govorimo posebno o privatnoj praksi na način kako vi govorite i kako je vi označavate. To razumemo. Ovo je, vi pokažite papir jači od ovoga, Report koji govorio ovome. To je ono što smo mi hteli da kažemo u okviru ovog člana zakona. Molimo vas, nemojte da izvrćete ono što mi kažemo. Apsolutno se trudimo da budemo krajnje korektni. Vi ste kazali kako smo mi za suzbijanje. Mi smo vam rekli da je to nama obuhvaćeno onim zadnjim, ali može da bude, pristajemo i za dijagnostike. Jednostavno da kažemo, uspostavite jedan logičan sled i red. Ne mora, može da bude sve isprevrtano. Mogu ja sada da dubim na glavi pa da govorim, opet će biti govor, ali će biti smešan. E, vi to radite. Vi od tog zakona pravite komediju. Sumnjam šta je namera. Prepišeš hrvatski u dobrom delu, pa ga menjaš, praviš varijablu i praviš na ovakav način. Ne mogu da kažem da ima zle namere, ali na kraju krajeva doći ću i do toga da stvarno ima zle namere. Pričali ste o "Torlaku". Naše pitanje će biti - šta država Srbija čini da spreči rasturanje? Da, tema jeste, to je govorio ministar i to je tema ove rasprave. Mi vodimo dijalog kolega, Skupština je mesto gde se vodi dijalog suprotstavljenih mišljenja, a da gospodin ministar to nije pomenuo, ja to sigurno ne bih govorio. Da ne bih vodio dijalog sa publikom, molim predsedavajućeg da i on nama omogući da normalno radimo. Kada ja prekoračim svojih 15 minuta možete opravdano da se ljutite i da reklamirate povredu Poslovnika i ja ću vam izaći u susret, priznaću da sam pogrešio i izviniću vam se. Prema tome, kada ste naveli ovde "Torlak" i eradikaciju, ne znam da li je eradicirano na Kosovu potpuno. Bila je akcija naše države na Kosovu i Metohiji. Znam da je bilo sporadičnih slučajeva za vreme sankcija. Oni "lekari bez granica" su organizovali tu akciju vakcinacije preko UNICEF-a. To je naša teritorija, naša država, nisam siguran da je to baš tamo eradicirano, verovatno da jeste. Znam da obuhvat nije baš bio sto posto, nešto oko 80% je obuhvat vakcinisanih, što je verovatno za uslove koji tamo vladaju zadovoljavajuće. Kada je "Torlak" u pitanju naše pitanje će biti – šta država čini da se spreči sistematsko uništavanje u zadnjih pet godina Instituta "Torlak", "Galenike"? To će nam biti poslaničko pitanje, da znate, a ako treba, mi ćemo i obrazlagati. Već smo kazali zbog čega smatramo da se sistematski uništava ta institucija, kao i fabrika koja se bavi frakcionisanjem iz krvne plazme derivata. To će biti poslaničko pitanje na kraju postavljeno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Predsednik parlamenta je prekršio član 141. Poslovnika Narodne skupštine. Pre toga je dopustio ministru da ovde opet u već nekom viđenom maniru drži predavanja, da se obraća narodnim poslanicima kao da smo mi debili, da nam objašnjava šta je društvo, šta je država, da nam objašnjava kako od inicijative dolazi do predloga zakona. Nisam reagovala i sada ne reagujem zbog toga, nego reagujem zbog onoga što je predsednik Marković posle toga pokušao da gospodina Paju Momčilova ubedi da ne govori o temi, a mi danas, da podsetim, govorimo o Predlogu zakona o zdravstvenoj zaštiti u pojedinostima. To znači da govorimo o amandmanu. Kolega Momčilov i svi mi srpski radikali govorimo i dodatno obrazlažemo amandmane koje smo podneli, u skladu sa članom 141: "Pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme pretresa za svaku poslaničku grupu po svakom amandmanu iznosi najviše 15 minuta". Dakle, u Poslovniku nije nijednom rečju, nijednim slovom predviđeno na koji način će neko da obrazlaže svoj amandman, šta će da kaže u okviru obrazloženja amandmana koji je podneo. Da podsetim, amandman se dodatno obrazlaže, da bi se pre svega ubedio ministar kao predstavnik Vlade, sa nekim dodatnim obrazloženjima, da prihvati amandman. Dalje, amandman se obrazlaže da bi se kolege poslanici koji glasaju ubedili da je dobro da glasaju za taj amandman. Svaki narodni poslanik koji govori o amandmanu, koji ga dodatno obrazlaže, preuzima rizik da to neće uraditi dovoljno dobro i da ministar, odnosno skupštinska većina neće prihvatiti taj amandman. Na koji način se koristi tih 15 minuta? Ja mogu u okviru obrazlaganja amandmana da izađem, stojim, ćutim 15 minuta za ovom govornicom. Mogu 15 minuta da govorim – danas je nedelja, danas je nedelja, i tako da pričam 15 minuta. Predsednik parlamenta, predsedavajući nema pravo i ne sme da skreće pažnju poslaniku koji govori o amandmanu da govori na ovaj ili onaj način. Znam da predsednik pokušava da bude fin, pa on to kao dobronamerno skreće pažnju. Ja znam da je to zbog toga da bi se poslanik dekoncentrisao, da bi se na trenutak skrenula pažnja javnosti sa onoga što govore srpski radikali, pošto predsednik, kao i svi koji ovde sede, zna da je ovo što se ovih dana govori iz oblasti zdravstva naišlo na izuzetnu podršku stručne javnosti. Zato se pokušava na svaki način da se skrene pažnja sa onoga što se ovde radi. Dakle, još jednom podvlačim, predsednik je prekršio član 141. On nije tu. Ne očekujem da mi vi, gospodine Mihailoviću, odgovarate u njegovo ime. Tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi ovog člana.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 7. imamo finansiranje zdravstvene zaštite. U članu 7. je definisano: "Sredstva za sprovođenje zdravstvene zaštite, kao i za rad i razvoj zdravstvene službe, obezbeđuju se u skladu sa zakonom." Podneo sam amandman u ime SRS, gde je dato da se taj član briše, jer stav SRS je da je zakon preopširan, sa mnogo deklarativnih i nepotrebnih članova, kao što je ovaj. Član je i suviše opšteg karaktera iu suštini ništa ne znači. Obrazloženje Vlade, iako je na Odboru za zdravlje prilikom glasanja bilo četiri za, četiri protiv i dva poslanika su bila uzdržana, bilo je da se ne prihvata iz razloga što se navedenim članom Predloga zakona upućuje da će se sredstva za sprovođenje zdravstvene zaštite obezbediti u skladu sa zakonom. S obzirom da je finansiranje u pitanju, zaista tu skidam kapu ministru iz G17 plus, jer oni su eksperti kada je u pitanju finansiranje. Mnoge projekte su napravili. Evo, počeću od projekta "Procena isplativosti programa prevencije prenošenja HIV infekcije sa majke na dete". Projekat je uradio, odnosno pre svega istraživanja sproveo Institut G17 plus; rukovodilac istraživanja - Mirosinka Dinkić, majka gospodina Dinkića. Daću samo deo onoga što je ona stavila u svom projektu. Većinu lekova koji se koriste za antiretroviralnu terapiju osoba obolelih od AIDS-a naša država uvozi. Cene na domaćem tržištu su daleko više od cena navedenih u brošuri. Svetska cena. Čak iako ih uvećamo 2,5 puta, tj. velika razlika u ceni testova i lekova kod nas i cena proizvođača. Tu razliku u ceni treba preispitati i organizovati nabavku na taj način što u većoj meri treba iskoristiti pogodnosti koje proizvođači nude u velikim nabavkama. Onda, organizovanjem nabavke testova direktnog proizvođača korišćenjem pogodnosti kupovine velikog broja testova, troškovi testiranja bi se mogli značajno smanjiti. Stoga sugerišemo da se sprovede program, treba zasnovati na svetskim cenama. Obično eksperti iz G17 plus svetske cene vole da prate. Ako bi se u Srbiji nastavilo testiranje po epidemiološkim indikacijama i vodila postojeća politika cena testova i terapije, koja je zasnovana na cenama višestruko višim od svetskih cena, za isti period i uslove troškovi neprimene programa iznosili bi 14 miliona 359 hiljada 335 evra za minimalan, odnosno preko 45 miliona evra za maksimalan procenat broj HIV pozitivnih trudnica. Ovaj program podrazumeva obavezu lekara da svakoj trudnici ponudi testiranje na HIV. Od izuzetne važnosti je ustanoviti praćenje i trudnica koje su prihvatile i one koje su odbile testiranje, tj. utvrditiprevalenciju HIV pozitivnih trudnica u obe grupe. Kada je u pitanju ovaj projekat samo ću da vam navedem, da vam ne oduzmem previše vremena, samo neke od zaključaka koji su u projektu definisani i preporuke koje su date. Testiranje trudnica prema epidemiološkim indikacijama je necelishodno. Troškovi zdravstvene zaštite deteta idu od, tokom njihovog života, procenili su na 18.514 evra na ime medicinske nege i 28.216 evra na ime troškova staranja, odnosno socijalni troškovi. Primenom programa u desetogodišnjem periodu država bi uštedela od 8,14 miliona evra do 27,93 miliona evra. Samo u troškovima staranja o HIV pozitivnoj dece država bi mogla, primenom programa, u proseku da uštedi između 1,4 do 4,5 miliona evra. Dodatna korist, na osnovu uključenja dece u proces rada nakon školovanja, zarade, tretiranih HIV pozitivnih žena iznosila bi od 15,34 miliona evra do 53,90 miliona evra itd. Imate ovde jedno desetak zaključaka. I sve bi to bilo dobro da je majka gospodina Dinkića uspela da taj projekat sprovede u delo. Prvo, siguran sam da bi sam naziv projekta "Procena isplativosti programa prevencije prenošenja HIV infekcije sa majke na dete" svaki etički komitet odbacio u svetu. Onda imamo da je globalni fond odbio ovaj projekat gospođe Dinkić za prevenciju HIV-a i da je zdravstvo izgubilo na taj način 5,5 miliona dolara. Ni manje ni više. Svi uplašeni... Nije, gospodine ministre, sve i svašta, ovo je finansiranje. Lepo sam rekao, član 7, citirao ga; finansiranje. Moramo da vidimo gde finansiramo, gde ide novac, kakve projekte pravimo, zbog čega ti projekti ne prolaze, a vaši ljudi iz vaše stranke implementiraju te projekte. Ništa mi tu ne dodajemo što nije tačno. Evo, imate – zdravstvo je izgubilo 5,5 miliona dolara, pa da vidimo. Svi su uplašeni kako će se obezbediti novac za skupe testove na HIV, lečenje obolelih, antiretrovirusne lekove, projekte prevencije i sve ono što uz ovu opaku bolest ide. Za naš projekat ovog puta niko nije lobirao. Ministarstvu je još ranije ukazano na nedostatke. Novac je nevladinim organizacijama dodeljen bez tendera i parama je raspolagao Ekonomski institut, koji se nikada nije bavio virusom HIV-a. Svi epidemiolozi, infektolozi, pa i pacijenti posle ovakve vesti sigurno su ostali zabrinuti, jer ionako imamo skroman zdravstveni budžet i umesto da preko projekta obezbedimo dodatan novac, mi smo 5,5 miliona dolara izgubili. Šta možemo da izvedemo kao zaključak iz svega ovoga? Ili projekat nije napisan dobro ili finansijeri nisu zadovoljni kako je prošla implementacija prethodnog projekta, koji smo pre 2,5 godina dobili, a to je negde oko 2,8 miliona dolara. Moram da naglasim, pošto stalno idemo ka Evropi i prema SAD, Srbija je ovim odbijanjem globalnog fonda svrstana među nesvrstane ponovo, među zemlje: Kongo, Kenija, Centralnoafrička Republika, Etiopija, Nepal, Pakistan, Kazahstan, Avganistan, Bangladeš itd. Doduše, naša braća Crnogorci su dobili 1,6 miliona dolara za dve godine, odnosno oko 3 miliona za pet godina. I oni su to bolje uradili od nas. Sa Univerziteta Južne Kalifornije, gde su pisali prošli projekat, sugerisali su da oni urade i lobirano je za ovaj projekat. Naši nisu poslušali i zato smo ovako prošli. Čak je Ministarstvo definisalo da projekat ima tehničke nedostatke, odnosno nisu bili dobri mehanizmi praćenja sprovođenja aktivnosti u prethodnom projektu. Na samom kraju, kada je u pitanju ovo izlaganje, da definišem stanje u Srbiji; nažalost, podatke imam bez Kosova i Metohije. Registrovana prosečna stopa osoba testiranih na HIV infekciju, isključujem dobrovoljne davaoce krvi, iznosi 1,6 na hiljadu stanovnika Republike Srbije u periodu od 1987. do 2003. godine. Najviša stopa beleži se upravo 2003. godine - 2,7 na hiljadu stanovnika, ali je i dalje među najnižim u Evropi. Od zemalja u regionu centralne Evrope u 2002. godini stopu nižu od pet na hiljadu stanovnika imaju Albanija, Makedonija, Poljska i, na svu sreću, Srbija i Crna Gora. Može se ipak zaključiti da se u Srbiji mali broj osoba testira na HIV infekciju, pre svega zbog permanentnog nedostatka dijagnostičkih sredstava, ograničenih mogućnosti za besplatno i poverljivo testiranje na celoj teritoriji tokom cele godine, kao i nedovoljnog promovisanja značaja testiranja. I, da gospođa Dinkić u ovom projektu ništa novo nije stavila, imate udžbenik za studente pete godine medicine, na 495. strani imate sindrom stečene imunodeficijencije, gde je definisano ono što je ona rekla – skrining na HIV infekciju u trudnoći treba da bude univerzalan, ali dobrovoljan itd. Znači, apsolutno ništa novo. Mnogo para potrošeno, a izgubili 5,5 miliona dolara. Daću samo još nekoliko karakterističnih projekata koje je ovo ministarstvo uradilo. Imamo projekat o prenatalnoj dijagnostici, urađen bez tendera. Još jedan način gde imamo trošenja para. Doduše, lepo stoji slika našeg ministra zdravlja prilikom otvaranja konferencije u Beogradu. Radi se o Evropskoj agenciji za rekonstrukciju. Pod projektom "Unapređenje preventivnih zdravstvenih usluga", odnosno koji su sve to projekti spojeni u jedan; dve komponente ovaj projekat ima: jačanje službi za dijagnostiku i skrining, i drugo - razvoj veština za unapređenje zdravlja i programi. Radi se o unapređenju prevencije, prepoznavanju i ranom otkrivanju kardiovaskularnih bolesti, dijabetesa, raka, pre svega u objektima primarne i sekundarne zdravstvene zaštite, poboljšanju profesionalne obuke, programa skrininga itd. Interesantno je, ako pogledajte sajt ovog projekta, što je sprovodila nemačko-francuska kuća "Epos", naveden je iznos od 1,4 miliona evra. Kod njih je sve na milione, ništa nemate ispod milion, niti informacije o tenderu, niti informacije o projektu sa budžetom od 2,4 miliona evra. Početni iznos od 1,4 miliona agencija je povećala na zahtev ministra, došla je na 2,5 miliona i za ova sredstva biće objavljen tender. Kada? To niko ne zna. Samo je data informacija o 2,1 miliona evra, koji su isključivo namenjeni nabavci opreme. Na svečanom predstavljanju ovog projekta najavljeno je da će do kraja godine biti nabavljeni svi potrebni aparati, odnosno da je umesto jednog miliona evra za opremu izdejstvovano čak 2,1 miliona evra, mada sam već naveo sumu da je ministar obećao i veću sumu od 2,4 miliona evra. Nas iz SRS interesuje zašto se kupuju ti aparati ako, prema objašnjenjima stranih stručnjaka, proizvođači aparata daju gratis, kako bi se koristili njihovi reagensi. Oprema se kupuje preko međunarodnog tendera, u skladu sa propisima EU. Koliko će se prema projektu aparata nabaviti – jedan veliki spisak, ko bi sve to čitao, a na kraju krajeva i predsedavajući mi to ne bi dozvolio. Ima tu dosta još projekata, imate tu desetak projekata, lepi projekti, ne znam kada i na koji način će biti realizovani. Imam tu dosta i o genetski modifikovanoj soji G17, ali to ću morati kada budemo pričali o nekom drugom amandmanu. Onda se moje uvažene kolege narodni poslanici iz G17 ljute kada u nekim novinama stoji naslov "JUL demokratske Srbije". Posle ovoliko miliona evra, kako da bude drugačiji naslov? Onda pišu – političku stranku G17 plus, ili kako kažu mnogi interesnu grupu, građani češće nazivaju JUL-om demokratske Srbije. Njihovi kadrovi zauzimaju vodeće pozicije na svim mestima gde su tokovi novca, direktorska mesta, pre svega u međunarodnoj saradnji, de fakto pokušavaju da ojačaju na taj način svoju partiju. (Nikola Novaković, sa mesta: Tema.) Tema je finansiranje i odlično sam pokazao primer kako se finansira partija G17. Imamo da su raspoređeni na rukovodeća mesta u privredi, bankarstvu i zdravstvenim ustanovama. Veza je upravo naš ministar zdravlja, koji je kao naučni radnik i profesor univerziteta zaista izuzetan, tu mu skidamo kapu, ali problem je što očigledno nije krenuo tim putem do kraja, nego su ga potrebe finansiranja stranke usmerile da ove silne tendere radi. Mislim da nijedna partijska grupacija ne bi smela da koristi vlast za jačanje svoje glasačke baze i sprovodi politiku koja očigledno nije u interesu Srbije. Pošto 15 minuta ističe, nastaviću kasnije.
Replika, narodni poslanik Miroljub Marić, ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Gospodine predsedavajući, nažalost, gubimo se od teme. Cilj nam je da radimo efikasno, da građanima Srbije prezentujemo precizno šta sa novim zakonom o zdravstvenoj zaštiti dobijaju građani u zdravstvenoj zaštiti. Međutim, kolega Cvetanović očigledno bespotrebno ovde proziva stranku G17 plus, bespotrebno vređa jednu majku, bespotrebno priča o onome što je malopre i gospodin predsednik Skupštine rekao, ne ulazim u to da li neko priča o amandmanu ili ne priča, ali ne mora bar da priča o stvarima koje nikakve veze sa ovim zakonom nemaju. Molim vas, izašao je da brani amandman na član 7. koji treba da se briše. Šta da se briše? Da se brišu sredstva za sprovođenje zdravstvene zaštite, da nam ne trebaju? O čemu mi ovde pričamo? Prozivanjem nas... Mi ne želimo da ulazimo u konflikte sa vama, ne želimo da omalovažavamo vašu odličnu informisanost o raznoraznim temama, ali nemojte da nas gnjavite ovde o stvarima koje nikakve veze sa današnjom raspravom nemaju.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Paja Momčilov.
Samo reklamiram da nismo shvaćeni. Kolega, nemojte se ljutiti neopravdano. Šta je bila naša intencija? Član 7. kaže – sredstva za sprovođenje zdravstvene zaštite, kao i za rad i razvoj zdravstvene službe. Projekti su oni koji generišu razvoj zdravstvene službe. To je svuda u svetu tako, tako je verovatno i kod nas. Mi smo intervenisali da je to jedan uopšten stav koji ništa ne znači, da se reguliše zakonom. Svako zna da se u jednoj uređenoj civilizovanoj zemlji to uređuje zakonom, a ne hajdučijom. Hajdučija je nešto suprotno od zakona i onda smo smatrali da smo mi toliko svesni da znamo da se to uređuje zakonom. Pazite šta je problem kod ovog projekta. Važno je da imate mnoge projekte, za koje mi smatramo da su promašeni, gde su otišle pare, a upravo govorimo da ako gledate obrazloženje zakona, onda predlagač kaže da je jedan od najvažnijih razloga, pa navodi u tački 1) - nedostatak para i da to treba uskladiti, taj nedostatak, i narasle potrebe svakog društva, pa i ovog našeg, a pogotovo što smo mi društvo u tranziciji gde je situacija mnogo gora. Kada neko kaže da konkuriše, procena isplativosti programa prevencije prenošenja HIV infekcije sa majke na dete... Postoji dobra proizvođačka praksa. To su novi termini koje mi moramo da usvojimo. Postoji i dobra klinička praksa. Ja imam sertifikat za dobru kliničku praksu. Ja sam taj sertifikat dobio ove godine u Mađarskoj. Ovo ne bi moglo nikada da prođe, ovo bi etički odbor odmah vratio, a bio je dužan, ako slušamo Evropu, da prođe i kroz etički odbor. Neetički je uopšte govoriti da li je isplativo sprečiti prenošenje HIV infekcije sa majke na dete. Kolega vam je ukazao da sve što tu piše, neću da govorim o metodologiji, metodologija ne bi prošla na drugom odboru. Ako bi se radilo kako treba, jedan naučni projekat, ja sam to učio u Evropi i mi idemo u Evropu, ja sam dužan to da kažem, sve što je tamo napisano piše u studentskom udžbeniku. A, naša realnost je tužna, mi ne možemo ni da pokrijemo tim testovima u dovoljnoj meri našu populaciju; samo 1,6% naše populacije je pokriveno HIV testovima. To je veoma važan razlog, to je jedan od prioriteta Svetske zdravstvene organizacije, i vama se čini da je možda nevažno. Nas svrstavaju u rizičnu zemlju, da će doći do epidemije HIV infekcije. Nemojte misliti da je ovo rasprava radi rasprave, da je to samo nalaženje... Šta nas je pogodilo? Nismo mi, to svi drugi pričaju, o HIV infekciji se ovde 20 godina, ili od kada se HIV infekcija pojavila, intenzivno radi, naučni radnici. Moj učitelj, akademik Vojin Šulović je čitav život dao i sebe da se ovi problemi rešavaju na adekvatan način. Sada se neko pojavi, pa sa ovakvim nečim devalvira muku i trud i ono što je utemeljeno u udžbeniku za studente i na ovakav način potroši pare, to je ono što nas boli, i onda ne dobijemo od gospodina Soroša taj fond koji daje 5,5 miliona. Zašto on to sada neće dati nama, a bilo je u izgledu i trebalo je da dobije i našoj bi zemlji to i te kako koristilo, ja u to neću ulaziti. Završavam, ali molim vas da samo shvatite, nema potrebe da se sukobljavamo.
Ministar zdravlja gospodin Tomica Milosavljević.
Uveren sam, dame i gospodo narodni poslanici, da ćemo mi ipak održati jedan prav, širok put u današnjoj raspravi, da nećemo skretati u ćorsokak, jer desilo se par puta, ali mislim da ćemo ipak uspeti da održimo pravi smer. Dakle, u nekoliko prethodnih izlaganja pominjano je činjenje strancima i mišljenje partnera, pa ja mogu da kažem da glavni međunarodni partneri, koji su partneri Ministarstva zdravlja u poslu koji pokušavamo da radimo najbolje što možemo, ocenjuju krajnje pozitivno napor koji je učinjen u pripremi zakona. Zašto postoje javne rasprave i da li se uvažavaju drugačija mišljenja? Naravno, ne svako i ne uvek, ali se uvažavaju i ugrađuju u rešenja i zbog toga u ovom predlogu postoji niz rešenja koja su ovde našla svoje mesto upravo zahvaljujući tome što je u toku javne rasprave do toga došlo. Govorilo se i o superiornosti. Svako ko za ovom govornicom ima priliku da nešto kaže jeste superioran, jer ima priliku da se obraća narodnim poslanicima i građanima Srbije. U jednom trenutku imao sam utisak da se nije razumela uloga npr. inspekcije kao dela Ministarstva zdravlja, jer onda je to deo organa državne uprave i učestvuje u zdravstvenoj zaštiti, ali nije deo zdravstvenog sistema i organizacije zdravstvenih ustanova, nego je deo organa državne uprave. Pominjao se Institut "Torlak" i povremeno kape i šeširi. Ko god ima kapu, pred "Torlakom" treba tu kapu da skine, a ko nema da se pokloni bez nje, jer Srbija unazad 50 godina nema dečiju paralizu, nema difteriju, nema veliki kašalj već godinama unazad, tetanus pogađa samo one koji nisu vakcinisani, a takvih je malo i uglavnom su osobe koje su same svojom odgovornošću došle do toga da ne budu vakcinisane posle teških povreda. Dakle, najveći deo zaraznih bolesti iskorenjen je u ovoj zemlji ili suzbijen upravo zahvaljujući tome što postoji jedan od ukupno 10 velikih proizvođača na svetu vakcina i to je Institut "Torlak". Šta država čini za sistematsko oporavljanje i unapređivanje? Ukoliko bude poslaničkih pitanja, naravno da ćemo odgovoriti, kao i na sva druga koja Ministarstvu zdravlja stignu. Član 7. i ono što se predlaže amandmanom zapravo predstavlja definiciju opšte odredbe. Svaki zakon u pravnom sistemu mora da pokaže svakom od nas, kao građaninu, pravičnost, mora da nas prosveti jednim delom i da nas uplaši, zato postoje kaznene odredbe i zbog toga se uređeno društvo razlikuje od neuređenog i od haosa. Prema tome, finansiranje u ovom smislu je finansiranje opšteg interesa. Opšti interes je definisan u ovom zakonu i u zakonu o zdravstvenom osiguranju i jasan je, država vodi računa o programima koji imaju opšti interes. Ovde je puno pričano o projektima. Svaki projekat služi da bude održiv u jednom sistemu na duži rok. Pomenuta je jedna analiza vezana za HIV. Bilo bi dobro poštovati instituciju koja organizuje takvu analizu, zove se UNICEF. To je jedna od najdragocenijih agencija Ujedinjenih nacija i ako ona nešto uradi onda to ima smisla. Naravno da ima smisla pre uvođenja svake procedure uraditi analizu cost efektivnosti, koliki se efekat dobija za to ulaganje, da biste odgovorno raspolagali sredstvima u zdravstvenoj zaštiti. Tačno je, godinama se borimo protiv HIV-a, ali je takođe tačno da prvi put prošle godine Srbija ima prve četiri bebe koje su rođene a da nemaju HIV, nisu HIV pozitivne, a rodile su ih HIV pozitivne majke koje za to ranije nisu ni znale, nego su saznale u toku projekta poverljivog i dobrovoljnog testiranja. Projekat kojim globalni fond podržava naše napore traje do kraja 2006. godine. Sada je novembar 2005. i do kraja 2006. traje Projekat podrške i pomoći. Naša crnogorska braća su dobila ovaj projekat za period 2007-2010, jer ga u ovom prvom periodu nisu ni dobili. Ne postoji nijedna druga evropska zemlja koja je dva puta uzastopno dobila odmah podršku, izuzev Rusije koja ima epidemiju kao istočnoevropska zemlja sa velikim problemom HIV infekcije. Nijedna druga zemlja nije dobila dva puta uzastopno. Prema tome, naše partnerstvo sa međunarodnim organizacijama je partnerstvo, ne podrazumeva tutorstvo, niko vas ne vodi za ruku. Ova zemlja treba što pre da počne da pomaže druge i ne treba da se oslanja samo na podršku, pomoć i poklone. Ovaj zdravstveni sistem kroz programe opšteg interesa sam u 2006. godini obezbeđuje poverljivo i dobrovoljno testiranje svih 69.000 trudnica. Koliko je to teško znaju dobro ginekolozi koji se bave porodiljstvom, jer je važno posvetiti vreme trudnici, poverljivo i dobrovoljno doneti odluku o testiranju. To je veliki napor i on je u toku ovog projekta par godina unazad činjen na način da se osposobimo da to ne bude projekat, nego da bude svakodnevna praksa, pa kada neko do vas ima suprugu, sestru, prijateljicu koja je trudna da je potpuno normalna stvar da bude obezbeđeno testiranje i ono postaje održiva stvar u zdravstvenom sistemu Srbije i zbog toga ovaj član zaista jeste značajan. Govorilo se o projektima, o kupovinama, o prevenciji, mahalo se novinskim člancima. Rekao sam da je prošle nedelje Svetska zdravstvena organizacija sa Evropskom agencijom za rekonstrukciju organizovala analizu značaja podrške EU ovih pet godina zdravstvu Srbije. U toj analizi mnogo ima više razloga za zadovoljstvo. Onaj ko vam da pomoć i te kako zna da kontroliše kako se ta pomoć troši na terenu. Informacije su dostupne svima na različite načine. Naravno, kada se maše novinskim tekstovima onda se pokušava podizanje magle i bacanje prašine, ali to nije neophodno jer postoje načini pravog informisanja. Ponovo vas molim da ostanemo na pravom putu, da ne skrećemo u ćorsokake i onda ćemo zaista voditi produktivnu raspravu, koja može da bude dijalog o konkretnim problemima, čak i onda ako amandman kaže – briše se. Vi objasnite zašto smatrate da treba da se briše, a ja objasnim zbog čega mislim da ne treba i tako ćemo brže i jasnije objasniti građanima koji nas tačno oko podne gledaju.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Poštovane koleginice i kolege, javljam se na repliku. Gospodine ministre, slažem se da je dobro biti samokritičan. Verovatno ste negde shvatili da ste otišli u ćorsokak, pa ste onda to ovde i kazali. Ja tako nisam govorio kada ste vi prvi put govorili, a nemojte ni vi na takav način da kvalifikujete naša izlaganja. Mogu ovde da ćutim, mogu da pričam nešto što možda nije u redu, vi možete argumentima da pobijate, ali nemojte da izvrćete tezu. Nemojte se kriti iza autoriteta UNICEF-a. Šta je naša osnovna zamerka? Da imamo jedan projekat koji je neetički koncipiran – isplativost sprečavanja prenošenja HIV-a sa majke na dete. Pa to se uopšte ne postavlja kao pitanje. Drugo, metodologija, koja ne valja. Treće, zaključci koji stoje u udžbeniku. Vi ste kazali da treba troškove uraditi. Nema u studentskom, ali ću vas uputiti na drugi udžbenik ginekologije, jedan od najznačajnijih udžbenika koje mi imamo, Gabijev, gde su tačno troškovi dati do u dolar. Dragi kolega, ne ide se po celom svetu da se šeta da bi se konstatovalo da je nebo plavo. Postoji nešto što je iskustvo ranijih generacija, postoji nešto što je već referisano. Tamo što je dato kao rezultat tog projekta, nemojte da vam čitamo, boldovanim slovima - ovde trgovci uzimaju mnogo para za lekove, daj da smanjimo cenu i treba univerzalno da radimo testiranje. To studentima pričamo. Nemojte da to budu zaključci projekta. Upravo kažemo za dosta tih projekata za koje svet kaže da su dobri – dajte da se i mi poklonimo, da čestitamo. Nemojte da se poklanjaju nevidljivi ljudi iz senke. Dajte nam za projekat za transfuziju krvi izvršioce, imena, budžet dajte. Naravno, evaluacija. Znači, mi samo to intervenišemo, nemojte da nam izvrćete reči, nemamo zlu nameru, ali moramo da ukažemo na ovako nešto. Ovo struka odavno zna. Kažete da je postignuto prvi put sada za četiri bebe. To je zbog 20 godina intenzivnog rada, nije zbog projekta, a vi obezbedite univerzalno testiranje trudnica, dajte pare. Mi insistiramo na tome, ali našim trudnicama kažemo – idi pa plati. Gospodine ministre, mi nemamo pare za te testove. To je sporadično, slučajnost. Ministar viče da imamo, a onda kaže građanima da mora da se kreše javna potrošnja, a onda kaže da mora da se uzima od građana. Divota. Krešite od onih tenderskih bračnih mahinacija, pa krešite na nekom drugom mestu. Rekao sam vam, što dadoste tri miliona dolara da od firme posrednika da se lek zove kao lek, što dajete preskupe pare za sirovine, za pakovanja lekova u "Galenici". Tu krešite. U ranijim izlaganjima dali smo vam tri primera gde možete da krešete, pa bi smo imali pare i za proteze, ne bismo imali liste čekanja. Samo toliko, prekoračio sam vreme, izvinjavam se.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na naziv poglavlja II iznad člana 8. i član 8. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
To je poglavlje koje nosi naslov - društvena briga za zdravlje stanovništva, a ja sam predložio da to poglavlje dobije naslov - uloga države u obezbeđivanju zdravstvene zaštite. Nije samo stvar u pojmu društveno, državno, ministar nam je objasnio da je pojam društveno mnogo širi pojam od države. Ispada kao da smo mi ove amandmane uložili zato što ne znamo razliku između države i društva, a upravo je zbog toga što znamo razliku. Činjenica da je društvo ne samo širi pojam, nego je i sasvim apstraktan pojam. Ne može se otprilike zakonom propisivati šta društvo treba da radi, nego koja je uloga države, a u oblasti zdravstvene zaštite je da donosi strategiju zdravstvene zaštite, odnosno politiku te zaštite, zakone itd. Ono što je načelno već rečeno od prethodnih poslanika SRS, ovaj zakon pati od preopširnosti, pogotovu u ovim uvodnim poglavljima. To što sam predložio brisanje člana 8. ne znači da smatram da je sve ono što član 8. propisuje, precizira nepotrebno. Ono je otprilike suvišno, jer ono što stoji u stavu 2. odnosno u članu 2. otprilike je ono što se posle šire obrazlaže u narednih 10 članova u ovom drugom poglavlju. Dakle, tu su ta poglavlja - društvena briga za zdravlje na nivou Republike, na nivou AP, opštine, grada, poslodavca, pojedinca itd. Zakon ništa ne bi izgubio na kvalitetu, ne bi izgubio na nekoj preciznosti, ali bi bio kraći i sve ono što piše u ovih desetak članova više priliči, recimo, jednom udžbeniku socijalne medicine. To nisu nepotrebna znanja, nisu nepotrebne činjenice, ali smatramo da im, ovako napisanim, nije nužno mesto u zakonu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragoslav Milković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS, a na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti. Tražim da se u članu 10. stav 2. reč "društvena" zameni rečju "državna", a posle reči "obuhvata i donošenje" dodaje se reč "i izvršavanje". Obrazloženje – stav SRS je da država treba da bude odgovorna za sprovođenje donetih planova. Vi ste ubacili u ovaj zakon reč "društvena"; loše nas to asocira, gospodine ministre. Imali smo društvena preduzeća u proteklom periodu i još ih imamo, nisu privatizovana, ta društvena preduzeća su bila Alajbegova slama, odnosno izvor zla, pljačke i kriminala. Sama ta reč je nekako nedostupna u ovom zakonu. Malopre ste rekli, tražite konkretne stvari. Slušajte me pažljivo, ja ću izneti, pošto zastupam jug Srbije, odnosno područje južne Srbije koje je sadašnja vlast, sadašnja država otpisala kao da nije u sastavu Srbije. U članu 13. stav 1. kaže se da AP, odnosno opština, grad obezbeđuje sredstva za sprovođenje društvene brige za zdravlje iz svog budžeta i da oni utvrđuju cene pojedinačnih usluga. U članu 94. kaže se da je dom zdravlja zdravstvena ustanova gde se obavlja zdravstvena delatnost na primarnom nivou i da dom zdravlja osniva opština, odnosno grad. Mislim, gospodine ministre, da bi trebalo da saslušate, jer ovo su konkretni problemi. Ja vam iznosim konkretan problem koji se po donošenju ovog zakona stvara. Pitam vas, šta će biti sa domovima zdravlja u siromašnim, nerazvijenim graničnim opštinama kao što je opština Trgovište na jugu Srbije? Opština Trgovište ima 7.000 stanovnika, granična nerazvijena siromašna opština ima dom zdravlja... Gospodine ministre, saslušajte me, vi prelistavate tamo, ne obraćate pažnju, ne interesuje vas. Dom zdravlja u Trgovištu ima 70 radnika. Teren je brdsko-planinski, uslovi za rad su teški. Imamo samo jedno terensko vozilo, a to je nedovoljno, jer stanovništvo pretežno, oko 90%, predstavljaju staračka domaćinstva. Kuće su razbacane po brdima. Osoblje doma zdravlja pruža medicinske usluge po kućama, nema stacionar, ide na kućno lečenje. Uz velike napore pešači po 10 ili 15 kilometara da bi pružilo pomoć ljudima, pogotovo u ovim zimskim periodima, a to su baš natčovečanski napori. Plate su im male, a uslovi za rad su vrlo teški, ali radnicima Doma zdravlja u Trgovištu treba dati priznanje, pohvaliti ih za njihov rad u nenormalnim uslovima. Najudaljenije selo, slušajte me, gospodine ministre, od medicinskog centra u Vranju je 80 kilometara. Da li možete da zamislite kakva je situacija? Stacionar ne postoji, stomatološka oprema je u kvaru, ne radi ništa. Čovek da bi popravio zub mora da ide 80 kilometara. Predlažem ministru da prihvati sledeće: da država Srbija pomogne Domu zdravlja u Trgovištu, da otvori porodilište i stacionar i da nabavi stomatološku opremu, kao i terensko sanitetsko vozilo. Prošle godine ste nam obećali, rekli ste za ovu godinu, a gde ste rekli tu je i ostalo. Rekli ste – Trgovište i Srpska Crnja dobijaju ove godine, ali nema ga, nije nabavljeno. Do kraja godine? Vi ćete da odete sa vlasti do kraja godine. Stvarno treba omogućiti uslove i pomoći ovom napaćenom narodu. Ako ova država ne uradi, mladi sve brže odlaze, nemaju posla, ogromna teritorija ostaje prazna. Upozoravam državu, Vladu, vi ste predstavnik Vlade, da pod hitno reaguje na ovo. Predlažem da dom zdravlja u Trgovištu dobije porodilište i stacionar i da se finansira iz budžeta Republike Srbije, imajući u vidu da lokalna samouprava nema para da finansira dom zdravlja. To će biti veliki problem ne samo za Trgovište, nego i za siromašne granične opštine, biće veliki problem, jer šest meseci lokalna samouprava nije primila platu. Slušajte sada dalje, vi ste predvideli u članu 96. stav 2, ali niste ga dobro predvideli, nađite član 96. stav 2 – izuzetno... Molim vas da me saslušate, smejete se, za vas je ovo neozbiljno, a za ovaj narod dole je to biti ili ne biti, jer ljudi svakodnevno umiru. Hoću čim završim da mi odgovorite. Član 96. stav 2: "Izuzetno, na područjima sa specifičnim potrebama pružanja zdravstvene zaštite stanovništvu, gde saobraćajni i geografski uslovi to opravdavaju, u skladu sa planom mreže, u domu zdravlja može se organizovati porodilište i stacionar za dijagnostiku i lečenje akutnih i hroničnih bolesti." Taj stav da iskoristite i da se doda još da se finansira iz državnog budžeta. Ljudi, to je beda dole, dođite i posetite opštinu Trgovište. Reći ću vam kako da se snađete. Ristovac znate gde je, skrenite levo, 35 kilometara jugoistočno, i verujem da vi ne znate gde je opština Trgovište. Ako ja lažem, uverite se da ne lažem. Želim da iznesem jedan slučaj. Jesenas, oktobra meseca, brao sam jabuke u svom voćnjaku i padne žena, komšinica sedamdesetih godina, u nesvest. Zovem dom zdravlja, imaju jedno terensko vozilo i otišlo je tamo na teren. Četiri sata sam onu ženu držao na rukama, a po profesiji sam veterinar, znam osnovno pružanje prve pomoći, spasio sam ženu. To je stvarno cirkus, bruka i sramota. Ako nema para oporezujte ove novobogataše. Ne upotrebljavam termin tajkun, a vi ste za ovih pet godina uveli, donošenjem ovih zakona, više termina nego što su nam Turci ostavili za 500 godina. Uvodite neke termine koji su neprihvatljivi za srpski narod. Imamo mi veliki srpski rečnik. Hoću povodom mog izlaganja da se izjasni gospodin ministar.
Reč ima ministar zdravlja gospodin Tomica Milosavljević.
Stil baš nije uobičajen, to da se izjasnimo odmah, ovako i onako, ali to su pitanja koja su regulisana, naravno, Poslovnikom Skupštine. To ću uvažiti, pre svega, iz razloga kolegijalnosti i iz razloga dobrog vaspitanja. Ako se govori o zakonu, bio bi red da se pročita, pod III – Ostvarivanje opšteg interesa u zdravstvenoj zaštiti. Svaka reč je srpska: ostvarivanje je kada se nešto ostvaruje; opšte je kada nije moj interes ili nečiji ili grupe, nego je opšti, svih; interes je kada je interes taj opšti; zdravstveno je kada je u pitanju zdravlje; zaštita je kada se nešto štiti. Tu piše, tačka 18) kaže – učešće u obezbeđivanju sredstava za ujednačavanje uslova za ravnomerno ostvarivanje zdravstvene zaštite na celoj teritoriji Republike, a posebno na primarnom nivou zdravstvene zaštite u opštinama sa nepovoljnim demografskim karakteristikama i nedovoljno razvijenim opštinama, u skladu sa prioritetima. Dakle, zakon daje prostor da se vodi računa, da se obezbede sredstva za ravnomerno ostvarivanje zdravstvene zaštite, bez obzira da li je Trgovište ili je Bosilegrad, ili je Kladovo, ili je Negotin, ili je Loznica, ili je Šabac, ili je Kikinda, ili je severna Bačka, ili je Bujanovac, Preševo, bez obzira. Znači, to stoji u zakonu. Što se tiče konkretnog pitanja, budžet koji se donese nije ni budžet Vlade, nije ni budžet Skupštine, budžet je budžet Republike Srbije i on je, naravno, ozbiljna kategorija i on je za 2005. godinu donet vašom odlukom u Skupštini Srbije, na osnovu predloga Vlade Republike Srbije i budžetska sredstva Ministarstva zdravlja vrlo su pažljivo po prioritetima planirana. Jedan od važnih prioriteta, posle kupovine prvih 150 vozila pretprošle godine, koja su podeljena i mogu da se vide od severa do juga, od istoka do zapada, već polovinom ove godine sproveden je postupak javnog konkursa za kupovinu velikog broja vozila i on je završen. Upravo u ovom mesecu počinje raspodela prvog dela tih vozila, mislim ukupno 15, po dogovoru sa isporučiocem. Jedno od tih vozila je i za ovaj nerazvijeni deo koji ima problema i koji ima jedno terensko vozilo. I vi kao veterinar vrlo dobro znate, nekada možete da stignete na sve strane, nekada baš ne možete u jednom trenutku na oba mesta kada se to desi, upravo zbog toga treba obezbediti. Prema tome, jedno vozilo vredeće građanima Trgovišta. I, još uvek smo u 2005. godini, bez obzira na vašu napomenu, na kraju rečenice, koja vam baš i nije najzgodnija i ne služi na čast, i te kako će budžet ponovo da bude donesen, jer taj budžet nije budžet Vlade, nije ni budžet Skupštine; to je budžet Republike Srbije, svih građana Republike Srbije, ovih koji sada jednim delom prate naša izlaganja, vagaju ih i cene i vrlo dobro znaju šta ko kaže i šta je između redova. Hvala.
Reč, po Poslovniku, ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Smeje se ministar, baš je srećan, postigao je, svastici je rekao da ga gleda u 12,10 časova, pošto je malopre u 11,55 časova rekao da smo sada najgledaniji oko 12,00 časova. Onda je istrčao ovde i promenio je malo stil; juče i prekjuče je ovde sedeo i kada se završi radni dan, narodni poslanici napuste salu, onda on izađe, kamera drži samo govornicu i ministar drži tiradu od sat vremena. Danas pokušava da uspostavi dijalog, ali, ministre, očigledno to ne znate. Prvo, trebalo je vi da pročitate Poslovnik Narodne skupštine, jer se i na vas odnosi. To je trebalo da uradi i predsedavajući, trenutno gospodin Mihailović. Prekršio je član 104, po kom su narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Ono što se odnosi na narodne poslanike, odnosi se i na ministre. Vi ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine tako što ste uvredili kolegu narodnog poslanika Dragoslava Milkovića. Da li je on pročitao zakon, da li nije, on je narodni poslanik i to je njegova stvar. Vi, ministre, vi ste morali da pročitate zakon, a vi ga niste pročitali. Okupili ste ovde oko sebe... A samo se vi smejte, imate i čemu. Okupili ste ovde i držite ovaj narod tri dana, kako vam narodni poslanik stavi neku primedbu, vi brže zovete da vam oni kažu, jedna od njih kaže o čemu se radi, jer nemate pojma šta piše u ovom zakonu koji nam ovde predstavljate. Vi nemojte da vrtite glavom, gospođo, upali ste ovde kao kauboj i ne znamo ko ste. Prošetali ste oko Skupštine, što nikako ne smete sebi da dozvolite, a još me gledate i smejete mi se. Gospodine predsedavajući, molim vas da ovu individuu istog momenta isključite, odnosno izbacite odavde, jer ne može da me gleda u oči i da se ovako kezači i da pokazuje svoju nepristojnost. Sram vas bilo. I vas i onog ko vas je doveo ovde. (Predsedavajući: Gospođo Radeta, molim vas...) Gospodine, kada završim, vi ćete da kažete, gospodine Mihailoviću, insistiram da ova individua istog momenta napusti ovaj parlament jer njeno prisustvo i ponašanje, od momenta kada je ušla i prošetala kroz ovu salu, vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Vi, ministre, pošto reagujete ovako sada kada vam se dopada da reagujete na komentare narodnih poslanika, ne znam zašto ne izađoste juče kada smo vas nekoliko puta prozivali. Probajte sada, skočite posle mene, pa izađite za ovu govornicu, onako kako ste malopre žustro skočili, objasnite šta bi sa 300 hiljada dinara iz budžeta Republike Srbije još 2002. godine, kada ste bili ministar, koje ste zloupotrebili; dobili ste sredstva iz donacija za transfuziološku službu, šta se čudite, sedeli ste ovde juče, čitala sam vam papir, govorilo vam je još dvoje kolega iz SRS. Sada se čudite kao da ste pali s Marsa. Odgovorite na takva pitanja, gospodine ministre, nemojte sada da se pravite pametni i da objašnjavate narodnom poslaniku šta je budžet, šta je predlog zakona itd. Mi to dobro znamo. Znamo i gde je otišlo tih 300 miliona dinara 2002. godine iz budžeta Republike Srbije. Izađite, skočite žustro i objasnite ovde građanima zašto ste i gde ste potrošili 300 miliona iz budžeta koje ste ukrali, a to je pljačka i za to se ide u zatvor. Vi ćete zajedno sa ostalim vašim kolegama da idete u zatvor. Pričali ste malopre o skidanju kape, o kapi na glavi. Vi niste kao onaj vaš umesto kape stavljali čarapu na glavu, ali očigledno istim manirom pljačkate Srbiju.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, trebalo je elementarno da edukujete gospodina ministra kada ste ga pozvali na sednicu. Niste pročitali Poslovnik, gospodine ministre. Da ste ga pročitali, krenuli biste od člana 1. Kako vi malopre nama rekoste, kao da smo u školi za retardirane, ne daj bože, šta je opšta odrednica, šta je ovo, šta je ono. Počeli ste da nam se obraćate na način koji je neprimeren pre svega jednom intelektualcu, a kamoli ministru. Obraćate se narodnim predstavnicima. Rekli ste da je svako ko izađe za ovu govornicu superioran u odnosu na ostale, jer može nešto da kaže. Nije superioran i ja se uopšte tako ne osećam. Deset godina sam narodni poslanik, neki ljudi su ovde više, neki manje, apsolutno se identifikujem sa potrebama i sa osećanjima građana koji su napušteni, ojađeni i, pre svega, bolesnicima koji danas nemaju kome da se obrate, a traže minimum zdravstvene zaštite. O tome ćemo da govorimo i kasnije po amandmanima. Član 1. precizno definiše prava i obaveze narodnih poslanika. Vi ste danas u svom jednom, rekla bih pomalo iskompleksiranom maniru, dozvolite mi, jer skupštinska govornica je mesto na kome mogu da dajem i političke i svake druge ocene, pokušali da sebi date superiorniju ulogu u odnosu na narodne predstavnike. Morate da znate, od momenta kada uđete na ova vrata, da su poslanici ti koji su svakako iznad Vlade Republike Srbije i svakog ministra pojedinačno, pa i vas sa takvim manirima i sa takvim kompleksima koje očigledno imate i pokazujete svuda i na svakom mestu. Moram da vas podsetim na jedan incidentni događaj. Pre mesec i po dana, par sati posle toga sam za to saznala, na Odboru za zdravlje ste jednom vrhunskom stručnjaku, redovnom profesoru univerziteta, mom uvaženom kolegi prof. dr Mileti Poskurici, opet u svom iskompleksiranom maniru, rekli da on pravi cirkus od Odbora i način na koji vam se obraća nije primeren Odboru i temi o kojoj raspravljate. To govorite čoveku koji je za zdravstvo dao višestruki doprinos, mnogo veći nego što vi možete da sanjate i da uopšte pokušate da uradite u oblasti zdravstva. Ako se vi tako obraćate svojim kolegama iz struke, šta onda da očekujemo mi, a očigledno imate takve komplekse i trebalo bi stručnjaci za tu oblast da se bave vama, iz te određene grane medicine, šta da očekuje kolega Milković, kome ste vi na kraju rekli da će to vozilo da stigne do kraja budžetske godine, jer smo mi još uvek u 2005. godini. Jelte, a mi mislili da smo u 19. veku! Vi nama kažete koji je danas datum, u kojoj smo mi godini i na takav način komunicirate sa nama. Sada jedno nagradno pitanje za vas, gospodine ministre, pošto ste vi tako puni sebe. Zamislite da ste u onom kvizu "Milioner", pa to vam je ono za najnižu skalu, da dođete do one sigurne sume, zagarantovane. Jedno pitanje za vas: koliko ima kilometara od Beograda do Trgovišta? Ako ste vi ikada u životu otišli u Trgovište, treba da dobijete maksimalni iznos iz kviza "Milioner", jer samo su vam milioni u glavi, a vi na takav način govorite čoveku koji je jedan pošten čovek, koji je ugledan tamo iz svoje struke i koji zna da se u Trgovištu, u koje sam ja prvi put sa profesorom Šešeljem otišla pre 11 godina, apsolutno ništa do današnjeg dana nije promenilo, ni u oblasti zdravstva, ni u oblasti privrede. Ništa se nije promenilo, koliko god puta posle da odem tamo. (Predsedavajući: Vreme.) Gospodine ministre, ne možete na takav način da dolazite, pogotovo u nedelju, nije primereno, i da pred poslanicima lečite svoje komplekse. Izvolite na neko drugo mesto, ko hoće da vas trpi, mi nećemo da vas trpimo, ni ja lično, ni uvažene kolege srpski radikali, ni niko drugi, mesto na kome ćete vi to da radite tako osiono. Nije to prvi put. Zovu me vaše kolege koji su imali takve situacije, situacije na ivici incidenata, zbog takvog vašeg obraćanja njima i u Ministarstvu zdravlja i na raznim drugim skupovima, neće ljudi više da vas trpe. Gospođo, vi malo zaklopite ta usta, jer toliko meljete i takve nesuvisle stvari, da je zaista neverovatno. Prvo, vi uopšte ne bi trebalo da budete u prvoj klupi. Vi ne možete da sedite tu, već samo predstavnici Vlade. Da predsedavajući i sekretar o tome vode računa, tako bi bilo. Ne možete vi da izmišljate u Narodnoj skupštini. Izvolite vi na izbore, kandidujte se, pa ako vas narod izabere, za govornicu i nešto kažite. Ne možete vi meni da dobacujete. Tako vam stoje stvari, gospodine ministre. Kada smo već kod tih 156 vozila, upravo su mi javili da su sva vozila bez radija i bez grejanja. Neko je usput opljačkao radio aparate, grejanja nigde nema, išli su na neki dodatni servis u Leskovac. Tako i ovo nepostojeće vozilo, ako dođe ikada u Trgovište, sto posto sam sigurna da će doći bez grejanja i bez radija, ko zna čega još, šta će sve neko da opljačka usput. Daleko je Trgovište. Nagradno pitanje za vas – koliko kilometara?
Molim sve prisutne u sali da se pristojno ponašaju i da se sa uvažavanjem odnose jedni prema drugima. To molim i predstavnike ministarstva i poslanike i da se zaista vratimo dnevnom redu i da vodimo konstruktivni dijalog. Gospodin Homan ima reč, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, tražim od vas i od bilo koga ko predsedava ovom skupštinom da se vodi računa o tome da oni koji se pozivaju na povredu Poslovnika ne smeju sami da krše taj poslovnik. Nemaju prava da se pozivaju na povredu Poslovnika, a u tom pozivanju da isti taj poslovnik tako grubo narušavaju. Osim toga, oni koji pričaju o kompleksima prvo moraju sebe da pogledaju u ogledalo, pa ako su oni već iskompleksirani ne smeju da pričaju o kompleksima drugih. Neka malo povedu računa o tome.
Molim vas da se ponašate po ovom mom savetu koji sam vam malopre rekao. Treba da se vratimo radu i da čuvamo dostojanstvo ove skupštine. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vukosav Tomašević. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dobar dan, gospođo Simić, dobro došli u parlament. Profesorka Simić sa Medicinskog fakulteta u Beogradu, mislim da je zamenik ili pomoćnik ministra zdravlja. Prema tome, ja joj kažem - dobro došla. Ono što nama valja raditi, to je da se bavimo ovim zakonom. Skrenuću pažnju gospodinu ministru, molim vas, pazite i vi kako se odnosite prema poslanicima SRS i ostalim prisutnim u sali. Setite se samo da je nosilac najvišeg suvereniteta zakonodavna vlast. Neka vam to bude jasno. Nemojte sa pozicije arogancije i visine da omalovažavate naša izlaganja, koja će neki put biti i neuka, neki put i pogrešna, ali vi nemate pravo da nas ismejavate ovde, a mi imamo dužnost da vas kritikujemo. Toga budite svesni. Isto vas molim, ako budete dobacivali, ovaj tim ovde, i stupali sa nama u dijaloge, otvoreno vam kažem da mi nećemo na to reagovati, ali upozoravamo da je to namešteno i da je to jedan plan koji treba da dovede do dekoncentracije, do razblažavanja ovoga što mi hoćemo da pričamo i sigurno neće dobro da se završi. Neće dobro da se završi po Skupštinu, a verujte da neće ni po vas. Vi ste sebi dozvolili u više navrata da nas učite i podučavate. Samo da kažem da nije u redu što to radite. Vi ste meni pričali kako sredstva, piramida treba da izgledaju i kako treba primarna zdravstvena zaštita da izgleda. Evo vama dokument Svetske banke, vi pročitajte kako sredstva treba da izgledaju. Pa, mogu i drugačije da izgledaju. Postoje i neuređeni sistemi. To ovde tvrdite za govornicom. Nisam replicirao, neću, i mnoge stvari neću, a vi izvrćete neke stvari i hoćete da nas predstavite da smo neuki ljudi. Ja sam vam rekao, iza svega onoga što kažemo stoje vrhunski eksperti koje smo konsultovali, pitali, jer nismo znali i ne znamo sve. Nikada nećemo ni kazati za sebe da smo jedini u pravu i sve da znamo, a vi vašim tvrdokornim stavom, odbijanjem svih naših amandmana, upravo to dokazujete. Onaj ko kaže da je samo on u pravu nije demokrata. S druge strane, ovo što vam ukazuju moje kolege, ako neko posegne za finansijskom moći i političkom moći, taj ide putem tiranije. To je napisao Fridman, nobelovac, pročitajte i to. Mi smo svedoci takvih događanja u ovom društvu, a onda vi nama narodnim poslanicima zamerate što na to ukazujemo. Da se vratim sada na predmet izlaganja, a to je član 11. Naime, član 11. prilično je opširan i neću ga čitati zbog vremena. U tom članu intervenišemo, jer se govori o društvenoj brizi i definiše se šta bi to bila društvena briga i šta sve obuhvata tu društvenu brigu. Mi kažemo "državnu". Zašto? Hoćemo da lociramo jasno odgovornost. Slažem se ja da postoje koncepti komunista presvučeni u drugo ruho i odeždu. Slažem se da je to možda jedan filozofski koncept koji zakon ne trpi, jer mi smo kapitalistička država danas u tranziciji, koja ide u kapitalistički sistem. Lepo vam kažem ovde, ako je državna briga, to je verovatno ono što će država da pokrije verovatno sa 100% sredstava, ako mogu ja da tumačim na jedan slobodan način, a vi ćete me ispraviti ako to nije tako, već upadate u kontradiktornost sa zakonom koji smo prekjuče raspravljali, o finansijama. Vi govorite da su lica starija od 65 godina predmet društvene brige. Ako je to društveni, kako vi kažete, a mi kažemo državni interes da se ta lica štite, kako ste ih izbacili od 100% zaštite? Mi smo vam predložili da idete na 70 godina ako nemate para, ali niste prihvatili, nećete da prihvatite i ismejavate nam se. Dalje, kažete – bolesti od većeg socijalno-medicinskog značaja. To je u redu, da su to bolesti, ali u tački 5) kažete – lica koja boluju od HIV infekcije ili drugih zaraznih bolesti koje su utvrđene posebnim zakonom kojim se uređuje oblast zaštite stanovništva od zaraznih bolesti. Tamo je nabrojano oko 70 bolesti. Dragi kolega, mi smo intervenisali, kažemo da to što je zakon obuhvatio nisu sve bolesti od socijalnog značaja i ne treba da budu pokrivene ovom društvenom brigom, kako vi kažete. Naravno, vi i to odbijate, u maniru arogancije i, da upotrebim možda i jaču reč, bezobrazluka i nama spočitavate da tu nismo u pravu. Dobro, nismo u pravu. Čudna je vaša odredba – obolela odnosno povređena lica u vezi sa pružanjem hitne medicinske pomoći. Koji je to verbalizam? Koji je to duh srpskog jezika? Hoćete da mi kažete da je to pravna formulacija, pa tako mora? Ne, to je rogobatna formulacija i ja vam samo ukazujem na to. U zadnjem stavu se kaže: "Vlada Republike Srbije (u daljem tekstu: Vlada) uređuje sadržaj i obim, način i postupak, kao i uslove za ostvarivanje zdravstvene zaštite lica iz stava 2. ovog člana, ako zakonom nije drukčije uređeno." Šta će onda zakon ako će Vlada da uređuje? Šta ste ovde nabili trista članova pa dajete da Vlada određuje? Treba zakon to da odredi. Kada je već ovako ekstenzivan zakon, i to treba da uredi. Šta tu Vlada ima posebno i pametno da kaže – obim, način, postupci, uslovi za ostvarivanje zdravstvene zaštite; da li hoćete da kažete da vi niste sposobni da to uradite, da to ne možete uz stručne timove i komisije koje ćete imati? I to je jedna od primedbi koje smo vam stavili ovde. Sada moramo da povežemo, neko će zameriti što pravim digresiju, ali proističe da ste dali široka prava i ovlašćenja u onom drugom zakonu na osnovu ovoga, mada niste bili dosledni ni tu, izbacili ste kategoriju starih i zato više nije vulnerabilna kategorija i to je nešto što je nedopustivo. Stari ljudi jesu vulnerabilna kategorija, oni moraju imati, sa 65 ili 70 godina, 100% zaštitu, a vi uradite drugačije. Napravili ste time medveđu uslugu sami sebi što nećete moći sve to da pokrijete. Kada sve zarazne bolesti stavite tu, neću da čitam i ove druge bolesti koje nisu od socijalno-medicinskog značaja, nema potrebe. Šta je vaš osnovni problem? Osnovni problem je što nemate jasnu zdravstvenu politiku. Vi kažete - ono što je Đinđićeva vlada, a ja vam uporno pokazujem ono što je rekla Svetska banka: "Vlada Srbije nema verodostojnu, koherentnu strategiju i plan akcije da racionalizuje, restrukturira i preorijentiše sistem zdravstva u pravcu poboljšanja kvaliteta i jednake pristupačnosti uslovima i pravcu otvaranja pitanja najvažnijih aktuelnih i pretećih zdravstvenih problema". To je dokument Svetske banke. Ono na šta se pozivate ne valja. Mi ne kažemo da ne valja zato što vam je to rekla Svetska banka, nego hoćemo da kažemo da nismo mi jedini zaslepeli i da mi radikali nismo jedine budale koje se ovde iživljavaju nad vama i prave cirkus od parlamenta. Ne, to vam kažu stručne službe, oni koji vam daju pare, sa kojima delite pare. Nama je osnovni problem što vi niste definisali tu politiku kroz dve tačke – biološko očuvanje integriteta nacije, dakle biološkog integriteta nacije, i socijalna zaštita, niste pošli od toga. Vi ste visoki službenik Svetske zdravstvene organizacije. Trebalo je da sledite programe i preporuke Svetske zdravstvene organizacije koje se na određeno vreme daju, pa onda sa tim usklađujete planove i programe naše zdravstvene politike. Ta zdravstvena politika mora ovde da se donese i verifikuje. Kada se ovde donese i verifikuje, biće obavezujuća za sve. Kada to bude, onda Vlada i vaše ministarstvo mogu strategiju da donose, a vi ste predvideli ovim zakonom da Skupština donosi strategiju. Zašto se smejete onda našim kolegama poslanicima kada iznose neke stavove kako to telo treba da donese strategiju? Mi smo kolektivni organ naroda. Mi promišljamo i donosimo zakone, ali nemamo stručne službe. Vi imate stručne službe i to morate locirati tamo gde su stručne službe, gde postoje resursi za to, naopako ste to uradili, gospodine ministre. Znači, kada se eto tako donese, onda mogu zakoni da slede i onda možemo da imamo kvalitetne zakone i onda bi ova rasprava bila kultivisana rasprava, to bila parlamentarna rasprava kakva treba da bude u parlamentu. Ali, ovaj cirkus koji vi generišete, pa onda nama pripisujete da se mi bavimo cirkuzantstvom, ne priliči ovom parlamentu i ne priliči vama. Mi se dosta ozbiljno ponašamo. Mi možda nismo dovoljno pametni, sigurno, ali smo uložili sav svoj trud i napor. Mi smo deo ovog naroda, deo širokog kruga ljudi. Molim vas, nemam ništa protiv dobacivanja. Rekao sam da ćemo mi reagovati. Kolega je verovatno dobronamerno dobacio nešto, ali ne znam šta. Ako hoćete, recite glasno, nema problema. Moje kolege mi kažu ništa, ali mi smo lekari pa ćemo mi to razumeti. Šta hoću da kažem? Imali smo divnu priliku sada, donošenjem sistemskih zakona, da restrukturiramo i našu zdravstvenu službu, da postignemo ciljeve koji su zadati na samom početku obrazloženja koje je dao ministar. To nismo uradili. Mi nismo doveli na pravi način, da li je tako, ovim rešenjima ono što treba da uradimo. Nemamo dobar reteralni sistem. Pozivamo se na podelu na primarnu, sekundarnu i tercijarnu zaštitu, a nakaradno se odnosimo prema toj primarnoj zaštiti kada gledamo finansijsku konstrukciju. Znači, u finansijama se daleko više izdvaja za sekundarnu i tercijarnu zaštitu. Usmereno je sve na operacione sale, na skenere, na to, a primarna je bačena u zapećak i ona doživljava danas u našem sistemu, ovakvom kakav je, a verujem da takav ipak neće biti u budućnosti, crne dane. Ovo je, ministre, znači i podela kako treba da budu finansije raspoređene u reteralnom sistemu, kako kaže Svetska banka i 1993. godine, i tako uči one koje ste slali na seminare, tako ih edukuje da takva treba da bude raspodela sredstava. Da ja sada završim, nije urađeno kako je trebalo. Da ste vi postupili i po intencijama, nekim drugim, i po nekim drugim dokumentima... Da ne kažem da nismo napravili ni dokument koji je trebalo da napravimo, a pitam se zašto pet godina to niste napravili, kolege iz DOS-a. Vi znate da je "Zdravlje za sve u 21. veku", dokument Svetske zdravstvene organizacije, vas obavezivao da i vi taj dokument donesete za našu zemlju. Što to niste uradili? Objasnite to narodu. Da vidimo, možda su objektivne okolnosti. Mi ćemo razumeti. Zbog toga i toga. Ono što na kraju hoću samo da kažem, da li je tako, verujte, vi koristite i čudne termine. Mi smo stvarno zatečeni. Kažete – promišljena decentralizacija. Pa, na šta to liči? Da vi kažete da vi sprovodite promišljenu decentralizaciju? Znam šta ste hteli da kažete. Vi ste hteli da kažete – balansiranu. Ljudi, svaka je decentralizacija promišljena. Šta vi mislite, kada neko drugi hoće neki drugi model, a ima drugih modela, da to nije promišljeno? Otkud vam pravo da tako govorite? Kakav vam je to novogovor? Znači, vi jedini mislite - to je promišljeno. Kada je drugi model ponuđen, to nije promišljeno. Upotrebljavajte pravilno termine, govorite o balansiranoj, pa nemamo ništa protiv. Znači, gomila stvari. Zašto je do toga došlo? Zato što prepisujete druge i onda frizirate druge dokumente. Ja verujem i da vas neko vreme kolje, da ste i vi u nekom vremenskom cajtnotu, pa radite na nekvalitetan način. Samo toliko, i mislim da ćemo moći dalje da radimo normalno po ovim amandmanima, što je rekao predsednik, predsedavajući, nije predsednik Skupštine tu, uz veći stepen tolerancije. Mi srpski radikali nećemo uzvraćati, sem ukoliko ne budemo izazvani. Ako nas izazivate, mi ćemo reagovati. To da znate.
Hvala vam, gospodine Momčilov. Sledeći će imati reč... Izvinite, po amandmanu, samo da saopštim. Budite ljubazni. Malo strpljenja. Sledeći će imati reč predlagač amandmana Vukosav Tomašević. Predsedavajući me je obavestio da se on prvi prijavio. Potom, po istom amandmanu poslanik Marić. Shvatio sam da postoje različiti tonovi nervoze i ja vas molim, molim vas, zbog samopoštovanja, molim vas sve, obaveštavam kako ću voditi sednicu. Tenzije su velike. Mnogikoji nisu predstavnici narodne volje, za razliku od vas poslanika, naravno da pokušavaju na različite načine da činjenicu što vi svi ovde odgovorno radite, zastupate svoje stavove, nastojite za njih da se izborite, međusobno, bilo sa stanovišta jedne stranke pozicije ili opozicije... Naravno da žele da iskoriste i prave neverovatne tenzije, jer su svesni da će se sutra ovde odlučivati o budžetu države Srbije. I, naravno da bi želeli da se oko tog pitanja, nezavisno od toga kako će ljudi glasati, stranke odlučuju kako će glasati, ali mnogi koji ne predstavljaju narodnu volju iz sve snage nastoje da unesu nervozu. Vi tome, naravno, nećete podleći, a ja sam spreman svaki put da ponovim. Zato sam upozoravao i jedne i druge. Dakle, sposobni ste da, radeći i subotom i nedeljom, predstavite svoje stavove međusobno i ja vas molim da u tom smislu nastavimo, da budemo dostojanstveni. Izvolite, gospodine Tomaševiću.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, ja sam na trenutak napustio salu i to baš u momentu kada me predsedavajući gospodin Mihailović prozvao i pročitao moj amandman. S obzirom da je još uvek rasprava na istom članu, hoću da iskoristim priliku da vas obavestim da povlačim amandman koji sam podneo na član 11. ovog zakona. Naime, ovim članom su utvrđene kategorije građana, odnosno kategorije stanovništva koje su obuhvaćene zdravstvenomzaštitom. Tražio sam da se taj spisak proširi tako što će zdravstvenom zaštitom biti obuhvaćeni monasi i monahinje. Ministar i Vlada su prihvatili moj amandman, ali je bilo neophodno u njemu izvršiti jednu pravnu redakciju. Iz tog razloga je Vlada dala svoj amandman kojim je ovo pravno precizirano. Moj predlog je suštinski prihvaćen. Zbog toga ja ovaj svoj amandman povlačim, a zahvaljujem se i gospodinu ministru i Vladi što su imali razumevanja za moj predlog i što će moj predlog postati sastavni deo ovog zakona. Hvala još jednom.
Hvala vam, gospodine Tomaševiću. Hvala vam i na toleranciji da to niste saopštili unapred, pa ste omogućili da se iznesu stavovi o ovom amandmanu. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije bilo potrebe da predsednik Skupštine malopre ovde u ulozi, kao nekog mirovnjaka, predstavlja ovde Marti Ahtisarija u Skupštini, da govori o nekom pomirenju, o nekakvoj toleranciji. Jednostavno, mi srpski radikali danas nastavljamo ono što smo juče započeli. Raspravljamo o veoma važnim segmentima društvenog života. Raspravljamo o predlozima Vlade Republike Srbije, koji su posle naših istupa juče, a verovatno će tako biti i danas, nažalost, poprilično uplašili građane Srbije. Uplašili su ih zbog toga što je svaka vaša tzv. reforma udarac više za građane Srbije, počev od smanjenja, pa ukidanja penzija, preko ukidanja socijalnog osiguranja u određenim segmentima, a danas imamo zdravstveno osiguranje; to je nešto što je zaista zabrinjavajuće i što plaši građane Srbije. Naši jučerašnji komentari i diskusije izazvali su pozitivne reakcije i stručne javnosti i građana Srbije. Zbog tih reakcija svakako postoji nervoza u ovom parlamentu, ali ne u redovima Srpske radikalne stranke. Mi nemamo razloga da budemo nervozni i vi dobro znate da mi prihvatamo, odnosno da radimo ako treba i 24 časa neprekidno. I, nikada ne pokazujemo da nam je to dosadno, ni da nam je to teško, jer mi radimo svoj posao upravo onako kako obećavamo građanima Srbije u nekoj izbornoj kampanji. Tako se i ponašamo i tako ćemo da radimo i dalje. Kada sam juče, ministre, govorila o slučaju Zemunske bolnice, sećate se i onog pregleda u privatnoj ordinaciji od strane lekara Zemunske bolnice, do viđenja ministre, čula sam juče u komšiluku kada sam se vratila još jednu informaciju. Kaže jedna moja komšinica: "Dobro si ono rekla. Jeste tačno, ali slične stvari se dešavaju i u Domu zdravlja u Šilerovoj ulici u Zemunu." Odnosno u Domu zdravlja, Šilerova u Zemunu. Kaže, tamo oftalmološki pregled dece vrši jedna doktorka i konstatuje šta je u pitanju, ali kaže – ne mogu ja to ovde sve do kraja da vam kažem, nemamo mi ovde određene instrumente za definitivno uspostavljanje dijagnoze, nego vi treba da odete u Vrtlarsku ulicu, to vam je preko puta parka, velikog zemunskog parka. Tamo vi odete sa detetom koje ste doveli na pregled, sačekate 15 minuta, koliko je potrebno toj gospođi da dođe iz ulice Rade Končara do Vrtlarske u Zemunu, i ta ista žena, ta doktorka završi pregled, uspostavi konačnu dijagnozu. Dakle, bez ikakvih dodatnih instrumenata, jer je sve već uradila u domu zdravlja sa instrumentima i ostalim uređajima i opremom koju su u domu zdravlja kupili još srpski radikali 1998. godine i 1999. godine, kada smo opremali i opremili dom zdravlja u Šilerovoj, tako da je jedan od najopremljenijih domova zdravlja u Beogradu. Za tu gospođu doktorku iz doma zdravlja kažu njene kolege da niko sa njom ne sme da se zameri, zato što je u dobrim odnosima sa ministrom zdravlja. Ovo ne tvrdim, tako kažu, a evo sve elemente sam vam dala, proverite, vidite o čemu se radi. Još jedan deo naše jučerašnje diskusije je privukao pažnju javnosti. Takođe su me ljudi jutros pitali – da li je moguće ono što smo juče čuli, što vi radikali pričate, da li je moguće da mi za svoje pare ne možemo da koristimo lekarske usluge onako kako mi hoćemo i da ne možemo da biramo lekare? Kažem građanima – da, takav zakon vam predviđa ministar Tomica Milosavljević, takav zakon će verovatno usvojiti skupštinska većina. Znači, za svoje pare možete da birate frizera, krojača, obućara, sve za svoje pare možete da birate, ali za svoje pare ne možete da birate lekara, nego dobijate lekara kojeg vam tamo izvuku iz šešira. Da li vi možete sa njim da uspostavite određeni kontakt, da li ćete vi na taj način otići od lekara koji vas godinama prati, to više nikoga nije briga, kao što uopšte nije briga Vladu Republike Srbije za zdravlje građana, za život građana, za standard građana uopšte, i to iz dana u dan pokazujete, iz zakona u zakon. U ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 14. Predloga ovog zakona, tako što sam tražila da brišete, da menjate ovaj rogobatni naslov, koji valjda niko živi ne razume. Ovaj naslov mi je dokaz, ministre, da vi niste pročitali zakon, ono što sam vam malopre rekla. Prosto ne mogu da verujem da ovo ne biste primetili, vi ste pismen, obrazovan čovek, da bi vam promaklo da naslov iznad člana bude – Društvena briga za zdravlje na nivou poslodavca. Šta li to znači, da li to neko razume? Zašto ovako komplikovana formulacija kada je moglo jednostavno da se kaže upravo ovako kako sam amandmanom predložila – obaveze poslodavca. Pošto se radi o zakonu o zdravstvenoj zaštiti, onda je potpuno normalno da se naslov – obaveze poslodavca odnosi na obaveze u oblasti zdravstvene zaštite. Vi volite tako, pošto imate jedan problem u vašim službama, ne samo vašeg ministarstva, nego u svim službama, ministarstvima. Naravno, ništa loše neću da kažem za ljude zaposlene u ministarstvu, jer je za rad ministarstva odgovoran isključivo ministar, ali šta vi radite? Vi ovde imate tri saradnice. Jednoj ste rekli – evo vam zakon iz Hrvatske, iz Slovenije, iz Bosne i Hercegovine i svaka sa svog aspekta da napravi nekakav predlog; ono što ste vi danas objašnjavali, kako se dolazi do predloga zakona, sada vam ja objašnjavam kako vi dolazite do predloga zakon. Onda normalno one žene, svaka pročita taj zakon koji ste im vi zadali i onda se iz tih zakona napravi jedan konglomerat, iz tih tri, četiri, pet zakona, zavisi koliko zakona konsultujete i onda imamo tekst koji je pre svega potpuno nerazumljiv. Onda imamo zakone koji imaju više stotina članova i više stotina strana, kao da je to najbitnije, kao da ovo ne može da se uradi u mnogo manje članova, ali jasnih, konciznih, preciznih, koji su jasni svakome ko pročita zakon. Slušate to od mene svaki put kada izađem za govornicu i slušaćete i dalje, i vi i svi ministri. Ja sam pravnik i želim da kao pravnik komentarišem i ovaj i ostale predloge zakona. Onaj stručni deo govore kolege profesori doktori koji zaista to znaju. Dakle, neprihvatljivo je da vi ovakvim nekakvim novogovorom "ulepšavate" tekst zakona, a to apsolutno ništa ne znači, samo pravi zabunu. Nepreciznost je karakteristika svih vaših zakona, nepreciznost, uopštenost, nešto što mi ne možemo da prihvatimo. Kada sam juče o nekom amandmanu govorila rekla sam da vam ne zameram što ste rekli da je odgovor zbog čega ne prihvatate jedan od mojih amandmana isti kao neki prethodni odgovor, jer se radilo o sličnim amandmanima, ali danas vam jako zameram, ministre, što kažete da se amandman koji sam ja podnela ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana koji su podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović na član 14. Predloga zakona. Ja zaista nemam nikakvih dodirnih tačaka, niti moj amandman sa amandmanima ovo dvoje kolega. Ako ste čitali amandman Mehe Omerovića i Ljiljane Nestorović i moj amandman, onda je trebalo da primetite da uopšte nisu isti razlozi zbog čega smo amandmanski intervenisali, oni onako kako jesu, a mi iz SRS ovako kako smo intervenisali. Čak nije ni isti tekst amandmana. Nemojte da potcenjujete inteligenciju ni narodnih poslanika ni građana Srbije. Valjda ste se uverili da mi mnogo dobro radimo ovaj posao, da čitamo svaku reč i ono između redova, što vi mislite da ne može da se pročita. Nemojte više na ovaj način da se igrate sa nama. Uozbiljite se, ministre, jer to je najmanje što možete da pružite kada ste u ovom parlamentu. Ja ne insistiram, niti baš nešto preterano očekujem da ćete da prihvatite neke naše amandmane. Jednim delom to nećete da uradite zato što je vama neprihvatljivo, to je neki koncept u vašim glavama, da nešto što predlažu srpski radikali može da se uklopi u ono što vi radite. S druge strane, jasno je da imate svoj koncept, koji je potpuno drugačiji od koncepta i prilaza rešenju ovog problema koji ima SRS. Naravno, tu nemamo nikakve dileme, ni problema. Mi to razumemo, ali nemojte vi da se ponašate kao da mislite da mi to ne razumemo, pa onda kažete da o članu 14. isto mislimo moj uvaženi kolega Meho Omerović i ja. Naravno da ne mislimo isto i pretpostavljam da ćete to sada da čujete kada kolega Meho Omerović bude obrazlagao svoj amandman. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman, sklonite ovaj rogobatni naslov i stavite bar normalan naslov, makar imali nenormalan zakon.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Omeroviću. Korektnosti radi, prihvataju se često, ne u istom, i amandmani svih stranaka koje odgovorno učestvuju u radu parlamenta. Imali smo primere juče. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u pravu je koleginica Vjerica Radeta, uvek ću se boriti za različito mišljenje i to je suština demokratije i parlamentarizma. Suština amandmana koji smo koleginica Ljiljana Nestorović i ja u ime SDP podneli je u tome da se naslov iznad člana 15. koji glasi: "Društvena briga za zdravlje na nivou pojedinca" promeni i da glasi: "Briga za zdravlje čoveka i građanina". Prema tome, to je naš predlog amandmana i pokušaću bukvalno da nastavim obrazlaganje za ovaj amandman koji ima veze i sa onim što smo podneli na neke prethodne članove. Naime, Vlada Republike Srbije u svom odgovoru i na prošli naš amandman koji se tiče terminologije i zamene društvene za državnu i u ovom amandmanu daje veoma interesantne, čak kada je ovaj član 15. u pitanju veoma problematične, odgovore, odnosno obrazloženja. Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je isti podnet u suprotnosti sa članom 145. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije kojim je uređeno da podnosilac amandmana ne može da podnese više amandmana na isti član predloga zakona, a što je u konkretnom slučaju učinjeno". Molim vas da mi odgovorite gde vi ovde vidite dva amandmana na član 15. ili na naslov iznad člana 15. i ja ću onda da vam čestitam na iskrenosti i na tačnosti u vašem obrazloženju. Ne postoje dva amandmana na član 15. na koji smo koleginica Ljiljana Nestorović i ja dali svoj amandman. Postoji samo jedan jedini naš amandman, a to je ovaj kojim tražimo da se promeni podnaslov, odnosno naslov iznad člana 15. U Prosvetnoj enciklopediji koja je izašla davne 1978. godine, dakle u vreme samoupravljanja, naći ćete na nekoliko stranica određenje raznih pojmova na kojima je počivalo tadanje ustavno uređenje SFRJ, kao što su: društveni dogovori, društveni nadzor, društveni ugovor, društveni proizvod i naravno društveno samoupravljanje, koje je bilo osnov društveno-političkog sistema, a zasnovano na vlasti radničke klase i radnih ljudi. Mislim da je sasvim jasno šta hoću da kažem, ako neko hoće da razume. Imali smo jedan sistem koji je bio zasnovan na koncepciji društvenog, gde ništa nije bilo pojedinačno, pa čak ni državno. Ne želim sa ove vremenske distance da kritikujem takav koncept kada svi znamo da on nije mogao da opstane i da je sve faktički propalo, jer su i privreda i ekonomija uništene i danas živimo u kapitalizmu, hteo to neko da prizna ili ne, u pravnoj državi koju pokušavamo da izgradimo, u kojoj su građani nosioci vlasti i vlasnici. Tako je moralo da bude. Ponavljam, važeći Ustav, sa svim svojim slabostima, ali to je jedini i važeći Ustav države Srbije, iz 1990. godine nema nijednu odredbu o društvenom uređenju. Samo se na jednom mestu pominje društvena briga o deci. Ovih dana gledamo dokle je dovela ta društvena briga o deci – do velikog broja zlostavljane dece, uništavanja dece, dece bez orijentacije, loših službi socijalnog rada, koje nisu u stanju da se nose sa problemima dece. Država preko svojih institucija mora da uzme stvar u svoje ruke, umesto društva koje suštinski ne znači ništa. U odgovoru Vlade takođe nam je rečeno da je u uporednom pravu uobičajeno da se koriste ovi termini kada je u pitanju društveno zdravlje. Mislim da to naprosto nije tačno. Nemoguće je da se u tradicionalno kapitalističkim zemljama pominje društvena briga za zdravlje, pa ni u zemljama koje su pre nas u tranziciji to uradile. Gledali smo Zakon o zdravstvenoj zaštiti Crne Gore, koji je usvojen 3. juna 2004. godine, gde oni kažu: "Zdravstvena zaštita predstavlja skup mjera i aktivnosti na očuvanju i unapređenju zdravlja, sprečavanju i suzbijanju bolesti," itd, "zdravlja građana Republike", "građanin ima pravo, građanin je dužan" itd. Dakle, nigde ni na jednom mestu nemamo društvenu brigu o zdravlju na kome počiva društvena zaštita. Na samom kraju ne bih želeo da se stekne utisak da poričem postojanje društva, ali društvom i problemima društva se bave sociologija, filozofija, istorija i neke druge nauke. Zakone donosi država, dakle, državu predstavljamo preko građana mi kao poslanici Republike Srbije, a ne društvo, i te dve stvari se danas više uopšte ne smeju mešati. One nemaju jedna sa drugom na neki način veze kada je u pitanju donošenje zakona i formulacije koje bi trebalo da proisteknu iz ovoga što smo pokušali kroz amandmane.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre sat i po vremena prigovorio je gospodin ministar kolegi Milkoviću da on ne čita zakone. Trebalo je, gospodine ministre, da pročitate ova obrazloženja koja je neko u vaše ime napisao, odnosno u ime Vlade, i dao poslanicima. Identična je situacija kod mog amandmana, gde sam intervenisala u ime SRS, braneći pre svega naš stav da je takav način kategorisanja, kao što je ovde slučaj u članu 15. gde je naslov - Društvena briga za zdravlje na nivou pojedinca, nešto što je prevaziđeno. To je ne samo naš principijelni stav, nego naša intencija kod eventualne promene važećeg Ustava, te i još neke druge kategorije iz onog realsoc perioda su zadržane u mnogobrojnim zakonima, u nekoj terminologiji. Možda je to nešto ili neko vreme od pre devedesetih godina u kome ste bili pa se niste uklopili sa svojim načinom razmišljanja u ovaj period višestranačja, u nešto modernije, ali jedan kolega je doneo kako su to uradili oni od kojih ste uglavnom prepisali zakon, a tiče se hrvatske ustaške vlasti. Skoro sve ste prepisali, samo što oni kažu društvena skrb na ustaškom novogovoru i umesto član kažu članak, a sve drugo je skoro identično i u mnogim poglavljima se tako ponavlja. Mi smo smatrali da treba da vam ispravimo i da to bude pitkije, ne ovako rogobatno, primerenije našem jeziku i novim načinima koji su sada primenjivi i da se lepo napiše da je to obaveza pojedinca. Jeste obaveza pojedinca, kao što vi kažete, tu se koncepcijski uopšte ne razilazimo u ovom članu 15, da se u granicama svojih znanja i mogućnosti uključuje u društvenu brigu za zdravlje, kao i da povređenom ili bolesnom u hitnom slučaju pruži prvu pomoć i omogući mu dostupnost do hitne medicinske službe. U stavu 2. kaže se da je dužan da čuva sopstveno zdravlje, zdravlje drugih ljudi, životnu i radnu sredinu, da je dužan da se podvrgne obaveznoj vakcinaciji u međunarodnom saobraćaju protiv određenih zaraznih bolesti utvrđenih zakonom kojim se uređuje oblast zaštite stanovništva od zaraznih bolesti, kao i da snosi troškove vakcinacije nastale u postupku sprovođenja te mere. Ovo nije u slučaju, gospodine ministre, kada se radi o nekom unapred utvrđenom turističkom putovanju po ugovoru zato što mi imamo Zakon o turizmu i ugovor o putovanju koji kaže da kada je lice koje se prijavilo za određenu destinaciju osigurano i kada plaća to osiguranje u međunarodnom saobraćaju apsolutno ima pravo na sve troškove koji mu se eventualno dese u nekoj zemlji gde se, ne daj bože, širi neka epidemija ili neka zaraza. Dakle, to smo sada raščistili. Ne možete ništa da nam prigovorite, da kažete da vam čisto eto samo da bismo vas mučili trljamo nos sa amandmanima. Nije tačno. Koncepcijski se ništa ovde ne menja, samo mislimo da je ovo prevaziđen način i kategorija koja ne treba da opstane ni u pravnom prometu. To je naš principijelni stav i mislimo da je to mnogo bolje rešenje. Kada se već ovde govori o obavezi pojedinca, kako smo to želeli da kažemo, iskoristiću priliku da potenciram ono što smatram da je veoma važno. Iako nisam lekar, kao ni mnoge kolege narodni poslanici SRS, veoma temeljno sam se spremila za ovu sednicu i ovaj zakon i pročitala sam sve ovo. To je strateški plan za "Torlak"; pročitala sam ovaj plan i projekat za Institut "Torlak" do 2010. godine od korica do korica, sa nečim što sam apostrofirala i potencirala i imam nameru da vas pitam. Dakle, aktuelizovano je ovih dana, juče je u jutarnjem dnevniku napravljen prilog o tome, putem izveštača koji je išao od jedne do druge apoteke, iz više gradova, da uopšte nema vakcina za grip, sada kada je već na pragu zima i kada će epidemija da se širi. Deset hiljada vakcina je, po informacijama koje je dobio taj novinar, urađeno u Institutu "Torlak" za ovu godinu, iako su mogućnosti mnogo veće. Moram da vas podsetim da je ovaj institut neprekidno radio za vreme onih nezapamćenih ekonomskih i svih drugih sankcija koje su bile sprovedene nad našom zemljom i našim narodom gotovo čitavu deceniju. Kao što su kolege, pre svega doktor Paja Momčilov i ostali lekari iz SRS, više puta rekle, opšte je poznata činjenica da je centrifuga u tom institutu, koji je međunarodno visokog renomea, stara 50 godina. Činjenica da je u ovoj strategiji, ovoj studiji, koju sam čitala i do koje sam došla, urađen kompletan plan i projekat što se tiče finansijske konstrukcije kako bi se ne samo oporavio "Torlak", nego i mogao da konkuriše i svetskim poznatim kućama, kao što je "Aventis", koje su poznate u proizvodnji vakcina i čije ćemo najverovatnije i ove godine morati da uvozimo; da ne govorim o skandalu koji se nedavno desio, da je umesto vakcine bila obična voda i da su građani ogorčeni zbog toga. Znate, kada je već potencirano to da u budućnosti građani, pacijenti neće moći da izaberu svog lekara, stavite se u položaj običnih ljudi, jer vi ste lekar, vi ste ministar, i kako to sada utiče na opšte psihičko stanje ljudi, jer je činjenica da su zaplašeni i da za svoju decu i stari i nemoćni neće moći ove godine da obezbede vakcinu protiv gripa. Da li je to normalno u jednoj državi, za koju vi kažete da je dobila mnoge druge projekte, koje su dobile samo neke zemlje. Opet moram da se vratim, gospodine ministre, na ono što ste spominjali za skoro 60.000 trudnica u našoj zemlji, kako ste vi rekli, diskreciono, a vi ste rekli veoma poverljiv projekat njihovog testiranja na HIV virus. Pravo da vam kažem, nikakve poverljivosti tu nema. Lekari, doduše ginekolozi, koji su mi se javljali, dok ste vi to govorili, iz Kragujevca i koji su renomirani i poznati u toj oblasti čude se jednoj takvoj vašoj izjavi. Dakle, pre svega, svaka trudnica mora da da krv na analizu kada počne da vodi trudnoću i kada dođe kod svog lekara, tako da tu nema ništa tajno i poverljivo. Sa druge strane, u pitanju je, kako oni kažu, jedan ogroman novčani (naravno u evrima) iznos projekta kojim rukovodi izvesni lekar Spasa Anđelić i Mirosinka Dinkić. Neko je ovde rekao – nemojte da spominjete nečiju majku. Nije ona nečija majka. Ona jeste majka ministra finansija i vašeg stranačkog kolege, ali ona je javna ličnost, neko ko se javno eksponira i ona je u ovaj projekat uključena zajedno sa Spasom Anđelićem. Inače, rekli su mi da je čovek sve moguće režime prošao, od Brozovog komunizma, preko svih disidenata, ili kako ih već uzimate, 8. sednice, da je došao na kraju do toga da ove 2005. godine rukovodi tim projektom koji nije ništa drugo nego sistem za pranje para. Kako to ide u toj hijerarhiji? On je na vrhu, zajedno sa Mirosinkom Dinkić, i tako se rade svi projekti, tako se uzimaju ogromne pare; dakle, da li je u pitanju nefrologija, ginekologija, da li je u pitanju hirurgija... Ja ne znam zaista, gospodine ministre, šta je sa vama, ako ste nervozni, izvolite, izađite malo da se smirite, popijte kafu, sokić, neka vas neko izvede, nemojte na takav način da reagujete, govorim o ozbiljnim stvarima. Ovo su ozbiljne primedbe. Dakle, to dolazi do toga da volonteri ili puki volonteri koji su na kraju tog lanca dobiju ručak ili su tu zbog toga što će da popiju sok i kafu, neko za predavanje 50 ili 100 evra, a oni koji su na vrhu ogromne pare za nešto što vi zovete kapitalnim projektom. Da se ne biste na takav način time hvalili, a vaše kolege, pre svega ginekolozi koji su zgranuti zbog toga što ste tako nešto, kao što oni kažu, izvalili sa skupštinske govornice, kao i svi drugi, a pre svega ja, koja sam sve ovo proučila i trudila se da shvatim u čemu je suština, postavljam vam sada, što su postavili i nosioci te analize, to ključno pitanje – da li je za državu, po vašem mišljenju, u ovakvoj konstelaciji i u odnosu budžetskih stavki normalno da se o "Torlaku" uopšte ne vodi računa i da je on pušten niz vodu, kada je u pitanju neki projekat i finansijska projekcija od 20 miliona evra? Poređenja radi, da vam kažem da je to iznos koji je manji od iznosa predviđenog za Agenciju za promociju izvoza. Kada je ustanovljavana Agencija za promociju izvoza i kada je određen taj iznos sredstava, koji je otprilike 20 miliona evra, mi smo postavili pitanje šta je to država Srbija u ovom trenutku spremna da proizvede kada je sve uništeno, od poljoprivrede, preko svih onih mogućih zdravih privrednih grana. Vi sa druge strane imate spreman projekat, ljude i ustanovu koja je svetski poznata, renomirana i gde je potrebno da se finansijskom injekcijom ubaci 20 miliona evra, koja bi ne samo mogla da proizvede, a da zaštiti interes svakog građanina i da brine o njemu kada je u pitanju obična vakcina za grip, nego i da izvozi, da parira ovim malopre spomenutim svetskim kompanijama. To je ono o čemu vi treba da razmišljate i da se za to zalažete kao ministar, i kada se projektuje budžet i na sednicama Vlade, jer je nemoguće da nam date neko drugačije obrazloženje zašto je "Torlak" danas u ovakvoj situaciji kada je u svim ovim budžetskim stavkama ovako za pet sekundi moguće da se pronađe gde se sve troše pare i da se skupi tih 20 miliona evra sa kojima bi se ova renomirana ustanova podigla na najviši mogući nivo i pružila, pre svega, nama građanima Srbije jedan vid sigurnosti, a mogla da parira i da izvozi sve to što proizvede na evropsko i svetsko tržište.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 16. i član 16. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Ispred poslanika SRS kolega Branislav Blažić je podneo amandman i predložio da se naslov iznad člana 16. i član 16. brišu. To je kratak član. Naslov glasi – Plan razvoja zdravstvene zaštite, pa onda član 16. kaže ovako: "Radi obezbeđivanja i sprovođenja društvene brige za zdravlje na nivou Republike, Narodna skupština Republike Srbije donosi plan razvoja zdravstvene zaštite (u daljem tekstu: plan razvoja)." Već sam ranije govorio, mi smo vam predložili ovako, ako vi hoćete da iole sledite nešto što je savremeni put u zdravstvenoj zaštiti; ovo vam je jedna stara komunistička centralistička mera, nepotrebna mera. To je bilo u komunizmu i neko ne može od toga da se izleči i misli da je to dobro. To je dobro za nekoga ko neće da decentralizuje, nego hoće da centralizuje. Dakle, tu mislim na državu i na zdravstvenu zaštitu. Da ne bude prazna reč i da radikali samo izbacuju parole, samo razgrađuju, šta je predlog? Lepo smo vam predložili, kao visokom funkcioneru Svetske zdravstvene organizacije... Samo hoću da kažem da je sedamdesetih godina 39 ljudi sa ovih terena bilo u Svetskoj zdravstvenoj organizaciji; bili su visoki funkcioneri, četvoro je bilo predsednika komiteta u to vreme, četvoro je bilo u inostranstvu predstavnika Svetske zdravstvene organizacije, a najveći broj je bio iz ove zemlje. Znači, mi smo nekad bili i te kako jaki u Svetskoj zdravstvenoj organizaciji, pored toga što smo i osnivači te organizacije, a koliko znam Andrija Štampar je bio predsedavajući te konstitutivne konferencije. Znači, bilo je nekada boljih vremena, kada smo bili daleko cenjeniji u toj organizaciji, kada su naši stručnjaci i te kako bili na ceni. Sada smo spali na to da nam kojeko dolazi iz sveta, nekompetentni stručnjaci, i da nam kroji rešenja. Ako smatrate da je vaš uspeh da ste se oduprli time što ste jednu ovakvu normu ugradili, komunističku, pa kažete, sada mi ravnopravno razgovaramo i izborili smo se za ovo, niste postigli uspeh. To je onda Pirova pobeda vaša. To samo govorim hipotetički, naravno, a sve je moguće da nije i nećete mi sigurno odgovarati, nadam se da razumete šta govorim. Šta mi zagovaramo? Ako smo član Svetske zdravstvene organizacije, postoje programi koje donosi SZO, koje treba da sledimo, da prilagodimo to što je svetski zadatak i trend našim uslovima i da, pričao sam, donosimo zdravstvenu politiku u ovom parlamentu koja će biti obavezujuća tada za sve poslaničke grupe, koja će biti obavezujuća za Vladu i vaše ministarstvo, gde ćete razrađivati strategiju, pa ćete onda davati zakone. I, naravno, na kraju krajeva, iz tih zakona i te politike i strategije proizaći će i programi. Ti programi treba da budu nosilac, zamajac razvoja naše zdravstvene struke, a nikako centralističko, komunističko, etatističko planiranje, kako ga vi zamišljate. To je bila samo naša namera. Mi vam dajemo takav predlog i znamo – usvojiti ga nećete. Svaka čast, ne vama, nego poslaničkoj većini koja će za ovo glasati. Svaka čast Vladi Srbije koja donosi na ovakav način ovakve zakone. Mislim da građani Srbije već uviđaju, i lekarska struka je to uvidela u najvećem broju slučajeva, da ovo nisu dobri zakoni. Poruke koje dobijamo neprekidno govore o tome, od visokih funkcionera čak zdravstvene struke imamo takve informacije, bombardovani smo time. Shvatiće i građani. Ako ovo sve usvojite na ovakav način, kada posledice dođu, onda će biti malo kasno, onda će građani i te kako videti šta se sve danas ovde pričalo i šta se nama u stvari događa. Hvala.
Hvala, gospodine Momčilov. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko od prethodnih govornika je sa nekoliko reči pomenuo Institut "Torlak" i postavio pitanje zašto je Institut "Torlak" upropašten. Vrlo jednostavno, dame i gospodo narodni poslanici – iz "Torlaka" se, kada se uzimaju serumi, vakcine, ne može dobiti provizija. To se dešava ne samo sa "Torlakom", to se dešava sa "Jugoremedijom", vidite i sami koliko se bore tamo oko "Jugoremedije"; to se dešavalo i sa "Galenikom". Izgleda da se oko lekova vrte velike provizije. Kada sam već pomenuo to pitanje, pre nego što pređem na amandman, gospodine predsedniče, da ministru postavim dva poslanička pitanja i tražim da mi se odgovori u pisanom obliku. Prvo, da li je utvrđeno je ko je kupio i uvezao tetabulin, koja zdravstvena ustanova je od njega kupovala i šta je ministar iz svoje nadležnosti preduzeo protiv nadležnih i onih koji su uključeni u ovo. Ako se radi o radnicima zdravstva, da li su onda pokrenute disciplinske mere protiv uvoznika, da li je podneo krivičnu prijavu i dokle se stiglo. Javnost treba da sazna, 19,5 hiljada ljudi je primilo tetabulin i smatralo da je zaštićeno, i zdravlje 19,5 hiljada ljudi je dovedeno u pitanje. Drugo pitanje, kada se uvoze lekovi normalno, onda se raspiše tender itd. Međutim, postoji u zakonu jedna mogućnost, kada je neophodno zbog mogućnosti epidemije, zbog koječega još, da se interventno uveze i po Zakonu o javnim nabavkama taj uvoz ne mora da ide na tender. Pitam ministra – ko uvozi lekove kada je interventni uvoz, kada ne mora da se ide na tender, jer se u narodu već poprilično priča da su vlasnici tih firmi koje uvoze bračni drugovi ili rođaci visokih funkcionera jedne organizacije, šifrovane političke organizacije, neću da joj kažem ime, da ne dam pravo na repliku, pa da ih ima i u Ministarstvu zdravlja. Tražim, kao narodni poslanik, da mi se dostavi spisak onih koji su odabrani i kriterijumi po kojima su odabrani da uvoze lekove interventno. Podneo sam amandman na član 17. i tražim da se član 17 briše, iz prostog razloga što se članom 16. ovog zakona predviđa da Vlada donosi programe zdravstvene zaštite. Dame i gospodo narodni poslanici, program razvoja zdravstvene zaštite je vraćen u prošlost. Smatram da Narodna skupština treba u određenim periodima da donosi dokumenta iz oblasti zdravstvene politike i da Vlada bude ta koja će biti izvršilac. Jeste da tri grane vlasti imamo, zakonodavnu, izvršnu i sudsku, ali zakonodavna je makar malo iznad izvršne i sudske vlasti, jer ministri polažu zakletvu pred poslanicima, a ne obrnuto; sudije polažu zakletvu pred poslanicima, a ne obrnuto. Prema tome, smatram da je najviši nivo na kome može ovo da se uradi upravo Narodna skupština. Vlada na osnovu tih dokumenata koje donese Skupština dalje razrađuje tu temu, iz prostog razloga što znamo - Vlada, čitaj ministar resorni, a to znači da će kompletna materija biti smeštena u ministarstvo i pod okrilje ministra. Zbog toga smatram da ovaj član 17. treba brisati. Kada smo već kod toga koliko se vodi računa o zdravlju u Srbiji, podsetiću vas da su samo iz sanitarnog nadzora u poslednjih nekoliko godina svi bitni poslovi izvučeni. Zakon o sanitarnom nadzoru, "Službeni glasnik" od 2004. godine, sveo je sanitarni nadzor na tri segmenta: zaštita od zaraznih bolesti, zdravstvena ispravnost životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe u proizvodnji, prometu i uvozu i higijenska ispravnost vode za piće. U ranijim zakonima o sanitarnom nadzoru je postojalo uklanjanje otpadnih voda, stručno uklanjanje, kao i otpadnih materijala iz naših industrijskih i zdravstvenih objekata; zaštita od štetnog dejstva jonizujućih zračenja koja se koriste u dijagnostičke i terapijske svrhe u medicini; pa je bila svojevremeno tim zakonom predviđena proizvodnja i promet lekova i otrova, bila je tim zakonom predviđena zaštita od zagađenja vazduha i zemljišta itd. Sve je ovo izvučeno ispod sanitarnog nadzora i više to niko ne kontroliše. Dame i gospodo narodni poslanici, kolika je opasnost, možete da pretpostavite, a samo ću da vas podsetim na jednu sitnicu koja je ovu Srbiju i građane Srbije mnogo koštala. U sredstvima informisanja čitamo da su maligna oboljenja enormno porasla u odnosu na period pre 1999. godine, dakle pre bombardovanja, pa da su se posledice tog bombardovanja već na zdravlju građana Srbije osetile. Smatra se da će taj rast ići još 20 godina i da će biti četiri puta više obolelih od kancerogenih oboljenja (rak, leukemija). Pitam ministarstvo šta je iz svog resora preduzelo da se ova buduća situacija bar predupredi, koliko je moguće. Podsetiću vas da je od kontingenta italijanskih vojnika koji su bili na Kosovu posle bombardovanja 13 ljudi obolelo i umrlo od kancera, da je i profesor Đovani Kazeli, koji je boravio na Kosovu u nekoj studijskoj misiji, vratio se, nedavno umro od raka, da su belgijski vojnici koji su u sastavu KFOR-a takođe obolevali. Oni bar vode evidenciju koliko je njihovih obolelo od raka. Koliko je stanovništva na Kosovu i Metohiji obolelo od raka, nemoguće je doći do podataka, osim podataka koji mogu da se uzmu iz enklava, iz oblasti gde su Srbi i gde su zdravstvene ustanove u rukama srpskih lekara. Onaj deo tamo je tamni vilajet i pitanje je koliko toga ima. Zašto ovo govorim? I moja porodica je imala nesreću da član porodice oboli od kancera. Hvala Bogu, evo 10 godina i izlečila se, ali redovno ide na kontrolu. Došla je u Institut za onkologiju, tamo takoreći nema ničega. Mnogo više para mora da se uloži. Stanje je ako ne kao u ono vreme kad je ona bila, ako ne tako, onda je gore, a prošlo je 10 godina. Znam da će sad ministar da mi kaže da je kupljen aparat, da je kupljeno ovo, da je kupljeno ono, citostatika nema. Ako ih ima, morate ih kupiti, pa onda preko socijalnog pravdati lekove. Bar je to tako bilo pre par meseci, kada je jedna koleginica takođe koristila citostatike. Dame i gospodo narodni poslanici, da se vratim na amandman. Amandman treba usvojiti, ovaj član 17. brisati. Ministru zdravlja, Ministarstvu poruka – vodite računa, jeste da ćete još malo ostati na poziciji na kojoj jeste, ali vodite računa o ovim najkritičnijim oblastima koje napadaju ljudsko zdravlje. Ptičiji grip je na granici, a vakcine protiv gripa nema. Nema ni protiv običnog gripa. Možete malo pročitati, upoznaćete se. Šta to treba da nas zadesi da bi se Ministarstvo trglo iz letargije? Vrlo vam je odgovoran resor. Nemojte, zbog odgovornosti resora, da sutradan odgovarate, a mislim da će već posle marta doći do promene i u ovim klupama i u Ministarstvu.
Hvala vam, gospodine Markoviću. Samo ću vas zamoliti, pošto ste odgovorno govorili i o problemu stanovništva na Kosovu i o ulozi zakonodavne u odnosu na izvršnu vlast, vi ćete sutra biti u Skupštini, jer ne verujem da će danas biti završen stenogram. Zbog naziva ovih lekova, da ne biste dobili netačan odgovor, ako bude potrebe, ljudi će iz stenograma proveriti zajedno sa vama tačan deo pitanja. Hvala vam. Da li još neko želi po amandmanu? (Ne.) Na naziv glave III iznad člana 18. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu IV i članove 19 - 24. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS ovim amandmanom smo tražili brisanje glave IV i svih članova u okviru ove glave: 19, 20, 21, 22, 23. i 24, jer oni sami po sebi nemaju obavezujući karakter, a smatramo da u zakonskoj regulativi treba po svaku cenu izbeći deklarativnost i nepotrebnu opširnost zakona. Ovaj zakon, kao što vidite, ima 278 članova. To je nekako postalo uobičajeno od 2000. godine naovamo, da su zakoni praktično knjige, uputstva za rad, niz nekih deklarativnih odredbi koje ničemu ne vrede i koje se, praktično, ne primenjuju. Zakon mora da bude jasan, koncizan, da se zna šta je čija obaveza, šta je čija dužnost, ko se o čemu stara i, naravno, kaznene odredbe moraju da budu jasne i onaj ko treba da radi i o nečemu treba da brine, ako se o tome ne brine mora da snosi adekvatne konsekvence. Da li to može da bude jednostavnije, konciznije i jasnije? Može. Iz nekih zakona iz okruženja vidimo da je čitava ova glava IV smeštena u jedan jedini član, gde se jasno kaže da svaki građanin ima pravo na zdravstvenu zaštitu i na mogućnost ostvarenja najviše moguće visine zdravlja, u skladu sa odredbama zakona i niko ne sme da ugrozi zdravlje drugih. Jasno i glasno. Ne treba onda da se u pet članova to obrazlaže. Sam član 19. je toliko nejasan. Verujte, trudila sam se da shvatim onoga ko je normirao ovu pravnu normu, šta je hteo da kaže, ali nisam mogla da nađem odgovor. Zbog toga ću da, kao primer nestručnosti, pročitam ovaj član 19: "Načelo pristupačnosti zdravstvene zaštite ostvaruje se obezbeđivanjem odgovarajuće zdravstvene zaštite građanima Republike, koja je fizički, geografski i ekonomski dostupna, odnosno kulturno prihvatljiva, a posebno zdravstvene zaštite na primarnom nivou." Zaista ne znam šta treba ovo da znači, imajući u vidu činjenicu da Narodna skupština nije imala priliku da raspravlja o zdravstvenoj politici, niti da donese bilo kakav dokument za neki period od pet, 10, 20 godina, koji bi bio osnov za reformu zdravstvenog sistema i zakone koji joj se sada predlažu. Šta je osnovni cilj zdravstvene zaštite – da se ostvari najviši mogući nivo očuvanja zdravlja građana i porodice. Da li mi možemo da tvrdimo da to možemo da obezbedimo na osnovu ovog sistemskog zakona? Ne možemo. Nije dovoljno samo doneti zakon, pa da kažemo da možemo da obezbedimo, kad znamo da tamo masa pacijenata čeka da dobije termin za zračenje, recimo, bolesnici oboleli od kancera, pa su srećni ako to mogu da zakažu za mesec, dva ili tri, a znamo da je tu svaki dan veoma važan. Pitamo se zašto mi, građani Srbije, nemamo pravo da znamo kakvo je zdravstveno stanje nacije. Da li nas neko može i mora da obavesti da je, recimo, porast kancerogenih bolesti toliki i toliki iz godine u godinu i kakva se strategija sada pravi i donosi, ukoliko smo svesni te činjenice, i da li je to posledica onoga što tvrdimo da jeste, a verovatno i jeste, dakle bombardovanja i osiromašenog uranijuma koji su NATO agresori bacili na našu zemlju. S druge strane, mi kažemo da nemamo para, nemamo dovoljno mogućnosti da se sa tim borimo. Očekujemo, navodno, neku pomoć iz inostranstva, a ta pomoć se samo ostvaruje kroz ove projekte koje je ministar spomenuo, pa oni koji drže predavanja dobiju 300 evra, a oni koji slušaju ne dobiju ništa. To ide onako piramidalno, pa onaj koji je na vrhu piramide dobije stotine hiljada evra. Mi radimo, navodno, neku edukaciju naših lekara, kojima ta edukacija ne manjka; oni znaju, samo nemaju sa čim i nemaju mogućnosti da primene svoje znanje u potpunosti. Ono što u okviru ove grupe članova, odnosno ove glave naročito bode oči, to je ovaj poslednji član 24, tzv. načelo efikasnosti zdravstvene zaštite. Kaže se: "Načelo efikasnosti zdravstvene zaštite ostvaruje se postizanjem najboljih mogućih rezultata u odnosu na raspoloživa finansijske sredstva, odnosno postizanjem najvišeg nivoa zdravstvene zaštite uz najniži utrošak sredstava." Gde je to moguće? Kakva je ovo sada demagogija? Hoćemo najviši nivo, ne znam koji standard, ali uz najmanji utrošak sredstava. Jedino ako ne mislite da sada otpustimo još 50% zaposlenih u zdravstvenim ustanovama, pa ćemo da smanjimo taj trošak, pa će zdravstvena zaštita da bude bolja, ali nam nije ni to garancija. Možete da smanjite i broj lekara, i medicinskog osoblja i nemedicinskog osoblja, ali to nije garancija da ćemo imati bolju zdravstvenu zaštitu. Ustav garantuje, ma koliko se on ne sviđao nekome, zdravstvenu zaštitu svim građanima Srbije, pod jednakim uslovima, nezavisno od toga ko su, šta su, kako se krste, kojim jezikom govore. Naročito se štite trudnice i deca. Nema potrebe da u zakonu ovako stoji. Nije nam ovo prvi put da i u ovom zakonu ovde trošite šest članova zakona pričajući nešto što je apsolutno nepotrebno. Očigledno da nemate dovoljno stručnih ljudi koji će da se bave barem pravnim normiranjem, a da ne govorim o suštini šta ova pravna norma nama omogućava. Ne omogućava nam ništa. Mi smo se kao odredili šta hoćemo, kako hoćemo, i to je ono što je strategija. Zakon ne treba da sadrži zakon. Strategiju moramo prvo da donesemo, pa tek posle da to razrađujemo i plediramo da to ovo bude neki sistemski zakon. On nažalost niti jeste, niti može to da bude. Problem decentralizacije koju ovde predviđate, pa ste to još nazvali nekom osmišljenom decentralizacijom, ne znam šta to znači, možda to možete da objasnite. Spuštanjem odgovornosti za pojedine zdravstvene ustanove na niži, lokalni nivo ili pokrajinski nivo je samo da operete ruke od odgovornosti i da nametnete nekome ko ima još manje mogućnosti da se o tome zaista na pravi način stara, a da bismo mogli da budemo sigurni da ćemo dobiti adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Ministre, naš kolega iz Trgovišta je govorio za ovom govornicom, ako odete u Trgovište, a ubeđena sam da niste bili, videćete da se oni ne nalaze u 2005. godini. Oni zaista jesu u XIX veku po svim parametrima. Po parametru zdravstvene zaštite sigurno su najosetljiviji i zbog toga kolega tako i reaguje. Ima delova ove naše zemlje koji su zaista u nezavidnoj situaciji, ali ima i u centru, Beogradu. Uzmite zemunsku opštinu, uzmite Batajnicu koja ima 50.000 stanovnika, imate jedan mali dom zdravlja i nemate sve specijalističke službe, nemate ni hitnu službu, za 50.000 stanovnika, i zbog toga se nažalost i građani Mesne zajednice Batajnica i te kako bune i pišu vama i gradonačelniku zbog onog nemilog događaja sa onom devojčicom kojoj nije imao ko da ukaže prvu pomoć. Neverovatno da nam se to dešava, ali nam se dešava. Ako mi u Beogradu imamo takve probleme i ako sa nivoa lokalne samouprave, pogotovu gradskih opština, treba da vodimo računa, pa nam se obraćaju i kažu – treba nam ovaj aparat, možete da nam pomognete da ga kupimo, a mi nemamo para u budžetu za to, onda molimo privrednike – hajte svi da zajedno prikupimo novac, dajte donacije, i kupimo taj aparat i odnesemo, poklonimo domu zdravlja; ako budemo sve radili na tom principu, to vam je isto kada crkvu pravite, onda ne možete da govorite o zdravstvenoj zaštiti i kakvu strategiju imate i kakva je odgovornost države i o nekim principima. Ti principi su onda kako se ko snađe, ko koliko hoće da pomogne, a ne principi koji su obavezujući za državu. Zbog toga tražimo brisanje ovih članova.
Hvala, gospođo Pop-Lazić. Po istom amandmanu reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Moja koleginica Gordana Pop-Lazić je obrazložila zašto smatramo da treba ova načelna razmatranja brisati. Prvo, nemaju obavezujući karakter; drugo, treba izbeći deklarativnost i nepotrebnu opširnost zakona. Pročitaću vam ono što nam je dato kao obrazloženje, da vidite kako se odgovara na naše kratke i jasne poruke, mogu da kažem čak lapidarne. Ovo što smo mi napisali je suština, a evo šta nam se odgovara: "Amandman se ne prihvata iz razloga što su članovima 19. do 24. Predloga zakona definisana načela na kojima se organizuje i sprovodi zdravstvena zaštita kao sveobuhvatna delatnost društva, sa osnovnim ciljem da se ostvari najviši mogući nivo očuvanja zdravlja građana i porodice. Naime, predloženim načelima zdravstvene zaštite postavlja se načelni osnov za sistem zdravstvene zaštite koji je predložen u Predlogu zakona o zdravstvenoj zaštiti. Takođe, mnogi zakoni koji su doneti u Republici Srbiji, kao i u uporednim pravnim sistemima, u sistemskim zakonima kojima se uređuje pojedina oblast, regulišu i načela na kojima se ta oblast organizuje i sprovodi." Koji verbalizam, koja priča i ništa iz toga ne možete da uhvatite. Ja sam se samo javio da kažem da ne bude da mi samo rušimo. Ovde su samo dati neki načelni principi koji su opšteprihvaćeni svuda u svetu i niko neće mimo toga ništa da čini, niti da radi. Imao je ovaj zakon lepu priliku da uradi lepo reteralni sistem koji bi rešio najveći deo potreba našeg stanovništva na primarnom nivou, pa da sekundarni i tercijarni budu oni koji potpomažu sistem. Kod nas je sve naglavačke. Kod nas je glavni tercijarni i sekundarni, a naši mučeni lekari koji rade u primarnoj zdravstvenoj zaštiti potpuno su obezvređeni u ovom sistemu. Oni pišu recepte, čak ne smeju ni da pišu sve recepte, pet lekova danas smeju da napišu i pišu ono što su specijalisti njima rekli da pišu. Oni su pretvoreni u administrativne službenike na jedan najgori mogući i vulgaran način. Da je predlagač ozbiljno ispunio svoj zadatak, on bi lepo pročitao dokument Svetske zdravstvene organizacije "Zdravlje za sve u XXI veku" i definisao bi reteralni sistem u duhu cilja 15 tog sistema. U dokumentu, u tački 15) predložene strategije, počev od procene zdravstvenih potreba, metoda promocije zdravlja i prevencije bolesti, porodično orijentisane zdravstvene zaštite, do uspostavljanja efikasnog reteralnog sistema, sve je predviđeno i objašnjeno kako treba postupati i činiti. Da je tako postupio, predlagač zakona bi dao adekvatne predloge o restrukturisanju domova zdravlja i bolnica i obaveznim indikatorima za merenje kvaliteta i efikasnosti zdravstvenog sistema. Ovako kako je učinjeno nije operativno, već deklarativno i neće dati nikakve pozitivne efekte na rad zdravstvene službe. Ono što kaže gospođa Karol Junger, imate ne znam koliko hiljada bolnica, pa kaže - šta će vam? Smanjite to, imate ionako višak bolničkih postelja. Preorijentišite se na primarnu zdravstvenu zaštitu. Idite na dnevne bolnice, idite na ono što i sami pričate, palijativna nega i sve ostalo što uz to ide, patronaža itd. Znači, vi ne sledite instrukcije ovih globalnih dokumenata Svetske zdravstvene organizacije. Rekao sam, konkretno član 15. Ne pravite reteralni sistem kakav je primeren našem društvu. Mi smo društvo u tranziciji i imamo velikih ekonomskih problema. Vi radite ono što nije najefikasnije. Vi često kažete – mi radimo naše programe i projekte. Dobro je, i treba da ih radite. Svaka čast. Ali, doći će rezultati za 10 godina, a vi treba da znate da postoje dve strategije kada hoćete da smanjite mortalitet i morbiditet. Prva je strategija populaciona, koju vi radite, učite narod, vaspitavate kako treba da se ponaša na dobrovoljnoj bazi. To je dobro. I treba raditi, ne treba prekidati. Ali, postoji i strategija otkrivanja i sprečavanja rizika koja daje efekte za godinu i manje dana. Kao dokaz možete da uzmete samo MONICA projekt. Biće vam jasno šta su Finci uradili. Ide se agresivno, kroz preventivni rad i suzbijanje bolesti, kako vi kažete, na otkrivanje faktora rizika kod populacije. Zna se da je kod nas najviša smrtnost od kardiovaskularnih oboljenja. I onda vi idete na faktore rizika koji su jasni i zbog čega se kod nas najviše i umire. Na kraju, možete delovati preventivno prostim metodama, merenjem telesne mase, određivanjem šećera u krvi, da ne govorim sada sve. Lekari to znaju, pa zna i običan narod. I onda kada izdvojite tu populaciju gde postoje rizični faktori, kad ih suzbijate, vi ćete vrlo brzo imati pomake. Ovako mi tonemo i dalje. Kod nas je u porastu broj pacijenata koji umiru od kardiovaskularnih oboljenja. Ja ću vam dati konkretne podatke za prošlu godinu, dragi moj kolega. I onda mislite da su ove angio-sale rešenje, pa vam onaj tamo lokalni paša u Novom Sadu, kojem je glavni ideal u zdravstvenoj delatnosti da dostigne vas ili ako može, kada ne može da prestigne, da bar bude jednak i ravan vama, pa vam takve amandmane predlaže da sve što vi imate kao ovlašćenja ima i on u Novom Sadu, kupi salu za angio-dijagnostiku 300.000 evra skuplju. Sada objašnjava kako Vojvodina treba da ima bolju salu nego što imaju ovde u Beogradu, i proganja jednog od najvećih stručnjaka i hirurga. Ne znam da li vi u tome učestvujete, ne verujem. Verujem da ste ipakiz toga izuzeti. Vi ovde vršite transplantaciju jetre sa gospodinom Božinom Radevićem koji je u penziji, a ovaj čovek, koji bi mogao "ladno" da ostane bar još dve godine po normalnim zakonskim uslovima, izložen je neviđenom i jezivom progonu nestručnih i zlobnih ljudi. Vi, ministre, treba da izađete i kažete – ljudi, čuvajmo ovog čoveka, koristimo ga dok može da operiše, ne smanjujmo im obim posla. Ja tako vidim vašu ulogu i misiju. Ne znam zašto ne koristite svoje mogućnosti, svoja ovlašćenja. Široka su vam. Vaš autoritet je izuzetno veliki. Očekujem da ćete se vi založiti i da ćete sprečiti progon najvećih, najboljih i najpriznatijih stručnjaka ove zemlje, koji su ujedno i članovi Srpske akademije nauka. Besprizorni tipovi sa margine naše struke dozvolili su sebi, upravo zbog ovih političkih okolnosti, da proganjaju prave, istinske i vredne stručnjake. Zaštitite ih, molim vas.
Zahvaljujem se gospodinu Momčilovu. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Nemate vremena više, gospodine Markoviću, po ovom amandmanu. Dobro. Pošto se niko ne javlja za reč, nastavljamo naredni amandman. Na naslov Glave V amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na naslov glave V. Moram reći da zaista nisam iznenađen što ovaj amandman nije prihvaćen od strane Vlade Republike Srbije. Malo je toga danas što nas može iznenaditi ili praktično ovih poslednjih dana, kada su Vladu Republike Srbije predstavljali ministri iz G17 plus, i kada su na dnevnom redu bili zakoni koje su nam oni predlagali i obrazlagali. Dosta je toga što smo mogli da čujemo i da vidimo, a što se ni na koji način ne može opravdati. Najpre bih podsetio na izjavu koja je neke šokirala, neke nije, kada se govorilo o nadoknadama koje po predlogu iz G17 plus ne treba više da se isplaćuju, a koja se odnose na pokrivanje barem dela troškova sahrana. Tada smo čuli od gospođe Snežane, kako se već preziva, izjavu da mi moramo konačno da se opredelimo da li su nama prioritet živi ili mrtvi ljudi. Očigledno, u njihovom slučaju oni se opredeljuju za žive, a mrtve ćemo valjda ostavljati na ulicama. U tom svetlu treba gledati i ove zakone. I sada je, mislim, ipak jasno da nama prioritet, bar kada se o poslaničkoj grupi G17 plus radi, nisu ni živi ljudi. Umesto najavljenih reformi ovde imamo pokušaj da se kompletno, maltene, zdravstveni sistem reguliše kroz jednu sednicu, kojoj je prethodio najpre načelni pretres, objedinjen za nekoliko zakona, kako bi se to što brže sprovelo. Imali smo do sada neviđenu opstrukciju zakona prilikom njihovog raspravljanja u Odboru za zdravstvo, gde je naš uvaženi doktor profesor Paja Momčilov predsednik Odbora. Sada dolazimo do finalnog i završnog dela ovde u raspravi o pojedinostima, kada naravno poslanička većina pokazuje na jedan jasan način da je zdravlje građana Republike Srbije apsolutno ne zanima. To se može videti i po broju poslanika vladajuće koalicije koji danas ovde prisustvuju, a svakako i po njihovoj zainteresovanosti, odnosno apsolutnoj nezainteresovanosti za raspravu. Ono po čemu je do sada poznatija bila poslanička grupa G17 plus svakako nije bila zaštita zdravlja građana Republike Srbije. Kada pomislite na njih, pre se setite možda uvoza genetski modifikovane soje. Podsetiću vas da do 2000. godine i dolaska DOS-a na vlast mi jednostavno takvih problema nismo imali, ali se tada u vlast uključuju određeni eksperti, i to iz tadašnjeg Saveznog ministarstva za poljoprivredu, na čelu sa Sašom Vitoševićem, Ivanom Dulić, sada već dobro poznatom, i Predragom Sladojevićem. Tada se pričalo da su oni dobili po četiri dinara po uvezenom kilogramu soje. Naravno, genetski modifikovane, iako je tada postojala zabrana uvoza genetski modifikovane soje i to su i sprečavali granični fitosanitarni inspektori. Međutim, zahvaljujući podršci koju su ove interesne grupe, naravno profita radi, imale u drugostepenim organima i u saveznim ministarstvima, taj uvoz se nesmetano nastavio. Godine 2002. čak je izgledalo da će pod pritiskom javnosti i medija biti obustavljen taj uvoz, ali je tada intervencijom tadašnjeg potpredsednika Savezne vlade Miroljuba Labusa nezakonito na sednicu Vlade stavljena odluka o uvozu genetski modifikovane soje, kojoj su se najpre određeni ministri iz Crne Gore protivili, ali su onda zbog pretnje da će ubuduće biti bojkotovani njihovi predlozi i njihova mišljenja odlučili da je genetski modifikovana soja srbijanska stvar, jer se ona i uvozi u Srbiju i ostaje u Srbiji. Oni su prihvatili tu ucenu i na 59. sednici Vlade, održanoj 4. jula 2002. godine, izglasano je da se uprkos zabrani državnih organa radi kontinuiteta dozvoljava uvoz soje. To je naravno kasnije na čelu sa gospođom Dulić-Marković nastavljeno i to je ono što građani trebaju da znaju. Što se tiče amandmana na glavu V, mi iz poslaničke grupe SRS smo predložili da se ovaj naziv koji svakako nije odgovarajući, kaže "Ljudska prava i vrednosti u zdravstvenoj zaštiti i prava pacijenata" promeni i da glasi "Prava građana u zdravstvenoj zaštiti". Moguće je da je opet, a to je inače trend u svim zakonima, prilikom prevođenja sa određenih stranih tekstova došlo do nekih grešaka i opet se u naše zakone ugrađuju termini koji nisu primereni, a posebno se radi o ovim naslovima koji veoma često ne samo da ništa ne znače, već i ne prate nadalje o čemu se u toj glavi radi. Ovde postoji određena nedoslednost i ona se ogleda u tome što se u petoj glavi u naslovu glave govori o ljudskim pravima, a u odredbama se kasnije govori isključivo o pacijentu. O vrednostima u zdravstvenoj zaštiti nigde se kasnije ne govori, osim u naslovima. Mislim da je definitivno i primerenije i preciznije da se ova glava nazove – Prava građana u zdravstvenoj zaštiti, posebno imajući u vidu i to da ukoliko se govori o pacijentima onda se tu postavlja određena pretpostavka, koja svakako nije tačna, da se radi o ljudima koji su bolesni. Zakon o zdravstvenoj zaštiti se naravno ne odnosi samo na one koji imaju neki problem, već se tu mora govoriti o pravima građana, jer zdravstvena zaštita podrazumeva i prevenciju i edukaciju i zdravstvena zaštita je neuporedivo širi pojam i ne može se odnositi i definisati samo za pacijente. Dakle, dosta je toga u narednoj glavi što ne valja, ali ja bih ostavio još malo vremena mojim kolegama pre pauze, a naravno mi ćemo i dalje u raspravi o pojedinostima nastaviti da kritikujemo predložena rešenja.
Ko se po ovom amandmanu javlja za reč? (Niko.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije ja sam u ime SRS podneo amandman na član 29. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti koji glasi: reč "pacijent" se zamenjuje rečju "građanin". Mislim da je rešenje koji nudi moj amandman mnogo prikladnije, jer su i zdrave osobe predmet zbrinjavanja zdravstvene službe. Kada se kaže "pacijent" to se odnosi na već bolesnog čoveka, pa zato ja insistiram da to bude "građanin". Gospodine ministre, složićete se kada se kaže "pacijent" da se misli na bolesnog čoveka, a to znači da se ovaj zakon odnosi samo na bolesne ljude. Ipak mislim da je pravilnije reći "građanin", jer svi ljudi, i zdravi i bolesni, imaju pravo na izbor svog lekara, a takođe mogu i da se obrate lekaru i kada su zdravi, radi nekog saveta ili prevencije bolesti. Prema tome, ne vidim razlog zašto ovo ne biste prihvatili, jedino ako je razlog to što je amandman došao od poslanika iz Srpske radikalne stranke. Znači, svaki građanin ima pravo na slobodan izbor doktora medicine, odnosno doktora stomatologije i zdravstvene ustanove, odnosno slobodan izbor različitih medicinskih procedura u skladu sa zakonom, na osnovu odgovarajućih informacija o mogućim rizicima i posledicama po zdravlje pacijenata. Savremena i uspešna primarna zdravstvena zaštita bitno zavisi od integralnog pristupa prema osnovnim jedinicama kojima se pruža zaštita. Jedinice su: pojedinac tj. građanin, porodica i lokalna društvena zajednica. Zdravstvena politika u ovom predlogu zakona potpuno zanemaruje značaj i ulogu porodice u vaspitanju, promociji zdravlja, pomoći i podršci kod poremećaja zdravlja različitog intenziteta. Poremećaji zdravlja nastaju u porodici i u njoj se i dovršavaju. Funkcionisanje porodice u odnosu na mentalno i fizičko zdravlje tj. porodična medicina mora se podržati i unaprediti na pravi način i organizovano, uostalom to je i stav Evropske unije. Stoga porodično zdravlje ima centralno mesto prema kome treba da bude usmerena zdravstvena politika i organizacija zdravstvene službe na primarnom nivou. Unapređenje rada u primarnoj zaštiti bitno zavisi od integralnog pristupa zaštiti pojedinca, porodice i lokalne društvene zajednice. Treba podsetiti da primarna zaštita predstavlja noseći stub u sistemu zdravstva i da svi projekti i programi rađeni u saradnji sa međunarodnim institucijama favorizuju taj segment službe, jer ekonomska nauka lako dokazuje da su društveni troškovi prevencije niži od direktnih i indirektnih troškova lečenja. Na osnovu svega iznesenog mislim da bi gospodin ministar trebalo da prihvati ovaj moj amandman, jer je zaista ispravnije reći "građanin" nego "pacijent". Ja se nadam, gospodine ministre, da sam uspeo da vas ubedim da je ovo rešenje bolje.
Zahvaljujem se gospodinu Vukoviću. Izvolite, reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da nije važno, a postoje neki uobičajeni termini; jedan od uobičajenih termina za lekare i za zdravstvenu zaštitu jeste da onaj ko dođe kod lekara jeste pacijent. Da li će stajati "građanin" ili će biti "pacijent", suštinu zakona sigurno neće promeniti. Znate, ima onaj uobičajeni termin kod Zakona o trgovini, pa kaže – zaštita kupca. Ne kaže zaštita građana, nego zaštita kupca. I to sigurno neće ništa suštinski promeniti. Nije ništa strašno ni promeniti to u ovom zakonu, ali ne menja suštinu ovog zakona. U prethodnom članu kada je takođe rečeno prava građana u zdravstvenoj zaštiti, ili ljudska prava, kako to piše ovde u zakonu, ljudska prava i vrednosti u zdravstvenoj zaštiti i prava pacijenata, pravo da vam kažem mišljenja sam da je na neki način ovo "ljudska prava i vrednosti u zdravstvenoj zaštiti i prava pacijenata" kompletnije, upravo u odnosu na ovaj član 26. koji to reguliše. Ono što je za mene kao poslanika, lekara i građanina bitno, bitno je ono što proizilazi dalje iz ovog člana 26, pa i iz člana 29. da prati zakon do njegovog zadnjeg člana. Bitno je da se to ispoštuje. Ono što bih mogao možda zameriti ovom članu 29, to je da nije decidirano ovde rečeno, pa kaže: "Svaki pacijent ima pravo na slobodan izbor doktora medicine, odnosno doktora stomatologije i zdravstvene ustanove, odnosno slobodan izbor različitih medicinskih procedura, u skladu sa zakonom, na osnovu odgovarajućih informacija o mogućim rizicima i posledicama po zdravlje pacijenta"; mi znamo da imamo ovde i privatnu i društvenu praksu, pa nije izjednačio privatnu i društvenu praksu. To bi za mene možda bila zamerka, slobodan izbor kako u privatnoj, tako i u društvenoj praksi ili zdravstvenim ustanovama. Inače, sam naziv "pacijent" ili "građanin", to bismo sada mogli reći da nije šija nego vrat, jer u stvari pacijent jeste građanin [[Dobacivanje iz sale: Pacijent je bolestan čovek.]] Ne mora biti, ne idu samo bolesni kod lekara, idu i zdravi, ali idu i da vide da li su bolesni. Niko ne ide iz nekog hira, nego ide da vidi, da proveri. To je jedan uobičajeni termin koji se godinama unazad provlači i ne vidim to kao veliki problem. Naravno, sve se može promeniti, ne menja suštinu zakona, ali ono što je važno meni kao čoveku i lekaru jeste da upravo ovaj član prati do kraja sve ostale članove i da bude ispoštovan od samog početka zakona, pa do završetka i do njegovog zadnjeg člana.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, slažem se sa delom izlaganja mog prethodnika da treba izjednačiti privatnu praksu i zdravstvene ustanove, u smislu zdravstvene zaštite, ali možete uvijati u bilo kakve oblande, neke stvari se ipak ne mogu preformulisati, da ne kažem sakriti. Građanin je građanin, pacijent je građanin koji je oboleo pa je došao u zdravstvenu ustanovu da traži pomoć, da traži lečenje i lek. Prema tome, građanin može birati lekara. Pacijent više nema vremena da ga bira, jer je bolestan i hitno mu treba zdravstvena usluga. Ako je neki od amandmana jasan onda je ovaj amandman jasan i ovaj amandman ide u svrhu popravke ovog teksta koji je poprilično debeo, ali je pitanje koliko je vredan jer debljinom se ne postiže kvalitet. Videli ste kada smo raspravljali o budžetu, budžet je ovoliki i od kada se ministru Dinkiću prohtelo da bude nobelovac on sve deblje budžete piše, a sve je manje para za građane. Prema tome, ne vidim razloga zašto ovaj amandman ne treba usvojiti i zašto ne promeniti reč "pacijent" u reč "građanin". Jeste građanin budući pacijent, jeste i pacijent građanin, ali građanin nije pacijent dok nije potrebno, dok ne ode kod lekara, dok ne oboli, dok ne zatraži zaštitu, lečenje. Da se vratim na temu koju sam malopre počeo, tim pre što će mnogi građani u Srbiji, zahvaljujući tome što su ovi vaši prijatelji 1999. godine sručili nekoliko stotina hiljada tona eksploziva i nekoliko desetina hiljada tona osiromašenog uranijuma na Srbiju, biti budući pacijenti. Zato sam rekao ministru da mnogo više pažnje, mnogo više sredstava, mnogo više nauke mora da se usmeri u taj segment koji se odnosi na kancerogena oboljenja.
Meni su rekli da se nešto kreči, da bi bilo dobro od tri do četiri dati pauzu. Što se mene tiče, mogu da dam i sada pauzu. Samo da saslušamo koleginicu i onda ću dati pauzu.
Pošto govorimo o ovom zakonu, za koji smatram da je vrlo stručan, nisam smatrala da treba da se javim pošto zdravstvo apsolutno nije moja struka. No, kako smo ušli u potpuno laičke i neke vode koje se ne odnose na ovaj zakon, ovde moram da prokomentarišem jednu stvar koja se stalno vrti – pacijent ili građanin. Pacijent nije onaj ko je bolestan. Pacijent je onaj ko traži usluge u medicini. Mogu da budem trudna, nisam bolesna, tražim uslugu u zdravstvu. Pacijent je i životinja kod veterinara, a nije građanin. Tražite vakcinu... Vidim da ste se jako promenili i jako živnuli na pomen trudnoće, ali hajde da potražimo neki drugi primer koji je jednostavniji. Kada dolazite po vakcinu vi ste zdravi jer ne možete da primite vakcinu ako ste bolesni, ali opet tražite zdravstvenu uslugu. Dakle, ovde je u pitanju pacijent, a on je naravno i građanin, ali to nema veze sa ovom pričom i hajde da se vratimo zdravstvu.
Izvolite, doktore.
Nadam se da se završilo ovo krečenje, da ćemo moći da dobijemo pauzu koja nam sleduje, da nas nećete, ne vi lično nego neko preko vas, mrcvariti ovde i terati da radimo pet sati, a znate kojim tempom radimo i koliko smo već ovde. Poštovana koleginice, poštujem što ste izašli, pozdravljam i voleo bih da ima više javljanja naših građana. Pacijent je neko ko ima problem i on se javlja... Gospođo uvažena, nisam vas prekidao, uzdržite se, molim vas, ne vređam vas, nema potrebe da dobacujete, vi ste kulturna žena, nemojte da vas strast povede pa da vi i ja sada ovde polemišemo, nema potrebe. Patient znači pažnja, moraš nekome ukazati pažnju, a kada kažete građanin... Zašto se kaže građanin, zašto insistiramo? Ne da bismo se nadmudrivali sa Ministarstvom, sa vama. Zdravlje je ljudsko pravo, po Konvenciji o ljudskim pravima koju su donele Ujedinjene nacije svaki čovek ima pravo na zdravlje. Prevencija i promocija zdravlja je danas nešto što je ideal. Ne treba lečiti i ovaj zakon ne treba da bude zakon o bolestima. Naš ministar je lepo jedan princip ugradio u zakon o zdravstvenoj zaštiti, o osiguranju, pa je rekao – ne pravimo zakon o bolestima, nego pravimo zakon o zdravlju. Bolje je ne biti bolestan, sprečiti da do bolesti dođe i to je intencija. Zato se građanin stavlja tu. Kod nas ne možeš da kažeš - ljudi, naša država je građanska, Srbija je po našem Ustavu država građana, nije srpskog naroda, što mi radikali zameramo na neki način, što nije to prvo pa drugo, pa onda ako hoćete da govorite o promociji zdravlja i prevenciji vi govorite o građanima. To nije sitna stvar. To znači jedno opredeljenje ne za lečenje i za bolest, nego za suzbijanje bolesti. Mislim da ni predlagači ne misle drugačije, nego su opet nekim sticajem okolnosti davali drugačija rešenja i mislim da i oni misle kao i mi.
Reč ima ministar.
Samo da budemo precizni, patient je onaj koji trpi i pati, a pacijent, koren te reči je latinska reč pacijencija (patientia), koja znači strpljenje. Zašto je ovde navedeno "pacijenti" i zašto nije dobro da u ovom trenutku bude definicija - građani? Zbog toga što je čitav niz članova u ovom delu zakona usklađen sa aktom koji se zove Konvencija o zaštiti ljudskih prava i sa evropskom Poveljom o pravima pacijenata.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Nastavljamo u 15,15 časova. [[Posle pauze – 15.15]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Dozvolite mi da saopštim jednu informaciju o ostavkama narodnih poslanika Sovranija Čonjagića i Vesne Lalić-Dragović. Primili ste ostavke Sovranija Čonjagića i Vesne Lalić-Dragović na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovih ostavki, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2) i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnim poslanicima Sovraniju Čonjagiću i Vesni Lalić-Dragović, danom podnošenja ostavki. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika Narodne skupštine, na predlog Administrativnog odbora, konstatujem da je prestao mandat pre isteka vremena na koje su izabrani narodnim poslanicima Sovraniju Čonjagiću i Vesni Lalić-Dragović, izabranim sa izborne liste G17 plus - Miroljub Labus. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za šta je zadužena Izborna komisija. Nastavljamo dalje rad, samo da ja završim ovaj operativni deo. Da li se još neko javlja povodom člana 29? (Ne.) Na naslov glave VII i član 44. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Hvala, gospodine Anđelkoviću, dobrodošli i vi u naš parlament. Niste bili tu pre podne, evo sada ste stigli...
Gospodine Momčilov, gde sam ja bio pre podne to je moja stvar. Ako već hoćete da znate, bio sam na skupu bivših omladinskih funkcionera, 500 funkcionera, u Brzeću i bilo mi je zadovoljstvo da budem sa tim mladim ljudima. Dakle, juče po podne i danas, tako da se nisam odmarao, ako ste to hteli da kažete.
Nisam ni u kom slučaju, nego samo kažem da uvek postoje neki prioriteti i ovo što ste vi sada izabrali kao prioritet, to je za mene sasvim u redu i ja to pozdravljam, to je za mene u redu, opet kažem, jer omladina je naša budućnost. Prema tome, lepo je što ste tamo bili. Sad se vraćamo na rad, na amandman koji smo uložili ispred SRS, dakle, narodni poslanik Milomir Dunjić je predložio da se naslov glave sedam i član 44. brišu. Da vidite kako glasi taj član 44: "Ako doktor medicine, odnosno specijalista psihijatar, odnosno specijalista neuropsihijatar proceni da je priroda duševne bolesti kod bolesnika takva da može da ugrozi život bolesnika ili život drugih lica ili imovinu, može ga uputiti na bolničko lečenje, a nadležni doktor medicine odgovarajuće stacionarne zdravstvene ustanove primiti na bolničko lečenje bez pristanka samog bolesnika u skladu sa zakonom, s tim da narednog dana po prijemu konzilijum stacionirane zdravstvene ustanove odluči da li će se bolesnik zadržati na bolničkom lečenju." Obrazloženje zašto predlažemo da se ovaj član briše je – ako je tačan navod u zadnjem stavu, pa kaže: "Način i postupak, kao i organizacija i uslovi lečenja duševno bolesnih lica, odnosno smeštaj ovih lica u stacionarne zdravstvene ustanove, urediće se posebnim zakonom", znači, ako će se urediti posebnim zakonom, onda nije potrebno stavljati to ovde. Šta je meni odgovoreno, odnosno gospodinu Dunjiću? Odgovoreno je, sada ću da vam pročitam: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 44. Predloga zakona propisano da će se upućivanje u psihijatrijsku ustanovu bliže urediti posebnim zakonom. Ukoliko bi se prihvatio predloženi amandman, do donošenja posebnog zakona za ovu oblast postojala bi pravna praznina na osnovu čega se pacijenti upućuju u psihijatrijske ustanove, a što bi stvaralo mogućnosti za zloupotrebe u ovoj oblasti, odnosno narušavanje osnovnih ljudskih prava lica obolelih od duševnih bolesti." Vidite kakav je odgovor, po svaku cenu moraš naći način da odbiješ ono što ti neko sugeriše, a poziva se na neku logiku. Šta bi ovo značilo? Dakle, ako ne bismo sada ovo usvojili ovog momenta, onda će psihijatrijski bolesnici lutati gradom i ugrožavati bezbednost, kako svoju, tako i građana Srbije. Zar do sada nema zakona i zar ne postoji sistem prijema i zbrinjavanja psihijatrijskih bolesnika? Zar je do sada ovo kod nas bantutistan, šta je ovo, gde mi živimo, nemojte praviti od Srbije neuređenu zemlju i nemojte karikirati zdravstveni sistem naše zemlje. Ti pacijenti se i do sada na jedan normalan i primeren način hospitalizuju i leče u našim bolnicama. Drugi je problem, daleko veći, što te bolnice nemaju dovoljno materijalnih sredstava i naša društvena briga prema tim, na neki način hendikepiranim, građanima nije možda na zadovoljavajućem nivou, kao što i naš stav, kao sredine, prema njima nije uvek na zadovoljavajućem nivou, pa su oni često dosta izopšteni iz naše zajednice. Samo još dve ili tri stvari želim da kažem. Ovde smo izbegli da radimo pet sati u kontinuitetu. Čuli smo da se negde krečilo, a ja sam pitao da li se kreči u zgradi. Ne kreči se. Bila je priča da kuhinja nešto nije u redu. Kuhinja je u perfektnom redu. Ono što se sada događa i radi sa ovom galamom, to je takođe jedan vid pritiska i upravo stvaranja one atmosfere koja treba da dokaže kako je srpski parlament jedna neozbiljna institucija i da se po svaku cenu našim građanima ogadi ova institucija. Naravno, ovakav žagor i nereagovanje predsedavajućeg po Poslovniku da umiri salu ima istu funkciju, da se obezvredi ono što se govori ovde u jednoj nelegalnoj, sada mogu da kažem potpuno haotičnoj situaciji. Mi tu ne možemo ništa, mi ćemo jednostavno i dalje braniti ove naše stavove. Samo toliko povodom ovog člana.
Zahvaljujem se, gospodine Momčilov. Ne znam kako ste zaključili da je nelegalna situacija. Koliko vidim, ima u sali, nikada veći broj poslanika nije bio. Dakle, ni u redovnim danima nije bilo ovoliko poslanika. Čim ja predsedavam puna je sala. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije na Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti podneo sam amandman na član 45. U našem amandmanu predlažemo da se u stavu 1. tačka 1) menja i da glasi – zdravstvene ustanove u državnom i privatnom vlasništvu. Smatramo da je ova definicija pravilnija i sveobuhvatnija. U tački 2) predlažemo da se izvrši izmena – zdravstveni radnici i zdravstveni saradnici koji zdravstvenu delatnost obavljaju u zdravstvenim ustanovama, kao i druga lica koja se profesionalno bave zdravstvenom delatnošću. Takođe, predlažemo da se u stavu 2. briše odredba koja je u Predlogu zakona predložena. Razlika između zdravstvenih ustanova se može praviti samo na osnovu prava vlasništva, po mišljenju SRS. Nerazumljivo je da privatna praksa može imati samo određene poslove iz zdravstvene delatnosti. Smatramo da ovde treba intervenisati u ovom članu kako je predloženo našim amandmanom. Inspekcijski organi u Ministarstvu zdravlja spadaju u zdravstvenu delatnost. Utoliko SRS predlaže da se izvrše izmene u ovom članu i predlažemo da se ovaj amandman usvoji. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Jojiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svetu i Evropi se pod reformom podrazumevaju suštinske promene u ciljevima zdravstvene politike kao i institucijama zdravstvenog sistema, u skladu sa tim promenama. Dokument o zdravstvenoj politici u svim zemljama donosi najviši zakonodavni organ, a u našem slučaju Narodna skupština Republike Srbije, a u skladu sa tim dokumentom predlažu se strategija, zakoni i programi. Narodna skupština Republike Srbije nije imala priliku da raspravlja o zdravstvenoj politici, donese dokument za određeni vremenski period koji bi bio osnov za reformu zdravstvenog sistema i zakone koji se sada predlažu. Kao zemlja članica Svetske zdravstvene organizacije bili smo dužni da donesemo dokument o ciljevima i merama zdravstvene zaštite, zdravstvene politike, u skladu sa dokumentom SZO "Zdravlje za sve u 21. veku", ali to je izostalo. Ako se ovo ima u vidu, postavlja se pitanje koja zdravstvena politika je poslužila za izradu zakonskih propisa; bez ovakvih primera i bez jasno definisanih ciljeva, kao i stavova definisanih od strane najvišeg zakonodavnog organa, nisu se mogle izbeći brojne nepreciznosti, nejasnoće, kao i druge slabosti. Amandman koji sam podneo u ime SRS na član 46. govori o zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi, vrsti, uslovima za osnivanje i prestanak rada zdravstvenih ustanova. U članu 46. stoji da zdravstvenu ustanovu mogu osnovati republika, AP, lokalna samouprava, pravno ili fizičko lice, pod uslovima propisanim ovim zakonom. Zdravstvene ustanove mogu se osnivati sredstvima u državnoj ili privatnoj svojini, ako zakonom nije drugačije određeno. Taksativno je nabrojano, od doma zdravlja, pa pod tačkom 9) klinički centar. Amandmanom SRS je definisano da se u članu 46. u stavu 2. tačka 5) menja i da glasi – zavod za zaštitu zdravlja, kao i da se briše tačka 8), a to je kliničko-bolnički centar. Tradicionalni i najprimereniji naziv, u duhu Batuta, treba u svakom slučaju zadržati. Nema logike da se i dalje zadržavaju kliničko-bolnički centri. Nije jasno zbog čega se tradicionalni naziv zavoda za zaštitu zdravlja menja u "zavod za javno zdravlje". Termin public health je postojao još u 19. veku, ali ni Vladan Đorđević ni Batut nisu ga prevodili kao javno, već kao narodno zdravlje. Čak je i Andrija Štampar osnovao školu narodnog zdravlja. Institucija koja se bavi narodnim zdravljem, a naročito u domenu uticaja socijalno-ekonomskih faktora na zdravlje, kao i u kreiranju zdravstvene politike, a pre svega kada je u pitanju delokrug rada ove ustanove, sasvim je u redu. U svakom slučaju, ime mu ne treba menjati, jer nije tačno da su sve zemlje u okruženju prihvatile ovo, samo je Hrvatska to uradila. Ako već hoćete da menjate ime, neka bude makar zavod za narodno zdravlje. U obrazloženju Vlade stoji da je promena naziva zavoda za zaštitu zdravlja na novi naziv koji se upotrebljava u Predlogu zakona – zavod za javno zdravlje usklađena sa novom delatnošću ove vrste zdravstvenih ustanova, koja prevazilazi dosadašnje poslove koje je obavljao zavod za zaštitu zdravlja. Mislim da nije adekvatno obrazloženje; tu stoji da se novi naziv ove vrste zdravstvenih ustanova usklađuje sa razvojem nauke u ovoj oblasti, kao i sa uporednim pravnim sredstvima najrazvijenijih evropskih zemalja. Malopre sam demantovao da to stoji. Moram da primetim da je danas ministar malo aktivniji nego juče, a verovatno i na moj apel. Danas ću pokušati još jednom da apelujem da makar jedan amandman SRS usvoji. I, ako ceni mišljenje Odbora za zdravlje podsetiću ga ako ne zna, mada nije bio na tom odboru, pretpostavljam da su savetnici preneli informaciju da je na tom odboru šest članova Odbora glasalo za, a četiri protiv. Doduše, vidim da neki od tih članova koji su glasali protiv više nisu narodni poslanici. Ako uvažavate mišljenje Odbora za zdravlje, a ja vam odgovorno tvrdim da su i predstavnici drugih stranaka koje predstavljaju poziciju, iz Nove Srbije, DSS, takođe glasali za ovaj amandman, i ako pokažete, kao čovek iz struke i kao čovek koji se više puta zalagao za humanost, da umete da cenite rad poslanika SRS i da date doprinos i da izglasate neke od amandmana SRS, neću više da izlazim za govornicu i da pričam, da pokažem prema vama da nije cilj da pričamo i da vas kritikujemo. Imao bih dosta da pričam, pre svega o Domu zdravlja Stari grad, gde ste smenili upravne i nadzorne odbore samo zbog toga što direktor nije bio po vašoj volji, odnosno zbog toga što direktor nije uvažavao ono što upravni i nadzorni odbor radi potpuno, a imam ovoliku dokumentaciju. Vi ste malopre u mom pravcu pogledali i rekli da imam veliku dokumentaciju. Mogu zaista da vam dostavim, a garantujem da kilogram dokumentacije imam iz Doma zdravlja Stari grad, znači u centru Beograda, pa do toga da je, recimo, rukovodstvo Zdravstvenog centra Leskovac zaposlilo 42 radnika iz nemedicinske delatnosti, a onog trenutka kada su došli na vlast danonoćno su upoznavali radnike plakatima koje su lepili na zidove bolnice i u kojima je pisalo - nema nijedno slobodno radno mesto. Imajući u vidu ovakvo ponašanje rukovodstva, postavlja se pitanje kome su ta obaveštenja bila upućena, iz kojih razloga i iz čijih interesa, a verovatno doktorima. Znači, kažem da više neću da se javljam, ali ako je Odbor prihvatio ovaj amandman – obrazložio sam, suštinski vam ništa zakon ne menja, jer vaše primedbe su da vam suštinski menjamo zakon – mislim da treba da pokažete dobru volju. Unapred hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Pošto niste razumeli moju intervenciju, intervenisao sam zbog buke, a ne zbog broja ljudi. Umorili ste se svojim aktivnostima, pa me niste razumeli. (Predsedavajući: Razumeo sam vas, ali kad je puna sala onda ne može da bude baš mirno. Vidite kako je sad mirno i tiho.) Znači, poželjno je da bude galama kad je puna sala i onda je to vašar, kolega. Idemo na ovaj naš član, treba malo da se razbudimo i razmrdamo svi. I ta vaša duhovitost dobro dođe. Ono što zameramo apsolutno, to je izmena termina public health. Moj kolega je ukazao jasno da je taj termin postojao u Engleskoj u 19. veku i da su naši učitelji koje smo spominjali, Batut i svi, to prevodili sa "narodno zdravlje". To apsolutno jezički može da se sledi i dokazuje kako jeste. Ovo je definicija termina za planiranje, organizaciju i upravljanje i rukovođenje zdravstvenim sistemom, jednog od bivših službenika Svetske zdravstvene organizacije. Lepo tamo piše - zdravlje naroda, i kaže ovako: "Termin javno zdravlje se odomaćio kod nas u poslednje vreme i zamenio termin narodno zdravlje, koji je bio dugo u upotrebi. Predlažemo da se vratimo terminu zdravlje naroda ili narodno zdravlje, koji više odgovara našem jeziku." Veliki broj ljudi iz socijalne medicine smatra isto. Oni su nas zamolili da ne propustimo da ovo kažemo. Gospodin ministar je izašao za govornicu... I, ovde su lepo pobrojane razne definicije, šta znači javno zdravstvo, razne konferencije iz 1956. godine, kako je to definisano, pa Vinslouova definicija. Ovde imate i kako engleski komitet definiše public health, pa imate i ono što je izveštaj iz Saitame, sa javnog zdravstvenog samita u Japanu, koji je održan 1991. godine, gde se uvodi termin novog javnog zdravstva i gde se proširuje ono što bi zdravstvo trebalo da obuhvata, da ja sad to sve ne govorim, da ne zamaram sve vas. Pored svega toga, trebalo bi da ostane i dalje ovaj termin "narodno zdravlje", jer on u duhu našeg jezika najbolje objašnjava ono što je ovaj termin obuhvatio. I zavod, kao što predlaže moj kolega Cvetanović, treba da zadrži i to ime. Zavod za varstvo u Sloveniji se ne zove zavod za javno zdravlje. Mašu mi glavom da se zove drugačije. Kako se zove u Ljubljani zavod za zdravlje? Da li je varstvo "javno"? Pitao sam Slovence, kažu da to nije javno. Pitaćemo još, možda su mene obmanuli. Zašto vi bežite i zašto rušite jedan dobar termin koji opisuje pravu stvar, vi ćete to objasniti stručnoj javnosti. Mi vam predlažemo da to ne činite, da ne razgrađujete sistem. Niste vi pametniji od Batuta i od onog našeg prvog utemeljivača koji je ovde pominjan. Mislim da je apsolutno potrebno da prihvatite ovaj amandman. No, vremena se menjaju. Sada je odnos snaga ovakav u ovom parlamentu, daće Bog, za godinu dana ćemo promeniti. Usvojite i to, mi ćemo sigurno vratiti na ono što je normalno, primereno našem jeziku i narodnom duhu.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Predložio sam da se član 55. briše, a član 55. kaže da privatnu praksu može osnovati: 1) nezaposleni zdravstveni radnik sa položenim stručnim ispitom; 2) zdravstveni radnik korisnik starosne penzije, uz saglasnost komore zdravstvenih radnika. Da se ne stekne pogrešan utisak, nemamo ništa protiv da se privatnom praksom mogu baviti ove kategorije zdravstvenih radnika. U principu, nemamo ništa protiv privatne prakse. Zašto tražimo da se ovaj član briše? Upravo zbog toga što želimo da se što više izjednače uslovi za bavljenje zdravstvenom delatnošću svih onih koji mogu time da se bave i da se ne pravi nikakva razlika, bar tamo gde ne mora, između zdravstvenih ustanova. U članu 45. je precizirano da zdravstvenu službu čine zdravstvene ustanove i privatna praksa. Zdravstvene ustanove mogu biti u državnoj svojini i mogu biti u privatnoj svojini. To je po ovom predlogu zakona. Postavlja se pitanje, ako već zdravstvene ustanove mogu biti u državnoj i privatnoj svojini, zašto se uvodi i treća kategorija, a to je privatna praksa? U obrazloženju Vlade, ne znam da li su se nespretno izrazili, ali kao da su hteli da uvrede podnosioca amandmana, kaže se: "Iz predloženog amandmana može se zaključiti da predlagač amandmana nije uočio razliku između zdravstvenih ustanova i drugih oblika zdravstvene službe, odnosno privatne prakse". I te kako smo uočili razliku, ali mi tu razliku ne prihvatamo. Nema nikakvog razloga da se za privatnu praksu već samim njenim nazivom na neki način sugeriše da će onda možda pružati malo niži nivo zaštite od zdravstvene ustanove, a to nije tako. Da nije tako, evo, da malo prošetamo kroz ovaj predlog zakona. U članu 49. se definiše koje uslove mora da zadovolji zdravstvena ustanova da bi se registrovala i da bi mogla da obavlja delatnost. Tu su neke četiri tačke: 1) ako ima određen broj i vrstu zdravstvenih radnika odgovarajućeg stepena stručne spreme; 2) ako ima dijagnostičku, terapijsku i drugu opremu; 3) ako ima odgovarajuće prostorije za prijem, lečenje itd; 4) ako ima odgovarajuću količinu lekova, medicinskih sredstava itd. To su uslovi da bi se registrovala zdravstvena ustanova. U članu 58. imamo pobrojane uslove koje mora da zadovolji privatna praksa. Onda imamo četiri tačke, da ih ponovo ne čitam, sve je to isto, potpuno prepisano. Razlika je jedino u tome što predlagač kaže da privatna praksa, otprilike, ne vrši celokupnu zdravstvenu delatnost, nego samo jedan deo. Uostalom, svaka zdravstvena ustanova ne obavlja čitav spektar zdravstvenih usluga, nego zavisno od nivoa zdravstvene zaštite, onog čime konkretno raspolaže itd. Znači, nema razloga da se ovako na silu i mehanički, klasifikacijama, privatna praksa odvaja od zdravstvenih ustanova čiji je osnivač fizičko lice, odnosno privatnik. Na sednici Odbora za zdravlje čuli smo od ministra koja je tu ključna razlika, sa njegovog stanovišta, a to je da onaj koji osniva privatnu praksu, a to su nezaposlen lekar ili korisnik starosne penzije, da oni fizički sami rade u toj privatnoj praksi, a privatnik koji osnuje svojim kapitalom zdravstvenu ustanovu, otprilike, koliko sam razumeo, ne da ne radi, nego nema čak ni prava da radi. Ne mora da radi. To nije dovoljna razlika, odnosno specifičnost koja zahteva da se potpuno odvoji. Mislim da je namera predlagača da se kroz ovu distinkciju ne dozvoli da se vremenom zdravstvene ustanove čiji je osnivač fizičko lice polako približe zdravstvenim ustanovama u državnom vlasništvu i po drugim osnovama, pravom da učestvuju u sredstvima Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje itd., i da se na neki način sugeriše da je to ipak malo niži nivo zdravstvene zaštite. Ovo može biti prvi korak ako nam je cilj da se izjednači privatna i državna svojina u oblasti zdravstvene zaštite, makar da se ovde kao prvi korak ne pravi ta nekakva diskriminacija.
Zahvaljujem se gospodinu Nedeljkoviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Pre prelaska na sledeći amandman, dozvolite mi da, shodno članu 85. st. 5. i 6, obavestim narodne poslanike da ćemo produžiti današnji rad posle 18,00 časova ukoliko se za to ukaže potreba po završetku rasprave o ovom zakonu, imajući u vidu važnost zakona, a i okončanje sednice. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Ovo je set članova koji uvodi za nas radikale neprimerenu diskriminaciju prema privatnom sektoru. Veštačku podelu na privatnu praksu, koja se tu objašnjava na jedan čudan način, narod ne može shvatiti ni razumeti. Mi prosto kažemo da postoje zdravstvene ustanove i te zdravstvene ustanove mogu biti u privatnom vlasništvu i mogu biti u državnom; to je za nas početak i kraj priče, a vi sada možete zatezati i izmišljati koliko hoćete, nemamo ništa protiv. Malopre mi je gospođa Simić klimala glavom, kaže - zavod za zdravstveno varstvo je zavod za javno zdravlje. Mi pričamo o pridevu ili prilogu? Javno može biti i pridev i prilog. U rečniku Srpske akademije nauka u osmom tomu, nije još urađeno sve, imate pridevsko značenje i šest značenja.Nađite mi tamo ovo vaše da pokriva, pa ćemo da čestitamo ili da se prijavite Leksikografskom zavodu, pa da proširimo to značenje. To stoji u ovom osmom, a gde ste vi našli to, da i ja to kupim. Znači, nemojte mi za imenicu kazati da je pridev, toliko znate jezik. Znači, zavod za zdravstveno varstvo. Varstvo je imenica, koliko ja znam. Možete vi da tvrdite da nije, ono će ostati imenica, verujte, a mi govorimo o pridevu. Pridev je zdravstveno i to je potpuno jasno. Tražili smo da se član 56. u potpunosti briše upravo iz razloga što sada kaže da se privatna praksa može osnovati i onda nabraja kako; kaže se – kao ordinacija lekara, odnosno stomatologa, poliklinika, laboratorija, apoteka, ambulanta, laboratorija za zubnu tehniku i kraj priče. Ovde se privatna praksa ograničava u više vidova. Ako su privatni i državni sektor ravnopravni, onda imaju i ista prava, te se i u privatnom sektoru mogu osnivati sve vrste zdravstvenih ustanova, osim onih kod kojih se pojavljuje javno ovlašćenje, kao što je recimo Zavod za zaštitu zdravlja. Potpuno smo razumeli da ste morali izuzeti izvesne delatnosti i to je zbog opšteg društvenog interesa potrebno. Ne treba dozvoliti baš sve privatnoj praksi, mada će neko hteti i na taj način da diskutuje. Prema tome, smatramo da je ovo jedan potpuno diskriminatorski član. Ukinuli smo prava građanima Srbije da mogu da biraju. Pravi izbor je da ja odaberem hoću li u privatnu ordinaciju, gde su bolji uslovi, ili ću u državnu, gde su opet bolji, ali možda i lošiji uslovi. Ograničili ste to pravo građana na izbor, a to ste deklarisali da omogućujete ovim zakonom i onim o osiguranju, na taj način što ste kazali da je samo fond taj koji sklapa ugovore, a onda iz toga što je fond sklopio mi ćemo moći da biramo. Znači, to je jedan ograničeni izbor i smatramo da to nije u redu, a ovo je diskriminacija privatnog sektora. Postoji jedna interesantna stvar. Letimično sam pogledao štampu. Naporno radimo i teško je pregledati, ali prošao sam kroz medije. Mi raspravljamo o velikom setu vrlo važnih zakona za ovu zemlju, ali interesantno je da je za medije mnogo važnije ko je "preleteo" u koju stranku, ko je kandidat za naredni "prelet". Javne medije i ove razne "lažovizije", kada uključite njihove programe nađete se u raju, onda je stvorena atmosfera blagostanja, jedna napadna prešminkana atmosfera dobrog stanja u društvu, mnogo ne interesuje sve ovo što mi ovde pričamo. To uopšte nije slučajno. I to je jedan od mehanizama koji se uklapa u paket sa krečenjem, radom od pet sati u kontinuitetu, nakon dva dana neprekidnog rada povodom ovih zakona. Mi poslanici SRS apsolutno nećemo da zamaramo ni ovaj personal ovde koji radi, tehnički. Mi se njima izvinjavamo što su oni izloženi da moraju, a nije bilo uopšte potrebe za tim, da na ovakav način rade, da budu odvojeni od svojih najmilijih. Nedelja je, za one koji su hrišćani, dan koji apsolutno nije namenjen za ove stvari. Naravno, mi razumemo i okolnosti kada su vanredni uslovi, kada je rat, mada sve ovo malo liči na rat između SRS i gospodina ministra i njegovog tima. Rat nije, ovo je samo jedna razmena mišljenja, koja su očigledno suprotstavljena. Mi nećemo moći da vam neke stvari ne kažemo, pogotovo ono što nailazi u članu 199, jer ako otvorite najnoviji NIN pročitajte šta su vam kazali za vaša rešenja. Interesantno je, znam da ne volite one koji vam ne aplaudiraju, koji ne prihvataju apriori ono što vi kažete, ali i to je deo javnog mnjenja, pa je korisno imati i tu informaciju.
Zahvaljujem se gospodinu Momčilovu. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 56. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Vučićević. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 56. reguliše kada se i pod kojim uslovima može osnovati privatna praksa. Naravno da zakon treba da bude sveobuhvatan i da precizira tačno uslove ko i kada može osnovati privatnu praksu. Ako sam dobro sagledao ovaj član 56, ovde se vidi kada se može osnovati privatna praksa, u prvom delu; naravno, u drugom delu šta sve privatna praksa ne može obavljati. Evidentno je da je ovde apsolutna diskriminacija privatnog sektora u odnosu na društveni sektor i na zdravstvene ustanove, zato što ne postoji ni jedan jedini razlog da privatna praksa, privatni sektor ne može nešto osnovati ako za to ima uslove, a naravno zna se koji su to uslovi - stručni kadar, opremu, prostor i sve ono što jedna delatnost zahteva za njeno obavljanje. Ali, ono što je interesantno ovde u ovom članu, i zbog čega sam uložio amandman, jeste što u državi Srbiji postoji izvršna, zakonodavna i sudska vlast. Izvršna vlast ne može biti iznad zakonodavne vlasti. I zato, kada se jedan zakon donosi on treba jasno i određeno da precizira određene stvari, kada i pod kojim uslovima se nešto može učiniti, uraditi, ili u ovom slučaju osnovati privatna praksa. Ono što smatram da je strašan problem kod ovog člana 56, to je što kaže da privatnu praksu iz stava 1. tačka 5) i 6) ovog člana može osnovati zdravstveni radnik sa odgovarajućom višom, odnosno srednjom školskom spremom zdravstvene struke, u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona. Naravno, ispod kaže: "Privatnu praksu iz stava 1. tačka 2) ovog člana može osnovati više zdravstvenih radnika sa visokom školskom spremom zdravstvene struke, u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona." Mislim da ovaj zakon treba da propisuje, a nikako se ne mogu donositi propisi kako će se sprovoditi jedan zakon. Podzakonskim aktima ne mogu se propisivati zakonski uslovi za osnivanje privatne prakse. I to je ono što će, naravno, stvoriti mogućnost da nekim podzakonskim aktima bude određen prostor, pa će se tražiti ova oprema, pa ona oprema, pa će naravno neko reći da za privatnu praksu treba 200 kvadrata prostora. Navodim samo kao primer. Mislim da do toga neće doći. I onda će naravno svi ovi ljudi koji imaju mogućnost da otvore privatnu praksu, a nemaju 200 kvadrata, biti onemogućeni da otvore praksu. Zato smatram da kada se donosi zakon, a zakon treba da poboljša trenutna rešenja koja nisu dobra, njime treba regulisati apsolutno sve. I, upravo se slažem sa ministrom, što je na početku rasprave rekao, da zakon može biti i tanji i deblji, i kraći i duži, pa nam naravno nije smetalo ovde da se propiše šta su osnovni uslovi. Naravno, šta je sada nešto što jedna struka zahteva? To je savest svakog lekara koji želi da obavlja privatnu praksu. Naravno, nalaže mu da ima odgovarajuću opremu koja mu je potrebna za obavljanje te delatnosti. Zna se ono što je za svaku ordinaciju, za svaku privatnu praksu neophodno, minimalno neophodno za obavljanje. Ovde je na neki način izvršna vlast preuzela nadležnost zakonodavne vlasti i to će, naravno, u praksi praviti probleme. Žao mi je što se nije imalo razumevanja, a izgleda da se nije imalo razumevanja ni za jedan uloženi amandman i mislim da to nije u redu, jer u ovom zakonu ima i određenih protivurečnosti. Kaže dole – privatna praksa ne može obavljati zdravstvenu delatnost iz oblasti hitne medicinske pomoći. Evo, ja i tu imam jedan amandman, o kome ću posle pričati. Onda se nalaže privatnoj praksi da mora da pruži hitnu medicinsku pomoć. To su sve neke stvari koje su u ovom članu 56. konfuzne i mislim da je neprimereno da izvršna vlast uzme sebi ovlašćenje zakonodavne vlasti. Ako se nešto ne reguliše zakonom, podzakonskim aktima nekim, može se regulisati tako da se jednostavno, u krajnjoj liniji, za jednu delatnost kao što je privatna praksa i onemogući da se ona obavlja. Mislio sam da će ovaj amandman... i apelujem na poslanike da ipak razmisle i da jednostavno ne dozvolimo da izvršna vlast bude starija od zakonodavne vlasti.
Zahvaljujem se gospodinu Vučićeviću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS na Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti podneo sam amandman na član 58. koji glasi: "Briše se član 58". Moram da citiram mog uvaženog kolegu iz vladajuće koalicije koji je na Odboru za zdravlje rekao, ovo je citat: "Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti nije dobar za privatni sektor, jer je dosta represivan, a postojeći zakon je bolji i liberalniji od onoga koji je predložen." Sa ovom njegovom konstatacijom se slažemo i mi iz SRS i kažemo da je zaista tačno da je Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti diskriminatorski prema privatnoj praksi. Uslovi koji se moraju ispuniti moraju biti jedinstveni za privatne zdravstvene ustanove i državne zdravstvene ustanove. Ako su privatni i državni sektor ravnopravni, onda imaju i ista prava, te se i u privatnom sektoru mogu osnivati sve vrste zdravstvenih ustanova, osim možda onih sa javnim ovlašćenjem, kao što je Zavod za zaštitu zdravlja. Ustav Srbije u jednom od svojih članova kaže da su izjednačene ove dve kategorije, dakle državno vlasništvo i privatno vlasništvo su ravnopravni i ne može se uvoditi neravnopravnost i diskriminacija privatnog sektora. Mogu se postaviti uslovi, i ko ih ispuni može da radi, bio to državni ili privatni sektor. Na kraju bih želeo da postavim jedno pitanje gospodinu ministru: zašto nisu isplaćeni radnici koji su otišli svojom voljom u penziju, a vi ste obećali isplatu otpremnina? Samo jedan primer želim da navedem. Više zdravstvenih radnika me zvalo iz kruševačkog okruga i zamolilo da pitam ministra i Vladu zašto nisu ispunili svoje obaveze. Zato tražim, kao poslanik SRS i čovek iz struke, da Vlada odmah izvrši ovu isplatu radnicima i da se prekine sa lažnim obećanjima. Ovo je bila moja obaveza prema zdravstvenim radnicima i svim drugim građanima kojima je dosta lažnih obećanja od ove vlade. Zato se nadam da će ministar prihvatiti moj amandman i bar donekle smanjiti nezadovoljstvo svih zdravstvenih radnika i ostalih građana.
Zahvaljujem se gospodinu Vukoviću. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ja se još samo malo nadovezujem na moga kolegu i kažem – ovo je čitav set članova koji diskriminiše privatnu praksu. Ovo sve što je ovde pobrojano mora da stoji za državni sektor. Ne sme posebno poglavlje biti za privatne. Ne smeju se oni izdvajati posebno, nisu oni crne ovce i šugave ovce. Znači, ista je delatnost i moraju biti isti uslovi. Prema tome, jesu isti, ali vi govorite o privatnoj praksi posebno. Ne mogu oni biti obeleženi, nemate pravo to da radite. Kako ste ovu stvar zamislili, hoću da vam skrenem pažnju samo da je ovaj vaš član u suprotnosti sa članom 46, ako se detaljno pogleda. Onda i delimično sa članom 10, gde se nabrajaju mere društvene brige. Šta vas rukovodi i vodi da ograničite privatnu praksu, sem nekog društvenog interesa? Hajde sada da raspravimo to. Ako vas rukovodi nešto da ne date da privatnik bude u bolnici, da radi privatno i da osnuje bolnicu, ono što smo pričali na Odboru, da ja budem Paja Momčilov, akušer i da osnujem porodilište i da radim u njemu i vi ne date društveni interes. Koji društveni interes to vama daje, kako vi možete da uspostavljate tako nešto, taj vaš društveni interes? Možete ga definisati. U članu 10. niste prevideli ono što ste zabranili privatnom sektoru da je društveni interes. Mi se onda pitamo, pošto tamo niste stavili da je to društveni interes, pa bismo onda razumeli i onda biste vi izašli jasno pred javnost i kažete – ljudi, društveni interes je da se to ograniči. Onda tamo složite u članu 10. da je to društveni interes i onda nama bude mnogo jasnije. Ovako nama ništa nije jasno. Ovo izaziva konfuziju i to je poprilično teško razumeti. Teško je nama lekarima, a tek mogu da mislim kako je teško razumeti građanima Srbije. Prema tome, možete vi raditi kako hoćete, pravničku gimnastiku, ovo nije logično i, na kraju krajeva, ovako se u Evropu ne ide. U Evropi postoje bolnice sa privatnim lekarima, koje mogu biti, kao u Engleskoj, i u državnom vlasništvu, nije to problem. Imate njihov sistem, ali ne možete ograničavati da zdravstvene ustanove dođu samo do jednog srednjeg nivoa, do poliklinike i onda kažete - dalje ne može. Ne možete kazati da je društveni interes, da je u državnim bolnicama situacija bolja. Nije, masa primera vam je ovde navedena da vlada haos u državnim ustanovama. Kolega vam je rekao u Starom gradu šta vam se događa, šta direktor radi. Nezakonito diže plate kome kako hoće, vaša inspekcija to utvrdi, napiše rešenje, a onda vi smenite upravni odbor koji je na to ukazao i nadzorni odbor, pa dovedete drugi, pa vam drugi odbor nadzorni i upravni isto to kaže. Nemojte da nam kažete da je taj državni sektor, društveni sektor, koji sada postaje ovim zakonom monopolista, kvalitetniji i bolji. Nije tačno da će privatizacijom da nastupi haos za zdravlje i građane Srbije. Neće. Jedna privatna ustanova može daleko ekonomičnije da posluje, ako vi propise date i ako kontrolišete sistem na pravi način, da nema zloupotreba; ako je kvalitetan način lečenja, onda nemojte da se bojite da će građani biti uskraćeni. Građani će verovatno privatizacijom kod nas kontrolisano, ono što vi kažete promišljeno, a ja kažem balansirano, biti samo na dobitku.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Samo kratka intervencija koja odgovara na nekoliko pitanja koja su pokrenuta u prethodnim izlaganjima. Iz dokumenta Svetske zdravstvene organizacije - Bolje zdravlje za sve u trećem milenijumu, svi ciljevi iz te strategije Svetske zdravstvene organizacije nalaze se u dokumentu koji se zove "Bolje zdravlje za sve u trećem milenijumu", sa akcionim planom do 2015. godine, koji jeste dokument Ministarstva zdravlja koji je usvojen i na tadašnjem vladinom savetu za zdravstvo i na skupštinskom Odboru za zdravlje i porodicu u prethodnom mandatu. Dakle, strateška dokumenta vezana za politiku i strategiju i te kako postoje. Društvena briga je širi pojam, to ne bih dalje elaborirao, mislim da sam dovoljno već o tome govorio, ali društvena briga podrazumeva zapravo partnerstvo, u najboljem smislu te reči, koje okuplja i Vladu i nevladine organizacije, i pojedince i poslodavce. Prema tome, obrazloženje koje se tiče društvene brige ne bih dalje širio. Prihvaćeno je, naravno, u amandmanima sve što je bilo celishodno i svrsishodno, ukupno od svih amandmana na ovaj zakon jedna petina do jedne četvrtine je prihvaćena. Uopšte nisam pravio analizu koji je amandman iz koje poslaničke grupe došao i naravno da to uopšte nije bio razlog. Razlog za odbijanje nečega je suštinski, a ne bilo kakav formalni. Pominjano je povremeno poverljivo i dobrovoljno testiranje, sa dozom nerazumevanja tog pojma i ja ne bih dalje objašnjavao. Testiranje na HIV mora da bude poverljivo i dobrovoljno zaista, i to su vrlo ozbiljne kategorije. Ima stvari koje se nikada u zdravstvenom sistemu ne decentralizuju, kao što je analiza i praćenje zdravstvenog stanja stanovništva, kao što su planovi i programi, planiranje i razvoj kadrova, a ono drugo je podložno decentralizaciji, međutim, pre toga pažljivoj proceni i promišljanju. Ne bih ulazio u povremene tvrdnje koje nikako ne stoje. Bila je čak izgovorena i rečenica da u Institutu za onkologiju nema ničega. To će bolje prosuditi kolege koje verovatno slušaju, gledaju ili će videti prenetu poruku da li zaista nema ničeg u onkološkim centrima u Srbiji. Kontinuiranost zdravstvene zaštite – u jednom momentu komentarisana su načela. Svakako da mora u ovakvom zakonu da bude načelo funkcionalne povezanosti, načelo stalnog unapređivanja kvaliteta i to jeste značajna novost. Porodična medicina kao pojam nikada nije bila nikakav uslov EU, a ovde je povremeno izgovarana i takva rečenica. Konačno, EU što se tiče organizacije zdravstvenih sistema ne postavlja nikakve uslove. Postoje direktive koje treba da budu inkorporirane i one jesu u svim ovim zakonima onda kada su bile neophodne. Čak se terminološki u poslednje vreme stalno govori - porodična medicina ili opšta medicina sa institucijom izabranog lekara. Izbor doktora i ustanove, ustanova i privatna praksa – treba još jednom razjasniti tu dilemu, jer se povremeno vidi nerazumevanje. Zdravstvena ustanova radi, između ostalog, i saglasno Zakonu o javnim službama. Zdravstvena ustanova može da bude osnovana i od strane pravnog i fizičkog lica. Jedan od poslanika je ovde rekao da li on može da otvori porodilište. Može specijalnu bolnicu za ginekologiju i akušerstvo, koja ima i porodilište. Zašto uopšte privatna praksa definisana kao nešto posebno? Zbog toga što ona jeste posebna, jer se ona osniva ličnim radom nezaposlenog lekara ili penzionisanog, uz saglasnost komore, i on taj posao obavlja kao lični rad privatnog preduzetnika i na njega se primenjuje ovaj zakon i Zakon o privatnom preduzetništvu; na ustanove Zakon o javnim službama. Prema tome, uslovi su jedinstveni, bez obzira na strukturu vlasništva. Može se reći ne jedinstveni, nego potpuno identični, od prvog do poslednjeg slova. Zašto uslovi nisu napisani u zakonu? Zato što podzakonski akt koji reguliše uslove u ovom trenutku ima 100 stranica. Zakon o državnoj upravi koji je upravo Skupština nedavno usvojila sasvim jasno daje ovlašćenja ministru i Ministarstvu da donese akte i pravilnike koji služe za implementiranje i za primenu ovog zakona. U jednom trenutku izgovorena je rečenica iz koje se vidi da je potrebno razjasniti da je pružanje hitne pomoći građanima obaveza svakog zdravstvenog radnika, gde god se on našao, ali obavljanje delatnosti hitne, urgentne medicine je nešto drugo i spada u onaj red delatnosti za koje država procenjuje da je od javnog interesa da budu organizovane samo u ustanovama koje su u državnom vlasništvu. Ponavljam, nema suštinske diskriminacije privatne prakse. Privatna praksa po definiciji je oblik koji se osniva ličnim radom nezaposlenog lekara ili penzionisanog, uz saglasnost komore, i on je obavlja kao privatni preduzetnik. To je razlika. A zdravstvena ustanova ima identične uslove, bez obzira kakva je struktura vlasništva.
Narodni poslanik Paja Momčilov.
Gospodin ministar je odgovorio na neke naše primedbe i to je dobro, ali verovatno vreme i zamor čine svoje. Ono što smo mi govorili nije ovo što vi odgovarate. Bio sam jasan kada sam rekao da je predavač želeo uvođenje porodične medicine, kako preporučuje Svetska zdravstvena organizacija. O tome sam pričao. Potpuno je jasno. Nemojte mi klimati glavom, prekinite sa tim, ponašajte se pristojno. Zamenik ministra ili pomoćnik ministra ili sluškinja ministra, ne znam kako da nazovem, klima glavom i kaže – ne znaš. Dobro, i ako ne znam meni je to dozvoljeno, ja sam poslanik. Vi ste ekspert, kako vas nije sramota to da izjavljujete iz te klupe. Meni je to dozvoljeno, nije vama dozvoljeno. Neka gospodin ministar, on je ovlašćeni predstavnik Vlade, nemojte se trpati gde vam mesto nije, on zastupa Vladu. Vrlo je nekorektno, vi rušite protokol. Ako vam on ne dozvoli da kažete ne smete da govorite. Vi niste ministar. Ne cenite instituciju ministra. Vi njegovu poziciju rušite. Kako vas nije sramota? Kada vam on dozvoli smete da govorite, a da dobacujete, da pravite ovde pijacu i ulicu, to je skandalozno. Kako vas nije sramota? Bože moj, vi ste profesor medicinskog fakulteta. Ja vama nikada ne bih dobacivao na takav način, uvek bih vas saslušao i to sebi ne bih dozvolio. To što vi kažete - ne znaš, kažu vaše kolege možda za vas isto pa ja to ne govorim, neću da kažem. Urazumite se malo, upristojite se, malo bar građanskog poštovanja i kulture pokažite. Vi ste na jednoj visokoj funkciji, nemojte ja da vam držim takve pridike. Da uzmete dokument Evropska definicija porodične medicine iz 2002. godine, i sada ćete kazati - ne znaš, to ste mogli primeniti, po nama, zato što je UNICEF ovde preduzeo istraživanje, možda sa vama ili sa nekim iz "Batuta", i izjasnili su se građani, 70% njih je bilo za porodičnog lekara. Nama je potpuno jasno, gospođo Simić, da Evropska unija ne propisuje šta se mora, ona daje direktive. Ne bi pristale ozbiljne zemlje države članice, jedna Francuska, Nemačka da neko propiše šta moraju da rade. Nama je potpuno jasno da Svetska zdravstvena organizacija kaže da nema idealnog modela i da svako mora sebi naći. Nemojte te stvari da nama spočitavate da mi ne znamo. Vi, gospodine ministre, molim vas dignite malo nivo svojih izlaganja. Znamo da nema idealnog modela i da moramo naći svoj. Nemojte da idete na taj prizeman nivo omalovažavanja. Mi konkretne stvari navodimo, navodimo konkretan dokument i onda neko klima glavom, ne znam. To nije u redu.
Naravno, molim svakog ko učestvuje u radu ovog parlamenta da se shodno svojoj poziciji ponaša. Saradnici da savetuju ministra, narodni poslanici da se obraćaju ministru i poslanicima, tako da se svi nađu na svom mestu. U cilju obavljanja konsultacija, da se ne bismo dalje oko ovoga raspravljali, dajem pauzu od 10 minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo rad. Gospodine Markoviću, znam da se javljate za repliku, ali da li možete da sačekate da ja pročitam nešto. Imajući u vidu da smo pre ove pauze tj. na početku popodnevnog rada konstatovali ostavke narodnih poslanika, pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručeni su vam izveštaji Republičke izborne komisije o izboru narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Miroslavi Gušić i Marku Kronji, izabranim sa izborne liste G17 plus - Miroljub Labus. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Miroslavi Gušić i Marku Kronji. Čestitam narodnim poslanicima na izboru. Izvolite, gospodine Markoviću, sada imate reč, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedna od osnovnih obaveza, jedna od prvih obaveza predsedavajućeg ili predsednika je da čuva dostojanstvo ovog svetlog doma, ovog visokog doma, da čuva dostojanstvo narodnih poslanika. Međutim, u poslednje vreme, u poslednjih nekoliko meseci, došlo je do prakse da ministri izlaze ovde i da drže političke govore, a ministar je tu samo da odgovori na neka pitanja poslanika, ministar je tu da razjasni neke nedoumice koje poslanici imaju u razmatranju zakonskih projekata pre nego što ih usvoje. Pogotovu ne sme da se dozvoli da pomoćno osoblje ministra, bez obzira ko su i šta su, kako su, dobacuje narodnim poslanicima koji izađu ovde i nešto govore. Sledeći put kada se tako nešto desi poslanici SRS će tražiti od predsedavajućeg da sve te zamenike pomoćnika ili činovnike iz ministarstva predsedavajući udalji i omogući normalan rad Skupštine. Neverovatno da pored ministra, koji je tu i koji treba da odgovori poslaniku, dobacuju, klimaju glavom, klibere se, dakle, neki činovnici koji su došli iz ministarstva. Poslanici Srpske radikalne stranke to više neće trpeti.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Da li još neko ima želju da govori po članu 58? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Vučićević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaka reč u zakonu je bitna. Naravno, ima ona čuvena rečenica Staljinova – u Sibir, ne na smrt. Malopre smo pričali, čini mi se, ne znam koji beše član na poglavlje pet, pa smo pričali, pacijent i onda naravno građanin. To se sada ovde... i smatrao sam da je normalan taj termin - građanin. Taj termin - pacijent, već ovde u članu 62. kaže "pruži hitnu medicinsku pomoć svim građanima". Pruži hitnu medicinsku pomoć svim pacijentima, jer to je uobičajeni termin. Ovo čisto ovako da navedem da oni ljudi koji su pravili ovaj zakon nisu baš precizno izmerili svaku reč, pa se negde pominje građanin, a negde se pominje pacijent. Ja sam za to da se pominje pacijent svuda. Nije to bila suština mojih amandmana. Suština mog amandmana jeste, pod broj jedan ovde kaže – privatna praksa je dužna da pruži hitnu medicinsku pomoć svim građanima. Ovim amandmanom koji sam ja podneo želeo sam da na neki način zaštitim privatnu praksu i da kažemo da treba da glasi – pruži hitnu medicinsku pomoć shodno svojim mogućnostima u skladu sa strukom. Zašto? Zato što postoje medicinske prakse različitih profila, a naravno, postoje i različite situacije kada se neko obraća za hitnu medicinsku pomoć, pa se postavlja osnovno pitanje: ako kod jednog stomatologa koji ima praksu dođe neko sa kardiološkim problemima, da li je stručan i da li je njegova privatna praksa opremljena da stručno i adekvatno može pacijentu, ili kako je ovde navedeno - građaninu, pruži hitnu medicinsku pomoć. Mislim da ne može, da može da pruži samo pomoć shodno svojim mogućnostima, a mogućnost je i znanje i, naravno, u skladu sa strukom. Ovo iz razloga što će se u praksi desiti da, upravo kako sam naveo, kardiološki pacijent dođe u privatnu praksu kod lekara, da ovaj nije stručan da mu pruži pomoć, da izgubi dovoljno vremena i da ga to košta života. Naravno, iz toga onda proizilaze druge komplikacije da će neko da vam kaže da ste vi zadržali pacijenta određeno vreme, a da je to vreme bilo dovoljno da je, da se javio adekvatnoj zdravstvenoj službi, imao šanse da preživi. Drugi deo amandmana odnosi se na tačku 5) koja kaže da privatna praksa treba da istakne cenovnik zdravstvenih usluga i izda račun za pružene zdravstvene usluge. Naravno, složio bih se apsolutno sa ovom tačkom 5) kako stoji u zakonu, kada bi tu obavezu imalo, naravno, i društveno zdravstvo ili zdravstvene ustanove. Smatram da upravo to da istakne cenovnik zdravstvenih usluga prvenstveno mora važiti za društveno zdravstvo, jer je to od mnogo većeg interesa za pacijente, a na neki način kod privatnika mi to izgleda više na kasapnicu nego na privatnu praksu. Izdavanje računa, pošto zdravstvene ustanove ne podležu izdavanju i kucanju fiskalnih računa, apsolutno smatram normalnim, na zahtev pacijenta. Treći deo zbog kojeg sam uložio amandman ovde u zakonu kaže – organizuje, odnosno obezbeđuje mere za odlaganje, odnosno uništavanje medicinskog otpada, u skladu sa zakonom. Mislim da će ovo stvoriti strašan problem privatnoj praksi, a smatram to vrlo ozbiljnom tačkom i da je neophodno da se reguliše način odlaganja medicinskog otpada. Ako to bude obaveza svake privatne prakse to će znatno poskupeti otvaranje privatne prakse i onemogućiti mnogim mladimljudima i onim ljudima koji imaju želje da se organizuju i otvore privatnu praksu. Naravno, smatram da se taj medicinski otpad sada neadekvatno odlaže. Treba na zakonit način odlagati, jer to stvara dosta problema, da ne objašnjavam ovde. Smatrao sam da bi uništavanje medicinskog otpada, kao obaveza koja bi se nametnula svakoj privatnoj praksi pojedinačno, bio veliki izdatak za privatnu praksu. Zato sam predložio da se ova tačka 7) promeni i da glasi – organizuje, odnosno obezbeđuje mere za odlaganje, odnosno uništavanje medicinskog otpada, zaključivanjem ugovora sa najbližom zdravstvenom ustanovom koja mora obezbediti odlaganje i uništavanje medicinskog otpada, u skladu sa zakonom. Zašto? Zato što se odmah u članu 63. navodi – privatna praksa mora (da ne čitam sve) obezbediti stalno dostupan sanitetski prevoz, zaključivanjem ugovora sa najbližom zdravstvenom ustanovom koja može obezbediti sanitetski prevoz. Onda kaže da i neke druge dijagnostičke metode privatna praksa mora imati upravo zaključivanjem ugovora sa najbližom zdravstvenom ustanovom, odnosno privatnom praksom. Smatram da svaka zdravstvena ustanova poseduje mogućnosti za prikupljanje i uništavanje medicinskog otpada i da će u budućnosti, ako želimo da uđemo u EU, morati na savremen način da prikuplja, odlaže i prerađuje medicinski otpad. Sklapanje ugovora privatnih praksi sa državnom ustanovom za odlaganje i preradu medicinskog otpada samo bi koristilo društvu, a samim tim i doprinelo da bi društveni sektor, koji bi to radio i za privatni sektor, mogao sebi da obezbedi dodatna finansijska sredstva, a da bi tim i prihvatanjem ovih amandmana sve ovo bilo regulisano. Ne vidim ni jedan jedini razlog da se ovaj amandman ne prihvati, jer sve što je rečeno ovde apsolutno je rečeno dobronamerno, a naravno sve u želji da se pospeši privatna praksa i privatno preduzetništvo, što je cilj i intencija ove države, a naravno i budućnost. Naravno, da to otvaranje tih privatnih praksi bude na neki način moguće i onim ljudima koji nemaju velika sredstva, a žele da kroz tu privatnu praksu izdržavaju sebe i svoju porodicu. Želim da kažem, ovaj prvi član, a malopre je ministar rekao, kaže – privatna praksa je dužna da pruži hitnu medicinsku pomoć. U članu 56, što sam rekao da je u koliziji, kaže se da privatna praksa ne može obavljati zdravstvenu delatnost iz oblasti hitne medicinske pomoći. Tako piše: hitne medicinske pomoći i hitna medicinska pomoć. Razumeo bih da je ovde napisano "iz hitne, urgentne medicine", što je već nešto kompleksnije, pa da kaže – privatna praksa ne može obavljati delatnost iz hitne i urgentne medicine. To bi za mene bilo u redu i to bi za mene bila razlika. Mi znamo šta je prva pomoć, šta je hitna pomoć, a pogotovo to treba da znaju lekari. Prvu pomoć pruža svaki čovek ili građanin, a pogotovo oni koji imaju vozačku dozvolu, jer to je sastavni deo obuke za dobijanje vozačke dozvole. To je prva pomoć. Hitnu pomoć, opet, edukovani ljudi, lekari i apsolutno čitam kako je napisano, pa to tako i tumačim. To bi bila suština izmene ovog člana 62. za koji apsolutno mislim, ako bi se ovi amandmani prihvatili, samo bismo na neki način regulisali bliže neke stvari da ne dolazi do stručnih grešaka, olakšala bi se mogućnost otvaranja ordinacija i regulisanje odlaganja medicinskog otpada. Mislim, možda grešim, ne smem biti sto posto siguran, da minimalno oko 30 hiljada evra košta neka mini komora za odlaganje i preradu medicinskog otpada, što apsolutno mislim da će opteretiti sve privatne ordinacije i da će mnogima onemogućiti da se bave tom delatnošću.
Zahvaljujem se, gospodine Vučićeviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Nadam se ne, da je dovoljno razjašnjen. Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radoslav Jović i Nikola Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radoslav Jović i Nikola Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Vučićević. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 64. reguliše kada i pod kojim uslovima se privatna praksa briše iz registra, pa onda nabraja, pa u tački 5) kaže – ako osnivač privatne prakse zasnuje radni odnos, odnosno počne da obavlja drugu samostalnu delatnost kao osnovno zanimanje, odnosno ako bude izabran, imenovan ili postavljen na određenu funkciju u državnom organu, odnosno organu teritorijalne autonomije ili jedinice lokalne samouprave, za koju prima platu. Predložio sam da se ova tačka promeni i da glasi – ako osnivač privatne prakse zasnuje radni odnos, odnosno počne da obavlja drugu samostalnu delatnost kao osnovno zanimanje, odnosno ako bude izabran, imenovan ili postavljen na određenu funkciju u državnom organu, odnosno organu teritorijalne autonomije ili jedinice lokalne samouprave, u slučaju postojanja sukoba interesa. Znači, ostao je apsolutno identičan član 64. tačka 5) kako piše u zakonu, samo što je dodato: "u slučaju postojanja sukoba interesa". Zašto? Mislim da nije u redu da osnivači privatne prakse ne mogu biti birani, izabrani i postavljani u navedene državne organe, u odnosu na sve druge građane i zanimanja. Ne vidim ni jedan jedini razlog da neko mora ugasiti privatnu praksu, da ona ne može da miruje, da mora po završenoj funkciji, samo zato što je poslanik, zato što su ga građani izabrali, zato što je odbornik, ugasiti, da čak nije predviđena mogućnost mirovanja. Ne vidim ni jedan jedini razlog zašto ne bi mogao da obavlja delatnost. Zašto sada, primera radi, jedan savezni poslanik treba da ugasi praksu, ako je njihovo zasedanje jednom u mesec dana ili jednom u tri meseca? Zašto jedan odbornik u lokalnom parlamentu treba da ugasi praksu i ne može da se bavi svojom delatnošću, kada nema sukoba interesa, obavlja privatnu praksu, a jednom u tri meseca ima zasedanje u lokalnom parlamentu? Mislim da je to nepravedno, da to nije u redu, jer bi po tom osnovu svi narodni poslanici i odbornici trebalo da izgube svoja radna mesta ili da im se ugase, pa kad završe mandat da se ponovo zapošljavaju i da traže radno mesto. To je jedan razlog. Drugi razlog, ne vidim prava i otkud to pravo da se briše, ako neko otvori drugu delatnost. Zakon i Ustav dozvoljavaju da možete obavljati više delatnosti. Po osnovu svih tih delatnosti plaćate doprinose. Da li imate jednu, dve ili tri delatnosti, plaćate doprinose. Nekada je bilo da se plaća doprinos samo na otvorenu jednu delatnost, kasnije je uvedeno da se plaća doprinos za svaku delatnost. Pogotovo kada znamo da se u nekim prethodnim članovima kaže da ministar određuje da li će se raditi u jednoj ili dve smene, određuje radno vreme, što isto mislim da nije najidealnije rešenje, jer za mene je idealno rešenje da ministar propisuje minimalno radno vreme, a da li ću ja raditi jednu, dve ili tri smene, da li ću izdržati da radim 24 časa ili ću raditi 8 časova, to je stvar pojedinca, pogotovo čoveka koji ima privatnu praksu i plaća porez, doprinose i samostalno zarađuje za život. Ako meni ministar propiše da radim jednu smenu, onda ja želim da radim drugu delatnost u drugoj smeni; ili, druge delatnosti ne propisuju da mora da radi osnivač. Mogu osnovati samostalnu trgovinsku delatnost, gde ću ja biti nosilac samostalne trgovinske delatnosti, ali ću angažovati ljude koji će to obavljati. Ne vidim baš nijedan razlog da se ovaj član 64. tačka 5) odnosi ovako rigorozno prema privatnoj praksi. Smatram da sve to može ali pod jednim uslovom – ako postoji sukob interesa. Tamo gde nema sukoba interesa ne treba biti tako rigorozan, treba biti popustljiv i liberalan i dozvoliti ljudima da shodno svojim mogućnostima rade i obavljaju svoju delatnost i dati pravo, što je Ustavom zagarantovano svakome, da može biti biran i postavljan na određene funkcije, a da ne treba trpeti konsekvence i biti za to kažnjen. Mislim da se ljudima koji imaju privatnu praksu ovim članom na neki način zabranjuje da se kandiduju i da budu birani, jer su uslovljeni zatvaranjem svoje prakse, što nije u redu. Nadam se da će ministar shvatiti da to ograničava neke ljude da budu u parlamentu, da se u svojoj sredini kandiduju i za odbornike, a da, ako ne postoji sukob interesa... A sukob interesa bi bio da neko ima privatnu praksu i da bude ministar zdravlja, onda razumem da morate ili da se odreknete privatne prakse ili bolnice, ili da budete ministar zdravlja. To je u redu. Ako toga nema, onda ne vidim ni jedan jedini razlog. Nadam se da će se izaći u susret ovom amandmanu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 67. i člana 67. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti u ovom trenutku nije dao odgovor na pitanje sistema i uređivanja zdravstvene službe. Zdravstvena služba predviđena ovakvim predlogom zakona ne može da zadovolji potrebe građana. Te potrebe zahtevaju da naši građani u ovom sistemu zaštite budu zadovoljni. Ako se izvrši samo kratka analiza i ako biste pitali bilo kog građanina ove naše države da li je zadovoljan sadašnjim stanjem zdravstvene zaštite, on će vam reći, odnosno većina će ih reći da nisu zadovoljni. A ovaj zakon ništa radikalno ne poboljšava stanje u ovoj oblasti. Smatramo da ovaj zakon i sa brojem prispelih amandmana ukazuje da nije dovoljno definisan i kao takav neće proći onako kako to treba da prođe ovaj zakon. Mi kao Srpska radikalna stranka nećemo glasati za ovakav predlog. Našim amandmanima ukazujemo i želimo da pomerimo nit ovog zakona u korist građana, ali smo videli da predlagač ne prihvata naše amandmane i da su uglavnom odgovori na naše amandmane neodgovorni. Podneo sam amandman na član 67. ovog zakona ispred SRS i želimo da se ovaj član izmeni u smislu da se iznad člana 67. podnaslov "Procena zdravstvenih tehnologija" zameni sa: "Uvođenje novih zdravstvenih tehnologija i procena kvaliteta zdravstvenih tehnologija koje su upotrebi". U članu 67. u svim stavovima reči "procena zdravstvenih tehnologija" u odgovarajućem padežu se zamenjuju rečima "uvođenje novih i ocena kvaliteta zdravstvenih tehnologija koje su u upotrebi". Ovo je novina u odnosu na dosadašnji sistem procene zdravstvenih tehnologija koju obavlja nadležna komisija za procenu zdravstvenih tehnologija. Mi smatramo da u tu novinu treba ugraditi: "uvođenjem novih i ocena kvaliteta zdravstvenih tehnologija koje su u upotrebi". Poglavlje zdravstvenih tehnologija je nedorečeno. Govori se o proceduri procene na krajnje uopšten način. Ministarstvo bi trebalo da usvoji akt u kojem su propisane tehnologije na sva tri nivoa zdravstvene zaštite i da se na osnovu toga vrši procena primene uvođenja novih tehnologija. Treba da podleže kontroli, ali po međunarodno prihvaćenoj metodologiji evaluacije, postojeće prednosti, uključujući i ekonomske, koje pruža nova tehnologija. Sve te racionalizacije mi pozdravljamo, ali ne na štetu građana, odnosno pacijenata. Ta nova saznanja treba ugrađivati i mislim da zdravstvena struka to svakodnevno radi. Mislim da smo malo i zaostali u tom smislu, da ne navodim prilike koje smo imali u prethodnom periodu, do sada smo manje kao društvo ulagali u te nove tehnologije. Nekada je bilo više interesa, verovatno i para, i tada smo gradili i izgrađivali objekte koji danas čine okosnicu zdravstvenog sistema. Nema nigde na svetu da se bilo koja nova tehnologija uvodi u sistem zaštite mimo nadležnog ministarstva, a u okviru tog ministarstva postoje i te stručne ekspertske komisije. Znači, ovim članom 67. mi vas samo uvodimo u obaveznost i ta obaveznost je u korist građana. Te komisije koje daju procenu o zdravstvenim tehnologijama su sled stvari koje moraju da teku u pravcu kvalitetnijeg zdravstvenog sistema. Obrazloženje koje sam dobio na ovaj amandman nije u skladu sa mojom željom i idejom da poboljšam ovaj zakon. Moj amandman ima za cilj da popravi ovaj zakon, kao što sam govorio u uvodu o obrazloženju ovog mog amandmana. Zakoni kao ovaj, uz veliki broj članova, čine uputstvo. Mi to ne želimo. Mi želimo da zakon bude kratak, jasan i koncizan i da bude prihvatljiv i svrsishodan za sve građane Srbije. U ovom zakonu se ukidaju određene norme zdravstvene zaštite. Mi smo vam na to našim amandmanima ukazivali i ukazujemo.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Vitomiru Plužareviću. Da li se još neko po ovom amandmanu javlja za reč? (Ne.) Na član 71. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Blagica Kostić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Gospodin Krasić Zoran je ispred SRS uložio amandman na član 71. Član 71. ima nadnaslov - Zabrana reklamiranja. U stavu 1. kaže da je zabranjeno oglašavanje, odnosno reklamiranje zdravstvenih usluga, stručno-medicinskih postupaka i metoda zdravstvene zaštite, uključujući zdravstvene usluge itd. U stavu 2. kaže: "Dozvoljeno je oglašavanje naziva zdravstvene ustanove, odnosno poslovnog imena privatne prakse, sedišta, delatnosti koja je utvrđena rešenjem o ispunjenosti uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti, kao i radnog vremena". Sledi stav 3. koji glasi: "Rezultati u primeni stručno-medicinskih metoda i postupaka zdravstvene zaštite mogu se saopštavati samo na stručnim i naučnim skupovima i objavljivati u stručnim i naučnim časopisima i publikacijama". Naša intervencija, odnosno intervencija gospodina Krasića, koji je veoma ugledan pravnik, koji je tvorac socijalnog programa, nalazio se na čelu tog tima koji je radio taj program... Često se kaže – nemate programa. Ali, mi imamo taj program. Smatramo da rezultati rada zdravstvenih ustanova treba da budu dostupni široj javnosti i to, samo po sebi, ne predstavlja reklamiranje. Ako ovako nešto predvidite dolazite u koliziju sa članom 41. Taj član 41. glasi: "Građani Republike imaju pravo na informacije koje su potrebne za očuvanje zdravlja i sticanje zdravih životnih navika, kao i informacije o štetnim faktorima životne i radne sredine, koji mogu imati negativne posledice po zdravlje." Znači, informacije za očuvanje zdravlja. Mislimo da je apsolutno potrebno da građani budu informisani o svim rezultatima koji se postižu u lečenju u zdravstvenim ustanovama. Juče ste imali prilike da vidite ministra ovde koji je dva puta izlazio za govornicu koji je saopštio jednu dobru vest. Rekao je – uspešna transplantacija. Ministre, vi ste prvi prekršili član 71, vi ste saopštili rezultat lečenja. Čak ste rekli i uspešno. Da ste rekli da je urađena operacija a da niste vrednovali "uspešno", mi bismo kazali – evo, imamo informaciju o jednom događaju, ali vi ste vrednovali da je to uspešno. Stenogram sam gledao, naravno vi ćete proveriti stenogram, ništa ne govorimo napamet, znači vi ste izreklamirali. Ako vi možete, pustite i druge da kažu – uspešno smo izlečili toliko srčanih bolesnika, ovoga i onoga. Zašto bi to bilo nešto što bi bilo reklamiranje? Kada bi se govorila neistina i kada bi se pozivalo – dođite kod mene, ja sam bolji od drugih, to bi bilo nešto drugo i to je sasvim jasno. Prema tome, građani više nisu naivni. Danas imate i internet. Na internetu postoje sajtovi i vi ne možete zabraniti nikome da na sajtu prikaže i rezultate svoga rada. Otiđite u Ameriku, u Englesku, videćete sve velike bolnice, videćete da tamo možete da se informišete šta oni rade. Poznato vam je da ljudi mogu svoje radove da prezentuju preko interneta. Ako je na internetu dostupan stručni rad svakog lekara i ako se smatra da je to u redu, zašto zabranjujete našim građanima da idu po internetu i da gledaju rezultate koji su u radovima objavljeni? Nećete to moći. Ovako, mislim da se ništa ne postiže i ako čovek dobro radi ili loše radi, pacijent treba da zna. Ako je pacijent u centru pažnje, a nije ovim rešenjima koje vaš zakon daje. Znači, i pored sve decentralizacije koju sprovodite, kako sprovodite, nigde građanin ne može ništa da odluči. Vi ste ga u samom početku, na startu hendikepirali da ne može da bira između privatnih lekara i državnih lekara, pa da se onda pojavi fond, nego ste stavili prepreku fond, koji je arbitar, koji je filter, koji ocenjuje, naravno prema vašim propozicijama i pravilima, ko može da bude taj koji će biti na listi za biranje od građana. Jednostavno tako mislimo, mislimo da je ovo nešto što je restriktivno, nepotrebno restriktivno. Mislim da će kvalitetan rad, recimo i nas poslanika ovde, daleko više biti kvalitetan ako imamo više informacija. Ne treba hvalisanja, ne treba laganja, ali prava informacija mislim da ne smeta. Ako znate da je neko ove godine uradio 300 baj-pasova otići ćete sigurno kod tog lekara ako možete, pre nego kod onog koji je uradio 20. Imate pravo da znate tu informaciju. Kako ćete vi do tih informacija dolaziti, da vučete lekare i da pitate – koliko si uradio, koliko nisi? Mislim da tako nešto ne treba da stoji u vašem zakonu. Vi ćete ostati tvrdoglavi da treba, pa sad šta možemo, građani će znati sve ovo da ocene da im uskraćujete pravo vi koji tvrdite da mora biti sve transparentno. Ako je to tako, na narednim izborima verovatno će se volja birača iskazati u pravoj meri, pa će neka druga vlada izmeniti ove zakone. Nije to ništa novo ovde. Mi iz dana u dan često vršimo dopune pojedinih zakona koji su na brzinu doneti, koji se u praksi pokazuju da ne funkcionišu, pa neće ni biti sa ovim članom to nešto posebno da se uradi. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Momčilov. Da li se još neko po ovom amandmanu javljaza reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovoj vladi se uvrežila praksa da jednog čoveka proglašavaju institucijom. Sećate se svih onih zakona gde smo ukazivali - ne može ministar, može ministarstvo. Ministarstvo je organ, ministar je samo starešina tog organa, državni činovnik koji obavlja određene poslove. Doduše, ministar se u ovom predlogu zakona poprilično čuvao da ne napravi tu grešku. Međutim, u članu 58. iza tačke 4) kaže se: "Bliže uslove, u pogledu kadra, opreme, prostora i lekova, za osnivanje i obavljanje određenih poslova zdravstvene delatnosti privatne prakse iz stava 1. ovog člana propisuje ministar." Treba da stoji da propisuje ministarstvo, a ministar će potpisati. Mora ustanova, državni organ da propisuje. Ne može jednom čoveku da se da to pravo. Dalje, član 72, ja sam na brzinu pregledao ove članove, ali u članu 72. se kaže: "Ministar propisuje način unutrašnjeg i spoljašnjeg obeležavanja zdravstvene ustanove i privatne prakse." Opet dolazimo u situaciju da to pravo dajemo jednom čoveku. Ja ne sumnjam u ovog ministra. Nemam razloga još uvek. Možda ću sumnjati ako se pojave nekakve informacije. Ali, ako pogledate šta on u članu 58. odlučuje, onda morate, a znajući poslaničku grupu kojoj pripada, da posumnjate malo. "Bliže uslove", kaže u članu 58, "u pogledu kadra, opreme, prostora i lekova za osnivanje i obavljanje određenih poslova zdravstvene delatnosti privatne prakse iz stava 1. ovog člana propisuje ministar." Znači, on će biti alfa i omega i on će biti tačka na onome da li će neko moći da otvori privatnu praksu ili neće. U članu 72: "Ministar propisuje način unutrašnjeg i spoljašnjeg obeležavanja zdravstvene ustanove i privatne prakse." E, sad mi pade na pamet, isto je bio neki zakon vezan za privatnu praksu... Ne, bio je zakon koji je gospodin Dimitrijević predložio Skupštini, pa je on odredio da tabla bude 20 puta 50 ili 15 puta 50. I to će biti obeležavanje, privatna stomatološka ordinacija, pa radim to, to i to. Slova moraju da budu veličine ovog teksta, da bi sve stalo. Može, opet kažem, ministarstvo; ministar će potpisati, ali ministarstvo je organ. I, na kraju, član 83, gde je narodni poslanik gospođica Nataša Jovanović podnela amandman: "Bliže uslove u pogledu kadra, opreme, prostora i lekova, kao i način obavljanja farmaceutske zdravstvene delatnosti propisuje ministar." Radi se o privatnim apotekama, radi se o mnogima koji su završili farmaciju ili su već u ovom poslu ili će biti prinuđeni da uđu u ovaj posao. I onda će od jednog čoveka zavisiti da li će taj ko hoće da otvori privatnu apoteku ispuniti uslove u pogledu kadra, opreme, prostora i lekova, kao i načina obavljanja farmaceutske zdravstvene delatnosti. Pa, valjda je način obavljanja farmaceutske zdravstvene delatnosti nekim drugim zakonom propisan. Valjda se zna da ne može poljoprivredni tehničar da prodaje lekove, nego mora da bude farmaceut. na se i kakva oprema mora da bude, ukoliko su lekovi koji se drže na hladnom, na određenoj temperaturi. Propisano je nekim drugim zakonima. Ne mora sve da se trpa u ovaj zakon, a pogotovu ne mora jednom čoveku da se natovari sve. Da ne kažem da se jednom čoveku daju u ruke ovolika ovlašćenja.
Hvala, gospodine Markoviću. Gospodine Jojiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da ministar pravde podriva temelje zdravstvenog osiguranja i nikad goreg zakona... (Iz sale: Ministar zdravlja.)
Jednom ministar pravde, uvek misliš da si ministar pravde. To je u stvari Petar Jojić, ali razumeli smo.
To se odnosi na zdravstveno i socijalno osiguranje. Što se tiče pet zakona koje smo imali do sada, ovih dana na razmatranju, mogu da kažem da su ovo zakoni koji nikada nisu bili gori, od 1945. godine do današnjeg dana, po interes građana, pogotovo bolesnika i našeg siromašnog naroda. Postavlja se pitanje, ako građanin i bolesnik plaća participaciju za recept, kako plaća za lekove? Pod kojim uslovima i zašto plaća i za lekove? Dame i gospodo, primera radi, u zakonu o zdravstvenom osiguranju, u članu 45. predviđene su pod tačkom 1) zdravstvene usluge koje se obezbeđuju iz sredstva obaveznog zdravstvenog osiguranja. Međutim, pod tačkom 2), ono što je bitno reći je da ovaj zakon u članu 45. strana 22 pod brojem 2) predviđa da će se plaćati najmanje 95% od cene zdravstvene usluge iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Šta ćemo da radimo sa ljudima koji treba da izvrše transplantaciju jetre, a jutros smo čuli da je cena 60.000 evra; 5% od 60.000 vidite koliko to iznosi. To je jedna stvar. Isto, ako je u pitanju transplantacija srca, ako je transplantacija bubrega, a posebno cena lečenja intenzivne nege. Koliko košta jedan dan intenzivne nege? I koliko će onaj koji bude morao da ide u bolnicu i doživi da uđe u intenzivnu negu da bi preživeo, koliko dana će da bude i koliko će to da košta? Kod složenijih operacija takođe. Dakle, 5% je za siromašne građane jako mnogo. Posebno kaže – intenzivna nega u stacionarnoj zdravstvenoj ustanovi, pa nadalje: "operativne zahvate koji se izvode u operacionoj sali, uključujući i implantate za najsloženije i najskuplje zdravstvene usluge, najsloženije laboratorijske i rendgenske i druge dijagnostičke i terapijske procedure (magnetna rezonanca, skener, nuklearna medicina i drugo)". Zamislite šta je za te građane 5%. "Lečenje osiguranika upućenih u inostranstvo" – evo, država kaže, treba nekom detetu da se izvrši transplantacija bubrega ili da se izvrši složena operacija na srcu ili transplantacija jetre; zamislite 5% za tu porodicu, koliko to iznosi. I, postavlja se pitanje koliko u toj državi košta operacija. Ako tamo košta 200.000 evra, pa evo vam, vidite 5%. To je 10.000 evra. S druge strane, najmanje 80% od cene zdravstvenih usluga iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, znači, 20% treba građani da plate za sledeće usluge: preglede i lečenje od strane izabranog lekara i lekara specijaliste; laboratorijske, rendgen i druge dijagnostičke i terapijske procedure koje nisu obuhvaćene tačkom 2) ovog člana; kućno lečenje... Kada smo kod kućnog lečenja, dame i gospodo, postavlja se pitanje – ako čovek ne može da ode u zdravstvenu ustanovu ili nema mesta i prinuđen je da bude kući da se leči, možete da mislite ako svaki dan treba da bude pregledan i da mu bude data odgovarajuća terapija od stručnog lica, zdravstvene struke, koliko će to dnevno da košta. Drugo, ko određuje tarifu zbog toga što će čovek imati kućno lečenje? To će da određuje, od slučaja do slučaja, od bolničkog centra do bolničkog centra, direktor, jer to ovde u zakonu nije predviđeno, koliko odsto. Nemojte podzakonskim aktima. Ako vi date podzakonskim aktima mogućnosti da svaka "vaška obaška" određuje cene, pa vi ćete imati šarenilo. Onaj će u Užicu da naplaćuje 5%, ovaj će recimo u Negotinu da naplaćuje 20%. Ako je to zakonom predviđeno, pa se kaže – plaćaće se od ukupne cene 5%, to je onda određeno. I građanin zna da li da zove pomoć, upomoć ili ne. Hoće lek – da, ali znaće u tom slučaju koji lek, po kojoj ceni i hoće li imati pare da izvadi iz džepa da plati. Tu su problemi. Preko toga ne treba prelaziti. Građani očekuju od ovog parlamenta da spreči donošenje najštetnijeg zakona po zdravstveno osiguranje, ovih petzakona, pogotovo zakon o zdravstvenom osiguranju. Hteli mi, ne hteli, dame i gospodo, poštovane kolege, ovde ima veliki broj lekara, koji znaju bolje od mene; Ja sam pravnik, ali doznajem se utoliko što vidim da su cene velike, doznajem se da one sveobuhvatno, masovno, od rođenja do smrti, obuhvataju naše stanovništvo koje traži zdravstvene usluge. Nadalje bih vas podsetio: stomatološke preglede i lečenje u vezi sa povredom zuba i kostiju lica, kao i stomatološke preglede i lečenje zuba pre operacije srce i transplantacije bubrega; lečenje komplikacija karijesa kod dece i omladine, vađenje zuba kao posledice karijesa, kao i izradu pokretnih ortodonskih aparata; stacionarno lečenje, kao i rehabilitaciju u stacionarnoj zdravstvenoj ustanovi; lečenje u dnevnoj bolnici, uključujući i hirurške zahvate van operacione sale; medicinsku rehabilitaciju u ambulantnim uslovima; medicinsko-tehnička pomagala, implantate i druga sredstva. Najmanje 65% od cene će država plaćati iz sredstava obaveznog osiguranja, ali će građani 30% da plaćaju, za sledeće zdravstvene usluge: dijagnostika i lečenje steriliteta. Dame i gospodo, hoćemo da se borimo protiv bele kuge. Evo, kako ministar vidi ovaj problem da reši. Dve hiljade evra je najmanje potrebno da bi se neka žena, devojka, bilo ko podvrgao ovom lečenju kada je u pitanju sterilitet. Treba 2.000 evra. Odakle? Izrada drugih pomagala za osobe od 65 godina; očna i slušna pomagala za odrasle, sanitetski prevoz koji nije hitan. Sada vas pitam, čovek boluje od srca ili ima ozbiljno oboljenje i on traži hitnu pomoć i moli da dođu da mu se ukaže lekarska pomoć kući. Ko to sada ceni da li je potrebno ili nije potrebno? Ceni medicinska sestra ili onaj dežurni tamo koji sedi i kaže – molim vas, donesite ga u zdravstvenu ustanovu, donesite ga u bolnicu, ali dok ga donesu on je već izdahnuo, preminuo. To su nova pravila koja su sada uvedena kada je u pitanju hitna pomoć. Dozvolite sada, okrenite vi, nemojte da se predstavljate da ste doktor, nego kao građanin sa Čukarice, i zatražite hitnu pomoć da vidite kada će vam hitna pomoć doći. Zašto se ovolike cene lekova dižu i zašto građani da plaćaju ovoliko visoku participaciju? Srpska radikalna stranka je odlučna i suprotstavlja se donošenju ovakvog zakona, štetnog po naše građane. Rekao sam vam da ovo obuhvata celokupno stanovništvo koje je bolesno, i to od rođenja pa do smrti. Slobodan sam reći, bez uvrede, ovo je paušalno određeno da se ovolike cene participacije za naše bolesne građane određuju i da se u svakom slučaju zadire u džep naših građana, a bogami i ministar je dovde ruku zavukao u džep naših građana, kao što to rade neki poreski organi. Ne mora sada da nam bude poreski organ Ministarstva zdravlja. Prema tome, dame i gospodo, možda će ovde biti sada odgovora, svaki odgovor biće neubedljiv. Nemate obrazloženje, dame i gospodo, onaj ko je predložio ovakav zakon, zbog toga što je on štetan i pogađa svako domaćinstvo u našoj zemlji, a najteže bolesnike dovodi u situaciju da nikada neće moći da prime terapiju, ni operaciju, ni negu koja im po Ustavu i zakonu pripada.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić.
Gospodine predsedavajući, meni je vrlo neprijatno da se javljam i da na neki način opstruiram naš veoma naporan rad danas i želja mi je da ovo privedemo što pre kraju. Međutim, želim da ozbiljno zamerim gospodinu Paji Momčilovu, ovlašćenom predstavniku Srpske radikalne stranke, zato što je dozvolio mom uvaženom kolegi gospodinu Jojiću, koji je pravnik, koji nije zdravstveni radnik, da prvo pomeša teme, pa da nam danas ovde priča o zakonu o zdravstvenom osiguranju, o kome smo mi još prekjuče završili raspravu u načelu i u pojedinostima. Zameram opet gospodinu Paji Momčilovu, mogao je da kolegu Jojića informiše o osnovnim stvarima koje ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti reguliše i donosi, u interesu istine i u interesu građana Srbije. Ovo su opasne dezinformacije, da pet zakona ne valja ništa. To je vaš stav, gospodo. Vi nijedan argument niste izneli na osnovu toga. Kako vi pravnici možete da tumačite zdravstvene zakone? Neka vam je na čast. Ja nijedan krivični zakon nisam tumačio. Ne valja, neka je to vaš stav, neka građani Srbije znaju šta misli SRS i ko vodi zdravstvenu politiku u SRS – vode pravnici koji su nekompetentni za to.
Za repliku se javio poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, da sam se još i ja pridužio ovom aplauzu, pa da bude malo gromkiji, bilo bi možda lepše. Znate onu priču kad je otišao Era kod sultana i odneo mu smokve. Kaže sultan - smokve nisu ti loše, Ero, pa prvu zafrljači njemu u glavu. Ovaj kaže - hvala, sultanu. Onda treća, druga, peta, sve iz košare završiše na Erinoj glavi. Onda ga na kraju pita, možda je bio aga, nije bio sultan - je li, Ero, šta ti to znači da se ti meni zahvaljuješ za svaku smokvu koju sam zafrljačio u tvoju glavu? Kaže - pomažem ti sprdati se. Tako bih ja svojim aplauzom vama pomogao u sprdnji. O čemu se radi? Vi ste zamerili meni da nisam obučio Petra Jojića, vrhunskog pravnika, bivšeg zamenika ministra pravde Srbije i saveznog ministra Socijalističke Republike Jugoslavije. Situacija je jednostavno ovakva... (Predsedavajući: Ne socijalistička, samo savezna.) Gospodine predsedavajući, molim vas, sad ste se probudili, sada mi odmah uskačete u reč.
Gospodine Momčilov, nekoliko puta sam vas pustio da me vređate, ne dozvoljavam da me vređate. Nisam se probudio i ne spavam ovde, inače vas ne bih upozoravao kada kažete neku netačnost. Prema tome, molim vas, budite korektni. Ja vas puštam da diskutujete uvek kada hoćete, ali budite korektni, nemojte da vređate, to je nešto što je lična uvreda.
Dobro, ako ste to osetili kao uvredu.
Pa naravno, kako nisam, juče ste isto pričali o tome, danas, na osnovu čega ste to zaključili?
Onda se vama izvinjavam, ali ja sam rekao da mi ovde radimo i suviše dugo. Vi povremeno dođete, a mi već evo sedmi sat radimo. Vi meni koncentraciju rušite i remetite i meni nije lako da onda ponešto kažem što možda nije adekvatno. Shvatite i tu poziciju, nemojte nas prekidati, pa kad završimo vi onda kažite – vidiš, pogrešio si, Momčilov, tu i tu, a ja ću onda kazati – gospodine Anđelkoviću, hvala vam na ljubaznosti. Sada da se vratimo na ovu temu. Srpska radikalna stranka nije nacistička stranka. U SRS niko nikome ne govori šta će da priča. U SRS niko nikoga ne obučava. Mi nismo nacistička stranka, a u nacističkoj stranci je to tako. Ovo što ste doživeli da se gospodin Jojić javio sada upravo je samo rezultat toga što nismo imali dovoljno vremena da o ovim stvarima raspravljamo i sada su ideje sinule ne Petru Jojiću, nego ljudima iz njegovog okruga, koji su verovatno kazali – kaži i to. To je to i ništa više. Nije to želja da zloupotrebi vas, nego da ispoštuje birače koji su ga birali i koji su ga na ovo naveli, a on nikada ne treba da traži od mene dozvolu; kod nas niko ne traži dozvolu da govori i mi slobodno govorimo po svojoj volji. To u Srpskoj radikalnoj stranci nikada neće biti zadatak ni Paje Momčilova, ni Vučića, ni Tomislava Nikolića i nikada nije taj princip važio ni dok je bio sa nama naš predsednik gospodin Vojislav Šešelj. Mi se dogovaramo na svojim sastancima i zauzimamo svoje stavove, koje kasnije branimo i niko nikome ne brani da govori onako kako misli i kako misle birači koji su ga birali. Prema tome, nemojte to da nam zabranjujete i nemojte da nam to uvodite kao novo stranačko pravilo. To nikada neće biti pravilo u Srpskoj radikalnoj stranci, koja je istinska demokratska stranka zahvaljujući Vojislavu Šešelju. Vi ne verujete, a to je živa istina, ja mogu da se zakunem u to.
Gospodine Momčilov, žao mi je što me dovoljno ne poznajete. Oni koji me znaju znaju da radim kao dragstor i radim kao kinetik sat. Što više radim ja sam odmorniji, tako da znate, i kada deset sati prođe neću biti umoran, niti 15, ni u tri ujutro. Nemojte uopšte da se sekirate, dok imate vremena da diskutujete imam snage i vremena da predsedavam i da vas slušam. Izvolite, gospodine Markoviću, po Poslovniku.
Verujem, gospodine Anđelkoviću, da vi radite kao dragstor, međutim znajući da ovde jedna dobra grupa poslanika radi kao džuboks, tek kada ubaciš pare oni profunkcionišu... Naravno, to se na vas ne odnosi, ali maločas govornik iz ove šifrovane političke organizacije ili interesne grupe, sasvim svejedno, dade sebi za pravo da drži vakelu narodnim poslanicima SRS. Tačno je, gospodin Petar Jojić nije lekar, on je pravnik. Gospodin Petar Jojić nije ni kokoška, ne može da snese jajce, ali zna da prepozna mućak. Tu je suština.
Za repliku se javio narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažavajući sve kolege koji sede u parlamentu rekao sam juče da imamo deset-dvanaest poslanika uglednih lekara koji su stekli akademsku titulu isto kao što su to stekli lekari iz drugih političkih stranaka. Kada smo radili amandmane rekao sam da smo se konsultovali iz oblasti zakona koji se tiču zdravstvenog osiguranja. Mi smo se u našoj poslaničkoj grupi konsultovali sa dr Pajom Momčilovom, uglednim doktorom, prof. dr Poskuricom, uglednim profesorom medicinskog fakulteta i da ne nabrajam, tu su još i drugi, Vuković itd, naši lekari i videli smo da u ovim zakonima ima nedostataka, videli smo da ima dosta stvari koje nisu na odgovarajući način postavljene. Uočili smo, jer smo napravili bitnu razliku između ranijih zakona i ovih zakona koji sada slede iz oblasti zdravstva. Ništa nisam izmislio. Rekao sam da sam pravnik, ne mogu da lečim nekoga ko je oboleo od neke bolesti. To mogu lekari i ja u to ne zalazim, ali kao pravnik mogu da uočim, mogu da razlikujem i znam matematiku toliko – ako je 5% potrebno da se plati kod intenzivne nege ili za složene operacije, to je za naše građane jako mnogo. Ako treba da se plaća participacija do 20 i 30% na određene lekove i zdravstvene usluge, ja kao narodni poslanik u ime birača, dolazim iz Južnobanatskog okruga, iz Pančeva, imam pravo, jer mi se građani obraćaju i pitaju – da li ćete usvojiti predloge zakona o kojima raspravljate dan i noć. Ja kažem – verujte, pitaću većinu u Skupštini da li će ih usvojiti ili će ih povući, ako ih usvoji znajte dobro da u tome ne učestvuju poslanici SRS, jer srpski radikali nikada ovakav zakon ne bi predložili, zato što se radi o zakonu koji duboko zadire u džep naših poreskih obveznika i naših građana korisnika zdravstvenih usluga. To je bar jasno. To će uočiti svaki naš građanin zbog toga što kada ode da zatraži uslugu ili lek ako treba da ga dobije u apoteci traži vam se da platite toliko i toliko. Verujte, mi smatramo da naši građani nisu toliko bogati da mogu da podnesu ove cene i ove tarife. Tu se mi bitno razlikujemo. Smatram da je predlagač mogao da usvoji određene amandmane SRS jer idu na poboljšanje teksta, kako su to govorili dr Momčilov, dr Poskurica i ostali poslanici SRS. Uvažavam i cenim sve kolege, podjednako lekare iz SRS i lekare iz drugih stranaka, ali mogu da vam kažem da se razlikujemo samo u tome što srpski radikali prepoznaju i protiv su drastičnog povećanja cena, jer smatramo da lekove i usluge, participaciju koju građani plaćaju... Verujte, izađite, gospodo iz Vlade, malo oslušnite naše građane, pa ćete čuti kada ujutro odete u zdravstvenu ustanovu i vidite one gužve i redove, čujete koliko ko ima para, da li će moći da plati lek ili neće. U Klinički centar Srbije jedna žena je došla na operaciju iz Novog Pazara, rekli su joj – možete da preživite ukoliko budete dobili uporedni lek. Taj uporedni lek bio je 30.000 dinara. Rekli su joj – sa ovim lekom kojim raspolažemo male su šanse da možete preživeti. Međutim, dva lekara iz Kliničkog centra su dala recept i izdali lek koji je koštao 30.000 dinara i ta žena je preživela. Međutim, kada je trebalo da se izvrši refundacija niko nije hteo da prihvati refundaciju od nadležnih organa, pa su ta dva lekara platila tu participaciju, odnosno svaki po 15.000 dinara. Svaka čast takvim lekarima koji su uspeli i sa svojih 30.000 dinara pomogli toj ženi da preživi, jer ta sirotica nije imala 30.000 dinara. Verujte, nije ovo demagogija, ovo je istina, a verujem da je većini poslanika ovo i te kako dobro poznato.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 94. predviđena je mogućnost da se posle stava 2. doda stav 3. koji bi glasio: "Izuzetno, na teritoriji jedne opštine, odnosno grada, može se osnovati više domova zdravlja u zavisnosti od broja stanovnika i geografske rasprostranjenosti, u skladu sa planom mreže zdravstvenih ustanova." Amandman je dat potpuno dobronamerno imajući u vidu da u Srbiji ima opština koje su razuđene i koje su sa izuzetno velikim brojem stanovnika, kao što je npr. opština Leskovac. Amandman je dat od strane zaposlenih i od strane medicinskih radnika u opštini Leskovac. Bez obzira što sam pravnik, ovde je bilo po prethodnom amandmanu diskusija o tome da li pravnici mogu davati amandmane u pogledu zakona o zdravstvu ili u pogledu zakona iz zdravstvene zaštite. To je poželjno i dobro, jer upravo su pravnici ti koji će ukazivati na određena rešenja. Amandmanom se nije želelo da se povećaju troškovi izdvajanja iz budžeta. Namera je bila samo da se predvidi jedna mogućnost da na teritoriji opštine, odnosno grada može biti predviđen eventualno još jedan dom zdravlja. U stavu 2. ovog člana je utvrđena mogućnost da se dom zdravlja u državnoj svojini osniva za teritoriju jedne ili više opština, odnosno grada, u skladu sa planom. Ne postoji nikakva smetnja da se u zakonu predvidi mogućnost osnivanja eventualno još jednog doma zdravlja. Objašnjenje Vlade, odnosno Ministarstva, da bi se prihvatanjem ovog amandmana "znatno poskupela organizacija zdravstvene službe, odnosno povećalo izdvajanje sredstava javne potrošnje, a što nije u skladu sa potrebama da se u oblasti javne potrošnje izvrši potrebna restrikcija i usklađivanje iste sa mogućnostima društva u celini", ne stoji. Stoga bih zamolio gospodina ministra da ovo razmotri, jer ovo što se predlaže kao mogućnost nije i obaveza osnivanja, jer se u samom amandmanu označava da bi se izuzetno, pazite - izuzetno i u skladu sa planom mreže zdravstvenih ustanova moglo osnovati više od jednog doma zdravlja, odnosno eventualno drugi dom zdravlja na teritoriji neke opštine, odnosno grada, a u skladu sa brojem stanovnika i teritorijalnom rasprostranjenošću. Znači, ovaj argument da bi znatno poskupela organizacija zdravstvene službe ne stoji. Podsetio bih na mogućnost da se osnuje, upravo mi to i činimo, dakle, i drugu realnu mogućnost kao ovu koja je Predlogom zakona već predviđena, da se i za teritoriju više opština, odnosno grada može predvideti jedan, tako bi trebalo uzeti mogućnosti da na samom terenu Srbije treba negde i u velikim opštinama predvideti mogućnost osnivanja još jednog doma zdravlja. To direktno znači da bi se, tumačeći usko Predlog zakona, podrazumevalo da na teritoriji grada Beograda treba da postoji samo jedan dom zdravlja. Međutim, širokim tumačenjem predloženog zakona može se tumačiti da svaka opština može osnovati svoj dom zdravlja, pa tako treba da i opština Surčin, Grocka ili sve ove manje ostale opštine imaju domove zdravlja, a u konkretnom slučaju opština Leskovac, od 175 hiljada ljudi, koja obuhvata više teritorija bivših opština, koja uz to ima i domove zdravlja koji su izgrađeni po svim građevinskim i ostalim principima i koji sada funkcionišu kao zdravstvene stanice. Predviđanjem u zakonu da se može osnovati još jedan dom zdravlja, u skladu sa, kao što rekoh, planom mreže zdravstvenih ustanova, ničim se ne bi povećalo izdvajanje iz budžeta i ničim se ne bi ugrozilo funkcionisanje države. Tim pre predviđanjem mogućnosti u zakonu, odnosno u ovoj odredbi bi se i eventualno moglo reagovati u tim slučajevima gde je to opravdano. Stoga bih voleo da se povodom ovog predloga, ako me je dovoljno razumeo, gospodin ministar izjasni u momentu da li je moguće prihvatanje ovog amandmana, tim pre što, kao što rekoh, prihvatanje amandmana ne povećava troškove, niti zahteva izdvajanje iz budžeta, jer se upravo oslanja i zasniva na planu mreže zdravstvenih ustanova koji može predvideti i ne mora predvideti, opet je to ono što ga ograničava, a to je budžet, odnosno to su finansijska sredstva kojima država raspolaže. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Vučićević. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 96. reguliše kada se i pod kojim uslovima može u domovima zdravlja organizovati specijalističko-konsultativna delatnost koja nije u vezi sa bolničkim lečenjem, u skladu sa planom mreže. Naravno, u drugom delu, u drugom stavu kaže: "Izuzetno, na područjima sa specifičnim potrebama pružanja zdravstvene zaštite stanovništvu, gde saobraćajni i geografski uslovi to opravdavaju, u skladu sa planom mreže, u domu zdravlja može se organizovati porodilište i stacionar za dijagnostiku i lečenje akutnih i hroničnih bolesti." Na insistiranje članova Nove Srbije iz Vrnjačke Banje, njihov zahtev, molbu i objašnjenje koje je bilo logično, predložili smo i tražili smo da se u članu 96. stav 2. posle reči "stanovništvu" dodaju reči "u banjama kao prirodnim dobrima od opšteg interesa", a posle reči "zdravlja" dodaju reči "ili pri domu zdravlja". To bi značilo da u krajnjem kontekstu taj amandman glasi: "Izuzetno, na područjima sa specifičnim potrebama pružanja zdravstvene zaštite stanovništvu, u banjama kao prirodnim dobrima od opšteg interesa, kao i tamo gde saobraćajni i geografski uslovi to opravdavaju, u skladu sa planom mreže, u domu zdravlja ili pri domu zdravlja može se organizovati porodilište i stacionar za dijagnostiku i lečenje akutnih i hroničnih bolesti." Naravno da ovaj amandman apsolutno opravdava svoje postojanje i zahtev članova Nove Srbije, pretpostavljam i drugih ljudi, iz više razloga. Prvo što Zakon o banjama predviđa, pa kaže, broj jedan - organizovanu zdravstvenu službu. Naravno, znamo i ko ide i ko obilazi banje. Tamo idu pretežno bolesni ljudi. Ne ide niko u banju zbog kafića, restorana, hrane ili hira. Ne kažem da nema ni toga, ali 99% onih koji odlaze u banju idu da bi se lečili ili, naravno, na postoperativno lečenje ili lečenje hroničnih bolesti. Ako želimo da razvijamo turizam, za mene je bilo normalno i bilo bi normalno da se ovaj amandman prihvati. Nema nijednog razloga zašto ne prihvatiti ovaj amandman. Na Odboru sam dobio objašnjenje da je to intencija Ministarstva u nekoj drugoj fazi i da zbog ograničenih sredstava to ne može. Ako želimo da razmišljamo šire, a to šire razmišljanje nas tera da razmišljamo da treba da pospešimo razvoj turizma, broj ljudi koji dolazi u banje zbog lečenja, kako iz inostranstva, tako i iz naše zemlje, a što opet sveukupno stvara profit u jednoj državi, mislim da opravdanje koje sam dobio ne stoji kao pravo i celovito opravdanje. Trebalo bi da se uvaži želja svih ovih ljudi koji se bave lečenjem ne samo u Vrnjačkoj Banji, već i u drugim banjama, a naravno, treba izaći u susret i onim pacijentima koji se leče i ljudima kojima je određena terapija i pomoć i te kako potrebna. Zamislite sada, imate trudnicu koja leči neku drugu hroničnu bolest – ona bi u slučaju bilo kakvog bola ili bilo kakvih problema morala iz Vrnjačke Banje ići do najbliže bolnice koja se nalazi na nekih, ne znam tačno, 20 ili 25 kilometara, a mislim da je to centar u Kraljevu. Naša namera je najdobronamernija i u interesu onih ljudi koji rade u banjama, pacijenata i razvoja turizma i, naravno, sveukupnog razvoja Srbije, koja se u ovom trenutku ne može pohvaliti da ima razvijenu privredu; ali, Bože moj, uz pomoć Vlade, uz pomoć zakona koji se donose, indicija jeste da sve ono što danas nije dobro bude sutra bolje. Ovim amandmanom apsolutno bi se omogućilo u banjama i bolje lečenje za sve pacijente koji su tamo, omogućio bi se razvoj turizma. Mislim da će ministar imati razumevanja, kako za ove ljude koji tamo rade, tako i za pacijente koji traže adekvatnu zdravstvenu zaštitu, pa tako, naravno, i za mene ispred poslaničke grupe Nova Srbija, koji sam uložio ovaj amandman na zahtev svih članova Nove Srbije iz Vrnjačke Banje. Želim da naglasim da smo ovo učinili u najboljoj nameri, naravno zbog svih onih ljudi koji će koristiti uslugu, i da se nadam da će ministar ovo prihvatiti. Što se tiče onog objašnjenja koje sam dobio, da bi to trebalo biti u drugoj fazi, mislim da bi trebalo učiniti u prvoj fazi i da to neće biti veliki izdatak za Ministarstvo. Kao što znamo, nemamo mi u Srbiji bezbroj banja, ima, da ih ne nabrajam sada, jedno pet-šest banja, pa prema tome smatram da Srbija može izdvojiti toliko sredstava da zdravstvena usluga u banjama bude na zadovoljavajućem nivou, a pogotovo što u tim banjama ima dosta inostranih pacijenata i korisnika usluga banja. Kao zemlja koja želi da na neki način popularizuje banjsko lečenje u Srbiji, moramo ostaviti utisak i ne smemo dozvoliti da napravimo eventualni propust, koji nije tako skup, a na neki način narušiće ugled onih ljudi u banji i ugled Srbije, a ne vidim ni jedan jedini razlog i smatram da će ovaj amandman ipak ministar prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku. Da li još neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto dolazim kao narodni poslanik iz Kraljeva, imam obavezu i dužnost da se u ime građana opština Vrnjačka Banja i Trstenik i na njihov zahtev javim povodom amandmana koji je predložio narodni poslanik Vučićević i da dam dodatna obrazloženja zašto treba Opšta bolnica u Vrnjačkoj Banji da opstane kao opšta bolnica i koji su razlozi da se ne može pripremiti ovaj plan mreže zdravstvenih ustanova, kako je Vlada dala u svom obrazloženju prilikom obrazlaganja odredbi ovog zakona. Ne znam da li ministar zna kada je osnovana Opšta bolnica u Vrnjačkoj Banji – ona je osnovana 1934. godine, ta bolnica radi u zgradi koja ima 2,5 hiljade kvadratnih metara – i da je sadašnja zgrada izgrađena sredstvima samodoprinosa građana opština Vrnjačka Banja i Trstenik, i to 1989. godine. Faktički, ona pokriva područje radi zadovoljenja tih zdravstvenih usluga i bolničkog lečenja za veći deo građana opštine Vrnjačka Banja i Trstenik. Iz obraćanja građana svima, koje sam dobio kao narodni poslanik, a i OO SRS u Vrnjačkoj Banji i Trsteniku, vidi se uznemirenost građana koja je nastala još od polovine jula meseca kada je na TV i radiju Vrnjačke Banje gostovao generalni direktor Zdravstvenog centra "Studenica" iz Kraljeva Dragan Arsić, kada je već predlog zakona bio na javnoj diskusiji, i izneo stav da Opšta bolnica u Vrnjačkoj Banji neće nastaviti sa radom u takvom statusu posle usvajanja ovog zakona. Imajući u vidu interes građana i upućenost u ovom dužem vremenskom periodu, decenijama unazad, i građana Vrnjačke Banje i Trstenika, a moram da napomenem da je Vrnjačka Banja od Zdravstvenog centra "Studenica" udaljena 24 kilometra, i to od centra Banje. Međutim, od onih sela i naselja od centra Banje je daleko više, a Trstenik je negde 50 kilometara od Kraljeva, a toliko razdaljine ima do Kruševca. Ne vidim razlog da ministar ili Vlada Republike Srbije ne prihvate ovaj amandman, gledajući koliko dugo postoji ova bolnica u Vrnjačkoj Banji i ove razloge koje je izneo predlagač amandmana. Pored građana koji su upućeni decenijama na ovu bolnicu, broj gostiju se kreće oko 100 hiljada prijavljenih godišnje, a tu je negde oko 30 posto neprijavljenih gostiju Vrnjačke Banje; ima negde oko tri hiljade prognanih i raseljenih u Vrnjačkoj Banji; ukupan broj stanovnika u opštini Vrnjačka Banja je 26.492, a Trstenik ima 52 hiljade stanovnika. To su razlozi da ova bolnica mora da nastavi rad u istom statusu. Bilo bi strašno da se, po ovom planu mreže, bolnica u Vrnjačkoj Banji pretvori u bolnicu za specijalne namene, kako je to objašnjavao i direktor ZC "Studenica" Dragan Arsić, za gerijatriju. Nisam lekar po profesiji, diplomirani sam pravnik, ali mogu da shvatim sve ove razloge uznemirenosti građana zbog onoga kako je predloženo u članu 96. Zato sam, kao narodni poslanik, bio dužan da danas ovde izađem i iznesem razloge uznemirenosti građana i Vrnjačke Banje i Trstenika i da iznesem stav poslaničke grupe SRS da će podržati ovaj amandman narodnog poslanika. S obzirom na to kako je ova sednica zakazana i sa kakvim dnevnim redom, počev od zakona o budžetu, sa nekoliko zakona vrlo važnih za državu Srbiju i građane Srbije, poslanička grupa SRS nije mogla na brzinu i zbog vremena koje je imala da i ovo sagleda. Nadam se da će zbog ovih argumenata koje smo večeras izneli ministar da prihvati ovaj amandman. Ako ne prihvati, pozivam sve narodne poslanike da u danu za glasanje prihvate predloženi amandman. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Miljku Četroviću. Reč ima ministar Tomica Milosavljević. Izvolite.
Ovo je najbolji primer kako se može iskoristiti vreme na pravi način. Naime, diskusije su u stvari kucanje na otvorena vrata; ne rešava ovaj problem uvođenje amandmana. Amandman nismo prihvatili na Vladi pre svega zbog toga što je organizovanje vanbolničkih stacionara izuzetak koji treba da potvrdi pravilo. Pravilo je da moraju da budu ispunjeni uslovi da bi nešto, kao ustanova, važilo za opštu bolnicu ili za specijalnu bolnicu. Ovaj izuzetak postoji izuzetno, upravo zbog toga što je Srbija zemlja, republika u kojoj postoje u određenim delovima saobraćajni i geografski uslovi da je negde neophodno da stacionar postoji i kao deo doma zdravlja, upravo da bi pružio građanima bolničku uslugu kada je ona neophodna. U Domu zdravlja "Vrnjačka Banja", o kome se ovde govori, postoje postelje u okviru vanbolničkog stacionara i one će ostati, ali to ne reguliše ni zakon, ni amandman, to reguliše mreža ustanova. Rekao sam, kad budemo usvojili zakon i kad se bude pojavio u "Službenom listu" u roku od dve nedelje građani će moći da vide dva važna podzakonska akta. Jedan će govoriti o standardima o ispunjenosti uslova, prostornih, ljudskih i radnih, a drugi će govoriti o mreži ustanova. Dakle, nepotrebno smo trošili vreme; stavljajući poseban član zakona, koji jedan izuzetak pretvara u pravilo, doveli bismo u situaciju da ga predimenzioniramo preko svake mere. Standardi predviđaju da u Domu zdravlja "Vrnjačka Banja" ostane stacionar. Sva druga priča vrtela bi nas ukrug. Prema tome, amandman bi od izuzetka napravio pravilo, što nije dobro, a kažem vam kako stoji stvar sa standardima i kakvo će biti rešenje. Kad sam već izašao za govornicu prokomentarisao bih još nekoliko stavova koji su izneti u prethodnim izlaganjima. Ne određuje ministar ni ministarstvo koliko će smena raditi osnivač privatne prakse koju on osniva zbog svog ličnog rada, kao privatni preduzetnik, ali se prijavljuje unapred da li je to jedna ili dve smene. Pitanje ličnog rada, kao osnova za osnivanje privatne prakse, razlikuje privatnu praksu i oblike njenog osnivanja od zdravstvene ustanove. Onaj jedan član ili više članova koji regulišu da ako je neko izabran na funkciju na kojoj prima platu, onda mu kao osnivaču privatne prakse može mirovati privatna praksa 12 meseci, a posle toga više ne. Ako ne ostvaruje platu tamo gde je izabran, onda on može da nastavi svoj lični rad i da ostvaruje prihod. Zatim, zaista je izneto nekoliko puta nešto što je neistina. Transplantacija organa i niz drugih ozbiljnih stvari nikakvu participaciju nemaju. Prosto je ružno ponavljati nešto što smo prekjuče satima i satima objašnjavali. Tu se ne bih dalje zadržavao. Reklamiranje je zabranjeno Zakonom o reklamiranju i mi ga ovde definišemo samo jednim delom u dva člana i vrlo jasno kažemo u Predlogu zakona, što mislim da je ispravno, da se rezultati stručnog rada moraju prikazivati samo na stručnim skupovima. Ako ja za govornicom Skupštine kažem da je urađena transplantacija, dozvolićete, to je objavljivanje početka realizacije programa od nacionalnog značaja. To isto kažem i na pres konferenciji u Vladi Srbije, zbog toga što je to rezultat početka ostvarivanja nacionalnog programa. Sa druge strane, zakon još nije počeo da važi. Vrlo ću pažljivo proučiti da li više, od početka važenja ovog zakona, ikada smem da izgovorim ime jedne ustanove o kojoj je nešto izrečeno. Mislim da je u izlaganjima prethodnika to vrlo precizno naznačeno. Uveren sam da ćemo implementacijom ovog zakona potpuno eliminisati situaciju u kojoj dnevna štampa, nedeljna ili revijska piše o stvarima o kojima pojma nema, pominjući cifre, brojke, rezultate koji nekad mogu da stoje, a nekad uopšte ne mogu da stoje. Mislim da to zaista nije sporno. Pravni sistem mora da bude usklađen u jednoj uređenoj zemlji i zbog toga postoji Zakon o državnoj upravi. On je donet nedavno u ovoj skupštini. Verovatno se većina poslanika seća i preciznih članova. U tom zakonu vrlo određeno piše da ministar ima odgovornost da donosi uputstva i podzakonske akte. To nije izmislio ovaj ministar, niti ovaj predlog zakona, nego je koherentnost, usklađenost svih zakonskih propisa obaveza da i u ovom zakonu piše da odgovara ministar. Stacionari koji su vanbolnički, ponavljam, nisu razlog da se promeni član. Prema tome, amandman zbog toga nije usvojen.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Gospodine ministre, na prethodni amandman niste dali odgovor, pa sam zato prinuđen da se javim i povodom ovog amandmana na član 97. Amandman na član 97. je posledica eventualnog neprihvatanja amandmana na član 94, odnosno neprihvatanja mogućnosti da se izuzetno na teritoriji jedne opštine, odnosno grada može osnovati više domova zdravlja, u zavisnosti od broja stanovnika i geografske rasprostranjenosti, u skladu sa planom mreže zdravstvenih ustanova. Ustav, zakon je plan mreže zdravstvenih ustanova. U ovom članu predviđena je zakonska mogućnost osnivanja više domova zdravlja, ili apoteka, to su sledeći amandmani. Neću se više javljati, ali povodom ovog amandmana na član 97. ću reći to što nameravam. Očekivao sam da će gospodin ministar da se izjasni povodom ovoga. Ponavljam, kako u pogledu apoteka, tako i u pogledu domova zdravlja, ostavljanje zakonske mogućnosti da se osnuje više od jednog na teritoriji jedne opštine, odnosno grada, ne proizvodi nikakve praktične i nužne posledice. Plan mreže zdravstvenih ustanova je osnova, podzakonski akt, kako je to gospodin ministar malopre rekao, na osnovu koje se može planirati osnivanje domova zdravlja ili apoteka. Podsećam, u Srbiji ima opština koje su nastale spajanjem većeg broja opština i ima domova zdravlja, odnosno objekata koji ispunjavaju sve uslove, čije održavanje je skuplje nego da funkcionišu. To je slučaj doma zdravlja u Grdelici ili Vučju. To je ono što najbolje znam, a ima još takvih slučajeva. Ističem, prema Predlogu ovog zakona, opštine grada Niša po zakonu bi mogle da osnuju pet domova zdravlja. Grad Leskovac bi mogao da ima samo jedan dom zdravlja. Doduše, nema status grada još uvek, ali grad Leskovac je sastavljen od nekoliko opština, gde ima i uslove, i rasprostranjenost i stanovništvo. Praktično, mogućnost osnivanja još jednog doma zdravlja ne proizvodi nikakve konkretne posledice na budžet, niti stoji obrazloženje iz odbijanja da se prihvati amandman da se time povećavaju troškovi, odnosno da se znatno poskupljuje organizacija zdravstvene službe. Ako ima nekog drugog argumenta, voleo bih da ga čujem, ali taj argument bi morao da bude sa nekom značajnijom težinom. Stoga bih zamolio i ne bih oduzimao više vremena, ponavljam, predviđanjem zakonske mogućnosti da se nešto osnuje ne znači da će se to i osnovati. To će se osnovati ukoliko plan mreže zdravstvenih ustanova to dozvoljava, odnosno ukoliko bude bilo para, prevedeno narodskim jezikom. Samo se sprečava mogućnost da od dve opštine, odnosno dva grada naslonjena jedan na drugi, dajem primer Leskovca i Niša, Niš, po Predlogu zakona, može imati pet domova zdravlja, a Leskovac mora imati samo jedan, bez obzira što je geografski teritorija Leskovca veća od teritorije grada Niša.
Još neko po istom amandmanu? Ministar Milosavljević.
Odredba u zakonu ne bi bila odredba kad ne bi prouzrokovala posledice svojom realizacijom. Prema tome, ako bi pisala neka odredba koja ne prouzrokuje nikakvo realno događanje, onda to nije prava odredba. Uopšte nije sporno, jednim delom u izlaganju prethodnika dat je odgovor. Rečeno je, Niš koji ima pet opština mogao bi da ima i pet domova zdravlja, a on ima samo jedan sa ograncima, a Leskovac koji je veliki grad ima samo jedan, još nema status grada, ali kada bude grad on će imati bar pet opština i onda bi mogao da ima pet domova zdravlja ako ima pet opština. U Predlogu zakona koji dajemo postoji sistemsko rešenje koje kaže – Srbija ima osnovnu jedinicu lokalne samouprave i ona se zove opština. Zakonom o lokalnoj samoupravi donet je jasan stav u Skupštini Srbije da je opština osnivač, između ostalog, primarne zdravstvene zaštite. Zakonom o zdravstvenoj zaštiti kaže se da se primarna zdravstvena zaštita ostvaruje u domu zdravlja, bio on državni ili privatni, državni je u javnoj mreži državnih ustanova, i u apoteci. Višedecenijsko iskustvo u našoj zemlji pokazuje da je moguće u organizaciji primarne zdravstvene zaštite koristiti dom zdravlja sa više ogranaka koji pokrivaju potrebe bez ikakvih problema u funkcionisanju. Najveći dom zdravlja je Dom zdravlja Novi Beograd, pa Novi Sad, Voždovac, jedan dom zdravlja koji pokriva 200.000 stanovnika, ali taj dom zdravlja ima više svojih ogranaka i zdravstvenih stanica koje funkcionišu na jedan razuman i racionalan način. Ukoliko bismo insistirali na tome da svaki grad ili opština izlazi sa svojim dodatnim željama da bi se uklopilo u propis, bojim se da ne bismo imali propis koji donosi sistem nego bismo imali jedan spisak dobrih želja koje ređamo na papir. To onda nije dobar zakon. Moguće je i to uraditi, ali onda dolazimo do toga da ćemo morati brzo da ga menjamo. Inače, iskustvo iz naše zemlje kaže, a propo argumenta da poskupljenje i povećanje troška nije kontraargument... To jeste kontraargument. Naša zemlja, srećom, ima veliku mrežu zdravstvenih ustanova. Ona ima problema u određenim delovima gde postoje geografski, infrastrukturni problemi. Nekom objektivnom posmatraču sa strane nije mnogo logično da imate dom zdravlja u kome je porodilište. Ali, svesni smo toga da naši domovi zdravlja u određenim geografskim delovima zemlje moraju da budu prilagođenim tim specifičnostima. Za Leskovac je mnogo manji problem nego za neke druge delove zemlje, gde je mnogo veća razuđenost. Čini mi se da konkretno rešenje za Leskovac postoji u ovom propisu i da nije jedino rešenje ukoliko piše da jedna opština ili grad može da formira više. Grad naravno može, ako ima više opština, ali ne verujem da može da postoji grad sa statusom grada a da nema više opština, jer ako ih nema, po definiciji ne bi mogao da ima status grada.
Hvala. Izvolite, gospodine Cvetkoviću, pogrešno ste protumačeni.
Gospodine ministre, očigledno se nismo razumeli, ili pravnici treba da pišu zakone. U stavu 2. je predviđeno: "Dom zdravlja u državnoj svojini", to je po Predlogu zakona, "osniva se za teritoriju jedne ili više opština, odnosno grada, u skladu sa planom mreže", što direktno znači, ovi koji nisu u parlamentu iz DS-a, da je prosto tumačenje. Prosto tumačenje ne postoji u pravu, ali jezičko tumačenje postoji u pravu. Znači, na teritoriji grada ili opštine jedan dom zdravlja, pa bi jedan dom zdravlja bio za 17 beogradskih opština i pet niških opština. Namerno sam napravio to upoređenje, jer sam u svom prethodnom izlaganju napomenuo da će nekim širokim tumačenjem... A, nije potrebno zakone tumačiti, zakonom treba predvideti mogućnost. Predložio sam da predvidite mogućnost koja će biti u skladu sa planom mreže zdravstvenih ustanova. Niste ulazili u sve ostalo što sam rekao. Očigledno smo govorili o različitim stvarima. Nisam ja tražio da probijem budžet, nisam tražio da formiramo domove zdravlja u svakom selu, nisam lokalpatriota za Leskovac. Prvi put sam pomenuo Leskovac i Grdelicu, iako sam dva mandata poslanik. Pokušao sam da ukažem da ova odredba ničim neće ugroziti ni koncepciju zakona, potpuno je nevažno sa stanovišta zakona prihvatiti ovu izmenu, ni u čemu ona ne menja suštinu zakona jer se upravo naslanja, što je i u amandmanu rečeno, na plan mreže. Međutim, predlagač zakona upada u drugu grešku, pa ćemo postaviti pitanje da će autentično tumačenje morati da daje ministar; ministar ne može davati autentično tumačenje, doći će do ovog parlamenta, da li na teritoriji grada Beograda može biti više domova zdravlja. Po ovom predlogu zakona ne može.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijailović Lune. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Želim kolegi Cvetkoviću da se izbori i da dobije rat sa ministrom. Videćemo kako će ići, a naravno, mi imamo u našoj amandmanskoj preporuci opet deo ponovljene priče od juče, u kojoj smo izneli razloge zašto mislimo da lekar specijalista medicine rada ne treba da bude izabrani lekar. To je dokaz da u ovom zakonu pričamo o sadržini onog zakona. To govori o dve stvari. Prvo, da nije trebalo onako agresivno krenuti na poslanika Jojića, koji je imao razloga da iznese i javnost upozori sa lošim rešenjima, a drugo, da se to zaista i preklapa. Dakle, neću ponoviti ništa što sam prekjuče govorio o tim razlozima, da lekar specijalista medicine rada bude izabrani lekar, nego ću reći samo nove razloge. To što uporno insistirate na oba zakona govori samo o delu konzistentnosti u nedoslednosti. Naravno, vi ste u tome jako poznati, ali to je zato što mislim da niste dovoljno dobro pripremili ove zakone, da ste pet zakona, od kojih su tri stvarno bitna, doneli u paketu, uzeli ste nam mnogo vremena, mnogo smo pričali a malo ste o vrednostima i sadržaju zakona mislili. Vadite se javnom raspravom. I sami znate da vam na javnu raspravu dolaze direktori, vaši miljenici, izabranici, šefovi kolone postavljaju, tamo se zbune, popiju kafu i jedva čekaju da vide leđa, privatnici vas ponešto pitaju i ta javna rasprava nije plodna. Ovo je javna rasprava koja je plodna. Ovde se tek suočavate sa istinskim mišljenjima o tome šta ne valja, do te mere ne valja da u hodnicima pričamo, verovali to ili ne, o rešenjima koja su loša. Dakle, retko kada viđamo, kada su ozbiljni zakoni, da se ta priča prenosi i tamo, budući da svi ne želimo da ovde previše uzurpiramo vreme, ali svaka od tih tačaka se pomene, i nejasnoća, a uzgred se rode i još neke. Elaborirajući ovu ja ću reći još i neke. Govorili su o reklamiranju. Da li je reklamiranje kada dovedete direktora Instituta Kamenica da na televiziji pokaže u jutarnjem programu kako efikasno radi operaciju? Šta je to, reklamiranje ili nije? Ne možete reći da nije, a zakonom ga zabranjujete. Da li je reklamiranje izlazak televizijske ekipe kada neko otvara stručni kongres, događaj za grad ili za zemlju, i na ekranu se vidi dijagram uspeha i iznosi intervencija? To je reklamiranje i iznošenje, a vi ga možete staviti pod reklamiranje. Drugo, stavili ste u članu 63. obavezu da neko ko se vodi u članu 56. stav 1. tačka 1) i 2) mora da ima sanitet, privatna praksa, a pri tome u nekom od članova obavezujete sve da moraju da pruže hitnu medicinsku pomoć. Da li znači da će lekar specijalista iz člana 53. stav 1, kožni lekar, kada mu zaluta, po zakonu može, srčani bolesnik kome je teško, kome je loše, on ne zna kako će da mu pomogne, treba mu sanitet. Šta će, inače, po prirodnoj vokaciji dermatološkoj ambulanti sanitet? Naravno, vas to ne zanima, vi to ne slušate, vodite prijatne razgovore, ćaskate, a ovo je argument na argument. Vas to ne zanima, vi ćete ovo doneti i sutra će morati, fine, lepe žene se uređuju u kožnoj ambulanti, u kožnoj specijalističkoj praksi, kako piše, da imaju sanitet da im stoji, da imaju ugovor. Mislim da vrvi od nepreciznosti, vrvi od nejasnoća, zato što je zakon loš. Zašto još ne valja da stavite specijalistu medicine? Kažemo prvu stavku, koliko danas među specijalistima rada imate u Srbiji onih koji su ostali u sastavu dispanzera za medicinu rada, ili zavoda ili instituta na mestu bivših giganata? U Kragujevcu najmanje tridesetak. "Zastava" ima desetak hiljada ljudi zaposlenih, a ima trideset specijalista, a imate i onih koji imaju po 40 - 55.000 zaposlenih. Kako ćete sada na one koji možda rade jednu ili dve smene podeliti te specijaliste medicine rada adekvatno i kako će svi, kao izabrani lekari, imati istu kvotu kao u nekom domu zdravlja u gusto naseljenom području. Znači, prvi princip će biti diskriminacija, ako oni, tako sofisticirani, rade posao lekara opšte medicine. Drugo, kako ćete obezbediti da lekar specijalista medicine rada radi u tri smene, ako institucija koja tamo postoji ne može da radi u tri smene ili nema potrebe? Ili, čak i ako radi, da li će se uvek poklapati smena lekara sa smenom pacijenta? To važi i za domove zdravlja. Kuda će onaj koji je izabrao svog lekara, okačio se, bude 1.245, kada mu popodne bude loše? Hitna služba u mnogim domovina zdravlja radi tek od noći. Imaće drugog lekara. Šta ako mu se taj drugi ne dopadne? On će samo da menja lekare. Samo će da se dopisuju fond i direktor i da menjaju ugovorno lekare, a drugom da potpisuju. Dakle, jedno rešenje koje niste temeljno razradili, nije vam niko dao pare, eksperimentalni model kao u Kraljevu, da to probate kako ide, pa da vidite kako će to da funkcioniše. Da li to baš može tako dobro da funkcioniše, da li to baš sve izgleda tako? Jedan jasan koncept, gde se imalo pravo izbora lekara; i nikom ništa nije kvario. I, onda ako dođe kod drugog lekara u drugu smenu, ne ljuti se, ni po zakonu, ni po Bogu; došao je, bolestan je, morao je da dođe. Dakle, šta ćete dalje da radite? Da još neke stvari raščistimo. Samo oko tog jednog pitanja, koliko tu može biti stavki. Kako ćemo sa nastavnim osobljem koje radi u institucijama gde postoji nastavno osoblje? Šta ako neko želi kod profesorke, recimo, koja predaje medicinu rada, koja je lekar specijalista toga, da se veže, da bude njen pacijent? Kako će ta žena da stigne da obavi hiljadu pregleda i da radi kod nje, a da pri tom zadovolji sve obaveze u normalnom radnom odnosu na fakultetu, a stavili ste joj to da ona mora da bude. Ona je lekar. Drugo je da nema, napišite da nema. Izuzima se nastavno osoblje sa fakulteta, ali je ona žena to. Šta ako neko hoće? Kaže - ja odbijam, ti nećeš biti na listi. A ona prima deo plate. Vi svi znate da mi platu primamo, da li je tako? Primamo, brate. Ja primam i na fakultetu, primam i u bolnici. Ne znam kako u Beogradu. Dakle, šta ćemo raditi u takvim okolnostima? Šta ćemo da radimo, koje je prelazno rešenje dok ne dođe, da li će se uopšte ići u koncept porodičnog lekara, lekara porodične medicine? Mi sada školujemo lekare opšte medicine, specijaliste. Nijedan profil nema bliže tzv. porodičnu medicinu. Sve je prošao: i ginekologiju, i pedijatriju, i malo hirurgije, internu medicinu. Mi nemamo, ali šta imamo? Imamo visoku medicinsku školu koja nam školuje nekoga ko će se zvati visoki medicinski tehničar, ne znam kakve struke, smer - porodična medicina. Pazite, Vuksanović nam školuje kadar. Vama će doći na tacni da ga zapošljavate. Kuda ćete te ljude? Neki su na trećoj godini. Vidite, juče je Karić otvorio neki "privezak" fakulteta, nešto sponzorisao u Ćupriji kod Marića, ne znam ja tu gospodu. Ja prvi put vidim ko je taj Marić. I, pozvao je tamo samo neke ugledne goste. Imali su slavu i vidim Karić nakačio neki fakultet uz tu medicinsku visoku, bila je viša, sada je visoka medicinska škola. Masa fakulteta je anticipirala događaje u obrazovnom sistemu i otvarala je različite smerove da bi sačuvala samostalnost –visoka medicinska škola, farmaceutski fakultet, medicinski fakultet itd. To se napravio galimatijas, ali to je kadar koji školuje druga institucija, po drugomzakonu, vas se tiče granično. Po Vuksanovićevom zakonu, ne može subspecijalizacija da traje dve godine. Ne pominje. Vi ćete morati da je imate. Šta je bez dve godine subspecijalizacije? Specijalizacija je bila dve ili tri itd. Kod njega će biti dva semestra. Koliko? 60, 120 bodova. Godinu ili dve. Znači, neke ne usaglase. Kako onda ta vaša javna rasprava, kada se završi, pa idete po ministarstvima, podelite zakone, što se niste s Vuksanovićem dogovorili šta to hoćete. Pa, da vidimo kako on onaj zakon, vi ovaj zakon. Vi ćete tražiti zdravstvene specijalizacije, onda on mora tamo izuzetno u zdravstvu. Ili, osim u zdravstvu, gde će posle šest godina biti magistri itd. Dakle, imate mnogo nejasnoća, nelogičnosti. To kada se bude sprovodilo u praksi, kada nađete dobrog advokata... Uostalom, šta i sa onim lekarom advokatom koji je zaštitnik prava bolesnika u bolnicama itd. Kada onda oni krenu da čačkaju, kao gospodin Jojić i ostali advokati, nezadovoljne građane kojima će se očito... Vi ste se i sami pohvalili, veliki je deo sredstava koji se ne troši u medicinske svrhe, biće sada smanjen; nećemo platiti troškove sahrane, nećemo platiti troškove puta, manje ćemo ih plaćati. I nećemo platiti, ne znam, bolovanje ćemo manje plaćati. Razmišljate li o tome koliko ljudi radi kod privatnika, koje inače ionako retko i bedno plaćaju, koji ih inače gledaju kroz trostruku dioptriju kada odu na bolovanje, pa će još biti manje plaćeni itd. Mislim, doneli ste rešenja koja globalno nude to da će građanima biti sve teže i teže, i biće im sve skuplje da ostvare svoja prava iz oblasti zdravstvene zaštite. Mnoge lekare specijaliste ćete uvesti u nezgodnu poziciju, kakav je recimo specijalista medicine rada, gde će funkcionisati kao lekar opšte prakse. Znate da su industrijski giganti zatvoreni. Nema više toliko posla za lekare medicine rada i sada će čekati sa 500 pacijenata potencijalnih ili 600 na listi, meriti se po recimo 1000, 1500, 2000, koliko će imati neko u velikim domovima zdravlja. To nije princip. Vi ste hteli da pobegnete od radnika i neradnika uvodeći izabranog lekara, pa ima - neki ne rade, drugi rade više. Uveli ste drugi princip zakonske regulative, po kome će neko imati manje, neko više, jer ne može medicina rada. Kako će, recimo, medicina rada, i to je normalno pitanje, logično... Neko živi i radi u jednom gradu, u selu živi, a radi u gradu. Tamo je njegov izabrani lekar medicine rada. Šta sada to znači – da kada god se razboli, iz sela putuje u grad da bi išao tamo. Ili da se opredeli kao zaposlen u nekoj industrijskoj fabrici gde ima medicina rada, da se opredeli za svog lekara u selu, pa da tamo bude. Ne. Onda mora da ima dva. Onda mora da stavi, izuzetno može imati dva izabrana lekara, ili će uvek trčati u svoj grad. Možda to može da se objasni, ali strašno je ako mi moramo, mi koji zastupamo i reprezentujemo, hajde uzmimo formalno obrazovaniji, ili oni kojima je zakon bliži, trebalo bi u prirodi stvari da bude bliži, s vama da vodimo ovakve razgovore, da postavljamo pitanje na pitanje, pitanje na pitanje. Vi da nam odgovarate. Da je to u zakonu jasno napisano, ovakvih pitanja ne bi bilo. Mnogo je zakona ovde prošlo. Mi smo stalno postavljali pitanja. Jesmo Vuksanoviću, evo sada vama. A, kako će da izgleda? Šta će da se desi? Kada je dobro napisan zakon – ne mora da bude, čak i da je ovako debeo, nema veze, savladali smo mi i mnogo veće, znate već sami koliki je Braunvald ili Brener – onda ne moramo postavljati toliko pitanja. Tamo je jasno, ovde nije sve do kraja jasno. To morate priznati i sami izlaziti, i mnogo puta objašnjavati narodnim poslanicima šta ste sa ovom idejom hteli, da li je to toliko bilo velikog pritiska iz MMF-a, da li zaista moramo na sve da pristanemo, da li će ovakva restrikcija građanskih prava zaista biti nužna, šta je to konačno onda cilj, šta mi to dobijamo od međunarodne zajednice, ako pristajemo i na ovakve restrikcije koje pogađaju i građane, i zaposlene u zdravstvu, i privatni sektor, i participaciju za usluge i participacije za lekove. To je zaista nešto što nije naročito primereno ovakvom sistemu, u ovom momentu koji zovete tranzicioni period države, i onom vrlo siromašnom sloju građana, kojih ima dve trećine sigurno, kojima će svaki izdatak, svako davanje ili svako nametnuto rešenje pasti teže od dosadašnjih.
Hvala, gospodine Poskurica. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 100. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodin Cvetković se već izjasnio da neće učestvovati dalje u obrazlaganju. Narodni poslanik Vjerica Radeta podnela je amandman na naslov iznad člana 119, član 119. i sve ostale članove u kojima se pojavljuju reči "zavod za javno zdravlje", u odgovarajućem padežu, da se zamene rečima "zavod za zdravstvenu zaštitu", u odgovarajućem padežu. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Hvala lepo. Malo nas je ostalo još. Vreme je poodmaklo. Neću obrazlagati amandman zato što smo već dali obrazloženje, da bismo uštedeli vreme. I, kažem vam ovako – za sve one amandmane gde smo već ranije iznosili svoje mišljenje, mi ćemo se uzdržati od obrazlaganja da bismo ubrzali raspravu, mada apsolutno smatramo da to nije u redu, da smo prinuđeni na to. A, bilo bi besmisleno i apsurdno da istrajavamo dalje, jer ljudski organizam ima svoje granice. Moj uvaženi kolega Marić mi je zamerio što nisam obučio Petra Jojića medicini. Ja sam ispričao jednu anegdotu. Srpska usmena književnost je biser svetski. Gete je bio njen najveći promoter. Ja sam, da li slučajno ili namerno, pomešao dve pričice, o sultanu, o agi i Eri; počeo sam jednu, a završio s drugom. Jeste, priča je prva da je prodavao Era žito, odlično, prvoklasno, a aga došao pa kaže: "Bre, Ero, puno ti je kukolja", a Era kaže: "Jeste, jeste", a on kaže: "Pa, kako jeste, jeste, kad je odlično?" "Pa, pomažem ti sprdati se." Druga priča koju sam pomešao, namerno ili slučajno, jeste o smokvama, sultanu i Eri. Odneo mu smokve u Stambol, a ovaj njega u glavu tras, tras. Kada ga pogodi u glavu, on kaže: "Hvala Bogu". On kaže: "Pa, zašto hvališ Boga?" Pa, kaže: "Poslušao sam ženu, kazala mi - nemoj nositi dunje, ja hteo dunje da ponesem sultanu. Poneo sam smokve." Moj uvaženi kolega zameri mi što ja nisam cenzor i što mi nemamo cenzuru. Imamo mi jednu autocenzuru, a to je naš program. Druga ne postoji. Kome ja sada da zamerim što niko nije primetio, što niko ne zna da sam napravio grešku? Nemam kome. Vidite kako ne treba možda drugima spočitavati nešto što i sam možeš da pokažeš kao neki nedostatak i manu. Završavam ovim i kažem da ćemo samo kod nekih ključnih stvari vrlo kratko obrazlagati, a ključni je 199. član, tu ćemo morati detaljno da obrazlažemo svoje stavove.
Dobro sam shvatio, dakle, obavestili ste Skupštinu, zbog efikasnosti rada i jasno obrazlaganih razlika u konceptima do sada, da ćete samo kod nekih amandmana kratko dodatno skrenuti pažnju na stav svog koncepta, a neke ni nećete. Ne zbog toga što ne istrajavate, istrajavate na svom konceptu, ali zbog obzira prema odgovornosti svih poslanika koji svih ovih dana i subotom i nedeljom rade i naprosto svih zaposlenih. Reč ima ministar Milosavljević.
Dužan sam samo da kažem jednu kratku stvar, kada je u pitanju definicija javnog zdravlja, zavod za javno zdravlje, institut ili zavod za zaštitu zdravlja. U Srbiji ima 23 institucije koje se posebno bave ovom oblašću i one se zovu zavodi za zaštitu zdravlja, instituti. Nijedne nema koja nije u javnoj raspravi stala na stanovište da je zavod za javno zdravlje termin koji šire i modernije definiše oblast njihovog rada.
Hvala vam. Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 119. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 122. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 123. i član 123. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine je podnela amandman kojim predlažeda se posle člana 129. doda novi član 129a. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 141. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 169. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 171. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 179. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 183. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 184. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Samo da svima bude jasno, u ovakvim slučajevima predstavnik predlagača amandmana može da govori isključivo na odboru, a ne može da bude prisutan na sednici, da ne bi bilo čudno što se niko ne javlja. Na član 184. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 186. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na Odeljak 4. iznad člana 190. i članove 190 - 198. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Naravno, ja ću ispuniti obećanje, samo sam dužan da ponovim naš stav da smo mi apsolutno protiv ovakve licence koja se nameće i smatramo da u ovom zakonu treba brisati čitav taj stav koji to reguliše. Neću obrazlagati, smatram da ovako zamišljena licenca ne treba da postoji (to sam juče obrazlagao, javnost je mogla da čuje), da lekarima to ne treba. Lekari su ozbiljna profesija, onakav niz mera kaznenih koje ste predvideli na jedan način zaista nas je iznenadio; da uzimate pare, da dajete ljudima određene mogućnosti da mogu da rade samo, a druge da ne mogu procedure da obavljaju u zdravstvenoj ustanovi, pa da onda potpuno zabranite da rade ili da rade pod kontrolom, stvarno je ponižavajuće. Nijedna struka sebi to ne dozvoljava, sem ukoliko nije zadovoljeno nekom diplomom, nekom kvalifikacijom određenom da obavlja te poslove, pa onda se može to dozvoliti. U medicini nemojte to uvoditi, zamislite vi sudije, pa sada da sudi pod nadzorom i da kaže – mi ćemo te nadzirati; sedi neko i nadzire sudiju kako sudi. To nema nigde, nemojte to u medicinu da ubacujete, nemojte takvu licencu, skidajte to, to neće naići na dobar odjek kod lekara. Tako se ne uređuje sistem. Represijom se sistem ne uređuje, vi ste posegli za represijom u vašem sistemu, a to je sistem od 2005. godine. Represija je jedan od glavnih elemenata kojima se služite i to je lako dokazati. Neću sada pričati. Ja ću ovde govoriti tačno dva minuta. Molim vas, skidajte to, mnogi lekari su me zvali i slažu se sa mišljenjem SRS; kako ste to zamisli, to ne valja. Samo toliko.
Niko više po istom amandmanu, reč ima prof. Milosavljević.
Kada bude donet zakon i posle osam dana bude objavljen u "Službenom glasniku" i počne da važi, obaveza ministra zdravlja je da Srpsko lekarsko društvo u slučaju lekarske komore, a druga stručna udruženja u slučaju ovih drugih profesija, stomatologa, farmaceuta, biohemičara, sestara i tehničara, formira inicijativni odbor za organizaciju komore. U narednih šest meseci piše se statut komore i ona ima konstitutivnu sednicu skupštine komore. Svako ko je završio fakultet i ima diplomu o položenom stručnom ispitu ima obavezu da se upiše u imenik lekara komore lekara Srbije i on je dobio licencu. Glavni izazov kada govorimo o licenciranju je u narednih sedam godina. U narednih sedam godina svako od nas ko ima početnu licencu treba da prihvati kao mehanizme, koji su u ovom setu zakona i u drugim propisima koji će biti doneti, kontinuiranu edukaciju, stalno usavršavanje, prikupljanje licencnih poena, da bismo za sedam godina mogli da imamo relicenciranje, koje će do tada da bude regulisano statutom komore, formiranjem stručnih odbora unutar komore onako i onoliko koliko sama komora bude odlučila. Dakle, ja zaista smatram i mi u Ministarstvu zdravlja mislimo da su ova rešenja koja treba da se donesu po osnivanju komore ne samo rešenja koja vraćaju jedan značajan deo dostojanstva našoj profesiji posle šest decenija, kako komore nemamo, nego da, sa druge strane, predstavljaju mehanizam jačanja i kontrole kvaliteta našeg rada. Bez kvaliteta našeg rada, bez profesionalnog licenciranja, sutradan kada Srbija bude članica EU moći ćemo da robu transportujemo slobodno preko granica, da se ljudi slobodno kreću, ali bez samoregulacije profesije nema pripadnosti zajedničkom evropskom lekarskom esnafu. Ne treba se plašiti licenciranja. U javnoj raspravi mnogo puta je navođeno kako licenca može da izgleda. Komora koju mi pravimo, koju mi biramo statutom koji mi sami kao struka budemo napisali, predvideće tačno šta je potrebno za licencu, odnosno šta je potrebno za relicenciranje. Javni ukori institucije sudova časti poznati su iz uporednih analiza. Možete pročitati časopis jedne od komora zemalja koje su u okruženju, koja npr. objavi javni ukor za doktora tog i tog zato što je aprila te i te godine odlukom suda časti uradio npr. ginekološku operaciju bolesnici sa inicijalima, a da nije prethodnim metodama utvrdio da se radi o tumoru debelog creva. To je onda javni ukor, takvih primera ima u uporednoj praksi i oni jačaju kvalitet, oni treba našoj struci da pomognu da najveći broj onih koji svoj posao radi pošteno, istrajno, koji svakog dana sebe pita – šta sam danas uradio i šta mogu bolje. Niko od takvih profesionalaca ne bi mogao da ima nešto protiv da postoji samoregulacija struke. Komora je privilegija za lekarsku struku. Pomenut je u izlaganjima sudija. On ima druge kontrolne mehanizme, ima drugostepenu presudu, ima trećestepenu presudu, ima presudu Vrhovnog suda koja ukida njegovu presudu i ogoljuje njegov loš rad. Naša struka ima svoje mehanizme. Advokatska profesija koja je ovde pominjana u kontekstu komora je profesija koja u pravnom sistemu ima definicije u Ustavu i onda iz te definicije proizilazi drugačija priroda organizacije komore. Smatram, i pored toga što je bilo drugačijih stavova, koje inače vrlo respektujem, da treba napraviti instituciju iznova rukovodeći se korenom koji je skoro već zaboravljen, jer je 80 i više godina prošlo od kada je Srbija imala svoju komoru. Imamo priliku, čast i obavezu da u 2005. i 2006. godini ponovo osnujemo komoru. Koliko će ona biti dobra zavisiće od nas samih, a država ovim zakonom, kada ga budete izglasali, kao naravno najviši organ vlasti u ovoj državi i kao glavni predstavnik izborne volje građana, daje veliko ovlašćenje koje ima vlast. Vlast ima ovlašćenje da kaže - ovo je licenca, prepoznao sam je u dokumentima, možeš da radiš lekarski posao. To ovlašćenje sada se daje komori i to je važan instrument samoregulacije struke. Uveren sam da će taj instrument nas dodatno obavezivati. Onaj ko dobro i pošteno radi svoj posao ne plaši se licence, ne plaši se kontrole. Naša je sudbina u profesionalnom veku da celog radnog veka nekome podnosimo izveštaj: kada smo mladi doktori – starijem, kada smo stariji – šefu, kada smo šefovi – mlađe da učimo, jer oni posle nas ostaju da rade taj posao. Koliko su oni dobri, toliko smo i mi bili dobri. Dakle, to je prosto definicija struke.
Pogrešno protumačen prethodni govornik, gospodin Momčilov.
Rekao sam da se nećemo javljati, ali stvarno moram i biću vrlo kratak. Govorite o javnom ukoru i da će to da podigne kvalitet. Tako stresan posao radimo i toliko imamo tih stresova u poslu koji radimo, nemojte nas još vi koriti. Ja imam jedno dete, ćerku, nikada je udario nisam, nisam podigao glas na nju. To je nehumano. Borite se ovde za prava deteta, protiv nasilja. To je nasilje što vi hoćete, da me ukorite, ozbiljnog čoveka. Ja ću neki put, kada nemam para, kada nemam ovo, dođem na posao onako izbezumljen, možda i zbog nekog premora, zbog neke loše situacije u zdravstvu, napraviti neku omašku i vi ćete me zbog toga ukoriti. Manite se toga. Tako se ne diže kvalitet. Pazite šta ste sve u zakonu predvideli – akreditaciju. E tako može kvalitet da se akreditacijom podiže. Kontinuiranom edukacijom se diže kvalitet, u uslovima rada koji su dobri podiže se kvalitet. Radimo toliko stresan posao, a vi nam još udarate dodatne stresove i smatrate da je to nešto dobro. To apsolutno nije dobro. Ako vi tako mislite, mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne mislimo tako i strašno smo protiv toga. Molim vas, nemojte da mi kažete sada da će jedna takva institucija, te vaše licence, kroz komoru... Zašto smo strašno protiv? Zato što nećemo da trpimo monopol državnih moćnika koji su danas korumpirani u velikoj meri, koje niko ne juri, a jurite sitne doktore za 100 evra. Nećemo njihov monopol. Gonite Srpsko lekarsko društvo. To društvo od 2005. godine je potpuno politizovano. Zadnji predsednik nije biran uopšte na demokratski način, niko nije znao ni ko ga je predložio, ni kako ga je predložio i nije imao protivkandidate. Osudili ste prošla vremena. Da vas podsetim, za akademika Šulovića ste kazali da je nedemokratski izabran u Srpskom lekarskom društvu. Ne vi lično, nego oni vaši pajtaši od 2000. godine što su duvali u zviždaljke i lupali u šerpe. Dalje lupaju ovako kao maksimi po diviziji, da onda nije bilo demokratije. Profesor Šulović kada je biran za predsednika Srpskog lekarskog društva biran je od tri protivkandidata tajnim glasanjem. Šta je Srpsko lekarsko društvo? Produžena politička ruka, da vam sada kroji kapu. Zbog toga nećemo, a vi nas izazivate, da to govorimo; prećutali bismo sve to, gospodine ministre, ne bismo našu bruku iznosili ovde pred javnost.
Maksim je ime za mitraljez. Reč ima ministar.
Govorimo o delu zakona o zdravstvenoj zaštiti koji se tiče licenciranja i onda se time dotičemo velikim delom institucije komore. Treba reći da je ključ našeg posla u poverenju između lekara i pacijenata. Poverenje se ne garantuje nikakvim propisom. Poverenje se gradi, ono se čuva, neguje i jača, mora da bude osnovno obezbeđeno uređenim društvom, ali je samoregulacija struke neobično važna kategorija. Dakle, ako želimo komoru i licenciranje kao način samoregulacije struke, ako želimo jačanje kvaliteta rada, ako želimo zaštitu prava pacijenata, ali i zaštitu članova komore, onda razumemo članove koji se tiču zakona o komorama i članove koji se tiču licenci. Zbog toga u zakonu o komorama postoji poseban podračun i fond za direktnu pomoć članovima, gde se u nekoliko tačaka u zakonu tačno navodi za šta sve sredstva komore mogu da služe. Ako govorimo o tome da je u redu da imamo komore zato što lepo zvuči, ali da bi članstvo trebalo da bude dobrovoljno, a ne obavezujuće, da nema licence, onda zaista obesmišljavamo pojam komore, onda komoru svodimo na nivo dobrovoljnog društva, koje takođe može da ima svoju važnu ulogu. Dobrovoljno društvo je Srpsko lekarsko društvo i to je udruženje lekara koje, hvala Bogu, ima tradiciju dužu od jednog veka i koje čuvamo, unapređujemo. Koliko je ono dobro, koliko nam prija način organizovanja i rada, zavisi sigurno od toga koliko mi sami doprinosimo jačanju kvaliteta ovog društva. Međutim, pojedinac koji svojom profesijom obavlja delatnost, čovek koji svoje zanimanje obavlja kao posao koji obavlja stalno, on je profesionalac i zbog toga je komora profesionalna asocijacija. Članstvo jeste obavezujuće, jer je prosto sistem uvezan. Ako hoćete samoregulaciju struke, onda je članstvo obavezno, onda je komora jedna na nacionalnom nivou. Ogranci koji su pomenuti definišu se statutom i zbog toga materija koja nije za zakon i nije u zakonu. Dakle, mere zaštite prava pacijenata takođe su direktno povezane sa merama zaštite članova komore i tu postoji u zakonu obaveza da komora osigura svoje članove za slučaj stručne greške. Stručna greška može da se desi i zbog neznanja i zbog okolnosti koje ne zavise direktno od čoveka, ali može da se desi i zbog drugačijih okolnosti i zbog nemara, može da bude i svesno načinjena. Ako treba da nema licence i da članstvo u komori ne bude obavezujuće zbog manjeg broja neodgovornih ljudi, onda je to ćorsokak. Pravi put je struka, u najvećem broju zna tačno koji je njen zadatak, vrlo dobro zna da nije lako biti lekar i raditi ovaj posao, ne samo lekar, nego treba reći i farmaceut, stomatolog i biohemičar. Ovih dana je izrečena jedna rečenica iza koje bih vrlo rado stao – trebaju nam lekari koji rade sve bolje i bolje i ovo je jedan od načina da se taj proces obezbeđuje.
Gospodin Momčilov ima reč. Isto po Poslovniku, pretpostavljam pogrešno tumačenje. Ali, naprosto samo zbog onoga što ste vi rekli, dakle, poslanici koji nisu kao ja laici vrlo dobro razumeju razlike u konceptima i pristupima, te vas molim, kao što ste rekli, nema razloga da na njima insistiramo, samo da ih utvrdimo.
Samo hoću da apelujem na gospodina ministra: gospodine ministre, tu priču je trebalo pričati na vreme. Kada vi mene ne možete da ubedite, kakva je tek situacija sa ostalim lekarima. Molim vas, nemojte da kažete, stalno nam podmećete. Gospodin Cvetković je ljut izašao i rekao da zamenjujete teze. Nije hteo više da sedi ovde. Znači, nisu samo radikali. To je naš opšti utisak da se vi prema nama odnosite nedolično. Vi izvrćete naše reči. Mi smo vam juče govorili i objašnjavali koncept kako smo zamislili komoru i ja sam jasno rekao – umesto tog vašeg kažnjavanja, umesto te vaše licence, stavite obavezu kontinuirane edukacije, propišite šta moramo da ispunimo, koliko kongresa da obiđemo, koliko stručnih sastanaka da imamo, to propišite i ima smisla. Nemojte više to o kažnjavanjima, dosta nam je toga, nećemo trpeti taj vaš teror i te monopolske uspostavljene grupe. Zna se gde je monopol. Hoćete i to da vam kažem? Mogu i to da vam kažem, ali neću sada da kažem, molim vas, nemojte da sada ovde širimo diskusiju, vaš stav smo čuli i videli, nemojte nas osporavati na takav način, zamenom teza. Dali smo vam čitavu konstrukciju kako zamišljamo komoru. Ne mora da se usvoji. Molim, poslanici će glasati, znamo da će to izglasati. Rekao sam, biće izbora, a mi ćemo to izmeniti za godinu dana, neće vam to zaživeti na takav način, znate i vi, na takav represivan način to ne može da zaživi.
Na član 190. amandman je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanikŽivodarka Dacin.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pre svega želela bih vama, kao predsedniku, gospodine Markoviću, da kažem zaista još jednu primedbu koja je već juče ovde provejavala – da Zakonodavnom odboru, odnosno predsedniku gospodinu Milošu Aligrudiću kažete da on nije kompetentan da predloži da se amandman prihvati ili odbije. On može da kaže da je amandman pravno moguć ili da nije pravno moguć.
Oprostite, molim vas, sinoć sam se izvinio, gospođa Radeta je bila... Dakle, više puta sam ukazao na tu formulaciju i nastojim svaki put da pročitam ispravno, ali služba dostavlja onako kako se kaže. Dakle, Zakonodavni odbor konstatuje da je amandman pravno moguć. Da je hteo da ga odbaci, da je postojao uslov, razlog, on bi ga odbacio. Ne postoji takav razlog, znači, amandman je pravno moguć.
Ne, ja bih htela da kažem da amandman nije pravno moguć, s obzirom na činjenicu koja ovde stoji, a uvažavajući obrazloženje, ali prosto samo zarad javnosti želim da kažem šta je bila ideja nas i poslaničke grupe SPS-a. Mi smo prosto hteli da zaštitimo eventualno nezaposlene zdravstvene radnike koji nisu u mogućnosti da finansiraju licencu, koja će biti obavezna. Imajući u vidu da smo rekli da prvu licencu svaki zdravstveni radnik dobija samim tim što položi stručni ili, kako u narodu kažemo, državni ispit i da ona važi sedam godina, ne želimo da verujemo da će tokom sedam godina neko sa završenim medicinskim, farmaceutskim ili stomatološkim fakultetom biti nezaposlen, ali prosto smo želeli da zaštitimo tu kategoriju naših kolega i da, ukoliko postoji mogućnost, a nema finansijskih sredstava, da nacionalna služba praktično omogući plaćanje neke edukacije koja će dobiti praktično relicencu. Bez obzira na ovo što u obrazloženju u prvom delu piše, u drugom delu obrazloženja za neprihvatanje amandmana od strane Vlade kaže se da je u suprotnosti sa poslovima koje Nacionalna služba zapošljavanja obavlja u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast obezbeđivanja prava nezaposlenih lica, predloženi amandman nema uporište ni u pravnom sistemu uporednih zemalja, uvažavajući sve ovo što je izneto, ja u ime poslaničke grupe SPS povlačim ovaj amandman.
Hvala vama, gospođo Dacin. Još jednom ponavljam ono na šta sam više puta upozorio Zakonodavni odbor. Dakle, vidite šta se dešava: kada dobijemo ovu formulaciju, a pošto amandman nije odbačen, onda ja mogu da pročitam da je pravno moguć; u ovom slučaju data je ta formulacija - odbijen, a u stvari amandman nije pravno moguć. Dakle, ja molim, i to je gospođa Radeta juče rekla, još jednom upozoravam sve, neka stručna služba upozori, nije služba odgovorna, neka upozori one koji vode zapisnik na Zakonodavnom odboru da samo dve formulacije postoje: ili je pravno moguć ili se po Poslovniku odbacuje. Hvala mnogo. Samo da napišemo da je povučen. Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Ključni amandman, oko koga je najviše bure bilo i na Odboru, gde je najviše predloga palo da se izmeni ovaj član. Ja ću kratko kazati, da ne ponavljam, možete uzeti zadnji "NIN" koji je izašao, ima čitav članak o tom članu i kaže da se time generiše korupcija. Upozorio sam i ovaj parlament i predlagača da ova zamisao da neko može... Ja ću vrlo kratko ovo obrazlagati, jer to je već sada javnosti poznato, mnogo se o tome pisalo; ona našminkana televizija ekspozitura, ne znam čija, B92, koja dovede u emisiju gospodina Tomislava Nikolića, pa ga onda direktnom lažju iznenadi i prepadne, prenela je samo to kao čitavu našu debatu u ova tri dana. Dakle, izjave gospodina ministra povodom tog člana i izjave gospodina Vučićevića. Ništa drugo, a mi stignemo i to da propratimo. Interesantno je da vidite, kompletno je citiran kolega Vučićević i ja ću njemu prepustiti da on detaljno obrazloži svoj amandman. Mi smatramo da to treba brisati, da je to konflikt interesa, nedopustivo je u današnje vreme. Možemo da razumemo da možeš da ideš na više mesta da radiš, ako si državni službenik, ili na jedno, kako ste vi zamislili, ali da u istoj ustanovi nastaviš po podne, pa kažeš da je to sada, sada smo se setili, nije to, kaže, piše, privatna praksa, a uzimaš pare narodu. To sa ekonomskog stanovišta, kada narod mora iz svog džepa da plati, to više nije ono što je vaš zakon propisao kada je fond u pitanju i kada su u pitanju obavezni vidovi zdravstvene zaštite. Vi tu nećete davati samo ekskluzivne usluge, koje niste propisali onim što ste propisali u zakonu o fondu. Ako vi kažete nama ono što je vaša argumentacija, a to je krajnje smešno, kaže, imamo kapaciteta, pa ima interesa iz Makedonije da dođe, operišite ga pre podne, zašto ga operišete po podne, vi ćete od Makedonca naplatiti to, on će platiti, i to nije sporno. Imate prostora, uposlite smenu, napravite smenski rad pa neka smena radi i po podne, a imate viška radnika ionako, pa šta radite. Zamislite sada mene, hoće li biti moj interes da radim punom snagom pre podne, kada mogu po podne da zarađujem i moram da ostanem, kao što sada ovde moram da sedim bez potrebe i bez veze, nepotrebno, zato što ste vi upakovali pet zakona na jedan sraman način i hoćete da ih sve u paketu ovako proturite, jer znate da pojedinačno nemaju šanse da prođu. Znači, ako to dozvolite, šta će da kažu oni ljudi koji nemaju posao – zašto nas niste uposlili, pa mi da radimo. To će prvo da bude. Ako moram da radim po podne, ja ću se štedeti pre podne i neće mi to biti teško. Onda, ko će to da radi po podne, evo u mojoj klinici ima viška radne snage, ko će da odredi to i da kaže nekome ko radi u tercijarnoj ustanovi, u vrhu piramide – ti možeš, a ti ne možeš. Ko? To će da stvori takav haos u struci i takvo nezadovoljstvo. Znam, vi štitite interese jedne uske grupe ljudi koji su se već obogatili i koji su strašno bogati. Vaši direktori imaju privatne ordinacije, i to je opštepoznata stvar, i vi sada tom interesnom krugu, interesnoj grupi obezbeđujete komfor da ne moraju da trče i da se šetaju, nego neka sedi ovde pre podne, pa onda po podne naplaćuju još dodatno. Ne može, ministre, tako. Potcenili ste privatnu praksu, degradirali ste nizom zakonskih odredbi i članova koji su ovde naznačeni. Sada idete dodatno na uspostavljanje monopola i konzervaciju jednog lošeg stanja. To nije dobro. Građani Srbije nemaju interes da plaćaju iz svog džepa na takav način. Neka budu čisti poslovi. Hoćeš da budeš privatnik, izvoli, radi; hoćeš da budeš državni službenik, istroši se na poslu. Šta nekom profesoru, hajde da uzmemo ginekologiju i akušerstvo, treba da dodatno radi po podne, ako će obaviti sve ono za šta ga je društvo nominovalo, ako radi operacije pre podne, ako pregleda pacijente, ako ima svoje studente redovne nastave, poslediplomsku nastavu, pa ako ima ispite svoje; on treba da crkne samo od toga, a država mora da ga plati maksimalno i da mu ne padne na pamet da ide bilo gde drugde. Svako ko radi u tercijarnoj ustanovi treba da radi najkomplikovanije i najteže slučajeve i da mu ne padne na pamet da negde trči i da kesari i da čergari. Vi hoćete da ukinete čergarenje, znam, ali za jedan uzak krug ljudi. Nemojte. Svet je regulisao to drugačije. Nemamo ništa protiv, čak lično nemam ništa protiv ako je neko privatnik na sto mesta da trči, pa neka ide i neka radi, ako može neka zakupljuje prostore, tako je u razvijenom svetu, to mi ne smeta. Ovako nešto što hoćete da nam uvedete, to je ružno, to nije dobro. Evo, čitajte štampu šta sve pišu, čak i ova filovana, frizirana televizija vam je to istakla kao glavni problem i tu vas dosta napada. Neću više, ovo je ključni amandman, mi smo protiv njega, glasaćemo protiv njega, pozivamo sve narodne poslanike i sve poslaničke grupe da budu apsolutno... Nećete biti za naš, ali ima sličnih i kolega Vučićević sigurno će daleko bolje obrazložiti svoj amandman, a on je na liniji našeg stava.
Hvala vam, gospodine Momčilov. Izvolite, gospodine Milosavljeviću. Samo da obavestim poslanike da znaju: moraćemo da imamo jednu kratku pauzu, ukoliko se ne pojavi potpredsednik, između 19,25 i 19,35 časova, samo da znate. Izvolite.
U iskustvu evropskih zemalja ne može se naći nijedan primer u kome je moguće sistem tako nacrtati i razdvojiti potpuno na jedan vrlo precizan način, sistem koji se obavlja u državnim ustanovama, usluge koje pružaju ustanove u javnom sektoru za novac od, recimo, obaveznog osiguranja, od nekakvog sistema privatnih ustanova. Ideal je kombinovanje ova dva načina rada na pravi način, da se ne poremeti dostupnost, solidarnost i svi oni pozitivni kriterijumi ostvarivanja zdravstvenog osiguranja i zdravstvenog rada. Reći ću sledeće, pošto će biti niz amandmana, a ima ih nekoliko, neke je Vlada usvojila, neke nije – šta je suština u ovom usvojenom rešenju. "Zdravstveni radnik zaposlen u zdravstvenoj ustanovi i privatnoj praksi, koji radi puno radno vreme, može obavljati određene poslove zdravstvene delatnosti iz svoje struke kod svog poslodavca, odnosno kod drugog poslodavca, van redovnog radnog vremena, zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa direktorom zdravstvene ustanove, odnosno osnivačem privatne prakse." Zašto uopšte termin "dopunski"? Ako se nešto radi van punog radnog vremena, to je prekovremeni rad. On se po Zakonu o radu može da plati do 30 posto od plate i onda on obesmišljava zapravo bilo kakvu varijantu dopunskog rada. Zbog toga je dopunski rad definisan kao nešto različito od prekovremenog i dobijena je saglasnost nadležnih ministarstava, a u prvom redu Ministarstva za rad i socijalna pitanja. Kada se može zaključiti ugovor o dopunskom radu – 1) za pružanje zdravstvenih usluga koje nisu obuhvaćene obaveznim zdravstvenim osiguranjem u pogledu sadržaja, obima i standarda, odnosno za zdravstvene usluge koje se ne ostvaruju u skladu sa načinom i postupkom ostvarivanja prava iz obaveznog osiguranja; 2) za pružanje usluga koje zdravstvena ustanova pruža za potrebe organizacije obaveznog osiguranja, a za koje ne može na drugačiji način da obezbedi odgovarajuće zdravstvene radnike; 3) za pružanje usluga koje zdravstvena ustanova pruža za potrebe lica koja nemaju svojstvo osiguranog lica po ovom zakonu. Šta to znači? Zdravstveni radnik iz stava 1. ovog člana (a to su one usluge koje nisu obuhvaćene obaveznim osiguranjem), po prethodno pribavljenoj saglasnosti stručnog saveta i direktora zdravstvene ustanove, odnosno osnivača privatne prakse u kojoj je zaposlen, može da zaključi samo jedan ugovor o dopunskom radu sa drugim poslodavcem. Stručni savet i direktor ustanove mogu da daju tu saglasnost samo pod uslovom da rad zdravstvenog radnika van redovnog radnog vremena, a za koji se zaključuje ugovor, ne utiče na organizaciju rada pojedinih delova zdravstvene ustanove ili ustanove u celini. Zdravstveni radnik koji obavlja poslove po osnovu ugovora o dopunskom radu kod drugog poslodavca suprotno odredbama ovog člana čini povredu radne obaveze. Način, postupak i uslove, kao i druga pitanja od značaja za organizovanje i obavljanje dopunskog rada propisuje ministar, čitaj: podzakonski akt. Zaposleni radnik koji obavlja poslove po ovom osnovu može te poslove da obavi u ukupnom vremenu koje nije duže od jedne trećine za određeni broj pacijenata, odnosno zdravstvenih usluga ili medicinskih postupaka. Ministar propisuje koji je to broj pacijenata, odnosno usluga ili medicinskih postupaka, znači, podzakonski akt. Pacijent kome je pružena ta usluga od strane zdravstvenog radnika, u skladu sa ovim članom, za usluge uplaćuje zdravstvenoj ustanovi utvrđenu naknadu, o čemu zdravstvena ustanova pacijentu izdaje račun na propisanom obrascu. Ustanova u državnoj svojini isplaćuje zdravstvenom radniku ugovorenu naknadu od naknade koju je pacijent platio zdravstvenoj ustanovi. Zdravstvena ustanova u finansijskom planu mora posebno da iskaže i vodi sredstva koja se ovako ostvare, dužna je da pacijentu pruži potpune informacije o načinu i postupku pružanja usluga u okviru ovog dopunskog rada, kao i da na vidnom mestu u zdravstvenoj ustanovi istakne obaveštenje o mogućnostima i načinu pružanja ovakve zaštite van redovnog radnog vremena. Pacijent koji je nezadovoljan pruženom uslugom može da uloži prigovor zaštitniku prava pacijenata u ustanovi, inspekciji, kao i upravnom odboru. Radnik koji je zaposlen u ustanovi u državnoj svojini sa punim radnim vremenom može da obavlja određene poslove zdravstvene delatnosti iz svoje struke kod osnivača privatne prakse, znači po onom jednom ugovoru, najduže tri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Šta znače ova rešenja? Ova rešenja znače da se nešto što postoji od devedesetih godina kao mogućnost dopunskog rada do polovine radnog vremena i nešto što postoji kao mogućnost obavljanja vanstandardnih usluga u zdravstvenim ustanovama, sa mnogo prostora da se različito tumači, svodi u jedan levak koji kaže sledeće, tri su osnova: ako ja kao državni doktor radim nekakav dopunski rad, to nije moj privatni rad u državnoj ustanovi i da ja zbog toga imam sukob interesa, nego je to dopunski rad koji ustanova organizuje onda kada ima potrebe za uslugama koje su van obaveznog zdravstvenog osiguranja, a da pri tome ne remeti organizaciju redovnog rada. Na primer, jedan od centara bi mogao da zatraži da ovako, dopunskim radom radi nekakve usluge. Ako nije pri tome obezbedio, po pravilu kvaliteta i organizacije, da ima specijalističke preglede i pre i posle podne, da se ne čekaju duže od propisanog vremena, koje je precizno rečeno, onda neće dobiti saglasnost, jer u podzakonskom aktu će vrlo strogo da bude definisano na koji se način, za koje usluge i u kolikom broju najviše može dati dozvola za ovakav rad. Novac se plaća sa računom ustanovi, ustanova po ugovoru plaća one koji rade. Drugi osnov za ovo je – na primer, grad koji je 400 kilometara od Beograda i ima potrebe za komplikovanom operacijom, ima uslove, a nema stručnjaka, može da sklopi ugovor o dopunskom radu i da stručnjak iz velikog grada dođe jednom u 20 dana i da operiše, jer je neracionalno zapošljavati posebno čoveka koji će na licu mesta raditi nešto što se ne radi svakodnevno; to je drugi osnov. Treći osnov je pomenut malopre, u izlaganju prethodnika – mogućnost čoveka koji nema zdravstveno osiguranje, koji dođe da mu se uradi neka komplikovana operacija. Zašto ga ne operišemo sutra pre podne, nego izvodimo sa dopunskim radom? Zato što ako dođe sutra pre podne i bude operisan za novac koji je van novca obaveznog zdravstvenog osiguranja, onda trpi neki građanin Srbije koji treba da bude operisan sutra pre podne, jer je platio obavezno zdravstveno osiguranje. Dakle, dopunski rad, kao kategorija koja se ovde reguliše zakonom, praktično treba da reši problem lečenja ljudi koji nemaju status osiguranog lica u ovoj zemlji, a imaju potrebu da se leče u zdravstvenim ustanovama. Ili, ako zamislimo situaciju da se odjednom pojavi veliki broj ljudi koji ima ugovor sa nekim privatnim osiguranjem i dolazi iz inostranstva i želi da se leči u jednoj ustanovi; ukoliko nema institucije dopunskog rada, onda nijedna državna ustanova ne može da preuzme obavezu da leči ljude iz tog privatnog osiguranja ukoliko nema kategoriju dopunskog rada. Ako ih prihvati na lečenje, onda to ide na uštrb osiguranika iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Elem, ovaj mehanizam obezbeđuje da u naredne tri godine čovek može da ima puno radno vreme i da još 1/3 radi van ustanove samo kod jednog poslodavca i da posle tri godine više to pravo nema. Posle toga se primenjuju odredbe Zakona o radu i radnim odnosima. Sve ovo što piše u članovima 199, 200, 201, 202, 203. i 275a, po ovom prihvatanju amandmana, nije obaveza, nego je mogućnost koja predstavlja regulisanje tokova novca u zdravstvenom sistemu na jedan jasan način i pri tom štiti interese baš onoga ko nema novac u džepu, jer insistira da organizacija posla za novac obaveznog zdravstvenog osiguranja bude što bolja, da ustanova, umesto da sada, u nedelju u 19,15 sve stoji zaključano sa ugašenim svetlima, može dopunskim radom da ostvari prihod i da to bude tržište zdravstvenih usluga, u kojima se znaju uloge i zdravstvenih ustanova, bile one državne ili privatne, i privatne prakse, i da međusobne relacije budu precizno definisane.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 199. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Lalić. Vlada je prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu nije prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvinite, gospodine Mariću. Nemojte shvatiti ovo kao ograničenje poslaničkog prava, još jednom upozoravam, zbog obaveznih konsultacija koje predsednik Skupštine mora da obavi pauza će biti tačno od 19,25 do 19,35 časova.
Trudiću se da budem precizan i kratak, s obzirom da je gospodin ministar detaljno obrazložio član 199. i amandman koji je poslanička grupa G17 plus podnela. Ne bih ponavljao ono što je već ministar rekao. Tu se javio jedan tehnički problem, da je Vlada prihvatila amandman, a da se nekim preglasavanjem u Odboru za zdravlje i porodicu desilo da Odbor nije prihvatio. Jednostavno, bila je neka tesna većina. Zbog drugih stavova i drugačijeg mišljenja pojedinih poslanika tako se to desilo. Ne bih ponavljao što sadrži naš amandman u članu 199, nego bih kratko rekao, pošto ima devet amandmana na član 199, apsolutno se radi o vrlo važnom članu, ali nažalost, ima različitih stavova i dilema. Sve ove amandmane bih sveo u tri aspekta. Prvi aspekt je u onim amandmanima gde se traži da se ovaj član briše, jednostavno, želi se time da se ništa ne menja u našem zdravstvenom sistemu, što mislim da nije dobro. Drugi aspekt je da se parcijalno srede neke stvari u oblasti zdravstvene zaštite, u oblasti dopunskog rada, što isto nije dobro. Naš cilj je, s obzirom da smo vrlo detaljno proučili sve ovo i podneli amandman koji je Vlada prihvatila, da zakonski regulišemo upravo veliki problem koji se trenutno javlja u zdravstvu – rad na crno, i konačno da legalizujemo svaki dopunski rad u zdravstvu. To ćemo upravo učiniti prihvatanjem i glasanjem za ovaj naš amandman. Ovde se precizno kaže da niko od nas zdravstvenih radnika ne može samoinicijativno da dopunski radi. Tačno se kaže da postoje tri uslova pod kojima možemo dopunski da radimo. Ne bih opet ponavljao. Kaže se da o tome odlučuje zdravstveni savet i direktor zdravstvene ustanove, o tome šta ćemo mi dopunski da radimo. S druge strane, vrlo je značajno da će u finansijskom planu biti tačno zapisano koliko je ko naplatio uslugu, koliko je ko usluga uradio i zbog čega je nekome uzeo novac. Znači, radi se o vrlo preciznom članu. Za razliku od nekih koji smatraju da je ovo generator korupcije, upravo mislim da je ovo antikorupcijski član i da će ovaj član omogućiti da svi pošteno dodatno radimo u zdravstvu.
Dobro je imati različite stavove. Izvolite.
Kao predsednik Odbora moram da iznesem jednu konstataciju pred vama. Uvaženi kolega Marić, čiji stav apsolutno poštujem, koji se zalaže za amandman koji je on sa svojim koleginicama podneo, kaže da je na Odboru tesnom većinom izglasan. Tesnom većinom su svi amandmani i Vlade i predlagača prolazili. To je opšta pojava. Sa druge strane, legitimno pravo je da se Odbor izjasni i Odbor je smatrao, u većini, da je to bolji predlog. To je cela istina. Znači, Odbor, treba znati i treba kazati, smatra da je predlog kolege Vučićevića, za koji smo glasali, daleko bolji. To je istina.
Svakako, tesna većina je većina i tu nema spora. Potpuno ste u pravu. Ne razumem tu vrstu primedbe. Izvolite, gospodine Vučićeviću.
Kolege poslanici, mislim da je možda kolega Marić to sad rekao, možda nije tako ni mislio, ali struka je jedno, amandman Vlade je drugo. Ako je amandman Vlade, on se automatski prihvata ovde. Struka ima pravo Odboru za zdravlje, ne kako je rečeno, nekim preglasavanjem... Ja u Odboru nikada nisam nastojao da nekoga preglasam, nego sam nastojao da svoje mišljenje i svoj stav, ako mogu, na Odboru iznesem i da ubedim Odbor ili Odbor da ubedi mene da to što sam rekao nije u redu. Odbor za zdravlje u republičkom parlamentu je sastavljen od lekara i on čini struku. Meni je drago da je struka prihvatila taj amandman, a da li će on u Skupštini biti prihvaćen, to ne zavisi ni od Odbora za zdravlje, ne zavisi ni od mene, zavisi od većine u ovom parlamentu. To ćemo videti sutra kad bude bilo glasanje.
I u tom slučaju će tesna većina biti većina. Osnovno demokratsko pravilo. Izvolite, gospodine Mariću.
Hteo bih samo kratko da se izvinim kolegama. Nijednog momenta nisam imao nameru da ih uvredim. Zašto sam rekao – preglasan tesnom većinom? Upravo zbog toga što smo posle toga amandmane koje smo mi podneli na članove 200. i 201. izglasali većinom, a prethodni član 199. totalno se ne slaže sa ova naša dva amandmana na članove 200. i 201. Zbog toga sam to komentarisao.
Hvala, gospodine Mariću, mada lično teško mogu da povežem sve to. Ja nisam član odbora. Pauza do 19,35 časova. Hvala vam na odgovornosti. [[Posle pauze – 19.45]] Nastavljamo rad. Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Vučićević. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je zemlja u tranziciji. Naravno, dosta zakona je doneto. Srbija je možda jedna od zadnjih zemalja koja je ušla u tranziciju. To ima i svojih dobrih i loših strana. Loša je možda zato što je zadnja, a dobra što smo mogli da sagledamo iskustva svih bivših republika, sada država, kako i na koji način su one učinile tranziciju i eventualno tamo gde su one napravile grešku da ispravimo i tu grešku ne pravimo i učinimo našu tranziciju boljom. Težak je posao koji obavljaju zdravstveni radnici. U zdravstvu ima mnogo časnih ljudi koji časno i pošteno obavljaju taj težak posao, na zadovoljstvo građana Srbije. No, u zdravstvu ima i onih nečasnih ljudi koji su svojim radom brukali jednu profesiju, koja naravno služi u interesu zdravlja ljudi, i svojim nečasnim radnjama i rabotama obrukali one časne i poštene ljude. Javna je tajna da u zdravstvu postoji i mito i korupcija. Ali, postavlja se pitanje zašto se ćuti. Ćuti se zato što je dobar deo ljudi korumpiran i ćuti se zato što i oni bolesni ljudi nemaju kud, jer se bolest teško leči u jednom danu, pogotovo hronične bolesti, i na neki način su upućeni kod istih zdravstvenih radnika, da bi se lečili, a ako kažu da im je neko tražio mito, pitanje je da li će moći da se u toj istoj zdravstvenoj ustanovi leče. Ovaj zakon treba da reguliše i to. Naravno, ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti se razlikuje od mnogih drugih zakona koje je ova skupština ovde donela, iz prostog razloga što se ovaj zakon tiče svakog pojedinca od trenutka začeća, rođenja, tokom života, pa sve do smrti. Skoro da nema građanina Srbije koji nekada nije bio kod lekara i nije tražio pomoć zdravstvenih radnika. Da li ovaj zakon koji mi sutra treba da usvojimo to sve reguliše? Ja ću pročitati članove 20. i 26, da vidimo šta ti članovi kažu. Član 20. kaže: "Načelo pravičnosti zdravstvene zaštite ostvaruje se zabranom diskriminacije prilikom pružanja zdravstvene zaštite po osnovu rase, pola, starosti, nacionalne pripadnosti, socijalnog porekla, veroispovesti, političkog ili drugog ubeđenja, imovnog stanja, kulture, jezika, vrste bolesti, psihičkog ili telesnog invaliditeta." Član 26 – Prava pacijenta, u svom drugom delu kaže: "U postupku ostvarivanja zdravstvene zaštite pacijent ima pravo na jednak pristup zdravstvenoj službi bez diskriminacije u odnosu na finansijske mogućnosti, mesto stanovanja, vrstu oboljenja ili vreme pristupa zdravstvenoj službi." Sada se vraćamo na ovaj famozni član 199. i amandman koji sam podneo, koji je prihvatila struka. Ovaj član glasi: "Zdravstveni radnik zaposlen u zdravstvenoj ustanovi i privatnoj praksi, koji radi puno radno vreme, može obavljati određene poslove zdravstvene delatnosti iz svoje struke kod svog poslodavca, odnosno kod drugog poslodavca, van redovnog radnog vremena, zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa direktorom zdravstvene ustanove, odnosno osnivačem privatne prakse." Amandmanom sam tražio da se izbriše "kod svog poslodavca, odnosno". Zašto? Zato što će u svakom slučaju biti sukob interesa, koji je jasno izražen i to sam pročitao iz članova 20. i 26, u vremenu pružanja zdravstvenih usluga. Znači, oni koji budu privilegovani, imaju novca i mogu da plate, bez čekanja, bez gužve, u zdravstvenoj ustanovi moći će da se pregledaju posle podne. Oni koji nemaju tih mogućnosti moraće pre podne, ma kolika gužva bila. Naravno, imovno stanje. Znači, ovaj član 199. je u sukobu sa članovima 20. i 26. i po pitanju imovnog stanja. Evo vidite diskriminaciju i u vremenu pružanja zdravstvenih usluga, a i u imovnom stanju. Onaj ko ne bude imao novca da plati tu uslugu, on ne može doći po podne. Znači, diskriminiše građane Srbije i u vremenu i naravno u imovnom stanju. Ko bude imao novca, taj će naravno moći pružiti sebi lagodniju uslugu. Kakve će sve probleme prouzrokovati ovaj zakon u zdravstvenim ustanovama? Prouzrokovaće mnogo problema. Prvo, kaže se da svi zdravstveni radnici imaju prava na dopunski rad. To podrazumeva od bolničara, medicinskog tehničara, lekara, znači svi. Šta će se desiti? Uzmimo primer jednog hirurga, desiće se da u Kragujevcu ima 50 hirurga i svi će želeti da rade i da imaju tu dopunsku delatnost po podne. Neće svi moći. Neko će određivati, ili će odrediti direktor, ili ministar, ili neka druga komisija. Onda će neki ljudi raditi po podne, a oni drugi neće. To će izazvati raskol, svađu, netrpeljivost, sujetu, koja i u ovom trenutku postoji u zdravstvu i to ne može niko da negira. Šta je potrebno jednom hirurgu i kakva je ekipa jednog hirurga i šta je potrebno za jednu hiruršku intervenciju? Pored hirurga potreban je asistent, medicinska sestra, instrumentar, anesteziolog, anesteziološki tehničar. To je otprilike jedna ekipa. Imamo ušnu kliniku u Kragujevcu, imamo ginekološku kliniku u Kragujevcu, ortopedsku kliniku, hiruršku kliniku, očnu kliniku – da vidimo kako će to sve da se reguliše u jednom anesteziološkom bloku koji Kragujevac ima. S druge strane, nemojmo reći da neće biti onih drugih propratnih problema, a to su: ležaće na istom odeljenju pacijenti koji su operisani po podne, po zahtevu i koji su imali mogućnosti da plate, a naravno, ležaće i oni koji nisu platili. Nemojte da mi sada neko kaže da usluga koja bude pružena pre podne, u prepodnevnim časovima, za one koji su platili neće biti kvalitetnija i bolja. Biće sigurno, i tu će biti diskriminacija između dva ležeća pacijenta. Naravno, pored tih problema biće i drugih problema. Znamo da imamo listu čekanja. Prekjuče sam rekao ono što je drastično kod malignih oboljenja, operisanih ljudi, pa se kaže – cena sa liste čekanja iznosi 9.000 dinara, pa se onda kaže "pacijent koji želi da se leči". Da li postoji igde čovek koji je operisan od maligne bolesti da ne želi da se leči? Onda se kaže, iako imate listu čekanja – pacijenti koji žele lečenje sa liste čekanja, košta toliko, a pacijenti koji žele lečenje van liste čekanja, deset puta je skuplje, znači ovde je 9.000, a ovde je 90.000, ali zato ima prioritet prijema. To su problemi sa kojima će se građani Srbije sukobiti. Tu je taj sukob interesa i naravno diskriminacija – ko ima para dobiće kvalitetniju zdravstvenu uslugu, dobiće brže zdravstvenu uslugu, a ko nema para biće duže na listi čekanja, pa se postavlja pitanje da li će ikada sa te liste sići, da li će dobiti zdravstvenu uslugu ili možda mu se može desiti ono najgore, a to je da izgubi život i da ne dođe u situaciju da dobije pomoć lekara. Naravno, svi plaćaju. Plaćaju, u ovom slučaju, i oni pacijenti koji imaju novca i koji dobiju odmah zdravstvenu uslugu, ali plaćaju i oni koji nemaju. Oni koji nemaju plate životom, a oni koji imaju plate novcem. Jednostavno, mislim da je u jednoj zdravstvenoj ustanovi nemoguće organizovati i privatni rad, ma kako ga mi krstili ovde sada – dopunski, tražili neki termin koji bi odgovarao i koji bi mogao da se provuče. Dopunski rad, to je privatni rad. Teško je organizovati dopunski rad i redovni rad u jednoj zdravstvenoj ustanovi. Ono što je malopre ministar želeo da objasni, ja shvatam želju ministra da ovaj zakon prođe baš autentično ovako, ali mislim da to nije dobro. I, onaj amandman koji sam ja dao, ja sam ga dao u želji da se upravo omogući zdravstvenim radnicima da prvo imaju dopunski rad. Ne vidim ni jedan jedini razlog da neke druge delatnosti imaju dopunsku delatnost, a da zdravstveni radnici nemaju. Jednostavno, zdravstveni radnici mogu raditi i u privatnom sektoru, a ako je potrebno, po onom ugovoru, mogu i privatnici raditi u zdravstvenoj ustanovi. S druge strane, da centri koji nemaju određenu specijalnost mogu imati tu dopunsku delatnost, iz nekog drugog centra da im ljudi dođu. Jednostavno, mislim da je mojim amandmanom sve to regulisano, a da neće prouzrokovati sve ove negativne posledice kojih će, ako ovaj član 199. ostane ovakav, sigurno biti. Mislim da će najskuplju cenu platiti upravo pacijenti i to, naravno, koji pacijenti – najsiromašniji pacijenti. Tih najsiromašnijih pacijenata ima mnogo u Srbiji. Nije ovo način zaštite društvenog sektora. Ne treba se društveni sektor ovako braniti, a takođe ne treba se ni plašiti privatnog sektora i razvoja privatnog sektora, jer ova zemlja ide ka privatizaciji. Mislim da je prosto ovo nemoguće organizovati. Želim reći još nešto. Zamislite sada, školstvo ima dopunsku delatnost. Trebalo je da konsultujete možda taj zakon, on kaže da prosvetni radnici mogu obavljati ovu dopunsku delatnost, ali tačno kaže pod kojim uslovima – ne u svojoj školi, već u drugoj školi i ne može nikako, naravno, da dopunsku delatnost daje svome učeniku. Kako bi to izgledalo kada bi sada neke druge struke imale tu dopunsku delatnost u okviru svoje ustanove? Hajde da uzmemo primer, baš sam ovde naveo neke, tekstilne industrije; kaže – pre podne šijemo naravno za firmu, a po podne šijemo za sebe, pa eto, šijemo kada nam dođu stranci. Naravno, delimo neki... Prosto je to nemoguće. Zamislite kada bi JAT sada uveo, pa kaže – letimo pre podne, ali po podne imamo dopunsku delatnost, pa ćemo da letimo, da vozimo nekoga. Zamislite sudiju, na primer: pre podne sudija, popodne će biti advokat; ili, opet sudija pre podne da radi u društvenom sektoru, a po podne radi dopunsku delatnost, ovo za novac. Prosto mislim da je to nemoguće izvesti. Naravno da će to izazvati mnogo problema. Ja sam, u želji da jednostavno ispravimo eventualni haos u zdravstvenim ustanovama koji će se desiti, uložio ovaj amandman, ali mislim da ne postoji dobra volja, makar u Ministarstvu, da se on prihvati. Naravno, znaće se da je tamo neki poslanik Nove Srbije VladanVučićević iz Kragujevca bio protiv ovoga i pričao da će se tu roditi neki haos, a evo ministar smatra da će to biti idealno rešenje. Mislim da će vreme, za najkraće tri meseca, dokazati ko je u pravu. Ovo tvrdim zato što znam da je ovo 1992. godine bilo na Klinici za stomatologiju i to je živelo samo dva-tri meseca. To je izazvalo takve raskole na Klinici za maksilofacijalnu hirurgiju i, naravno, profesor Piščević je to posle tri meseca ukinuo, iako je tu mogućnost imao. Isto je bio organizovan tako dopunski rad, pa se to naravno plaćalo klinici, a klinika posle isplaćivala lekarima. Znam koliko je svađa i problema tada na klinici bilo. Mislim da je to bilo u vrlo malom broju državnih ustanova; bilo je na Klinici za maksilofacijalnu hirurgiju, možda još nekim. Ovo će, naravno, kada se to bude rasprostranilo u celoj Srbiji, biti strašan problem kako za zdravstvene radnike koji će jedan drugog mrzeti, svađati se, tako i za pacijente koji budu bili u situaciji da se leče, a jednostavno neće moći. Onda će se desiti da i oni što pre podne rade u državnom sektoru, a nemaju mogućnost kao njihove kolege koje će raditi popodne, biće mito i korupcija možda još izražajniji u smislu što će reći – pa, po podne ti je ova intervencija 5000 dinara, evo, ja ću to da ti uradim za 2500 pre podne. Sve su to neke mogućnosti koje će postojati. Mislim da će se ovim zakonom, pored diskriminacije, na velika vrata legalizovati mito i korupcija, a hteli ili ne hteli da priznamo, ona u zdravstvu postoji, i, naravno, to najbolje znaju pacijenti koji se leče, a postoji i strah da se o njoj mnogo priča. Mislim da će ovim to sve biti legalizovano i da će to stvoriti velike probleme. Nadam se da će poslanici, bez obzira na predlog Ministarstva, uvažiti i struku koja je rekla da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. Videćemo kako će reagovati poslanici, a u krajnjoj liniji, kako god bude bilo, videćemo i za tri meseca kakva će situacija u zdravstvu biti. Hvala vam.
Hvala vam. Izvolite. Narodni poslanik Živodarka Dacin, po istom amandmanu. Znači, ako je za tri meseca ima nade da i mi stariji vidimo, je l′ da, da dočekamo?
Hvala vam najlepše. Jeste da su već kasni sati, ali mislim da je vrlo značajno ovaj član razlučiti i kako ga ko od nas doživljava. Naravno, uvažavam argumente svih kolega poslanika iz poslaničkih grupa, ali želim da kažem i stav poslaničke grupe SPS koji sam ja, kao njihov predstavnik, iskazala i na sednici Odbora za zdravlje i porodicu. Mi ćemo i ovde, sutra u danu za glasanje, glasati za predlog poslaničke grupe G17 plus, i to ne zato što se ovde imputira da je amandman vladin, jer vidim da su u potpisu kolege iz poslaničke grupe G17 plus; valjda je to asocijacija zato što je i ministar iz iste poslaničke grupe, odnosno partije. Prosto bih zamolila i ministra na kraju da nam odgovori ko je tu u pravu, ko je u krivu, kako ko doživljava. Imam utisak, i duboko verujem u ovo što ću sada da kažem i ponosna sam zbog toga, da je, bez obzira na manjkavosti koje sigurno postoje, Zdravstveni centar Kikinda u zadnjih šest godina prednjačio upravo u ovakvoj vrsti rada, ali naravno nije mogao da se zove dopunski rad. Zdravstveni centar je mnogo dobio. Kad kažem mnogo, dobio je u finansijskim sredstvima. Redovni pacijenti ništa nisu izgubili, a mi koji smo pri tom bili angažovani, naravno, bili smo limitirani da nam se plati onoliko koliko bi moglo da se plati po ovom zakonu, nego je prosto moralo da bude ono ispoštovano do 30%. Ja bih vas zamolila samo za malo strpljenja. O čemu se radi? Radi se o radnicima koji, dakle, imaju naše obavezno zdravstveno osiguranje, imali su ga, imaju ga i danas. Čini mi se da mnogo više mislimo da će tu tako biti neka frka i gužva, da će nas svako popodne svi tražiti prosto da nam plate, da zaradimo neke pare, da oštetimo ustanove. Ja to ne doživljavam tako. Recimo, naša lokalna samouprava pre godinu dana je želela da uradi vanredne preglede za sve zaposlene. Želeli su da ne remete nikakav redosled, što znači da ne čekaju u toku radnih dana. Želeli su subotom da budu angažovani ljudi, što bih rekla da je bio spojen i izabrani lekar. Dakle, želeli su posebne preglede. Naravno, bez laboratorije se ne može nigde u takvom sklopu. Pri tom sam ja bila taj izabrani specijalista medicinske biohemije, i ja sama ne mogu sve raditi, nego su bila angažovana i dva laboranta. Tražili su internistu, tačno imenom i prezimenom. Zašto, to oni verovatno znaju, to je stvar njihovog izbora, želeli su da ih baš taj internista pregleda i naravno uz njega je bila i jedna medicinska sestra. Želeli su neuropsihijatra tog i tog, imenom i prezimenom; naravno, ne radi on sam, nego i medicinska sestra sa njim. I, želeli su radiologa, odnosno ultrazvuk, gde je specijalistu radiologije pratila medicinska sestra. S obzirom da smo procenili da više od 20 takvih kompletnih pregleda u jednoj suboti ne možemo da uradimo, ti pregledi su trajali šest subota uzastopce. Mi nismo adekvatno bili plaćeni, pa smo bili angažovani. Zakon nas limitira, a mi u Kikindi uglavnom uvek poštujemo zakon, ali je zato ustanova mnogo zaradila. Ili, reći ću vam drugi primer. Sa ponosom jedna uspešna firma, koja zaista brine o svojim radnicima... Ja sam to govorila i kada smo govorili o bezbednosti zdravlja na radu; to je firma koja je bila društvena, sada je privatizovana, firma "Banini", nikakva reklama, svi znate da je to najbolja fabrika kolača, dolazi iz Kikinde. Oni su samoinicijativno dva puta godišnje i dan-danas, od pre šest godina, za određen broj ljudi pravili sistematske preglede, čak sa ginekolozima i češće. Žele adekvatnu zaštitu svojih žena. Oni svi imaju obavezno zdravstveno osiguranje. Da zaista ništa ne bi narušavali, da ne bi ugrozili nijednog trenutka ionako tešku finansijsku situaciju u zdravstvu, koja godinama unazad traje, i danas zaista svi merimo svaki trošak, oni pre nego što počnu da dolaze na te preglede kupe nam sve reagense. Govorim za laboratoriju. Kupe čak i EKG trake, koje su u svim tim merama najjeftinije, a centru plate uslugu po republičkom cenovniku za vanstandardne usluge. Znači, prosto žele da pomognu zdravstvu, ali da se zaista to na taj način i odradi. Čak su sklapali sa izabranim lekarima ugovore i oni isplaćivali tu nadoknadu. Mislim da je to ono što omogućava ovaj zakon. Ako neko danas želi da me angažuje da sledeće subote (danas ne bih mogla da radim, jer sam ovde) ili u nedelju odradim neki posao, zašto da ja ne budem ugovorom vezana za svoju kuću i da u svojoj kući, gde imam najbolju opremu, odradim taj posao? Mnogo donesem zdravstvenoj ustanovi, mnogo zaista, jer ako su svi ti ljudi zadovoljni bićemo angažovani opet ili će dati ideju nekom drugom ko će moći. Da ne bude samo ono – tražimo neke donacije bez pokrića, da nam pomognu, kukamo teško nam je. Mi želimo da zaradimo i pošteno da odradimo i moja ustanova da dobije više nego što može realno da dobije ne danas, nego u narednih 20 godina od Ministarstva. Ja to tako doživljavam i ne mogu da prihvatim da me neko limitira da ja povremeno budem angažovana u svojoj ustanovi da pošteno po ugovoru zaradim to što odradim u tom danu, s obzirom da postoji permanentna služba u laboratoriji (sada govorim samo o svojoj službi), nisu angažovani ljudi koji te subote odrađuju svoju radnu subotu, odnosno svoje radne sate, nego ljudi kojima je to slobodan dan. Stvar je apsolutno čista i to je bilo iskombinovano, izabrani lekar, "Banini" je tražio ginekologa i sestru, i plaćao, oftamologa i sestru, internistu i sestru, specijalistu medicinske biohemije i dva laboranta. Moram da vam kažem da su svi bili zadovoljni. Zbog čega bih ja sutra... Bila bi mi čast da me neko tako izabere, da me angažuje, jer ja ipak nisam lekar da bih mogla sa pacijentom u četiri oka bilo šta da razgovaram. Zašto bih ja sad otišla i odrađivala to, uz dužno uvažavanje svih kolega, negde, ne znam, u neku privatnu laboratoriju, da bi to bilo van moje ustanove, gde oprema nije ni blizu tako dobra i kvalitetna kao što ja, na svu sreću i na ponos naše kuće iz Kikinde, imam u svojoj laboratoriji? Zašto bih ja tamo gde imam biohemijske analizatore, hematološke analizatore napuštala i odlazila, kako mi to laboratorijski ljudi želimo da kažemo, da radim metodom štapa i kanapa, jer možda je tamo red veličina jako različit, potrebe za eksploatacijom aparata su jako različite i razumem zašto je tako, možda u nekoj laboratoriji imamo samo spektrofotometar, koji je mnogo toga dobrog odradio za pacijente, ali prosto tehnologija, tehnika, sva sreća, u medicini ide napred. Prosto sam želela zaista da vam pojasnim zašto ćemo mi... Jer, ja tako to doživljavam, ja to ne doživljavam da ću pre podne da radim osam sati u laboratoriji i onda kao neko će tu da me angažuje, pa ću ja neke pare, ovog neću sa liste čekanja, on će da me plati, pa ću ja da ostanem da radim u istoj toj kući. Ne, ja doživljavam to ovako i mislim da su to dovoljni argumenti za sve vas, čak i za javnost, zbog čega ćemo mi kao poslanička grupa SPS glasati za amandmane koje su predložili kolege iz G17 plus.
Još neko po ovom amandmanu? Ministar Milosavljević ima reč.
Upravo je primer koji smo sada čuli bio pravi primer. Ukoliko bi se usvojio amandman kolege Vučićevića, onda bi moglo da se govori o tome da sve ovo može da se odigrava, ali isključivo u privatnoj ustanovi, tamo gde neko ode da bude konsultant. Činjenica jeste da u ovih 15 godina 70% posla u privatnim ustanovama zapravo, po mnogim procenama, obave konsultanti. Zakon je tako široko postavljen da je moguće biti konsultant u čitavom nizu ustanova i evidencija o radu zapravo nije dobro uređena. U čitavoj toj priči građanin koji ima potrebu za nekakvom dopunskom uslugom i hoće da je dopunski plati po ovom rešenju ne treba ni da je traži u bilo kojoj ustanovi u državnom vlasništvu, nego isključivo u privatnoj ustanovi. Ovaj posao koji se odradi za firme, "Banini" i ove druge, na to nema pravo nijedna državna ustanova, nego na to imaju pravo samo ustanove u privatnom vlasništvu, sa ili bez konsultanata, i to je prosto amandman iza koga zaista stoji vrlo jasan privatni interes. To je legitimno, ali interes treba da bude prepoznat i kao javni i kao opšti. Mogli bismo da navodimo niz primera iz prakse. Zapravo se sve svodi na to da državna ustanova radi za novac obaveznog zdravstvenog osiguranja, a kada radi za neki drugi novac onda to treba da bude regulisano i zbog toga se ovo predlaže, i to regulisano tako da se uvede definicija nečega što se zove dopunski rad, pa ako neko dođe kao ekipa u subotu da uradi taj dopunski rad, da onda bude adekvatno plaćen i stimulisan da ga upravo uradi po cenama koje su tada na tržištu, koje su mnogo veće. Onda novac koji ostane u ustanovi bude uložen za klimu i za sređivanje prostora i za bolje uslove za onaj rad koji se obavlja inače za sredstva obaveznog osiguranja. Znači, javna zdravstvena ustanova u državnom sektoru radi za novac obaveznog osiguranja, ali i za neki drugi u dopunskom radu. Privatna ustanova radi za privatan novac, ali i za novac obaveznog osiguranja kada postoji sklopljen ugovor, pa su to primeri ustanova koje do sada imaju sklopljen ugovor i od sada pa nadalje po propozicijama koje sada stoje u propisu. Slično iskustvo, koje imam utisak da ćemo mi imati u periodu implementacije ovog propisa, Italija je prošla 15 godina unazad. Na vrlo sličan način regulisana je praksa, koja je u jednom momentu bila tako pomešana da se nije baš sasvim jasno znala granica. Počela je posle toga da se uređuje. Dakle, iza ovakvih rešenja upravo stoji rešenje problema o kojima je ovde govoreno. Ovde je bilo i iznošenja primera drugih sektora i njihovih rešenja. Dopunski rad kao institucija postoji u Zakonu o radu i radnim odnosima, ali u smislu pravnog regulisanja pravnog sistema postavlja se da svaki sistemski zakon iz pojedinih oblasti poštuje svoje specifičnosti, pa tako prosveta ima svoj način definicije dopunskog rada, a zdravstveni sektor kroz zakon o zdravstvenoj zaštiti treba da ima svoj. Šta će se dogoditi u ta prva tri meseca i da li ćemo tada videti da se nešto zaista pokazalo kao dobro ili loše? Prvo, za ta prva tri meseca nemoguće je videti implementaciju ovakvog propisa, jer on ovom definicijom zavodi mnogo veći red. Pre nego što bude Kikinda mogla da radi pregled za "Banini" moraće da dokaže, jer će podzakonskim aktom koji bude donet precizno da se kaže, prvo, koliko puta je moguće uraditi i koliko usluga po čoveku i po jedinici vremena i prostora. Znači, to mora da bude definisano, mora da bude dokaz da su ispunjeni svi drugi prethodni uslovi, mora novac da bude na posebnom podračunu koji se finansijskim izveštajem prikazuje kao poseban prihod, ugovorom regulisane obaveze radnika sa ustanovom. Dakle, prvi rezultat u prva tri meseca biće da će privatne ustanove ili privatne ordinacije moći da imaju konsultanta koji ima samo jedan ugovor o konsultantskom dopunskom radu; dakle, samo jedan u naredne tri godine. U ta prva tri meseca može se videti agilnija zdravstvena inspekcija, sa potpuno novom bazom podataka svih ustanova, i državnih i privatnih u Srbiji, jer će dve nedelje posle usvajanja ovog zakona biti donet podzakonski akt koji reguliše mrežu ustanova i podzakonski akt koji reguliše standarde i krenuće se u uređivanje ove oblasti. Prilikom ovih rasprava ovih par dana izneta je jedna procena koja ne stoji. Rečeno je – od bruto nacionalnog dohotka 6,5% se odvaja za zdravstvo obaveznim zdravstvenim osiguranjem, a zaboga, korupcija je od 2% do 4%, po procenama Svetske banke. Međutim, to nije istina. Ta procena, 2% - 4%, to je onaj novac koji se direktno iz džepa plaća. Zašto nemamo precizan podatak? Zato što statistika u našoj zemlji još uvek nema nešto što se zove nacionalni zdravstveni račun, koji sada uvodimo, i ta procena, od 2% do 4%, podrazumeva sav novac u privatnom sektoru, i neformalno plaćanje i korupciju. To znači, od tih 2% - 4% deo treba da se vrati u javni sektor, tamo gde su profesionalci stvoreni, deo treba da bude jasno raspoređen između onoga ko je uradio taj posao i između ustanove i da se vidi boljitak baš na ustanovama, da se time jača zdrava konkurencija, da se zavodi bolji red i da u propisima nema nikakvog "navijanja" za deo nekog interesa, nego da je glavni javni interes.
Izvolite, gospodine Vučićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li bih mogao da se složim sa gospodinom ministrom. Ja sam u državnom zdravstvu radio do 2000. godine, a od 2000. godine sam privatnik. Ne znam da li se nešto promenilo od 2000. godine. Mislim da nije. Uvek ste mogli doći kod lekara sa uputom i bez uputa. Kada dođete bez uputa imate cenu pregleda i platite. Takođe ste mogli doći da zatražite i hiruršku intervenciju bez uputa, naravno na lični zahtev, jer tu intervenciju plaćate. To je bilo, to postoji i sada, ali naravno to su bile cene koje je određivao SIZ. Svaka hirurška intervencija ima svoju cenu, svaki pregled ima svoju cenu, ali to ne može biti isto sa ovim što se sada želi uvesti kao dopunski rad. Sa druge strane, nikada nije moglo zaživeti društveno i privatno. To je, u krajnjoj liniji, nemoralno. Zašto? Zato što postoji ogromna razlika između privatnog i društvenog sektora. U privatnom sektoru neko je pravio zgradu, kupio opremu, kod njega pacijent može i ne mora doći, a društveni sektor država nameće građanima da moraju da uplate zdravstvenu zaštitu i, naravno, nema nijednog opravdanja za uvođenje privatnog, ako bismo ga mi zvali dopunski rad, u okviru društvenog sektora. Taj društveni sektor pokazao se necelishodnim, pokazalo se da se privatni razvijao u odnosu na društveni. Voleo bih da mi sada ministar kaže kako će se, kojim zakonima regulisati konsultacije kolega, povezana lica koja će se stvoriti, naravno, pre podne se pregleda, a popodne obiđe sve, i ko će to fakturisati, količinu leka koja se daje, da ne navodim kakvih sve mahinacija može biti. Ali, siguran sam da je ovim zakonom, podzakonskim aktima prosto nemoguće to urediti, a da to funkcioniše dobro. U to sam siguran. Možda je vreme od tri meseca kratko, ali mislim da će biti dovoljno da da prve efekte. Naravno, videćemo kako će reagovati građani na sve to, ali neće reagovati sigurno pozitivno, jer ovo rešenje neće biti celishodno i vrlo ga je teško u našim uslovima urediti.
Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Naravno da nisam želeo to da kažem pre nego što kolega Vučićević sam kaže, ali sada je to sam rekao. Znači, od 2000. godine on je čovek privatnik i predlaže rešenje po kome on kao privatnik ima pravo da angažuje najboljeg oralnog hirurga koji jedini radi neku intervenciju i da taj može to da uradi za novac dopunski, bilo od privatnog osiguranja ili od ličnog plaćanja, jedino u njegovoj ordinaciji, a ne u državnoj ustanovi gde sam ja direktor npr. tom maksilofacijalnom hirurgu. Ja kažem da po zakonu postoji opšte pravilo da sa uputom mogu da dođem na tu maksilofacijalnu hirurgiju i da budem operisan. Ako nemam uput moram da platim, pa će biti urađeno. Mi sada zakonom ovde kažemo da taj koji plati ne može da plati pa da bude urađeno sutra ujutro namesto onoga ko je došao sa uputom, nego je to dopunski rad i taj dopunski rad mora da bude posebno definisan i zbog toga je on ovde posebno definisan. Ova priča o tome da li je nešto moguće ili nemoguće, moguće je da se proveri ako se npr. sada svi potrpamo u jedan autobus i odvezemo ne dalje od 250 kilometara, gde god da krenemo, na sever u Mađarsku, na jug u Grčku, na istok, zapad, severoistok, severozapad, jugoistok, jugozapad, svaki sistem ima neki model kojim se trudi da ne upropasti javni sektor i državnu bolnicu. Postoji, između ostalog, jedan primer, koji je preko Atlantskog okeana, gde je upravo takav pokušaj potpunog razdvajanja, ali to je sistem u kome je 40% davanja direktno iz džepa, u kome ne morate obavezno da se osigurate i u kome ima 40 miliona neosiguranih lica. Tu onda nema ni "s" od solidarnosti, ni između bogatih i siromašnih, ni između zdravih i bolesnih. Dakle, suština u ovim promenama koje se ovde nude... I, zašto dopunski, a ne prekovremeni? Zato što je koleginica Dacin malopre ispričala primere koji su više nego očigledni. Znači, pošto nije dopunski, plaćen je samo kao prekovremeni i ljudi nisu motivisani da tu subotu, umesto da provedu sa svojom porodicom, rade. Međutim, odrade, jedan ostane u ustanovi. Definicija dopunskog pruža fer-plej, zarada se deli na način na koji je zaradio, a mi znamo da se u našem poslu vrlo dobro zna ko kosi, a ko vodu nosi. Nemojte misliti da ljudi odlaze privatno zato što je privatno, ili državno zato što je državno. Ne, idu kod čoveka imenom i prezimenom kod koga žele da urade neku intervenciju, ako je to nekakva vrhunska intervencija. Ovde se samo otvara regulisan prostor da državna ustanova evo danas u osam sati uveče može da koristi svoje kapacitete sada za one koji nemaju uput i plaćaju, a ne pre podne, kada se leči narod koji nema da plati i koji treba da ima isto vrhunske uslove. Ustanova treba da svoje kapacitete iskoristi maksimalno, treba da postoje regulisana pravila igre i onda ćemo ovo 2% - 4% nacionalnog dohotka, što je sada nedefinisano, imati jasnim kanalima definisano gde i na koji način ide i naravno da smo onda vrlo blizu sa računima, evidencijom, porezom, sa mnogo boljom slikom evidencije i uvida u to koliko se kojih usluga i gde radi. Dakle, prihvaćeni amandmani zaokružuju priču na ovaj način, a amandman koji je prethodnik isticao zapravo navija vodu na jednu vodenicu. Stvari treba nazvati svojim imenom. Ukoliko se prihvati amandman kolege Vučićevića, u tom slučaju konsultant može da ode samo u privatnu ordinaciju. U tom slučaju, koleginica Dacin može jedino da ode u subotu i da ljude iz "Baninija" pregleda kod nekoga u privatnoj poliklinici, a u slučaju definisanja dopunskog rada, sutra će 20.000 radnika u nekoj privatnoj ustanovi... Recimo, "Sartid", ako ekonomski dobro stoji, više neće moći da sklopi nikakav ugovor sa državnom ustanovom, jer ona nema mogućnosti dopunskog rada i angažovanja svog kapaciteta, nego samo sa privatnikom. Gde je tu sistemsko rešenje koje ne navija, nego reguliše, sa ciljem isticanja u pravi plan javnog interesa? Mislim da je očigledno kada se uporedi ovih nekoliko diskusija i zbog toga, zbog tih i mnogih drugih argumenata, a ti mnogi drugi spadaju u uporedne analize... Stručna javnost vrlo dobro zna da je početkom ove godine javna rasprava počela tako što su sva rešenja stavljena na sto, dakle, austrijska, slovačka, češka, britanska, francuska, italijanska, mađarska, hrvatska, slovenačka, sva, i od njih se polako dolazilo u toku ove godine do nečega što mislim da predstavlja za ovaj trenutak dobro rešenje. Na tri godine se oročava samo jedan konsultantski ugovor van državne ustanove, a u državnoj ustanovi otvara se prostor, ne za privatni lični rad, jer ne mogu ja kao državni doktor da donesem odluku o tome da radim privatno gastroskopiju na svojoj klinici, nego moram prvo da dokažem da gastroenterologija radi odlično pre podne i maksimalno koristi kapacitete, što u ovom trenutku nije slučaj, jer ako se nešto čeka duže nego što treba po kvalitetu, neće moći da se radi dopunski. Ako nisu svi specijalisti u ambulanti posle podne, nema dopunskog rada. Znači, zbog toga ove dve ili tri ograde, tek ukoliko je to zadovoljeno, onda se otvara prostor za dopunski rad i onda taj novac ostaje ustanovi. Ili, dom zdravlja koji ima dobru fizijatriju i ima ultrazvučni tretman povrede; vi dođete na pola sata na tretman svoje povrede. Dakle, preko puta doma zdravlja postoji privatna fizijatrijska ordinacija koja isto to radi. Imate čoveka koji hoće da plati da u 23,00 časa uradi tretman. Rešenjem kolege Vučićevića moraće fizijatar iz doma zdravlja da ode preko puta u privatnu fizijatrijsku ordinaciju i tamo da uradi taj tretman u 23,00 časa, ili kod kuće, a onemogućiće mu se da dom zdravlja kroz ovu proceduru dobije pravo da u 23,00 časa nekome izađe u susret, jer to donosi prihod od koga će ta fizijatrija kroz mesec dana ugraditi klimu u sve ordinacije, pa će i onaj ko nema da plati hvala bogu dobiti uslugu u pristojnim uslovima i podizaće se nivo ustanove. Tako iz dana u dan, iz meseca u mesec i za tri meseca, ne ova prva, ali neka druga, možda za tri meseca, možda za četiri meseca, videće se pomak nabolje. Daleko od toga da je idealno; da ima idealnog rešenja, ništa lakše, mi bismo videli gde je to što je idealno, hajde da ga donesemo i to je pravi put. U stvari, ovo što nekoliko dana pričamo i što iznosimo različite stavove najbolji je dokaz da nema idealnog rešenja. Dakle, na balansiranju i terazijama, gde ima više koristi, a gde više mana, više je štete ako dam privilegiju samo vlasniku privatne ordinacije da on ima ekskluzivno pravo da sa nekim sklopi ugovor, da se samo kod njega radi nešto što je posebna procedura, a da to zabranim državnoj ustanovi gde je ovaj vrhunski stručnjak naučio zanat, bez čega on to nikada ne bi znao da radi i da niko od naroda ko je obavezno osiguran više od njega nema koristi. Dakle, jedna solucija je – potpuno odvajanje, ili privatno ili državno; onda tog stručnjaka gubite potpuno za ljude koji nemaju novac, jer onda on ne ostaje u ustanovi gde ne može da računa na dopunsku zaradu. Ako zabranite da on to radi u ovoj ustanovi, bez obzira što postoje uslovi u subotu i nedelju i van radnog vremena, onda na tacni izručujete tržište privatnog osiguranja privatnim ustanovama, dopunska sredstva privatnim ustanovama, sve privatnim ustanovama. To nije fer, to nije korektno i to niko u stručnim krugovima ne razume, izuzev ukoliko neko ima zaista jasno definisan lični i grupni interes. Interes pokreće sve, ali uređena društva služe da se interesi usklade i da naprave pravila koja važe za sve i ko ih bude kršio, bogami, onda će imati komoru, imaće licencu, gubiće posao, a posle tri godine konsultantski rad kao dopunski rad se ukida i u četvrtoj godini ako ste puno radno vreme u svojoj ustanovi ne možete biti konsultant. Onda morate po Zakonu o radu da radite skraćeno četiri sata, pa onda možete druga četiri sata raditi tamo, ali će se onda za vas plaćati doprinos i regulisati na drugi način vaš radni odnos. To je vizija uređivanja ove oblasti, bez obzira na politiku, na različite stavove. Verujte mi, ovo sam izneo kao ministar zdravlja koji je doktor i koji je osluškivao, saslušao sve argumente, pokušao da vagajući uporedna iskustva da rešenje koje će na kraju da bude korisno, pre svega za one koji nemaju da plate. Dakle, mali procenat ljudi ima novca da plati ekstra uslugu. Državne ustanove treba da izgledaju bolje i one su, verujte mi, kolega Vučićeviću, 2005. godine bolje nego 2000. godine.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što me je ministar pogrešno protumačio, ali ja nijednog trenutka nisam krio da sam privatnik i tu ništa nije sporno. Nijednog trenutka nemam šta da navijam na svoju vodenicu. Privatna firma, stoji tabla, ili neko hoće doći ili neko neće doći. To je jasno. Naravno, tačno je i to da se ovim zakonom... I ministar je bio privatnik, ministar je radio privatno. Pa šta, bože moj, radio privatno, sada je ministar. Tačno je, ja to nisam želeo da kažem, ovim zakonom se apsolutno gasi privatni sektor. Znači, donošenjem ovog zakona privatni sektor se gasi i otvara se privatni sektor u okviru društvenog sektora. To je prva stepenica, privatizacija društvenog sektora od strane određenih grupacija ljudi koji će zakupiti prostore u okviru matične kuće. I nije tačno da mojim amandmanom nije data mogućnost da lekar iz "Bežanijske kose" radi u Kliničkom centru, ali nije data mogućnost da lekar iz "Bežanijske kose" radi baš u "Bežanijskoj kosi", ili lekar iz Kliničkog centra baš u Kliničkom centru. Tamo gde je proveo 20 godina radnog staža, tamo gde poznaje kolege, sestre i tamo gde može organizovati mrežu i sve ono što treba da se pregleda, što treba da bude dopunsko, dakle, gde treba uraditi dopunske analize i preglede da bi došao do jedne dijagnoze i uradio hiruršku intervenicju, da će to sve ići na recku. Kako ćete vi to fakturisati? Sve će ići pre podne na recku, sve prijateljski i sve preko veza. Naravno, određena grupacija će uzeti jedan zakup, drugi zakup, treći zakup i ovo je prva stepenica privatizacije društvenog sektora koja će kasnije uslediti, a ovim zakonom ministar apsolutno gasi privatni sektor i otvara 20.000 privatnih ordinacija u okviru društvenog sektora. Nisam to želeo malopre da kažem, ali kada već ministar meni reče – neki interes privatnih sektora. Ne, nema interesa privatnog sektora. Privatni sektor je privatni sektor. On radi ekonomski, svoje cene ima, neko ga prihvata ili ne prihvata, ali da je ministar želeo, što je bilo normalno, da izjednači privatni i društveni sektor, kako u pravima, tako i u dužnostima, ovaj zakon bi bio prihvaćen i od strane privatnika i od strane svih lekara. To je ono što smo mi očekivali, izjednačavanje privatnog i društvenog sektora, kako u pravima, tako i u obavezama, i ispravljanje svega onoga što danas u zdravstvu nije dobro da sutra bude bolje. Ne verujem da će to ovaj zakon rešiti i da će tako biti, ali rekao sam – neki tamo doktor Vladan Vučićević je rekao to, ministar je rekao to. Mislim da će za tri meseca biti prvih rezultata, ali evo, za tri do šest meseci ovaj zakon će dati rezultate, ja mislim negativne. Hvala.
Za reč se javio ministar Tomica Milosavljević.
Zaista se izvinjavam što se ovoliko javljam, mislim da je važno da nastavimo na ovaj način razgovor. Ovo jeste pitanje oko koga treba imati jasan stav. Srbija je već jednom videla kako izgleda kada se napravi potpuna zabrana bilo kakvog dopunskog rada i kada se insistira na striktnom razdvajanju državnog i privatnog sektora. To je postojalo u jednom propisu sredinom devedesetih i nije valjalo. Nije bilo dobro, jer je posle toga procvetao rad na crno. To je bio način da se nađe jedan socijalni ventil za situaciju u kojoj niste imali ni elementarno da platite zdravstvenog radnika. Dakle, dva su moguća crno-bela rešenja. Jedno rešenje je da potpuno zabranite bilo kakav rad van one ustanove u kojoj je vlasnička struktura u kojoj radite, pa je državni doktor ili državni ili je privatni. To rešenje je nerealno. Nijedna ga država u Evropi nije primenila a da funkcioniše kako treba. Nijedna ga nema. Svaka ima različita iskustva, ponavljam, u javnoj raspravi razgovarali smo o svim rešenjima koja danas postoje i u veoma razvijenim zemljama, i u tranzicionim i u siromašnim. Ima mnogo lutanja, menjanja, traganja. Nema idealnog rešenja. Ovde se ovim zakonom jasno i otvoreno neke stvari kažu. Kaže se da, pre svega, dopunski rad postoji i da se on tako zove, kaže se kako se plaća. Plaća se ustanovi i dobija se račun i onda se posle toga čovek oslobodi poreza kada dođe kraj godine. Kaže se da postoji račun na koji se skupljaju ta sredstva, a sve drugo je, u stvari, zamena teza. To, Bežanija, Klinički centar, jedna bolnica, druga bolnica, to je zamazivanje očiju. Mi se moramo suočiti s tim da imamo niz pregleda i postupaka koji nisu dovoljno dobro evidentirani, da je kvalitet šarolik i različit, pa zato i donosimo zakone, zbog toga što predstoji potreba uvođenja jasnih pravila igre, kojih ćemo se onda držati. Zbog toga je bilo važno da ovih nekoliko dana govorimo o setu zakona. Daleko od toga da je ovo idealno i da je zakucano za sva vremena. U zakonu lepo kaže, tri godine postoji pravo na konsultantski rad u privatnoj ustanovi. Nikada nije garancija vlasnička struktura za kvalitet nekog rada. Posle 10, 15 godina tranzicije u jednom zdravstvenom sistemu u kome se vidi da postoji dva do četiri posto novca koji je zapravo u neregulisanim tokovima i koji ugrožava čitav sistem finansiranja zdravstvenog sistema zemlje. To se vidi i viđa i u drugim zemljama u tranziciji. Kroz to su prošle zemlje u okruženju. Moramo učiniti sve da se jasno zna šta je sa novcem iz zdravstvenog osiguranja, danas je transparentnije nego ikad na sajtu zavoda za osiguranje. Govorim o kapitaciji, o drugačijem načinu plaćanja, da se jasno zna šta sa dopunskim novcem, da državna ustanova radi za taj novac iz obaveznog osiguranja, ali i za privatno osiguranje, i da to isto rade i privatne ustanove. Ovo nije kraj privatnih ustanova. Ovo je kraj lošeg rada. Ovo je početak mnogo boljeg rada onih koji su dobri i tako treba da bude. Treba na tržištu da opstanu najbolji. Ne treba da opstanu privatne ustanove koje se registruju u Ministarstvu zdravlja na jedan način, u opštini na drugi način, pa se onda po preduzetničkom zakonu zovu međunarodna klinika za glavu i za centriranje očiju, a u suštini one su specijalističke ordinacije. To se sada ovde reguliše. Treba da postoji jasan ugovor konsultanta koji je konsultant u toj ustanovi. Ne može se onda ići u školu i mahati viskom ispred stomaka i dijagnostikovati pankreas, a da je neko pri tome ginekolog po profesiji, radi u ordinaciji koja je ordinacija opšte medicine, a registrovana je u opštini kao centar za ovo i za ono. Zbog toga su ovi zakoni važni, da se popu kaže pop, a bobu bob. Nema oročavanja, 3, 6, 9, 12, život će pokazati šta znači sledeći korak u uređivanju sistema. To se ne može uraditi sa oročavanjem. Mi jesmo u promenama i zbog toga jeste velika odgovornost ove skupštine i ove vlade i zbog toga smatram da je imalo smisla uložiti napor, menjati propis, pre svega da bismo učinili da zdravstveni sistem bude efikasniji, da bude dostupniji svima. Bez obzira na ove naše rasprave, kada malo bolje pogledate šta smo sve ovde izgovorili, izuzev desetak sporenja oko termina, oko varijanti koje su ovakve ili onakve, suštinskih neslaganja zapravo nije bilo. Hvala.
Zahvaljujem se ministru. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Jović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Radojle Bukvić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 200. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 201. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman Gorana Ilića na član 201. je povučen. Na član 202. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Skupština AP Vojvodine je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 208. doda novi član 208a. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 209. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 210. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 211. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 211. amandman je podneo Miljko Četrović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, pošto se ova rasprava odužila i iz dana u dan ulazimo već u kasne večernje sate, vrlo ću kratko, a vezano za član 211. stav 1. predložio sam da se reč "ministar" zameni rečju "ministarstvo". Obrazloženje zašto se amandman ne prihvata ne stoji, i pozivanje na tačku 44 u odnosu na amandman koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović, gde je isto predložila da se reč "ministar" zameni rečju "ministarstvo". U obrazloženju zašto se ne prihvata amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović poziva se na Zakon o državnoj upravi koji je ova Narodna skupština donela i objavljen je u "Službenom glasniku" broj 79/05. A imali smo priliku da slušamo ministra za državnu upravu da će ministarstva, po ovom novom zakonu, biti organizovana tako što će ministri biti samo birani kao politička lica, a svi drugi u ministarstvima, počev od zamenika ministra, pomoćnika i ostalih, biće profesionalci i biće birani konkursom. Članom 211. predviđene su odredbe da po razmatranju izveštaja i predloženih mera iz člana 210. ministar donosi rešenje kojim može privremeno zabraniti, u potpunosti ili delimično, obavljanje određenih poslova u zdravstvenoj ustanovi, odnosno od tačke 1) do tačke 4) i u zadnjem stavu ovog člana i predložiti oduzimanje licence zdravstvenom radniku. Ovde jasno stoji da se ovo obrazloženje ne može primeniti. Postavljam pitanje i slažem se sa tim, ako je ministar nadležan za potpisivanje podzakonskih akata, sigurno ne radi kao ministar, u ovom slučaju kada se radi o donošenju rešenja, kada ministar može stići, kada je u pitanju Ministarstvo zdravlja, da donese sva ova rešenja, da uđe u suštinu svakog rešenja i izveštaja i predloženih mera od strane nadzornika. U suštini, ovde je trebalo prihvatiti ovaj amandman, jer radi se o tome da neko od tih profesionalaca... A, ovde je obrazlagano, kada je bio Zakon o državnoj upravi, da će imati mandat i biti birani po konkursu i biće opredeljujući stručni kriterijumi, iskustvo, sposobnost i znanje, njihov mandat biće pet godina i neće se poklapati sa mandatom ministra. U tom smislu smatram da ovaj amandman treba prihvatiti. Hvala.
Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Zakon o državnoj upravi vrlo precizno kaže šta sve ministar mora da radi. Međutim, ja zahvaljujem narodnom poslaniku na tome što je pitao – kada ministar može stići. Pa, mora da stigne da pročita svako rešenje. Ne postoji nijedno rešenje tog tipa koje ovaj ministar potpiše, a da pri tom dobro ne pročita i da insistira da stoji paraf i onog stručnog lica koje je uradilo posao i sekretara ministarstva. To je procedura u državnoj upravi. Ovo sam malo dodao, što nije moralo, ali zapravo, Zakon o državnoj upravi je tu vrlo precizan i mi nemamo prava da ga menjamo.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 213. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, bliži se već 21,00 sat, a mi smo ovde od 10,00 pre podne. Poslanici SRS su uradili ono što smo i obećali. Povodom šest amandmana nismo izlazili da ih obrazlažemo. Delimično smo već davali obrazloženja ranije. Neću obrazlagati ovaj amandman, jer apsolutno je apsurdno da išta i pokušam sada da objasnim malom broju narodnih poslanika ovde. Apsurdno je i da naše gledalište zamaramo dalje jednom sterilnom raspravom. Dozvolite mi samo nekoliko rečenica na kraju, pošto se više neću javljati. Zdravlje, socijalno blagostanje, pa i znanje, bile bi možda neke najviše vrednosne kategorije koje neko može imati ili nemati. Neću da govorim o drugim apstraktnim, kao što su pravda, to i nije na ceni ni u ovom društvu, da neko razmišlja o nekoj pravdi. Pobunio bih se i za neke druge važnije stvari koje se događaju nama kao narodu, ovaj parlament bi verovatno doneo i neku rezoluciju da se oslobodi naš predsednik Vojislav Šešelj, koji čami u zatvoru, a ne zna se zašto, a ne počinje mu suđenje. Verovatno bi imao šta da kaže i o onome što se radi Slobodanu Miloševiću, ali ne treba sad tražiti to, kad vremena očigledno nisu takva. Ono što bih na kraju ove rasprave želeo da kažem, ako je to najveća vrednost i čitav svet priznaje zdravlje kao vrhunsku vrednost, danas je sasvim jasno ko snosi odgovornost ako tog zdravlja ima, ako je ono dobro ili ako je loše, Svetska zdravstvena organizacija kaže jasno – vlada. Sada bih poručio dve stvari Vladi. Zameram kabinetu Vojislava Koštunice, u ime poslanika SRS i mnogih lekara koji su mi se javljali ovih dana, zato što je na ovakav način dozvolio da se donose sistemski zakoni o zdravstvu. Drugo, što je još važnije, zameram kabinetu Vojislava Koštunice što je, nakon pet godina od revolucije kojom je DOS došao na vlast, Srbiji dao ovako loše zakone. Praksa će pokazati, mi nećemo da ulazimo u duel. Na samom kraju, par reči o ministru. Gospodine ministre, vi ste sjajan stručnjak i to niko ne spori, ali ste izuzetno loš ministar. Gospodin Toma Nikolić vam je to rekao u ime poslaničke grupe SRS. Evo, kazaću dodatno zašto. Gospodine ministre, vi imate slab demokratski kapacitet. Gospodine ministre, vi hoćete da budete jedini vlasnik istine. Gospodine ministre, vi ovde u parlamentu kažete "dobar primer, loš primer". Ne sme tako da se govori u parlamentu. Nemojte vi da vrednujete. Ministar znači sluga narodu. Vi hoćete da budete vrhovni arbitar, hoćete da namećete svoje mišljenje, i to je loš ministar. Prema tome, gospodine ministre, mi smo imali i pitanja koja smo hteli da vam postavimo. Mi ćemo biti prinuđeni da ih pismeno postavimo. Takođe zameramo i medijima što sve ovo prećutkuju. Mediji dirigovani, kako elektronski, tako i pisani, ovu sramotu i ovu bruku prećutkuju. Hvala Bogu što se ovo gleda, srpski narod je ipak informisan šta se događa. Toliko mi imamo da kažemo i nećemo da polemišemo više ni sa kim ni o čemu. Verovatno ćemo na konferenciju za štampu postaviti naša pitanja vašem ministarstvu i vama lično. Hvala.
Hvala vama, gospodine Momčilov. Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Zahvaljujem kolegi Momčilovu na rečima koje mi je uputio, ali mislim da pre svega kao ministar dugujem zahvalnost svim poslanicima, jer smo ovih nekoliko dana vodili jedan visok nivo akademske rasprave, kako god ko tumačio, o našem poslu, bez obzira što nisu svi doktori i što nisu svi zdravstveni profesionalci. Od stotinu amandmana, koliko je bilo na zakon o zdravstvenoj zaštiti, 20 - 25% je uvaženo i ugrađeno u finalni tekst Predloga zakona, o kome ćete kao poslanici odlučivati sutra. Odluka će biti vaša, kao autentičnih predstavnika izborne volje građana; 250 poslanika odlučuje o predlozima zakona. Već smo najveći deo objašnjenja o najvažnijim pitanjima iz ovog rešenja rekli. Ono što želim da kažem povodom ovog amandmana i ovih nekoliko o kojima sada pričamo i povodom čitavog seta zakona, što je inače pominjano nekoliko puta, ovi propisi su bazirani na analizi i na naporu koji nije od juče i nije samo od ove godine. Kada se govori, na primer, o komorama, onda se može govoriti o naporima činjenim čitavih 90-tih, i 1994. godine, posle toga 1996. i 1997. godine, a posle toga 2000, 2001, 2002, 2003. i 2004. godine. Konačno lekari, stomatolozi, farmaceuti, biohemičari, sestre dobijaju komoru kao nezavisnu profesionalnu instituciju, koja za njih predstavlja dodatnu obavezu zbog licenci koje njih, s jedne strane, obavezuju, ali struka vrlo dobro zna da licenca znači podizanje nivoa dostojanstva. Ako me bilo šta rukovodi ovim poslom, pa i da sedim sa vama i da govorim o tome šta smo vam mi kao Vlada predložili, onda je to na prvom mestu glavni cilj, a to je povećanje dostojanstva ljudi, građana koji dolaze da se leče kod nas i povećanje dostojanstva nas koji se trudimo da im pružimo ono što oni od nas očekuju. To je nekada lek, nekad je uteha, nekad je buđenje nade.
Hvala vama, gospodine ministre. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 214. i članove 214 - 218. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, moj amandman je logična posledica amandmana koji je podneo gospodin Nedeljković na član 213. Naime, radi se o akreditaciji zdravstvenih ustanova. Naravno, nemam iluzija da će predlagač prihvatiti ovaj amandman, s obzirom da se radi o dve potpuno različite koncepcije, o koncepciji predlagača i našoj koncepciji. Međutim, ono što je ovde čudno jeste što je 94 amandmana ostalo neprihvaćeno od strane predlagača, a među ta 94 amandmana najviše je amandmana Srpske radikalne stranke. Međutim, treba reći da tu ima amandmana svih poslaničkih grupa, i DSS, i G17 plus, i NS i drugih stranaka, pa čak Skupštine AP Vojvodine. To znači da niko nije zadovoljan ovim zakonom, odnosno to govori koliko je ovaj zakon dobar ili koliko je kvalitetan. Srpska radikalna stranka neće prihvatiti i neće glasati za ovaj zakon, jer je loš. Mi nemamo poverenje u gospodina ministra. S obzirom da je on već četiri godine ministar, bio je u prethodnoj vladi i u ovoj je, on je dokazao u više navrata da ne zaslužuje naše poverenje. Navešću samo par primera zbog kojih mi ne možemo da verujemo gospodinu Milosavljeviću. Prvi primer se odnosi na reformu Službe za transfuziju krvi Srbije, koja je započela pre nekoliko godina. Naime, negde 2002. godine EU je preko Evropske agencije za rekonstrukciju izdvojila preko pet miliona evra za reformu Službe za transfuziju krvi Srbije. Tada je jasno rečeno da od tih pet miliona evra tri i po miliona treba da idu za nabavku opreme, a ostatak za konsalting. Ideja EU bila je da se ta tri i po miliona ulože u kompletiranje jedinice za frakcionisanje krvne plazme na Institutu za transfuziju krvi u Beogradu. Naravno, to je ideja koja je dobra i koja treba biti prihvaćena od stručne javnosti ovde. Od stručne javnosti je i prihvaćena. Međutim, neki krugovi ovde, krugovi koji su oko ministra Milosavljevića, nisu prihvatili takvu ideju, odnosno učinili su sve da se to na taj način ne realizuje. Počelo je sve izborom kuće za konsalting, izborom "Sofreka", pri čemu dolazi do promene prvobitnog cilja i ona stavka koja je glasila za nabavku opreme, odnosno kompletiranje jedinice za frakcionisanje krvne plazme je izbrisana. Umesto toga, krenulo se u gašenje tog centra za frakcionisanje krvne plazme u Beogradu. Kakve su posledice toga? Posledice su katastrofalne za Srbiju. Odmah da kažem da ja nisam iz struke, ja sam diplomirani mašinski inženjer, sve ovo što pričam je došlo iz struke. Kakve su posledice? Prvo, šta se dobija frakcionisanjem krvne plazme? Dobijaju se, po informacijama koje imam iz struke, krvni derivati koji se koriste u lečenju nekih teških bolesti. Ukoliko Srbija nema taj centar, krvna plazma iz Srbije se mora van zemlje negde slati na frakcionisanje. Ideja je da se to radi uslužno van Srbije. Kada se radi van Srbije, onda postoji rizik. Postoji rizik da produkti koji se vrate u Srbiju ne budu od krvne plazme koja je poslata iz Srbije. Naime, svi ti centri van Srbije neće frakcionisati samo srpsku plazmu, već će istovremeno frakcionisati i krvnu plazmu iz drugih regiona, Afrike, Azije i ko zna odakle. Ukoliko se ti krvni derivati vrate u Srbiju, koji nisu domaćeg porekla, to će dovesti do poremećaja zdravlja ljudi koji budu koristili te krvne produkte, odnosno do poremećaja imunološkog sistema kompletne nacije. Znači, imamo problem da neko svesno pokušava da ugrozi zdravlje kompletne nacije. Ako se to radi svesno, a ovde je to de fakto činjenica da se radi svesno, onda se to može nazvati samo jednim imenom, a to je izdaja, odnosno veleizdaja. To je ravno veleizdaji. I ova reforma u Službi za transfuziju krvi Srbije istovetna je po posledicama, možda i pogubnija od reforme koju je sproveo današnji predsednik Srbije, a tada ministar odbrane ove naše zajedničke države, gospodin Tadić, kada je unakazio i uništio našu vojsku. Šta se dalje dešava? Pored tog segmenta oko krvne plazme, ova grupa koja forsira i nameće ovakav projekat reforme Službe za transfuziju krvi Srbije pokušava i uspeva da ugasi autonomiju svih regionalnih centara za transfuziju krvi. Znači, svi centri, odnosno službe za transfuziju koje su radile pri zdravstvenim centrima po regionima, stavljaju se pod jednu centralnu vlast, odnosno da budem precizniji, u Srbiji se ostavljaju samo tri centra, Beograd, Niš i Novi Sad, a svi regionalni se gase u smislu da se gasi njihova autonomija. Oni sada posluju kao radne jedinice pri ovim, i to je teško mukom zaposlenih tamo izdejstvovano da budu radne jedinice. Ideja je bila da se krv sa prostora cele Srbije šalje u ova tri centra, a zatim da ova tri centra vraćaju određen broj jedinica krvi, po svojoj proceni naravno, u zdravstvene centre po okruzima. Nije mi jasno zbog čega se to radi. Nije mi jasno ko je autor ovakve reforme. Dolazim iz Zlatiborskog okruga, Služba za transfuziju pri Zdravstvenom centru u Užicu je funkcionisala izuzetno dobro. Svi oni koji su pružili otpor ovakvoj reformi su sklonjeni. Iako su i dobrovoljni davaoci krvi iz Zlatiborskog okruga i svih opština uputili apel, verovatno i vama kao ministru, iako su i rukovodstva svih deset opština iz okruga donela jednu zajedničku deklaraciju, koju su potpisali predsednici svih deset opština, koju su potpisali i predsednici udruženja dobrovoljnih davalaca svih deset opština, bez obzira na sve te apele, radi se o preko 300.000 građana koje ovaj zdravstveni centar opslužuje, ta služba pri Zdravstvenom centru Užice gasi se, u smislu da se njena autonomija ukida i ona sada mora da posluje kao radna jedinica. Opet kažem da je to sa teškom mukom isposlovano da bude radna jedinica. Sve su to razlozi zbog kojih mi nemamo poverenje u gospodina Milosavljevića. Koristim priliku da postavim poslaničko pitanje, koje bi trebalo da glasi – interesuje me ko je autor ovakve reforme Službe za transfuziju krvi Srbije? Ako je prvobitna ideja bila drugačija, ako je prvobitna ideja bila da frakcionisanje krvne plazme funkcioniše u Srbiji, zašto je i ko je promenio tu ideju? Da podsetim, sve države oko nas, odnosno skoro sve, imaju ove centre i bore se da ti centri opstanu i da prežive. Austrija ima tri takva centra, od kojih jedan radi samo za Austriju a druga dva rade uslužnu preradu. Znači, jedan je samo za njihove građane, da ne bi mešali svoju krvnu plazmu sa drugima. Kod nas se radi suprotno. Rekao sam da je to ravno izdaji, ako je sve ovo tačno. Drugo pitanje koje postavljam – koliko je novca potrošeno do sada za ove namene? Znači, pored onih pet miliona koja je EU izdvojila kao donaciju, koliko je do sada potrošeno iz budžeta, s obzirom da je reforma još uvek u nekoj početnoj fazi? Drugi primer na koji sam hteo da ukažem, koji je takođe jedan od razloga za naše nepoverenje prema našem ministru zdravlja, jeste da se opet nešto dešava u Užicu u Zdravstvenom centru, a čujem da se isto dešava i u Sremskoj Mitrovici, možda i u nekim drugim regionalnim centrima. Naime, radi se o rekonstrukciji dela Zdravstvenog centra u Užicu, a čujem da se i u Sremskoj Mitrovici isto to radi. Neću prepričavati ono što se priča tamo, i u Zdravstvenom centru i u javnosti, i zato ću postaviti samo pitanje. Prvo pitanje je – ko je predsednik i ko su članovi tenderske komisije koja je sprovela tender za izvođenje radova u Zdravstvenom centru u Užicu? Drugo pitanje, znam ko je dobio radove, to piše na tabli na Zdravstvenom centru, znam ko izvodi radove, ali mene interesuje – ko je vlasnik preduzeća koje je na tenderu dobiloovaj posao? Treće pitanje – šta je osnovna delatnost ovog preduzeća? Zahvaljujem.
Hvala vam, gospodine Jovanoviću. Samo trenutak. Ukupno je pet pitanja, da li je tako? Da ujutru proverimo. Dakle, dva, pa tri. Hvala vam. Izvolite, ministre Milosavljeviću.
Poštovane dame i gospodo, što se tiče poslaničkih pitanja, za to postoji procedura, pretpostavljam. To znači, na svako pitanje koje je u ovom parlamentu postavljeno kao poslaničko pitanje Ministarstvo zdravlja je odgovorilo u predviđenom roku. Krajnje dobronamerno, da sam na vašem mestu teško da bih se usudio da kao mašinski inženjer govorim u ime nekog, ali...
Ali, izvinite, ministre.
Dozvolite, iskrenost...
Zabranjeno je Poslovnikom da se govori o privatnom. Molim vas.
Izvinjavam se. U rečima prethodnika postavljeno je nekoliko pitanja. Pokušaću da sumiram šta se zapravo događa sa reformom transfuziološke službe u Srbiji. Evropska unija od 2000. godine pa naovamo pomaže zdravstvenu službu Srbije na različite načine. Jedan od tih načina je i podrška nacionalnoj transfuziološkoj službi, da tako kažem, koja zapravo ne postoji u ovom trenutku kao nacionalna transfuziološka služba, nego postoje Institut u Beogradu, zavodi, transfuziološke službe u različitim ustanovama Srbije. Projekat podrazumeva period od 2003. do juna 2006. godine, i u tom roku ukupnu pomoć od 5,5, na primer, miliona evra. Ni ne znam tačno koliko, zna tačno EU koliko daje. I, postoji Evropska agencija za rekonstrukciju, koja po evropskim zakonima sprovodi projekat. Šta je važno za ministra zdravlja Srbije? Da li je važno da transfuziološka služba Srbije dobije poklon od EU? Naravno da je važno. Taj poklon podrazumeva poštovanje procedure evropskih zakona. To ne znači da EU donese novac u džaku i kaže – ovo su pare, a vi sada uradite što god hoćete u transfuziji, nego se najpre, zajedno sa ekspertima koji rade ovaj posao u Srbiji... Ima 173 lekara koji se bave transfuziologijom u užem smislu i to su stručnjaci koji vode ovaj posao širom Srbije. Tradicija davalaštva krvi je bogata i velika. Međutim, činjenica je da se događa godinama unazad, i to treba zapravo poslanici da znaju, da u jednom trenutku npr. u Subotici ima dovoljno krvi od davalaca, toliko da nema dovoljno kesa da se prikupi ta količina krvi, a da u istom trenutku krv za transfuziju nedostaje u nekim delovima zemlje. Zašto? Zato što je nejednako davalaštvo krvi. Jako je važno da davalaštvo krvi bude dobrovoljno, da bude za nepoznatog primaoca, a ne naručeno ili za rodbinu, i da ne bude plaćeno. To je strateško opredeljenje da se u ovoj zemlji ojača davalaštvo koje je dobrovoljno, koje je neplaćeno i koje je za anonimnog primaoca. Taj projekat treba da pomogne da se sačini strategija kako Srbija zamišlja da treba da izgleda transfuziološka služba u Srbiji. Da li je uopšte potrebno da postoji strategija i da li je naša transfuziološka služba idealno organizovana? Nije idealno organizovana, jer je preterano decentralizovana, jer svako u svakom centru ko radi transfuziju radi sve poslove iz oblasti transfuzije, od prikupljanja uzoraka krvi do pripremanja krvi za davanje pacijentu, preko testiranja te krvi na bezbednost. Takav sistem nigde nije dovoljno efikasan i pouzdan i može da se desi da testiranje krvi na 42 različita mesta ne poštuje potpuno iste protokole i to je poznata činjenica na nivou Evrope. Svetska zdravstvena organizacija ima stav da zemlje treba da preispitaju svoje transfuziološke službe i sugestija nama, kao zdravstvenom sektoru, bila je da nam se pomogne u analizi postojećeg stanja, da projekat kupi nedostajuću opremu i napravi neke nedostajuće zgrade, da pri tom osmisli da mi sami uz pomoć eksperata napravimo sopstvenu strategiju. Ja ne znam da je napravim, kao ministar zdravlja i kao čovek koji se bavi jednim delom posla. Ne zna niko od vas poslanika, pretpostavljam, ali zato postoji procedura kako se taj dokument sačinjava. Aprila 2005. godine sačinjen je dokument koji se zove – Strategija nacionalne transfuziološke službe u Srbiji, za obezbeđivanje dovoljne količine bezbedne krvi za sve uSrbiji. U međuvremenu, u Nišu se npr. završava zgrada koja će biti otvorena početkom naredne godine. Nešto od opreme je već instalirano u Beogradu, Novom Sadu. Procedure za nabavku, tenderi, ljudi koji u tome učestvuju, sve je dostupno tamo gde je dostupna procedura za trošenje donatorskih para. Kada vam neko poklanja pare, onda on ima svoja pravila. Kada vam pokloni 5,5 miliona evra, onda vam on pokloni po svojim propisima, ima inspekcije koje dolaze i to kontrolišu. I kada se onda stvori jedna negativna kampanja, kao što je mesecima unazad, nažalost, pokušano da se stvori, onda je Ministarstvo zdravlja u poslednja tri meseca odgovorilo na, mislim, četiri poslanička pitanja, koja su bila identična, i na četiri pitanja udruženja davalaca krvi iz određenih regiona koja su bila identična, kao fotokopirana. Dato im je bukvalno sve u tim odgovorima, uključujući kompletnu dokumentaciju koja postoji u Ministarstvu zdravlja o ovome. Kada sutra u toku dana (nadam se ne i noći, nećete valjda morati noću da glasate, ali ko zna) izglasate kao poslanici ove zakone, stvara se uslov za još nešto što je planirano ovim projektom, a to je da Srbija ima svoju strategiju i da se donese zakon o transfuziji krvi. Prema tome, niko drugi neće doneti odluku o tome kako će biti organizovana služba transfuzije u Srbiji, da li treba svaka bolnica da ima svoju službu i da kupi sve što treba od aparata za tu službu, pa koliko to koštalo da koštalo. Ili možda zemlja od 7,5 miliona ljudi sa ovoliko centara ima i neku osmišljeniju strategiju, koja troši manje para, a sa više efekata. To je pitanje na koje će biti ne tako lako odgovoriti, jer nacrt zakona prave upravo stručnjaci iz ove oblasti. Rekao sam, nema ih 1730, nego 173. Takođe ćete doneti zakon o Crvenom krstu koji kaže – okupljanje dobrovoljnih davalaca krvi, njihovo motivisanje treba da radi Crveni krst, a ne da oni osnivaju svoja sopstvena udruženja i da počinju da nastupaju kao paralelni Crveni krst i da onda budu izmanipulisani, jer nisu obavešteni. Potpuna je laž i neistina to kada kažete – priča se o centru za frakcionisanje. Samodovoljnost je, to sam naučio iz ovog posla sa transfuziolozima, kada jedna zemlja treba da ima toliko dobrovoljnih davalaca krvi da sama za sebe skupi dovoljno krvi i da je ima u svakom trenutku, u svakoj bolnici. Svaki će vam lekar objasniti, nije krv tek tako, kažete dajte injekciju pa gotovo, nego ima kriterijuma kome se daje, kome se ne daje, kome se kakva krv daje. Nacionalni centar za separaciju – naravno da, ali po evropskim principima u centralnoj ustanovi u Institutu "Sveti Sava". Što se tiče dobrovoljnog davalaštva krvi, ovde je izrečena prekjuče neistina – opada davalaštvo. To nije tačno. Davalaštvo raste. Od 15. juna imali smo stalnu kampanju na nacionalnom nivou, u kojoj su učestvovali i Bajaga, Ana Stanić, Dejan Cukić. Prvi put u nekim delovima zemlje, npr. u Bujanovcu bilo je davalaca koji nikada ranije nisu dali krv, i Srba i Albanaca. Nova nacionalna kampanja počinje 16. decembra i biću slobodan da pozovem gospodina predsednika Skupštine da nam pomogne u pozivu građanima, da u toj kampanji učestvuje, jer ta kampanja treba da bude stalna, kontinuirana, da nam pomogne prisustvom, i svi vi. Prema tome, razumem vaše dobre namere i pokušavam da prosto kažem poslanicima – neistina je manipulisati krvlju na taj način, i transfuzijom. Na sastanku na kome je doneta strategija sedeli su isti ti ljudi koji su vam ispričali te priče i nisu digli ruku, ustali i rekli svoj stav ako je različit. Sedeo je direktor Saveta Evrope za poslove zdravstva, sedeo je stručnjak SZO za ovu oblast i ocenio da se projekat razvija kako treba. Biću slobodan da pozovem vas i vašu poslaničku grupu u Niš 16. decembra, gde ćemo videti kada tačno otvaramo zgradu. Zavisi, naravno od napora lokalne samouprave da obezbedi struju, grejanje i vodu. Sve ostalo je potpuno mešanje poluistina, neistina. Uostalom, odgovorićemo kao ministarstvo na poslaničko pitanje, precizno. Rekli ste – u Užicu se nešto radi. Bogami, radi se. U Užicu je ulaganje najveće, od ukupno 50 miliona evra. Taj projekat se zove – hitna intervencija u 20 bolnica Srbije, uključujući "Torlak". Za "Torlak" je završena priča sa potpisivanjem ugovora i od januara do novembra ulaže se 2,5 miliona evra u obnavljanje programa za vakcinu protiv dečije paralize. Očekujemo da krajem 2006. godine budemo u situaciji da vratimo sertifikat Svetske zdravstvene organizacije i da "Torlak" tu vakcinu može da prodaje svuda širom sveta. Jedna od 20 bolnica je i užička. Mislim da projekat vredi između 2,5 i 3,2 miliona evra. Obično je u tim bolnicama 70% infrastrukture i 30% opreme. Kako se to radi? Taj projekat treba da bude završen početkom 2007. i da bude evaluacija sredinom 2007. Već danas se u Smederevu ljudi ne smrzavaju u bolnici, jer je potpuno promenjen način grejanja, promenjeni su prozori i vrata, promenjena je kuhinja, a počinje sada da se radi na rekonstrukciji hirurgije i intenzivne nege. U Jagodini je otvoren hitan prijem i neuropsihijatrija. U Ćupriji počinju radovi, u Paraćinu je završen pogon hirurgije, u Kruševcu su počeli radovi, u Sremskoj Mitrovici uveliko odmakli, zida se, zapamtili ste Mitrovica, jer mislim da je neka užička firma tamo dobila posao. Kako su se dobijali poslovi? U "Politici" povremeno izlaze dvojezično veliki oglasi ponuda. Konkursi se prave tako da je, sa jedne strane, ispoštovana procedura Evropske investicione banke, a sa druge strane, moram da kažem na moje lično insistiranje, ispoštovana je uvek procedura našeg Zakona o javnim nabavkama. Verovali ili ne, Evropska banka nije imala ništa protiv kada smo objasnili, ali je, na primer, kod takvih projekata uslov pre svega bančin. Međutim, mi smo u Ministarstvu insistirali da bude poštovana, i kod projekta Svetske banke i kod ovog, i jedna i druga procedura. Ko je dobio posao? Ko je vlasnik, šta radi? Odgovorićemo pismeno na sve to. Konkurs za opremu je jedan za svih 20 bolnica i, bogami, predsednik komisije za odlučivanje je ministar. Zamenik predsednika je zamenik ministra, a članovi komisije su pomoćnici ministra. Zašto? Zato što je velika odgovornost i zato što hoću da budem potpuno siguran da je u 20 bolnica oprema stigla, tako da možemo da stanemo i da kažemo – evo, to smo ovako radili. Svakome je dostupno i na sajtu Ministarstva zdravlja možete ući (i ne morate čak ni pitati, ali pitali ste, odgovorićemo vam) u projekat i naći sve podatke po datumima dokle je projekat stigao, kako dalje ide. To je što se tiče odgovora na pitanje.
Svakako, poslanik će koristiti svoje pravo, ne vi sada, nego inače, i postavljati poslanička pitanja, jer su poslanici birali ministre i važno je, sa govornice se izgovore mnoge stvari, zato postoji imunitet i za poslanike i za ministre, ali pisano sa pečatom se daje dokument. A vama, gospodine Jovanoviću, doveli ste me u situaciju da me je ministar pozvao, čuli ste, vi mislite da je on mene stvarno pozvao da pozovem poslanike? Ne, nego da dam krv.
I mene je ministar pozvao da dam krv i na tome se zahvaljujem. Ja sam već dva puta ove godine davao krv i kao predsednik Upravnog odbora SRS u užičkom okrugu svake godine dajem krv u prostorijama stranke u Užicu. To nije sporno. Što se tiče ovih para evropskih, da li treba iskoristiti itd. – principijelno, ako se nekom donacijom ugrožava nešto što je od nacionalnog interesa, ne treba iskoristiti. Ako se ne ugrožava, naravno da treba. Rekao sam principijelno, nisam rekao konkretno. Treća stvar, interesuje me, niste mi ovde precizno rekli u strategiji koju ste pomenuli, a koja je koliko vidim urađena, kakva je situacija sa ovim centrom za frakcionisanje? Da li on opstaje ili ne opstaje? Četvrta stvar, princip samodovoljnosti. Vi ste dali jednu definiciju principa samodovoljnosti, da je to sposobnost države da svoje potrebe zadovolji. Međutim, ja imam ovde jednu drugu definiciju koja kaže da to znači da se krv priprema iz jedne regije i koristi isključivo za populaciju koja tu živi; pored toga ima dovoljno krvi, ali da se ona koristi i u toj regiji gde se uzima. Znači, ovo a propo priče koju sam malopre ispričao. Ne znam da li je to tačno, rekao sam. Ako je tačno, nije dobro. A propo priče znači da će naša krvna plazma ići u Austriju, Švajcarsku i na neko drugo mesto da se frakcioniše, pa da se vraća nešto što nije naše, jer onda to nije princip samodovoljnosti. Znači, hoćemo taj princip, njega propisuje Svetska zdravstvena organizacija, mi to poštujemo. Ali, postoji bojazan, na osnovu svega što je bilo ovih prethodnih par godina, da će ovaj centar da se ugasi. Samo pitam da li u strategiji koju ste pomenuli malopre ovaj centar opstaje da radi u Beogradu?
Izvinjavam se što sam se našalio, ali naprosto mi radimo ovde danima, svi vi poslanici, ja sam još i fudbal igrao dva sata danas popodne, i ovako umorne nas pozvati da garantujemo da ćemo dati krv... Ali, daćemo svakako.
Stvarno kratko: strategija je poslata svakom poslaniku na ime i prezime u Skupštinu Srbije. Uopšte ne znam kako to da nema informacija. Poslata je.
Sve poslaničke grupe odlučuju, neke dele na jedan ili drugi način, ogromni su materijali koji stižu poslanicima.
Pitanje separacije plazme uopšte nije političko pitanje i uopšte nije pitanje koje treba da preseca ministar, niti bilo koji organ državne vlasti. Pitanje separiranja plazme i pravljenja antitela, seruma, to je pre svega stručno i tehnološko pitanje. Niko nikada nigde nije rekao da će se ugasiti centar za frakcionisanje u Institutu za transfuziju krvi u Beogradu. Slaćemo krv ne znam gde i vraćati nazad. Samodovoljnost nije samodovoljnost Užica, niti Zlatiborskog okruga i ne može se govoriti – ja odavde ne dam svoju krv, nego to što ja dam to će biti ovde; mi smo Republika Srbija. Radi se o nacionalnom interesu na nivou Srbije, biće obezbeđeno davalaštvo tako i takve procedure da sve budu bezbedne za svakoga, bez obzira bio on iz Užica, Bosilegrada, Trgovišta, Kikinde, Šapca, Beograda, Novog Sada, Niša; sve drugo pitanje je tehnike i organizacije. Suštinski, imaćete u rukama zakon o transfuziji krvi i biće jedan od rezultata ovih napora dve-tri godine unazad i on će vam biti na raspolaganju da o njemu govorite i da ugradite u njega sve ono što smatrate da treba.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 243. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 256. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Radoslav Jović i Nikola Jovanović podneli su amandman kojim predlažu da se posle člana 263. doda novi član 263a. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vesna Lalić podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 275. doda novi član 275a. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbor za zdravlje i porodicu nije prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača prof. dr Tomica Milosavljević, ministar, želi da da završnu reč?
Neću biti opširan, obećavam unapred. Zahvaljujem svima na naporu koji smo uložili svi zajedno da ovih nekoliko dana objasnimo sami sebi neke dileme i da pred građanima Srbije pokažemo visok stepen ozbiljnosti i odgovornosti. Uveren sam da ćemo posle sutrašnjeg dana biti zadovoljni, jer će se zajedno sa budžetom Republike Srbije, koji predstavlja osnovni dokument koji omogućava da država u 2006, hvala bogu, funkcioniše još bolje nego 2005. godine, doneti i zakoni iz oblasti zdravstva, organizacije zdravstvene zaštite, komore, osiguranja, naravno zakon o Crvenom krstu i o prekursorima opijata i da ćemo svi zajedno biti zadovoljni, jer smo označili početak drugačijeg regulisanja oblasti koja je značajna za svakog od nas kao građanina, imajući u vidu to koliko dugo smo neka rešenja preispitivali, vagali, o njima razgovarali. Mislim da građani Srbije zaslužuju da krajem 2005. godine i na početku 2006. po novim propisima dobijaju još bolju zdravstvenu zaštitu nego ranije, da u nama prepoznaju ljude koji brinu o zdravlju građana Srbije, pre svega insistirajući na tome da zdravije živimo, da izbegavamo rizične faktore ponašanja, da ne pijemo, ne pušimo, da se više fizički krećemo, da ne budemo gojazni, dakle da sprečimo sve ono što se može sprečiti, a da mi zahvaljujući i ovim propisima lečimo sve ono što može da se leči, pa i ono što danas ne može.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Pre nego što odredim dan za glasanje hteo bih još jednom da se zahvalim na odgovornosti svima vama iz svih poslaničkih grupa što ste, ulažući ogroman napor svih ovih dana i noći, predstavili svoje stavove. U odnosu na to, sutra u danu za glasanje, svako prema svojim stavovima, koncepciji, odlukama svojih političkih stranaka, ali na osnovu jasne i pregledne završne diskusije, posle višemesečnih stručnih diskusija o mnogima od ovih zakona koje smo pregledali, naravno, glasaćete onako kako odlučite, ali ste iskoristili na adekvatan način mogućnost da i građani budu upoznati koliko različitih koncepcija učestvuje i koliko odgovorno poslanici rade svoj posao pre nego što donesu neki zakon. Mnogo vam hvala na toj odgovornosti. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem ponedeljak 28. novembar 2005. godine, u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Vi koji ste sada u svojim poslaničkim klubovima ili ovde u Skupštini imate skoro 12,5 sati da se odmorite. Želim vam odmor do sutra u 10,00 časova. Hvala vam. Dobar dan, poštovane dame i gospodo narodni poslanici. Nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici prisustvuju 163 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 118 narodnih poslanika i da postoje uslovi da otpočnemo radni dan. Obaveštavam vas da se niko nije javio da je sprečen da prisustvuje današnjoj sednici. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, preći ćemo na odlučivanje posle pauze, u 10,30 časova. Daćemo pauzu od pet minuta da uđe još nekoliko poslanika kako bismo počeli na vreme. Hvala. Pozovite kolege poslanike da uđu u salu.