Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić, Velimir Stanojević i Miroslav Markićević. Rad prema dnevnom redu. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1. i 2. tačke dnevnog reda: – IZMENE ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU I BUDžETU SRBIJE ZA 2005. GODINU, SA PRATEĆIM FINANSIJSKIM PLANOVIMA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o tačkama 1. i 2, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Vlada Republike Srbije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o budžetu Republike Srbije za 2005. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih za 2005. godinu, Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika za 2005. godinu, Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje samostalnih delatnosti za 2005. godinu, Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog zavoda zazdravstveno osiguranje za 2005. godinu, Odluku o izmenama finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2005. godinu, koje je podnela Vlada Republike Srbije. Da li predstavnik predlagača, gospodin Mlađan Dinkić, želi reč? Reč ima ministar finansija Mlađan Dinkić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, pred nama su dva važna zakona: Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2005. godinu. Kratko ću govoriti o prvom zakonu, a nešto duže nego uobičajeno o ovom drugom. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, predlažemo izmene kako bismo uskladili ovaj zakon sa sličnim zakonima u razvijenim zemljama, imajući u vidu da se u našem budžetskom sistemu otplata javnog duga tretira kao rashod, a otplata glavnice javnog duga u svim drugim zemljama se tretira kao izdavanje, ali se knjiži ispod linije. Dakle, svakako se evidentira, međutim, ne ulazi u obračun deficita, odnosno suficita. Naime, kada se uzimaju krediti iz inostranstva, taj novac koji se uzima mora se vratiti. Zbog toga prihodi od kredita ne ulaze u prihode, a vraćanje kredita ne ulazi u rashode. Ono se evidentira, ali i jedno i drugo - prihodi i rashodi - ispod linije. S druge strane, kamata koja se plaća na glavnicu javnog duga jeste rashod, jer to jeste realni dodatni trošak za budžet. Zbog toga i jedno i drugo se evidentira, a videćete, kao što smo dali u rebalansu za 2005. godinu, potpuno je jasno koliko se planira vratiti glavnica javnog duga. Međutim, nijedna razvijena zemlja to ne uzima, dakle, amortizaciju duga ne uzima kao budžetski rashod, već kao izdatak koji ne utiče na iznos deficita, odnosno suficita. Jer, kao što dođu primanja po osnovu kredita, kada se vrate, to je neutralno, jedino je kamata razlika koja se stvarno realno plaća i što košta neku zemlju, a ovo ostalo faktički predstavlja samo vremensko razgraničenje. Isto tako, krediti koje država daje za određene namene i koji se vraćaju ne ulaze u obračun rashoda, s obzirom da kroz godinu, dve, tri, četiri, pet, kada se vrate, oni poništavaju ovaj rashod koji se daje u tekućoj godini, ali se i to, naravno, evidentira. To je stavka na kontu 6 - Nabavka domaće finansijske imovine. To je razlika u obračunu deficita i suficita. Jednostavno smo želeli da obračun našeg deficita, odnosno suficita bude komparativan sa istim takvim obračunima u zemljama EU i u razvijenim zemljama. Dakle, SAD, Kanada, Japan i ostale na ovaj način prikazuju svoje budžete. Mi smo do sada morali da imamo jedan izveštaj za Narodnu skupštinu, a onda smo za međunarodne finansijske organizacije morali da pravimo izvedeni drugi izveštaj. Ovako, u ovom našem izveštaju, biće sve sadržano, samo što je klasifikacija promenjena na način usklađen sa drugim zemljama u svetu. Takođe, novina je da se vrši reorganizacija u okviru Ministarstva finansija. Naime, trenutno postoji Uprava za javna plaćanja u Ministarstvu finansija i sektoru Trezora. Mi to sada objedinjujemo u Upravi za Trezor. Dakle, ne formiramo novu instituciju, već od postojeće dve pravimo jednu. Uprava za Trezor će objediniti nadležnost dosadašnjeg sektora za Trezor i Uprave za javna plaćanja i oni će krenuti sa radom, ukoliko Skupština usvoji ovaj zakon, već od 1. avgusta ove godine. Zatim, ono što je važno, uvodimo pojmove budžetskog deficita, odnosno suficita, zatim primarnog deficita, odnosno suficita. Primarni deficit isključuje i kamate na javni dug prilikom obračunavanja konačnog rezultata budžeta. Uvodi se pojam konsolidovanog deficita, odnosno suficita, koji podrazumeva ukupan bilans države, ne samo Republike, već i lokalnih vlasti i organizacija obaveznog socijalnog osiguranja. Međutim, ovaj konsolidovani suficit se iskazuje u memorandumu budžeta koji se donosi svake godine i predstavlja osnovu za izradu budžeta u naredne tri godine. Ovde se uvodi obavezno sastavljanje i konsolidovanje završnih računa na nivou lokalne vlasti i budžeta Republike, i to na sledeći način: lokalni organi uprave nadležni za finansije podnose Upravi za trezor odluku o završnom računu budžeta lokalne vlasti usvojenu od strane lokalne skupštine, izuzev lokalnih organa uprave nadležnih za poslove finansija gradskih opština u Beogradu, s obzirom da tu Grad usvaja odluku, jer beogradske opštine dostavljaju svoje odluke o završnom računu budžeta Gradu. Lokalni organi uprave nadležni za poslove finansija sastavljaju konsolidovani izveštaj Grada, a govorim za Beograd, koji sadrži završni račun budžeta Grada i završne račune budžeta opština sa teritorija Grada, što se podnosi Upravi za trezor. Ukoliko bude još neki grad formirao opštine na sličan način kao Beograd, onda to važi za sve druge gradove u Srbiji. Zatim, Vlada dostavlja Narodnoj skupštini predlog zakona o završnom računu budžeta Republike i odluke o završnim računima finansijskih planova organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, a Ministarstvo finansija je dužno da sastavi konsolidovani izveštaj Republike, koji sadrži konsolidovani izveštaj završnog računa budžeta Republike, završne račune organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, konsolidovani izveštaj Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, završne račune opština i konsolidovane izveštaje gradova, i ovaj izveštaj se dostavlja Narodnoj skupštini radi informisanja. U prethodnim godinama završni računi nisu imali eksternog oditora i, kao što znate, ova skupština još uvek nije usvojila završne račune budžeta za 2002, 2003. i 2004. godinu. Što se tiče 2004. godine, inače vreme za usvajanje je sada pre usvajanja budžeta za 2006, međutim, za 2002. i 2003. godinu Skupština nije usvojila ove završne račune budžeta. Mi smo u međuvremenu doneli odluku na Vladi o angažovanju nezavisnog revizora. Međutim, taj akt je potrebno da potvrdi i Skupština i očekujem da će se to desiti sada pre ove letnje pauze, a da li će to biti nadležni odbor, predsednik Skupštine zna bolje kako ide procedura. U svakom slučaju mi ćemo pre podnošenja budžeta za 2006. godinu podneti i oditovane završne račune budžeta za 2002, 2003. godinu, a što je bila obaveza prethodne Vlade, ali i za 2004. godinu, što jeste obaveza naše Vlade. Sada bih prešao na objašnjenje rebalansa budžeta za 2005. godinu. Rebalansom budžeta ukupna primanja budžeta su utvrđena na 433 milijarde, a ukupni izdaci na 400,8 milijardi dinara, što znači da se planira budžetski suficit od 32,2 milijarde dinara, odnosno iznos koji je ekvivalentan 2% društvenog bruto proizvoda. Što se tiče originalnog plana koji je ova skupština usvojila, plana budžeta za 2005. godinu, prihodi su bili planirani na 396 milijardi, a rashodi na 416,6 milijardi dinara. Sada dolazi do uvećanja prihoda u rebalansu za 9,3%. Dakle, očekujemo 37 milijardi veće prihode nego što smo planirali, dok će rashodi biti smanjeni na 400,8 milijardi dinara. Po prvi put posle jednog dugog perioda, naime, po prvi put od 1940. godine Srbija će imati budžetski suficit i reći ću vam na šta će se taj suficit, ukoliko ga Skupština usvoji, trošiti. Dakle, što se tiče trošenja suficita, prva stavka jeste kreditiranje razvojnih projekata u iznosu od 5,5 milijardi dinara, i to sledećih: za rad Agencije za osiguranje i kreditiranje izvoza, dakle za kreditiranje izvoza predviđa se milijarda i 50 miliona, kako bi se uplatilo 50% osnivačkog kapitala, plus 200 miliona dinara Fondu za razvoj za kredite za izvoz. Zatim, za mikrokredite za nezaposlene, kao što znate, u originalnom budžetu bilo je planirano 600 miliona dinara, a sada predviđamo dodatak od još 400 miliona, dakle milijardu ukupno, plus Fond za razvoj 600 miliona dinara iz sopstvenih sredstava, dakle milijardu i 600 miliona dinara su krediti za samozapošljavanje. Dalje, 7,5 hiljada novih radnih mesta treba da se otvori po osnovu konkursa koji je već bio raspisan i završen od strane Nacionalne službe za zapošljavanje i Fonda za razvoj. Zatim, novi program koji se otvara, ako Skupština usvoji ovaj rebalans, a to su stambeni krediti za mlade, gde će država finansirati 20% učešća i 10% depozita za stambene kredite za mlađe od 45 godina, a ukupno 900 miliona dinara namenjeno je za tu svrhu. To će dovesti do snižavanja prosečne kamatne stope na te kredite na iznos od 4,5% godišnje. Što se tiče drugih aktivnosti, to su projekti za stimulisanje zapošljavanja u regionima, u opštinama Kragujevac, Bor i Vranje, ukupno 500 miliona dinara ovim budžetom je predviđeno za te svrhe, za rad Garancijskog fonda 300 miliona, Nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita za dokapitalizaciju 410 miliona dinara, za studentske kredite 770 miliona dinara. To su ključne stavke koje čine iznos od 5,5 milijardi dinara. Osim toga, biće izvršena otplata glavnice javnog duga u iznosu od 23,5 milijardi dinara i to domaćim kreditorima 22 milijarde, a to su pre svega stare devizne štediše, kao i oni kojima se vraća zajam za privredni preporod, a kao što znate, isplata stare štednje je počela 31. maja, a dok isplata zajma za privredni preporod počinje 31. avgusta ove godine. Ukupno je 22 milijarde dinara, a tu takođe ulaze i otplate vezane za druge vidove smanjivanja javnog duga, a pre svega reotkup obveznica trezora, jer je ranije država emitovala obveznice kako bi se zadužila i pokrivala deficit, s obzirom da sada suficitom možemo da vraćamo jedan deo javnog duga. Inostrana glavnica javnog kredita iznosi milijardu i po dinara, ukupno 23,5 milijardi dinara će ići za otplatu glavnice javnog duga. Kada od suficita od 32,2 milijarde oduzmete 5,5 milijardi na ime kreditiranja razvojnih projekata koje sam spomenuo i 23,5 milijardi otplate glavnice javnog duga, dobijate stanje na računu koji će budžet Republike Srbije imati na kraju ove godine, a to je 3,2 milijarde dinara, to je suficit koji ostaje kada se isplati javni dug i kada se utroše pare za kreditiranje razvojnih projekata. Želeo bih da podsetim da je 2003. godine budžetski deficit iznosio 4% društvenog bruto proizvoda. Prošle godine smo nakon leta i rebalansa krenuli u politiku fiskalnog prilagođavanja i uspeli smo da u 2004. godini smanjimo budžetski deficit na 1,7% društvenog bruto proizvoda i ukupan iznos smanjenja bio je 2,3%. Dakle, sa 4% društvenog bruto proizvoda smanjen je budžetski deficit na 1,7% u prošloj godini. Ove godine smo planirali da imamo deficit od 1,4%, ali u narednim minutima i u izlaganju reći ću vam zašto smo tokom ove godine odlučili da umesto deficita od 1,4% društvenog bruto proizvoda ove godine ostvarimo budžetski suficit i time fiskalno prilagođavanje za dve godine od 4,2% društvenog bruto proizvoda, a što je jedan od retkih slučajeva u drugim zemljama da je za ovako kratko vreme izvršeno ovako jako fiskalno prilagođavanje, mada je bilo takvih slučajeva. Međutim, navešću vam razloge zbog čega se Vlada odlučila na ovakav korak i zbog čega je Srbiji u ovom trenutku neophodan budžetski suficit. Više je razloga zbog čega je Srbiji u 2005. godini potreban budžetski suficit. Najpre, Srbija mora da smanji zaduženost, jer sa jedne strane ukupan nivo javnog duga nije previsok, on iznosi 56% društvenog bruto proizvoda. Međutim, raste nivo privatnog zaduživanja, privatni spoljni dug se povećava iz prostog razloga što se naša zemlja razvija, banke odobravaju sve više kredita, građani uzimaju te kredite, privreda uzima te kredite. Primera radi, prošle godine od dve milijarde evra kredita iz inostranstva država je pozajmila samo 300 miliona, a milijardu i 700 miliona evra pozajmili su građani, pre svega privreda. Dakle, privatni spoljni dug će rasti i u narednim godinama, a to je neminovno za sve zemlje u razvoju, za zemlje koje imaju tranziciju, ali da bismo kompenzirali rast privatnog duga mi moramo da smanjujemo javni dug. Dakle, javni dug mora da se smanji, a jedini način da se on smanji jeste da se napravi budžetski suficit, kako bi ukupan nivo izloženosti naše zemlje ka inostranstvu, dakle, ukupan dug bio konstantan ili da bi se smanjivao. Da podsetim još jednom, krajem 2000. godine ukupan nivo javnog duga u Srbiji bio je 14,2 milijarde evra, što je činilo čak 170% tadašnjeg društvenog bruto proizvoda. Danas, na dan 30. juna ove godine, javni dug Srbije je 9,8 milijardi evra. Dakle, manji je za 4,4 milijarde evra i čini 56% društvenog bruto proizvoda. Nakon završetka trogodišnjeg aranžmana sa MMF-om, a ova vlada je već prošla tri revizije sporazuma sa ovom međunarodnom organizacijom, očekujemo ovu poslednju šestu reviziju u novembru ove godine, mi ćemo, kao što znate, dobiti i otpis dodatnog duga od 700 miliona dolara od Pariskog kluba, tako da će javni dug Srbije da se smanji na 50% društvenog bruto proizvoda na kraju ove godine. Zbog onih koji u javnosti govore o mogućnosti dužničke krize, želim da dam neke podatke koje do sada nisam iznosio, a dostupni su u međunarodnim statistikama javnih finansija. Naravno da Srbija još uvek spada u srednje zadužene zemlje i naravno da mi moramo da učinimo napore da smanjujemo naš javni dug, posebno imajući u vidu što će spoljni dug po osnovu privatnog zaduživanja neminovno rasti i to mi ne možemo i nećemo da ograničimo, jer potpuno je jasno da građani moraju da uzimaju stambene kredite, da mora privreda da uzima kredite za kupovinu opreme, kako bi modernizovala svoju proizvodnju. Ali, moramo ukupan nivo spoljnog duga, koji uključuje privatni i javni, da držimo pod kontrolom. Jedini način je da smanjujemo udeo javnog duga. Inače, brojne zemlje u Evropi imaju viši nivo javnog duga u odnosu na društveni bruto proizvod nego Srbija. Ja ću vam navesti neke od tih zemalja. Dakle, Srbija trenutno ima odnos javnog duga u društvenom bruto proizvodu 56%. Veći iznos od toga imaju sledeće zemlje: Austrija 65%, Belgija 96%, Kipar 72%, Francuska 66%, Nemačka 66%, Grčka 110%, Mađarska 61%, Italija 106%, Malta 80%, Holandija 56% kao i Srbija, Portugal 62%, Turska 73% učešća javnog duga u društvenom bruto proizvodu. Nijedna od ovih zemalja, sem Turske, nije imala velike platno-bilansne krize. Turska je bila jedini primer zemalja koje su takve krize imale. Zašto? Zato što one s jedne strane ostvaruju visok privredni rast, a s druge strane to su uglavnom zemlje kreditori. Dakle, one imaju uglavnom visok unutrašnji dug, a u Srbiji je udeo unutrašnjeg i spoljnog duga u javnom dugu otprilike pola-pola. Nešto je veći spoljni dug, zato što imamo staru deviznu štednju koju smo nasledili iz prošlosti. Inače, razvijene zemlje imaju visok unutrašnji dug nastao zaduživanjem države na tržištu kapitala emitovanjem obveznica trezora. One nemaju spoljni dug i zato nisu izložene opasnosti od spoljne dužničke krize. Male zemlje i zemlje u razvoju imaju spoljni dug i jedino je spoljni dug zapravo nešto što je ozbiljna pretnja visokim nivoom duga i dužničkom krizom. Naravno, Argentina je imala oboje. Argentina je imala i visok nivo spoljnog duga i visok nivo javnog duga, što u Srbiji nije slučaj. Ne može se porediti njihov slučaj sa našim, jer su oni imali nekoliko stotina procenata udeo duga u društvenom bruto proizvodu. Srbija je uspela to da smanji sa 170% na 56% u ovom trenutku, a 50% će biti do kraja godine, i zaista mi sada imamo uslove da smanjujemo javni dug, ali ukupan nivo spoljnog duga zbog rasta privatnog će ostati konstantan i to jeste razlog zašto moramo da imamo suficit kako bi smanjili udeo javnog duga. Što se tiče otplate javnog duga, moram da kažem da je izmirivanje stare devizne štednje, koje je krenulo od 2001. godine i koje se uredno vrši do danas, zaista značajno povećalo poverenje u ukupan bankarski sistem. Naime, ukupan nivo devizne štednje u bankama u Srbiji ove godine premašiće dve milijarde evra. Trenutno je milijardu i 750 miliona evra, samo u junu nivo štednje je povećan za 70 miliona evra, što znači da redovno servisiranje obaveza iz prethodnog perioda i te kako utiče na povratak poverenja. Da podsetim, krajem 2000. godine nivo štednje u domaćim bankama bio je 10 miliona evra. Danas je skoro dve milijarde evra i to jeste značajan napredak, iako još jedan dobar deo novca jeste izvan tokova i naš je zadatak da stalno unapređujemo poslovnu klimu i poverenje, kako bi i taj novac građani uložili u banke i stavili ga u funkciju privrednog razvoja. Naravno, još jedan parametar je više nego fascinantan, a to tzv. (YILD) jild ili prinos na obveznice stare devizne štednje. Kada su emitovane obveznice stare devizne štednje u 2002. godini ukupan prinos u devizama bio je 20% godišnje. Danas je ispod 5% godišnje. To je minimalno, najniži do sada mogući jild, odnosno prinos koji se plaća na državne obveznice, što znači da je poraslo poverenje, rizik je daleko manji i oni koji kupuju obveznice, kako privatni, tako i institucionalni investitori, veruju državi i zbog toga je kamatna stopa sada ispod 5% godišnje. Takođe, mi smo ove godine po prvi put od kada su emitovane obveznice Trezora u Srbiji počeli da vraćamo dug i da smanjujemo nivo zaduženosti. To je rezultiralo padom kamatne stope ove godine na obveznice Trezora sa 22% godišnje, koliko je iznosila početkom godine, na 14,8%, koliko je ostvarena na poslednjoj aukciji obveznica Trezora pre nedelju dana. Dakle, to je pad kamate od preko 7%, bez obzira što je nivo ovogodišnje inflacije nešto veći od projektovanog. To govori da je uspostavljen visok nivo poverenja u državne hartije od vrednosti, što jeste jedan znak stabilnosti, i to ne bilo kakav, već jedan vrlo značajan znak stabilnosti u našoj makroekonomiji. Drugi razlog zašto u Srbiji danas treba suficit jeste što moramo da poboljšamo spoljnotrgovinski bilans. Naime, u uslovima tranzicije, kada je jedan deo privrede restruktuiran i privatizovan, dobar deo privrede, ali i deo koji još uvek ima gubitke, svaki višak domaće tražnje preliva u rast tražnje za proizvodima. Višak domaće tražnje ne dovodi do rasta domaće proizvodnje, već se pre svega preliva na uvoz robe iz inostranstva. Dakle, u uslovima kada privreda još uvek nije do kraja restrukturirana, kada nije završen proces privatizacije, onda domaća tražnja deluje ne samo inflatorno, već povećava uvoz, jer jednostavno taj višak tražnje se onda preliva na kupovinu robe iz inostranstva, ukoliko nema dovoljno kvalitetne domaće ponude. Ja bih rekao da je u ovom trenutku oko 50% srpske privrede u solidnom stanju, 50% je u očajnom stanju. Dakle, rekao bih da je taj odnos pola-pola i zadatak Vlade jeste da ovih preostalih 50% merama ekonomske politike, ubrzavanjem procesa restrukturiranja i privatizacije, osposobi da budu konkurentna, pa će u tom trenutku tražnja koja postoji na domaćem tržištu više biti usmerena ka domaćim proizvodima, a manje ka uvoznim dobrima. U 2005. godini, baš kao i u prethodnim godinama, mi imamo ovu situaciju da višak domaće tražnje deluje na rast uvoza i zbog toga smo mi već krajem prošle godine sproveli fiskalno prilagođavanje. Rezultati su više nego očigledni, 52% smo povećali izvoz u prvih pet mesece ove godine. Uvoz je smanjen 4%. Imamo pad spoljnotrgovinskog deficita od 27% u prvih pet meseci u odnosu na isti period prošle godine. Međutim, ako objektivno gledamo situaciju, Srbija je prošle godine zaista imala previsok deficit na tekućem računu platnog bilansa, to je bilo 15,7% društvenog bruto proizvoda. Kada smo pravili budžet, pošli smo od pretpostavke da će taj deficit iznositi 13,7% društvenog bruto proizvoda. Međutim, u poslednja dva meseca, zbog uvođenja PDV, mnogi su uvezli robu i uskladištili je kako bi izbegli plaćanje PDV na uvoz na granici, tako da je za 2% društvenog bruto proizvoda u poslednja dva meseca pogoršan spoljnotrgovinski bilans, što mi nismo moglisa sigurnošću predvideti kada smo radili budžet za 2005. godinu. Za ovu godinu cilj nam je da svedemo deficit na tekućem računu platnog bilansa na najviše 11%, dakle, sa 15,7% da ga oborimo na 11%, i to je zaista visoko obaranje spoljnotrgovinskog deficita. Primera radi, 1% društvenog bruto proizvoda jednako je 16 milijardi dinara, što znači, 5% društvenog bruto proizvoda, možete sami da izračunate, to je 80 milijardi dinara, koliko bi trebalo da bude manji deficit tekućeg računa platnog bilansa ove godine u odnosu na prošlu. Prema podacima za prvih pet meseci, mi smo ubeđeni da ćemo ne samo ostvariti ovaj cilj, nego ćemo ga verovatno i nadmašiti, imajući u vidu da je za ostvarenje ovog cilja potreban rast izvoza od 25% ove godine, a rast uvoza od 9%. Pošto imamo posle pet meseci čak 52% rast izvoza, a rast uvoza je manji 4%, moguće je da će deficit tekućeg računa platnog bilansa, posebno imajući u vidu činjenicu da će Srbija ove godine imati suficit umesto predviđenog deficita, biti i niži. Zašto je bitno da se smanji deficit tekućeg računa platnog bilansa? Zato što se taj deficit finansira zaduživanjem i to ne zaduživanjem države, nego zaduživanjem privatnog sektora. Sa jedne strane, ne može niko da kaže da je loše ako privatni sektor kupuje opremu i dobro je da se troši novac za kupovinu opreme i modernizaciju srpske privrede. Dobro je da građani uzimaju kredite. Ali, sa druge strane, mora da se vodi računa da se ukupni balansi zadrže, odnosno ako već imamo rast privatnog zaduživanja da se obori javni dug, i to je razlog zašto moramo ove godine da imamo suficit u budžetu. Treći je razlog zašto Srbiji ove godine treba suficit, mi smo do sada već snizili određene poreske stope, pre svega stopu poreza na dobit koja je sada najniža u Evropi, ukinuli smo porez na finansijske transakcije od 1. januara ove godine. U julu prošle godine ukinuli smo porez na fond zarada, ukinuli smo brojne akcize na neke proizvode. Poslednja poreska stopa koja je još uvek previsoka u Srbiji i koja je potrebna da se snizi jeste porez na plate. Suficit u 2005. godini zapravo jeste priprema terena za snižavanje poreza na plate u 2006. godini i to je poslednja poreska stopa u kojoj Srbija nije konkurenta u odnosu na druge zemlje. Međutim, logika je, imajući u vidu da moramo da imamo stabilno budžetsko finansiranje, da najpre napravimo suficit, pa da iz tog suficita stvorimo osnov da snizimo porez na plate, jer kada bismo ga snizili, imajući u vidu još uvek jedan iznos sive ekonomije, koja je verovatno 30% u našoj ekonomiji, možda nešto niža, možda između 25 i 30%, bio bi veliki rizik, da li bi država onda imala dovoljno prihoda za redovno izvršavanje rashoda i zato smo se odlučili za oprezniju politiku, da najpre napravimo suficit, pa da onda snizimo i porez na plate i da ga dovedemo na nivo najkonkurentnijih zemalja u Evropi. Dakle, pripremamo teren i tokom sledeće godine biće izvršeno snižavanje poreza na plate. Nijedan drugi porez u Srbiji više se ne može snižavati. Jednostavno, druge poreske stope su već veoma niske, PDV je ispod proseka u Evropi, to je 18%, a ako vidite kakva je stopa PDV u drugim zemljama, daleko su više stope, idu od 20 do 24%. Porez na dobit ne može biti niži od ovoga i ostaje jedino porez na plate. Doprinose ne možemo snižavati, imajući u vidu situaciju u fondovima zdravstvenog osiguranja, i pre svega penzionog fonda, tako da jedini porez koji se može snižavati jeste porez na plate, posebno imajući u vidu da i lokalna samouprava ostvaruje ove godine vrlo dobar bilans, pošto je lokalna samouprava imala veći suficit od centralne vlade. Lokana samouprava je u prvih šest meseci, bez obzira na mnoge kritike da će uvođenje PDV smanjiti prihode budžeta lokalnih samouprava i da će način transfernih plaćanja i raspodele javnih prihoda prema lokalu biti diskriminatoran, ostvarila suficit od 5,2 milijarde dinara, znatno više nego republički budžet, od čega gradovi 3,8 milijardi, a opštine milijardu i 400 miliona dinara. Rast prihoda ove godine u opštinama iznosio je u proseku 22% u prvih šest meseci u odnosu na isti period prošle godine, što je znatno više od stope inflacije, jer je stopa inflacije u istom periodu bila 8%. Dakle, realni rast prihoda je ostvaren. Zbog toga smo odlučili da transferi lokalnim samoupravama ostanu nepromenjeni u ovom rebalansu, dakle, 13,8 milijardi dinara. S tim što napominjem da mi želimo da dodatno poboljšamo poziciju lokalnih samouprava. Ministarstvo finansija je u petak poslalo u proceduru Vladi zakon o imovini lokalnih samouprava, kojim se predlaže da se imovina lokalnih samouprava prenese samim lokalnim samoupravama, kako bi se izvršila još veća fiskalna decentralizacija i kako bi lokalne samouprave mogle slobodno da raspolažu svojom imovinom, i da je koriste i kao kolateral za eventualno zaduživanje po osnovu novousvojenog Zakona o javnom dugu. Znate i sami da lokalna samouprava može da se zaduži do 50% prihoda iz prethodne godine u jednoj godini, a da otplata glavnice i kamata javnog duga ne sme u jednoj godini preći iznos od 15% budžeta. Taj zakon je usvojen u petak i očekujemo da nakon stupanja na snagu sve lokalne samouprave to mogu da koriste. Da bi efektivno to moglo da se koristi, Stalna konferencija opština i gradova je predložila, a Ministarstvo finansija podržalo i podnelo Vladi taj predlog, i očekujem da će ga Vlada usvojiti, dakle, zakon o imovini lokalnih samouprava. Takođe, imamo nameru da, pre usvajanja budžeta za 2006. godinu, zajedno sa Stalnom konferencijom gradova i opština usvojimo njihov predlog o kriterijumima za raspodelu transfernih sredstava opštinama, jer vidite i sami da je na globalnom nivou ostvaren suficit, ali moram da kažem da ima nekih opština koje još uvek imaju deficit. Zbog toga je Zakonom o budžetskom sistemu predviđeno da za opštine koje imaju deficit moguće je da Vlada donese odluku da iz tekuće rezerve njima dopuni postojeće prihode. To je što se tiče snižavanja poreza na plate u sledećoj godini. Četvrti važan cilj Vlade Republike Srbije jeste da eliminiše sva kašnjenja koja država ima u prošlosti prema različitim budžetskim korisnicima. Mi zaista redovno izmirujemo sve obaveze i svi budžetski korisnici dobijaju 12 mesečnih naknada u skladu sa budžetom. Međutim, potpuno je jasno da su država i Vlada nasledili dugove iz prethodnog perioda. Duguje se jedna i po penzija osiguranicima PIO, 22 meseca se duguje za zemljoradničke penzije. To su značajni iznosi koji se ne mogu u jednom mahu izmiriti. Međutim, želim da iskoristim ovu priliku i da pred vama, pred poslanicima Narodne skupštine, najavim da će u avgustu mesecu biti predložen ovoj skupštini, nakon letnje pauze, zakon o pretvaranju obaveze prema penzionerima, kako zemljoradnicima, tako i onima koji su osiguranici penzionog fonda zaposlenih, u javni dug države. Mi ćemo, isto kao što smo regulisali problem stare devizne štednje, emitovati obveznice javnog duga i isplatiti celokupan dug prema penzionerima iz ovog suficita u roku od tri godine za osiguranike penzionog fonda zaposlenih. Radi se o iznosu od preko 20 milijardi dinara, nemoguće ga je isplatiti u jednoj godini. Prva isplata kreće 15. januara 2006. godine, dakle, dva dana posle Srpske nove godine. Zemljoradničke penzije, takođe, ogroman je dug, preko 20 milijardi dinara, četiri mesečne penzije ćemo godišnje vraćati ubrzano i isplata počinje 15. januara sledeće godine, s tim što ćemo zemljoradničke penzije vraćati u roku od pet godina, jer se tu duguje daleko više, radi se o 22 penzije, četiri penzije mesečno. Taj zakon će se naći, siguran sam, pred vama, već krajem avgusta, a mi smo ga u Ministarstvu finansija pripremili i očekujemo da Vlada usvoji taj predlog. Na ovaj način, mi ćemo u potpunosti izmiriti kašnjenje prema penzionerima. Želeli smo da to ozakonimo kroz Zakon o javnom dugu. Naravno, oni koji budu želeli mogu, kao i obveznice stare štednje, da ih prodaju na tržištu kapitala. Cena će se formirati tržišno, dakle biće omogućena trgovina obveznicama i ove obveznice će nositi odgovarajuću kamatu. Dakle, na ovaj način mi ćemo da stavimo tačku na sve dugove koje su prethodne vlade gomilale prema penzionerima, bilo da se radi o zemljoradničkim penzijama, bilo o penzijama po osnovu Fonda PIO zaposlenih. Nije moguće da se to uradi u jednoj godini, ali za tri godine će biti izmireni penzioneri, a zemljoradnici za pet godina, pri čemu mogu prevremeno da prodaju obveznice na isti način kao i kod stare devizne štednje. To su neki ključni razlozi zašto je Srbiji u ovom trenutku potreban suficit. Na to ću se još jednom vratiti. Sada bih želeo da vas upoznam sa makroekonomskim pretpostavkama, na kojima je ovaj budžet rađen. Kao što znate, ove godine su značajno ubrzane ekonomske reforme i poboljšana poslovna klima. Imajući u vidu da o ovome postoje oprečna mišljenja u ovoj skupštini i u javnosti, kao što sam već nagovestio, danas ću govoriti neobičajeno dugo i želim da o svakom problemu otvoreno kažem šta je urađeno, šta su problemi i šta mora da se uradi u budućnosti, bez obzira koja je vlada u pitanju. Što se tiče strukturnih reformi, ključ za dugoročnu makroekonomsku stabilnost jeste uravnoteženje spoljnotrgovinskog bilansa, ali on se ne može uravnotežiti samo monetarnim i fiskalnim merama. Potpuno je jasno da monetarne i fiskalne mere same mogu samo na kratak rok da otklone štetu koja je nastala time što postoje strukturni poremećaji u privredi, ali da bi se na dugi rok stvorila dugoročna makroekonomska stabilnost potrebno je da se strukturne reforme do kraja dovrše. Reći ću koje su to strukturne reforme, šta je do sada urađeno, a šta će se uraditi u narednom periodu. Prvo privatizacija banaka. Privatizacija banaka biće dovršena do početka sledeće godine. Dakle, ovo je jedna od reformi koja se privodi kraju. Ove godine već su završeni tenderi za privatizaciju tri banke u Srbiji, Novosadske, Kontinental i JU banke. Ukupno privatizacioni prihod za ove tri banke iznosi 275 miliona evra ili 22,5 milijardi dinara. Inače, ukupan privatizacioni prihod ove godine, koji će biti u budžetu Srbije, jeste najmanje 27 milijardi dinara, pet i po puta više nego u prethodnoj godini. Moram da kažem, bez obzira na neka doduše usamljena mišljenja, da zaista ono što je urađeno u reformi bankarskog sistema spada u red najuspešnijih reformi u tom sektoru uopšte urađenih u centralnoj i istočnoj Evropi. Imajući u vidu da od jednog potpuno nelikvidnost i nesolventnog bankarskog sistema, koji smo zatekli krajem 2000. godine, sada imamo bankarski sektor koji svake godine udvostručuje svoju bilansnu sumu, imamo banke u koje ljudi veruju i ulažu novac na štednju i konačno, cene koje su ostvarene u privatizaciji banaka u Srbiji su apsolutno najviše u centralnoj i istočnoj Evropi. Poslednji primer je najilustrativniji, primer privatizacije Novosadske banke, kada je postignuta cena bila 3,3 puta veća u odnosu na kapital same banke. Dakle, to je zaista apsolutni rekord koji je do sada ostvaren u bilo kojoj privatizaciji banaka u centralnoj i istočnoj Evropi. Osim toga najjača privatna banka koja je preuzela na međunarodnom tenderu Novosadsku banku obavezala se da dodatnih 40 miliona evra uloži za programe stambenog kreditiranja, kredita za mala i srednja preduzeća, za svoje velike klijente, ali i da poveća broj zaposlenih za 40%, tako da broj ljudi u Novosadskoj banci neće biti smanjen nego povećan za 40% do 2008. godine. Ni u jednoj od ovih banaka koje su privatizovane neće doći do smanjenja broja zaposlenih, naprotiv doći će samo do rasta zapošljavanja. Što se tiče privatizacije ostalih banaka, u toku je tender za Nišku banku i trenutno su tri banke zainteresovane za privatizaciju Niške banke, ali sve dok se ne daju konačne ponude ne možemo o tome govoriti. Ovo su samo banke koje su izrazile zainteresovanost. Takođe, Kredi banka jeste u postupku privatizacije i trebalo bi da se dovrši ove godine. Što se tiče Komercijalne banke, država ima nameru da ona ostane u nacionalnom vlasništvu. Dakle, Komercijalna banka se neće nuditi strateškim partnerima iz inostranstva, već će ostati najveća nacionalna banka, s tim što se razmišlja i priprema tender za savetnika kojim bi se ova banka privatizovala u naredne tri godine na tržištu kapitala na beogradskoj berzi, gde bi se mali paketi iznosili za jedan veliki broj korisnika i kako bi ova banka mogla da ima desetine, da ne kažem stotine hiljada malih akcionara, po ugledu na neke druge banke u svetu, ali bi to bili domaći vlasnici. Komercijalna banka, sada mogu otvoreno da kažem jer je taj proces pri kraju, jeste bila jedina banka koja je bila u stanju da izdrži stranu konkurenciju. Nije ova vlada, niti prethodna, donela odluku da privatizuje neke banke zato što je to bila neka želja ili volja. One jednostavno nisu mogle na dugi rok da izdrže konkurenciju iz inostranstva, kako zbog nedostatka dugoročnih izvora finansiranja za dugoročne kredite, tako i zbog nekih drugih problema. Komercijalna banka je bila jedina velika domaća banka koja je bila sposobna da se odupre stranoj konkurenciji i zbog toga nema nikakvog razloga da se nudi strateškim partnerima iz inostranstva. Što se tiče preduzeća, mi smo ove godine ostvarili u prvih šest meseci 5,3 milijardi dinara privatizacionih prihoda od privatizacije društvenih preduzeća, od čega je u budžet uplaćeno 2,5 milijardi, s obzirom da ostatak po zakonu ide Fondu penzionog osiguranja, lokalnim samoupravama, Fondu za restituciju. Očekujemo do kraja godine još oko 5 milijardi dinara privatizacionih prihoda, dakle još 2,5 milijarde dinara za budžet. Ove godine po prvi put je otpočelo restrukturiranje javnih preduzeća. Nekoliko aktivnosti smo najavili u Skupštini kada smo usvajali u novembru budžet za 2005. godinu. Mogu da kažem da smo sve ono što smo najavili i ostvarili, i reći ću vam šta je do sada urađeno, a šta imamo nameru da uradimo. Najpre, izvršena je odgovarajućim zakonima reorganizacija nekih velikih javnih preduzeća, pre svega EPS-a, zatim Železnice, odvajanjem u više segmenata; sledeći korak je bilo odvajanje sporednih od osnovnih delatnosti i prenošenje tih sporednih delatnosti u nadležnost Agencije za privatizaciju i priprema za početak privatizacije. Krajem juna 36 različitih preduzeća iz sporednih delatnosti javnih preduzeća preneto je u nadležnost Agencije za privatizaciju i predviđa se da na jesen krene postupak njihove privatizacije. Kao što znate, zakonom jeste omogućeno formalno da javna preduzeća imaju mogućnost da jedan deo akcija daju besplatno radnicima i bivšim zaposlenima. Međutim, ne postoji ni jedan podzakonski akt kojim je to precizirano. Zbog toga Vlada namerava, kako bi pospešila motivaciju zaposlenih u javnim preduzećima, da 15% ukupnog kapitala javnih preduzeća besplatno podeli radnicima, kako postojećim radnicima tako i bivšim zaposlenima, odnosno penzionerima tih javnih preduzeća, kako bi oni ostvarili 15% od privatizacije onih javnih preduzeća koja budu privatizovana. Pri tome treba jasno reći da neće sva javna preduzeća biti privatizovana, jer prosto u svim zemljama postoji određeni javni sektor i neka javna preduzeća nemaju niti interesa u privatnom sektoru, npr. interes za železnicu je uvek mali i zato država mora da se brine o železnici i da izdvaja odgovarajuće subvencije za nju, a sa druge strane postoje segmenti gde je privatni kapital efikasniji. Zbog toga mi planiramo da krajem ovog meseca raspišemo tender za izbor privatizacionog savetnika za delove Naftne industrije Srbije. Kao što znate, Vlada je odlučila da se Naftna industrija Srbije podeli na tri segmenta. Jedan od tih segmenata jesu rafinerije i pumpe. Moguće je da će biti početkom naredne godine na međunarodnom tenderu ponuđeni na privatizaciju, ali privatizacioni savetnik treba da da predlog da li ići odjednom na rafinerije i na pumpe ili ići po delovima. Zato ćemo angažovati odgovarajućeg savetnika na tenderu, koji ćemo raspisati do kraja ovog meseca. Takođe, izvršena je racionalizacija nekih troškova u radu javnih preduzeća. Primera radi, nešto preko 10.000 ljudi više ne radi u osnovnim delatnostima ovih javnih preduzeća, a oko 5.000 ljudi sada je raspoređeno u preduzeća koja su u sporednim delatnostima, dok je oko 5.000 ljudi do sada tražilo i dobilo stimulativne otpremnine, znači, dobrovoljno su napustili ova javna preduzeća. Pri tom, ima još nekoliko hiljada ljudi koji su se prijavili za dobrovoljan odlazak, koji će se realizovati u drugoj polovini ove godine. Ta sredstva su bila obezbeđena kako iz sredstava samih javnih preduzeća, tako i za neka preduzeća koja su na budžetu, kao što je železnica, i iz tranzicionog fonda, a za neke druge isplate date su i pozajmice iz privatizacionih prihoda, sa obavezom da se te pozajmice vrate iz prodaje imovine iz sporednih delatnosti. Što se tiče sledećeg koraka, to je privatizacija osnovnih delatnosti javnih preduzeća, pri čemu postoji strategija za NIS. U međuvremenu, resorna ministarstva će izraditi strategiju privatizacije nekih osnovnih delatnosti u drugim preduzećima. Sigurno je da se neka javna preduzeća, odnosno njihove osnovne delatnosti neće privatizovati. Još jedna industrija je krenula u proces restrukturiranja ove godine, a to je namenska industrija, najpre, smanjivanjem viška zaposlenih. Do sada su isplaćene otpremnine za oko tri i po hiljade radnika. Oko 1.400.000.000 dinara iz budžeta je isplaćeno na ime otpremnina. To je značajno smanjenje zaposlenih. Radi se o šest fabrika namenske industrije, koje sada imaju mogućnosti da konačno počnu da posluju profitabilno. Dakle, plan je: sledeće godine se završava privatizacija bankarskog sektora, do kraja 2007. godine se završava privatizacija društvenih preduzeća. Nismo zadovoljni kako je institucija stečaja još uvek zaživela, jer jedan dobar deo nelikvidnih društvenih preduzeća nema drugog načina da nađe kupca, sem da se dugovi potpuno otpišu i da se proces preuzimanja izvrši u postupku stečaja. Iako imamo sada dobru zakonsku regulativu, mora taj proces da se ubrza i da stečaj postane jedna normalna tržišna kategorija, a ne da se o njemu govori u negativnom aspektu. Stečaj je veoma pozitivna stvar u tržišnim ekonomijama, ukoliko se izvodi na transparentan način. Ukoliko preduzeće ima ogromne dugove i ukoliko niko nije zainteresovan da ga kupi, ono može ili da grca u tim dugovima, da ne isplaćuje plate radnicima, da ne može da prodaje robu na tržištu, ili da ode u stečaj i da u jednom brzom postupku, bez tih dugova, bude preuzeto i da se napravi potpuno novo preduzeće koje kreće da radi. Uostalom, jedan primer koji jeste kontradiktoran i kontroverzan, s obzirom da nije izvršen po nekom jasnom uređenom zakonu, ali ipak jeste primer koji je, u krajnjoj liniji, dobar, a to je primer stečaja "Sartida". Imali ste preduzeće koje je bilo prepuno dugova, dve trećine akumulacije Srbije je gutao "Sartid". Nakon stečaja i preuzimanja od strane U.S. "Steel", "Sartid" je najveći izvoznik, 250 miliona evra je samo u prvih pet meseci ostvareno u tome. Dakle, jedini problem u tom stečaju jeste bio što je rađen bez toga da je postojao odgovarajući zakon o stečaju i tu je bilo odgovarajućih problema, gde nadležni sudski organi treba da kažu svoju poslednju reč oko onih ljudi koji su učestvovali tehnički u tom poslu. Međutim, sam institut stečaja je pokazao efikasnost u ovom slučaju, jer imamo preduzeće koje je bilo bankrotirano, a koje sada proizvodi najveće izvozne prihode u Srbiji. Zbog toga ne treba bežati, ukoliko nema kupca za neko preduzeće koje je puno dugova i koje ne može te dugove da izmiri, niti mogu ti dugovi u potpunosti da se otpišu, jer nisu svi državni dugovi, imate i komercijalne dugove koji ne mogu da se otpišu, nema drugog načina nego da se uradi brzi stečaj i da se u jednom transparentnom postupku to preuzme, što nije bio slučaj "Sartida", ali krajnji efekat jeste postignut, da se preuzme na jedan brz i transparentan način, ali u skladu sa zakonom. Ova vlada je predložila odgovarajući zakon o stečaju i sada postoje svi zakonski uslovi da se to efikasno radi. Mislim da bi to u praksi moralo samo da se ubrza. Jedan od najvećih problema sa kojim se naša država i suočavala i suočava, moram da kažem i suočavaće se u budućnosti, jeste kapacitet državne uprave. Primera radi, mislim da u ovom trenutku, nakon što je ova skupština usvojila 87 zakona prošle godine, nakon što je usvojila, siguran sam, preko 50 zakona ove godine, i da će usvojiti verovatno stotinak zakona do kraja godine ukupno, nisu više zakoni prepreka za neki brži razvoj. Implementacija tih zakona jeste ono što je najvažnije. Što se tiče države, kapacitet državne uprave je najveće ograničenje, birokratija na svim nivoima, tu ću biti otvoren, od republičkog, ali i do lokalnog. Tu imamo razlika. Ona ministarstva koja imaju bolju administraciju, nezavisno od toga ko je ministar, rade bolje, i obrnuto, one lokalne samouprave koje imaju efikasniju administraciju, takođe su bolje, nezavisno od toga koja je partija na vlasti. Tu zaista nema pravila. Sa druge strane, što je komplikovaniji proces, to je poslovna klima manja. Daću jedan primer. Ministarstvo finansija, zajedno sa Ministarstvom za prosvetu i sport, predložilo je, Vlada usvojila, da se oko 180 miliona dinara ove godine iz budžetske rezerve isplati za izgradnju različitih sportskih objekata u 20 opština u Srbiji. Ta odluka je doneta u prvoj nedelji juna. Do dana današnjeg je samo jedna jedina opština sve proceduralne forme ispunila i povukla ta sredstva - Čačak. Ovo su opštine kojima smo mi dodelili sredstva, gde su sve stranke na vlasti. Ima i radikala, i DSS, i DS, i G17, bukvalno su sve opštine zastupljene. Međutim, neke opštine vrlo sporo kompletiraju dokumentaciju, neke opštine nemaju uopšte urbanističke planove, neke opštine ne mogu da obezbede te dozvole za gradnju, proces tendera da sprovedu efikasno, neke rade znatno brže. Jedino je Čačak do sada povukao sredstva i čujem da će ove nedelje i Arilje povući ta sredstva. To samo govori o efikasnosti lokalnih samouprava. Zaista ne želim da ulazim u stranačku pripadnost uprava. Neke druge opštine, jednostavno, ne mogu. Na kraju godine, ako neko ne iskoristi ta sredstva, propašće i žaliće se zašto Vlada nije dala sredstva. Jedan primer: Srbija će dobiti značajna sredstva u procesu pristupanja EU. To su tzv. predpristupni fondovi. Međutim, iskustva u trošenju tih fondova su veoma različita od zemlje do zemlje, isključivo to zavisi od kapaciteta lokalne uprave. Primera radi, Slovenci su uspeli da iskoriste 97% svih sredstava EU, koja su im odobrena u procesu pristupanja EU, jer su tačno znali koje projekte mogu da realizuju. Konkurisali su za projekte gde su imali dokumentaciju, napravili su administraciju koja se time bavila nezavisno od vlade i 97% svih fondova su iskoristili. Mađari, za koje ne bih rekao da su neefikasni, posebno imajući neke druge zemlje u vidu, samo 55% para su iskoristili iz EU, jer nisu mogli da procesuiraju projekte koji su bili odobreni, zbog uskog kapaciteta državne uprave. Grci, svojevremeno, kad su pristupali EU, nisu iskoristili više od 40% sredstava koja je EU namenila Grčkoj za pristupanje, što ne znači da oni nisu dobili značajna sredstva, ali mogli su da dobiju dva puta više. Isto će biti i sa Srbijom. Zato je jako važno da se pojača kapacitet i lokalne uprave, a i Vlade. U tom cilju, mi smo smanjili državnu upravu u Vladi za 10,3% u junu ove godine, što će nam doneti uštedu na platama i ovde u rebalansu, stavka - plate u državnoj upravi je milijardu manja, upravo zbog racionalizacije koju je Vlada Srbije uradila, kao što je i najavila. Mi smo smanjili za 10,2% broj zaposlenih u državnoj upravi, od toga najveći broj u Ministarstvu finansija. U Ministarstvu finansija sada radi 1.700 ljudi manje, od čega 1.200 ljudi manje u poreskoj upravi. Ovo su podaci bez vojske. Ako dodamo i vojsku, onda je ta ušteda još veća. Govorim o smanjenju broja civila u vojsci. Naravno da ne može da se smanjenje državne uprave radi neplanski, bez objektivnih kriterijuma. Sugerišem svima onima koji imaju ambiciju, želju i potrebu, mislim i na lokalne samouprave, da izvrše racionalizaciju državne uprave, da to urade na bazi testiranja, odnosno objektivnih kriterijuma, kao što je to uradilo Ministarstvo finansija, tako da niko ne može da se žali. Znači, ocene od jedan do pet, testovi znanja, psihološki testovi, sve to kada zajedno pogledate, ko dobije jedinicu nema pravo da se žali, bez obzira da li je član neke stranke, koliko godina ima; pet do šest direktora je smenjeno iz Poreske uprave, bez obzira što su bili članovi G17 plus, jer su dobili jedinicu na testu. Mi ne želimo da imamo takve članove. Članovi drugih stranaka su dobijali jedinice, ali želim da govorim samo o onome što je stvar naše stranke. Ne možemo imati efikasnu državnu upravu ukoliko ne rade najbolji ljudi u njoj. Što se tiče poslovne klime, nekoliko faktora je uticalo na poboljšanje poslovne klime. Najpre, Srbija je prvi put prošle godine dobila međunarodni kreditni rejting od Standard and Poors, značimeđunarodne londonske agencije za ocenu kreditnog rizika. Zatim je on poboljšan pred godišnju Skupštinu Evropske banke za obnovu i razvoj, tako da smo u roku kraćem od šest meseci unapredili naš kreditni rejting. Takođe, ova vlada je uspela da dobije pozitivnu Studiju izvodljivosti od EU i preferencijalni tretman za tekstilne proizvode. Ova dva faktora su značajno uticala na rast kreditnog rejtinga i poboljšanje poslovne klime. Zatim, dobili smo generalni preferencijalni tretman u robnoj razmeni sa SAD. U Studiji Svetske banke, koja ocenjuje svake godine kakva je poslovna klima u nekoj zemlji, Srbija je ove godine zabeležila najveći relativni napredak od svih zemalja, jer smo napredovali za čak 20 mesta na tabeli svih zemalja u svetu - po brzini kojom se vrši registracija preduzeća, po efikasnosti uopšte, po poslovnoj klimi. Jedini veliki ograničavajući faktor, koji je ostao da se otkloni, ne samo za vreme mandata ove vlade, nego bih rekao da je to dugoročan proces i da će to biti zadatak i u narednom periodu, jeste poboljšanje efikasnosti pravosuđa, odnosno donošenja presuda, koje mora značajno da se ubrza. Srbija je još daleko od toga da ima idealnu poslovnu klimu. Još uvek smo ispod proseka sveta. Ali smo u odnosu na prošlu godinu napredovali 20 mesta na toj lestvici i u tom smislu smo ostvarili najveći relativni napredak. Međutim, još uvek je tu ostalo dosta posla da se uradi. Ove godine, kao rezultat poboljšanja poslovne klime, očekujemo rekordne strane direktne investicije od oko dve milijarde dolara. Ako se setimo, rekordne strane direktne investicije do sada su ostvarene 2003. godine - 1.450.000.000 dolara, a prošle godine - 960 miliona dolara. Imali smo pad direktnih investicija. Bili su objektivni razlozi: prvo, Vlada nije prva tri meseca prošle godine formirana, dok se snašla, dok je efektivno krenula da radi, mi smo zapravo ozbiljno krenuli da radimo od septembra prošle godine. Kada kažem ozbiljno, mislim na sva ministarstva. To otvoreno priznajem. U međuvremenu smo poboljšali poslovnu klimu. Ovaj parlament je uradio nešto što je svakako za svaku pohvalu. Usvojen je ogroman broj zakona. Kao rezultat pozitivne Studije izvodljivosti, kao rezultat privatizacije bankarskog sektora, pola tih stranih direktnih investicija doći će kroz bankarski sektor, bilo da se radi o privatizaciji državnih banaka, bilo da se radi o preuzimanju privatnih banaka u Srbiji, jer neke od najvećih banaka su ove godine odlučile da uđu u Srbiju, od banke "Inteze" preko "Kredi agrikol" i "Erste" banke. Dakle, zaista, naš bankarski sektor sada je neuporedivo snažniji nego što je bio prošle godine. S druge strane, problem u statistici je što se grinfild investicije ne uključuju u indeks industrijske proizvodnje na adekvatan način u tekućoj godini. Zato nas ne brine činjenica da je indeks industrijske proizvodnje, govorim o fizičkom obimu, nešto niži u prvih pet meseci ove godine nego u istom periodu prošle godine, iz prostog razloga što je to direktna posledica smanjivanja subvencija gubitašima. Prošle godine smo imali 6,5 milijardi dinara subvencija. Sada smo predvideli 5 milijardi i direktno smanjivanje subvencija za 1,5 milijardu doprinelo je padu proizvodnje u tim preduzećima, koja inače gomilaju gubitke. Ali, namera Vlade je da do kraja 2007. godine u potpunosti ukine subvencije za neefikasna preduzeća, jer jednostavno ta preduzeća do tada moraju da se privatizuju. Ako ne budu dva uspešna tendera, ako ne budu dve aukcije uspešne, stečaj i onda privatizacija kroz proces stečaja. Jednostavno, proces restrukturiranja i privatizacija se moraju okončati. U tom smislu subvencije koje se sada daju neefikasnim preduzećima za pokrivanje gubitaka, za isplatu zarada, koje nisu zarađene na tržištu, jednostavno moraju da se smanjuju. Sledeće godine, mogu da najavim, one će biti oko 3,7 milijardi, umesto 5. Svake godine će ići naniže, sve dotle dok do kraja 2007. godine ne budu potpuno ukinute. Međutim, pri tome imam u vidu da je Vlada usvojila jedan plan rešavanja problema u gradovima koji imaju preduzeća, koja gutaju najviše subvencija. To su: Bor, Kragujevac i Vranje. Danas "Zastava" troši trećinu svih subvencija u privredi Srbije. Ukupno je od 2001. godine do danas samo za "Zastava automobile" isplaćeno 150 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti za plate, zbog gubitaka, bez rashoda za "Zastavu" - zapošljavanje, što je faktički neka vrsta socijalne pomoći. Potpuno je jasno da to nije firma koja ima neku perspektivu, već je to bilo prinudno rešenje i bez ostalih komponenti u "Zastavi", "Zastava oružja" i nekih drugih fabrika. Bor, milion evra mesečno ide za subvencionisanje proizvodnje u RTB Bor. Međutim, Vlada je donela Akcioni plan i krajem ove godine biće raspisan tender za privatizaciju RTB Bor. Rešenje za Bor je sledeće: nova nalazišta zahtevaju visoke investicije, jedino koncesijama to može da se reši; one već postoje, Ministarstvo energetike je napravilo plan, ta nova nalazišta moraju da se aktiviraju. Problem Bora je što ima nizak procenat rude, odnosno bakra u ukupnoj rudi, i nemoguće je da se na ovaj način to reši. Osim toga, da bi se olakšao proces tranzicije u ovim gradovima, Vlada je odlučila da potpuno promeni politiku, da odobri jeftine kredite sa kamatom od 0,5 posto godišnje za Kragujevac, Bor i Vranje. Zaboravio sam - i Vranje ima, takođe, fabrike koje imaju značajne subvencije iz budžeta, sa idejom da se otvore potpuno nove fabrike tamo, ili da postojeća mala i srednja preduzeća ojačaju. Mi smo već prve kredite odobrili na sednici Fonda za razvoj u iznosu od 100 miliona dinara u petak, pre dva dana, od čega je najviše konkurisanja bilo upravo iz Kragujevca. Prosto je neverovatno da imamo dva grada u centralnoj Srbiji - Čačak i Kragujevac, od kojih jedan privlači i strane i domaće investitore, a Kragujevac, s jedne strane ima dobrih privatnih preduzetnika, a s druge strane, ogromni problemi u ovom društvenom sektoru. Potpuno jasno rešenje je da se taj društveni sektor mora što pre privatizovati, da se moraju novci preusmeriti iz subvencija u potpuno nova preduzeća. Taj proces bi morao da se okonča u nekom narednom periodu. Dakle, što se tiče makroekonomskih pretpostavki, želeo bih nešto da kažem i o reformi drugih društvenih delatnosti. Završene su pripreme za reformu u zdravstvu. One će ići u nekoliko pravaca: najpre, ponuđeno je onima koji žele da dobrovoljno napuste zdravstvene institucije, da to i učine. Na jednu anketu Ministarstva zdravlja javilo se oko osam hiljada ljudi koji žele dobrovoljno da napuste zdravstvene organizacije. Radi se o izdatku od tri milijarde dinara, koje je potrebno obezbediti za isplatu stimulativnih otpremnina u zdravstvu, ali to će omogućiti, po prvi put posle dugo vremena da se ove godine otvori konkurs za prijem novih mladih lekara i medicinskih sestara, jer sa ovom strukturom prijavljenih ljudi za odlazak imaćemo manjak medicinskih sestara i lekara, tako da je ovo više od onoga što je potrebno da se smanji u zdravstvu. Zato ćemo uraditi dve stvari, naravno, ako neko dobrovoljno želi da napusti zdravstvo, ne možemo ga u tome sprečavati, te otpremnine ćemo isplatiti u tri tranše, kako ne bismo napravili udar na inflaciju i na tražnju. Dakle, po milijardu dinara u tri tranše, počevši od septembra. To će nam onda stvoriti uslove za zapošljavanje novih mladih lekara i medicinskih sestara - oko 700 do 800 ljudi u ovoj godini. Takođe, stvoriće uslov da i pored tog novog zapošljavanja povećamo raspone u platama na 4:1 za lekare, odnosno 2:1 za medicinsko osoblje, a što jeste jedno od obećanja koje smo svojevremeno dali sindikatima zdravstva. Ovo je jedina od reformi koja ima u potpunosti podršku sindikata zdravstva, imajući u vidu da smo o ovome raspravljali sa njima i na sednici Socijalno-ekonomskog saveta. Zatim, biće izvršen tzv. autsorsing u zdravstvu, gde će neke delatnosti koje nisu medicinske biti odvojene u posebna preduzeća, tako da se i tu rastereti fond zdravstva, kako bi mogao da vrši svoju osnovnu ulogu. Već sada se povlače određeni krediti za modernizaciju zdravstvenih institucija, a to su krediti Svetske banke. Ovim rebalansom se omogućava i davanje garancije za kredit Evropskoj investicionoj banci za modernizaciju kliničkih centara u Beogradu, Kragujevcu, Nišu i Novom Sadu u iznosu od 70 miliona prva tranša, odnosno 150 miliona evra ukupno je predlog, kako bi se u potpunosti ovi zdravstveni klinički centri osavremenili i svrstali u red najmodernijih u Evropi. Jedna od stvari koja će se promeniti, u razgovoru sa ministrom zdravlja dogovorili smo se da do kraja septembra damo formalni plan koji će Vlada usvojiti, promenićemo način finansiranja od strane zdravstvenog fonda. Naime, sada fond za zdravstveno osiguranje finansira troškove domova zdravlja i bolnica, a koliko ko traži za materijal i za lekove toliko i dobije ili ne dobije u zavisnosti od toga da li ima para u fondu. Moramo da počnemo da finansiramo rezultate, učinke. Dakle, onoliko koliko neko ima pacijenata mora da dobija toliko novca za tu svrhu i u zavisnosti od tražnje ljudi prema nekim zdravstvenim centrima moramo da usmeravamo ka tim zdravstvenim centrima i bolnicama koje imaju više pacijenata. Takođe, višak imovine biće prodat i to će biti iskorišćeno za izmirivanje dugova dobavljačima iz prošlosti. To je još jedan od dugova koji je preostao da država preko fonda zdravstva izmiri i to će biti kombinovano isplatama iz budžeta. Mi smo, primera radi,već sada, ovog meseca, 500 miliona jednu tranšu dobavljačima isplatili i sledećeg meseca još 500 miliona. Znači, za tri meseca milijardu i po ćemo smanjiti dug prema dobavljačima, ali kroz prodaju neke imovine koja nije potrebna i to će biti učinjeno. Reći ću vam da ovu reformu zdravstva radimo zajedno sa Evropskom agencijom za rekonstrukciju, koja nam je dala, između ostalog, i jedan primer Velike Britanije, gde je ministarstvo finansija u jednom trenutku videlo da ministarstvo zdravlja raspolaže ogromnim nekretninama koje neefikasno koristi, uvelo plaćanje rente na te objekte. Nakon toga, ministar zdravlja je odlučio da sve ono što je višak proda, jer mu je bilo skuplje da plaća rentu državi. Mi nećemo ići za tim drastičnim merama, ali zaista dogovor jeste da se napravi popis imovine koja je višak, da se racionalno koristi imovina u zdravstvu i da se svi kapaciteti koncentrišu na objekte koji su ključni. To ne važi za domove zdravlja koji moraju da budu široko disperzirani, ali kada govorimo o kliničkim centrima, o bolnicama, tu mora da se napravi koncentracija zbog opreme i stručnog kadra. Što se tiče makroekonomskih parametara, želeo bih da sumiram. Imamo neke parametre koji ukazuju da idemo u dobrom pravcu, a imamo neke zabrinjavajuće. Što se tiče onih dobrih parametara, na prvom mestu je rast izvoza. Ove godine imamo 52% rast izvoza i sigurno ćemo ostvariti cilj da izvoz raste najmanje 25%. Pokrivenost uvoza izvozom u ovom trenutku je 47%, a bila je u isto vreme prošle godine 29%, što znači da se tu napravio pomak. Drugi dobar parametar jeste rast društvenog bruto proizvoda. Ove godine Srbija će imati 4,5% rasta društvenog bruto proizvoda, kao što je planirano, a prvi kvartal je završio sa rastom društvenog bruto proizvoda za 5,3%. Treći dobar makroekonomski parametar je nivo stranih direktnih investicija. Ako pogledate šta je uzrok većem izvozu danas, nekoliko je faktora. Prvo, tu su strane direktne investicije iz prethodnog perioda. Dakle, privatizacija iz prethodnog perioda i strane direktne investicije iz prethodnog perioda su pomogle da dobijemo na našem tržištu i preduzeća, multinacionalne kompanije koje imaju svoja izvozna tržišta već obezbeđena. Ako pogledate spisak prvih 10 izvoznika iz Srbije to su uglavnom multinacionalne kompanije ili domaća preduzeća koja rade i imaju saradnju sa multinacionalnim kompanijama: "US Steel" je na prvom mestu, "Tigar" iz Pirota koji radi za "Mišelin", "Sintelon", "Target samer", znači, uglavnom sve multinacionalne kompanije. Zatim, valjaonice bakra i aluminijuma, a gde je izuzetak bakar i tu se radi o domaćem vlasniku, a što se tiče aluminijuma je strana firma. Kada sve to saberete i oduzmete pokazuje seda zapravo mala zemlja, kao što je Srbija, ne može da izveze robu ukoliko nema pristup stranim tržištima, a nemoguće je to da se izvrši ukoliko ne zadovoljiti jedan od dva uslova: da sarađujete sa multinacionalnom kompanijom ili da se udružite kao domaći proizvođači i da onda udruženi nastupite na spoljnom tržištu. Ono što predstoji svima, a pre svega Vladi, ali još više komorama – a moram reći, Privredna komora Srbije je okoštala, Privredna komora Srbije nije institucija koja gleda u modernu budućnost, već imaju zaista neke zastarele poglede na svet u mnogim pogledima – njihov cilj bi bio upravo da organizuju mala i srednja preduzeća iz Srbije i da im organizuju zajednički nastup u izvozu. Malo preduzeće ne može ništa da napravi ako ide samo na tržište. Što se tiče drugih faktora koji su uticali na rast izvoza, to je uvođenje PDV. Zašto? Zato što je sada PDV nula, sa pravom na odbitak prethodnog poreza za robu u izvozu. Svi oni koji do juče nisu imali motiv da iskažu prodaju robe u inostranstvu, sada taj motiv imaju. Zatim, poboljšanje poslovne klime. Svakako da je poboljšanje poslovne klime i te kako uticalo na rast izvoza. Primer: Italija. Trenutno je Italija jedna od zemalja s kojom Srbija ima šanse da vrlo brzo ostvari uravnoteženi bilans u spoljnoj trgovini. Prošle godine u prvih pet meseci imali smo deficit u robnoj razmeri sa Italijom od 190 miliona evra. Danas deficit je sveden na svega 50 miliona. Mi smo povećali značajno, 40 do 50 % izvoz u Italiju, a smanjili deficit 30% za godinu dana. To govori da poslovna klima i saradnja konkretno sa italijanskom vladom daje rezultate i da tim putem treba da krenemo u bilateralne odnose i sa drugim zemljama. Došlo je konačno vreme da "napadnemo" i one zemlje sa kojima nismo imali do sada neku veliku saradnju, osim u donacijama. Ove jeseni zbog toga, možda će neko to podsmešljivo gledati, ali to vrlo ozbiljno shvatam, putujem u Japan zajedno sa Piksijem Stojkovićem, sa idejom da dovedemo zaista ozbiljne japanske investitore u Srbiju, iz razloga što oni imaju oko 250 kompanija koje trenutno rade u centralnoj i istočnoj Evropi. Gotovo nijedna u Srbiji. Kao što je prošle godine ovde, zahvaljujući aktivnostima pre svega Predraga Bubala, dosta italijanskih privrednika došlo u Beograd i ove godine će ih doći duplo više. Nemojte se iznenaditi narednih godina ako neke od vodećih japanskih kompanija ulože svoj novac u Srbiju. Ali, da bi pospešili uopšte i privatne domaće i strane investicije,potrebno je da ova zemlja napravi odgovarajuće slobodne carinske zone, ali ne kao što su sadašnje zone. Sadašnje zone, sem Pirota, nisu faktički slobodne zone u praksi. Zašto? Ako pogledate statističke podatke, daleko više robe se uvozi u preduzećima koje rade u zonama nego što se izvozi. Zato je ove nedelje počela jedna opsežna kontrola od strane poreske uprave svih slobodnih zona u Srbiji, a jedino Pirot ispunjava uslov da ima veći izvoz nego uvoz u slobodnoj zoni. Mi ćemo zajedno sa Ministarstvom za ekonomske odnose sa inostranstvom napraviti novi zakon o slobodnim zonama i najverovatnije da će sve dosadašnje slobodne zone izgubiti dozvolu za rad vrlo brzo, do kraja ove godine. Počećemo sa uređivanjem ovog prostora tako što ćemo izdavati potpuno nove dozvole za rad onim gradovima koji su ozbiljni i koji zaista imaju 50% proizvodnje u zoni namenjenoj za izvoz. Ako imate zonu koja uvozi, a ne izvozi, tu onda nije ispunjena svrha formiranja slobodne zone. Takođe, želim da kažem nešto i o lošim makroekonomskim indikatorima. Najpre to je inflacija. Inflacija je ove godina veća od planirane. Nekoliko faktora je uticalo da inflacija ove godine bude veća od plana. Najpre, imali smo značajan rast cena poljoprivrednih proizvoda. U prvih šest meseci cene poljoprivrednih proizvoda, makar je to statistika zabeležila, rasle su 45% u odnosu na decembar ove godine. To znači da, s jedne strane, domaći poljoprivredni proizvođači jesu imali bolje cene. Ovo je rezultat kašnjenja u sezoni. Verovatno su zbog kašnjenja u sezoni bili i uvozni proizvodi, međutim, postavlja se sledeće pitanje. Zaista, ovo je jedna dilema koju bih želeo sa vama da podelim. Da li je nivo domaće tražnje u Srbiji zaista toliko nizak, kao što se govori, kada se 45% skuplji poljoprivredni proizvodi kupuju? Znači, ovo su cene koje su realizovane. Neću da kažem da je standard u našoj zemlji dobar. Nije. On se poboljšava lagano, ali definitivno nešto nije u radu sa ovom politikom. S jedne strane, moramo da zadovoljimo interes poljoprivrednika da imaju zadovoljavajuće cene, a s druge strane nije dobro da imamo ovako visoke cene poljoprivrednih proizvoda u agrarnoj zemlji. Naravno, nadam se, mi ćemo vrlo ozbiljno ovaj problem da razmotrimo, jer se po prvi put javio. Prošle godine zaista mi smo izašli u susret našim poljoprivrednicima i zabranili uvoz mesa. Cena stoke je počela da raste, što je dobro za njih. S druge strane, zabranili smo indirektno, kroz vancarinsku zaštitu, uvoz turskog paradajza. Takođe, paradajz ima značajan rast, maltene nekoliko desetina poena je paradajz sam napravio u ovom indeksu inflacije. Drugi faktor koji je uticao na veći rast inflacije od projektovanog jeste i veći od očekivanog rast komunalnih usluga u lokalnim samoupravama. Mislim da Srbija mora da napravi regulatorna tela koja će regulisati politiku ne samo cena, već i drugu vrstu politike vezano za komunalne usluge, jer ovako zaista vrlo stihijski dolazi do povećanja cena. Znam da je u nekim slučajevima potrebno da dođe do korekcija cena, a posebno ako su one netržišne, međutim, ukoliko se rast cena komunalnih usluga preliva na rast plata u tim javnim preduzećima, što jeste slučaj u jednom broju opština, onda to svakako nije mera ekonomske politike koju treba odobriti, već naprotiv treba promeniti. Mi ćemo predložiti da se nastavi sa formiranjem odgovarajućih regulatornih tela, koje Srbija nema, za regulisanje određenih komunalnih usluga. PDV takođe jeste, ali vrlo malim delom, uticao na rast cena, daleko manje nego što je bilo očekivano, jer smo smanjili s jedne strane stopu poreza na promet sa 20% na 18% i tu smo imali neke uštede. S druge strane, povećane su one cene koje su sa nule otišle na osam. Međutim, moram da kažem da, za razliku od cena poljoprivrednih proizvoda koje su povećane za šest meseci 45%, cene industrijskih proizvoda su povećane svega 5,5% u tom periodu, što znači da PDV nije imao tog efekta, kao što se govorilo, iako jedan efekat jeste. Ali, daleko manji nego što se govorilo. Naravno, rast cena nafte na svetskom tržištu jeste dodatni faktor, koji nije u domenu i delokrugu ekonomske politike Vlade, međutim, bez obzira na ovo, inflacija će ove godine biti u prošlogodišnjim okvirima i mišljenje Vlade je da inflacija ne predstavlja pretnju našoj ekonomiji. Bilo bi bolje da je nešto niža, ali daleko je važnije da stvorimo uslove za dugoročnu makroekonomsku stabilnost, a to pre svega smanjivanjem spoljnotrgovinskog deficita, što ćemo ostvariti, i ubrzanjem restrukturiranja privrede, koje činimo. Inflacija nekoliko procenata veća od planirane nije nešto što će poremetiti planove u našoj ekonomskoj politici, posebno imajući u vidu što imamo i odgovarajuće amortizere, koji neće dozvoliti dalji rast cena, osim u slučaju naftnog šoka, a to je obavezna rezerva. Centralna banka je već intervenisala povećanjem stope obavezne rezerve, repor operacijom centralne banke takođe je značajan iznos novca povučen iz opticaja, kako bi se smanjili inflatorni pritisci. Devizne rezerve zemlje u krajnjoj liniji su rekordne. Ove godine će preći iznos od pet milijardi dolara. Trenutno su 4,7 milijardi američkih dolara, tako da ne postoji bojazan da inflacija bude veća od prošlogodišnje. Nadam se da će sledeće godine biti daleko bolje. Međutim, oni koji se bave ekonomskom politikom znaju da je nemoguće sve ciljeve ekonomske politike ostvariti istovremeno, iz prostog razloga što jedne godine možete ostvariti 8% rast društvenog bruto proizvoda, 7% rast proizvodnje, kao što je bila prošla, ali je zato rast spoljnotrgovinskog deficita bio ogroman. Ove godine smanjujemo spoljnotrgovinski deficit, ali na ovom drugom planu imamo nešto lošiji rezultat. Bitno je da ukupno naša ekonomija lagano napreduje. Naravno, jedan od najvažnijih ciljeva svake vlade, pa i naše, jeste rast zaposlenosti. Zato u ovom budžetu imamo milijardu i 600 miliona dinara izdvojeno za mikro kredite za samozapošljavanje, 7,5 hiljada ljudi će ove godine naći posao na osnovu tih kredita. Takođe, registracijom pijačnih prodavaca do sada je registrovano 10.000 ljudi. Dakle, 10.000 ljudi od početka godine se registrovalo i plaća paušalni porez od 4.000 dinara i mi ćemo morati do kraja godine i sve preostale, bez obzira na njihove proteste, da registrujemo, kako bi bili lojalna konkurencija onima koji rade u drugim zanatskim radnjama. Još jednom ću rezimirati zašto je dobro da Srbija ove godine ima suficit. Osam razloga. Prvo, ako posmatramo na duži rok svaka zemlja bi trebalo da ima uravnoteženi budžet. To je ideal, da imate uravnoteženi budžet. Srbija je ranijih godina ostvarivala budžetski deficit. Dakle, krajnje je vreme došlo da Srbija počne da uravnotežava svoj budžet. Ako ste imali nekada deficit, morate da napravite suficit, da biste u nekoj perspektivi kasnije imali uravnoteženi budžet. Istovremeno, Srbija je donedavno do 2000. godine bila prezadužena zemlja sa iznosom javnog duga od 170% društvenog bruto proizvoda. Mi moramo naš javni dug da smanjimo. Drugi razlog, suficit budžeta je najzdraviji i najizvesniji način za servisiranje spoljnog i unutrašnjeg duga, jer se država kada ima suficit ne zadužuje dodatno, a poreski prihodi su stabilni i predvidivi. Treći razlog za suficit, suficit je oblik štednje. Da se štedelo ranije, ne bi moralo sada da se ostvaruje suficit. Ako štedimo država stvara izvesnost time što garantuje za izvršavanje svojih obaveza. Takođe, suficit omogućava da se privatizacioni prihodi delimično ili u celosti koriste za ulaganje u infrastrukturu ili druge projekte. Za šta su korišćeni privatizacioni prihodi za vreme prethodne Vlade, a i prošle godine? Za pokrivanje budžetskog deficita. Dakle, ove godine po prvi put mi ćemo imati na kraju godine stanje na računu od 3,2 milijarde, plus privatizacione prihode od 27 milijardi, dakle, 30 milijardi sredstava koja možemo da namenimo za određene infrastrukturne projekte ili za smanjivanje javnog duga. Ove godine, zahvaljujući budžetskom suficitu, biće izmirene sve obaveze prema putnoj privredi. Osam milijardi dinara iznosi ukupan dug koji je država imala prema putnoj privredi od 1998. godine do danas. Mi smo odlučili da celokupan dug isplatimo u tri rate, junu, julu i avgustu ove godine. Dakle, osam milijardi dinara privatizacionih prihoda ide za razvoj infrastrukture. Da nemamo suficit, to bi potrošili na javnu potrošnju i novac od prodaje imovine otišao bi u nepovrat, jer bi bio potrošen. Ovako novac od prodaje državne imovine ide za izgradnju državne infrastrukture, jedni delom osam milijardi ide na tu namenu. Takođe, već sam pomenuo, ponavljam još jednom, bez suficita u budžetu nemoguće je smanjiti dugovanja i izmiriti ih u potpunosti prema penzionerima. Dakle, penzioneri mogu da računaju da će zbog suficita imati u potpunosti usklađenu isplatu penzija, mesec za mesec i ono što je nagomilano prošlih godina ne možete vratiti ukoliko ne stvorite na drugoj strani više. Mi ga ove godine stvaramo, da bismo sledeće godine, svake godine po osam milijardi penzionerima vraćali za tri godine i u potpunosti izmirili dug prema penzionerima, a prema zemljoradnicima takođe, samo što je tu još veći dug, četiri meseca ćemo godišnje više plaćati od sledeće godine, penzija zemljoradnicima, nego do sada. Znam da bi bilo idealno da mi sve to odjednom platimo. Prvo, nemoguće je, jer bi stvorili visok rast tražnje, što bi se prelilo na rast inflacije i uvoza, i to se mora rasporediti na određene godine. Da niko više to ne bi mogao da dovodi u pitanje i da bi svi ministri finansija i u budućnosti, s obzirom da se zemljoradničke penzije isplaćuju u narednih pet godina, bili obavezani da to učine, donećemo zakon o javnom dugu. Tako da to postane zakonska obaveza, kao i stara devizna štednja što je postala 2002. godine. Imajući u vidu da smo postali ozbiljna država, siguran sam da će bilo koja vlada nastaviti da to servisira. Naša Vlada će to servisirati i u 2006. i u 2007. godini. Što se tiče daljih razloga za stvaranje suficita, suficit će predstavljati pomoć monetarnoj politici u ostvarivanju makroekonomske stabilnosti i u snižavanju inflatornih očekivanja. Kada država ima suficit, potpuno je jasno da banke ne mogu da računaju da neka velika sredstva plasiraju u državne obveznice, a zašto? Zato što mi državne obveznice nećemo prodavati, nego ćemo ih reotkupljivati. Mi ćemo povlačiti na taj način novac iz opticaja, banke neće moći nama da ga plasiraju, smanjivaće se kamatna stopa, moraće da ih plasiraju privredi i stanovništvu i to jeste naš cilj. Dakle, smanjujemo naš dug i omogućavamo da se taj novac plasira u razvojne projekte, odnosno za poboljšanje standarda stanovništva. Konačno, suficit deluje na pad agregatne tražnje koji uvek kao rezultat u zemljama koje su u tranziciji ima smanjenje deficita platnog bilansa. Izvinjavam se što sam o suficitu duže govorio. Međutim, ovo je prvi put posle 1940. godine da Srbija ostvaruje budžetski suficit. Situacija je neobična, jer smo do sada govorili, ako se sećate kako su izgledali budžeti u prethodnom periodu, kako će biti finansiran deficit, pa smo rekli, iz privatizacionih prihoda finansira se deficit. Sada iz privatizacionih prihoda finansiramo puteve i finansiraćemo isplatu dugova penzionerima. Drugo, govorili smo ranije da ćemo iz kredita iz inostranstva finansirati deficit, a sada kredite upotrebljavamo za obnovu kliničkih centara. Kredite iz inostranstva upotrebljavamo za modernizaciju privrede. Dakle, samo za investicione projekte. Budžet više nema potrebe da koristi kredite, jer ima suficit. Isto važi za makrofinansijsku pomoć Evropske unije. Taj novac ćemo iskoristiti za prevremenu otplatu nekih javnih dugova, što nam otvara prostor u budžetu da više potrošimo za investicije. Videćete, reći ću to na kraju, sadašnja struktura u budžetu nije dobra. Njome nisam zadovoljan, iako je daleko bolja nego što je bila, ali mora da bude još bolja. Što se tiče pitanja kako doći do suficita, jedno je šta ima u planu, kako ćemo ga ostvariti. Želim da vam dam odgovor i na ta pitanja. Prvo, prihodi će biti 9,3% veći u odnosu na planirane, 37 milijardi ćemo imati veće prihode nego što smo planirali. Po osnovu PDV-a imamo u prvih šest meseci 42% veću naplatu nego u prvih šest meseci prošle godine. Naime, planom je bilo predviđeno da naplatimo 179 milijardi dinara od PDV-a. Mi ćemo ostvariti 208 milijardi ili 29 milijardi više nego što smo planirali. Zatim, želim da kažem da je PDV postao kičma našeg sistema javnih finansija. Oko 53% ukupnih poreskih prihoda potiče samo od ovog jednog poreskog oblika. Imajući to u vidu, mi moramo dalje da racionalizujemo naš poreski sistem i da se on zasniva na samo šest do sedam poreskih oblika. Drugim rečima, sa predlogom da lokalna samouprava dobije u nadležnost imovinu, mi ćemo predložiti da lokalna samouprava u nekim narednim godinama počne da servisira sve lokalne takse u potpunosti, jer jednostavno, mi imamo daleko veće troškove poreske administracije ako mi to radimo kao danas. Mislim da će sa centralizacijom lokalnoj samoupravi pripasti daleko više nadležnosti, ali i neke veće obaveze, a jedna od njih će biti servisiranje u potpunosti komunalnih lokalnih taksi. Do sada tu pomaže kod nekih poreska uprava. Mislim da do kraja 2007. godine lokalna samouprava u procesu decentralizacije mora da preuzme i te nadležnosti. Što se tiče drugih povećanih poreskih prihoda od poreza na dobit koji je 10%, imamo u pravoj polovini godine 54% veće prihode, što znači da veći broj preduzeća sada iskazuje dobit, jer je to najniža stopa, a neke strane kompanije ovde uplaćuju dobit kako bi platile nižu poresku stopu nego u ostalim zemljama, što i jeste bila namera spuštanja stope na 10%. Tu ćemo imati milijardu i 700 miliona više nego što je planirano. Od poreza na dohodak 3,1 milijardu dinara više ćemo imati nego što je planirano. Dakle, ako će to biti 3,3 milijarde više u budžetu Republike, imajući u vidu da 40% poreza na plate ide lokalnim samoupravama, to znači da će prihodi lokalnih samouprava biti po tom osnovu ove godine veći. Od dividendi javnih preduzeća ove godine ćemo naplatiti pet milijardi dinara, naplata potraživanja od banaka u stečaju 2,7 milijardi dinara i, prvi put nakon usvajanja Zakona o igrama na sreću, mi ćemo imati značajna sredstva od oporezivanja igara na sreću, 2,5 milijarde dinara ove godine. Prošle godine je to bilo par stotina miliona, poređenja radi. Što se tiče rashoda, postoje rashodi koji se smanjuju, a neke smo primorani da povećamo. Što se tiče smanjivanja, najviše se smanjuju rashodi u zgrade i građevinske objekte. Na različitim pozicijama ministarstava 2,7 milijardi dinara je to ukupno smanjenje. Smanjuju se subvencije za dve milijarde dinara i to subvencije u poljoprivredi milijardu dinara, s tim što napominjem da se radi o programima koji još uvek nisu započeti ove godine. Dakle, neće biti smanjene ove subvencije koje su već u realizaciji. Već znate i sami da se dugo godina zaredom odustaje se od programa uvođenja lakto frizeva i raznih muzilica za poljoprivredna domaćinstva. Ideja države je bila da to besplatno podeli radi unapređenja kvaliteta mleka, tu ćemo oko 700 miliona dinara manje imati nego što smo planirali, ali to je projekat koji nije ni počeo, tako da neće biti štete od toga. Zatim, refakcija za zalivne sistema biće 200 miliona dinara manja, jer nažalost ova godina nije bila sušna, već smo imali poplave i imamo daleko manje zahteva nego što smo očekivali, pretpostavljam da je to zbog toga što je kišna godina, tako da ćemo na ovaj način oko milijardu dinara subvencija smanjiti, ali povećavamo izdatke za upravu za veterinu, za obavezne mere zaštite stoke, 270 miliona dinara. Što se tiče premije za pšenicu, kao što je Vlada odlučila, biće isplaćena u jednom danu i to direktno na račune registrovanih poljoprivrednih proizvođača, pet hiljada dinara po hektaru pod pšenicom i to će biti prvi put da će država direktno u jednom danu svima platiti premiju za pšenicu, ali samo za registrovane poljoprivredne proizvođače. Kada smo uvodili registraciju pre godinu dana rekli smo da će to biti jedan od osnovnih modela za subvencionisanje poljoprivrede u narednom periodu. Oni koji nisu bili skeptici, a njih je 120.000, registrovali su se i prve konkretne koristi su osetili nakon usvajanja Zakona o akcizama, kada smo odlučili da vršimo refakciju jedne trećine cene dizel goriva za registrovane poljoprivredne proizvođače. Ovo je druga velika beneficija za registrovane proizvođače jer će samo oni dobiti 5.000 dinara po hektaru plus 750 dinara za skladištenje po toni. Još nešto, ove godine mi smo isplatili oko milijardu i po dinara kratkoročnih kredita za oko 24.000 poljoprivrednika i do sada smo isplatili 928 miliona dinara dugoročnih kredita od ukupno 2 milijarde, koliko imamo. Znači, pola smo isplatili skoro do sada, pri čemu je to intenzivirano u poslednje dve nedelje. Već je plaćeno 928 miliona za dugoročne poljoprivredne kredite i planiramo da otvorimo jednu novu liniju koja će biti između ove linije za kratkoročne i dugoročne kredite. To će biti krediti za pripremu jesenje setve, sa kamatom koja će biti skoro realno negativna kamata, jer 3% godišnje će biti, ali dinarska kamata, ne sa deviznom klauzulom. To je pomoć seljacima zbog lošije godine nego prethodne i to će biti krediti na jednu godinu u nešto većim iznosima od onih prethodno kratkoročnih kredita, ali manjim od ovih dugoročnih za pripremu jesenje setve. Takođe, smanjili smo subvencije železnice za 500 miliona dinara zato što je grad Beograda preuzeo obavezu, u dogovoru koji smo zajednički napravili, da finansira program Beovoza, i na ovaj način će subvencije suštinski ostati nepromenjene za železnicu, ali iz republičkog budžeta to je 500 miliona dinara manje. Za 500 miliona dinara se smanjuju subvencije RTS-u, imajući u vidu da ova institucija prelazi u javni servis, zbog čega po zakonu ima pravo da uvede pretplatu. Sada samo od RTS-a, od resornih ministarstava zavisi momenat uvođenja te pretplate, s tim što će televizija ostati na budžetu ove godine sa oko dve milijarde dinara i Vlada će doneti, na predlog ministra kulture, odluku da otpiše celokupan dug RTS-u do 31. decembra 2004. godine. Govorim o državnom dugu, kako bi pomogli televiziji da se transformiše u javni servis. Takođe, imamo nameru da odobrimo i pozajmicu iz privatizacionih prihoda za obnovu opreme u visini od 10 miliona evra, tako da će to više kompenzirati ovo smanjenje na poziciji subvencija. Ukupno se različiti rashodi smanjuju za 8,9 milijardi, od čega je još jedna značajna stavka plate u državnoj upravi zbog smanjenog broja ljudi koji rade nakon 30. juna i racionalizacije u Vladi od 10,2%. Što se tiče povećanih rashoda, nekoliko stavki se povećava, pre svega transferi organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja za 14,6 milijardi dinara, i to Republičkom fondu penzionog osiguranja zaposlenih 10,5 milijardi, s obzirom da je potrebno povećati sadašnji iznos penzija zbog usklađivanja. To će biti povećanje koje zahteva dodatnih 10,5 milijardi dinara do kraja godine; Republičkom fondu poljoprivrednika 2,5 milijardi dinara; zatim Nacionalna služba za zapošljavanje 1,6 milijardi dinara. Moram da kažem da trenutno 1/4 budžeta ide za transfere organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, pri čemu ako dodamo tu i naknade za socijalnu zaštitu one su još dodatnih 44 milijarde, od čega 17 milijardi dečiji dodaci i faktički preko trećine budžeta su plaćanja koja su potpuno u socijalnoj funkciji. Ovo jeste pokrivanje deficita različitih fondova. Što se tiče penzija, kao što sam već nagovestio, ove godine ćemo imati povećanje penzija do kraja godine, što će zahtevati 10,5 milijardi dinara. Ukupno 82 milijarde dinara biće izdvojeno ove godine za penzije, samo za pokrivanje deficita u Fondu PIO. To jeste jedan veliki strukturni problem, govorim o deficitu u Fondu PIO, koji se ne može nadomestiti povećanjem doprinosa koji su inače već visoki, tako da država mora vrlo ozbiljne korake da napravi i pogledu budućeg rasta penzija. Dakle, rast penzija mora jednostavno da bude u skladu sa mogućnostima privrede i to je nešto što je svakako nužno da se uradi u Srbiji u narednim godinama. Ne govorim pre svega o ovoj godini. Govorim o periodu iza 2009. godine pa nadalje. Jednostavno, Srbija će imati lagano uvećanje standarda. Sada imamo 3.000 dolara po stanovniku, a za nekih godinu do dve dana imaćemo 4.000 dolara po stanovniku. Lagano će standard rasti i postavlja se pitanje kojim tempom je moguće da rastu u narednom periodu i penzije, s tim što je obaveza države da napravi jedan realan plan, ali sa druge strane da isplati sve dugove koje ima prema penzionerima, što ćemo krenuti od 15. januara sledeće godine. Druga velika stavka koja se povećava jeste stavka nabavke domaće finansijske imovine. To su faktički krediti za različite prioritetne potrebe, za izvoz, za stambene kredite, za samozapošljavanje, za Bor, Kragujevac i Vranje, i po prvi put uvodimo kredite za izdavače i distributere knjiga. To ću vam posebno objasniti u domenu kulture. Tranzicioni fond je treća velika stavka koja se povećava. Milijardu i 100 miliona dinara će biti veći rashodi kako bi se ubrzao proces privatizacije i restrukturiranja društvenih preduzeća. Na ovaj način sa 6,1 milijardi dinara u ovoj godini biće moguće ostvarivanje svih planova ministarstava privrede i rada i socijalne zaštite. Ono što je takođe novo to je fond Vlade zamlade talente Republike Srbije. Izdvojili smo 450 miliona dinara u rebalansu budžeta za ovu godinu za nekoliko namena. Najpre za stipendiranje 1.000 najboljih studenata u Srbiji po 20.000 dinara neto, zatim za stipendiranje 100 najboljih studenata u Srbiji za rad na univerzitetima, za postdiplomske studije na univerzitetima u inostranstvu 15.000 evra po studentu, uz obavezu da najmanje pet godina nakon završetka postdiplomskih studija rade u zemlji. Ova dva konkursa će biti danas, sutra,prekosutra objavljeni u svim sredstvima javnog informisanja. Konkurs za postdiplomce se završava 31. avgusta, a za diplomirane studente, odnosno za studente završnih godina fakulteta 15. oktobra. Zatim, odlučili smo da izdvojimo značajna sredstva za nagrađivanje najboljih đaka i studenata. Moram otvoreno reći da mi je ideju za to dao učenik četvrtog razreda ekonomske škole u Kikindi. Tokom boravka u srednjoj ekonomskoj školi u Kikindi jedan mladić rekao je - zašto Vlada ne bi nagrađivala one koji postižu uspehe na takmičenjima i zaista do sada to nije bilo moguće jer je država imala deficit. Sada imamo suficit da možemo da izdvojimo jedan deo sredstava za te namene. Za pobede na evropskim takmičenjima nagrada će biti milion dinara, dakle oko 12.500 evra, za drugo mesto do 700.000, a za treće mesto do 500.000 dinara, u zavisnosti od ranga evropskog ili svetskog takmičenja. Takođe, biće nagrade i za pobede na republičkim, okružnim i gradskim takmičenjima, za prva, druga i treća mesta, kako bi naša deca bila stimulisana i ovim od strane države da postižu što bolje rezultate. Inače, svi dobitnici stipendija, a osim toga biće izdvojena sredstva do 5.000 evra za stručnu praksu u zemljama Evropske unije za 100 najboljih studenata, biće dužni da zaključe ugovor sa Vladom da najmanje pet godina nakon okončanja studiranja rade u zemlji, jer država ulaže između ostalog sredstva u njihovo školovanje i u pospešivanje uslova njihovog rada. Osim toga, značajno se povećava budžet Ministarstva kulture, jer ove godine će to iznositi ukupno milijardu i 300 miliona dinara, za razne potrebe u kulturi, pri čemu za pozorišta, za programe u pozorištima, dakle ne za plate, nego za specijalne programe za pripremu raznih predstava 110 miliona dinara, pri čemu će Narodno pozorište u Beogradu dobiti 70 miliona dinara, Srpsko narodno pozorište u Novom Sadu 40 miliona dinara. Zatim, za srpski film će biti izdvojeno 280 miliona dinara ili oko tri i po miliona evra. Osim toga, udvostručen je iznos za otkup knjiga na 70 miliona dinara, kako bi omogućili izdavačima i onima koji proizvode knjigu da imaju bolje uslove. Naime, kada smo govorili u ovoj skupštini o Zakonu o PDV-u, bilo je predloga da se PDV na knjigu spusti na 0%, uz pravo na odbitak prethodnog poreza. Međutim, na taj način bismo srušili sistem koji imamo i, kao što znate, nismo prihvatili, ali smo se dogovorili sa izdavačima da obezbedimo, s jedne strane, duplo veći otkup knjiga, a s druge strane, radi premošćavanja njihovog problema u likvidnosti, da im odobrimo kredite, ne samo za izdavače, već i za distributere, sa kamatnom stopom od 1% godišnje. Zbog toga imamo posebno ove linije, vezano za pospešivanje razvoja kulture u našoj zemlji. Za Narodni muzej će biti odvojeno 38 miliona dinara, a Vlada će na sednici već ove nedelje obezbediti odgovarajuća sredstva za rekonstrukciju krova Narodne biblioteke u Beogradu, kako bi veliki knjižni fond bio sačuvan. Pre zime mora taj krov da se popravi. Naravno, vi znate da smo odvojili i 95 miliona dinara za obnovu manastira "Hilandar", kao i 120 miliona dinara, 40 miliona više nego u budžetu, za Beli dvor, za jedan od naših najvećih kulturno-istorijskih spomenika. Moram reći da se on vrlo malo koristi u našoj domaćoj turističkoj ponudi, a za vreme godišnje skupštine Evropske banke za obnovu i razvoj najveći utisak ljudi koji su došli iz inostranstva u Beograd poneli su upravo iz Belog i Starog dvora, iz dvorskog kompleksa. To je blago Srbije i mislim da je ovo minimalan iznos koji smo mogli da uložimo. On jeste otvoren i za domaće posetioce, međutim, mislim da malo ljudi zna da je moguće sada slobodno posetiti i organizovati posetu. Imaju odlične vodiče i preporučujem svima u Srbiji koji još nisu bili da učine tu posetu. Takođe, odobrili smo sredstva za organizaciju velikih muzičkih festivala u Srbiji. Festival "Egzit" je dobio 10 miliona dinara. Ove nedelje festival u Guči će takođe dobiti podršku od 10 miliona dinara, s obzirom da je prevazišao lokalne okvire i postao međunarodni festival i jedan od brend-nejmova Srbije. Takođe, izdvojili smo 150 miliona dinara za rekonstrukciju graničnih prelaza Horgoš i Batrovci, kako bi omogućili daleko brži protok robe. Do sredine sledeće godine na Batrovcima ćemo imati 16 traka, četiri za teretni saobraćaj, 12 za automobile. Konačno, imaćemo normalnu granicu prema Hrvatskoj. Već je otvoren, ali u punu funkciju će biti stavljen do kraja ove godine i granični prelaz Horgoš. Plan je da se ide i na rekonstrukciju graničnog prelaza Preševo. Konačno, kod ovih novih izdataka, Ministarstvo vera je tražilo, i mi smo sa zadovoljstvom odobrili 15 miliona dodatnih sredstava za završetak pravoslavnih i drugih hramova u toku ove godine. Što se tiče državne zajednice Srbija i Crna Gora, ukupni rashodi su 50,1 milijarda dinara, pri čemu za odbranu 43,2 milijarde, za spoljne poslove 4,2 milijarde dinara. Što se tiče budžeta vojske, on ostaje u nominalnom iznosu nepromenjen, ali se vrši promena u strukturi budžeta. Naime, sredstva za plate, vojne penzije i tekuće funkcionisanje vojske se povećavaju do kraja godine za milijardu i 600 miliona dinara, a za taj iznos se smanjuju sredstva za građevinske radove, imajući u vidu da ta sredstva mogu da se ostvare i kao sopstveni prihodi nakon prodaje vojne imovine. Što se tiče plata, ovim rebalansom omogućava se rast plata u vojsci za 14,5% u proseku, uz povećanje raspona između najviše i najniže plate u vojsci, sa sadašnjih 3:1 na 4:1. Takođe, u okviru samih plata oficira će doći do povećanja raspona kod nekih kategorija, između plata oficira i plata vojnika po ugovoru, sa sadašnjih 2,3:1 na 3:1. Primera radi, plate pilota bi u odnosu na plate drugih profesionalnih vojnika istog čina bile veće za 32% nakon povećanja ovih koeficijenata. Ovo povećanje plata je moguće od plate za oktobar, a moguće je i ranije ukoliko se program reforme u civilnom sektoru vojske sprovede onako kao što je i dogovoreno. Naime, postojećim Zakonom o budžetu Republike Srbije sredstva za plate zaposlenih u vojsci i Ministarstvu odbrane planirana su za 35.459 zaposlenih, 24.197 profesionalnih vojnika i 11.262 civila. To je manji broj u odnosu na ono što je bilo stanje krajem prošle godine, imajući u vidu da je krajem prošle godine u vojsci radilo 40,8% civila, što ne postoji ni u jednoj vojsci u svetu. Dakle, ni u jednoj vojsci u svetu civili ne čine 40,8% zaposlenih. Potpuno je jasno da je moralo da se krene sa racionalizacijom broja zaposlenih civila. Do danas je taj broj sveden na 35,4%, a do kraja godine bi trebalo da se svede na 31,8%. Međutim, zbog kašnjenja u reformi civilnog sektora vojske, došlo je i do povećanja rashoda plata i do odlaganja povećanja plate koje je bilo planirano. Ipak, zbog ušteda koje su učinjene i zbog ovih preraspodela sa pozicije građevinskih objekata ovo povećanje je moguće učiniti najkasnije od plate za oktobar, a i ranije ukoliko se ovaj proces ubrza. Što se tiče vojnih penzija, 268 miliona dinara se povećavaju sredstava za finansiranje vojnih penzija. Takođe, za tekuće funkcionisanje vojske se odvaja 590 miliona dinara više. Kao što znate, od maja je vojska konačno uključena u konsolidovani sistem trezora, s tim što je ostalo još puno posla na konsolidaciji i izmirivanju dugova koje vojska ima prema dobavljačima. Ukupan iznos dugova je oko pet milijardi dinara. Dakle, na svim frontovima jesu zatečeni u državi različiti dugovi, od spoljnih koje smo regulisali Pariskim i Londonskim klubom i drugim otpisima, do unutrašnjih koje smo regulisali Zakonom o staroj deviznoj štednji, zajmu za preporod Srbije. Otplaćujemo dugove koje je prethodna vlada stvorila zaduživanjem na tržištu kapitala. Zašto? Zato što sada imamo po prvi put tu mogućnost jer imamo suficit. Ostali su dugovi prema farmaceutskoj industriji, prema dobavljačima u vojsci, prema penzionerima. Dakle, plan je sledeći: prema penzionerima kreću isplate dugova od 15. januara sledeće godine i Zakonom o javnom dugu se to izmiruje. U vojsci je nužna promena ljudi u finansijskom sektoru, iz prostog razloga što se nabavke vrše preko mere utvrđene Zakonom o budžetu, koji ova skupština izglasa. Nabavke se vrše u znatno većem iznosu nego što budžet dozvoljava. Drugo, onda se isplate, to je naša budžetska kontrola utvrdila, vrše preko reda. To je jedan od segmenata koji bi morao znatno da se uredi u narednom periodu. Zbog toga su i vođeni razgovori, na nivou predsednika države i premijera Vlade, da se napravi savet za nacionalnu bezbednost, koji bi se ovim pitanjima pozabavio na jedan daleko ozbiljniji način, jer je potpuno jasno da je vojska oružana sila svih građana Srbije i da je nemoguće da samo jedan segment društva rešava vojna pitanja, zbog čega je nužno da se što pre formira ovaj savet. Što se tiče vojne imovine, ista je stvar. Mora da se postigne konsenzus šta je vojna imovina koja treba da se ponudi na prodaju, a onda transparentnim postupkom vršiti prodaju vojne imovine. Sada se prodaje samo imovina u Crnoj Gori. Trenutno budžet Srbije nije ništa maltene prihodovao od prodaje vojne imovine, odnosno objekata u Srbiji, jer ne postoji konsenzus šta je potrebno prodati, a šta se ne želi prodati. Ne znam zašto se ne bi prodale ove srušene zgrade Ministarstva odbrane, ali i Saveznog MUP-a, koje stoje u Beogradu i ničemu ne služe. Zaista, ako neko kaže da je nemoguće postaviti hotel ili neki drugi objekat prekoputa Vlade, onda nije video kako izgledaju zgrade vlade u drugim zemljama u Evropi. Ali, da ne bi jedna, dve ili tri partije o tome odlučivale, neka se napravi savet za nacionalnu bezbednost, neka premijer i predsednik države sednu za sto i odluče oko toga šta je nacionalni interes da mora da se zadrži, koja vojna oprema, imovina, a šta je ono što je nepotrebno i što može da se izloži prodaji i da se onda ovlasti Direkcija za imovinu da taj proces transparentno i efikasno izvede. Iz tog prihoda moguće je ostvariti novac za kupovinu novog oružja. Ne možemo tražiti od građana Srbije da daju novac za novo oružje, a imamo ogromnu vojnu imovinu koja stoji neiskorišćena i van funkcije. Dakle, moramo da budemo tu racionalni. Međutim, sigurno je da je materijalni položaj zaposlenih u vojsci loš. Zbog toga smo odlučili da povećamo plate, pri čemu će biti nejednako povećanje za različite kategorije; oni koji su oficiri piloti imaće znatno veće povećanje plata - preko 30 posto u odnosu na one sa najnižim stručnim kvalifikacijama, čime vršimo i u vojsci dekomponovanje odnosa između plata. Rekao sam na početku da će moj ekspoze biti nešto duži nego što je uobičajeno, iz razloga što se po prvi put suočavamo sa budžetskim suficitom. Zbog onih koji će postavljati možda pitanje, na koje imaju pravo, zašto Srbiji danas treba suficit, pokušao sam da dam odgovore. Na pitanje da li je neka vlada u Srbiji pre imala suficit, molim vas da ukratko dam jedan istorijski podsetnik za poslednjih 200 godina. Dakle, prvi put Srbija je ostvarila budžetski suficit za vreme prve vladavine kneza Miloša od 1815. do 1839. godine. Zatim, u razdoblju od 1839. do 1840. godine, takođe, za vreme prvog namesništva i prve vladavine kneza Mihaila. Zatim, za vreme ustavobranitelja od 1842. do 1858. imali smo deficit. Druga vladavina kneza Miloša, u tom razdoblju, takođe je ostvaren deficit, da bi deficit bio ostvaren i za vreme druge vladavine kneza Mihaila od 1860. do 1868. godine. Zatim, od 1869. do 1872. godine tadašnja vlada je imala suficit u budžetu, da bi za vreme liberalnih i konzervativnih vlada kneza Milana od 1873. do 1880. godine, takođe, bio deficit. Naprednjačke vlade, koje su finansirale razvoj železnice, ali imale i srpsko-bugarski rat 1885. godine, imale su, takođe, deficit u periodu od 1881. do 1887. Nakon toga dolaze radikalske vlade. One su imale u različitim periodima različite rezultate. Prva radikalska vlada, za vreme trećeg namesništva od 1890. do 1894. godine, imala je u tom prvom razdoblju deficit. Zatim, radikalske vlade i dvorske vlade od 1894. do 1900. godine, takođe, deficit. Međutim, radikali su ostvarili i suficit u budžetu za vreme Nikole Pašića, kada je ministar finansija bio Laza Paču; od 1906. do 1911. godine za vreme tadašnje Pašićeve radikalske vlade ostvaren je suficit u budžetu Srbije prvi put u 20. veku. Zatim, u periodu od 1912. do 1923. godine ostvaren je deficit, da bi onda od 1924. do 1926. u te tri godine, za vreme vlade dr Milana Stojadinovića, bio ponovo ostvaren suficit. Na kraju, gospodin Stojadinović je još jednom imao svoj mandat, ali ovoga puta ne samo kao ministar finansija, već istovremeno i kao predsednik vlade i ministar finansija, kada je ostvaren suficit, takođe u periodu od 1937. do 1940. godine. Nakon Drugog svetskog rata nikada nije u ovoj zemlji ostvaren suficit, a dugo vremena je budžet rađen netransparentno, jer su u jednom periodu, za vreme SFRJ, čak izdaci za odbranu tretirani ne kao rashod, već uopšte nisu evidentirani. Zatim, do ove godine, odnosno do prošle godine, nikada Ministarstvo finansija nije objavljivalo detaljne javne rashode. Uvek je Ministarstvo finansija ranije objavljivalo prihode. Nikada do sada u svom biltenu, koji doduše nije ni postojao, nisu objavljivani javni rashodi, jer su se na tim stavkama krile, da budem potpuno otvoren, određene pozicije. Primera radi, dug Direkcije za puteve, koji je napravljen u 2003. godini, nije iskazan transparentno u budžetu, tako da je, zapravo, deficit budžeta za 2003. godinu bio veći za nekoliko milijardi zbog tog duga Direkcije za puteve, koji je regulisan odgovarajućim menicama. Taj i neke druge dugove konačno možemo da vratimo, imajući u vidu da sada, po prvi put, ostvarujemo budžetski suficit. (Predsednik: Izvinjavam se, da li hoćete da koristite i treći sat?) Ako može, vrlo kratko. Dakle, zbog domaće javnosti, a pre svega zbog vas narodnih poslanika, želeo sam da ukažem da ne samo da je Srbija imala budžetski suficit u svojoj istoriji, već ga je imala relativno često za vreme onih ministara koji su dobro radili svoj posao. Inače, kada ostvari budžetski suficit ove godine, Srbija neće biti jedina zemlja u svetu koja ima budžetski suficit. Ne znam koliko vas to zna. Međutim, za one koji ne znaju, želeo bih da kažem da trenutno u budžetu imaju suficit sledeće zemlje u Evropi i u svetu: Belgija, Danska, Estonija, sve skandinavske zemlje - Finska, Švedska, Norveška, Island, Irska, od onih zemalja koje nisu članice EU, Rusija ima značajan suficit u budžetu. Kanada je krajem devedesetih godina po prvi put ostvarila suficit i sada održava taj budžetski suficit; Južna Koreja, Australija, Singapur, Novi Zeland. Dakle, ovo je petnaestak zemalja koje su tipične i koje imaju budžetski suficit. Koje zemlje nemaju potrebe da imaju budžetski suficit? One zemlje koje nisu spolja zadužene, one zemlje koje su međunarodni kreditori i koje imaju samo unutrašnji javni dug. Zemlje koje imaju spoljne dugove nemaju način da ih vrate ukoliko ne naprave suficit. Zemlje koje imaju kombinaciju spoljnog duga i docnje u budžetu akumulirane iz prethodnih godina, kao što su docnje prema penzionerima, vojsci i farmaceutima, možda i neke druge, nemaju način da te docnje ikada izmire ukoliko ne ostvare budžetski suficit. Ova vlada je odgovorna i zbog toga je doneta odluka da, iako smo planirali budžetski deficit, ostvarimo suficit. Koji su nam dalji planovi? Planovi su da promenimo strukturu budžeta u narednom periodu u korist javnih investicija. Otvoreno priznajem da je sadašnja struktura budžeta, iako nešto bolja nego ranije, još uvek loša, jer jedan veliki deo rashoda ide na obaveze koje su fiksne, nefleksibilne i ostaje jako mali prostor za javne investicije. Svega pet posto budžeta ide u one prave javne investicije, imajući u vidu da trećina ide direktno na socijalu, 20 posto ide na plate raznih budžetskih korisnika, oko sedam posto na subvencije. Za otplatu duga ukupno ide 10%, transferi lokalnim samoupravama, pokrajini i državnoj zajednici su 19%, tako da na javne investicije otpada svega 5% budžeta. Jasno je da je nemoguće povećavati udeo tih javnih investicija, jer ne možete lako smanjivati udeo za penzije, udeo za socijalu, ne možete lako smanjivati ni materijalne troškove, jer oni su svega 4,5% trenutno u budžetu. Možete smanjiti javni dug, a mi to radimo, možete smanjivati subvencije i to će ova vlada raditi, i možete na osnovu suficita povećavati udeo javnih investicija. Sve ostalo jeste spisak lepih želja i nije realno. Dakle, planovi su da u sledećem budžetu za narednu godinu smanjimo dodatnu javnu potrošnju za 1% društvenog bruto proizvoda, da značajno smanjimo javni dug, da promenio strukturu budžeta u korist javnih investicija, da povećamo izdatke za infrastrukturu. Mi ćemo već na jesen usvojiti koncesioni akt za izgradnju autoputa na relaciji Subotica-Novi Sad i Beograd-Požega, tako da ćemo raspisati međunarodni tender i sledeće godine kreće izgradnja ovih međunarodnih saobraćajnica. Takođe, cilj je da se tranzicija u Srbiji okonča do 2008. godine. Dakle, privatizacija banaka 2006. godina, privatizacija društvenih preduzeća kraj 2007. godine, javna preduzeća i javne službe do 2008. godine. Mislim da je ovo realan cilj i siguran sam da je sa ovim rebalansom budžeta, a za koji molim poslanike da ga naravno podrže ukoliko smatraju da je opravdan, Srbija još jedan korak bliže boljem standardu i evropskim integracijama. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Dinkiću. Prvo izvestioci nadležnih odbora. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne). Hvala. Da li narodni poslanik Zoran Krasić, a koji je na sednici Zakonodavnog odbora izdvojio mišljenje o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, želi reč? (Da.) Imate pet minuta za izdvojeno mišljenje, a potom, da bismo znali raspored, predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici. Prvi se javio gospodin Jovan Todorović, pa Slavoljub Matić, pa Aleksandar Vlahović. Izvolite, gospodine Krasiću.
Na sednici Zakonodavnog odbora sam izdvojio mišljenje zato što smatram da na ovaj način nije moguće da se donesu zakoni. Naime, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2005. godinu ide se sa novim pozicijama, novim stavkama koje ne postoje u Zakonu o budžetskom sistemu. Ali, nama se istovremeno nudi i promena Zakona o budžetskom sistemu, onda praktično imamo situaciju da je predlog rebalansa budžeta urađen na bazi predloga za izmenu i dopunu Zakona o budžetskom sistemu, na bazi dva predloga mi donosimo dva zakona. Jednostavno, mora da se zna neki red. Prvo se menja zakon o budžetskom sistemu, osmog dana od dana objavljivanja stupa na snagu, a onda ide zakon o rebalansu. To je prirodni tok stvari koji ova vlada ne poštuje. U tom smislu sam izdvojio mišljenje. Izdvojio sam mišljenje i povodom toga što smatram da su neka rešenja u Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o budžetskom sistemu u potpunoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Pre svega se to odnosi na promenu člana 7, gde ministar dobija apostolska ovlašćenja, gde praktično može da radi šta god hoće sa budžetom, može da uskrati, može da odobri, može da izigrava deda mraza prema lokalnoj samoupravi, on procenjuje, da on donosi propise, da on realizuje. Praktično, posle ova dva zakona, ako se budu ovako usvojila, nama ne treba ni vlada niti Narodna skupština, jer imamo svevišnjeg ministra finansija koji ne podleže nikakvoj kontroli. Kao primer za to navodim i član 79. Zakona o budžetskom sistemu, koji nije ni dotaknut ovim izmenama a tiče se budžetske inspekcije. Neko je to propustio da uradi. Dalje, pravno je nemoguće ono što stoji u članu 74. Zakona o budžetskom sistemu. Novčane kazne za prekršaje. Ministar može da zaduži državu, može da upropasti javne finansije, on ne čini krivično delo, nego može da odgovara novčanom kaznom od 5.000 do 50.000 dinara. Novi član 73k, kako ga oni zovu, ako ministar nekoga pozove i kojim slučajem taj ne da obaveštenje, kraj priče, javne finansije u toj opštini ne postoje. Ovde se pravi SDK, G17 plus, a to je Uprava za trezor. To je nedopušteno. Ovde se grubo gazi odredba člana 69. Ustava Republike Srbije, za sve pozicije, za sve ekonomske klasifikacije u budžetu kao pravni izvor mora da postoji zakon. Mi nemamo zakon o tranzicionom fondu, nemamo zakon o nekom privatizacionom fondu, nemamo propise, a naša vlada glumi deda mraza i kaže, mi imamo nekih para, hajde da napravimo neki program i delićemo. Ne može. Svaka pozicija, svaka stavka u budžetu mora da ima svoj pravni osnov. Pravni osnov je zakon. Zakon kojim je propisana obaveza države prema privredi, poljoprivredi, građanima, deci, vojsci itd. Ovde kod nas imamo potpuno šarenilo. Najvažniji prigovor, a verovatno ćemo imati prilike da pričamo, pošto smo podneli dosta amandmana kada je u pitanju Predlogzakona o budžetskom sistemu, to je ova fatamorgana zvana suficit. Ovde nam se drže tirade o nekom budžetskom suficitu i budžetskom deficitu. Izmišljaju se neke kategorije, a verovatno analitičari koji prate javne finansije treba da operišu sa ovakvim pojmovima, ali tome nije mesto u budžetu, nije mesto u Zakonu o budžetskom sistemu. Narodna skupština želi jasnu sliku, šta su prihodi, šta su rashodi, bez ikakvih priča o nekim suficitima i deficitima. Cela priča je izmeštena da se ne bi videli tajni računi koji postoje i zato se pravi ovaj SDK, novi G17 plus. Mi nemamo izveštaj o stanju javnih finansija. Ovde se pričaju neki hvalospevi, budžet je dužan svakom korisniku, a znate i sami. Ova priča sa suficitom, pošto mi ističe vreme, to je otprilike kao kada krenete kolima do nekog mesta i kažete do tamo ima 100 kilometara i treba mi 10 litara da bih otišao, a u rezervoaru imam 12, hajde da odvadim ova dva pošto neću da potrošim. Krenete i usput se nešto desi, i na pola puta stanete, jer nemate goriva u rezervoaru. To je ta priča koju Mlađan Dinkić nama forsira.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika prvo, kao što smo najavili, javio se narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, a potom Slavoljub Matić, pa Aleksandar Vlahović. Kako ne bi bilo netačnih podataka kod medija, dakle, niko nije govorio tri sata. Gospodin Dinkić je govorio dva sata pet minuta i 45 sekundi. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, teško je posle dva sata govorenja i izlaganja ministra Dinkića naći nešto a da već nije pomenuto u tom njegovom izlaganju kada je u pitanju i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, a i kada je u pitanju rebalans budžeta. Ipak, u ime SPS izneću nekoliko osnovnih karakteristika ovog predloga rebalansa, koji mislim da je potrebno i pojasniti sa stanovišta rezultata koji su pokazani u rebalansu budžeta, a i sa stanovišta posledica koje iz toga proističu. Razume se da sam jedan od onih koji je zadovoljan kada u republičkom budžetu nemamo deficit. Socijalisti su, kao što znate, protekle tri ili četiri godine kritikovali svaki onaj predlog budžeta koji je u sebi sadržao budžetski deficit i pogotovo način pokrivanja tog budžetskog deficita, jer je bila prisutna činjenica da se taj deficit po pravilu pokrivao prihodima od privatizacije. Mi ovde kada posmatramo budžetski rezultat za 2005. godinu, bar koji se projektuje, imamo jedan, rekao bih, kopernikanski obrt u odnosu na ono vreme kada smo u 2001, 2002, 2003. i 2004. godini imali iskazan deficit. Kao što znate, i u budžetu za 2005. godinu budžetski deficit je bio projektovan sa 20 milijardi i 500 miliona zaokruženo, ali kada posmatramo ukupan fiskalni rezultat koji se ovde vidi iz člana 2, mi onda vidimo da imamo fiskalni rezultat od 53 milijarde dinara. To znači iskazani budžetski suficit od 32,5 milijardi i deficit u budžetu do današnjeg dana od 20 milijardi i 500 miliona. Šta to dalje znači? To znači da smo mi u ovoj 2005. godini došli do toga da projektujemo povećane fiskalne prihode za 53 milijarde u odnosu na stanje koje smo imali 1. januara 2005. godine. Sada mi tu stvar možemo različito posmatrati. Jedni će u tome videti samo pozitivne elemente, a drugi će u tome videti i popriličan broj negativnih efekata koji iz toga mogu da proisteknu. Zašto se uopšte došlo do takvog fiskalnog rezultata? Gospodin ministar je o tome govorio i u tome mogu da se složim sa njim. Najveći deo tog fiskalnog rezultata je upravo posledica uvođenja PDV-a i povećane naplate poreza od strane privrednih subjekata, odnosno fizičkih lica. Ovde treba biti do kraja oprezan. Šta se nama desilo u privredi? Gospodin ministar je rekao da je 50% privrede otprilike solidno, a 50% privrede nije solidno, nego u jako teškom stanju. Svi ti privredni subjekti su zbog toga što imamo takve propise, i to ne sporim, zbog povećane finansijske discipline bili u obavezi da pre svega izmiruju svoje poreske obaveze prema državi. Država ima mehanizme i za prinudnu naplatu itd. i zbog pojačane discipline mi smo imali prioritet u plaćanju poreza, odnosno poreza na dodatu vrednost. Kao posledicu toga, moram to da kažem vrlo otvoreno, jer to doživljavam svakodnevno u privrednim subjektima, mi imamo i izuzetno povećanu nelikvidnost privrednih subjekata, odnosno preduzeća koja nisu u stanju da izmire svoje druge obaveze prema dobavljačima, prema radnicima itd. Kao negativnu posledicu u produžetku toga imamo neredovne isplate zarada zaposlenih u preduzećima. Kao vrhunsku posledicu tih neredovnih isplata zarada imamo nedostatak uplata doprinosa za penziono i invalidsko osiguranje u penzionim fondovima. Kao posledicu toga opet na kraju imamo nedostatak sredstava u penzionom fondu i potrebu države da preko budžeta i ovog puta interveniše u PIO, odnosno da ulije u penzioni fond 10,5 milijardi dinara, e da bi bile usklađene penzije sa rastom troškova života i zarada u 2005. godini. Dakle, to je nešto što se pokazuje kao posledica povećanog fiskalnog rezultata i suficita u budžetu. To je nešto što mora da nas zabrine i da nađemo načine kako da taj problem rešimo. Duboko sam uveren da ne može jedna ili jedina mera biti mera Narodne banke da se povećanjem obavezne rezerve smanji plasman kreditnih sredstava u privredu, da bi se smanjila potrošnja i time inflatorni pritisak, ili da bi se smanjio uvoz, ajde da kažem, i nepotrebnih roba. Povećana nelikvidnost, to je malo paradoks u našoj privredi, povećava zapravo troškovni pritisak i time direktno utiče na rast inflacije. Mislim da se tu te mere moraju kombinovati, da se ne može samo monetarnom politikom i smanjenjem obaveznih rezervi ili povećanjem obaveznih rezervi banaka, a time i smanjenjem plasmana doći do toga da imamo i likvidnost i uredno izmirivanje obaveza prema državi. Razume se da kada gledamo doprinose valja imati na umu i sledeće. Mi smo pomalo nepravedni prema tom penzionom fondu i prema penzionerima, a evo zašto. Zato što se uporno tvrdi da mi moramo jednu četvrtinu budžeta da izdvajamo za ta socijalna davanja, odnosno za penzije. To jeste tačno kada se posmatraju brojke, ali kada se pogleda istorija toga, onda se dođe do saznanja da smo mi u jednom vremenu morali da smanjimo doprinose, ali smo istovremeno povećali poreze. Kada smo povećali poreze, mi smo došli do toga da imamo iluziju u budžetima od pre tri-četiri godine da se pojačano izdvajaju sredstva iz budžeta za penzione fondove i to iz onih poreski primanja budžeta. Normalno, kada vi smanjite primanja fondova po osnovu doprinosa, a povećate poreze, ne smanjite ukupnu obavezu privrede, nego u nekim elementima čak i povećate, onda stvarate privid da vi iz budžeta, građani Srbije i sva privreda finansiraju u najvećoj meri penzione fondove. To je ta nepravda koja se čini prema penzionerima. Nije pošteno na taj način o tome govoriti. Slažem se da mi ne možemo smanjivati doprinose, ali valja i ovu drugu stranu te medalje znati. Ako bi smanjili doprinose, vi bi onda stvarno uradili nešto što nigde u svetu ne bi bilo zabeleženo, uništili bi penzioni fond, uništili bi time i penzionere, jer sve što nam se dešavalo u pogledu penzionera u poslednje vreme nije išlo u korist penzionera. Sada vidite, vratiću se na ove 32 milijarde budžetskog suficita. Mi ovde u stvari po ovom shvatanju imamo dva suficita. Jedan je onaj koji je raspoređen, tih otprilike 29 milijardi, i to 5,5 milijardi za pokriće pozajmice po osnovu nabavke finansijske imovine i 23,5 milijardi po osnovu otplate glavnice. Kada bih sam pravio ovaj predlog budžeta, ovo ne bih iskazao kao suficit. To bih iskazao kao izdatke u budžetu i stvarni suficit bi bio upravo ovo pod tačkom 3 - tri milijarde i 240, odnosno tri milijarde i 234 miliona. To je pravi suficit ovog budžeta. Nikako ne želim da obezvredim rezultat koji je ovde ministar Dinkić sa razlogom istakao, nego prosto ukazujem na jednu realnost. Da smo to stavili na drugu stranu, imali bismo budžetski suficit od tri milijarde i 200 takav kakav jeste. Sada se meni postavlja ovde ključno pitanje: zašto nam je, pored sigurno jasne situacije da smo iz faze budžetskog deficita prešli u fazu budžetskog suficita, potrebna i ova tačka 3. da te tri milijarde i 200 miliona ne budu raspoređeni? Mislim da to nije čak ni racionalno, jer nismo mi država koja je objektivno ostvarila taj suficit u toj meri da imamo zadovoljene sve potrebe u budžetu, realno zadovoljene, da smo pokrili sve izdatke, da nemamo nikakvih problema na pojedinim funkcijama u razdelima itd. Pa eto, imamo te tri milijarde za ne daj bože, za štednju, za vraćanje javnog duga itd. To nije sporno. Zamislite domaćina koji bi tamo negde držao tri hiljade evra, a pri tom dugovao komšijama, dugovao državi za porez, elektrodistribuciji za struju, vodovodu za isporučenu vodu, toplani za grejanje itd, a istovremeno govorio o tome da ima tri milijarde, odnosno tri hiljade evra. Mislim da to nije racionalno, jer ako vas podsetim da ćemo mi i danas morati da konstatujemo da nismo ispunili obećanje prema poljoprivrednicima u smislu isplate zaostalih penzija. Kada smo usvajali ovaj budžet govorili smo o šest zaostalih penzija. Vas kolege poslanici upozoravam na to da mi imamo u ovom trenutku dug prema penzionerima koji koriste poljoprivredne penzije od 20,5 penzija bilansiranih. U izlaganju ministra čuo sam 25, ali dobro, 20,5. Tih 20,5 penzija košta 21 milijardu dinara. Zar nije mogao da bude gest prema zemljoradničkim penzionerima, s obzirom na stanje u poljoprivredi, da bar tu jednu polovine penzije isplatimo u toku ovog rebalansa. Za mene je to potpuno otvoreno pitanje i ne treba da se čudite, socijalista sam, ali svejedno i da nisam govorio bih o tome na taj način. Jeste istina, mi dodajemo u taj PIO zemljoradnika 2,5 milijarde ovim rebalansom i to je istina. Istovremeno ukazujem na podatke da se doprinosi po osnovu penzija zemljoradnika ubiraju sa svega 16,5% kada se posmatra period 1. januar - 31. maj. Trebalo bi, ako dobro razumem, tih 16,5% je deo planiranih sredstava na godišnjem nivou za PIO zemljoradnika, da smo ubrali bar 40% po osnovu doprinosa. A šta to govori? Zemljoradnici ne uplaćuju doprinose za svoje penzije. A zašto ne uplaćuju? Zato što ne mogu da uplate, jer imaju istovremeno, ovih dana dobijaju ta rešenja, obaveze da uplate za zdravstveno osiguranje 12,30%, a neki dan smo izglasali Zakon o socijalnom osiguranju, gde smo rekli da je najniža osnovica za obračun doprinosa 40% od ostvarene bruto zarade u prethodnom mesecu. Sada vas pitam, koliko je seljaka sposobno da ovu obavezu u finansijskom smislu, dakle, izmiri prema državi. Dakle, nismo još u takvom stanju da taj penzioni fond zemljoradnika funkcioniše i zato je po meni trebalo izvršiti bitnije korekcije u ovom delu koji se tiče povećanja sredstava. Ništa mi od predloženih povećanja nije sporno, ali mnogo toga mi je od predloženih smanjenja jako sporno. Najpre da kažem nekoliko rečenica o predloženim povećanjima. Agencija za finansiranje izvoza i osiguranja izvoza 760 miliona. Pozdravljam, ali pitam, možemo li zaista podstaći izvoz sa 760 miliona dinara, sa manje od 10 milina evra. To jeste polovina predviđenog osnivačkog kapitala u Agenciji za finansiranje izvoza, ali ako mi zaista želimo da od pretežno uvozno orijentisane zemlje dođemo do toga da uravnotežimo taj svoj spoljnotrgovinski bilans, onda moramo da imamo mnogo ozbiljnije podsticaje izvoza. Video sam, imamo i 200 miliona za kredite, za finansiranje izvoza, ali i tu postavljam pitanje, zar nije moglo sada iz ovog suficita i iz ovih tri milijarde dinara da se veći deo sredstava izdvoji za odobravanje tako povoljnih kredita. Naravno da pozdravljam i sredstva za tranzicioni fond, za Bor, Vranje i Kragujevac, 500 milina, ali tu ne smemo biti u zabludi da mi možemo da rešimo probleme Vranja, Bora i Kragujevca sa 500 milina dinara. Jer, mnogo je devastiranih područja u Republici Srbiji, i sam dolazim iz takve sredine i mnogima treba po 500 miliona dinara, da bi se taj posao na terenu na neki način oživeo, da bi putna privreda bila izgrađena, da bi privredni kapaciteti krenuli da rade. Subvencije, ostali smo na pet milijardi dinara. Moram da konstatujem da imamo jedan realno usporen proces privatizacije. Restrukturiranje velikih preduzeća i privatizacija tih velikih preduzeća, i da bi održali ta preduzeća, meni se čini da smo morali da možda taj deo subvencija i za ovu 2005. godinu čak povećamo, a ne da razmišljamo o tome da ih smanjimo, jer bojim se da će ta preduzeća u tom slučaju kolabirati i tek onda neće naći kupca. Jer, pogledajte strukturu privatizacionih prihoda, 27 milijardi, odlično, koliko je u tome čega, pet milijardi privreda, 22 milijarde prodaja banaka. Treba da imamo i 22 milijarde, ali pravi rezultat privatizacije bio bi u stvari 22 milijarde po osnovu privatizacije preduzeća. Nažalost, mi imamo preduzeća u takvom stanju da neće niko da ih kupi, niti žive niti umiru. Preduzeće sa 2.500 zaposlenih, recimo "Viskoza" u Loznici. Da bi vi napravili takvu jednu fabriku sa 2.500 zaposlenih, ovoj državi treba 200 milina evra. Ako uskratite subvenciju takvom preduzeću, vi ste ga ugasili. Kaže se, stečaj. Ko će da je kupi u stečaju, jer tek tada u stvari ne obavlja delatnost za koju je to preduzeće osnovano itd. Bojim se da prerano ulazimo u neke stvari, iako nisam protivnik smanjivanja subvencija, jer to mora biti logična posledica, prirodni red stvari. Ne smemo u to ući prerano, jer ćemo one koji su bolesni ubiti tim prejakim lekovima. Kada pogledate dalje smanjenje, naročito mi je bolno kada se pokuša opravdavati smanjivanje sredstava za oblast poljoprivrede i subvencije. Molim vas, možda je moglo tako da se razmišlja na početku godine, ali mi smo imali takvo proleće da su uništeni voćni zasadi. Imamo takvo leto, početak leta, da smo i ono malo što smo proizveli doveli u pitanje, i kada je u pitanju pšenica, vremenske nepogode, grad, poplave, oluje itd. Tržišni mehanizmi očigledno u poljoprivredi još uvek ne funkcionišu na način koji bi odgovarao potrebama budžeta. Možemo mi stalno da se upinjemo da budemo slični ili isti kao Evropa, ali navedite mi zemlju u Evropi koja nema subvencije za poljoprivredu. Koja to zemlja nema subvencije za poljoprivredu. Zašto mi ne bismo imali subvencije, zašto mi sada kažemo, morate na tržište. Seljaci sa malinom, sa višnjom, mogu i da idu na tržište, ali ako nam se desi ovo što se sada desilo da ni po tako niskim otkupnim cenama nije predata sva količina maline, nego je mnogo toga propalo, ili višnje, onda mi moramo da razmišljamo kao pravi i ozbiljni ljudi i da tom seljaku u ovoj godini nadoknadimo tu štetu koju je pretrpeo na taj način što nije prilagođen tržištu. Za mene je jako sporno, iako ne sporim potrebu da se ljudi registruju kao poljoprivredni proizvođači. Ne možete, gospodine ministre, za 120.000 registrovanih proizvođača da kažete, vama ćemo da damo premiju za proizvedenu pšenicu 5.000 dinara po hektaru, a šta ćemo sa onih 150-200.000 koji su takođe proizveli pšenicu, a nisu se registrovali kao poljoprivredni proizvođači. Ne može biti kazna to. Jeste potreba da se ljudi registruju, jer to ima mnogih prednosti. Nismo dovoljno ni edukovali seljake ili poljoprivrednike, nismo im dovoljno objasnili prednosti tog načina organizovanja i registrovanja, ali ih ne smemo ni kažnjavati. Pšenica je proizvedena, još nije požnjevena, ali vidim da u ovom predlogu budžeta te pozicije nema, možda ima u nekim drugim, dakle u otkupu pšenice, premije za pšenicu, skladištenje. Imamo odluku Vlade, pozdravljam tu odluku Vlade jer je ona posledica ovoga što nam se dešavalo i neočekivano, ali ako mi pričamo o tržištu na način da nismo u novembru prošle godine rekli seljacima, molim vas, nemojte da sejete pšenicu jer država neće otkupljivati, a danas u julu kažemo, nećemo da otkupimo, onda mi nismo prosto fer prema tim seljacima. Ne smemo razlikovati te koji su registrovani kao poljoprivredni proizvođači i one koji su proizvođači, ali nisu registrovani. Šta znači neregistrovan u smislu da li je neko posejao ili nije posejao pšenicu. Imamo smanjenja u okviru Ministarstva za kapitalne investicije i iz toga bi trebalo zaključiti da nam je tu sve u redu, jer ovo ministarstvo ima sopstvene prihode, naročito Direkcija za puteve, preko tog Ministarstva realizujemo kredite, ali vidim da je tu smanjeno milijardu i 600 miliona od ove dve milijarde i 600, i to je očigledno priča o putevima, jer sa te pozicije imamo izdvajanja za izgradnju putne infrastrukture na jugu Srbije. Postoje mnoga druga područja Republike Srbije gde je infrastruktura u katastrofalnom stanju i mi bi morali da ne smanjujemo ta sredstva kod Ministarstva za kapitalne investicije i kod te stavke Direkcije za puteve i građevinske objekte, nego na protiv, da povećavamo ta sredstva. Nisam stigao za ovih 20 minuta da kažem sve, ali u ime SPS podneli smo nekoliko amandmana, pa kada bude rasprava o amandmanima, ja ću o tome govoriti. U svakom slučaju, mislim da je ovaj rebalans budžeta mnogo bolji nego što je bio u predlogu budžeta i jeste ohrabrujuće što nemamo deficit i što u narednu 2006. godinu, nadam se, ulazimo mnogo finansijski zdraviji, nego što je to bio do sada slučaj. Ove socijalne kategorije, o kojima sam govorio, jesu nešto što je deo programa Socijalističke partije Srbije i mi prosto ne možemo a da ne primetimo ili da ne reagujemo na to kada se ta socijalna davanja, pogotovo opravdana, smanjuju u budžetu.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, DSS će glasati za Predlog zakona o rebalansu budžeta za tekuću godinu. Takođe, glasaćemo za izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu. Smatramo da je potrebno da se izvrše određene promene, posebno one predložene u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu zbog toga što je potrebno klasifikovati suficit i deficit onako kako nam traže međunarodne institucije i taj deo Predloga zakona ministar je dobro obrazložio i dao svoje razloge zbog čega parlamentu predlaže upravo ovakav zakon. Ono što bih takođe naglasio to je da ovaj zakon spaja Trezor i Upravu za javna plaćanja u jedinstvenu službu i to je pokriveno velikim brojem članova ovog zakona. Čini mi se da je mogao u tom delu zakon da bude u manjem obimu. Ukazala se očigledno potreba da se jasno definiše uloga te jedinstvene službe koja objedinjuje Trezor i Upravu za javna plaćanja. Ono što stvarno nedostaje u Predlogu zakona o budžetskom sistemu to je jasno definisanje položaja budžetske inspekcije. Kada smo pričali o budžetu i funkcionisanju institucija sistema koje se bave finansiranjem i budžetom ukazivali smo u više navrata na potrebu da se prosto ojača služba budžetske inspekcije. Koliko znam, svega 15 budžetskih inspektora zemlja Srbija ima. Mislim da je za ogroman broj budžetskih korisnika to premali broj. Mislim da u mnogim lokalnim samoupravama i kod budžetskih korisnika u lokalnim samoupravama, na nivou čitave Republike, prosto postoji mogućnost da se različitim mahinacijama dolazi do nezakonite koristi i mislim da jedna ozbiljnija koncepcija budžetske inspekcije mora da postoji. Šteta što se ovim zakonom nije predvidela mogućnost da prosto proširimo budžetsku inspekciju sa jasnim ingerencijama. Ono što takođe Zakon o budžetskom sistemu donosi to je uvođenje ekonomske i funkcionalne klasifikacije. Ono što nedostaje, i mislim da bi to valjalo učiniti u najskorijem periodu, to je programska kvalifikacija. Naime, mnogi budžetski korisnici izlaze pred budžet, pred Republičku vladu svojim programima. Nažalost, mi nemamo pravu povratnu informaciju kako se stvarno ta sredstva troše. Ono što je preko potrebno to je doneti i razraditi koncept konsolidovanog bilansa imovine Republike Srbije. Da neko pita republičkog ministra, Republičku vladu, koliko poseduje, šta poseduje Republika Srbija, mislim da ni jedan bilans stanja ne može to da nam odgovori. Naravno da je Srbija opterećena lošim imovinsko-pravnim odnosima, tj. poslovi koji su opterećeni višedecenijskim umiranjem države u tom sektoru. Mislim da treba zemlja Srbija, posebno Ministarstvo finansija da poradi na jednom ozbiljnom popisu republičke imovine i na jednom bilansu koji će pokazati šta je svojina Republike Srbije. Naravno da nam predstoje ustavne promene koje će jasno definisati vlasništvo Republike i lokalnih samouprava, ali o tom-potom. Kada pričamo o budžetu moram da kažem da smo slušali jedan motivisan govor ministra i svakako da je suficit u budžetu nakon toliko decenija, kako je sam ministar pomenuo, uspeh ministra Dinkića i Republičke vlade. To valja pohvaliti. Bolje imati suficit nego deficit. Ali, ovaj rebalans ukazuje da ipak, bez obzira na sve pohvale, nismo imali dobar budžet tj. plan budžeta na početku godine, negde u aprilu, prosto nismo imali šansu niti vremena da o budžetu, počev od budžeta iz 2004. godine, pa potom o budžetu za 2005. godinu, sa pravim parametrima izađemo pred poslanike i da ovde donosimo zakon o budžetu. Zbog toga ova velika razlika u iznosu od gotovo 77 milijardi dinara, naravno, da je u korist rebalansa, u korist suficita, ali u planiranju očigledno da nešto škripi. Ovu priliku ću iskoristiti da kažem ministru da, čini mi se, neke vrlo važne republičke institucije, kao što su Republički zavod za statistiku, prosto barataju, vrlo često izlaze u javnost i prikazuju katastrofičnu situaciju u zemlji Srbiji. Mislim da nije baš tako teška situacija. Naravno da smo uvek na ivici i da moramo za svaki dinar da se borimo, da ga štedljivo trošimo, ali u svakom slučaju Republički zavod za statistiku ne može da predviđa katastrofu ukoliko paradajz na zelenoj pijaci skoči sa 50 na 100 dinara i ne može to da doprinosi inflaciji u onoj meri kako prikazuju ekonomisti katastrofičari. Mislim da tu mora da postoji jasan mehanizam između republičke izvršne vlasti i onih pomagača ili važnih institucija, kakvi su upravo zavodi za statistiku, koji moraju da barataju pravim informacijama i da sa pravim informacijama izlaze u javnost i potkrepljuju ono što radi Republička vlada. Postoje naravno, sem toga, još neki razlozi koji su nas odredili da radimo rebalans. Prvi je uspešna primena višefaznog PDV-a. Mislim da porez na dodatu vrednost prikazuje svoje pravo lice i da su se strahovi koje smo čuli od pojedinih poslaničkih grupa u vreme uvođenja PDV-a potpuno prikazali kao neosnovani. PDV pokazuje pozitivne rezultate, on uvodi jednu ozbiljnost u finansijskom poslovanju i mislim da je jako dobro i prosto šteta je što ranije nismo uveli zakon o porezu na dodatu vrednost, koji bi svakako uneo više reda u javnim finansijama, mnogo pre 1. januara 2005. godine. Mene je takođe, kao i sve ostale poslanike, jako zanimalo kakvi će efekti biti. Mislim da su pozitivni i mislim da taj red mora da se uvede. On naravno da košta, on košta i živaca, košta možda i u smislu da valja napraviti neke kompromise. Ne možemo oštrim sečivom seći tamo gde je godinama bilo zapušteno. Treba praviti kompromise i očekujem od Ministarstva finansija da će imati kompromisa i smisla za razumevanje muka i problema onih ljudi koji teško preživljavaju tranziciju, ali opet da kažemo da red mora da se poštuje i ne sme da postoji dupli aršin sa jedne strane za one koji legalno posluju i za one koji pokušavaju ilegalno da posluju. S tim što bih dodao da ta dva aršina, kada je u pitanju obično građanstvo, obično ne postoje u velikoj meri, ali postoje kada su u pitanju tajkuni. Još jedanput javno postavljam pitanje šta je sa BK imperijom, na koji način ona izmiruje svoje obaveze prema ovoj državi, kakve su to sprege između nekih privrednika koji su direktno iz JUL-a prešli u neke druge stranke, pa sada rukovode Privrednom komorom Srbije, kakve mi efekte imamo od te privredne komore, šta oni tamo rade, ko su ti ljudi, na koji način su došli do tih pozicija, ko ih vodi, sa kakvim motivima. To su neka pitanja koja će nam svakako za narednu godinu davati mnogo bolji predlog budžeta. Pretpostavljam da nećemo imati prilike ili potrebe da naredne godine čujemo od ministra Dinkića predlog novog rebalansa, ali mora se čistiti, kako u zavodima za statistiku, tako jasan odnos napraviti sa privrednim komorama i ispitati te ljude, šta oni rade tamo, kako su direktno iz Miloševićevog tajkunskog lobija prešli u neke druge stranke, mogu da navedem jednu, u DS. Znam privrednike iz Požarevca, gde su pretrčali, šta rade, kakva rukovodeća mesta imaju u DS i šta su sad u Privrednoj komori. Ako ne znaju moje kolege poslanici iz DS, ja znam i mogu o tome da im pričam, mogu da im kažem ko im vodi odbor za privredu u DS. (Predsednik: Gospodine Matiću, da li koristite i drugih 10 minuta?) Da. Dakle, to su pitanja na koja možemo da tražimo odgovor, posebno od onih koji neće podržati ovaj rebalans. Oni će pričati o inflaciji koja će biti dvocifrena, i to u iznosu od 16%. Neće biti 16%. Možda će biti 16% po zavodima za statistiku, koji će procenjivati da paradajz deluje na inflaciju više nego nafta, ali hajde da prihvatimo. Na kraju, imamo obavezu da čujemo i takva razmišljanja. Oni će pričati o tome da je propala srpska privreda, pričaće da je stala privatizacija, što takođe nije tačno. Mislim da privatizacija mora da bude ispraćena određenim programima: strukturiranje i socijalni programi za one koji se ne snalaze nakon takvih privatizacija. Dobro je što ovaj rebalans unosi i to i dobro je što izdvajamo za socijalne programe milijardu dinara, dobro je što štitimo penzionere sa dodatnih deset i po milijardi. Možda je to nedovoljno, pokazaće se, možda će pred kraj godine biti potrebno nešto više dati penzionerima. Nije dobro što smo ignorisali u ovom rebalansu, u najvećoj meri, zemljoradničke penzije. Mislim da je sa dve ili tri dopunske penzije, kako bi se ispratio neki tempo za onih nedostajućih 21-22 zemljoradničke penzije, trebalo učiniti jedan dodatni napor. Možda ćemo to učiniti tokom naredne godine. Mislim da je sada ispuštena prilika. No, šta je tu je. Sve u svemu, imamo jedan pozitivan zakon. On je rezultat ozbiljnog rada Republičke vlade. Poslanici DSS, a pretpostavljam i ostali koji sačinjavaju Republičku vladu i oni koji podržavaju Republičku vladu, daće većinu na glasanju. Mislim da imamo dva zakonska projekta koji imaju potvrdu u životu i valja ih što je moguće pre doneti.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva finansija, bilo je zadovoljstvo slušati ministra finansija tokom obrazlaganja Predloga o rebalansu budžeta. Ispred poslaničke grupe DS ne mogu a da ne kažem da je na jedan veoma detaljan i opširan način obrazložen zakon o kome danas raspravljamo, a istovremeno ne mogu a da ne kažem da budžet nije samo stvar ministra i Ministarstva finansija, nego je budžet centralno pitanje, pa sam tim i rebalans budžeta, za Vladu Republike Srbije. Još jednom, po ko zna koji put, ponavljam svoje nezadovoljstvo i nezadovoljstvo poslaničke grupe DS što danas u ovoj skupštinskoj dvorani zajedno sa nama ne sedi premijer, ne sede drugi ministri u Vladi Republike Srbije, ne sedi potpredsednik Vlade, i što se čitava priča vodi na relaciji narodni poslanici - ministar finansija, odnosno gospoda iz Ministarstva finansija. Da su tu drugi ministri, onda bismo pitali te druge ministre šta se desilo sa kapitalnim investicijama u Srbiji, šta se dešava sa reformom obrazovanja u Srbiji, šta se dešava sa reformom zdravstva u Srbiji. Šta se dešava sa drugim ekonomskim resorima i da li je Ministarstvo energetike, kojim slučajem, upoznato da se bez znanja Vlade, bez još uvek date saglasnosti, vodi pretprivatizacioni postupak u NIS-u, da se u EPS-u pojavljuju prilično čudne stvari o kojima ovaj narodni dom treba i te kako da raspravlja. Da li je Vlada uopšte upoznata da Vlada polaže račune Narodnoj skupštini, a ne obrnuto, da narodni poslanici polažu račune Vladi. Moram da priznam, i to još jednom ističem sa ponosom, da smo tokom prethodne tri godine ovde imali najmanje pet ili šest ministara Vlade Republike Srbije, imali smo premijera koji je obrazlagao budžet i rebalans budžeta, nikako samo ministra finansija, jer to nije samo njegov posao. Ovo stoga što je budžet jedan od osnovnih instrumenata ekonomske politike koju Vlada Srbije vodi. Ukoliko smo u međuvremenu od budžetskog deficita, koji je planiran na nivou od oko 2% budžeta za 2005. godinu, došli u situaciju da imamo budžetski suficit na nivou od 33 ili 35 milijardi, zavisno od računice, onda znači da je došlo do jedne drastične promene ekonomske politike, jer budžetski deficit ili budžetski suficit jesu instrumenti za vođenje ekonomske politike. Voleo bih da čujem da li se promenio i Memorandum o ekonomskoj politici za 2005, 2006. i 2007. godinu, ali isto tako bismo želeli, nadam se jednako, ne samo poslanici DS, ne samo poslanici iz opozicije, nego pretpostavljam i poslanici pozicionih stranaka, oni koji danas čine Vladu, da čuju kako se realizuju pojedine sektorske politike. Meni je lično preko glave da čitam u raznim novinama šta se to najavljuje u narednom periodu, a uz dužno uvažavanje ministra Dinkića i uz poštovanje njegovog znanja, nisam siguran da o restrukturiranju EPS-a i NIS-a može da nam pruži sve informacije, kao što bi npr. to mogao da pruži ministar energetike. Jednom rečju, ovo zaista nije civilizovan način kako se Vlada odnosi prema Skupštini Srbije kada je u pitanju izuzetno važna tačka dnevnog reda, a to je rasprava o rebalansu budžeta. Nadam se da ćemo imati prilike da nas makar neki ministar udostoji do kraja ove rasprave i da onda razgovaramo o pojedinim sektorskim politikama koje zavise od pojedinih ministarstava. Što se samog rebalansa budžeta tiče, moram da kažem da bih čitavu priču mogao da dam u jednoj retrospektivi definisanih ciljeva ekonomske politike. Ako se sećate, osnovni cilj ekonomske politike u martu 2004. godine, kada je donošen budžet za prošlu godinu, jeste bio razvojni budžet. Od marta 2004. do danas od tog razvojnog budžeta nije ostalo ništa. Danas imamo jedan tačan podatak - da je ovo prvi put da Srbija ostvaruje budžetski suficit u poslednjih 50 godina. Ako bismo taj izolovani cilj posmatrali mimo drugih mera ekonomske politike, i mi iz DS bismo rekli - super, čestitamo Vladi Republike Srbije, svaka čast ministarstvu što je ostvarilo budžetski suficit. Ali, mi ne možemo da posmatramo budžetsku politiku izvan kreditno-monetarne politike, izvan fiskalne politike, jer to je ta lepeza sa kojom vi realizujete ekonomsku politiku zacrtanu ne samo za 2005. godinu, nego i za naredne godine. Rekao bih da se tu nalazi osnovno neslaganje DS i ekonomske politike koju vodi Vlada Republike Srbije. Ekonomska politika koju vodi Vlada Republike Srbije jeste usmerena na postizanje kratkoročnih ciljeva. Nazvao bih je kratkovida ekonomska politika, za razliku od dugoročne ekonomske politike koja i te kako koristi budžet i budžetsku politiku za realizaciju onog ključnog cilja, a to je postizanje samoodržive konkurentne privrede. Mi danas zaista imamo situaciju u kojoj je makroekonomska stabilnost izražena, bez obzira na inflaciona kretanja koja se dešavaju, naročito u prvih nekoliko meseci ove godine, za šta i postoje neka realna opravdanja, ali isto tako nemamo pomaka u delu koji se zove - strukturne promene. Za početak, krenu ću od komentara osam razloga zašto je državi potreban budžetski suficit. Prvo, ne slažem se sa ministrom finansija da je ostvarenje budžetskog suficita ideal javnih finansija. Možda jeste to ideal ministra finansija, ali to ne bi smeo da bude ideal Vlade i to vlade jedne zemlje koja se nalazi u procesu tranzicije, kada imamo u vidu da su svi drugi instrumenti ekonomske politike pod potpunom kontrolom MMF-a - i kreditno-monetarna politika, fiskalna politika definisana jasnim benč-markovima. Postavljam pitanje zašto se olako odričemo budžetske politike i zašto iz budžetskog deficita ulazimo u budžetski suficit, ako se zna, a onaj ko se bavi javnim finansijama vrlo dobro zna da budžetski deficit jeste instrument za podsticaj privredne aktivnosti. Naravno, pod uslovom da budžetski deficit podstiče ne ličnu potrošnju, nego investicionu potrošnju. Ali, to u mnogome zavisi koliko je Vlada spremna da uđe u odgovarajuće strukturne promene. Najzdraviji deo za servisiranje spoljnjeg duga; spoljnji dug i jeste deo javnih rashoda. Ne razumem ovu metodologiju, ali do sada, do prošle godine, spoljni dug koji je vrlo jasno planiran, koji je definisan odgovarajućim dogovorima ostvarenim sa Londonskim klubom, Pariskim klubom poverilaca, drugi garantovani spoljni dugovi - to je nešto što se predviđa, što se nalazi kao redovna kategorija javnih rashoda. Možda je, tu postavljam pitanje, insistiranje na postizanju budžetskog suficita i sklanjanje novca sa strane, jedna svojevrsna štednja, u stvari jedan strah od onoga što će se dešavati u narednoj godini i strah da li će naš budžet biti u situaciji da iduće godine servisira ukupne dugove. Onda mogu da razumem potrebu postizanja budžetskog suficita i onda mogu da razumem čak insistiranje MMF-a da budžetski suficit bude realizovan u 2005. godini, jer ko zna šta će se desiti u 2006. godini i da li ćemo biti dovoljno dugački ili ćemo biti kratki za otplatu dugova. Suficit jeste štednja. Ali, kada pogledamo sve zemlje koje su pobrojane, koje danas imaju budžetski suficit: Belgija, Danska, Island, Irska, Kanada, sa izuzetkom Rusije, sve su to visokorazvijene zemlje. Interesuje me jedna zemlja u tranziciji koja je u periodu tranzicije imala budžetski suficit. Imala je Poljska, ali samo u jednoj godini. Bugarska danas nema suficit. Šta nam to govori? Govori nam da je budžetski deficit instrumentarij realizacije ekonomske politike, podsticaja privredne aktivnosti. Nisu valjda sve ove druge zemlje bile tolike neznalice da nisu znale da sa budžetskim suficitom eventualno mogu da ostvare povoljniju tranziciju, bezbolnijutranziciju, bržu ekonomsku tranziciju. S druge strane, kaže se da suficit omogućuje da privatizacioni prihodi budu iskorišćeni za ulaganje u putnu privredu. Nešto nije u redu, gospodine ministre, u tekstu koji ste nam dali. U tekstu piše da nakon pokrića svih javnih dugova, unutrašnjih, spoljnih, nakon finansiranja 5,5 milijardi za nabavku - misli se na investicije, na podsticaj investicija, ostaje tri milijarde okvirno, što će zajedno sa 27 milijardi dinara na kraju godine značiti stanje na računu budžeta od 30 milijardi. Pitam, ako ćete da vraćate dugove putnoj privredi, a planirani prihodi od privatizacije su 27 milijardi, zašto makar u tekstu niste rekli - 27, minus dugovi prema putnoj privredi koji iznose šest, sedam ili osam milijardi, nebitno je, jer postoje privatizacioni prihodi? (Predsedavajući: Gospodine Vlahoviću, vreme.) Koristiću i drugih deset minuta i koristiću deo vremena poslaničke grupe Demokratske stranke. (Predsedavajući: Ali, morate po redosledu, gospodine Vlahoviću.) Već sam se dogovorio sa prethodnim predsedavajućim, vi niste bili tu, gospodine predsedavajući. (Predsedavajući: Izvolite, drugih deset minuta, za ovo ćemo da vidimo). Zahvaljujem, gospodine predsedavajući, na razumevanju. Dakle, postavlja se pitanje da li će privatizacioni prihod u ovoj godini, u 2005. godini, biti korišćen za vraćanje dugova, ili će stanje na računu, na kraju, da bude 30 milijardi? Sledeći razlog: pomoć monetarnoj politici u snižavanju inflatornih očekivanja. Molim vas, kada pogledate sve mere ekonomske politike, one su koncentrisane na jedan jedini cilj, a to je smanjenje potrošnje. Nemam ništa protiv toga, pod uslovom da se realizuju mere strukturne reforme. Te mere strukturne reforme izostaju i danas imamo situaciju da nam kreditno-monetarna, fiskalna, budžetska politika pogađaju frontalno celu privredu Srbije, i dobra i loša preduzeća. Hajde što pogađaju loša, to i jeste cilj, da se smanji lična potrošnja i taj pritisak i proboj, pritisak na makroekonomsku stabilnost. Ali, zašto i dobra preduzeća? Pa zbog toga što nedostaje diferencijacija koja mora da se postigne, ne merama kreditno-monetarne politike, ne merama fiskalne ili budžetske politike, nego mora da bude postignuta merama restrukturiranja javnih preduzeća, o kojima se danas, ponovo za ovom govornicom, samo priča da će se desiti, kao što se pričalo pre šest meseci, a od toga je urađeno samo odvajanje sporednih delatnosti. Ako pogledamo ceo posao na restrukturiranju javnih preduzeća, mogu da vam garantujem da je odvajanje sporednih delatnosti i privatizacija 5% rešenja ukupnog problema; 95% rešenja problema se nalazi u restrukturiranju bazične delatnosti. Usput, jedan detalj, nisam zlurad, ali bih želeo da još jednom napomenem, kada smo 2004. godine u martu kritikovali zašto je u tranzicionom fondu samo dve milijarde dinara, odgovor je došao da nova Vlada ne želi da otpušta, nego da zapošljava. Danas imamo situaciju da se u tranzicionom fondu nalazi više od šest milijardi dinara. Pozdravljam odluku Vlade i, pretpostavljam, pre svega ministra finansija, koji je za ovom govornicom dao jedan premijerski ekspoze, pošto drugih nema. Pozdravljam nastojanje da se podigne tranzicioni fond ne bi li se obezbedilo restrukturiranje javnih preduzeća. Zatim, suficit utiče na pad agregatne tražnje i to je tačno. Ali, da li nam je cilj da u dugom roku agregatna tražnja pada ili nam je cilj da podignemo stepen konkurentnosti privrede i da po tom osnovu imamo faktički realno korišćenje te agregatne tražnje, ne za podizanje spoljnotrgovinskog deficita, nego za podizanje privredne aktivnosti unutar naše zemlje? Valjda nam je ovo drugo cilj. Ako nam je to drugo cilj onda, dame i gospodo narodni poslanici, moramo da znamo koji je plan restrukturiranja Elektroprivrede Srbije? Šta je sa restrukturiranjem Naftne industrije Srbije? Šta znači taj potpisan ugovor sa Lukoilom, za koji Vlada još uvek nije dala odobrenje? Da li je to ulazak na mala vrata za proces privatizacije koji će uslediti? U proteklih mesec dana slušao sam različite izjave - od onih koji sede u Vladi i znaju šta će biti privatizovano do kraja godine iz Naftne industrije Srbije, do onih koji, takođe, sede u Vladi i trebalo bi još više da znaju, a različito koriste pojedine kategorije. Jedni pričaju - biće privatizovane rafinerije Beograd i Kruševac. Tačno je da i Beograd i Kruševac imaju rafinerije, one su uljne i one su sporedna delatnost. Drugi najavljuju do kraja godine privatizaciju naftnih rafinerija, treći najavljuju do kraja godine početak privatizacije naftnih rafinerija, što je najlogičnije. Ali, postavljam pitanje šta će se desiti sa trgovinskom mrežom koju Naftna industrija Srbije ima? Kakva konekcija postoji između privatizacije naftnih rafinerija i, s druge strane, trgovinskih mreža? Da li benzinske pumpe, prosto rečeno, mogu da budu podsticaj u jednom pravcu bolje, efikasnije privatizacije Naftne industrije Srbije? Nažalost, taj odgovor nemamo, kao što nemamo odgovor kada je reč o privatizaciji Elektroprivrede Srbije. Umesto toga, ministar energetike je rekao da je, što se njega tiče, restrukturiranje Elektroprivrede Srbije završeno, niko ne sme da pomene tu neumitnu činjenicu da u Elektroprivredi Srbije, u Naftnoj industriji Srbije, železnici, ima viška zaposlenih radnika. To nije dve ili tri hiljade, nego se meri desetinama hiljada. To znaju čak i sindikati u tim javnim preduzećima, ali ta reč je očigledno zabranjena kada je u pitanju Vlada Republike Srbije. Ako smo rekli da je budžetski deficit instrument za realizaciju razvojne politike, postavlja se pitanje zašto se toliko insistira na budžetskom suficitu. Lepo je kada imamo prepunu državnu kasu, ali nije lepo ako paralelno sa prepunom državnom kasom imamo problem nelikvidnosti u privredi Srbije. On je danas izražen. Čuli smo za ovom govornicom da će u ovoj godini bruto društveni proizvod biti povećan, čini mi se, za 4,5%. Postavljam pitanje, odakle. Ako 60% bruto društvenog proizvoda doprinose poljoprivreda i industrija, ako u poljoprivredi, svima je jasno, imaćemo stagnaciju najmanju u ovoj godini, a imamo već negativne stope rasta u industriji, postavlja se pitanje da li tercijarni sektor, da li sektor usluga, uključujući i saobraćaj, zajedno sa trgovinom, turizmom i drugim delatnostima, mogu da nadoknade tu stagnaciju, odnosno pad. Bojim se da ćemo mi u ovoj godini posle stagnacije kada je u pitanju poljoprivreda i industrija imati i stagflaciju, dame i gospodo, a to znači ne samo rast inflacije, nego i pad aktivnosti u ovim sektorima. Maločas smo čuli objašnjenje da je došlo do pada od 2% industrijskog obima proizvodnje zbog toga što su budžetske subvencije smanjene za milijardu i po dinara. Vrlo dobro, matematika je prosta, to znači da imamo ukupan obrtni kapital u industriji od 75 milijardi dinara. To znači da je, kada pogledate koliki je bruto društveni proizvod, to negde oko 24 milijarde dolara, tri puta osam 24 ili 23 milijarde dolara, i kada kažete 25% industrija, to znači da naša industrija ima fantastičan koeficijent obrta koji je preko 9. Voleo bih da vidim zemlju u kojoj je koeficijent obrta angažovanih sredstava preko devet. Neće biti, gospodine ministre, da je došlo do pada obima proizvodnje u industriji zato što su smanjene budžetske subvencije, pre će biti da je došlo do pada obima industrijske proizvodnje zbog toga što je u 2004. godini zaustavljen razvoj privatnog sektora. To nisu bili objektivni problemi, kako ste vi nazvali, to su bili subjektivni problemi, jer su se na tim mestima nalazile najobičnije neznalice, koje su razvoj privatnog sektora u potpunosti zaustavile. Danas obim industrijske proizvodnje, znači, plaća cenu neprofesionalnosti koju smo imali u 2004. godini. Nijednog časa ne kažem da to ima neke veze sa vama ni sa drugim ministrima u vladi, nažalost, imali smo jedno ministarstvo u kojem je razvoj privatnog sektora zaustavljen. Meni je drago da čujem da strane direktne investicije, koje su uglavnom realizovane u 2001, 2002. i 2003. godini, a ne 2004. godini, jer vi vrlo dobro znate, od pomenutih 950 miliona dolara investicija koje su realizovane u prošloj godini, najmanje je polovina ono što je realizovano a neplaćeno iz 2003. i iz 2002. godine, i to kako privatizacija, tako i direktne grinfild investicije. Pomenuću samo jednu, "WolfPac engine" kompanija, koja je imala najveću direktnu grinfild investiciju u 2004. godini, a ta investicija je započeta sa realizacijom još početkom 2003. godine. Lepo je čuti da te inostrane kompanije i njihove direktne strane investicije danas predstavljaju perjanice podizanja izvoza, srpskog izvoza. Lepo je to reći ovde u Narodnoj skupštini onim poslanicima koji su na ono što smo mi govorili 2003. godine, 2002. godine, reagovali upravo suprotno, bučno, kako ćemo rasprodati srpsku privredu, uništiti budućnost ili ne znam šta uraditi. Dakle, moje pitanje za Vladu jeste, navedite mi jednu stranu direktnu investiciju, a da to nije "Cimos" u Kikindi koji je napravljen...
Vreme, gospodine Vlahoviću.
Hoćete mi dati da koristim vreme ili ću morati da prekinem?
Nemoguće je po Poslovniku.
Zahvaljujem i prekidam. Javiću se ponovo, naravno, samo da završim, imam još dve rečenice, zbog javnosti.
Izvolite.
Dakle, postavljam pitanje, koje su to velike strane direktne investicije koje su pohrlile zbog toga što je investiciona klima naglo poboljšana 2004. godine? U jednoj rečenici za kraj, ova vlada do sada nije imala niti ijedan ozbiljniji test. Dva ključna ozbiljna testa jesu pravo restrukturiranje javnih preduzeća i smanjenje javne potrošnje. Pitam ministra obrazovanja, a koji nažalost nije ovde, šta je uradio na racionalizaciji obrazovnog sistema. Ništa. Ništa nije uradio i zbog toga ministar finansija mora da smanjuje izvršenje u toj stavci, zato što se tu ništa ne radi. Šta je urađeno na racionalizaciji zdravstvenog sistema? Hajde da vidimo i tu jesen koja nailazi i u kojoj se javlja da će doći do značajnog smanjenja javnih rashoda u toj oblasti, kao i na koji način se obavlja racionalizacija državnog sektora. Da li je 10% dijametralno smanjenje pravo i da li je to naš cilj da postignemo kvantitet ili kvalitet državne administracije. To su dve stvari, sa najavljenim povlačenjem zakona o PIO i onim što je urađeno, moram da kažem da sam lično, a i DS, veoma zabrinuti za dalji razvoj tranzicije u ovoj zemlji i za ekonomske reforme. Čini mi se, a o čemu svedoči ovaj dvosatni govor, moram da priznam, pre nego što je pala prethodna vlada govorio sam dva sata i 40 minuta. Jedan poslanik mi je rekao, ovo izgleda ne sluti na dobro, a naravno ne za opoziciju. Još jednu rečenicu i ne želim više da zloupotrebljavam Skupštinu i skupštinsku govornicu, nisam niti ću to ikada raditi...
Molim vas, završite.
Punu podršku ćemo dati ukoliko imate hrabrosti da uđete u prave strukturne promene u privredi. Bojim se da to ovim budžetom izostaje. Hvala.
Hvala vama. Reč ima šef poslaničke grupe SRS Tomislav Nikolić. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Moram prvo da sačekam da se izvini gospodin Vlahović ministru što ga je napadao, kaže mora zbog kamera, dobro. Dame i gospodo narodni poslanici, Skupština nije obaveštena o promenama u Vladi Republike Srbije, a nije obaveštavana zato što to nije u skladu sa Ustavom. Naime, svaka promena predsednika Vlade mora da bude sprovedena kroz Skupštinu, preko predsednika Republike koji je mandator i koji poverava mandat, a Skupština većinom odlučuje ko će biti predsednik Vlade, ko će izneti ekspoze o radu Vlade, namerama, planovima. Mi smo danas dobili ekspoze predsednika Vlade iz G17 plus. Sada očekujem da se doseti i ostali koalicioni partneri, pa i njihovi predsednici Vlade da dođu u ovu skupštinu da i oni iznesu po jedan ekspoze, zato što se predsednik Vlade iz G17 plus ograničio samo na svoje ministarstvo. Tako smo čuli u detalje situaciju i planove u zdravstvu, poljoprivredi, vojsci, čak i u vojsci, ali zato nismo čuli ništa o kapitalnim investicijama. Evo, pozivam predsednika vlade za kapitalne investicije da se obrati i on. Nismo ništa čuli po osnovu bezbednosti građana, šta će biti uloženo u policiju, koliko će ljudi biti otpušteno iz policije. Pozivam predsednika vlade iz DSS, Vojislava Koštunicu, da i on neku reč ovde kaže. Zato što je, po mom shvatanju, u organizaciji jedne vlade, ministar finansija najbolji u svojoj struci, ali jedan od članova vlade. Ako neko treba da govori ovde dva sata i da kaže šta to vlada planira, to očekujem isključivo od predsednika vlade. Njegova je reč ovde reč vlade. Reč ministra finansija, koji se u stvari najmanje bavio time što nam danas predlaže, a mnogo više se bavio visokodržavničkim poslom vođenja Vlade Republike Srbije, njegova reč je reč jednog ministra, ministar jesi ili nisi, a predsednik vlade je cela vlada. Sada da malo razgovaramo o tome što nam ovde predlažete, o načinu na koji to ovde ulazi u Skupštinu. Za sedam dana je ovaj zakon stigao od Vlade do sednice Narodne skupštine. Kada god usvajate budžet po hitnom postupku, nešto nije u redu. Ovog puta je to jasno. Naravno, između bivše i ove vlade, mogu da kažem da neku prednost ima Mlađan Dinkić, zato što on još uvek nije naučio kada nešto smuva da to i opravda, kao Vlahović. On ume i da smuva i da opravda. Mlađan Dinkić nije stigao i ovo je poštenija škola, ovo je škola u koju nije umešana siva eminencija iz Deloitte & Touche koja školuje ove naše ekonomiste, koji svaki za godinu-dve upropasti po jedan segment društva, ali svom tati uvek obezbedi i najveće prihode i najveći uticaj, i toliki uticaj da može i predsednik Vlade da mu dođe na skup koji on organizuje. Suficit ili deficit, naravno, kada pitate ekonomiste odgovaraju u zavisnosti od toga da li im je partija na vlasti ili u opoziciji, počeli su ekonomisti kao i pravnici, koliko ih okupite, toliko vam mišljenja daju. Ministar obrazlaže, pomalo i egzaltirano, da mi imamo suficit, a mi iz opozicije bismo rekli da bismo više voleli da ono što je planirano da toliko država i potroši, zato što smo svi svoju godinu kalendarsku ili fiskalnu planirali na osnovu onoga što nam je Vlada izložila ovde kada je predlagala budžet. Zaboravili ste, gospodine ministre, da je još jedna vlada imala suficit i da je u toku godine imala rebalans budžeta kao suficit. To je bila vlada Nikole Šainovića 1993. godine, ali ta godina nekako nije zapamćena kao nešto dobro u državi. Vi niste štampanjem novca postigli suficit, ali ste zahvatili, stigli ste do rebara. Koža je skinuta, sad se stiglo do rebara. Hajde da vidimo ako treba građanima Srbije da skinemo i rebra, da im povadimo, da vidimo koja je namena. Da li je to zato, zamišljam jedno domaćinstvo u kome su deca gladna, a domaćin kaže - imam novaca u slamarici, ali to sam planirao za neke potrebe, imaćemo za dve-tri godine nekih potreba, a imam i nekih dugova neprebijenih sa komšijama, pa čuvam ako se tužimo za sudske sporove, a jedno po jedno dete umire od gladi, on i dalje čuva taj novac u slamarici, tako je on zamislio svoj deficit i suficit, svoj budžet. Vi znate, gospodine ministre, da je ovaj novac prikupljen od najsiromašnijih, od najugroženijih i kada vam damo novac u budžet, mi računamo da nam taj novac rasporedite u skladu sa politikom vlade koju ovde odobrava Skupština, da nam rasporedite tako da oni kojima je najpotrebnije prvi dobiju, da svi dobiju onoliko koliko je bar potrebno da prežive. Nema razvoja, kažete i sami, ali nam trebaju ljudi koji će da prežive. Kada se stvori ovakva razlika, vi nam prvo, kao prvu tačku, kao povoljnost kažete - sada ćemo dati talentima, pa će tu da ode dve, tri milijarde, pa ćemo uložiti u kredite, a šta sa onih dvadeset, to ćemo da vraćamo dugove. Sad vas ja pitam, gospodine ministre, sve vreme otkako je DOS u bilo kakvoj opciji na vlasti u Srbiji, mi upozoravamo na to da ste prihvatili dugove, da zamajavate pričom o otpisu dugova, ali da ono što je ostalo da plaćamo mi nećemo moći da platimo. Tako da ste odustali lako od zahteva koje Srbija ima prema drugima i prihvatili isključivo zahteve koje drugi imaju prema nama. To može da bude politika za godinu ili dve, dugoročno mi od toga nemamo ništa. To što je država uništena za vreme vladavine Slobodana Miloševića, posle toga za vreme vladavine Slobodana Miloševića i radikala, vama nije opravdanje da te koji su uništili, ali sve koji su uništili ne prozovete. Vi prozivate one koji su u zemlji, koji su zemljom vladali, njihovu krivicu drage volje iznosite u medijima i u inostranstvu. Radili su ovo, radili su ono, pa su imali tajne račune, pa su štampali novac, pa ovo, pa ono. Međutim, oni koji su naneli direktnu štetu zbog koje je nešto moralo i da se radi, i vi sad već vidim i sami znate da ponešto mora da se radi i mimo znanja ove Narodne skupštine, mimo transparentnosti u javnosti, njih ne smete da prozovete. Kada god dođe neko do njih da vas uputi kako još da uzmete para da biste mogli da vratite kamate na kredite koji nisu otpisani, vi bi trebalo da im kažete - hajde da razgovaramo malo o tome kakvu ste štetu ovoj zemlji naneli. Ovoj zemlji je naneto direktno bar 30, neko kaže i 100 milijardi dolara direktne štete bombardovanjem, ubijanjem i razaranjem. Vi to ne pominjete, vi biste da vodite finansije zemlje koja je iz pepela izašla 2000. godine. Zato ih vodite ovako. Zato nam pričate o stambenim kreditima koje nijedan mlad čovek neće moći da uzme, zato što ima 200 i nešto evra ratu porodica. Sada već uključujete porodicu, vi znate da to ne može pojedinac. Kada bi to otplatio, onda mu se država tovari sa svojih pet godina otplate onoga što mu je kao pomogla da uđe u stambeni kredit. Pogledajte tu računicu, mladi ljudi od toga ne mogu da očekuju ništa. Pričate o 2.500 evra koje će dobiti ljudi da zasnuju svoju proizvodnju. Na 50 hektara pšenice ne možete da zasnujete ništa sa 2.500 evra. Koji je to mali privrednik koji će sa 2.500 evra da počne svoj mali biznis? Baš me interesuje. Dobro, vi ćete to meni reći. Plastenici verovatno. Plastenik do plastenika. Hajde da vidimo, pošto je paradajz napravio najveću inflaciju u istoriji Srbije, hajde da vidimo da svi gajimo plastenike. Pričali ste o bankama. Vas to boli. Dok postoji Mlađan Dinkić pričaće se o bankama u Srbiji. Dok budete u javnosti i dok budete u ekonomskim krugovima važili za stručnjaka, dok budete raspolagali parama koje narod skupi, pričaće se o bankama. Razumem vašu potrebu da govorite o tome neprekidno pozitivno, ali hajde da razgovaramo kao ljudi. Vi ste nama doveli strane banke koje su nas opljačkale potpuno. Vi iz godine u godinu priznajete kako su visoke kamate, kako nas deru, kako ovo, kako ono, kako drže naš novac, kako mi sada imamo sigurne banke u koje možemo da dajemo novac i time samo još više podstičete da te banke uzmu jeftin novac, a da ga nama vraćaju ovde po ceni koju nigde ne mogu da steknu u svetu. U najsiromašnijoj zemlji u svetu najviše se isplati biti bankar. Što se to nije isplatilo našim bankama? Što su morale da dođu stranke banke? Što baš sve strane banke, što samo jednu niste sačuvali? Vi kažete, Komercijalna banka. Pitanje je da li Komercijalna banka i sada raspolaže svojim sredstvima. Voleo bih da vidim malo koliko to sredstava ima Komercijalna banka i koliko to ona može da izdrži konkurenciju ovakvih ala koje već ne traže ništa, samo se pojavite i daju vam da kredit, jer znaju da ima načina da se naplati. Prvo nijedan ministar finansija ne sme da dozvoli da nijedna strana banka bude prevarena. Naći ćete tog građanina, iskopaćete ga iz zemlje da vrati kredit, uzećete mu crno ispod nokta. To sa tim bankama, dok ne budu kamate na evropskom nivou, ali tada se ne bi ni pojavljivale ovde te banke, jer onda je svejedno, onda će pre da investiraju u stabilne i jake zemlje. Mi to što smo porušeni, nestabilni, što imamo lošu političku situaciju, to što mali vode zemlju, mi to plaćamo duplo većim kamatama od bilo kog drugog građanina u svetu. Zato, gospodine ministre, nema novih kola koje ste obećali za godinu dana od kada postanete guverner Narodne banke, zato nema novih stanova koje ste obećali za dve godine od kada postanete guverner Narodne banke, jer vi niste možda ni računali da će te strane banke koje dovedete odmah da nam dupliraju kamatu na naša sredstva koja uzmu od nas i vrate nam preko svojih šaltera. Zato te banke imaju samo šaltere. Sada pričate o smanjenju PDV-a. On je smanjen pre dva dana. Vi ste u petak pet-šest predloga zakona doneli na Vladi da bi imali o čemu da pričate u javnosti da se opravda ovaj rebalans budžeta i sada kažete - smanjićemo porez na dodatu vrednost. Slažem se, smanjićemo porez na dodatu vrednost. Ne možete da smanjite porez na plate. Kako ćemo da stimulišemo privredu koja je ovo donela, kako ćemo građane da stimulišemo, hoćemo li sada da im kažemo, evo sada imamo suficit, od sada idemo na suficit u budžetu. Znači, uzimaćemo vam koliko kog možemo da bismo vraćali strane dugove, da bismo onim bogatima još poneko novo odelo doneli, neku novu košulju, neki nov automobil, neko novo letovanje. Koji je motiv, koji je interes onoga ko se bori svakodnevno za hleb, da razvija bogate? Mi ovu našu zemlju ne razvijamo i vi to vidite jako dobro. Kamo sreće kada bi kranovi bili u Srbiji. Prebrojte kranove,na koliko objekata u zemlji se trenutno radi. Kada idete u neku zemlju samo pogledajte u gradovima da li ima građevinskih mašina, da li su kranovi kao gusenice opkolili grad, vi to u Srbiji nemate. Kada ne radi građevinarstvo, ne radi ni jedna privredna grana. Radi Ministarstvo finansija. Po mom mišljenju jedan deo radi dobro, a po mom dugom delu mišljenja ne radite dobro. Vi dobro naplaćujete, ali čitav sistem nije dobro zasnovan. Neprekidno nam usklađujete sistem sa bogatima u svetu. Hvalite se, 47 zakona, 23 zakona, 50, biće 100 ove godine, to Predrag Marković zna, zakoni kojima se prilagođava zakonodavstvu EU. Možemo li mi to da izdržimo? Hoće li kroz 15 godina kada možda budemo na vratima EU, hoće li to zakonodavstvo biti u EU, ili ćemo morati tada još dve-tri hiljade zakona da donesemo, a u EU će se do tada sve promeniti. Zašto mi ne radimo toliko koliko naš narod može da izdrži, neka se to ne sviđa EU, neka se ne sviđa MMF-u. Uostalom, da ih baš slušate, vi biste smanjili penzije od pre mesec dana za 30 i nešto posto, ali vi ne smete, iako oni ne daju da se iz budžeta finansiraju penzije. Vi sada tražite grejs period, pustite nas još šest meseci, još godinu dana, a šta će to pozitivno da se desi što će nam omogućiti da više ne finansiramo penzije iz budžeta. Recite to penzionerima, jako bih voleo da znam šta će to da se desi u tom periodu gde MMF neće da vas proziva zato što se penzije finansiraju iz budžeta. Naravno, govorili ste opširno o zdravstvu, poljoprivredi. Razumem vašu potrebu. To je bilo, zato su sedeli svi poslanici G17 plus i čim ste vi završili, svi su izašli iz sale, nema šta više da se čuje u sali, završio je Mlađan Dinkić, to sve razumem. To nije bio vaš posao danas ovde da vi nama pričate kako će vrsni lekari sada otići u privatne ambulante, a vi ćete nam zaposliti mlade da nas leče besplatno. To će nacija da dočeka sa oduševljenjem. Dočekaće sa oduševljenjem priču o tome kako će bogati sada imati privatne ordinacije u kojima će profesori da ih leče, a mi ćemo za sirotinju, kao u Americi, narodne bolnice i tu će se učiti i lekari i narod. Zašto mi ispuštamo vrsne lekare koji dnevno na klinikama obučavaju po 15 ili 20 mladih lekara, prepuštamo ih u privatnu praksu, a ko će da nam uči tu decu u bolnicama? Kada ćemo ponovo imati generaciju vrsnih doktora? Naravno, vaš put sa Piksijem dočekaću sa oduševljenjem, toliko me je to ganulo, gospodine ministre, vi ćete tamo da svirate, on će da igra i biće to baš onako. Previše ste govorili o bankama, o dve milijarde evra koje se nalaze na štednji. Recite mi, u kojim bankama se nalaze te milijarde evra, jer zaista bih voleo da vidim koje su to banke i kako ulažu. Znam da sada svi imaju sredstava za finansiranje u Srbiji, ali uglavnom hoće da finansiraju lokalnu samoupravu, infrastrukturu, i vi to vrlo dobro znate. Da vidim koja je to fabrika koja sada može da dobije kredit od tih vaših banaka, nijedna. Može lokalna samouprava, ona sada ima dobre prihode, mada im se ulagujete mimo Ustava, zakona o imovini, o lokalnoj samoupravi. Zaista, pokušaću da shvatim kako će to Ustavni sud da proguta pri ovom Ustavu, jer mislim da je to samo dodvoravanje lokalnim samoupravama, ali i tu će biti pitanje kako ćemo sa lokalnim samoupravama kada ste vi sebi dali pravo, gospodine ministre, da odlučujete koja će lokalna samouprava, kada u njoj nema prihoda, dobiti prihode od države, a koja neće, zato što taj zakon, koji predstavlja uvod u zakon o budžetu, u stvari pokazuje kako će predsednik Vlade i G17 plus da raspolažu svim prihodima, ali zaista svim prihodima. Meni je to neshvatljivo. Ni Vlada neće imati kontrolu, ni Narodna skupština neće imati kontrolu, kako se sliva, kako se troši. Narodna banka, a vi znate da otkupljuje devize od građana, da li ona plaća porez na to što otkupljuje? Recimo, član 48. izuzetno od odredaba stav 1. do 4. ovog člana, a to je gde se budžetska rezerva raspoređuje, sredstva tekuće rezerve budžeta Republike moguse koristiti za izvršavanje obaveza budžeta lokalne vlasti usled smanjenog obima primanja. Tu treba odmah zakon. Ovo ne može bez novog zakona. Šta znači odrednica - sredstva iz budžetske rezerve mogu se rasporediti lokalnim samoupravama za izvršenje budžeta, obaveza budžeta, usled smanjenog obima primanja. Koji će to ključ da bude? Šta ako ima 30 lokanih samouprava koje imaju smanjene prihode u budžetu i nemaju dovoljno sredstava da se finansiraju, šta će onda da bude ključ po kome će da se određuje finansiranje, hoće li to možda da bude struktura vlasti u lokalnoj samoupravi? Pogledajte ovo, ministar će da propiše uslove za način otvaranja i ukidanja podračuna konsolidovanog trezora, kao i ostala pitanja od značaja za funkcionisanje trezora. To je mogao da bude jedan član zakona, formiraće se konsolidovani račun trezora, ministar će da propiše uslove. Šta će nam onda zakon, ako mi vama članom 73g dajemo ovlašćenje da sve propišete sami? Naravno, uprava za trezor naplaćuje naknadu za usluge izvršenih javnih plaćanja, pa onda predviđate da se usavršavanje zaposlenih, nabavka informacionih sistema, a da vas podsetim ministre, SDK je imala najbolji informacioni sistem u zemlji. Mislim da je vredeo, reći ćete mi vi, to su za vas sada nemerljive cifre. To je potpuno razbijeno. Pravite novi SDK, pravite ovde i banku G17 plus, znate vi to dobro. Pazite, pravite informacioni sistem, hoće li svaka nova vlast da razbije ono što je napravila prethodna i kada prođe godina ili dve, da to formira i ponovo uloži nova sredstva. Sada vas pitam, šta je sa informacionim sistemom SDK, Službe platnog prometa, koji je funkcionisao u deliću sekunde na teritoriji cele zemlje, to će vam sada trebati za upravu za trezor. Trebaće vam takav informacioni sistem. Ja se nadam da ćemo imati vremena još malo da govorimo, naravno, i o TV pretplati i o registrovanim domaćinstvima. Usudili ste se da seljake razdvajate na registrovane i na neregistrovane, pa će registrovani imati sva prava u državi, neregistrovani neće. Ne znam gde ste našli uporište u Ustavu da razdvajate građane po tome, jesu li se registrovali u Ministarstvu ili nisu i da li su se registrovali u Ministarstvu koje vodi G17 plus ili nisu. Nadam se da ćemo imati vremena još, očekujem i od vas da odgovarate na primedbe, tako da vam se izvinjavam za ova dva minuta. Tema je izuzetno ozbiljna, a ako je ministar govorio dva sata, mislim da je trebalo, gospodine predsedniče, da nagradite i svoje poslanike nekim produžetkom vremenom za diskusiju.
Hvala vam. Kao što vidite, malo sam se potrudio. Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, najvažniji zakon iz Ministarstva finansija, iz Vlade, jeste Zakon o budžetu i rebalansu budžeta. Za Vladu Republike Srbije to je najveći ispit i taj ispit je Vlada polagala nekoliko puta za vreme ovog mandata. Odmah po formiranju Vlade usvojili smo u rekordnom roku budžet za 2004. godinu, a sredinom godine bio je rebalans budžeta. Naravno, u zakonskom roku doneli smo budžet za 2005. godinu. Podsetiću vas, vidim da se vodi velika polemika oko deficita i suficita, ali treba statistike radi reći da je u 2003. godini deficit iznosio 45 milijardi dinara, u 2004. to je bilo znatno manje 22 milijarde, a u 2005. godini imamo uravnotežen budžet i suficit u iznosu od tri milijarde dinara. Zakonom o budžetskom sistemu izmenjen je način obračuna suficita, pa je obračun usklađen sa računovodstvenim standardima razvijenih zemalja Evrope i sveta, pa se otplata glavnice javnog duga knjiži na drugačiji način i po tom obračun suficit iznosi 32 milijarde, ali ako stvarno posmatramo paralelu između 2003, 2004. i 2005. godine sada suficit iznosi tri milijarde dinara. Ako posmatramo politiku kako to radi Vlada Republike Srbije i ministar finansija, to je samo jedan nastavak ozbiljne politike koju je vodio kao guverner Narodne banke Jugoslavije i Narodne banke Srbije i vratio poverenje u nacionalnu valutu dinar, tako sada odgovornom finansijskom politikom u zemlji, budžetskom politikom, omogućava da se domaćinski posluje narodnim parama, jer je jako važno voditi računa o novcu svih građana Srbije. Dakle, ovako odgovornom politikom omogućeno je da se isplaćuju stara dugovanja kao što su stara devizna štednja i zajam za preporod Srbije, ali bilo je dugovanja i u drugim segmentima i drugim ministarstvima, pa recimo jedno od većih jeste dugovanje putarima koje je na ovaj način izmireno i na taj način se obezbeđuje mogućnost za dalju izgradnju puteva i infrastrukture uopšte. Rebalansom budžeta omogućena su dodatna sredstva i, ako pogledamo strukturu gde su ta sredstva raspoređena, onda je jasno kakva se politika vodi. Dodatna sredstva idu u Fond PIO, Penzionom fondu zemljoradnika, Nacionalnoj službi za zapošljavanje, Agenciji za osiguranje i finansiranje izvoza, kao subvencija za stambene kredite, za program razvoja gradova kao što su Kragujevac, Bor, Vranje, naknade za socijalnu zaštitu, dodatna sredstva Koordinacionom centru, socijalna davanja zaposlenima itd. Ono što takođe mogu reći to je da dodatna sredstva idu za oficire u vojsci, ali i ovaj budžet i ovaj suficit omogućavaju da u narednoj fiskalnoj godini uvedemo stimulativne podsticaje za privredu, smanjimo porez na plate, što je bilo jedno od predizbornih obećanja. Podsetiću vas, s obzirom na ozbiljne rezultate koje imamo u Vladi Republike Srbije, pre svega u Ministarstvu finansija, na ključne tačke koje su urađene u prethodnom periodu. Odmah po formiranju Vlade i stupanju na dužnost podsetiću vas da je po nalogu ministra finansija poreska uprava na osnovu zakona naplatila ekstraprofit Astra banci, i to je dobar potez. U istoj godini, sećate se dobro, aktiviran je plan Ministarstva finansija TR 84 za suzbijanje šverca cigareta. Takođe, iz Ministarstva finansija potekla je ideja da se obezbede sredstva za održavanje Belog dvora. Sredinom 2004. godine rešena su dugovanja i potraživanja Srbije prema Ruskoj federaciji i o tome je potpisan memorandum. Zatim, stupio je na snagu Zakon o ukidanju poreza na fond zarada, neke akcize ukinute, a određene smanjene. Uspešno je obavljena fiskalizacija, a u julu 2004. godine doneli smo Zakon o PDV-u, koji je uspešno pripremljen i stupio na snagu početkom 2005. godine i koji je dao izuzetne rezultate u fiskalnoj politici i smanjenju sive ekonomije. U avgustu 2004. godine počela je isplata dugovanja po osnovu zajma za privredni preporod Srbije. Nakon jasno vidljivih reformskih poteza Ministarstva finansija u 2004. godini, Srbija po prvi put u svojoj istoriji dobija kreditni rejting B plus, a u 2005. to je poboljšano na BB minus. Dobijanje pozitivne ocene studije izvodljivosti je logična posledica reformskog kursa koji drži Vlada Republike Srbije i podsećam vas još jednom šta u toj studiji piše. Neko je pomenuo za skupštinskom govornicom banke, a ovde se jasno kaže da je u Srbiji sprovedena temeljna provera i klasifikacija svih banaka. Početkom 2002. godine sve nesolventne banke su likvidirane ili je nad njima sprovedena procedura bankrota. Ovde se prvenstveno misli na četiri najveće banke i kao rezultat sada u Srbiji imamo 42 banke, od kojih je osam stranih u vreme pisanja Studije izvodljivosti, a danas ima 10 ili 11 stranih banaka. Privatizacija većih banaka u javnom vlasništvu se nastavlja. Tri banke su ponuđene na tendersku prodaju tokom 2004. godine, a očekuje se da će taj broj u 2005. godini, što je ministar i rekao za skupštinskom govornicom, biti još veći. Zatvaranje i stroga kontrola problematičnih banaka i dolazak stranih banaka su povećali poverenje građana u bankarski sistem, što jasno ovde piše. Takođe, i oko poreske politike: "U Srbiji je značajno smanjenje broja poreza, kao i ukidanje većine poreskih izuzetaka poboljšalo ubiranje poreza. Druga generacija poreskih reformi je bila usmerena ka podsticaju razvoja privatnog sektora, ulaganja i zapošljavanja. Srbija je takođe usvojila zakone o porezu na dobit preduzeća i porezu na dohodak fizičkih lica sa ciljem smanjenja poreskog opterećenja, kao i Zakon o akcizama, ograničavajući upotrebu akciza na svega nekoliko proizvoda. Ključna preostala promena je uvođenje PDV-a u januaru 2005. godine, kao deo šireg poreskog paketa čiji je cilj veći nivo fiskalne decentralizacije". Dakle, u aprilu 2005. godine imali smo priliku da sumiramo prve rezultate uvođenja PDV-a. Tri meseca nakon uvođenja PDV-a značajno je smanjena siva ekonomija, dok su budžetski prihodi značajno povećani i za oko 50% veći u odnosu na prihode koji su ostvarivani po osnovu poreza na promet. Odgovornom državnom politikom uspeli smo da pokrenemo program nagrada i stipendija za mlade talente i studente. Obezbedili smo redovnu isplatu penzija, svih socijalnih davanja i plata u javnom sektoru. Sećate se dobro da su u 2004. godini nešto povećane plate lekarima, medicinskim sestrama i tehničarima, a u 2005. godini taj trend je nastavljen sa prosvetom, kulturom i ustanovama socijalne zaštite za oko 30%.
Da li koristite i drugih 10 minuta? Da.
Povećali smo agrarni budžet tri puta, poljoprivreda beleži rekordni rast proizvodnje. Za godinu dana je registrovano 120 hiljada poljoprivrednih proizvođača. Važno im je ponovo reći da je registracija, pre svega, namenjena da stimuliše poljoprivredne proizvođače u različitim stvarima i da to njima samima znači. Podeljeno je 20 hiljada kratkoročnih kredita i nekoliko hiljada dugoročnih kredita za poljoprivredu. Nije dovoljno, ali je svakako pozitivna mera koju valja nastaviti. Projektovani rast društvenog bruto proizvoda za 2005. godinu je 4,5%. Sećate se i otpisa prema Londonskom klubu poverilaca za 62%. Obezbedili smo nastavak trogodišnjeg aranžmana sa MMF. Srbija danas ima po prvi put u poslednjih 50 godina suficit u budžetu. Neko je pomenuo restrukturiranje javnih preduzeća. Moram ovog trenutka da vam kažem da bih se i sam složio sa jednim od prethodnih govornika, ali da je izneo jasne i tačne činjenice. Najbolje je, u periodu kad raste javna potrošnja, a to je period negde od 2001. do 2003. godine, odlučno krenuti u restrukturiranje javnih preduzeća. Zajedno sa rastom javne potrošnje, taj posao je lakše obaviti. U saradnji sa MMF i potpisanim sporazumom i zbog ozbiljne politike Vlade Srbije u taj proces se krenulo, na žalost, sada, nije pre, ali evo prilike da Vlada Srbije obavi taj posao. Svima je jasno, makar onima koji se bave ekonomijom, da su sada uslovi teži nego što su bili između 2001. i 2003. godine, jer MMF traži smanjenje javne potrošnje, s jedne strane, i restrukturiranje javnih preduzeća, s druge strane. Treba ljudima jasno i nedvosmisleno reći da se radi sada u težim uslovima, ali postoji ozbiljna spremnost i u taj proces se ozbiljno i ušlo. Ono što je jasno, to je da je u Srbiji uspešno uveden PDV, što sam već rekao, po stopi koja je 2% niža od poreza na promet. U Srbiji ima preko 160 hiljada fiskalnih kasa, svi moraju da plate porez. Osnovali smo Nacionalnu korporaciju za osiguranje stambenih kredita, koja je po prvi put, nakon 15 godina, omogućila da banke počnu da odobravaju stambene kredite. Nisu uslovi dovoljno povoljni da široki krug ljudi ima mogućnost, ali je dobra nova mera Vlade Republike Srbije - 1.000 stanova za bračne parove do 45 godina, po još povoljnijim uslovima. Sve to jesu mere koje imaju cilj da utiču i da država garantuje da banke smanje kamatne stope. Narodna skupština je do danas usvojila preko 150 zakona u ovom mandatu. Dobili smo pozitivnu ocenu Studije izvodljivosti. Dakle, u prilici sam da zaključim i objedinim ovo što sam do sada ispričao. Zahvaljujući Vladi Republike Srbije, u celini, potpredsedniku Vlade i ministrima iz G17 plus, Srbija je dobila pozitivnu ocenu Studije izvodljivosti, postignute sporazume sa Svetskom bankom i MMF. Vi dobro znate da je domaćin godišnje skupštine Evropske banke za obnovu i razvoj bio ministar finansija, gospodin Dinkić, i kakav je to odjek izazvalo u javnosti, kakav odjek ima na investicionu klimu u Srbiji. Takođe, dobili smo status povlašćenog trgovinskog partnera sa SAD. Preko 4.000 proizvoda možemo da izvozimo na tržište Amerike bez carine. Posle devedesetih godina prvi put je potpisan sporazum o tekstilu sa EU. Pariski klub poverilaca odobrio je pauzu u isplaćivanju duga na osnovu dogovora sa MMF. Odobrena je makro finansijska pomoć Srbiji od strane EU. Vlada Republike Srbije je, na predlog gospodina Labusa i gospodina Dinkića, formirala Fond za podršku i finansiranje mladih talenata. Dakle, kad sve ovo saberemo, možemo i da napravimo jedan zaključak, a on može čak i da se iskaže u jednoj rečenici, da je G17 plus garant Srbije u plusu, sa nama je Srbija uvek u plusu, tako i ovaj suficit. Dakle, državna kasa Srbije je prvi put posle pola veka u plusu, u plusu smo i kao država i kao narod. Usvajanjem rebalansa budžeta za ovu godinu, G17 plus je ispunio još jedno svoje predizborno obećanje, a to je domaćinsko upravljanje narodnim parama i približavanje Srbije evropskim standardima. Takvu politiku smo imali u vreme prve vladavine kneza Miloša, do 1839, pa onda za drugog namesništva od 1868. do 1872. i u prvoj deceniji 20. veka, kada je ministar finansija bio Lazar Paču. Samo se tada dešavalo da državni prihodi nadmaše rashode. Dakle, knjaz Miloš, pa Ristić, pa Paču, pa Dinkić. Cena dobre finansijske politike u Srbiji jeste štednja. Upravo su građani Srbije doneli suficit. G17 plus ih je samo pokrenuo da se izbore sa svojim manama iz prošlosti. Odgovornim upravljanjem novcem građana Srbije, G17 plus stvara štedljivu i efikasniju državu, u kojoj zakon važi jednako za sve. Time ćemo smanjiti državni dug i razočarati sve pesimiste koji površnim analizama plaše javnost dužničkom krizom. Radićemo na povećanju našeg izvoza i povećanju poreza na plate iduće godine. Strane investicije se uvećavaju, što će obezbediti više posla za naše građane. Pozivam i druge poslaničke grupe da zajedno sa G17 plus podrže rebalans budžeta i izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu. Hvala vam.
Hvala vama. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SPS, DS, G17 plus, SRS i DSS. Posle pauze od sat vremena, prvi će imati reč gospodin Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Nastavak je u 15,05 časova. [[Posle pauze – 15,15]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Kao što smo rekli, počinjemo načelni pretres. Prvi se za reč javio narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Izvolite, gospodine Baraliću.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, dame iz Ministarstva finansija, ne vidim nijednog gospodina, samo ću u jednom segmentu o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2005. godinu da ovde progovorim i da nešto kažem povodom dve-tri rečenice koje je gospodin Dinkić izgovorio o Čačku, da neko ne stekne pogrešan utisak. On je to učinio iz najbolje namere, ali sam dužan da objasnim neke stvari. Kod Zakona o budžetu za 2004. godinu i kod budžeta imali smo poziciju od 800 miliona za poboljšanje kvaliteta mleka. To je bio dobar način da se pomogne individualnim proizvođačima, seljacima u Srbiji, da kupe aparate koji se nazivaju lakto frizevi i koji treba da obezbede da se sveže pomuženo mleko stabilizuje na temperaturi od 4 do 8 stepeni i da se, kao takvo, na otkupnim mestima i punktovima, koji služe za takvu svrhu, u ispravnom stanju predaju lokalnim mlekarama. Prošle godine ta stavka ni u jednom dinaru nije realizovana iz razloga koji su nama poznati, a građanima Srbije uglavnom nisu. Ove godine je ponovo kod usvajanja budžeta za 2005. godinu bilo opredeljeno 800 miliona za ovu namenu, dakle, za lakto frizeve, i sada smo, iz izlaganja gospodina ministra, a i iz izlaganja predstavnika Ministarstva poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva i Ministarstva finansija na Odboru za poljoprivredu razumeli da će i ova stavka biti redukovana za 650 miliona dinara. Molim vas da razumemo o čemu se ovde radi, jer nema gospodina Dinkića. Temperatura sveže pomuženog mleka odgovara telesnoj temperaturi goveda od 38 stepeni. U ovim periodima, za samo pola sata moguće je da dođe do kišeljenja, upropašćivanja svih količina mleka koje se na taj način saberu. Za to služe ovi tehnički aparati, koji na jedan efikasan i krajnje jednostavan način stabilizuju temperaturu mleka da se može dalje sa njim, u komercijalnom smislu, manipulisati. Podsećam vas da je "Imlekovim" pravilnikom predviđena tolerisana temperatura od 4 do 8 stepeni. Takođe vas podsećam da na svim mlečnim proizvodima, kod uslova čuvanja, jeste propisana temperatura od 4 do 8 stepeni. Šta je ovde bila osnovna ideja? Ideja je bila da se pomogne seljacima da kupe ovakve uređaje i da do najveće moguće mere snize rizik od upropašćivanja količina mleka koje se saberu u toku jednog dana. Sa žaljenjem moram da konstatujem da će i kod ovog rebalansa budžeta, koji je u plusu za 32 milijarde, praktično poljoprivreda biti redukovana za jednu milijardu, pri čemu ova pozicija, odnosno podlinija za oko 650 miliona dinara. To nije dobro. Sinoć sam telefonirao jednoj porodici iz Kalinovića, to je opština Gornji Milanovac, poznata i znamenita porodica Povrenović, da mogu da provere oni o čemu govorim ovde. Dakle, ljudi u nedostatku ovih uređaja, sveže pomuženo mleko nekontrolisano hlade u zamrzivačima i na taj način rizikuju duplo. Ako smo stvarno hteli da pomognemo seljacima, onda je ovo bio odličan način i čestitam onima koji su ovo smislili. Ali, naravno, nije mi drago zbog toga što se dve godine zaredom praktično ova pozicija gasi. Rekao je gospodin Dinkić da, s obzirom da projekat nije ni započeo, ništa se od toga neće ni pokvariti, ima sada ovih 150 miliona, pa se nadam da će makar to biti realizovano. Postoji preko 50 firmi u Srbiji koje imaju licenciranu proizvodnju u ovoj oblasti, kao što je firma "Rapid" u Gornjem Milanovcu, i mnoge privatne firme, postoji uvozna ponuda i bilo bi dobro da makar, evo svi smo ovde, kod usvajanja budžeta za 2006. godinu kažemo - usvajamo ovu podliniju na ovom razdelu i hoćemo da garantujemo da će seljaci dobiti priliku da pod povoljnim uslovima dobiju lakto frizeve. Objašnjenje koje je bilo prošle godine da Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva ne može ovo da uradi zbog toga što su mlekare privatizovane, pa se na taj način pomaže privatnim mlekarima, nisu nikakva argumentacija. Mi treba da pomognemo seljake. Kome će oni da prodaju mleko, to je stvar njihove procene. Ona zavisi od toga ko kako plaća, kakva je dinamika isplate, kako je organizovana distributivna mreža itd. Šta je ovome alternativa? Znam da neke ljude to ovde ne zanima, ali imam pred sobom sliku nekoliko stotina hiljada ljudi u Srbiji koji žive od toga, jedna krava je u svako doba mogla svojim prihodom da izdržava jednu četvoročlanu porodicu. Naša je obaveza da stvorimo ambijent i uslove da ljudi, koji imaju 70-80 godina i još uvek imaju snage i smelosti da se bave mlekarskom proizvodnjom, od nadležnog ministarstva dobiju ono što je ovde bilo propisano. Po meni se, na potpuno neopravdan način, vraća u rikverc i deli u neke druge razdele iz razloga koje razumem, ali ne opravdavam. Zato molim, proći će samo dva ili tri meseca od usvajanja, odnosno projekcije budžeta za 2006. godinu, da ovo imamo u vidu i da tri puta zaredom ne napravimo istu grešku. Što se tiče privatnih mlekara, ponoviću svoj stav sa Odbora za poljoprivredu, nije bio moj politički ideal da bude sve privatno u Srbiji, ali je to faktičko stanje u Srbiji. Mi na ovaj način ne pomažemo privatne mlekare, odnosno vlasnike privatnih mlekara. Mi pomažemo direktne proizvođače mleka. Nadam se da to razumemo. Veoma je važno, osim toga, kada bi se ovih 800 miliona upotrebilo da se uposli tridesetak malih i srednjih preduzeća koja se bave proizvodnjom lakto frizeva, mi bismo na višestruk način ova sredstva dobili u budžetu već naredne godine; dobili bismo na svaki dinar najmanje 40 para u budžet za narednu godinu, onaj ko razume o čemu ovde govorim. Dva puta je gospodin Dinkić spomenuo Čačak, kao pozitivan primer u smislu iskorišćenja pozicija koje su već bile u budžetu. To je, naravno, lepo. Lepo je živeti u takvom gradu koji je hvaljen od ministra finansija. Samo želim da kažem da je Čačak odranije bio grad koji je imao, recimo, 1980. godine tri hiljade kooperanata i privatnika, udruženih u Zanatsku zadrugu "Univerzal". Nije nikakvo demokratsko čudo stvorilo ta preduzeća, već od 1990. godine imamo privatne firme koje upošljavaju po 500 ljudi. To je bio grad koji je prvi u Evropi povezao osam škola na internet 1995. godine. Nasledio je odličnu administraciju, za razliku od nekih drugih, koja nije bila partijska, već profesionalna i da je to grad koji ima perspektivu, koji ima danas jedan manje-više staložen i tolerantan politički život i da će, naravno, i u narednom periodu sve učiniti da ona sredstva koja mu pripadaju iz budžeta Republike Srbije iskoristi na način koji je najbolji za Čačak i Čačane. Takođe, želim da kažem da je to grad koji raspolaže sa budžetom od 17 miliona evra za ovu godinu i da je već radio tri rebalansa na plus u ovoj godini, što, naravno, govori o tome da tamo postoji živa privredna aktivnost, što sam bio dužan da kažem, zato što bi neko mogao steći utisak da je taj grad neko čarobnim štapićem od juče pretvorio u ovo što on danas jeste. Nažalost, ona druga velika privreda, i s tim se sa gospodinom ministrom ne slažem, daleko je ispod onoga što je bila ili što može da bude. Čačanska "Sloboda" danas ima zaposlenih onoliko koliko su nekada u toj firmi brojali zaposleni u menzi, portiri i higijeničarke. To je manje od hiljadu, a nekada ih je bilo osam hiljada. Ali, to je tema za neku drugu priliku, kada gospodin Bubalo bude ovde podnosio svoj ekspoze. Dakle, bio sam dužan da to ovde kažem. Molim kolege, pisali smo nekoliko amandmana, gospodin Jovan Todorović, naš ovlašćeni predstavnik napisao je pet amandmana, a jednom ću se posebno uključiti kada dođe vreme. Želim da kažem, na ovu prvu temu, važno je da razumemo o čemu se ovde radi. Sa žaljenjem konstatujem da se to dogodilo na ovoj poziciji koja se odnosi na ovih 650 miliona, koji će ponovo pravično biti skinuti sa pozicije i dati nekom drugom. Deklarativno zalaganje za poljoprivredu je štetno po poljoprivredu i državu. Treba da ministar, i jedan i drugi, i poljoprivrede i finansija, ispoštuju ono što kažu seljacima na početku budžetske godine. To očekujem. Zahvaljujem.
Hvala vam, gospodine Baraliću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vlahović, a neka se pripremi narodni poslanik Suzana Grubješić. Istovremeno vas obaveštavam, po članu 85. stav 5. danas ćemo raditi i posle 18,00 časova ako ne završimo, dakle dok završimo načelnu raspravu koju smo počeli o ova dva zakona. Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Vlahoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovani članovi Ministarstva finansija, što se tiče DS mi bismo bili veoma zadovoljni ukoliko bismo imali još najmanje dva ili tri sata, pa ako treba i noćas da radimo, ne bismo li argumentima pokušali da pokažemo da se danas u Srbiji vodi jedna izuzetno loša ekonomska politika, koja će već na srednji rok dati veoma negativne rezultate i koja će na kraju imati veoma teško ispravive posledice po privredu Srbije. Pre nego što krenem sa elaboriranjem i iznošenjem argumentacije u prilog tvrdnji da će Srbija vrlo uskoro iz perioda stagflacije preći u period stanflacije, najpre bih želeo da se pozabavim komentarom računovodstvene akrobatike koja je novi sistem i novi način vođenja budžeta u skladu sa promenjenim Zakonom o budžetskom sistemu, a on je omogućio da se neretko nekada odgovarajuće pozicije budžeta i populistički upotrebljavaju ili zloupotrebljavaju, zovite to kako god hoćete. Danas smo čuli da će Srbija prvi put imati suficit u iznosu više od 30 milijardi dinara, zbog toga što se ispod takozvane crte nalaze svi javni rashodi koji se odnose na vraćanje dugova, kako domaćih tako i inostranih, a što je bila uobičajena stvar u budžetiranju u prethodnom periodu i da to bude tretirano kao redovan budžetski rashod. Takođe, čuli smo da su rebalansom budžeta planirani prihodi povećani sa 396 na 433 milijarde dinara, a što je za 9,3% više, a da su rashodi smanjeni sa 416,6 na 400,8 milijardi dinara ili za 3,9%. Na prvi pogled ovo je veoma radikalno smanjenje i radikalno prilagođavanje javne potrošnje. Međutim, ako uporedite Zakon o budžetskom sistemu koji je u prethodnom periodu važio i izmene zakona o budžetskom sistemu, onda ćete vrlo jasno videti da se ovde ne radi o smanjenju budžetskih rashoda, nego naprotiv, da se budžetski rashodi povećavaju za čitavih 20,7% u odnosu na ono što je ostvareno u proteklom periodu. Prema tome, teza da se javna potrošnja smanjuje ne stoji. Ona se čak povećava i u realnom iznosu. Ako su budžetski rashodi povećani za 20,7% i već sam napomenuo o kojim kategorijama se radi, koje su ranije obuhvaćena kao redovni budžetski rashodi, a mislim pre svega na stavke koje se odnose na vraćanje domaćih i inostranih dugova, a ako znamo istovremeno da je targetirana ili planirana stopa inflacija za ovu godina bila 9%, a istina biće preko 13% na kraju ove godine, onda shvatate da nema realnog smanjenja budžetskih rashoda, nego istovremeno se povećavaju i u nominalnom i u realnom smislu budžetski rashodi. Istina jeste da se budžetski prihodi povećavaju znatno više zbog toga što je kao posledica uvođenja PDV deo sive ekonomije ušao u zonu legalne ekonomije, a da je najmanje to posledica ostvarenog privrednog rasta u ovoj godini, a za koju sam u prethodnom izlaganju rekao da, makar kada je u pitanju industrija i kada je u pitanju poljoprivreda, u ovoj godini već imamo fazu stagnacije. Verovatno ćemo imati i negativan rast do kraja godine, imajući u vidu sva dešavanja u vođenju ekonomske politike koja su ostvarena u proteklom periodu. Prema tome, kada se iznose podaci o budžetskom suficitu, onda bi bilo sasvim prihvatljivo i bilo bi sasvim metodološki ispravno ukoliko bi se nova računica ili novi sistem koji definiše Zakon o budžetskom sistemu reklasifikovao i uporedio sa starim načinom budžetiranja, kako je ranije definisao Zakon o budžetskom sistemu. Tada biste došli do potpuno drugačijih cifara, a kao što sam već rekao, realno i nominalno povećanje budžetskih rashoda, zajedno sa realnim i nominalnim povećanjem budžetskih prihoda, uz istovremeno daleko manji budžetski suficit od onoga koji se ovde prikazuje u iznosu od preko 30 milijardi dinara. U svom obraćanju javnosti, a i nama ovde, gospodin ministar finansija je naveo bezbroj razloga zbog čega je u ovom trenutku značajnije imati budžetski suficit nego budžetski deficit. Međutim, tri su ključna. Prvi razlog se odnosi na činjenicu da država Srbija, iako ne pripada kategoriji zemalja sa visokim zaduženjem, a s obzirom da je nivou zaduženja daleko ispod ukupnog društvenog bruto proizvoda, a misli se na inostrano zaduženje, da je neophodno suficitom obezbediti potrebna sredstva za vraćanje dugova prema inostranim kreditorima. Već sam maločas rekao da to rezervisanje sredstava u 2005. godini za 2006. godinu može biti tumačeno na dva načina. Način broj jedan jeste da postoji jasno dirigovano rezervisanje koje dolazi od strane supervizora onoga što se dešava u javnim finansijama, a to je MMF. Upravo zbog toga što se ne veruje da će u 2005. godini, odnosno 2006. godini budžet biti u situaciji da otplaćuje kredite i da rezervacijom viška sredstava u 2005. godini faktički se obezbeđuje vraćanje dugova u 2006. godini. To je zaista tako. Ne postoji zaista nijedan drugi razlog, ukoliko verujete da činite snažne strategijske iskorake u pravcu strukturnog prilagođavanja privrede, u pravcu podizanja nivoa konkurentnosti privrede, da nećete ponoviti jednako dobre privredne rezultate kao što ste imali u prethodnom periodu, a samim tim biti u situaciji da plaćate svoje budžetske rashode, uključujući i ove koji se po novoj metodologiji nalaze ispod crte, a to je vraćanje inostranih i domaćih i unutrašnjih dugova. Drugi razlog zbog čega ministar finansija kaže da je neophodno da u ovom trenutku imamo budžetski suficit, a to je dalje smanjenje spoljnotrgovinskog debalansa. Prvo želim da kažem da rezultati koji su ostvareni u prvih pet meseci, a koji se odnose na povećanje uvoza i smanjenje izvoza, jednakim argumentima mogu da budu tumačeni kao što se neretko tumači nagli skok uvoza u poslednjem kvartalu 2004. godine. Kao što je poznato, ostvareni nivo spoljnotrgovinskog deficita u 2004. godini ni na koji način nije odražavao realno stanje, nego je to u stvari bio odgovor privrede na planirano uvođenje PDV i faktički njihovo normalno racionalno poslovno ponašanje, jer su želeli da plate manje u situaciji kada mogu da plate manje. To znači proizvodnja dela roba i za zalihe, jer im je to bilo jevtinije, nego da uđu u sistem PDV od nove godine i da plaćaju taj novoustaljeni poreski instrument, odnosno da se ponašaju u skladu sa novouvedenim poreskim instrumentom. Ako je to bilo objašnjenje za visoki spoljnotrgovinski deficit u poslednjem kvartalu, taj isti argument se može koristiti u prvom kvartalu ove godine, pa bogami i gotovo svih pet meseci ove godine, a to je da je najveći deo uvoza za prvih nekoliko meseci u 2005. godini upravo obavljen u prethodnoj godini i da stoga nema mesta optimističkim projekcijama, gde ćemo mi do kraja godine imati spoljnotrgovinski deficit koji će biti drastičnije manji u odnosu na ono što smo ostvarili prošle godine. Radije bih voleo da vidim trendove, tendencije koje će se pojaviti u drugoj polovini ove godine, jer tek onda možemo videti na koji način je postignut veći stepen konkurentnosti privrede. Ali,konkurentnost privrede, što znači njena sposobnost da više izvozi nego što uvozi, a što znači kad smo mi u pitanju makar sposobnost da smanjuje taj spoljnotrgovinski deficit, mora da bude posledica strukturnih promena. Ako mi navedete jednu strukturnu promenu koja se desila u proteklih sedam ili osam meseci ili proteklih godinu i po dana, onda bih mogao da vam poverujem da kao posledica realizovanih strukturnih promena... (Poslanici dobacuju iz sale.) Molio bih gospodu poslanike da mi ne dobacuju. Ako imaju šta da kažu neka izađu za ovu govornicu, sa zadovoljstvom ću sa njima polemisati. Dakle, ako je to posledica realnih promena, podizanje konkurentnosti i samim tim podizanje izvoza, recite mi šta je to urađeno u proteklih godinu i po dana. Da li je danas bilo koje javno preduzeće bitno konkurentnije nego što je bilo pre godinu dana? Imamo situaciju u JAT-u, gde čak unutar vladajuće koalicije ne zna se ni ko pije ni ko plaća. S jedne strane ministar optužuje upravni odbor da sprečava izdvajanje pojedinih sporednih delova. Predsednik upravnog odbora, to sam tek skoro saznao, to je gospodin poslanik u našem parlamentu, pa optužuje ministra da ne zna šta radi. Zaista mi nije jasno ko tu diktira proces restrukturiranja, ko sprovodi čije odluke, da li Vlada odgovara upravnom odboru JAT-a ili upravni odbor odgovara Vladi, da li možda JAT nije šef Vlade ili je pak obrnuto, i ko predstavlja uopšte državni kapital i na koji način su predstavnici državnog kapitala bili delegirani? Dakle, imamo situaciju gde je JAT daleko, daleko manje konkurentniji nego što je bio pre godinu i po dana. Hajde da vidimo kakva je situacija u NIS-u. Meni je bilo zapanjujuće da jedna platforma ekonomske liberalizacije, koja je u svim zemljama u tranziciji dala svoje rezultate, ne odmah, ne na kratak rok, ali na srednji rok da se od te platforme liberalizacije, koja je bila glavno obeležje ključnog kreatora ekonomske politike u bivšoj Vladi SRJ nakon petooktobarskih promena odjednom sada stvari menjaju i preokreću i izrođuju se u vlastitu suprotnost. Tipičan primer je NIS. Ne poštuju se i ne konstatuju se realna ekonomska kretanja u svetu, ne konstatuje se promena cena energenata, ključnih strateških energenata i zarad kakvog-takvog privida u ekonomskoj stabilnosti, kao u stara dobra vremena, kojih se mnogi sećaju, pogotovu oni koji se danas nalaze u koaliciji na vlasti, kao u stara dobra vremena dolazi do ekonomske devastacije javnih preduzeća. Zar nismo pre nekoliko dana pročitali da je direktor NIS rekao da NIS dnevno gubi milione dolara zbog toga što se ne konstatuje ekonomska realnost. Realnost jeste da ne možete držati cenu nafte i naftnih derivata ispod svetskog nivoa, sem ukoliko iza toga nemate jako budžetsko pokriće, a to znači da subvencijama direktno dotirate državnu ekonomiju, da ne bi dolazilo do smanjenja sredstava i ulaska u zonu gibitka. Naprotiv, ekonomska politika u nedostatku drugih mehanizama bazira se i na čvrstoj, rigidnoj kontroli cena, koja ponekad slepo ne poštuje promenu svetskih cena energenata. Imali smo prilike da čujemo kako potpredsednik tekuće Vlade kaže - ukoliko upravni odbor bude zahtevao promenu cena, biće svi smenjeni. Vrlo simpatičan način za vođenje ekonomske politike. Ne znam na kom fakultetu se to uči. Onaj fakultet koji sam ja pohađao nije podrazumevao pretnje i ucene kada su u pitanju nivoi cena, nego je podrazumevao sučeljavanje ponude i tražnje, a ti državo ako si bogata, ako hoćeš da besplatno deliš benzin, deli besplatno, ali pokrivaj te gubitke. Koliko vidimo u ovom budžetu nema projektovanih stavki za pokriće tih gubitaka. Slična situacija je i u EPS-u. Čak imamo situaciju da unutar Vlade postoji neslaganje gde ministar energetike sa jedne strane insistira da dođe do povećanja cene da bi se pokrili ekonomski troškovi, a s druge strane dolazi do zatezanja, do zabrane povećanja cena. Moram da kažem i to pre svega sada se obraćam javnosti. Ne treba javnost da bude radosna zbog toga što je povećanje cena delimično smanjeno i odloženo u jednom vremenskom periodu, jer to će sve nas poreske obveznike koštati mnogo više kasnije kada budemo morali da uđemo u obnovu devastiranih sredstava u javnim preduzećima. Mi smo tu školu imali tokom 2001. i 2002. godine. Ogroman novac je investiran upravo zbog ekonomskih neracionalnosti i zbog veoma niskih, ekonomski besmislenih, cena energenata koje su bile u našoj zemlji tokom 90-ih godina. Umesto toga neophodno je brzo restrukturiranje tih javnih preduzeća. Tu ne vidimo pomak. Maločas sam rekao da 5% ukupnog posla na restrukturiranju čini odvajanje sporednih delatnosti. Na kraju krajeva, šta je smetalo da se sporedne delatnosti odvoje još početkom prošle godine, makar kada je elektroprivreda u pitanju, postojao je kompletan pripremljeni program, ali ne, zaustavljeno je da bi se ponovo naručila studija koja je rekla - mora doći do odvajanja sporednih delatnosti. Tu 95% jeste onaj nepopularni, politički nepopularni, ali našoj zemlji neophodan posao koji se odnosi na smanjenje veličine. Mi to moramo da prepoznamo. Ono što je ministar Dinkić rekao tokom svog izlaganja, samo da je drugačije sortirao, sam bi video gde su greške u ekonomskoj politici ove vlade. Kada je rekao - ne treba više da budu subvencije, potpuno se slažem sa njim, ali umesto da smanjuje subvencije, treba da poveća direktna socijalna davanja tamo gde su ona potrebna. Mi ćemo imati situaciju da će taj deo subvencija morati otići za popravljanje poslovnih performansi onih javnih preduzeća koja su u međuvremenu poslovala sa neekonomskim cenama. Za ovom govornicom su pomenute i banke. Pomenuto je da je privatizacija banaka veoma uspešna u ovoj godini. Nemam šta da dodam. Zaista, privatizacija banaka u ovoj godini je odradila svoj posao sveukupne privatizacije, sve ono što je izostalo u realnom sektoru dešava se u ovoj godini. Međutim, postavlja se pitanje, a šta je to sprečavalo banke i bankarski sistem da uđe mnogo ranije u proces privatizacije, šta je to sprečavalo Novosadsku banku, Kontinental banku, Nišku banku, ako hoćete druge banke koje su u postupku privatizacije, kao što je Panonska banka, Vojvođanska banka, u periodu kada je ministar finansija bio guverner centralne banke, u periodu kada je taj posao na drugačiji način, preko Agencije za sanaciju banaka, vodila centralna banka. Mislim da se neopravdano dugo čekalo sa početkom privatizacije bankarskog sektora i, kao što sam pre dve godine govorio, i pre tri kada sam bio u Vladi, da nije restrukturiranje bankarskog sektora samo gašenje velikih državnih banaka, pri čemu odmah da se razumemo, da me ne bi neko drugačije protumačio, apsolutno sam stajao iza tog postupka gašenja velikih državnih banaka, jer nije bilo šansi da se one obnove i da se restrukturiraju, to bi koštalo mnogo više, nego je pravo restrukturiranje bankarskog sektora ulazak drugih banaka i početak privatizacije zdravih banaka. Kao posledicu neulaska velikih drugih banaka, dakle, sem onih koje su bile limitirane odnosno njihov broj je bio limitiran izdavanjem grinfild licenci, mi smo imali situaciju da nam je konkurencija u bankarskom sektoru bila na izuzetno niskom nivou. Sa druge strane, rečeno je ovde da se paralelno vodi čvrsta kreditno-monetarna politika, da se vodi rigidna fiskalna politika i sa budžetskim suficitom, zaključite i sami, rigidna budžetska politika. Šta je to posledica rigidne kreditno-monetarne politike koja u ovom trenutku ne može da bude rigidnija. Dakle, da bi se sprečio taj bauk inflacije, koji je možda i previše bio naduvan u prethodnom periodu, odnosno to inflatorno očekivanje, a posledica je da je guverner realizacijom mera kreditno-monetarne politike podigao iznos stope obavezne rezerve sa 21, pa prethodno je bilo smanjeno na 20%, ako se ne varam na 24%. Još uvek imamo izuzetno visoku stopu rezerve kod nove devizne štednje, koja iznosi 47% od onoga što se prikupi. Ako povlačite devizna sredstva, ako povlačite finansijska sredstva iz opticaja, vi smanjujete kreditni potencijal za srpsku privredu, ako smanjujete kreditni potencijal, vi smanjujete ponudu, ako smanjujete ponudu, dakle, uz istovetnu tražnju, možda čak i višu, vi podižete nivo kamatnih stopa i realna posledica povećanja obima rezervi, odnosno rezervisanja kod Centralne banke biće povećanje kamatnih stopa. Ta priča da budžet svojim izlaskom na kratkoročno-finansijsko tržište može da obori kamatne stope, to je priča samo za one koji nemaju velikog znanja kada su u pitanju javne finansije. Naprotiv, prave mere za obaranje kamatnih stopa nalaze se u rukama guvernera Centralne banke i iznenadićete se, nalaze se u rukama onih koji vode sektorsku politiku. Zato smo mi iz DS danas ovde tražili druge ministre, dakle, da pitamo ministra obrazovanja zašto ne obavlja racionalizaciju obrazovnog sistema. Znam da je ministar finansija primoran da smanjuje iznos davanja sektoru obrazovanja i pošto nema racionalizacije obrazovnog sistema, pošto još uvek imamo čitav niz osnovnih škola koje pohađa samo jedan učenik, koji za sobom zahteva ogromnu infrastrukturu i ogromne troškove, umesto da se obavi racionalizacija od osnovnog školstva, pa do srednjih škola, dolazi do smanjenja ukupnog davanja sektoru obrazovanja i time nema podsticaja za realizaciju jedne efikasnije, stimulativnije razvojne politike, ako hoćete, i u sektoru obrazovanja. Šta se dešava u sektoru zdravstva? Može li neko da kaže koja je dinamika racionalizacije sektora zdravstva? To mi ne vidimo. Na kraju krajeva, postavljam pitanje, ne i na kraju mog izlaganja, ali u ovom delu, postavljam pitanje, ako imamo budžetski suficit i ako je on preko 30 milijardi, ako povrh svega toga imamo 27 milijardi prihoda od privatizacije, zašto smo pre nekoliko nedelja izglasali Zakon o koncesiji za autoput od Subotice ili od Horgoša, Palića do Požege, i to dajući već postojeće deonice na eksploataciju bez jasno vidljivog trenutka kada će početi izgradnja te putne deonice. Umesto da smo, kao što najveći broj zemalja centralne Evrope to danas radi, uključujući i Hrvatsku, i Bugarsku i Rumuniju, ušli u kreditni aranžman i to iskoristili, dakle, ovaj budžetski deficit za onaj takozvani osnovni novac koji se kasnije uvećava kreditima drugih međunarodnih finansijskih institucija za izgradnju tih deonica. Verujte mi, nisam siguran da će posao oko izgradnje tog autoputa od Horgoša do Požege biti slavno završen. Ministar je ovde pomenuo 1881. godinu, proglašenje kraljevstva i suficit ili deficit u to vreme, u vreme kralja Milana. Bojim se da i ta deonica od Horgoša do Požege ne završi kao onaj čuveni plan i koncesija Luja Bartua, izgradnja prve pruge od Beograda do Niša. Ko je učio i čitao ekonomsku istoriju, zna vrlo dobro kako smo zalagali monopol, sve monopole koje je država u tom trenutku imala da bi napravila tu investiciju. Zašto se ne iskoristi budžetski suficit za finansiranje investicija? Danas, naša zemlja kada se saberu sve investicije, privatne i javne, govorim o investicijama, ima nivo investicija od 16% od ukupnog bruto društvenog proizvoda. Mi moramo da dođemo do 22% investicija bruto društvenog proizvoda, odnosno od bruto društvenog proizvoda do 2010. godine, kao što moramo svake godine da obnavljamo rast po 4% ili 5% da bismo 2010.mogli da kažemo, pod uslovom da nema velikog kolebanja dolara, da će bruto društveni proizvod po glavi stanovnika iznosi 4,5 hiljade dolara. Znači, jednom rečju, kada pogledate način na koji se vodi ekonomska politika, moram da kažem da je on kratkovid, kratkoročan, da je usmeren na trenutnu makro-finansijsku ravnotežu, makro-ekonomsku ravnotežu, da se to vidi spolja i zbog toga se insistira na vraćanju dugova i na korišćenje budžetskog suficita za vraćanje dugova, umesto da, kao što se svuda radi u svetu, koristi budžetski deficit kao instrument vođenja ekonomske politike. Istovremeno, imamo rigidnu fiskalnu politiku, zajedno sa monetarnom, sa budžetskom, usmerene na smanjenje potrošnje. Pre nekoliko dana smo, dame i gospodo poslanici, u ovom domu raspravljali o drugim zakonima. Pre nekoliko dana sam govorio da upravo taj zakon koji ćemo usvojiti, a govorio sam o Zakonu o osiguranju, podstiče rast lične potrošnje, jer umesto akcija, podelićete novac zaposlenima, bivšim zaposlenima. Gde će taj novac da ode? Sigurno ne za kupovinu akcija, sigurno u ličnu potrošnju. Ne možete nekonzistentno voditi javne finansije, ali isto tako ne možete voditi javne finansije tako što ćete, kao što reče moj cenjeni kolega koji je govorio pre prepodnevne pauze, imati 3.000 evra u džepu i reći, imam suficit, a istovremeno dugujem 1.500 penzionerima, dugujem 500 državi, dugujem 500 farmaceutskoj industriji, dugujem 600 putarima itd. Ako imate suficit, onda je najbolji ekonomski način, ako hoćete da podstaknete ekonomsku aktivnost da vratite dugove onim preduzećima koja, zbog toga što imaju veliki nivo potraživanja od strane budžeta, od fondova, od strane javnih preduzeća, upravo zbog toga se nalaze u ogromnoj krizi likvidnosti. Da vam kažem, restrukturiranje javnih preduzeća i smanjenje javne potrošnje jeste dugoročni posao, jer on ne može da se obavi za tri ili šest meseci. U tom dugoročnom poslu se uvek nešto zbog nečega mora žrtvovati. Neke zemlje u tranziciji su zbog rasta žrtvovale inflaciju. Znate vrlo dobro da je Slovenija imala dugi niz godina inflaciju 12, 11, 10, 9%, sve dok rast nije postignut na onom nivou koji je obezbeđivao nivo konkurentne ekonomije. Neke zemlje su obrnuto žrtvovale rast, zato što su želele da imaju u trenutku markoekonomsku ravnotežu i tu postoje razne ekonomske debate šta je bolje, da li ići sa manjom inflacijom ili ići sa većom programiranom inflacijom. Verujte mi, ne znam ni jednu zemlju koja je istovremeno imala i inflaciju, i budžetski suficit, i pad aktivnosti, i upravo zbog te kratkoročne i kratkovide politike ova zemlja će imati problema na kraju godine. Nije vođenje budžeta prosto statičko sabiranje prihoda i rashoda, odnosno oduzimanje rashoda od prihoda, pa da budemo srećni i zadovoljni i trljamo ruke. Jeste da mnoge budžetske pozicije nismo izvršili, ali ko te pita, trljamo ruke, jer smo ostvarili neku pozitivu. To mora da bude deo dugoročnog plana, a ključna stvar po kojoj treba da merimo našu privredu ubuduće jeste stepen konkurentnosti. Interesantno je da za ovom govornicom jedini pokazatelj koji nije pomenut to je stepen konkurentnosti, ali reći ću vam zašto. Zato što se nalazimo tamo gde smo bili pre dve godine, na 85. mestu od 105 zemalja. To je stepen konkurentnosti i način vođenja koji je ustanovio čuveni profesor Majkl Porter u svojim izveštajima, i mi smo 2003. godine imali tu poziciju, a 2005. takođe imamo tu poziciju. Da bismo digli nivo konkurentnosti nije potrebno obezbediti suficit, nego treba odraditi onaj najteži deo posla, treba biti hrabar i reći da preduzeća koja su gubitaši ne mogu više da postoje na ekonomskoj karti Srbije, da moraju da prođu kroz stečaj da bismo ozdravili ekonomiju, da bismo pomogli zdravom delu ekonomije. Obrnuto, sve ove mere jednako će pogađati i lošu i dobru ekonomiju, a to nije put ekonomske tranzicije. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić, neka se pripremi narodni poslanik prof. dr Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ekspozea ministra finansija od dva sata i nešto i posle ove, rekla bih, replike, odnosno mini ekspozea bivšeg ministra, stvarno neću oduzimati toliko vremena, neću se baviti opštom ekonomskom politikom, nego današnjom temom, a to je rebalans budžeta za 2005. godinu. Kada smo raspravljali o budžetu za 2005. godinu, govorili smo o Memorandumu o budžetu o ekonomskoj i fiskalnoj politici za ovu godinu, sa projekcijama za 2006. i 2007. godinu i time je u stvari određen pravac kojim bi Srbija trebalo da se kreće na ekonomskom planu u narednim godinama. Ekonomska politika za 2005. godinu bazira se na pet tačaka, a to su nastavak restriktivne monetarne politike, čvrsto budžetsko ograničenje u fiskalnoj politici, politika plata u javnom sektoru, restrukturiranjeprivrede i ubrzana privatizacija. Svi podaci za ovih prvih šest meseci ove godine govore da se po svih pet tačaka zacrtane ekonomske politike ostvaruju pozitivni rezultati. Tu se, pre svega, misli na ubrzanu privatizaciju jer su prihodi od privatizacije za ovu godinu pet i po puta veći u odnosu na isti period prošle godine i iznose 27 milijardi dinara. Što se tiče politike plata ona je ograničena, rast mase plata u javnom sektoru ograničen je na 7% i Vlada se vrlo jasno i čvrsto opredelila da proboja u ovom sektoru ne može biti u ovoj godini. Planom budžeta za 2005. godinu podsetiću da su ukupni prihodi bili utvrđeni na nivou od 396 milijardi dinara, a rashodi na nivou od 416,6 milijardi dinara, te je bio utvrđen deficit od 20,5 milijardi dinara, što je tada predstavljalo 1,4% društvenog bruto proizvoda. Međutim, imajući u vidu da je od 1. januara ove godine uveden PDV i da su prihodi po osnovu PDV-a veći od onih projektovanih u budžetu za 2005. godinu, a u cilju smanjenja javne potrošnje i spoljnotrgovinskog deficita, mi danas raspravljamo o rebalansu budžeta, jer su se stekli uslovi za dodatno fiskalno prilagođavanje. Dakle, po ovom predlogu koji je Vlada Republike Srbije uputila Narodnoj skupštini na razmatranje prihodi se sa 396 koriguju na 433 milijarde, odnosno za 37 milijardi dinara su veći od planiranih, a rashodi se sa 416,6 koriguju na 401 milijardu dinara tj. smanjuju se za 15,1 milijardu. Budžetski suficit, znači razlika između prihoda i rashoda, iznosi 32 milijarde dinara i planom rebalansa predviđeno je da se ovaj iznos potroši na sledeći način: 5,5 milijardi dinara ide za osnivački kapital i sredstva za kreditiranje prioritetnih potreba, kao što su Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza, zatim subvencioniranje stambenih kredita, mikrokrediti za nezaposlene, za Garancijski fond, fond za podsticanje razvoja u Kragujevcu, Boru i Vranju i za slične programe, a 23,5 milijardi će se potrošiti na otplatu glavnica javnog duga, pri čemu je glavnica spoljnjeg duga 1,5 milijardi dinara, a ostatak je unutrašnji dug tj. isplata stare devizne štednje od 31. avgusta ove godine, isplata zajma za privredni preporod Srbije. Znači, po novoj metodologiji budžetski deficit je 32 milijarde, što je faktički 3,2 milijarde po staroj metodologiji, jer se glavnica duga više ne tretira kao rashod, isto onako kao što se ni krediti ne tretiraju kao prihod u budžetu. Nekoliko stvari je nesporno koje u stvari potvrđuju potrebu za suficitom. Ministar je naveo osam, kolega pre mene rekao da je ministar naveo bezbroj razloga, a ja ću navesti samo dva, mislim da su bitna. To je, pre svega, potreba za smanjenjem državnog duga. Pošto ne može da se utiče na privatni dug građana i preduzeća, koja se naravno zadužuju i koja će se i dalje zaduživati, jer preduzeća uzimaju kredite za razvoj, a građani uzimaju potrošačke i stambene kredite za rešavanje ili bar pokušaj rešavanja svojih egzistencijalnih potreba, da bi se održao balans mora da se smanji javni dug i da se dovede na nivo od oko 50% društvenog bruto proizvoda. Kada smo pretprošle nedelje ovde raspravljali o Predlogu zakona o javnom dugu, podsetili smo se na to kada se, kako i koliko zemlja zaduživala tokom 70-tih i 80-tih godina prošlog veka, bez jasnih pravila i ograničenja, te nam je svima jasno da ćemo i ubuduće morati da otplaćujemo i glavnicu i kamate spoljnog duga, ali bitno je da konstatujemo da Srbija spada u red srednje zaduženih zemalja i da joj ne preti nikakva dužnička kriza, odnosno da je sposobna da uredno servisira spoljni dug prema utvrđenoj dinamici svake godine do 2010. godine. Drugi razlog za suficit jeste smanjenje spoljnotrgovinskog deficita. Podaci za prvih pet meseci su ohrabrujući, o tome je ministar više govorio, a ja ću samo reći da je izvoz veći za 52%, da je uvoz smanjen za 3,9% i da je za 27% manji deficit, koji je lane dostigao rekordnih 7,4 milijarde dolara. Ove godine je znatno veća pokrivenost uvoza izvozom. Stručnjaci se slažu da je ova situacija posledica sprovedenih reformi i ubrzane privatizacije. Tamo gde je bilo i reforme i privatizacije ima i proizvodnje i izvoza. Takođe, povećanje izvoza i smanjenje uvoza je posledica uvođenja poreza na dodatu vrednost, kao i prvih efekata restrukturiranja preduzeća. Podaci takođe kazuju da su prihodi od PDV-a za prvih šest meseci ove godine za 42% veći od prihoda od poreza na promet u isto vreme prošle godine. U cilju smanjenja spoljnotrgovinskog deficita učinjene su tri bitne stvari. Podsetiću na ukidanje sankcija na izvoz šećera, zatim bilateralni sporazum sa Evropskom unijom o slobodnom izvozu tekstila koji je stupio na snagu 1. jula i na kraju dobijanje statusa najpovlašćenije nacije u trgovini sa SAD, što bi trebalo da omogući trostruko veći izvoz u SAD nego ranije. U svakom slučaju, rekla bih da za rešavanje ove spoljnotrgovinske neravnoteže ne postoje laka i spasonosna rešenja, niti neka čarobna formula, jer je ova zemlja konstantno beležila visok spoljnotrgovinski deficit i naravno da se mora primeniti čitav niz teških mera da bi se on smanjio. Privredu nije lako restrukturirati, ali se na tome ozbiljno radi tek sa dolaskom ove vlade. Ne postoji čarobna formula, ona deluje samo u toku predizbornih kampanja, kada se uvećava sve i svašta, kada se javljaju razni spasitelji i mesije, nudeći uglavnom populistička i laka rešenja koja su neprimenjiva u praksi. Rekla bih da je upravo ova vlada donela jednu od najvažnijih mera za podsticanje izvoza, a to je osnivanje Agencije za osiguranje i kreditiranje izvoznih poslova. Kao što smo prošle nedelje mogli da čujemo ovde u skupštinskoj raspravi, ova agencija će, osim osiguranja izvoznika, imati i kreditnu funkciju, koja će najvećim izvoznicima omogućiti kredite sa godišnjom kamatom od tri do četiri procenta. Vlada je nedavno omogućila i uvoz opreme u vrednosti do dva miliona evra sa samo 1% carine, što će podići tehnološki nivo naše privrede i povećati konkurentnost našeg izvoza. O tome da je suficit priprema za smanjenje poreza na plate govorićemo kada to predizborno obećanje bude ispunjeno. Sada ću ga samo pomenuti. Što se tiče stavki u budžetu koje se povećavaju, to su, najpre, transferi organizaciji obaveznog socijalnog osiguranja, pre svega, penzija, za koje se iz budžeta izdvaja dodatnih 10,5 milijardi dinara. Potom, 1,6 milijardi odlazi Nacionalnoj službi za zapošljavanje, a 2,5 milijarde penzionom fondu zemljoradnika. Tranzicioni fond se takođe povećava za 1,1 milijardu dinara, te će iznositi 6,1 milijardu, zbog ubrzanog restrukturiranja privrede i po osnovu izmirenja obaveza iz socijalnih programa. Podsetiću na to da je 30. juna bord direktora MMF-a dao pozitivnu ocenu petoj reviziji trogodišnjeg aranžmana, koji je omogućio da dobijemo još 183 miliona dolara kredita namenjenih jačanju deviznih rezervi i da trenutno devizne rezerve u NBS iznose oko pet milijardi dolara. Prilikom pozitivne ocene revizije, predstavnici MMF-a su dali pozitivnu ocenu kretanja na fiskalnom planu. Iz svega ovoga možemo da zaključimo da je politika štednje, koja je bila i zacrtana u budžetu za ovu godinu, dala rezultate i da nema alternative ukoliko se želi održivi ekonomski razvoj. Znači, suficit sam po sebi sigurno da nije cilj ni ove vlade, ni Ministarstva finansija, već je cilj stvoriti održivi ekonomski razvoj u Srbiji. Izlišno je reći da će poslanička grupa G17 plus glasati za Predlog rebalansa i za izmenu Zakona o budžetskom sistemu.
Reč ima prof. dr Zoran Mašić, a neka se pripremi narodni poslanik Mika Vlaović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih odmah na početku, kao predsednik Odbora za poljoprivredu Narodne skupštine, da kažem da ovaj rebalans budžeta, pogotovo razdeo 10 koji se odnosi na oblast poljoprivrede, na Odboru za poljoprivredu nije podržan, što znači da smo ovakav predlog i ovakvu raspodelu rebalansa budžeta odbili. Svakako, glasanje je bilo: pet za, četiri protiv i jedan uzdržan. Pre svega, glasovima poslanika SRS i SPS ovaj predlog nije izglasan. Mislim da će i poljoprivredni proizvođači, a i svi građani sa odobrenjem prihvatiti činjenicu da, pre svega, Odbor za poljoprivredu, a nadam se da ni narodni poslanici neće ovakvu projekciju rebalansa budžeta prihvatiti, jer ako ove godine, a čuli smo velike hvalospeve i čitav istorijat, koliko je u istoriji srpske države bilo pozitivnih budžetskih poslovanja, a koliko je bilo negativnih. Danas, kad govorimo o rebalansu budžeta sa suficitom, sasvim je za očekivati od građana da i oni imaju nekakve koristi, a mislim da u ovoj državi najveću korist od rebalansa budžeta bi trebalo da imaju poljoprivredni proizvođači, jer su oni u proteklih 15 godina podneli najveći teret raspada države, svih ratova i svih drugih problema koji su bili prisutni u ovoj državi. Međutim, iz ponuđenog rebalansa se može videti, ne da su Vlada i Ministarstvo finansija uvećali sredstva agrarnog budžeta, nego je blizu milijardu dinara taj agrarni budžet umanjen. Pre svega, umanjene su budžetske projekcije za unapređenje proizvodnje kvalitetnog mleka, pre svega, nabavke uređaja za prijem i rashlađivanje mleka, a pogotovu je nedopustivo da se ta pozicija po drugi put skida rebalansom. To je bilo i prošle godine. Imamo i ove godine situaciju gde su direktno oštećeni, pre svega, stočari i proizvođači mleka. Isto tako, za mene je potpuno, a nadam se i za većinu vas prisutnih, neprihvatljivo da se umanjuje pozicija za nabavku opreme za navodnjavanje, kad imamo globalne procene klimatskih faktora, gde se govori da će iz godine u godinu biti sve viša globalna temperatura i da, faktički, uzgoj poljoprivrednog bilja neće biti moguć bez sistema za navodnjavanje. Ne možemo reći da je ove godine bilo enormno mnogo kiše i da nam sad ne treba oprema za navodnjavanje, pa ćemo to umanjiti i ostaviti za neka druga vremena. Za mene, a nadam se i za većinu poslanika, obrazloženje koje je dato u razdelu 10, koje se odnosi na Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, stoji, citiraću ovo što je napisano ovde: "Sredstva za rad ovog ministarstva povećana su u odnosu na prvobitno planirana, posebno u delu koji se odnosi na subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama. Ovim sredstvima obuhvaćeni su izdaci za subvencije proizvodnje, izvoza i inputa za poljoprivredu – koja se koriste za subvencije za mleko, odnosno za premiranje proizvodnje sirovog mleka, čime se podstiče ukupna proizvodnja govedarske i ovčarske proizvodnje, što ima neposrednog uticaja na razvoj i stabilnost cele poljoprivredne proizvodnje." "Takođe, u okviru ovih sredstava opredeljuju se subvencije za industrijsko bilje, koje će se koristiti za premije za proizvodnju suncokreta, soje, uljane tikve i duvana, ali i za premiranje proizvodnje duvana u listu". Dalje: "Subvencije za proizvodnju povrća omogućiće proizvodnju povrća daleko iznad do sada ostvarenog obima ove proizvodnje. Potrebno je osavremenjavanje opreme i tehnologije proizvodnje." "U okviru sredstava za nabavku mašina i opreme, predlaže se povećanje iz razloga što se ova sredstva koriste za Registar poljoprivrednih gazdinstava, a u cilju nastavka izrade sveobuhvatnog registra (baze podataka) poljoprivrednih gazdinstava". Ako smo pažljivo pogledali Predlog rebalansa budžeta u razdelu 10, ako smo pažljivo slušali šta je danas gospodin Dinkić, obrazlažući ovaj rebalans, rekao, onda ovo obrazloženje ne može da stoji. Ono ovo neistinito prikazuje, jer mnogo više se sredstava skida sa razdela 10, nego što se za njega uvećava. Koliko sam evidentirao, spomenuta je cifra od nekih 270 miliona za upravu za veterinarstvo, najverovatnije za pospešivanje akcije obeležavanja goveda, koja je u toku, za šta su potrebna izuzetno velika sredstva. Ali, za neke druge namene i za, pre svega, povećanje poljoprivredne proizvodnje i kvaliteta, nismo čuli koja su to uvećana sredstva ovim rebalansom, kako ovde stoji. Radi podsećanja, i vašeg i javnosti, moram reći da je budžetom ove godine predviđeno za premije industrijskog bilja (suncokreta, soje, duvana, bundevskog semena) milijarda i 442 miliona. Zatim, premije za mleko - 3,1 milijarda; premije za pšenicu jedna milijarda i unapređenje kvaliteta mleka 800 miliona dinara. Svakako, spomenuo sam samo veće cifre koje su predviđene. Rebalansom budžeta ukupno se planira da u razdelu 10, u smislu subvencije proizvodnje i povećanja produktivnosti, budu sredstva u iznosu od 9.433.875.000. Mislim da je apsolutno bila prilika da rebalansom budžeta, koji je ostvario suficit, Vlada, pre svega na predlog Ministarstva finansija i Ministarstva poljoprivrede, uveća značajnije ova sredstva za subvencioniranje, jer svakako građani Republike Srbije i mi poslanici znamo da je tokom ove godine nastala velika šteta u oblasti poljoprivredne proizvodnje u nekim regionima. Sada slobodno mogu reći, maltene, na celoj teritoriji Republike Srbije. Imali smo s proleća izuzetno velike poplave u Banatu, tri opštine Banata: Žitište, Sečanj i Plandište su pretrpele katastrofalne štete. Samo na tom području 100 posto su uništeni usevi na 5.668 hektara. Dalje, na tom području uginulo je nekoliko hiljada sitne i krupne stoke. Štete od uginulih životinja su procenjene na 25.700.000 dinara. Poslednjih nedelja imali smo pojavu velikih elementarnih nepogoda, pre svega praćenih gradom, jakim vetrom, gde je ceo centralni deo Srbije - od Mačve do najjužnijih opština pretrpeo, takođe, velike štete u biljnoj proizvodnji, pre svega ratarskoj i povrtarskoj. Prema tome, ako smo imali tako nešto u ovoj godini, onda je sasvim za očekivati i od građana Republike, a pre svega poljoprivrednih proizvođača da se danas mi, kao njihovi predstavnici, založimo da se agrarni budžet i ovaj razdeo ne umanjuje, nego da se uveća, bar za milijardu-dve dinara, jer, objektivno, za tako nešto postoji mogućnost, ako je izvesno da su 3,2 milijarde budžetski suficit. Svakako, Vlada se setila da je nužno nešto učiniti u smislu amortizacije ovako predloženog rebalansa budžeta, pa smo u četvrtak, 14. jula, informisani da je Vlada donela dve uredbe, kojima donekle ulazi u subvenciju, pre svega proizvodnje hlebnog žita. Predloženo je da se, u suštini, subvencionira sa jednim dinarom jedan kilogram pšenice; znači sa 5 hiljada dinara faktički se subvencionira proizvodnja pšenice na jednom hektaru. Ako otprilike računamo da procene govore da će toliki prinos biti - od 4,5 do 5 tona, onda je to subvencija od jednog dinara, s tim da će pravo na subvenciju imati isključivo samo registrovana poljoprivredna gazdinstva i ona gazdinstva koja su prijavila da imaju zasade pšenice. Mislim da u ovoj i ovakvoj situaciji, kakva je bila prisutna tokom ove godine u oblasti poljoprivredne proizvodnje, ne bi se smela uslovljavati isplata i ovako mizernih sredstava, isključivo onima koji su registrovali svoja poljoprivredna gazdinstva, jer ova vlada i Ministarstvo poljoprivrede, pa i Ministarstvo finansija, trebalo bi da se zapitaju zašto još ni polovina poljoprivrednih gazdinstava nije registrovana, iako faktički ti koji su se registrovali ostvaruju određene koristi, da kažem - određene prioritete. Svakako se zalažem da bi trebalo sva poljoprivredna gazdinstva da budu registrovana. Međutim, nešto kod tih naših poljoprivrednih proizvođača postoji što ih demotiviše i upravo Vlada, Ministarstvo poljoprivrede, Ministarstvo finansija bi trebalo da vide šta je razlog tome i da nekim dodatnim merama učine da se registruju preostala poljoprivredna gazdinstva. A ne da se uslovljava da oni imaju isključivo pravo na nekakve subvencije. Najpogubnije je, recimo, po meni, da se uredbom kaže, na poplavljenim područjima u opštinama Banata naknada će se izvršiti samo onim poljoprivrednim gazdinstvima koja su se registrovala i daje im se rok od tri nedelje da se registruju. Oni koji se ne registruju neće imati pravo na naknadu, recimo, za uginulu stoku od ovih 25.700.000 dinara. Mislim da to nije u redu. Na kraju, to nije ustavno. Ne mogu se tim putem ograničavati nečija prava, ako im zbog elementarne štete pripada naknada. Dalje, uredbom se isto tako reguliše način određene naknade za sušenje i skladištenje pšenice u skromnom iznosu od 750 dinara po toni i naknada, po tom osnovu, ostvarivaće se tek negde od 1. novembra ili od 1. do 15. novembra treba da se podnose zahtevi. Mislim da je to velika docnja i da nije u redu da toliko ti poljoprivredni proizvođači čekaju ta sredstva koja su uredbom faktički odobrena. Pogotovo mislim da nije u redu da će naknada u iznosu od 12 hiljada dinara za zasejavanje novog roda pšenice pripasti samo onima koji su predali pšenicu i koji su registrovali svoja gazdinstva. Pogotovu nije u redu od strane Ministarstva finansija i Ministarstva poljoprivrede, a vezano je za ukupna sredstva agrarnog budžeta i u ovoj i u prošloj godini. To su sredstva za podsticaj poljoprivredne proizvodnje, pre svega kreditiranje i to dugoročni i kratkoročni krediti. Tokom prošle i ove godine poljoprivrednim proizvođačima je isplaćeno preko pet milijardi dinara. Do sada ni javnost, ni ovaj parlament, ni Odbor za poljoprivredu nisu dobili nikakve informacije kako su ta sredstva trošena, da li su namenski potrošena, a postojala je i postoji uredbom obaveza da se nakon šest meseci od dodele tih sredstava izvrši revizija i procena namenskog trošenja. Odbor za poljoprivredu je još pre tri meseca tražio od Ministarstva poljoprivrede informaciju upravo o načinu korišćenja i trošenja tih sredstava. Do današnjeg dana ta informacija nije stigla u ovaj parlament. Međutim, mi ćemo svakako istrajati na tome, jer javnost mora znati na koji način je potrošeno pet milijardi dinara narodnih para, koje je trebalo da pomognu razvoj poljoprivredne proizvodnje. Na kraju, želim da kažem, kao naučnoistraživački radnik, da su ovim rebalansom budžeta uskraćena i sredstva za naučnoistraživački rad. Mislim da nijedna ozbiljna država koja ima nekakav suficit neće ukidati od nauke i poljoprivrede, nego tim sredstvima treba to podsticati, jer samo unapređenjem naučnoistraživačkog rada i podizanjem kvaliteta i obima poljoprivredne proizvodnje ova država može ići napred. Za isto vreme, Agenciji za lekove, koja je osnovana prošle godine, za njeno osnivanje utrošeno je 100 miliona budžetskih para. Ovim rebalansom budžeta se izdvaja još dodatnih 25 miliona dinara, a pitam i ministra, pa neka to bude moje poslaničko pitanje, za koje namene se tih 25 miliona dinara odvajaju za Agenciju za lekove, ako je ona osnovana prošle godine, ako je decidno rečeno da će se dalje samofinansirati i ako znamo da za jedno laboratorijsko i kliničko ispitivanje leka za registraciju se onima koji traže taj posao naplaćuje tri do četiri hiljade evra. Prema tome, nedopustivo je da se nekima daje i da nema osnova, a nekima gde treba da se pomogne, u suštini se ne pomaže, nego se čak i odmaže. Računajući da moje kolege takođe treba da učestvuju u raspravi ovim bih završio, s tim da svakako apelujem na sve poslanike da ne prihvate ovako predloženi rebalans budžeta i da se ostvareni suficit iskoristi za određene oblasti. Svakako predlažem da najveći deo toga se iskoristi za oblast poljoprivredne proizvodnje. Hvala.
Hvala vama gospodine Mašiću. Dobro sam razumeo, da se izdvoji kao poslaničko pitanje. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Petrović, pa potom narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite, gospodine Vlaoviću.
Gospodine predsedniče, gospođe iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, neprijatno nasleđe od dve pređašnje vlade ostavi ovoj vladi nekoliko džakova vrućeg krompira da ljušti golim rukama. Ipak, iako imam dosta zamerki, mogu nešto da pohvalim. Prvi put od 1940. godine ima suficit u budžetu, a uvek je bio deficit. Nešto imam i zamerki. U izjavi ministra Dinkića da će vratiti zaostale penzije radnicima u roku od tri godine, a zemljoradnicima za pet godina, vidim da smo ponovo, čini mi se, po nekoj staroj navici, a postoji mogućnost da je bila i najbolja želja, pa da se potkrala greška, ispadoše zemljoradnici građani drugog reda. Tako male i bedne penzije od 3.000 dinara mesečno, koje kasne 22 meseca, bar se mogao naći modus da se izravnaju sa zaposlenima ili da i jedinima i drugima bude tri godine, ili da bude i jednima i drugima četiri godine, pa da se ta muka na određeni način podeli. Još nešto je ovde rečeno, a mislim da ne stoji, da su poljoprivredni proizvodi u ovoj godini poskupeli 45%. Postoji mogućnost da su prerađeni poljoprivredni proizvodi, istrgovani na pijacama, skuplji. Postoji jako dug put od njive do trpeze na kojima svi uzmu kajmak, a zemljoradnicima ostane najmanje. Samo jedan primer da navedem, sada je na kvantaškoj pijaci u Novom Sadu lubenica 15 dinara, a na pijacama je 35. Između 15 i 35 neko uzme 20 dinara. Sa tim bi trebalo da se pozabave inspekcijske službe, pijačne uprave da prodaju pijačna mesta zemljoradnicima, a ne nakupcima i švercerima. U tom slučaju bi zemljoradnici za proizvod dobijali malo više, a građani bi kupovali mnogo jevtinije. Još nešto treba ovih dana pogledati. Pored onog što je cena pšenice niska, na otkupnim mestima uzima se po 10 i 12% na nečistoću. Ako ima samo 1,5% više vlage od 13 uzimaju pet kilograma za sušenje, a pšenica sa 15% vlage ne mora da se suši, može bez sušenja da se skladišti. Od kada je uvedeno, mislim da su to od 2000. uveli, i da otkup ide sa posrednikom iz "Jugoinspekta", za to zemljoradnici kažu da je pljačka u okviru zakona. Da se onaj magacioner u selu ne bi zamerao domaćinima, pošalje se neki žutokljunac iz grada koji je završio neku školu i bude "Jugoinspekt", i onda kaže, ima ta pšenica 10% nečistoće, 1,5-2 vlage više nego što jeste i pored te niske otkupne cene još zemljoradnici imaju i tu pljačku10 do 15% što im neko uzme. Ovde je spominjano o registraciji. Registracija je uvedena verovatno zato da se zna koje se površine seju, ko obrađuje i šta seje i šta radi. Preporučio bih svim zemljoradnicima da se registruju i da ipak iskoriste onu pogodnost, koliko-toliko, koju mogu da iskoriste kao registrovani. Ako jednog dana bude oporezivanje ili nešto u okviru toga ko je registrovan, neće niko moći da bude neregistrovan. Ovih 5.000 po hektaru subvencija registrovanim poljoprivrednicima, po hektaru zasejane pšenice, otprilike je 1,5 dinar. Međutim, imalo bi svrhe kada bi mogla da se natera mlinska i pekarska industrija da da pravu cenu pšenici, a onda subvencija da bude razvojna subvencija, da je zemljoradnik iskoristi za nešto pametnije. Ovde je jedan bivši ministar držao nam predavanje iz ekonomije. Nisam ekonomista i ne razumem sve, ali čini mi se da se preporučuje da se takmiči da li je bolji ili lošiji od Dinkića i da ga možda neko uzme u vladu. Čini mi se da ono što taj ministar izjavi, da je to neka naknadna pamet, tri godine je gospodin ministrovao u Srbiji i nisu ni radnici, ni zemljoradnici, ni građani Srbije od tog ekonomskog znanja videli boljitak.
Hvala, gospodine Vlaoviću. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, potom narodni poslanik Aleksandar Vučić, pa narodni poslanik Branka Bošnjak. Izvolite, gospodine Petroviću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, DS će glasati protiv Predloga zakona o rebalansu budžeta. Glasanje o budžetu i o izmenama budžeta uvek je politički stav o tome da li je vlada sposobna na dobar način da vodi zemlju, a pogotovo o tome da li je vlada sposobna da na dobar način vodi ekonomsku politiku zemlje. DS već više od godinu dana iznosi potpuno jasne argumente da ekonomska politika Vlade Republike Srbije nije dobra i da je ova vlada, na čijem je čelu gospodin Koštunica, a u kojoj ekonomsku politiku vode Miroljub Labus i Mlađan Dinkić, dovela u pitanje i urušila mnoge izglede koje je Srbija uspela sebi da izbori 2001, 2002. i 2003. godine. Zadržao bih se samo na dva, po mom mišljenju, važna ekonomska pokazatelja. O oba je govoreno u toku današnjeg dana. Jedan je stopa rasta industrijske proizvodnje u prvih pet meseci 2005. godine, a drugi je stopa inflacije u prvih šest meseci ove godine i prognoze stope rasta inflacije do kraja 2005. godine. Industrijska proizvodnja je u 2005. godini u prvih pet meseci pala za 2,2% u odnosu na prvih pet meseci u 2004. godini. Dešava se, ali baš tačno, ono što je DS govorila od marta 2004. godine. Urušavanje procesa privatizacije, plansko ili nenamerno urušavanje Agencije za privatizaciju, potpuno zaustavljanje u prvih nekoliko meseci rada Vlade Vojislava Koštunice, a onda pokušaj revitalizacije realnog sektora, dakle, industrije, poljoprivrednih preduzeća i drugih grana privrede, nužno je dovelo do pada proizvodnje, a pre svega do pada industrijske proizvodnje u 2005. godini. Sećate se, u ovom parlamentu dosta smo polemisali u toku prošle godine kako je to došlo do porasta industrijske proizvodnje u 2004. godini od gotovo 10% u odnosu na 2003. godinu. Sada sam doživeo ovde da poslepredsednika Vlade gospodina Vojislava Koštunice, koji je to učinio pre desetak dana u Smederevu, i Mlađan Dinkić izjavi kako su u Smederevu protekla Vlada i pravosudni organi završili u 2002. i 2003. godini jednu istorijsku stvar za srpsku privredu, a to je stečaj u "Sartidu". Jedan po jedan ministri, potpredsednik Vlade, predsednik Vlade, odaju počast jednom procesu koji je uspeo da omogući da "Sartid" u narednih 12 meseci napravi 2,2 miliona tona čelika i da zaradi negde oko dve milijarde dolara. Pre svega bih javnost, pošto ljudi koji sede u ovim klupama to vrlo dobro znaju, jer im je to manje ili više posao, podsetio kako je izgledala predizborna kampanja u novembru i decembru 2003. godine. Da li se stide oni svih svojih reči koje su izgovorili o privatizaciji "Sartida" u toj predizbornoj kampanji. I potpredsednik Vlade, i predsednik Vlade i gospodin Dinkić, samo da se ne zaboravi. Ono što je vrlo važno, druga vrlo važna stvar jeste da je inflacija u prvih šest meseci ove godine 8%. Ministar finansija je ovde danas rekao da će inflacija biti na nivou inflacije u 2004. godini, dakle, 13,5%. MMF, koliko sam mogao da zaključim iz onoga što su govorili, smatra da inflacija ne može da bude niža od 16%. Ne bih voleo da se to desi, ali se bojim da inflacija može da bude i 20%. Šta to znači? Znači da Vlada nije u stanju da pronađe adekvatan plan i da vodi adekvatnu ekonomsku politiku, koja će inflaciju obuzdati. Opet da se podsetimo, samo da se ne zaboravi, u godini kada je ubijen predsednik Vlade Zoran Đinđić, u godini kada je ova zemlja 45 dana bila u vanrednom stanju, u godini kada smo kao država imali političku nestabilnost koja se ne može uporediti sa mirnodopskim uslovima, naravno, sa bilo kakvom drugom političkom nestabilnošću i dok je ministar finansija bio Božidar Đelić, inflacija je bila 7,5%. Možda, dame i gospodo, nekome nije bilo bolje od 2001. do 2003. godine. Možda je neko zaboravio kako smo živeli 2000. godine. Možda neko od građana, a možda neko i od poslanika, ali brojevi neumoljivo govore o tome kolika je bila inflacija u 2003. godini i o tome kolike su bile strane investicije u 2003. godini, u toj godini kada je ova zemlja bila uzdrmana kao nikada u svojoj posleratnoj istoriji, govorim o mirnodopskim godinama. Elem, zbog toga što ne znam kako će gospodin Dinkić u završnoj reči ovde obrazložiti svoju tvrdnju da će porast društvenog bruto proizvoda u 2005. godini biti 4,5%, o čemu je ovde takođe govoreno, kada je evidentno da u prvoj polovini godine imamo pad industrijske proizvodnje i kada ne treba biti nekakav stručnjak za poljoprivredu pa videti da ne može poljoprivredna proizvodnja dostići nivo koji je imala u vrlo dobroj i vrlo rodnoj 2004. godini, i zbog toga što će ova inflacija u 2005. godini sigurno premašiti 15%, DS glasa protiv ovog rebalansa budžeta, jer je nama potpuno jasno, kao što nam je to bilo jasno i u martu 2004. godine, da ova vlada nije sposobna da na dobar način vodi ekonomsku politiku. Želim da kažem dve stvari za koje mislim da su dobre. Mislim da to ministar finansija, iako je rekao, nije na dovoljno dobar način naglasio. Porez na dobit je u Srbiji smanjen sa 15% na 10%, a ukupan priliv od poreza na dobit je porastao za 54%. Zbog toga je bilo mesta da se napravi hrabar potez i čak da se smanji porez na dodatu vrednost, kao i porez na zarade, jer je očigledno da snižavanje stopa poreza dovodi do povećanih poreskih priliva. Očigledno je da ova vlada nije imala ni dovoljno moći, ni dovoljno hrabrosti da takav korak izvede. Druga dobra stvar jeste porast izvoza, koji je 52% u prvih pet meseci u odnosu na period od januara do maja meseca 2004. godine, ali tu se vratimo na privatizacije iz 2002, 2003. godine. O tome je ponešto ministar ovde govorio, ali nije doneo pravi zaključak. Da vidimo ko je to od prvih 10 izvoznika u Srbiji ove 2005. godine došao u Srbiju i uložio svoj kapital u vreme mandata gospodina Mlađana Dinkića, u vreme dok je potpredsednik Vlade Miroljub Labus i u vreme dok je predsednik Vlade Vojislav Koštunica. Nijedan od prvih 10 izvoznika koji danas popravljaju spoljnotrgovinski bilans Srbije nije svoj kapital uneo u Srbiju u vreme trajanja ove vlade, već za vreme Vlade Zorana Đinđića, pokojnog, i Zorana Živkovića. Ono što je na mene, želim to da kažem, ostavilo vrlo dobar utisak jeste istorijski osvrt koji je ministar finansija napravio za ovom govornicom i impresivan pregled stanja javnih finansija u našoj državi od Prvog srpskog ustanka pa do danas. Samo bih želeo da podsetim ministra finansija da je Srbija isto takvo zlatno doba imala, ako se dobro sećam, negde oko 1250. godine za vreme kralja Uroša I. Dakle, čuvenikralj Uroš I je počeo rudarsku proizvodnju u rudnicima Novo brdo i Rudnik i počeo je da kuje novac. Ne znam kako se to gospodin Mlađan Dinkić nije setio tog svetlog primera, pa da sebe uporedi sa nekim od Nemanjića, kada se već poredio sa knjazom Mihailom, kraljem Milanom i sa legendarnim i čuvenim Lazom Pačuom. Da zaključim, ovaj zakon o rebalansu budžeta nije rezultat političke volje gospodina Dinkića. Gospodine predsedniče, molio bih da mi opcigujete ovih 10 sekundi. Dakle, ovaj predlog zakona o rebalansu budžeta nije rezultat, da se ispravim, autonomne i samosvojne političke volje gospodina Dinkića, niti gospodina Labusa, niti gospodina Koštunice. Ovaj zakon o rebalansu budžeta je rezultat naređenja MMF-a, koji je posmatrajući stanje javnih finansija i stanje ekonomije u Srbiji zaključio da se Vladi Republike Srbije u ovom mandatu ne može verovati. Pošto se Vladi ne može verovati, onda se mora ostaviti na stranu nekakav novac za 2006. godinu, jer samo valjda gospod Bog zna šta će biti sa industrijskom proizvodnjom, koja je krenula u ovako strmoglav pad, i šta će biti sa inflacijom. Pošto MMF smatra da nas čeka teška 2006. godina, dobili smo ovakav predlog zakona o rebalansu budžeta. Na samom kraju, DS će glasati protiv ovog predloga zakona o rebalansu budžeta, zbog toga što je ubeđena da Vlada Republike Srbije, potpredsednik Vlade gospodin Labus i ovde konačno prisutni ministar finansija gospodin Dinkić nisu sposobni da vode srpsku ekonomiju. Hvala.
Hvala vama, gospodine Petroviću. Gospođo Čomić, imaćete na raspolaganju više od tri minuta, jer smo opcigovali ovih 10 sekundi, kako je zamoljeno. Ministar Dinkić.
Dame i gospodo, želim samo da vam saopštim jednu vest koja je danas stigla: međunarodna rejting agencija "Standard and Poors" – koja nam je prvi put u novembru odobrila kreditni rejting, dakle, Srbija ima međunarodni kreditni rejting tek od novembra prošle godine – za još jedan stepen je podigla kreditni rejting Srbije, što govori o tome šta strani investitori misle o poslovnoj klimi Srbije. Znači, od novembra do danas prošlo je nekih sedam-osam meseci i zaista ovo jeste jedna dobra vest za investitore u Srbiji. Još jedna napomena vezana za mog prethodnika, mi smo aranžman sa MMF-om obnovili 20. decembra 2000. godine. Nakon toga i otpisa Pariskog kluba od 66%, u maju 2002. godine, zaključen je trogodišnji aranžman sa MMF-om- Ovaj aranžman faktički ima šest revizija, od čega su prve dve revizije urađene za vreme rada prethodne Vlade, od juna do 2003. godine do juna 2004. godine nastaje prekid sa MMF-om. Međutim, imali smo institucionalnu krizu u tom periodu, tako da ima opravdanja zbog čega taj aranžman tada nije nastavljen. Mogu samo da kažem, kada govorimo o saradnji ove vlade sa međunarodnim finansijskim institucijama, da smo mi u junu prošle godine prošli treću reviziju aranžmana, u decembru četvrtu, u junu ove godine petu i ostala je poslednja šesta revizija u novembru, i mi ćemo završiti trogodišnji aranžman sa MMF-om. Tokom rada ove vlade ne samo da će biti okončan taj aranžman, nego dobijamo abrejdovanje rejtinga od strane svih ozbiljnih međunarodnih rejting agencija. Mislim da bi stranke koje sebe nazivaju reformskim ipak morale da budu objektivne. Ono što je loše svako treba da kritikuje. Ono što je dobro i što je urađeno za zemlju, ma u kom periodu to bilo, treba da se istakne da je dobro. Što se tiče suficita u budžetu, nije to diktat MMF-a, međutim, postavljam sledeće pitanje, zašto prethodna Vlada nije izmirila dugove prema penzionerima? Zato što je imala deficit. Kako da izmirimo ono što svi želimo? Znam da svi poslanici pitaju, neki poslanik, na primer predstavnik SPS-a je pitao zašto ove godine ne izmirimo nekoliko meseci penzija? Zato što moramo prethodno da napravimo taj suficit i da onda možemo da krenemo u izmirivanje. Upravo činjenica da će nam ostati na računu tri milijarde i 200 miliona dinara omogućava da mi 15. januara sledeće godine krenemo u izmirivanje obaveza prema penzionerima, ali ne na bazi nekog obećanja, nego na bazi nekog zakona. Ova vlada će predložiti, a pretpostavljam Skupština usvojiti, zakon o pretvaranju obaveza po osnovu penzija, zemljoradničkih i drugih, u javni dug, što će onda predstavljati obavezu Vlade. Mislim da jednostavno moramo da baratamo činjenicama. Možda se ova vlada nije preterano hvalila i ne treba da se hvali. Ima puno stvari koje u Srbiji još treba da se urade, daleko od toga da je Srbija zemlja koja može da se hvali svojim nivoom razvoja, ali ipak neke stvari se postepeno pomeraju. Meni je lično žao zašto neke pohvale čujemo iz inostranstva, a u zemlji je lepu reč jako teško čuti. Ali, mi ćemo nastaviti da radimo i ova vlada će biti upamćena, dakle, Vlada čiji je premijer Vojislav Koštunica, da je prva posle 1940. godine uspela da ostvari jedan skroman, ali ipak višak u državnoj kasi, kojim će pomoći da se isplate nagomilani dugovi iz prošlosti prema penzionerima, kao i da se realizuju infrastrukturni projekti u oblasti putne privrede i u drugim sektorima.
Hvala vam, gospodine Dinkiću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, neka se pripremi narodni poslanik Branka Bošnjak, pa narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobroje što se gospodin ministar pojavio posle duge zauzetosti nekim drugim poslom, verovatno mnogo značajnijim i važnijim nego što su Narodna skupština Republike Srbije, narodni poslanici i građani Srbije. Kao što je šef poslaničke grupe naše stranke rekao, srpski radikali neće glasati za Predlog zakona o rebalansu budžeta, iz nekoliko razloga. Naime, ono što se primećuje kroz sve medije, ono što se primećuje kao permanentna intencija Vlade Republike Srbije jeste da ubedi sve građane kako žive neuporedivo bolje nego što stvarno žive, kako im je mnogo lakše nego što im je stvarno, kako, evo samo što nije, još dan ili dva, tri meseca ili nekoliko meseci, u najgorem slučaju, pa će živeti svi kao bubrezi u loju. Ali, svakog dana im je sve bolje, pa prosto geniji rukovode time, pa jedan genije hoće da dobije Nobelovu nagradu za ekonomiju, kao što je ministar finansija, drugi genije hoće da dobije Nobelovu nagradu za mir, čuli smo sinoć, Sonja Biserko. U ovoj zemlji svi hoće da dobiju Nobelovu nagradu, samo narod nema hleba da jede i samo Srbija propada iz dana u dan. Od silnih nobelovaca građani Srbije ne videše ništa, samo vide nove probleme, samo vide ove muke, vide hiljadu nerešenih situacija sa kojima se svakodnevno suočavaju, a koje nikoga u zemlji Srbiji ne interesuju. Hvali se ministar suficitom od 32 milijarde. Prvi put imamo suficit, prvi put imamo višak novca, što znači radi naša ekonomija kao američka lokomotiva, reklo bi se. Nije baš tako, 32 milijarde je skinuto sa grbače srpske privrede, sa grbače onih koji donose novac, sa grbače onih koji prehranjuju zaposlene, sa grbače onih koji bi trebalo da otvore nova radna mesta, a danas u Srbiji imamo 986.000 nezaposlenih i neću da budem licemer da optužujem samo ovu vladu ili samo prethodnu, ili samo pre njih vladu. Svi su tome pomalo doprineli, ali niko taj problem ne rešava. Svi su tražili i govorili, rešavaćemo problem nezaposlenosti. Kako se rešava problem nezaposlenosti. Tako što suficit umesto da vratimo u proizvodnju, umesto da vratimo poljoprivrednim proizvođačima, da uradimo ono što nam je najvažnije u ovom trenutku, da pokrenemo mrtvu industrijsku proizvodnju, koja je u padu u poređenju sa prošlom godinom, a predviđa se tobože za 4,5% veći bruto društveni proizvod. Dakle, umesto da to radimo, mi idemo na servisiranje dugova. Mislio sam da su nama svi dugovi otpisani, da mi ništa nikome ne dugujemo, da se nismo ni zaduživali, da smo sve dobijali na poklon, koliko su voleli reformske i demokratske snage posle 5. oktobra, pa računam, nikada nemamo šta ni da vraćamo. Ispostavilo se, mi ceo suficit u bunar, vraćamo nešto, a ne znamo gde je to nešto svojevremeno ni potrošeno, kako i na koji način su građani Srbije to iskoristili, jesu li imali nekakve vajde od toga ili nisu, a nisu, kao što vidimo, ili je bila toliko minimalna da su samo neki u svoje džepove potrpali tu pomoć i podršku koja je stizala i da je netragom nestala. Postavlja se pitanje – zašto na drugačiji način nije predviđeno da se ta finansijska sredstva troše, zašto se i dalje pojedini državni funkcioneri, prema onome što imamo u Predlogu zakona, rasipaju novcem? Zašto, kada njihovi rezultati nisu nikakvi, kada nikada ništa nisu uradili, od predsednika Republike do predstavnika Vlade, na svim nivoima. Milioni silni se troše na prezentacije, putovanja, na razna čuda. Zašto? Eto, to je tako potrebno, a građani Srbije, vi propadajte, vi živite još teže, mučite se i nikome ništa, a mi ćemo da se rasipamo i da pravimo pancirne zavese i ne znam koja sve čuda, ne bismo li nas, mnogo važne, Luja 13, pardon Luja 14. da imitiramo i kopiramo, i njihove prve ministre inostranih poslova uspostavljene, koji su mislili da je najvažnije koliko će para državnih da potroše i koliko kočije da budu zlatne, a ne kakav će posao za svoju zemlju da obave. SRS smatra da je potreban realan i racionalan pristup rešavanja problema u Srbiji, onakav pristup kakav će, pre svega da uzme u obzir elementarne potrebe građana Srbije. Njihove muke, njihove probleme sa kojima se suočavaju svakodnevno i kako i na koji način da izađemo iz ovog ćorsokaka, u kojem nam nameću obaveze kako da potrošimo novac građana Srbije. Ako su to pare privrednika Srbije, a jesu, dajte da te pare potrošimo tako što ćemo privredu da razvijemo, tako što ćemo da ih vratimo u poljoprivredu, u industrijsku proizvodnju, u bilo šta što može da znači sutra više radnih mesta, što može da znači manje korupcije, manje nezaposlenih, dajte, ljudi da to radimo. Ne, to ne radimo, nego samo kreši svuda, na svakom nivou, hajde da plaćamo onima koji su nam naredili da to plaćamo da bismo imali njihovu političku podršku i nikome ništa. Vreme je u Srbiji za promene, vreme je da ljudi u vlasti razmišljaju onako kako to mora da bude interes građana Srbije i interes Srbije u celini. Nemamo mi ništa od toga što će neki da dobijaju Nobelove nagrade za mir i Nobelove nagrade za ekonomiju u svojim glavama, jer građani Srbije nemaju ništa i nikakve vajde od svega toga. Imaju samo mnogo više muka i mnogo više problema. Ti problemi se svakog dana uvećavaju, a o korupcionaškim aferama, o kriminalnim aferama da ne govorimo. Samo da se Srbija izleči od najtežih i najvećih korupcionaških afera, u budžetu biste imali, ne mogu tačno da kažem, ali sigurno više od 10 milijardi suficita, samo na osnovu direktnog obračuna sa najtežim i najvećim korupcionašima u našoj zemlji, sa najvećim kriminalcima, za koje svi znaju ko su, sa najvećim tzv. biznismenima, koji su mnogo pametni pa imaju milione dolara dnevno na svojim računima, zato što su pokrali državnu imovinu Srbije ili zato što to rade svakodnevno, svaki dan, i niko u Srbiji ništa zbog toga i po tom pitanju ne radi. To je naš ključni problem danas sa kojim se suočavamo i to je ključni problem koji moramo da pobedimo i da razrešimo. Zato nam je potrebna primena putinovskog recepta, nemamo mi tu vrstu odnosa da li u ovoj ili onoj zemlji, ali putinovski recept sa trojicom najvećih, Hodorkovskim, Berezovskim i Gusinskim je odličan primer. Dizali su veliku dreku, imali mnogo novca, preko svojih medija protiv, a Putin se na ovaj način oštro i žestoko obračunao sa kriminalcima i mafijašima. Šta se dogodilo? Pogledajte koliko su uvećani prihodi države. Pozove ih, to mogu da kažem i to država mora da radi ovde na zakonit način naravno, pa ih pozove za novu godinu na koktel, pa kaže - vidi ti što si zaradio u Čelziju toliko i toliko para, lepo što si zaradio, ali te pare ćeš da držiš u ruskoj banci, a ne u Barcly ili Midland banci, ili bilo kojoj drugoj. Te pare ćeš da doneseš ovde u CSK, u neki treći klub i u neki četvrti, inače nema ništa od tih para. Tako se dogodi sa četvrtim, sa petim i sa deset njih, a onda ostali dolaze i sami se pojavljuju, sami izvršavaju svoje obaveze prema državi, jer znaju da sa državom nema igre. A dok god oni znaju da u državi mogu da nađu jednog, dvojicu ili petoricu koji mogu da im završe posao, na bilo kojoj strani, na bilo koji način, država će da propada, da odumire u korupcionaškim aferama, a mi ćemo da se hvalimo velikim rezultatima, dok narod i građani Srbije budu živeli sve teže. Nama su potrebne promene, potreban nam je drugačiji odnos prema državi i prema njenim građanima, i uveren sam da građani Srbije to danas znaju, vide i osećaju. A što se tiče kreditnog rejtinga mogu da kažem da je kreditni rejting većine građana Srbije, ne nas poslanika koji imamo velike plate, ne vas ministara koji imate još veće, već građana Srbije koji imaju mnogo manje plate, njihov kreditni rejting je mnogo nizak i užasno mali. Pitajte ih gde mogu da uzmu kredit, potrošački i bilo koji, i gde mogu da uzmu automobile na lizing, oni koji nemaju velike plate i oni koji nemaju ogromna primanja danas. Prosto mora da se zna da građani Srbije žive teško i žive sve lošije iz dana u dan, ma kakva Potemkinova sela vi prepričavali i prikazivali na svojim televizijama, u svojim novinama, u svim medijima, bilo elektronskim i štampanim. Zato nam je potrebno da stvari u Srbiji menjamo odlučno, hrabro i beskompromisno, i uveren sam da će srpski radikali za to imati snage i zato očekujemo veliki i široku podršku građana Srbije.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo, važećim Zakonom o budžetu za 2005. godinu planiran je budžetski deficit od 20,5 milijardi dinara ili 1,4% bruto društvenog proizvoda. Podsećanja radi treba reći da je budžetski deficit na nivou ispod 3% uobičajen za razvijene zapadnoevropske zemlje. Danas je pred nama Vladin Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije, koji po prvi put u istoriji modernih javnih finansija predviđa budžetski suficit ili jednostavno rečeno Ministarstvo finansija planira da u kasi države Srbije na kraju 2005. godine ostane nešto para. Za period januar-juni 2005. godine budžetski prihodi Srbije iznosili su 189 milijardi i 58 miliona dinara, a rashodi 188 milijardi i 182 miliona dinara, odnosno u odnosu na prihode trošak je bio manji, te je ostvaren suficit od 876 miliona dinara. Na osnovu ovih pokazatelja jasno je da će fiskalni rezultati za 2005. godinu biti daleko bolji od planiranih. Predlog rebalansa budžeta Republike Srbije predviđa povećanja primanja budžeta u 2005. godini za 9,3% u odnosu na plan. Ovo povećanje očekuje se na osnovu sledećih pretpostavki. Kao prvo, nastavak reformi poreske administracije, uz dodatno uključivanje sive ekonomije u legalne tokove. Bolja naplata budžetskih prihoda u drugoj polovini godine, pozitivan trend naplate PDV-a, koji čini polovinu svih budžetskih prihoda. Podaci govore da je u prvih šest meseci 2005. godine po osnovu PDV-a naplaćeno za 42% više u odnosu na prošlogodišnje prihode od poreza na promet u istom periodu. Stopa poreza na dobit preduzeća smanjena je sa 14% na 10%, što predstavlja jednu od najnižih stopa u Evropi. Nominalno stopa je smanjena, ali je proširena osnovica za njegovu naplatu, što je rezultiralo ukupnim povećanjem prihoda po ovoj osnovi za 54% u odnosu na isti period u prošloj godini. Ukidanjem poreza na fond zarada, poreza na finansijske transakcije, smanjenjem poreza na dobit preduzeća sniženi su troškovi poslovanja privrede, a inicirano privlačenje stranih investicija. Vlada Republike Srbije preduzela je čitav niz mera ekonomske politike kako bi se smanjio deficit tekućeg platnog bilansa sa prošlogodišnjih 15,6% bruto društvenog proizvoda na 11% do kraja ove godine. Koje su to mere? Kao prvo, prioritetni zadatak bio je smanjiti rebalans uvoza i izvoza. U prvih šest meseci 2005. godine srpski izvoz povećan je za 52%, a uvoz smanjen za 4%. Ovim rebalansom budžeta predviđeno je oko dve milijarde dodatnih sredstava za stimulaciju izvoza. Principijelna monetarna politika dovela je do povećanja deviznih rezervi Narodne banke Srbije na 4,7 milijardi dolara. Efikasan rad poreske uprave povećao je obim naplate. Restrukturiranje privrede i privatizacije u prvoj polovini 2005. godine obezbedili su prihod od 5,3 milijarde dinara, uz prihod od privatizacije tri banke koji iznosi oko 22 milijarde dinara, ukupna primanja budžeta Republike biće oko 27 milijardi dinara. Nakon dobijanja pozitivne studije izvodljivosti znatno je poboljšana poslovna klima za međunarodne investicije. Dobijen je prvi međunarodni kreditni rejting u novembru 2004. godine i ubrzo zatim novo poboljšanje u maju ove godine, a kako smo upravo čuli danas imamojoš jedno dodatno poboljšanje kreditnog rejtinga. Započeta je reforma državne uprave i smanjena javna potrošnja. Vlada je izdvojila 1,6 milijardi dinara za mikrokredite za samozapošljavanje. Dakle, budžetski suficit za 2005. godinu planira se u iznosu od 32 milijarde i 231,2 miliona dinara, što predstavlja 2% bruto društvenog proizvoda. Ova sredstva koristi će se za otplatu dugova domaćim i stranim kreditorima i ono što je najvažnije koristiće se za razvojne projekte, stambene kredite, kreditiranje izvoza, nezaposlene. Što se tiče izmena u predloženom zakonu o budžetu u delu trošenja sredstava najveća povećanja u transferima su za obavezno socijalno osiguranje, Republičkom fondu za penziono i invalidsko osiguranje, Nacionalnoj službi za zapošljavanje i Fondu za penziono i invalidsko osiguranje poljoprivrednika. Povećani su rashodi za plate Ministarstvu unutrašnjih poslova, zaposlenim u osnovnom i srednjem obrazovanju, povećana su sredstva za poboljšanje učeničkog standarda. Odlukom Vlade Republike Srbije formira se Fond za mlade talente iz kojeg će se stipendirati najbolji studenti i postdiplomci, ali i nagrađivati srednjoškolci i studenti pobednici na nacionalnim i međunarodnim takmičenjima. Fond će svake godine stipendirati 1.000 najboljih studenata republičkih univerziteta sa po 20.000 dinara mesečno, 100 postdiplomaca u inostranstvu sa po milion 250 hiljada dinara pojedinačno, 100 stručnih praksi u zemlje EU u visini od 415 hiljada dinara. Finansijsku pomoć dobijaće mlađi od 26 godina, sa minimalnom prosečnom ocenom studiranja 8,5 i obavezom da po završetku studija najmanje pet godina rade u Republici Srbiji. Kao arhitekta i graditelj, posebno želim da pohvalim podsticajne mere za stambene kredite. Vlada će bračnim parovima do 45 godina davati sredstva u visini od 20% kredita, kao učešće, i to sa 0,1% godišnje kamate, te će prosečna kamata za stambene kredite biti 4,5%. Stanogradnja je najbolji generator novog razvojnog ciklusa, graditeljstvo, proizvodnja građevinskog materijala, transport, proizvodnja nameštaja, tekstila i, naravno, u svim tim oblastima nova radna mesta. U ime stranke G17 plus pozivam sve poslanike da, u interesu građana Srbije, u danu za glasanje podrže ovaj zakon. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, verujući da se slažemo da je upravljanje državom manje-više upravljanje budžetom, mislim da možemo izvesti vrlo jasan niz dokaza baš na teškoćama oko konkstrukcije budžeta, procene prihoda, upotrebe instrumenata budžetske politike i mera monetarne i finansijske politike, da se vidi jasno da smo društva i država koja još uvek ima samo listu problema, uglavnom nasleđenih problema, bez pravih mehanizama ili sa teškoćama stvaranih mehanizama za rešavanje tih problema, a da nemamo listu prioriteta kao država. To je verovatno neminovan trenutak, nakon samo četiri godine pravih promena i u ekonomskoj sferi, i u sferi kreacije pravne države, u sferi promena atmosfere u društvu, ustanovljavanja odgovornosti i svih onih parametara koji karakterišu države koje su u tranziciji odmakle više od nas. To je razlog zašto se kao poslanička grupa i kao stranka ne slažemo sa instrumentima koje rebalansom budžeta predlaže ministar Mlađan Dinkić, uz napomenu da ima dobrih stvari koje je ovo ministarstvo uradilo i da je manje-više jasan cilj samog ministarstva. To se videlo i iz ekspozea ministra. Manje-više, od cilja koji je potpuno jasan iz njegovog ekspozea, teško da može da odustane bilo koja druga reformska vlada, ali nisu ciljevi problem, nego instrumenti koje ministarstvo predlaže. Ako se složimo da je, ponavljam, upravljanje budžetom isto što i upravljanje državom, onda se moramo složiti da su i budžetski deficit i budžetski suficit instrumenti budžetske politike. Da imamo, kao što nemamo, nacionalni plan razvoja, da imamo dokumente napravljene na osnovu katastra činjenica koje na jasan način svima nama govore kuda ide ova zemlja i šta će biti u ovoj zemlji za dve, pet, sedam i deset godina, onda bi bilo jasno zašto smo kao stranka protiv ovakve upotrebe budžetske politike i instrumenata budžetske politike, kako su predloženi rebalansom budžeta. Samo dva pitanja i jedno podsećanje ministru. Prvo pitanje odnosi se na rebalans, na stranu (rukom pisano) 61, (kucano) 5, citiram: "Preostali iznos planiranog budžetskog suficita, po pokriću svih izdataka, u iznosu od 3.234,1 milion dinara, zajedno sa prihodima od privatizacije u iznosu od 27 miliona dinara, čine stanje na računu na kraju fiskalne godine u iznosu od 30.234,1 milion dinara i koristiće se za otplatu javnog duga". To piše u dokumentu koji je poslat poslanicima, a ministar je ovde izjavio da će biti isplate duga putarima, jun, jul, avgust, u iznosu od osam milijardi. Dakle, šta će biti, da li ovo što nam je poslato u tekstu ili ono što je ministar izjavio? (Predsedavajući: Vreme.) Isto se odnosi i na stranu 67 (rukom pisano), odnosno 11 (kucano), o isplati 12 mesečnih penzija. U dokumentu koji je nama poslat, govori se da će se preko ovog fonda u 2005. godini rebalansom obezbediti dodatna sredstva na ime transfera, a i dalje se zadržava obaveza, na osnovu zaključka Vlade, da se obezbedi isplata i polovine zaostale penzije. Dakle, da li će biti ovako kako je u dokumentu ili kako je ministar rekao - naknadnim odredbama u Zakonu o javnom dugu? Uz izvinjenje što prekoračujem vreme, pitanje ministru, a tiče se energetike. Pretpostavljam da ministar Dinkić zna da je postignuta saglasnost oko ugovora o Evropskoj energetskoj zajednici jugoistočne Evrope. Ako svest o tome postoji u Vladi, ako se zna da je Evropska komisija spremna u oktobru da sa šefovima država i vlada potpiše ugovor o Energetskoj evropskoj zajednici jugoistočne Evrope, da ratifikujemo taj ugovor u ovom parlamentu, to će u implementaciji zahtevati izuzetna sredstva. Dakle, mi bi voleli da smo u rebalansu videli sredstva koja ćemo trošiti na to da budemo jedinstveni deo energetskog tržišta Evrope, što se iz ovog rebalansa ne vidi, a što smatramo izuzetno važnim. Ako će biti u budžetu za 2006. godinu, odustajem od one opaske kao od pitanja, ali zaista bih molila ministra da mi odgovori šta će biti što se tiče putara i penzionera, ono što je izjavljeno za govornicom ili ono što piše u dokumentu dostavljenom poslanicima? Hvala vam i izvinite za prekoračenje vremena.
Reč ima ministar, Mlađan Dinkić.
Evo, da dam odgovore na ova dva pitanja. Što se tiče sredstava koja će biti ostvarena kao budžetski suficit, tačno je, prema onome što smo projektovali, mi ćemo na kraju godine imati 3,2 milijarde dinara suficita, kada se isplate sredstva za glavnicu javnog duga domaćim i stranim kreditorima i kada potrošimo 5,5 milijardi na razne kredite vezane za podsticanje određenih kreditnih programa. Dvadeset sedam milijardi očekivanih prihoda od privatizacije, zapravo, jesu sredstva koja mi možemo da koristimo za otplatu javnog duga. Osam milijardi duga prema putarima, u neku ruku, spada u taj javni dug, tako da će iz privatizacionih prihoda, ne iz budžeta, biti isplaćen dug putarima od osam milijardi. Faktički je ta isplata već počela, pošto smo mi, radeći zakon o budžetu, već ustanovili da imamo suficit, imali smo u januaru suficit, imali smo u celom drugom kvartalu. Mi smo već sada dočekali polovinu godine sa budžetskim suficitom. Onda je bilo potpuno realno da jedan deo privatizacionih prihoda opredelimo za isplatu duga putarima, na osnovu odluke Vlade. Vlada je donela tu odluku i na osnovu toga su sklopljeni ugovori sa svim putarima kojima je Direkcija za puteve dugovala za izvršene radove u periodu od 1998. godine do danas. Isplata je krenula u junu, nastavlja se u julu, ona teče i biće okončana u potpunosti u avgustu. Dakle, mi smo samo za prvih pet meseci imali suficit od 700 miliona dinara. Već nam je to davalo osnovu da možemo da isplaniramo ovu isplatu putarima, odnosno to se može tretirati bilo kao ulaganje u infrastrukturu, što jeste, ali s druge strane i jeste izmirivanje dugova iz prošlosti. Tako da je to neka vrsta javnog duga, koji doduše nije formalizovan nekim zakonom o javnom dugu, ali definitivno postoji obaveza budžeta koja se prenosila iz godine u godinu i ona je odgovarajućim odlukama ranije regulisana tako što su izdavane menice. Mi smo odlučili da trajno rešimo to pitanje. Vlada je usvojila predlog ugovora sa putarima u junu ove godine, gde su se putari obavezali da istovremeno odustanu od svih sudskih procesa koje su u međuvremenu poveli protiv države, kako država ne bi morala sada da plaća i neke visoke zatezne kamate. Što se tiče penzija, tačno je da smo mi u budžetu za ovu godinu predviđali da se jedna polovina penzije isplati ukoliko privatizacioni prihodi to omoguće. Međutim, bila je dilema da li da se ta isplata vrši 15. decembra, tada je faktički bilo planirano. Imajući u vidu da ćemo ove godine imati usklađivanje sa rastom troškova života i plata upravo 15. decembra, onda smo smatrali da je celishodnije da pomerimo za mesec dana tu planiranu isplatu polovine penzije i da je spojimo sa isplatom dugova za zemljoradničke penzije. Faktički, 15. dana prenosimo u narednu godinu i ta isplata će krenuti od 15. januara, s tim da je odredba u Zakonu o budžetu, koji je ova skupština usvojila, govorila - ukoliko se steknu uslovi, znači nije bila čvrsto obavezujuća, kao što će biti kada donesemo zakon o javnom dugu [[Upadica iz sale: Doneli smo ga.]] Izvinjavam se, kada donesemo zakon o pretvaranju docnji. Sada se to tretira kao budžetska docnja. Kada se pretvori u javni dug, kada se emituju obveznice, onda država više ne može da odlaže, već mora tada da isplati. Smatrali smo, imajući u vidu da će ovih 10,5 milijardi faktički biti dodatnih sredstava utrošeno na povećanje penzija 15. decembra, onda sledeća isplata treba da ide 15. januara - izmirivanje pola penzije, koja je obećana, to je 8 milijardi dinara. Dakle, ne radi se o malim sredstvima. Imaćemo to, jer ćemo do tada prihodovati ove prilive od privatizacije. Što se tiče Evropske energetske zajednice, nisam upoznat sa detaljima tog sporazuma. Svakako da je to značajan sporazum. Ono što mogu da kažem da, kada stigne zahtev Ministarstva energetike, videćemo da li je potrebno reagovati ove godine. U tom slučaju se za takve stvari koristi tekuća rezerva koja je ostavljena ovde u budžetu i iznosi 1,1 milijardu dinara ili će to biti u planu budžeta za narednu godinu. U svakom slučaju, slažem se sa vama da se radi o važnom projektu i biće izmireno onako kako bude napravljen sporazum sa predstavnicima EU, s tim što, kao ministar finansija, u ovom trenutku, ne znam detalje tog sporazuma. Očekujem da ministar energetike, svakako, zatraži, kada bude za to došlo vreme, da se izvrše odgovarajuća plaćanja.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Neka se pripreme: Dragoljub Stamenković, pa potom Ištvan Takač. Izvolite, reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada se na dnevnom redu nađe Zakon o budžetu ili zakon o izmenama i dopunama budžeta, naravno da je to najvažnije pitanje. Logično je, vlast ima onaj ko vlada budžetom. Imajući u vidu da se na dnevnom redu nalazi i zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je zbog važnosti zakona o izmenama i dopunama budžeta, nekako, čini mi se neopravdano, potcenjen, odnosno nalazi se u senci ovog prethodnog zakona. Držim da je to važan zakon koji je osnova za donošenje zakona o budžetu. Vašu pažnju ću zadržati na izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, imajući u vidu da je naš predstavnik Jovan Todorović govorio o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetu. Predlagač je u obrazloženju zakona naveo razloge za donošenje zakona. Kao razlog - da se na jedinstven i celovit način, kojim je uređen budžetski sistem, posebno sadržaji, planiranje, priprema, donošenje i kontrola budžeta Republike i budžeta lokalnih vlasti, unaprede dosadašnja rešenja na osnovu iskustava o primeni zakona. Naravno, tu je definicija suficita i deficita, precizno određenje direktnih i indirektnih korisnika budžetskih sredstava. Ono što mislim da je važno i na čemu ću zadržati vašu pažnju je - u cilju obezbeđivanja uslova za kontrolu javnih prihoda precizirane su odredbe koje se odnose na procedure i izradu završnih računa, jer se kroz proces konsolidacije prihoda i rashoda vrši svojevrsna kontrola, u koju su, po vertikali, uključeni svi nivoi korisnika. Na ovom pitanju ja ću zadržati vašu pažnju. Naime, u Predlogu zakona ponuđena je promena člana 7. osnovnog zakona koji govori o odgovornosti za izvršenje budžeta. Tu je predviđeno da, ukoliko se izvršavanjem sredstava, koja se iz budžeta Republike prenose drugim nivoima vlasti, ugrozi izvršavanje Ustava i posebnim zakonima utvrđenih obaveza Republike, ministar može privremeno da smanji, odnosno obustavi sredstva koja se prenose drugim nivoima vlasti i o tome odmah obaveštava vladu. Naravno da je, kada je u pitanju ova odredba, potreban oprez. Potreban je zbog moguće zloupotrebe. Potreban je i zbog mogućeg straha u nesigurnost finansiranja javne potrošnje na nivou lokalnih samouprava. Insistiram na obraćanju pažnje na ove odredbe. Isto tako, s obzirom da je u pitanju budžetski sistem, ta odgovornost mora da doseže do svih nivoa vlasti. Dakle, to važi i za lokalne vlasti - sprečavanje zloupotrebe. One su i te kako prisutne. Navešću jedan primer, od niza primera, zato što je najnoviji. Gradska vlast u Beogradu, u liku gradonačelnika Bogdanovića, zloupotrebljujući svoj položaj, uskratila je finansiranje opštine Surčin, sa obrazloženjem da se ne zna ko je na vlasti. Predsednik opštinskog odbora njegove stranke obavestio ga je da su sad oni na vlasti, iako ti, koji su ga obavestili, i taj koji je obavešten, znaju da to nije tačno. Da se razumemo, nova većina je moguća, i ako je ima, nije sporna, ali nije sporno ni da se to realizuje tačnom primenom zakona i poslovnika. On je precizirao veoma jasno, kada se stvori većina, podnese se zahtev za sazivanje sednice skupštine, pa se podnese pismeni zahtev, sa potpisom za smenu predsednika itd. Na taj legalan način dolazi do promene vlasti. Međutim, u ovom slučaju, iako se zna da toga nije bilo, Bogdanović je jednostavno uskratio finansijska sredstva opštini. To će biti tako sve dok se ne stvore mogućnosti, bilo kupovinom odbornika, što je postala moda u Beogradu, da stvori većinu, kao što je to i u drugim opštinama činio. Ako je nema, on će uskratiti sredstva. To je zloupotreba. Na njih to mora da se odnosi. Razumem uloge velikih kada je Surčin u pitanju. Tamo je zemljište veoma atraktivno, a to je postala moda da se uzima, otkupljuje, zakupljuje zemljište. U Surčinu je to veoma aktuelno. Ali, gle slučajnosti, oni koji ga zakupljuju su opet "Krmivo produkt", predsednik Opštinskog odbora stranke, skoro slučajno, opet u saradnji sa PKB. Mnogo slučajnosti na jednom mestu. Dakle, insistiram na tome da se odgovornost za izvršenje provlači od vrha do najnižeg nivoa vlasti. Naravno, mediji prećutkuju ove zloupotrebe. Kada kažem mediji, ne mislim na one koji sebe drže da su nezavisni. Mislim na one koji kažu da su nezavisni. Ne mislim na gradski informativni servis Studio B, jer je on jednostavno privatni bilten Bogdanovića. Drugo što želim da kažem, da bih malo rasvetlio još neko važno pitanje, opet o kontroli izvršenja sredstava, imajući u vidu da sistem podrazumeva ne samo sadržaj, pripremu, planiranje budžeta, već i kontrolu, kao važan deo sistema. To su završni računi. Članom 7. osnovnog zakona utvrđena je odgovornost, pa na još nekoliko mesta je utvrđena ta odgovornost. U članu 64. osnovnog zakona je dat precizan kalendar kako se i kada podnose završni računi. Doduše, ponuđena je izmena i dopuna u ovom zakonu, ali krajnji rok nije diran. Tamo stoji: 1. jul tekuće godine je krajnji rok za dostavljanje završnog računa Narodnoj skupštini. Moram da kažem i da podsetim javnost, a i čuli smo danas neke stvari koje su za pohvalu prvi put. Želim da pitam, da li je prvi put da se u zadnje četiri godine nijedan završni račun ne podnese. Da li je i to prvi put? Podsećam, za 2001, 2002, 2003. godinu i očekujem i ne sumnjam da će redovno za 2004. godinu ova vlast podneti završni račun. Još nešto da podsetim javnost, 2001. godine hit je bio kada je Božidar Đelić odštampao obrazac krivične prijave, menjao imena i prezimena, davao nalog kako da se popuni i da se traga za tim obrazloženjima. To je bio veliki hit, veliki juriš. Nemam nikakvo opterećenje, nemam nikakav problem, nikada nisam bio u strukturi vlasti. Znam da posle četiri godine te krivične prijave su i dalje u fazi istrage. Valjda čekaju da se ponovo ne daj Bože, vrati DOS na vlast, pa će da ih aktiviraju. Dakle, podsećam na to vreme i napominjem, nikoga ne želim da amnestiram niti mi pada na pamet da amnestiram onoga ko se sukobio sa zakonom, jer i ja sam pre svega kao socijalista imao te štete. Tražim isti aršin za sve. Zašto? DOS-ova vlast, koja sada stvara jednu idiličnu sliku o sebi, pa i za vreme kada je bila na vlasti i sada kada je bivša vlast, prosto vidim, utrkuju se sa svojim savetima. Sadašnja vlast se na vreme setila, pa je rekla, da ne bi došla u takvu situaciju, ona je smislila način bolji, nema završnog računa. Naravno, sami sebe ne bi da kontrolišu i za svaki slučaj još izmene, pa više nenamensko trošenje sredstava budžeta nije krivično delo, nego prekršaj. Doduše, u izmenama i dopunama zakona taj deo se suštinski ne dira, doduše povećavaju se kazne za prekršaje. Tako se povećava kazna za prekršaj ko ne napravi završni račun prema članu 65. Zakona. On tamo jasno govori o sadržaju, izveštaj o kapitalnim rashodima finansiranja, kada će građanin imati prilike to da sazna. Izveštaj o izvršenju budžeta, objašnjenje velikih odstupanja između odobrenih sredstava i izvršenja. Izveštaj o primljenim donacijama, da li su građani i kad saznali od tih koji tako lepo i danas pričaju o sopstvenoj vlasti do 2003. godine, da li su i kad dobili izveštaj o donacijama, gde su pare završile, ko se sve tu ogrebao, i ostalo, izveštaj o korišćenju sredstava iz tekuće rezerve, i da ne nabrajam dalje. Dakle, zakon predviđa kazne, ako nije napravljen završni račun prema takvom sadržaju. Šta biva ako nema uopšte završnog računa. Jednostavno, lakše je da ga nema. Još nešto želim da podsetim i na kraju da postavim pitanje vladi, jer je podržavam. Prvo pitanje, kada je donet Zakon o budžetskom sistemu, tada je još jedna odredba uneta, potrebna je eksterna revizija. To je odličan razlog da ne bude završnog računa, jer nema eksterne revizije. Doduše, tamo je stajalo, dok se ne odredi vrhovna revizorska kuća. Skupština će to da odredi revizora. Sada prvi put vidim, danas ili za naredni saziv sednice, da se predviđa i određivanje revizora od strane Skupštine za završni račun. Doduše, opet bi malo čudna slučajnost bila i tu predviđeno za revizora, ali to kada bude ta tema na dnevnom redu. Ono što želim da pitam, da pitam ovu vladu, zbog čega nema završnog računa. Ovo pitam iz dva razloga. Prvi razlog, jer razumem prethodnu vladu, zašto bi ona podnosila završni račun u kome bi se videle sve zloupotrebe sredstava iz tog vremena. To bi jako poremetilo onu lepu sliku koju stvaraju o sebi kako su bili najbolji. Drugo pitanje, ako je potrebna eksterna revizija posle donošenja Zakona o budžetskom sistemu, zašto nikada Skupština nije usvajala završni račun za 2001. godinu, a za koju nije trebalo. Zato razumem prethodnu vladu, jer mnogo toga bi se videlo. Šta ne razumem? Ne razumem ovu vladu, zbog čega to ne dostavlja Narodnoj skupštini. Neću da verujem da je razlog da želi da sakrije te zloupotrebe. Vraćam se na početak, svako treba da odgovara za zloupotrebe, ali isti aršin za sve. Umesto toga smo slušali, i gledali i čitali u štampi izjave od strane aktuelnih ministara sada, o zloupotrebama prethodnih ministara, pa za Đelića nešto. Danas smo čuli i za Direkciju za puteve itd. Jednostavno rečeno, postavljam pitanje i tražim od ove vlade da podnese završne račune sve. Ova vlada nema razloga da krije ničiju, pa ni odgovornost onih koji su pre nje vršili zloupotrebu tih sredstava. Vratiću se na sam početak, budžetski sistem je važno pitanje i nije sporno, ali nije važno samo planiranje, priprema, donošenje, rasprava, ko će sa koje stavke da se skine i da se stavi na drugu, veoma je važna kontrola izvršenja budžeta. Kontrola izvršenja budžeta na svim nivoima. Verujem da ova vlada to hoće i očekujem od ove vlade da posebnu pažnju posveti tom delu, jer je to najslabija tačka u budžetskom sistemu. Hvala lepo.
Hvala vama, gospodine Petronijeviću. Dozvolićete mi da još jednom pojasnimo. Upravo ovako kako ste vi rekli, gospodine Petronijeviću, zakon je predviđao eksternu reviziju, u protivnom bi to morala da radi Skupština. Skupština nije u mogućnosti da izvrši reviziju. Zbog toga je na insistiranje predsednika Skupštine, dakle svih vas, jer predstavlja celu Skupštinu, zatraženo da vlada raspiše tender. Rezultati tih ponuda su pred Skupštinom i na prvoj narednoj sednici, kao što ste rekli, Skupština će odlučiti ko će to biti. Istovremeno je ova skupština preko svog odbora, gde sede predstavnici svih stranaka, takođe, izradila predlog zakona koji će, nadam se, biti jesenas na Skupštini, a to je o formiranju institucije vrhovnog revizora, kako ne bi ubuduće država, a bilo sa strane jedne vlade ili druge, dolazila u situaciju da ne polaže račune pred svojim građanima o utrošenim sredstvima. Dakle, ovaj saziv parlamenta je sposoban da to uradi i staće na kraj tom dvovlašću, gde država ima jedna prava, a ostali građani druga. Građani moraju da podnose izveštaj, a država ne mora; mora i država. Hvala vam još jednom, ali svi ćemo zajedno o tome odlučiti u sredu ili u četvrtak. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, neka se pripremi narodni poslanik Takač Ištvan, pa Slaviša Slavković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar koji je obrazlagao rebalans budžeta kaže - iz sveta dolaze pohvale za politiku Vlade, ali u zemlji ih je veoma teško čuti. Mislim da je to stoga, ministre, što ti iz svega ne žive u Srbiji, pa ih baš briga kako mi živimo ovde. Ali, građani Srbije zaista ne dele mišljenje i euforiju Vlade da u ovoj državi teče med i mleko i da se mnogo lakše i bolje živi. Rasprava o budžetu i rasprava o izmenama i dopunama Zakona o budžetu uvek je izazivala veliku pažnju kako poslanika tako i javnosti. Ovde su bili u ranijem periodu, a u ovoj skupštini sam od 1993. godine, uvek prisutni i premijer i većina ministara. Oni su svaki iz svog delokruga rada, iz svog resora, objašnjavali i trudili se da poslanicima približe ono što je Vlada planirala ili zbog čega se vrši rebalans budžeta. Ovog puta prisutan je samo ministar finansija i to najbolje pokazuje kako se ova vlada odnosi prema narodnim poslanicima, kako poštuje Narodnu skupštinu i na kraju krajeva i građane koji su poslali te narodne poslanike da ih zastupaju i predstavljaju. Koliko se ovde iskristalisala jedna diskusija, Vlada se hvali suficitom, neki kažu da je možda bilo bolje da je bilo deficita, ali da je to bio razvojni budžet, da je više sredstava ulagano u razvoj privrede itd. i to je već stvar jedne polemike i gledanja na budžet. Obratio bih pažnju na nešto drugo, na kontrolu sredstava koja se iz budžeta prenose budžetskim korisnicima. Mislim da tu apsolutno takve kontrole nema, a to je rezultat toga što su u različitim ministarstvima ljudi iz različitih političkih partija, pa hajde nemoj da se zameramo DSS-u, nemoj DS-u, nemoj SPO-u, nemoj SPS-u, ovaj ovde ima predsednika upravnog odbora, ovaj ima direktora i tako dolazi do odlivanja ogromnih budžetskih sredstava i zloupotrebe tih sredstava. U objašnjenju u razdelu 13.1. Republička direkcija za puteve stoji da, s obzirom da će deo sredstava za finansiranje nadležnosti ove direkcije obezbediti iz povećane naknade za puteve, rebalansom nije moguće izvršiti smanjenje sredstava iz budžeta. Dakle, nešto se manja sredstva daju i to je ono što bi mi kao opoziciona partija trebalo da pozdravimo, jer došlo je do neke uštede. Međutim, kroz rad Odbora za saobraćaj i veze mi smo svojevremeno naložili ministru za kapitalne investicije Velji Iliću, magistru Velimiru Iliću, da se izvrši kontrola rada Direkcije za izgradnju puteva, jer smo bili uvereni da se sredstva koja se iz budžeta prenose, kao i sredstva kredita Evropske investicione banke, Evropske banke za obnovu i razvoj i Svetske banke, namenjena rekonstrukciji i održavanju magistralnih puteva, nenamenski troše bez odluke saveta, da se troše na netransparentan način i da to u nedostatku ozbiljne kontrole nanosi ogromne štete budžetu Republike Srbije. Naravno, kako sada poštuju Vladu ministri, tako je i Velimir Ilić ispoštovao odbor Narodne skupštine, odnosno Odbor za saobraćaj i veze Narodne skupštine, u krajnjoj meri i čitavu Narodnu skupštinu; mi takav izveštaj nikada nismo dobili, pa su poslanici SRS bili prinuđeni da sami napišu određene prijave i da od nadležnih organa traže da se ovo pitanje razreši. Naravno, to nije prvi put da ministar Velimir Ilić obeća da će nešto uraditi, a na kraju krajeva od toga nema ništa. Dalje, obratio bih pažnju i na jedan deo, na jednu izjavu ministra Velimira Ilića koji, komentarišući razvoj kablovsko-distributivnih sistema, kaže: "Niko ih ne kontroliše, to su firme koje su ušle u zemlju na divlje i uradile potpuno paralelan sistem. Nedavno sam razgovarao sa premijerom i sa ljudima koji su odgovorni u Vladi za taj deo i sa ministrom finansija da uvedemo red i da pojedincima oduzmemo dozvole za rad ili prodamo ono što koriste u Srbiji. Ovako oni uđu, razviju mrežu, određuju sami cene, rade šta hoće, ubiraju sredstva, dele izuzetno velika sredstva i velike zarade i iznose iz ove zemlje, a nikom ništa u državi ne plaćaju." Nije samo rasporediti sredstva, treba naći i kontrolisati način kako se sredstva stiču i da li se stiču u onoj meri kako je to zakonom određeno i kako to treba da bude. Dakle, mi imamo često velike izjave ministara, koji se kunu u svoje poštenje, svoj rad, ogromnim velikim poslovima koje su preuzeli u Srbiji, a u stvari dolazimo do toga da oni ne žele da polažu račune Narodnoj skupštini, da niko ne kontroliše taj rad i da se jedno nezakonje, i pljačka i zloupotreba direktora u Direkciji za puteve toleriše i da mi zbog toga, odnosno naš budžet trpi ogromnu štetu.
Reč ima narodni poslanik Takač Ištvan. Neka se pripremi narodni poslanik Slaviša Slavković, pa narodni poslanik Sava Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodine ministre, na današnjoj raspravi imamo objedinjene zakone o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu i Zakona o budžetu Republike Srbije za 2005. godinu. Poslanička grupa G17 plus oba zakonska teksta podržava. Vašu pažnju bih želeo da usmerim na izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu. U obrazloženju zakona o budžetskom sistemu utvrđeno je da su ciljevi budžetskog sistema postizanje makroekonomske stabilnosti države u periodu za koji se određeni prihodi i rashodi utvrđuju, a obično to je kalendarska godina. Međutim, u sada važećem Zakonu o budžetskom sistemu sistem prikazivanja određenih obaveza preuzetih iz ranijeg perioda prikazuje drugačiju finansijsku sliku, suficit, odnosno deficit. Zato je, po uzoru drugih država u okruženju, predloženo rešenje u Predlogu zakona da knjigovodstveno prikazivanje, vraćanje obaveza po preuzetim kreditima, osnovice po godišnjem, odnosno polugodišnjem prikazuju kao obaveze vraćanja duga, a ne kao rashod u budžetu, što predstavlja pozitivno rešenje. Zato mi i to podržavamo. Izmena Zakona o budžetskom sistemu odnosi se i na poglavlje u vezi Trezora i Uprave za javna plaćanja, odnosno na spajanje poslova Trezora sa poslovima Uprave za javna plaćanja i formiranje Uprave Trezora. Pored poslova koje su obavljali, Trezor i Uprava za javna plaćanja u budućnosti obavljaju i poslove kao što su obrada ličnih primanja zaposlenih, javna plaćanja, praćenje i kontrola aktivnosti javnih preduzeća, evidentiranje i praćenje državne pomoći i drugo. Isto tako, na ovaj način će biti omogućeno da nova objedinjena uprava za Trezor kroz teritorijalnu pokrivenost obavlja njenu aktivnost na efikasan način. Istovremeno će se ostvariti kontinuirano informisanje Trezora o ostvarivanju priliva sredstava i odliva budžetskih sredstava, koje će omogućiti da se izvršavanje javnih rashoda za sve direktne i indirektne korisnike budžetskih sredstava Republike vrši sa jednog istog računa. Član 23. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, kojim se menja osnovni tekst zakona, član 64, preciziranjem određenih obaveza direktnih i indirektnih korisnika budžetskih sredstava u odnosu na izvršavanje na kraju budžetske godine tj. naredne godine, i to u stavu 1. koji utvrđuje postupak pripreme, sastavljanja i podnošenja završnih računa korisnika budžetskih sredstava, naročito iz razloga da u budućnosti isključi situacija koja je nastala do ove godine, kao što je malopre ispred mene kolega poslanik rekao da Republika Srbija za 2001, 2002. i 2003. godinu nije prezentovala završne račune Narodnoj skupštini Republike Srbije. Sadašnji Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu obavezuje nadležno ministarstvo da do 15. maja, po završetku budžetske godine, pripremi nacrt zakona o završnom računu budžeta Republike za prethodni period i podnese Vladi Republike Srbije. Isto tako lokalne samouprave svoj završni račun moraju pripremiti i podneti predlog odluke svojim skupštinama do 1. juna. Promenjeni organizacioni oblik komuniciranja Ministarstva finansija sa lokalnim organima vlasti putem objedinjenog organa uprave za trezor i na lokalnom nivou će ubuduće menjati svoj oblik delovanja. Dakle, kao što je predloženo u članu 25. Predloga zakona o izmenama budžetskog sistema, koji se odnosi na član 73. osnovnog zakona, u stavu 1. posle tačke 6) dodaju se nove tri tačke koje regulišu nove zahteve za potrebe konsolidovanog računa trezora, kao što je obaveza da evidentiraju direktne i indirektne korisnike budžetskih sredstava i budžet lokalne vlasti, zatim korisnika sredstava organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, kao i podračune direktnih i indirektnih korisnika budžetskih sredstava i lokalnih vlasti. Na ovaj način postiže se efikasna kontrola, a istovremeno se uspostavlja odgovornost za trošenje budžetskih sredstava. Smatram potrebnim da predložena rešenja povećaju finansijsku disciplinu svih korisnika budžetskih sredstava, kako na planu naplate, isto tako i pri trošenju istih. Kao dobra rešenja poslanička grupa G17 plus podržava.
Reč ima narodni poslanik Slaviša Slavković, a neka se pripremi narodni poslanik Savo Urošević, pa narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, restrukturiranje vojne industrije javnih preduzeća, posebno ŽTP-a, RTB Bor i drugih preduzeća, doneće Srbiji novu armiju nezaposlenih. Oni će se pridružiti već postojećim armijama radnika bez posla i radnih mesta i seljacima, koji mukotrpno obrađuju svoja imanja bez ikakve koristi. Vlada nam stalno potura priče bez dokaza da će aktuelnom politikom zapošljavanja, koja će se sprovoditi preko Nacionalne službe za zapošljavanje, a po posebnom programu Vlade, obezbediti novo zapošljavanje, i to pre svega kategorije nezaposlenih koji se teško zapošljavaju, mladih koji prvi put traže posao, viškova zaposlenih, invalida, izbeglih i prognanih lica. Moji Dobričani bi na ovo postavili pitanje: "Ko je ovde lud, a ko je zbunjen?" Vlada će, kao prvo, u rekonstruiranju otpustiti radnike da bi ih kao posle zaposlila. A kad će ih uposliti, ne zna se. U zadnjih nekoliko meseci zatvoreno je i odjavljeno mnogo malih radnji. Mnogi mali biznisi i porodična preduzeća se gase. Zatvaraju se čak i tezge na buvljacima. Odrali ste im kožu da biste iskazali suficit u budžetu. Ali, što ste uzeli, uzeli ste. Od koga ćete sada naplatiti harač. Plašim se da će vam do kraja godine biti potreban još jedan rebalans jer se budžet više neće puniti u iznosu koji ste planirali. Nećete imati od koga više da otmete. Srpski radikali su očekivali da se povećana sredstva u budžetu iskoriste za pospešivanje privrede, poljoprivrede, unapređenje zdravstvene i socijalne zaštite građana Srbije. Naravno od toga neće biti ništa. Ova vlada sastavljena sa koca i konopca, od partija koje sve zajedno ne uživaju ni 10% poverenja građana, to nije u stanju da ostvari. Poljoprivreda, koja je najvitalnija grana privrede i koja je u prethodnom periodu održavala kakav-takav socijalni mir, jeste u posebno teškom stanju. Loši vremenski uslovi, skupa sredstva za zasnivanje poljoprivredne proizvodnje, zaštitu i održavanje poljoprivrednih proizvoda, nemar države i mnoge druge okolnosti upropašćuju seljake. Gubi se motiv za bavljenje poljoprivredom. Vlada se hvali budžetskim suficitom, a sve ostalo u državi propada. Prođite Dobričem i Toplicom, izađite iz skupih limuzina i luksuznih kabineta i videćete šta narod misli o vama. Narod traži izbore i srpske radikale. Narod traži Vojislava Šešelja i Tomislava Nikolića.
Reč ima narodni poslanik Sava Urošević, potom narodni poslanik Nataša Jovanović, pa narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo poslanici, samo pre pet godina mali broj ljudi u Srbiji, a verujem i među nama, nije mogao da pretpostavi da ćemo za pet godina imati konvertibilan dinar, kreditni rejting, zaduženost Srbije, manju ili približnu od 50%, a na kraju i suficit. Na kraju jedan od rezultata izuzetno pozitivne ekonomske politike koja se u poslednjih pet godina vodi u Srbiji je suficit budžeta. Iako je za ovom govornicom bilo puno iscrpnih diskusija, pogotovo od gospodina ministra, ne bih se bavio detaljima, ali bih govorio o nekim principijelnim stvarima. Osporavana je politika koja je dovela do suficita, govorilo se o tomeda se radi o zaokretu u ekonomskoj politici Srbiji, jer zna se da je budžet jedan od glavnih instrumenata za sprovođenje ekonomske politike, pa prelazak sa deficita od 20 milijardi, koji je bio programiran projekcijom budžeta za 2005. godinu, na suficit od tri milijardi i dvesta, po ujednačenim metodama posmatranja, a to su neki od poslanika protumačili kao promenu ekonomske politike u zemlji. Sa tim se ne bih složio, jer i samo površnim gledanjem prihodne strane budžeta za 2005. godinu moglo je da se predvidi da će već na polovini godine, kao što se to pokazalo ovim rebalansom, prihodi biti značajno veći nego što su projektovani budžetom, jer je porast prihoda od poreza na potrošnju, a u ovom slučaju je to PDV, za razliku od poreza na promet, koji je bio na snazi 2004. godine u Srbiji. Moglo se zaključiti da je projekcija prihoda od poreza na dodatu vrednost krajnje konzervativna i da je bila projekcija budžeta uvećana samo za 14% u odnosu na prihode od poreza na promet koji je ostvaren u 2004. godini. Tih 14% se sastojalo od neke projektovane inflacije od 9,5 % i projektovanog rasta društvenog proizvoda od 4,5%. Znači, ovaj suficit nije slučajan, on je očekivan i verujem da je Ministarstvo finansija i ministar na čelu tog ministarstva očekivao da će se ovako nešto desiti već na polovini godine. Suficit nije ostvaren samo povećanjem prihodne strane, već je ostvaren i smanjenjem rashodne strane. Ova vlada vodi jednu odgovornu ekonomsku politiku i trudi se maksimalno da smanji javnu potrošnju. Najveći problem srpske privrede u ovom trenutku je deficit platnog bilansa sa inostranstvom i to je bio prioritetni zadatak za ovu godinu Ministarstva finansija, pa uopšte i Vlade, a posebno Ministarstva finansija. Budžetski deficit na nivou 15,7% društvenog proizvoda, koji je bio u prošloj godini, trebalo je smanjiti i ova vlada je postavila sebi vrlo ambiciozan zadatak, da taj budžetski deficit smanji u ovoj godini na 11%. Prvi rezultati se već vide na pola godine, jer više puta se čulo sa ove govornice da je izvoz porastao za 52% za prvih pet meseci, a da je uvoz smanjen za 4%. Dakle, to prokazuje jedan pozitivan trend u smanjenju platnog deficita sa inostranstvom. Ovim suficitom je omogućeno da takva politika bude dalje nastavljena, a ja sam posebno želeo da istaknem formiranje Agencije za osiguranje izvoza, i to je značajan podsticaj srpskom izvozu, jer se na taj način povećava konkurentnost naših izvoznika, dakle, na stranom tržištu. A zbog čega? Zbog toga što su akreditivi i garancije postali nešto što je skupo, neuobičajeno sredstvo obezbeđenja naplate izvoznih poslova, tako da potencijali izvoznici iz Srbije imaju jednu veliku pomoć od Agencije za osiguranje kredita. Pored toga, onaj izvozni posao koji bude osiguran kod Agencije za osiguranje izvoznih poslova, otvara se mogućnost da na osnovu takve polise osiguranja se dobije kredit, sa vrlo povoljnim kamatnim stopama i da se dobiju pare pre nego što se naplate iz inostranstva, da bi se ciklus proizvodnje mogao da nastavi bez čekanja novca od naplaćenog posla. Javna potrošnja praktično, ako se ujednače posmatranja, odnosno metode za izračunavanje bilansa u ovoj godini, porašće oko 3,2%, što je značajno manje nego što rastu prihodi koji će porasti 9,3%, tako da se omogućava razvojna komponenta ovog budžeta koja je osporavana za ovom govornicom. Nedvosmisleni zaključak je da smo iz jedne dobre ekonomske politike dobili jedan razvojni budžet, jedan budžet koji nam omogućava da rešimo veliki broj problema srpske privrede i pozivam sve poslanike da glasaju za ovakvo rešenje rebalansa budžeta.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potom narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, pa narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda će celokupna srpska javnost da se začudi, na početku ću izneti jednu konstataciju da je, zamislite, Mlađan Dinkić u nečemu bio u pravu. Bio je u pravu samo kada mu je neko u retrospektivi događaja u istoriji Srbije u 20. veku napisao nešto što je tačno, a to je da su Lazar Paču i Milan Stojadinović, kao radikalski predstavnici vlasti u vreme kada je Srbiji bilo najbolje i biće joj tako kada ponovo radikali dođu na vlast, imali izuzetne rezultate u pogledu finansija i upravljanja Srbijom. Ali je zaista neverovatno, kao pre nekoliko dana, kada sam jednog neukog poslanika morala da podučavam tome šta je činio Milan Stojadinović, kao ministar finansija i kao premijer tada, uoči Drugog svetskog rata u Srbiji, da neko sebe poredi, a da to bude još i Mlađan Dinkić sa Lazom Pačuom i Milanom Stojadinovićem. Ne zbog toga što su to bili slavni srpski radikali, nego zbog činjenice da je Milan Stojadinović najveće uspehe doživeo, tako stabilnu vladu i ekonomske pokazatelje imao, zbog činjenice da su ovi sa zapada njemu dolazili na noge, da je on odlazio tamo kao ravnopravni pregovarač, da je bio izuzetno vispren ekonomski ekspert, koji je mogao u svakom trenutku da predoči svakome u razgovorima šta Srbija može, kakvi su njeni potencijali, šta mogu građani da urade, šta mogu da očekuju i kako treba da žive srpski seljaci, a da im niko ne sedi na grbači, a naročito da to ne čini preveliki državni aparat. Da se vratim na ono što je uzburkalo javnost prilikom promocije, bez ovog kastrovskog govora danas, nego u okviru pisanja štampe, celokupnu javnost, a naročito ljude koji su me zamolili da postavim određena pitanja ministru. U kraju odakle potičem, doline Zapadne Morave, varošice čuvene već nadaleko, Mrčajevci i okoline, zamolili su me u mom rodnom selu seljaci, i to upravo juče, da postavim ministru pitanje. Jedna gospođa, a ona je za vas ministre zaista gospođa u pravom smislu reči, iako je to seljanka koja možda nema osam razreda osnovne škole, ali celog života se muči i radi, i to mnogo radi danas, preko 70 godina, da bi mogla da preživi, pita kada ćete da joj isplatite 76.232 dinara, koliko joj dugujete za poljoprivredne penzije. Juče mi je pokazala svoj ček, primila je deo penzije za avgust 2003. godine. To je prvo pitanje. Drugo, što su mi ljudi rekli da ih jako interesuje, u pitanju je Unija pijačnih prodavaca Srbije, to je ovaj dopis koji ste takođe dobili, ne znam kakav je epilog današnje blokade, oni su me, kao i sve poslanike iz Kragujevca, obavestili da će se to sprovesti danas na prilazima našem gradu, poslanike iz Jagodine takođe i iz drugih okruga, šta je sa legalizacijom prometa robe na tezgama, na način koji je jedini realan i koji omogućava tim ljudima da normalno prežive. Sve da se ne znam koliko razlikujemo u programskim opredeljenjima, a naša su jedina ispravna, jer mi smo naslednici onih slavnih radikala i ekonomskih reformi i programa, kao što su to činila pomenuta dva velikana Paču i Stojadinović, nemoguće je da u bilo kom smislu reči, ako je moralan i častan, ministar bude licemeran, a naročito da to budu oni koji ga podržavaju na vlasti. Ako u ovom skupštinskom zdanju sedi gradonačelnik Kragujevca, ako ste vi čovek za vezu u smislu javnih finansija i onoga šta treba na svojoj grbači da podnesu poreski obveznici, onda je u najmanju ruku licemerno da krajem prošle godine tim istim ljudima obećate da ćete bar do januara 2006. godine da pronađete neki drugi model, i to onaj koji je primeren takvoj vrsti prodaje u drugim zemljama u našem okruženju i uopšte, ako želite u Velikoj Britaniji ili već gde, nije važno, od zemalja na zapadu, kako je moguće da ne želite sa njima da razgovarate. A znate da su to ljudi koji su isterani sa posla, uzeli otpremninu iz "Zastave", evo sada ponovo ovi prevareni iz Namenske proizvodnje, zakupili neku tezgu na pijaci, to su isto uradile Nišlije, to su uradili čak možda po standardu u bolje stojećem Novom Sadu, a gde se sada zahvaljujući gospođi Gojković i lokalnoj vlasti zaista nešto gradi i izgrađuje, jedino tamo ima kranova u Srbiji, i vi sada lepo kažete - neću sa njima da razgovaram. Oni vam napišu svoje zahteve i, naravno, vi ne morate to slepo da sledite, ali bar uvažite to i pokušajte da razumete te ljude koji jedva preživljavaju, a nekoliko takvih, majke mi, juče se javljaju, koji i po kiši, i po snegu, i po suncu i po nenormalnim uslovima moraju da drže te tezge i da preživljavaju. Ovi poljoprivrednici ne da su kivni i besni na vas, nego kažu da bi vas jedan dan pozvali da idete sa njima u njivu, sada su ovi letnji radovi i da vidite kako to izgleda, jedno pola sata, sat, koliko se srpski seljak muči i koliko mora da zaradi, onako registrovan po osnovu zakona koje ste doneli prethodno u Skupštini, mora da izdvoji za državu. I znate da se takva, o tome je danas govorio gospodin Nikolić, diskriminacija građana vrši na registrovane i neregistrovane. U mom dvorištu u selu juče se desilo da jedan drugog ljudi pitaju, vraćaju se sa njive, svratili na kafu - je li, da li si se ti registrovao. A ovaj kaže - šta ću, moram. Čovek najbogatiji u selu, ima silne plastenike, ako je to budućnost Srbije. Znate kada bi mogla da bude? Kada biste potpuno iskorenili ovaj uvoznički lobi, što je apsolutno nemoguće. To su zaista pravi poljoprivrednici i seljaci koji proizvode zelene salate, paradajz, kupus i sve, ali on kaže, iako najviše prihoduje u celom selu, može godišnji prinos da mu bude 15 i 20 hiljada evra, od toga nema ništa. Prosta reprodukcija, da čeljad po kući može da hrani, da ih školuje i da ulaže za sledeću godinu. Zašto bi ti ljudi lagali i zašto bi više govorili o svojoj muci koju inače teško iznose? To je veliki problem danas. Mi smo podneli amandmane, gospodin Krstin i gospodin Deđanski, oni su sa područja severne srpske pokrajine, gospodin Mašić, profesor agronomije, koji je danas govorio o tome. Sa intencijom da se za poljoprivredu preusmere veća sredstva podnosili su amandmane i govorili danas, ali kome mi to da pričamo, kada vi očigledno to niti želite da razumete i hvalite nam se još sa time da vam treba agencija za izvoz. Ne trebaju seljacima uopšte takve agencije i ovo su bačene pare. Vi niste bili uopšte sve vreme kada smo govorili o agenciji za promociju izvoza povodom amandmana, vi ste u okviru onih sedam zakona to jednim delom spomenuli i danas ste rekli da izdvajate onu polovinu kao što u zakonu stoji i to ovo kada se podeli sa kursem evra nije tih 12,5 miliona evra. Sposobni su oni i već na način na koji je to ranije rađeno da to urade, evo imaju šta, proizvode povrće i voće, i šta će njima ovaj državni aparat, tamo gde imaju direktore, upravni odbor i sve te koji će da rade iz raznih političkih struktura koje čine vlast, iz vaše i iz drugih, kada oni znaju da su sposobni da to proizvedu i da je problem u tome što država nema kritičnu masu proizvoda za izvoz. Zašto nema? Zato što joj to nije bila glavna preokupacija. Dođu ovi iz MMF, po sistemu kako su već počeli, sa šok terapijom od Đelića naovamo, serviraju šta treba da se uradi, diktiraju to i vi to slepo izvršavate. Šta briga jednog poljoprivrednika ili jednog radnika iz Kragujevca, iz Bora, iz Majdanpeka, iz Vranja, da barata terminima "suficit" i "deficit". Mi to moramo da znamo, mi smo zakonodavna vlast. Neki od nas su bili dugo u lokalnoj samoupravi odbornici, neki su dugo u Skupštini, ali da vi to objašnjavate na način da ste vi lepo raspodelili, u ovom slučaju, suficit, onako kako se vama prohte, on od toga ništa konkretno nema. Nema zato što iz toga ne može jasno da se vidi, a čak su neki novinari skloni tome, ceo dan su preračunavali, videćete kako će sutra neki da izveste o tome, a nisam stigla da to proverim, da ste mnoge stavke pogrešno sabrali. Naravno, oni će to da napišu, pa će se videti gde ste pogrešili. Onda dolazite do tih kapitalnih projekata i suficita posle toliko godina. Ono čime ste se danas najviše hvalili je jedna milijarda za nezaposlene, 600 miliona Fondu za razvoj. Kad pogledate sve to i vidite koliki je broj lica, 986.000 danas u Srbiji, onih prijavljenih koji ne rade, pa uporedite taj iznos sa ovim vraćenim parama za agenciju, pa sa novcem koji ste dali da olako Čović troši u Koordinacionom centru, pa razne druge stavke, vi dolazite do toga da ste vi 10 puta manje izdvojili za zapošljavanje nego za sve to drugo na šta želite da potrošite novac, odnosno za šta ste planirali. Stambeni krediti za mlade, to je posebna priča. To je takva obmana i takva prevara, da se već danima i ekonomisti i ljudi koji su u situaciji da, eventualno, moraju za to da apliciraju, smeju. To je ovo: Nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita. Ovo sam pronašla na internet sajtu. Piše da to podržava Republika Srbija, Ministarstvo finansija - Nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita. Za 1.000 lica u zemlji izdvojeno ukupno 900 miliona dinara, a računa se da je nekoliko desetina hiljada u svakom trenutku takvih zahteva u Srbiji. Hvaliti se time, posle vaših obećanja je prošlo pet godina, od onog famoznog spota, vi u 2005. godini izdvajate 900 miliona za 1.000 stambenih kredita. Sada da dođemo do toga kakvi su uslovi i ko su ti ljudi koji mogu da konkurišu. Možda vaši savetnici, sa enormno visokim platama, možda oni po inostranim bankama koje posluju kao domaće, ili obrnuto, zavisi kako ih ko posmatra, sa velikim primanjima, možda neko i od narodnih poslanika ili članova Vlade, jer ste lepo raspodelili i troškove za te plate i namene. Ali, ako pitate službenike u Skupštini Srbije, one ljude koji su savetnici ovde, koji rade u ministarstvu, a da ne govorim o ljudima koji rade u nekim preduzećima, u organima lokalne samouprave, ovo je za njih misaona imenica. Prvo, da bi uopšte ušli u ovu proceduru sa svih sedam-osam strana, oni moraju da računaju na to da sam ulazak u tu proceduru i koštanje svega toga i na kraju da se odobri taj kredit, jeste preko onih 10% učešća, još dve do tri hiljade evra. Sada objasnite tim službenicima, tim činovnicima i tim ljudima ili nekom radniku u Srbiji, kažete, mladi ljudi do 45 godina, recimo, ljudi rade, jedan radi u proizvodnji, u tekstilnoj industriji, žena, a njen suprug radi u metalskom kompleksu, kako oni da konkurišu za ovo, a podstanari su, imaju dvoje i više dece. Evo, u neposrednom okruženju, u gradu u kome živim znam porodicu, žena je za 10 godina, zaista jedan od retkih primera, a inače je medicinska sestra po obrazovanju, školovala se za to zanimanje, rodila pet sinova i jednu ćerku. Ona je gotova da ide na ulicu sa svojim suprugom koji je mašinski tehničar. Lokalna vlast u gradu ne želi da joj pomogne. Ona da dođe i da aplicira za ovaj kredit. A šta da prikaže? Ona nema posao, sa šestoro dece koje je rodila. To je jedan ekstreman primer o kome, pre svega, lokalna samouprava treba da vodi računa. Ko zna koliko je takvih slučajeva po Beogradu. O čemu mi ovde pričamo? Kolika je ta mesečna rata za najmanji stan? A inače vam ni ovi koji su radili ovo tržišno istraživanje nisu dali dobre prikaze. Objasnite mi gde za 600 evra može u Kragujevcu da se kupi stambeni kvadrat, ili u Nišu, tu je gospodin Stamenković, 600 evra u Novom Sadu, to je stvarno smešno. U Beogradu na nekoj ko zna kojoj periferiji za ovaj iznos. Za trećinu je samo iznos u ovom prikazu smanjen. Tako vam je i kod kredita za zapošljavanje, tako vam je i kod kredita za poljoprivredu. Lako je razbacivati se obećanjima, sve lepo obećate i onda dođete i kažete - ti penzioneri, ova žena što je mene juče zamolila da pitam za iznos od preko 70.000, penzioneri ili vojni penzioneri, računajte na to da će država na sebe da preuzme javni dug, pa će putem berze da reguliše za narednih pet godina, počev od januara 2006. godine, vaša dugovanja. Da li vi znate koliko ti ljudi imaju godina? Neka su živi i zdravi, ali pod takvim stresom i u uslovima gde ne mogu da se leče, ni da odu u banju, niti da žive normalno, koliki je njihov životni vek? Oni sada da čekaju, opet će to biti poligon za spekulaciju, opet će neko da uzme velike pare na način na koji ste vi to zamislili i pojeo vuk magarca, para nema, nema ni za poljoprivrednike, nema ni ovih penzija. I vi i prethodna DOS-ovska vlada, a vi ste bili deo te vlasti kao guverner, i 2000. godine ste obećali da ćete sve to ekspresno da završite i da su vaši pregovori i vaša pregovaračka pozicija sa MMF, i sa Svetskom bankom, i sa Pariskim i Londonskim klubom poverilaca tako dobra i čvrsta da ćete vi sve to da završite i da će u Srbiji odmah da poraste životni standard. Zaista je surova današnjica, jer je industrijska proizvodnja u odnosu na prošlu godinu manja. Baš briga onog radnika, na kraju ću da završim sa jednom od najvećih muka danas u Srbiji, da li ste vi to prikazali ovako ili onako i kako ste vi u ekonomskom smislu ili formi to izrazili. Moje poslednje pitanje je zašto ste prevarili oružare, radnike "Zastava – namenski proizvodi", koji su danas, ako niste imali vremena ili ste se bavili nekim drugim poslom, izdali saopštenje u kome vas najoštrije osuđuju. Sutra zaseda Skupština grada Kragujevca, njihov račun je blokiran. Mi ćemo videti sutra, zbog interesa grada Kragujevca, pre svega odbornici SRS, koji su prošlog puta želeli tim ljudima da pomognu, kako ćemo taj problem dalje da prevaziđemo. Blokiran im je račun zato što im je Gradska skupština odobrila pozajmicu do dana kada je trebalo vi da im odobrite kredit. Ni dan-danas, ovo vam govorim 18. jula 2005. godine, obećali ste oružarima kredit, niste odobrili. Vi znate da su to ljudi koji sa teškom mukom decenijama žive, ljudi koji su sada, po spisku koji ste vi i Lalović pravili, hteli ili ne hteli, jer ste ih gotovo gurali od devetog sprata naniže, morali da prihvataju te otpremnine i sa njima se nije šaliti. Pa, videćete kakva će reakcija da bude sutra i narednih dana, i njihova i svih onih nezadovoljnih, a njih je, nažalost, mnogo u Srbiji, zbog toga što ste ih obmanuli. Džabe vama da se sa ovim milijardama hvalite. Lepo vi da date ono što ste obećali oružarima, pa redom, pa tek onda da dođete ovde i na način na koji to treba da uradite, polažete račune. Bojim se da će tada biti kasno, jer ne samo da nećete dobiti Nobelovu nagradu, nego ni senku senke slave Laze Pačua i Milana Stojadinovića vi nikada nećete doživeti.
Reč ima ministar Dinkić.
Hvala, gospodine predsedniče. Ono što meni nikada neće biti jasno, kako mogu da postoje ljudi kojima je krivo kada Srbija napreduje. Mogu da razumem kada se sa nekim potezima možete slagati ili ne slagati. Međutim, ne valja kada nema kredita, ne valja kada ima kredita; ne valja kada imate deficit, ne valja kada imate suficit; uradite nešto levo, treba desno da se radi; uradite nešto desno, kažu ne valja, treba da ideš levo. To je stimulisanje jednog beznađa, svi da se kolektivno poubijamo i da onda dođe neko drugi, pa da onda Srbiji bude bolje. Nisam nikada prevario bilo koga, već vi obmanjujete i ove narodne poslanike i Skupštinu Srbije, jer ih nije Ministarstvo finansija blokiralo, govorim za "Zastavu oružje", već grad Kragujevac, iz razloga u koje ne želim da ulazim, iz razloga što nije nadležnost Ministarstva finansija. Mi smo isplatili oko 400 miliona dinara otpremnine, kao što smo dogovorili. Do 15. jula je 1,4 milijarde, ukupno za šest namenskih fabrika, dakle, ne samo "Zastavi oružju", već i "Krušiku", "Prvom partizanu" i Lučanima. Dakle, 1,4 milijarde na ime otpremnina. To je ono što je bila naša dužnost da socijalni program, koji smo predložili, na vreme izmirimo. Isto tako, kada neki poslanici govore - treba uraditi ovo, jednome i drugome dati novac, postavljam samo pitanje - mnogo je lako dati neko obećanje i reći, Dinkić ne da – čiji je to novac? Ako vi hoćete da date kredit jednom preduzeću, ko to treba da plati? To ne plaća Dinkić, nemojte zavaravati narod, nije Dinkić taj koji se odriče toga, niti ministar finansija, bilo ko da je, već mora da se uzme nekim drugim poreskim obveznicima. Zatim, što se tiče stambenih kredita za mlade, kažete, pod navodnicima, moraju da apliciraju oni koji hoće da idu za te kredite. Niko nikoga ne tera, onaj ko ne želi, ne mora da aplicira. Opet, hoću da kažem sledeće - potpuno je jasno da jedini uslovi koji mogu biti povoljniji od ovih jesu da se još dodatno snize kamatne stope, ali tu nema mnogo prostora. Pogledajte kolike su kamatne stope na stambene kredite u Evropi. Nisu niže od tih 4,5 posto; možda u nekoj zemlji može ići do 3,5 eventualno. Zaista, mi smo došli do ovog programa, koji Vlada subvencioniše na nivou evropskih kamata. Plate supružnika za ovaj kredit treba da budu, znači muža i žene, 42 hiljade dinara mesečno. Slažem se da jedan dobar deo građana Srbije, zajedno muž i žena, još uvek nemaju takve plate. Ali, sigurno ljudi koji rade u skupštinskim službama, ukoliko se radi o dvoje ljudi, mogu to sebi da priušte, a vi kažete da ne mogu da apliciraju. Mogu sasvim sigurno to da priušte. Naravno, jeste cilj i ove vlade, ubeđen sam i svih onih vlada koje veruju i žele dobro Srbiji, da povećavaju nivo standarda, on ne može preko noći da se poveća. Međutim, šta je druga i bolja mogućnost, to su stanovi džabe. Da li je moguće džabe dobiti stan? Nema u ekonomiji ništa džabe, čak i onda kada su deljeni stanovi džabe, mi sada to plaćamo kroz otplatu dugova Pariskom i Londonskom klubu. To je izgledalo tada stanovnicima da dobijaju nešto džabe, u stvari tadašnja država se zaduživala - 40 milijardi dolara, što jeste bilo i popularno i dobro, i svi pamtimo ta vremena, lepo se živelo, ali neko to plaća. To je sada navaljeno našoj generaciji, budućim generacijama. Mi to moramo da otplatimo. Nisu to džabe stanovi, to su stanovi koje nisu platili oni koji su ih besplatno dobili, ali zato ih plaćaju generacije sadašnjih poreskih obveznika. Nemoguće je dati u normalnim uslovima, tržišnim uslovima, a ako se promeni svet, ako se nešto izmeni, ne znam šta, ali nemoguće je da Srbija kreira jednu izmenu globalnog svetskog poretka, možda nekada to i bude besplatno, ali ko zna kada. U ovakvim sadašnjim uslovima to nije moguće. Samo mogu da kažem da do pre godinu dana nije bilo nikakvih stambenih kredita još od 1991. godine. Dakle, nije bilo regularnih uslova za dobijanje stambenih kredita još od davne 1991. godine. Onda su krenule banke da odobravaju stambene kredite, kamata je bila 11 do 12 posto godišnje. Zahvaljujući Nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita spušteno je na 8,95. Sada će ovaj program omogućiti da država da kredit sa 0,1 posto godišnje kamate na 25 godina, sa 20 godina počeka onima koji imaju do 45 godina starosti, da plate 20 posto učešća i 10 posto depozita. Zbog toga će kamata biti niža, a ne zato što je to nešto besplatno, već zato što država iz budžeta preusmerava ta sredstva za one kojima su stanovi najpotrebniji, a to su mladi ljudi. Međutim, ni to nije besplatno. Nažalost, bio bih najsrećniji kada bismo imali uslove i kada bismo mogli da delimo stanove besplatno, i kada bi se to samo od sebe gradilo, stvaralo. Ovako izgleda da neko neće. Zaista, stvari moraju realno da se postave. Što se tiče premija za registrovane poljoprivredne proizvođače, ne pravi se ovde nikakva diskriminacija. Jednostavno, rekli smo još pre godinu i po dana da će buduća agrarna politika u Srbiji biti bazirana na planiranju, odnosno registraciji poljoprivrednih poseda. Ne može se planirati premija u budućnosti ukoliko ne znamo čime se bave naši poljoprivredni proizvođači, ukoliko nisu registrovani. Oni, govorim o poljoprivrednim proizvođačima, oslobođeni su, zahvaljujući ovoj skupštini i vladi koja je to predložila, poreza na katastarski prihod i za prošlu i za ovu godinu. Samo 16 posto, jedan poslanik je dobro primetio, doprinosa se uplaćuje trenutno za Fond penzionog osiguranja zemljoradnika. Mi zbog toga dodajemo 2,5 milijardi dinara u rebalansu da bismo obezbedili 12 isplata. Ne morate ni vi, niti bilo ko da me pozivate da idem u njivu. U njivi sam bio od svoje druge godine. Moja majka je sa sela. Toga se ne stidim, od svojih najranijih godina prodajem bostan sa svojim ujakom i znam mnogo više nego što mislite o tim stvarima. Zaista, toga se ne stidim. Nema potrebe da me bilo ko u ovih 40 godina poziva da idem u njivu. S druge strane, oko pijačnih prodavaca, zaista postavljam pitanje, svi oni koji štite one koji ne žele da se registruju, da registruju svoju malu zanatsku ili trgovačku radnju i plaćaju paušalni porez od četiri hiljade dinara mesečno u proseku, u zavisnosti od mesta do mesta, zaista, pitam ih šta oni podržavaju? Da delimo ljude na one koji plaćaju paušalne poreze i doprinose i na one koji ne moraju da plaćaju zbog toga što, eto, imaju političku zaštitu jedne ili druge političke stranke. Onda se pitam - ko će njima da plati doprinose za zdravstvo? Ko će da plati kada idu u domove zdravlja i koriste usluge, ko će da plati te doprinose? Platićemo mi koji plaćamo doprinose, platiće krojači koji rade u radnjama. To je demagogija. Ovo je najobičnija demagogija, da imate zaštitu ljudi koji mogu da plate pijačninu četiri hiljade dinara, a ne mogu da plate doprinose za zdravstveno i penziono osiguranje. Ko će da im plati odlazak u penziju? Da li opet da se nagomila neki dug? Platiće opet neki poreski obveznici, ako to ne budu oni sami, ali to nije pravedno. Demagogija je to štititi. Mi smo zaista smatrali da je potrebno postepeno da ih uvedemo u legalni sistem. Sa njima sam razgovarao prošle godine u oktobru i u Beogradu, Kraljevu i u svim mestima u koje sam odlazio. Zaista, nema razloga više voditi razgovore o tome kada se zna da moramo da imamo jednak tretman za sve. Što se tiče pitanja cenjene gospođe iz okoline Mrčajevaca, koja je putem vas prenela, vezano za isplatu zemljoradničkih penzija. Prvo, gospođa mora da zna da ne dugujem lično, niti kao ministar finansija, penziju bilo kom zemljoradniku u Srbiji, pa ni cenjenoj gospođi, već duguje ova država; da je taj dug napravljen devedesetih godina, kada nije bilo niti ovih stranaka koje su u vladi, da je samo povećan dug 2002. godine - još jednu i po penziju za zemljoradnike kada je prethodna vlada bila tu. Ova vlada je bukvalno na vreme sve penzije - zemljoradničke i zaposlenih – isplaćivala i dugovi koji su napravljeni su državni dugovi. Prema njima se odnosim sa poštovanjem i pokušavam, zajedno sa Vladom, da ih rešim. Kako ih možemo rešiti? Tako što ih pretvorimo u javni dug i onda ih u budućnosti tretiramo kao i sve druge dugove. Zaista nije fer, bez obzira od koje poslaničke grupe dolazi, da se daju, s jedne strane, u priči prevelika ovlašćenja ministra, pa je on zadužen i da vrati dugove, a sa druge strane se kritikuje kada treba da napravi mehanizam da naplati poreze. Odakle da se plate ti dugovi? Nema alhemije u finansijama. Na kraju, želim da kažem nešto što nije na adekvatan način shvaćeno u mom uvodnom izlaganju. Radikali Nikole Pašića bili su okrenuti Francuskoj, a ne Iraku i Belorusiji. Velika je razlika između tih radikala i ovih sada.
Hvala vama. Izvolite, gospođice Jovanović. Narodni poslanik Nataša Jovanović, replika. Izvolite.
Shvatila sam da se meni lično obraćate i poslanicima SRS, i da ne biste puno nagađali, to slavno selo i ta čestita žena živi u selu Katrga, sedam kilometara udaljenom od Mrčajevaca, u dolini Zapadne Morave. Ne odajete joj utisak, kao i svim tim ljudima tamo, da ste bilo kada nešto radili, a da imate žuljeve na rukama. Moguće, ali sada iz tako lagodne pozicije, s obzirom na vaš hobi i muziciranje, delujete tako da, znate, kod mene u kraju, a i svuda bi takve ljude koji imaju više vremena za takve aktivnosti pre zvali zgubidani; znate, to su oni koji gube dane, nego oni koji su spremni da idu u njivu i da kopaju i da plaste. Što se tiče ove situacije, to ste danas gospodine ministre kao glavni projekat ovde izneli, pored agencije za izvoz, i ništa ne rekoste u vezi toga, jer i vi sami znate da je spoljnotrgovinski deficit uvećan zajoš 10% za ovih godinu i po dana, a i da je ona prethodna vlast, sa kojom ste se vi i te kako slagali, tome najviše kumovala. Ništa niste odgovorili, a da biste ohrabrili te ljude, jer zaista vam nisu pokazatelji tačni. Kod ovih stambenih kredita, kako ste ih vi nazvali, za mlade, pored velike procedure da se uđe i da se uopšte konkuriše za tih 1000 kredita, postoji zaista problem sa onim što se ne slaže u Srbiji, a što vi potencirate kao neko dostignuće, standarde zemalja zapadne Evrope. Kada vi budete dali tim ljudima mogućnost da oni zarađuju i imaju prosek zarada 1000-1500 evra, izađite onda sa ovakvim jednim projektom i hvalite se time. Nemojte to da pričate sada kada je jasno da i po ovim lažnim podacima primera kredita od 50.000 evra, a nekome treba 270 evra za mesečnu ratu i 5000 rata za učešće, i onih 2-3, i gde to ljudi da nađu. Moguće je da će takvih biti iz vašeg neposrednog okruženja ili iz ovih korporacija ikompanija koje su samo jedan metod pranja para i mogućnost za brzu i efikasnu zaradu. Iz proizvodnje se jedino zarađuju pare. Pitate odakle dugove da vratimo. Samo iz proizvodnje. Ne rasprodajom imovine i popunjavanjem budžetskog deficita iz ranijeg perioda, kao što je to Đelić navikao kroz privatizaciju, koja je bila više nego očigledno pljačkaška i koja je ostavila ljude na ulici, i kroz mogućnost da ljudi rade i da pošteno zarade od svog rada. Neverovatno je da baratate takvim ciframa i da iznosite takve hvalospeve, a da znate da u zemlji milion ljudi ne radi. Sve da se to desilo i da ste kroz oporezivanje svega, a naročito osnovnih životnih namirnica i ogromnog zahvatanja iz poreza na dodatu vrednost, prihodovali ovoliko sada, a što su vam radikali govorili još krajem prvog kvartala i bilo je sasvim očigledno kod tolikog zahvatanja i takve poreske presije koja se vrši na običan narod da ćete da dođete u tu situaciju. U najmanju ruku je licemerno da se time hvalite, a da znate da milion ljudi ne radi. (Predsednik: Vreme) S druge strane, vi kao čovek i pripadnik političke stranke koja nema... (Predsednik: Vreme, gospođice Jovanović.) ... utemeljenje ni u srpskoj tradiciji, ni u onome što je trenutno u biračkom telu, jer to je stvarno neki indeks od 1,5, ma i to je misaona imenica, ili ispod 1%, zavisi u kom gradu, govorite o tome šta su radikalski naslednici i kakva je bila politika koju su vodili radikali i ona koju vodimo sada. Hajde pustite nas, gospodine ministre, sa ovih milion i po do dva miliona birača, a možda ih je i više, da o tome razmišljamo i da kada za to dođe vreme, a biće mnogo ranije od tog decembra 2007. godine, krenemo pošteno i odgovorno da radimo svoj posao. Ljudi su ogorčeni i nemojte vi to da shvatate tako lično zbog toga što ste vi tako važan čovek, pa ste vi taj sa tim imenom i prezimenom. Ne, nego ste vi ministar finansija, to vam je poverio Vojislav Koštunica i vi kao Mlađan Dinkić ste trenutno u Srbiji personifikacija za sve ono što je loše i za to što narod živi u bedi i siromaštvu.
Hvala vam. Reč ima ministar Dinkić, pa Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite, gospodine Dinkiću.
Postavljeno je pitanje oko Agencije za osiguranje i finansiranje izvoza. Ova agencija, kao što znate, formirana je odlukom Skupštine, u petak je taj zakon izglasan. Sada, kada predsednik Tadić potpiše zakon, on stupa na snagu, od septembra će biti formirana. Nakon usvajanja rebalansa stiču se uslovi za uplatu osnivačkog kapitala i od jeseni će izvoznici moći da računaju na kredite od tri do četiri posto godišnje, koje će ova agencija odobravati. Što se tiče rate za stambene kredite od 270 evra, zaista je naše mišljenje da je bolje ljudima omogućiti da plaćaju ratu za kredit za stan koji će biti u njihovom vlasništvu, nego da plaćaju zakupninu. Ako neko ima drugačije mišljenje, na to ima pravo. Takođe, omaklo se nekim drugim diskutantima ranije, kaže ne treba prihod od privatizacije da se koristi za popunjavanje budžetskog deficita, upravo smo to postigli ovim rebalansom budžeta. Konačno imamo situaciju da privatizacioni prihod neće ići za pokrivanje deficita, jer deficita nema, nego za infrastrukturu i za razvojne projekte.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Vladimir Homan. Izvolite, gospođo Plavšić.
Zahvaljujem, poštovani gospodine predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, građani Srbije, neću se dalje upuštati u ovu visokostručnu raspravu između gospodina ministra i poštovane koleginice, jer jednostavno u ovoj oblasti nisam dovoljno stručna. Želim samo kratko da odgovorim na pominjanje stranke G17 plusi njenog rejtinga. Nemojmo se pozivati na sumnjiva ispitivanja javnog mnjenja. Reći ću odmah rezultate koje je stranka G17 plusostvarila u Leskovcu na izborima za savete mesnih zajednica. Stranka G17 plus dobila je 14% podrške građana Leskovca. Neću da poredim sa ostalim strankama, ali verujte mi da neki ne bi bili presrećni sa tim poređenjem. Što se tiče rebalansa budžeta, da se vratimo na temu, dozvolićete mi, posle svih ovih diskusija koje su danas vođene, želim samo kratko da rezimiram i da istaknem neke od stavova koje poslanička grupa G17 plusima po ovom pitanju. Nadam se da mi nećete zameriti ako kao neko, kao što sam rekla, ko nije u ovoj oblasti visokostručan, govorim jezikom građana i pokušam da sve ovo o čemu smo danas govorili prevedem na njihov jezik. Šta znači budžet Srbije? Kada govorimo o budžetu, govorimo o tome koliko smo spremni da zajedničkog novca sakupimo u zajedničku kasu kako bismo finansirali zajedničke troškove. Dakle, ne govorimo ni o kakvom nametu građanima koje neko uzima zarad svojih nekih ciljeva, već govorimo o zajedničkom prikupljanju sredstava za zajedničke potrebe. Takođe, govorimo i o tome koliko trošimo i na šta, ali i o tome šta planiramo sa eventualno ušteđenim novcem. To je ono o čemu govorimo i danas. Govoreći o ovom rebalansu sada, mogu da kažem da za građane imamo jednu jako dobru vest i jednu vest koju neki doživljavaju kao lošu, ali nisam sigurna da je to tako. Dobra vest, odlična vest za građane Srbije je da smo uštedeli novac. Dakle, imamo 32,2 milijarde viška u državnoj kasi. Sakupili smo 9,3% novca više nego što smo planirali, a potrošili smo oko 4% manje nego što smo planirali. Tako smo ostvarili zajedničku uštedu. To je ono što je jako dobra vest. Šta je loša vest? Neki kažu da je loša vest što ovaj novac ne možemo da podelimo svima kojima je on potreban. To je tačno. Ne možemo da podelimo ovaj novac. Zašto? Iz dva razloga. Prvi je razlog zato što imamo dugove i to najveći obim dugova je onaj koji dugujemo sami sebi. Dakle, moramo sebi da vratimo dugove i to one dugove koje smo napravili, da priznamo, nekim zajedničkim lošim odlukama, jer smo u jednom periodu poklonili poverenje nekim vladama koje nisu bile dovoljno odgovorne prema građanima i koje su jednostavno njihov novac koristile bez njihove saglasnosti. To je stara devizna štednja, to je zajam za preporod Srbije, to su oni novci koje su nam uzeli bez naše saglasnosti. To je ono što danas sami sebi moramo da vratimo od ovog viška. Takođe, naravno, moramo da vratimo i neke spoljne dugove koji su u odnosu na 22 milijarde koje dugujemo sebi samo 1,5 milijardi u ovom trenutku. Neko je govoreći pre mene o svemu ovome uporedio čitavu ovu situaciju sa jednim kućnim budžetom. Meni je to poređenje blisko, ali se ne bih složila sa tim da se radi o porodici, o glavi porodice koja uskraćuje hleb svojim ukućanima, jer ovde se radi o tome da je ova porodica odgovorna prema najslabijima i najsiromašnijima, jer ona trećinu svog ukupnog budžeta odvaja upravo za njih. Ovde se postavlja drugo pitanje. Da li je ova relativno siromašna porodica, koja živi u neuslovnim stambenim uslovima, koja ima s vremena na vreme posao, u kojoj su mnogi članovi nezaposleni, ali ima i mladih i talentovanih, želi da sav ovaj novac podeli među osobom, potroši ga i ne zna šta će dalje sutra ili pak želi da uloži ovaj novac u porodični posao, obezbedi posao onima koji su nezaposleni, podstakne one među sobom koji su najsposobniji da uče, da se školuju i da sutra doprinesu ponovo ovoj porodici, i da li želi da uloži u bolje stambene uslove u kojima će svi zajedno kao porodica živeti. Mislim da je odgovor većine građana Srbije da želimo ovo drugo za našu zemlju. To je i odgovor G17 plus. Da, mi želimo ovaj drugi model, a to je model koji promoviše ovaj rebalans budžeta. Na kraju, šta mi planiramo zaista sa ovim novcem, odnosno kako su Vlada i Ministarstvo finansija planirali da utroše ovaj novac. Kako ćemo trošiti ušteđeno? Trošićemo kreditiranjem izvoza, jer tu imamo problem, imamo loše rezultate u spoljnotrgovinskom poslovanju. Imamo problem sa nezaposlenošću i to je ono što želimo da rešimo ovim suficitom budžeta. Sedam hiljada ljudi dobiće posao. To nije dovoljno za Srbiju, ali je jako važno za Srbiju dobiti 7.000 novih radnih mesta, 7.000 novih porodica biće na ovaj način zbrinuto. Dalje, stanovi o kojima je ministar već dovoljno govorio, znam da neće svi u Srbiji moći da reše stambeno pitanje, ali želim da vam kažem da sam se zaposlila 1985. godine sa 24 godine, sa završenim fakultetom i dugoročni stambeni kredit za mene je bio samo san iz prošlosti, san mojih roditelja. Dakle, na ovaj način ljudi ovih profila će moći da dobiju stanove i moći će da reše svoje stambene probleme, a da ne govorim o tome koliko hiljada takvih mladih ljudi danas u Beogradu su podstanari i plaćaju 300 evra svakog meseca. Dakle, to je onih 300 evra koje će uložiti u sopstveni stan i to je ono što je ova vlada učinila realnim i mogućim. Takođe, podsticanje mladih sposobnih i kreativnih da se školuju u zemlji i u inostranstvu, podsticanje pozitivne selekcije kadrova, sprečavanje odliva mozgova, kao jednog od najvećih problema koje smo imali u prošlosti, a to je ono što dobijamo Fondom Vlade za mlade, i to je ono što G17 plus u punoj meri podržava i što je, moram da kažem, na neki način inicirao još svojim stipendijama za najbolje studente koje smo imali još kao nevladina organizacija. Naravno, podržavamo i onaj deo koji će dodatno otići za rešavanje socijalnih problema i najugroženijeg dela stanovništva, i to je takođe ono što će G17 plus podržati. Dakle, zato što želimo mirnu i sigurnu starost za svoje roditelje, zato što želimo izazovnu, podsticajnu, kreativnu i uspešnu mladost za svoju decu, mi ćemo podržati ovaj rebalans budžeta.
Narodni poslanik Milorad Mirčić po Poslovniku se javio. Potom narodni poslanik Veroljub Arsić, gospodin Homan više nema vremena, tako da će posle toga govoriti narodni poslanik Momir Marković, pa Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Javljam se na osnovu člana 100. Poslovnika, pošto kolegi Krasiću niste dali pravo, kojim raspolaže svaki poslanik kada reklamira povredu Poslovnika, da odmah dobije reč. Javljam se ne samo povodom izlaganja koleginice koja je iznela ovde jednu neistinu. Prvo, političke stranke ne učestvuju u izboru saveta mesnih zajednica, nego pojedinci. Pojedinci sa imenom i prezimenom, i to je zakon, jedino ako niste u međuvremenu promenili zakon, a niste nas obavestili. Ako je tako, onda obavestite nas na vreme da i mi učestvujemo, ali nije to merilo rejtinga stranke, nego je to merilo ugleda pojedinaca koji su na tim listama. Drugo, glavni razlog mog javljanja je ono što je ministar Dinkić malopre pokušao. Nemam ništa protiv da ministar kao predstavnik predlagača ili predlagač izađe za ovu govornicu i polemiše sa poslanicima pojedinačno, ali jednom je vreme da se okane držanja lekcija, pogotovo SRS. Ono što SRS želi da ukaže, a to je na činjenicu da se pojavljuje jedan fenomen u ekonomiji kao oblasti, a to je da jedna država koja u deficitu kada je u pitanju odnos izvoza i uvoza, jedna država u kojoj stagnira privreda, jedna država u kojoj su sve veći i veći poreski nameti, i zbog toga ne funkcioniše ni tzv. mala privreda, raspolaže budžetskim suficitom. To je bukvalno nešto što bi moglo sa ovom Sonjom Biserko da bude kandidovano za Nobelovu nagradu. Samo kažem kandidovano, ne kažem da će biti dobitnik Nobelove nagrade, ali u svakom slučaju zaslužuje. Ne govorimo mi ministru, mi srpski radikali, da ide levo ili desno, mi bismo njega najradije poslali u pravcu da se ova Srbija preporodi, da poreski obveznici finansijski mogu da izdrže ovaj namet i da dođe konačno do preporoda i privrednog i ekonomskog u ovoj Srbiji. A ne da nam drži lekciju kakva je to istorijska činjenica koja ukazuje kako su se radikali nekad orijentisali, a kako sada. I nekad i sad radikali su bili isto orijentisani, orijentisani u pravcu da preporode, unaprede Srbiju. Ono što mi savetujemo na kraju ministru, to je da se drži instrumenta, da nastavi dalje da svira, eventualno dobronameran savet je da pređe na duvačke instrumente, očito da mu žičani ne idu od ruke.
Gospodine Mirčiću, nisam shvatio u čemu je povreda Poslovnika? Ne znam u čemu je povreda Poslovnika, nisam u stanju da vam dam objašnjenje. Samo to kažem, te vas pitam da li tražite ... Upozoravam na dva načina zvonom i kada se konkretno prekrši nešto, onda prekinem govornika, pa upozorim. Nije sporno, zvonom sam upozoravao prethodne govornike u više navrata. Pitam da li tražite da se izjasni Skupština o ovoj povredi Poslovnika? (Ne.) Izvolite. Povreda Poslovnika.
Gospodine predsedniče, član 104. dostojanstvo. Neko ko izađe na povredu Poslovnika ne može i sam da vređa Poslovnik svojim istupima. Makar zbog toga mislim da treba da bude opomenut. Što se tiče toga stvar je jasna. Što se tiče pojedinaca, meni je zaista zadovoljstvo da kažem da su najbolji pojedinci iz G17 plus pobedili u tim mestim zajednicama. Ako se govori o lekcijama, ja ću sasvim rado da vam ovde držim lekcije, sve do trenutka dok vi ne budete shvatili na koji način treba da se ponašate u Skupštini Srbije. Što se tiče radikala, nekada i sada, to nisu isti radikali i nemate nikakvo nasledno pravo na ono što su radikali nekada radili.
Sada ja vas upozoravam, gospodine Albijaniću, pod lekcijom podrazumevate i iznošenje podataka koji su vam na raspolaganju, nadam se, ništa više od toga. Hvala vam. Molim vas, nema razloga da se pravi ovakva tenzija. Pauza pet minuta, pa nastavljamo. Hvala. [[Posle pauze – 18,55]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Repliku je tražio narodni poslanik Milorad Mirčić, pa potom ima reč narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Momir Marković i narodni poslanik Zoran Krasić.
Kolega Albijanić je uzeo sebi za pravo da objašnjava dodatno, daje objašnjenje kakav je to uspeh pojedinaca na izborima za savet mesnih zajednica, ali mi nije jasno zašto tek sada saopštavate građanima u pojedinim mesnim zajednicama, koji žive na teritoriji opštine Leskovac, da su to bili vaši kandidati. Kada ste tako popularni, tamo imate dobar rejting, trebali ste im odmah reći pa da vidite kako bi onda glasali ljudi za vaše kandidate. Drugo, i dalje sam u uverenju da većini od vas ovde koji sedite u klupama ni ukućani ne znaju, ni šira familija ne zna da ste članovi G17. Teško podnose i ovakvu sramotu, i još da im i to kažete, videli biste kakva bi reakcija bila unutar porodice.
Upozoravam vas da ne vređate narodne poslanike po stranačkoj pripadnosti. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, naslušali smo se ovde raznih hvalospeva ovlašćenog predstavnika Vlade Republike Srbije, ministra u Vladi, gospodina Dinkića, koji se eto hvali suficitom. Ako je neko iole malo ozbiljan i ako se ozbiljno bavi tim poslom, kao što su javni prihodi i javni rashodi, porezi koje uvodi, ako pročita malo stenograme poslanika SRS kada je bio Predlog zakona o budžetu za ovu godinu, biće mu sasvim jasno da je na vreme bio opomenut da je prihodna strana budžeta Republike Srbije nerealna i da će prihodna strana budžeta Republike Srbije, imajući u vidu porez na dodatu vrednost, koji je počeo da se primenjuje od 1. januara ove godine, da napravi mnogo veći prihod nego što je to Zakonom o budžetu Republike Srbije predviđeno, i to po dva osnova. Prvi je taj što se širi broj proizvoda i usluga na koje se uvodi porez, a kao posledica toga jeste da se povećava broj poreskih obveznika, a tu prvenstveno mislim na poljoprivrednike koji sada moraju da se registruju kao preduzetnici i na osnovu toga još više pune budžet po osnovu prihoda na dohodak građana. To je ta prihodna strana i to je taj tzv. suficit, kako to kažete vi iz vladajuće većine, na taj način je nastao. Sada je problem kako trošite taj suficit, koji u principu ne postoji, izmišljen je. Znači, projekcija prihoda je bila za rast bruto nacionalnog proizvoda, inflaciju ste kalkulisali, to ste uporedili sa budžetom za 2004. godinu, toliko ste ga uvećali i to je to. Nije baš tako. Novac trošite na onoj strani koja nije, na prvom mestu, primerena trenutku u kojem se nalazi država, navodno radi smanjivanja javnog duga, i to po dva osnova. Kako reče gospodin ministar, jedan osnov je stara devizna štednja, a drugi osnov je zajam za preporod Srbije. I u jednom i u drugom slučaju oni kojima duguje Republika Srbija po ovom osnovu dobili su državne obveznice. Neko te obveznice čuva, neko ih je već prodao i sada se postavlja pitanje hoće li država sa tih 20 i kusur milijardi, koliko planira da upotrebi u tu namenu, za isplatu kako tvrdi, na tržištu novca po nekim povoljnijim uslovima da kupuje svoje dugove i od koga će da kupuje. Svakako ne od onih koji su najugroženiji kada je u pitanju stara devizna štednja, već od raznih finansijskih špekulanata koji su došli u posed tih obveznica. Njima će biti vraćen novac, a ne građanima Srbije i nemojte da se lažemo ovde i zavaravamo. Tamo će novac da bude upotrebljen. To je prvo pitanje, da raščistimo tu hvalu kako ćete da smanjite javni dug u korist građana. Nema koristi građana, samo će neko ko je zloupotrebio nečiju nevolju, došao na jeftin način do tih obveznica, sada skupo da ih proda državi Srbiji. Hoćemo li da pretpostavimo ko je to bio? Da li ima tu Nacionalne štedionice? Ima. Da li ima tu Komercijalne banke, za koju ne znamo više ko je vlasnik? Ima. Ima li Delta banke? Ima. Ima svih onih koji su kupovali obveznice stare devizne štednje, 20% i 30% jeftinije nego što je nominalna vrednost tih obveznica. Oni će zaraditi novac i njima će biti bolje od ovog tzv. suficita. Odakle taj suficit u budžetu Republike Srbije? Da li se neko zapitao odakle odjednom toliko novca? Taj novac je, toliko hvaljeni suficit koji ne postoji, iz PDV-a u iznosu od 16 milijardi dinara. Uveli ste ga na lekove, na proteze za invalide, na hleb, na meso, na mleko, na jaja, na hranu za prehranjivanje odojčadi, za repromaterijal u poljoprivrednoj proizvodnji, znači, za semensku robu, sredstva za zaštitu bilja, sredstva za prihranjivanje bilja. To je taj višak, jedan deo. Drugi deo, u iznosu od 11 milijardi dinara, jeste po osnovu poreza na dohodak građana. Tu se sad vraćamo na poljoprivrednike, jer ste naterali poljoprivrednike da se registruju kao poljoprivrednici i ne plaća se više porez samo po osnovu katastarskog prihoda, već na osnovu toga što se poljoprivredni proizvođač zadužuje nekom akontacijom na prihod koji još nije ostvario. To je taj višak od 11 milijardi. Da nastavimo tako redom i doći ćemo do te 32 milijarde. Gde ih upotrebljavate - za budžetsku rezervu. Koliko: 3-4-5 milijardi? Ko je najviše štete imao ovakvim načinom oporezivanja? Svi su imali štetu, ali najveću štetu su imali baš poljoprivredni proizvođači, jer nikada do sada nisu morali da plaćaju na repromaterijal porez na promet ili PDV, isto je. Da li ste njima vratili nešto? Kažete da ćete im dati obveznice, pa ćete od nekog sledećeg suficita da isplatite to. Pretvorićete taj dug u novi javni dug. Gde ide ovih 22-23 milijarde dinara - finansijskim špekulantima? Nateraćete sada poljoprivredne penzionere da ponovo, na neki drugi način, prodaju svoje obveznice finansijskim špekulantima. Nema druge u ovom slučaju. Dalje, zar nije bilo pravednije da se te penzije konačno isplate, da se kroz razne subvencije privredi taj tzv. suficit tamo usmeri? Pričate o Agenciji za kreditiranje izvoza. Hajmo tu malo da popričamo. Kažete da će ta agencija da pospeši izvoz, da će on biti veći. Na koji način? Tako što ćete izvozniku da naplatite proviziju, zato što ste mu dali kredit, omogućili mu da dođe do kredita. Je l' na taj način? Tako što ćete izvozniku da naplatite proviziju što je izvezao robu? Hoćete li na taj način da povećate izvoz? Teško. Izuzetno teško, ako se malo uzme u obzir da vrlo malo toga možemo da ponudimo nekoj drugoj državi u ovom trenutku. Zašto taj novac ne bi bio usmeren na subvencije izvoznicima, pa da ga država malo i nagradi, da smanjimo tu razliku između uvoza i izvoza, bez obzira po kom je osnovu dug, da li je po privatnom osnovu, da li je po državnom osnovu. On postoji. Ovde je sad neka priča da je od dve milijarde evra samo 300 miliona evra uzela država, da je ostatak od 1,7 milijardi evra privatan dug i da je on upotrebljen za nabavku opreme. Ne verujem. Možda jeste privatan, ali pre bi se reklo da je taj dug nastao tako što neko hoće u Srbiju da uvozi robu, jer mnogo mu je lakše i mnogo brže dođe do novca ako nešto uveze u Srbiju. Još se kaže, kako reče ministar, razlika u tražnji robe između domaće robe i potražnje na tržištu treba da se dopunjuje uvozom. To nije tačno. Te robe široke potrošnje koja se uvozi mogu sasvim dovoljno da proizvedu i domaća preduzeća, bez obzira da li su ona državna, privatna, privatizovana ili će biti privatizovana. Nije u tome problem. Problem je u tome što je uvozna roba sa nižom cenom, jer država ne brine o svojim domaćim proizvođačima. Nije spremna ni sposobna da ih zaštiti. Zato imate tu tzv. razliku između ponude i tražnje na tržištu. Hoćete li to da zaštitite novim carinskim stopama? Nećete. One baš odgovaraju tim uvoznicima, tim koji su zadužili državu za 1,7 milijardi evra. Na taj način se ne vodi država. Vi ste od 5. oktobra sve u državi prepustili da se snalazi ko kako zna i ume, u zakonskim propisima koji nisu dorečeni i najčešće nisu dobri, kao što je taj Zakon o privatizaciji. Pustili ste da u Srbiju uvozi ko šta hoće, kad hoće i koliko hoće, pod nekim izgovorom slobodnog tržišta. Sad imamo tu situaciju kakvu imamo, da imamo pad, mada vi to ne želite da prikažete, samo ne znam tu matematiku koju ćete da primenite, ali dokazujete da je u matematici sve moguće, imate pad bruto društvenog proizvoda. Pričate o poljoprivrednoj proizvodnji i premijama, da je to jedan od razloga zašto se uvodi da poljoprivredni proizvođači moraju da se registruju. To uopšte nije tačno. Uopšte nisu premije sporne. Preko Republičkog veterinarskog zavoda tačno možete da znate koliko ima grla krupne stoke. Nemojte da se lažemo da nije tako. Svako grlo koje je za priplod, koje je za mleko, koje je za meso, registruje se u Veterinarskom zavodu. Svaka krava koja je za priplod dobija svoj broj po kome se vodi. O čemu vi pričate, o kakvim to premijama pričate? Jedino što hoćete time da se registruju individualni poljoprivredni proizvođači jeste da im naplatite PDV i za one proizvode koje koriste za sopstvene potrebe. Nema druge. Još samo vam to nije pod kontrolom. To je jedini razlog zašto hoćete da registrujete poljoprivredne proizvođače. Osim toga, postavlja se pitanje šta ćemo sa tom poljoprivredom koja jeste najugroženija. Da li postoji otkupna cena sada za pšenicu? Koliko je dizel gorivo, koje je jedan izuzetno važan činilac u ceni jednog poljoprivrednog proizvoda, koliko je poskupelo, sa 36-37 dinara na 62, a nemaju pravo na subvencije, nemaju pravo na regresiranu naftu. Tako brinete o državi. Bogami, teško. Ako se uzme da ste uveli porez i na bukvare za đake, onda je sramota kako ste ove troškove podelili u Predlogu izmene i dopune Zakona o budžetu.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, pa potom narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ode ministar, a mogao je toliko toga pametnog da čuje. Doduše, od cele Vlade je samo on bio. Pretpostavljam, uvek je trebalo, kad se radi o budžetu, da budu i predsednik Vlade i ministri. Očekivao sam da ovde bude ministar za kapitalne investicije, s obzirom da se najveći deo sredstava iz budžeta povlači za to ministarstvo. Međutim, on je izgleda opet pored Ibra, čeka da neka baba upadne u Ibar, pa da je izvadi, da učini bogougodno delo. U pravu je i DS kada je rekla da ovi ne valjaju. U pravu je i Dinkić kad kaže da oni prethodni nisu valjali. U pravu smo i mi i građani Srbije kad kažemo da i jedni i drugi ne valjaju. Dame i gospodo narodni poslanici, danas pričamo o suficitu od blizu 32 milijarde dinara, koji se našao u budžetu, takoreći, ni kriv ni dužan. Dinkić, ni kriv ni dužan, odjednom mora da razmišlja šta će sa 32 milijarde dinara. Od čega je stvaran i kako je stvaran taj suficit? PDV je 18%, gospodin Arsić, narodni poslanik SRS, nabrojao je čitavu lepezu vrlo bitnih proizvoda na koje je taj PDV uzet. To je tih 32 milijarde. Samo ću nekoliko nebuloznih sitnica, da građanima Srbije i vama, dame i gospodo poslanici, bude jasno. Znate li vi da pijačar koji ide da naplaćuje dnevnu pijačninu mora da nosi fiskalnu kasu. Kada dođe tamo, naplati šest ili 60 dinara, koliko je dnevni zakup tezge, on okrene fiskalnu kasu i da račun. Neverovatno. Paušalci, koji inače plaćaju po tri-četiri hiljade dinara paušalno odrezan porez, takođe, moraju da imaju fiskalnu kasu, pa se fiskalna kasa pokvari, pa vi dođete da kupite sendvič, kiflu, a on mora na velikom formularu da napiše kifla - komada 1, jer mora da izda račun. Oporezovali ste, ministre, žao mi je što ga nema, sve osim vazduha. I to bi, ali nije znao kako da izmeri. Sada se hvali, priča kako je Paču imao suficit, kako je Milan Stojadinović imao suficit, a ne priča o tome kako je funkcionisala privreda u vreme Pačua i u vreme Milana Stojadinovića. Onoliko privrede koliko je tada imalo i koliko je bila razvijena. Ne priča o tome kakvi su bili odnosi sa zemljama u okruženju, koliko se izvozilo u te zemlje u okruženju, šta se izvozilo i od čega je stvaran suficit. Danas je ministar pričao o stečaju banaka. Pričao je o stečajevima, kako kod stečaja država preuzima dugove, preduzeće izlazi iz stečaja, kao US Steel, onda biva prodato kao da nikada nije ništa zadužilo. Onda se otvaraju visoke peći, za koje su građani Srbije od svojih usta odvajali i pravili godinama. Sada se ponovo otvara i funkcioniše. Priča o bankama, zašto se ne završi stečaj konačno u ove četiri najveće banke. Evo, četiri-pet godina otkako je uveden stečaj u banke. Zašto Beobanci, kojoj može sada da skine stečaj, ne isplati sva dugovanja i od onoga što joj ostane da komotno funkcioniše i da bude jedna od boljih banaka na srpskom tržištu. U Predlogu ćete videti uvođenje novog SDK. Jedan od govornika je na početku rekao, SDK je Nacionalnoj štedionici predao kompletnu infrastrukturu i sada se formira. A koliko treba vremena i sredstava da se infrastruktura u jednoj takvoj instituciji oformi? Kako će se zvati novi SDK, nebitno je. Biće potpuno bez infrastrukture i što je najvažnije bez poslovnog prostora. Da vidimo kako se planira potrošnja toga što Dinkić zove suficitom, a što je, u stvari, oguljena koža sa grbače srpskog naroda. Rezervisana sredstva za vraćanje ino-kredita za 2006. godinu, to znači da vam ti strani partneri, finansijski partneri, ne veruju da ćete iduće godine moći da obezbedite dovoljno sredstava da vratite dugove, nego su rekli, od ovoga rezervišite toliko i toliko, da to stoji. Finansiranje uvoza, spoljnotrgovinski deficit je ogroman. Kaže - mi ćemo izvoziti. Dobili smo, pored pozitivne Studije izvodljivosti, a danas i vrapci na grani već cvrkuću - pozitivna studija izvodljivosti, i ovo da smo najpovlašćenija nacija u trgovinskoj razmeni sa Amerikom. Odlično! Pitao sam svakoga ko je to pomenuo, sada bih pitao i ministra Dinkića, da mi kaže šta je to što mi možemo u tu Ameriku da izvezemo. Maline, koje su propale i koje ste otkupljivali po 30 dinara za kilogram; višnje, koje takođe mogu da idu na to tržište, koje ste otkupljivali po 14 dinara za kilogram. To je ono što ste mogli da otkupite. Žito? Nema ga. Ubila kiša, ubio grad. Seljaci nisu posejali, bilo je taman koliko za nas, pitanje je koliko će država morati da uveze da bi prehranila naciju. Premija pet hiljada po hektaru, to će građani Srbije, seljaci će to dobiti jednom, nadam se, kada budete sišli s vlasti. Šta je sa vojskom? Zašto niste predvideli od tih para, koje ste ogulili od naroda, da bar malo pomognete vojsci. Znate li, dame i gospodo, da visoki oficiri žive na granici egzistencije, a da ne govorim o nižem kadru. Bukvalno preživljavaju. Imam sreću ili nesreću da mi je sin u vojsci, deca, takoreći, nemaju šta da jedu. Sreća je što je u vojsci, a nesreća je što mu je Dinkić obezbedio da nema šta da jede. Pričamo o tome da smo nevidljivog skinuli raketom iz 1958. i radarom iz 1962. godine. Dame i gospodo narodni poslanici, danas te rakete i ti radari su u garnizonu, nema drugih. OVK je dva puta opremljenija od naše vojske. Ovde, u ovom predlogu, ne vidim da će ministar, bar od ovih para, malo da odvoji. Naprotiv, govori kako će da rasproda i ono što vojska ima. Da ostavim vremena gospodinu Krasiću, rekao bih još tri reči, pošto je on zadnji govornik iz SRS. Reče gospodin Dinkić da je deo sredstava predviđen za autoput Horgoš-Beograd. Pre 20 dana ministar Velja Ilić kaže da će to da da u koncesiju. Znači, treba da ga završimo, pa onda koncesionaru bukvalno da predamo na - hvala lepo, da on samo skuplja kajmak. SRS je podnela više od 30 amandmana i mnogo toga ćemo vam reći u odbrani amandmana. Nadam se da će biti zdrave pameti da se ovi amandmani prihvate i da se ta sredstva, koja su odvojena, pravilno i ispravno potroše. Što se tiče Nobelove nagrade, velike želje ministra Dinkića, jer već tri puta čitam u novinama kako će osvojiti Nobelovu nagradu za ekonomiju; od Nobelove nagrade, ministre Dinkiću, za ekonomiju nema ništa, nego gledaj sa Kebom da završiš Devetu Betovenovu simfoniju, možda ćeš tu dobiti nagradu.
Hvala vam, gospodine Markoviću. Nemojmo da se prepiremo o simfonijama. Izvolite, gospodine Krasiću. Imate 20 minuta na raspolaganju, gospodine Krasiću. Niste obavezni da koristite sve.
Jutros sam objasnio zašto sam izdvojio mišljenje, jer ovo ovako ne može da ide. Valjda se prvo menja Zakon o budžetskom sistemu, pa kada on stupi na snagu, onda se rebalans budžeta vrši u skladu sa izmenjenim Zakonom o budžetskom sistemu. Pošto sada to ide đuture, o jednom trošku, onda, ako pogledate jedan i drugi zakon, primetićete veliko neslaganje, čak i u pozicijama, a ne samo u pogledu tabelarnog prikaza, nego uopšte kada se pogleda struktura budžeta. S obzirom da je u javnosti potpuno nepotrebno stvorena slika o nekoj potrebnoj priči o budžetskom suficitu, moram na početku da vas samo podsetim na nešto što se desilo u ovoj sali. Prilikom usvajanja budžeta za 2005. godinu, Vlada je iznela podatak da ona planira deficit od 20 i nešto milijardi i ne pokriva taj deficit. Znači, niti zaduženje, niti štampanje hartija od vrednosti. Jednostavno, bilo je otvoreno pitanje deficita. Onda smo mi prigovarali, ministar je izašao, odgovorio i rekao - znate, problem deficita je rešiv problem. On se rešava tako, ako deficit nije pokriven nekim novim zaduženjem, znači da se javni rashodi kreću samo u visini javnih prihoda, što znači da Zakon o budžetskom sistemu već ima svoju formulu - troši se ono što realno postoji. Tada sam izašao za govornicu i dokazao ministru da ne postoji budžetski deficit, da je on samo fiktivna kategorija. Nije prošlo, evo vidite, šest meseci, ministar je došao i priznao da budžetskog deficita nikada nije ni bilo. Sada, da bi se sve ovo zamaglilo, ide se sa pričom o budžetskom suficitu. Međutim, ta priča je i suviše jednostavna, deficit-suficit, manjak sredstava i višak sredstava. Onda smo slušali ovde neka istorijska razglabanja, potpuno nepotrebna, da se publika jednostavno zabavlja nekim stvarima, kao suficit to je nešto spektakularno, to je nešto posebno, to je nešto izuzetno. Gospodin Dinkić ne zna onu jednu osnovnu stvar, i za vreme 50 godina te socijalističke vlasti, najmanje 15 ili 20 godina, kada se donosio završni račun u to vreme budžeta i SFRJ i završni račun budžeta Socijalističke Republike Srbije, bila je posebna stavka da se vraća višak prihoda nad rashodima privrede. Samo da vas malo podsetim, vas koji imate neke godine, kako je recimo 1984-1985. godine kao višak prihoda nad rashodima vraćeno za podsticanje razvoja mikroelektronike i drugih delatnosti i drugih oblasti. Znači, to što se danas nama predstavlja suficitom, to je kategorija koja je postojala i ona se dešavala. Kada se malo više pogreši u planiranju, onda dođe do nagomilavanja sredstava javnih prihoda, rashodi su definisani zakonom kojim se izvršavaju obaveze na osnovu zakona i kada se pojavi ta pozitivna razlika, onda u ono vreme društvenog samoupravljanja, pošto su radnici ovladavali celinom društvene reprodukcije, išlo je to vraćanje. Mlađa je preskočio te lekcije, pa ne zna on to. Ovde imamo nekoliko važnih problema. Prvi važan problem jeste što mi danas nemamo stanje naših javnih finansija. Mi smo dobili, i kaže Mlađa na jednom mestu, u toku prvih šest meseci naplata 189 milijardi, a potrošnja 188 milijardi, a to je strana 59. I kaže, izvršenje budžeta Republike Srbije u prvoj polovini 2005. godine, pa se pojavio suficit 676 miliona 074 hiljade i tako dalje. Već u sledećem pasusu kaže, ma nije 670 nego je 900 miliona. To je neozbiljno. Vi nemate strukturu potrošnje. Kada bi se pogledala ta struktura potrošnje, onda bi otprilike izašlo ovako: ako je mesečna obaveza prema nekom direktnom korisniku budžetskih sredstava bila recimo 100 miliona mesečno, Mlađan Dinkić je isplaćivao po 80 i tako je prikazao da je potrošnja bila u granicama nečega i da je taj suficit sasvim normalna stvar. To je tako prikazano, ali u stvarnosti nije. Sada budžet duguje Direkciji za puteve mislim pet milijardi i nešto dinara, a da ne pričamo o drugim dugovanjima. Ako se uzmu u obzir sva dugovanja, onda se vidi da nema suficita. Šta znači suficit? Suficit se utvrđuje na kraju godine ili pred kraj godine. Suficit je definisan Zakonom o budžetskom sistemu. On kaže, ukoliko se na kraju budžetske godine pojavi višak prihoda nad planiranim i propisanim rashodima, taj višak se prenosi u sledeću budžetsku godinu. On je digao priču o suficitu. Taj suficit po njegovoj zamršenoj proceduri je 52 milijarde dinara. Čemu služi taj suficit? Navodno priča o suficitu jeste nalog MMF da se obezbede sredstva kako bi bila to garancija da će inostranstvu da se sledeće godine, pa čak i ove godine, servisiraju neke obaveze. Zašto nam niste dali, recimo, kada se radi o zakonu o izmenama i dopunama bilo kog zakona, onda se daje pregled odredaba koje se menjaju, pa zašto niste dali pregled odredbe člana 5, gde su date obaveze po osnovu garancija i kontragarancija. Vi ste po rebalansu planirali 100 milijardi, a za 100 milijardi treba dati garancije ikontragarancije. Od toga, 55 milijardi za nešto što je već zaključeno i ratifikovano i 45 milijardi do kraja godine ide kao zaduženje. Ovde izražavate i ozbiljnu sumnju da neke garancije i kontragarancije mogu biti i realizovane. Zašto? Direkcija za puteve neće biti u mogućnosti da servisira obaveze prema inostranim kreditorima. Vrhunac svega toga, ove priče, sastoji se u tome što se menja Zakon o budžetskom sistemu i nijedan klasičan ekonomista neće da vam da podršku za ovo. Usput da kažem i da smo imali izuzetno dobar zakon o javnim prihodima i rashodima, dok nije uzeo da ga čereči Đelić i on je napravio grešku. Kako biste shvatili koju je grešku napravio Mlađan Dinkić, ona je tri puta veća nego Đelićeva, to da znate. O čemu se radi? U budžetu moraju da se iskažu svi javni prihodi koji pripadaju Republici i svi javni rashodi gde postoji obaveza Republike. Pogledajte sada ovde tabela A, tabela B, tabela G, pa onda Mlađa kaže, ako su u pitanju neke obaveze po osnovu inostranih kredita, to će ići ispod crte, mada jeste to javni rashod, ali to ide ispod crte i to ne opterećuje budžet, ali se evidentira. Onda vi meni objasnite zašto niste u ukupne javne prihode ubacili prihode iz izvornih aktivnosti direktnih i indirektnih korisnika sredstava budžeta. Iskazaliste ga kao posebnu stavku u članu 7, pa ako se uzme šta su to javni prihodi po osnovu poreskih i neporeskih prihoda, a to je 429 milijardi i ako se uzme ovih 59 milijardi prihodi organa direktnih korisnika, onda dobijamo da je ukupan obim budžetske potrošnje Republike Srbije... (Predsednik: Izvinite, slučajno sam zvonio.) ...to je 489 milijardi dinara. Vi niste hteli, vi ste rekli da babe i žabe ne mogu da se sabiraju. Javni prihodi i javni rashodi moraju po strukturi da se iskažu. Vi nama priču, primarni suficit, pa kako vi ovamo rekoste, neke kategorije koje postoje samo u teoriji gde se bave naučnici sa uporednim sagledavanjem budžetske potrošnje. Ono što je najpotrebnije nama, kao poslanicima, a to je konsolidovani bilans javne potrošnje, gde vam je on? Da vidimo koje je učešće javne potrošnje, koje je učešće budžetskih sredstava u bruto društvenom proizvodu. Da li je 55, 65, 73, koliko je učešće, da bismo videli koja je perspektiva. Ne, to ne prikazuje. To ne želite da prikažete. Onda dajete stanje našeg duga, 808 milijardi dinara, pa to razgraničavate. Nešto što je stvarno čudo, kažete, ove godine napraviće se višak prihoda nad rashodima. Hajde da vidimo kako će taj višak prihoda da se koristi. To ste rekli u članu 2. stav 2. Kaže, budžetski suficit iz stava 1. ovog člana koristiće se za pokriće izdataka po osnovu datih pozajmica i nabavke finansijske imovine u iznosu od 5,5 milijardi. Dalje, otplatu glavnice u iznosu od 23, a skoro 23,5 milijarde. Tu pravite podelu, 22 milijarde za domaće, a nešto ide za inostranstvo. Te 22 milijarde je zaduženje Republike da bi se obezbedila likvidnost budžeta i da bi se obezbedilo da budžet može da funkcioniše. Gde je onda suficit? Zar ovo nisu javni rashodi. Zašto iskazujete suficit kada imate obavezu. Vi kažete dalje, tekući rashod ili nije tekući rashod, to nas ne interesuje, to je obaveza države. Na kraju kažete, preostali deo budžetskog suficita, a naravno izdvojili ste tri milijarde i kao to će da se prenese, i to je u suštini pravi suficit. To je taj višak prihoda koji planirate na kraju godine, ali ovo drugo prikažite, prikažite ga i na prihodnoj strani, a prikažite ga i na rashodnoj strani. Zar je moguće da 27 milijardi očekivanog prihoda po osnovu privatizacije nije javni prihod. Šta je to? To je javni prihod. Zašto nas zavlačite sa A, B, V, G i da li će biti konačan finansijski rezultat itd. Dajte to profesorima na ekonomskom fakultetu i neka se bave time. Vi ulazite u priču sa inostranim partnerima od 23 milijarde dinara razduženja nekog. A šta je sa našim potraživanjem po osnovu naknade štete? Što to niste uzeli u priču? Čak 33,5 milijarde dolara je potraživanje ove države verifikovano, a između ostalog i gospodin Marković je vodio jednu grupu koja je to verifikovala. Zašto ne pokrenete pregovore na tu temu? Koliko znam, tu ne postoji neka odbojnost i gadljivost ovih iz inostranstva. Voljni su oni da razgovaraju, samo da ih mi više ne prozivamo za bombardovanje. Vi izbegavate tu temu. Zašto vi izbegavate tu temu? Vi imate obavezu da pregovarate oko toga. Imate obavezu naša potraživanja da branite. Ne, vi to ne želite. Kažete - privatizacioni fond, tranzicioni fond, gde vam je to? Na osnovu kog zakona postoji taj fond ili ti fondovi? Začas oni sednu tamo u Vladi, osmisle nešto suprotno članu 69. Ustava Republike Srbije. U budžetu se izvršavaju obaveze. Znači, javni rashodi se realizuju samo na osnovu zakona, zakonom propisane obaveze. Vi ovde izmišljate neke troškove, vi izmišljate neke javne rashode koji ne mogu da postoje. Ajde malo da uporedimo budžet 2000. godine i budžet ovaj revidirani 2005. godine. Onaj 2000. godine, ako se uzmu i svi podračuni, jeste na nivou od 51 milijarde. Koliko iznosi ovaj vaš? Odbijte vojsku, pedeset i nešto odbijte od ovih 480, koliko sam vam malopre rekao, i dobićete preko 400 milijardi. Uporedite 50 prema 400, dobićete da je šest do sedam puta povećano opterećene. Gde je korist? Nije korist to što ste formirali agencije, pa isplaćujete svoje radnike i svoje članove itd. Koja je realna korist? Šest do sedam puta ste povećali opterećenje. Kolika inflacija od 2001. do danas? Da li ona može da pokrije ovaj nominalni rast ili se radi o realnom zavlačenju ruke u džepove građana Republike Srbije? Hajde malo o tome da propričamo. Kažete da vi uredno servisirate obaveze. To uopšte nije tačno. Vi povećavate neizmirene obaveze. Neizmirene obaveze Republike prema građanima, prema privredi i prema drugima. Teško je pričati ovde, jer kada bih čitao neke stavove koje ste izneli, oni su kontradiktorni u samoj rečenici. Ovo samo može laik da napiše. Kaže - kontroli inflacije doprineće i striktna kontrola mase plata u državnoj upravi i javnom sektoru, koja će omogućiti njihovo uvećanje samo u skladu sa rastom produktivnosti rada. Čije produktivnosti rada? Administracije ili privrede? Produktivnost rada ima stagnaciju. Nema rasta plate. Kako mislite inflaciju da kontrolišete na ovaj način? Da ne čitam dalje. S druge strane postoji potreba za daljim smanjivanjem javne potrošnje, kako bi se dodatno poboljšalo spoljnotrgovinsko poslovanje Srbije. Kakve veze ima to? Spoljnotrgovinsko poslovanje Republike Srbije zavisi od privrednih subjekata, od njihove sposobnosti da budu prisutni na inostranom tržištu, da izvoze i naplaćuju svoje potraživanje. Kakve veze ima s ovim što vi pričate ovde? Nema blage veze. Da ne idem dalje po ovim vašim stavkama itd. Ono što je možda najvažnije da bi ova operacija uspela, a pacijent koliko-toliko preživeo do sledećih izbora, vi ste osmislili način da pravite Upravu za Trezor. Tu objedinjujete Upravu za javna plaćanja i Trezor, pa čak dajete i osnove kako trezore treba da otvara lokalna uprava. Vi na taj način imate potpun uvid u sve račune i sve podračune, i izražavam sumnju da ćete tu da funkcionišete i sa tajnim računima bez bilo kakve kontrole. A ovo oko revizije i ova kaznena politika za onoga ko državu zaduži itd. i ono što se jutros čulo od predstavnika Vlade kada je pričao o privatnom zaduživanju, koje poprilično postaje nekontrolisano, moram da vas podsetim da je SRS prilikom vašeg Predloga zakona o javnom dugu, za koji smo rekli da ima pogrešan naziv, da treba da bude zakon o postupku zaduživanja itd, tada smo vam ukazali da tim zakonom treba da regulišete državno zaduživanje i privatno zaduživanje. Tada smo vas upozorili da u tom zakonu treba da bude i osnova nečega što se kod nas zove zakon o kreditnim odnosima sa inostranstvom. Da mi znamo u startu dokle može država da se zadužuje, dokle mogu privredni subjekti da se zadužuju, kako se ne bi selio kapital, da se ne bi desilo to što se desilo, evo, Budimpešti. Tamo su cene nepokretnosti u gradu pale. Zbog čega? Ljudi se iseljavaju, jer su nenormalni komunalni troškovi. Strana firma je uzela vodu, ljudi se sele, neko daje tržište. Pazite, kod tog nekontrolisanog zaduženja može da se desi da stranac ne može da naplati svoje potraživanje od privrednog subjekta i onda ulazi u dugoročni što vidljivi, što nevidljivi zakup nepokretnosti i drugih dobara, i tu je država svojim pasivnim stavom omogućila da neko osvoji kompletno naše tržište i u smislu potrošnje i u smislu proizvodnje. Niste nas slušali. Vi ste rekli - ne, Zakon o javnom dugu. Kod zakona o budžetskom sistemu i ovih izmena vi imate najmanje šest članova koji su kontradiktorni sa Zakonom o javnom dugu, koji je donet pre pet dana. Međusobno isključivi. Koji zakon treba da se primeni, ova priča o suficitu, mi ćemo to pokušati da vam dokažemo povodom rasprave u pojedinostima, od člana do člana da vam ukažemo. Nama je krivo što ne možemo da razmatramo o drugim sektorima, nego samo o ovim budžetsko-knjigovodstvenim stvarima. Da su tu ministri, onda bismo mogli i da svaku stavku razgradimo i da ukažemo šta je promašaj u toj stavci, gde je nominalni novčani iznos realnog rada, što treba da dođe iz ministarstva, promašen. To ne možemo sada da pričamo, zato što nema ni Vlade, nema ni ministara, već je problem budžeta ovde iznet kao problem kontnog plana za budžet. To je devalviranje pre svega ove teme. Znači, suficit ovako kako nam je predstavljen ne postoji, niti može da postoji. Ovde može da se pojavi na kraju godine višak prihoda nad rashodima. Višak prihoda nad rashodima se prenosi za sledeću budžetsku godinu. Ovo što ste vi sada izračunali vi praktično spasavate, odnosno kandidujete se kod nekoga sa strane, ne uzimajući u obzir naše interese. Pravilo je kada se na pola godine vidi da su prihodi daleko veći od onoga što predstavlja obavezu, onda se ide u drugom smislu na sređivanje i uravnoteženje leve i desne strane. Ide se na smanjenje poreza, na neke druge olakšice, kako bi se smanjili prihodi, uravnotežili sa rashodima. Ovde ne, ovde se ide obrnuto. Ovde se ide na gomilanje sredstava fiktivno, a realno ne izmiruju se obaveze. Nisu ispunjene obaveze.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Vlada Republike Srbije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2005. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na a) Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih za 2005. godinu, b) Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika za 2005. godinu, v) Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje samostalnih delatnosti za 2005. godinu, g) Odluku o izmenama finansijskog plana Republičkog zavoda zazdravstveno osiguranje za 2005. godinu, d) Odluku o izmenama finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2005. godinu, koje je podnela Vlada Republike Srbije (tačke 1. i 2. dnevnog reda). Istovremeno, pošto smo završili načelni pretres u objedinjenoj raspravi, upozoravam po novom Poslovniku mora da prođe 24 časa do rasprave u pojedinostima. Dakle, može da se napravi izuzetak kada je u pitanju budžet, ali iz svih izlaganja koje smo danas čuli ovo je suviše važno, a da bismo pravili takav izuzetak. Dakle, sutra ujutro u 10,00 sati nastavljamo jedinstveni pretres predloga odluka o imenovanju, izboru i razrešenju pravosudnih funkcija, potom jedinstveni pretres izmena Odluke o članovima odbora, a o amandmanima na ova dva zakona po isteku 24 časa, dakle u sredu u 10,00 sati. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre svega dobar dan. Nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 103narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić i Velimir Stanojević. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PRESTANAK DUŽNOSTI, RAZREŠENjE I IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste sledeće predloge odluka: 1. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, broj 118-1492/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 2. Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudije Opštinskog suda u Batočini, broj 118-1494/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 3. Predlog odluke o prestanku dužnosti zamenika opštinskog javnog tužioca, broj 118-1493/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 4. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-1040/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 5. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-1253/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 6. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-1322/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 7. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-1476/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 8. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-1691/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 9. Predlog odluke o izboru sudija, sa ispravkom, broj 119-1104/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 10. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-1254/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 11. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-1394/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 12. Predlog odluke o izboru sudija, sa ispravkom, broj 119-1477/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 13. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-1690/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 14. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-1610/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 15. Predlog odluke o izboru sudija i predsednika sudova, broj 119-1609/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 16. Predlog odluke o izboru Republičkog javnog tužioca, broj 119-1396/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 17. Predlog odluke o izboru javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, broj 119-1395/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa, 18. Predlog odluke o izboru Javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu, broj 119-1718/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa. Takođe ste primili obaveštenja Visokog saveta pravosuđa: - da povlači Predlog odluke o izboru sudija i predsednika sudova broj 119-1609/05, - da povlači predlog za izbor Zorana Markovića za sudiju Okružnog suda u Zaječaru. Pored toga, primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu o razmatranju predloga odluka o izboru nosilaca pravosudnihfunkcija. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Išpanović Ištvan izdvojio je mišljenje prilikom razmatranja Predloga odluke o izboru zamenika javnih tužilaca. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme jedinstvene rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka-Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde, Srpski pokret obnove-Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Hvala. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasnu članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li želi reč predlagač, Jovan Palalić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne.) Hvala. Vida Petrović-Škero, predsednik Vrhovnog suda Srbije i predsedavajući Visokog saveta pravosuđa u užem sastavu? (Ne.) Hvala. Slobodan Janković, vršilac dužnosti Republičkog javnog tužioca i predsedavajući Visokog saveta pravosuđa u užem sastavu? (Ne.) Hvala. Milan Božilović, javni tužilac u Okružnom javnom tužilaštvu u Vranju i član Visokog saveta pravosuđa u užem sastavu? (Ne.) Hvala. Da li želi reč narodni poslanik Išpanović Ištvan, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne.) Hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Vi ste, gospodine Krasiću, ovlašćeni predstavnik? Dakle, izvolite. Prvo reč ima gospodin Krasić, pa potom gospodin Obradović, pa Marko Krstin. Ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda su: gospodin Krasić, potvrđuje nam gospodin Nikolić da je ovlašćeni predstavnik, i u pisanom obliku smo već dobili za Demokratsku stranku Miodrag Đidić, i za G17 plus Marko Krstin. Izvolite, gospodine Krasiću. Izvinite, gospodine Krasiću, jedno vrlo važno obaveštenje za sve, u 10,30 je sednica Zakonodavnog odbora, koji treba da razmotri sve primedbe i amandmane na rebalans budžeta. Molim vas, u 10,30 – mala sala. Ogromno izvinjenje još jednom, gospodine Krasiću.