Poštovana predsednice, kolege poslanici, želeo bih da postavim pitanje Vladi Republike Srbije. O čemu se radi? Posle NATO bombardovanja, sad će 11 godina 24. marta, kancelariji PUPS-a se obratila gospođa Popović Stana iz sela Ravanice kod Kraljeva, rođena 1949. godine u Ravanici, udata. Obratila se posle televizijskih obaveštenja i objava da se Zdravstvenom centru u Kraljevu jave lica koja su imala nesreću da za vreme NATO bombardovanja budu povređena. Da podsetim poslanike, ona se nalazila u autobusu punom putnika koji je raketiran u selu Vitanovac od snaga NATO-a. Povređenih je bilo dosta, među njima i gospođa Popović Stana. Ona se obratila posle tih televizijskih objava Zdravstvenom centru u Kraljevu i dobila mišljenje lekara o procentu oštećenja svog zdravlja. Odlazi u opštinsku komisiju, koja je tada jedina imala pravo da, na predlog Vlade, donese odluku o isplati ratne štete. U ovom slučaju, 150 hiljada je njoj određen joj je stepen invaliditeta. Posle završetka administracije više puta se obraćala istoj kancelariji za ratne štete u Kraljevu i do sada niko taj deo nije isplatio. S tim u vezi, postavljam pitanje – da li će se isplatiti ratna šteta za povredu telesnog integriteta i zdravlja građana u NATO bombardovanju, s obzirom na to da je 2000. godine pri Vladi bila konstituisana takva komisija koja je skupljala podatke od komisija po opštinama? Interesuje me, da bismo mi mogli gospođi Stani Popović da odgovorimo, da li će i kada Vlada ovaj svoj deo ispuniti prema građanima. Kao što rekoh, čeka se 11 godina na to. Hvala lepo. Dodaću vam celu dokumentaciju.
Zahvaljujem. Gospođa Aleksandra Janković ima reč. Izvolite.
Nisam sigurna na koju adresu bi trebalo da uputim pitanje u ime poslaničke grupe ''Nova Srbija'', čiji su poslanici izgleda daleko od atributa koji im je neko dao, ''prepredeni'', ali su zato veoma uporni u traženju istine. Pitanje bi trebalo da postavim kolegi koji je trenutno u ulozi predsednika Srbije, jer on definitivno ima pravo da zna sve pošto život ne može da čeka, ali za to nemam formalnih poslovničkih mogućnosti. Možda su Sašu Tijanića izabrali drugi, i u drugo vreme, ali je gos'n Bora ne samo aminovao, nego i demonstrirao pred kamerama izuzetnu bliskost s dotičnim drugom Tijanićem kada je svojevremeno, dolazeći u RTS na intervju, prihvatio bacanje u zagrljaj generalnog direktora. Tako je drug Saša postigao kontinuitet prvog čoveka, od Mire do Bore. Pitanje bih mogla da postavim i ministru zdravlja, da on nije suviše okupiran utrapljivanjem ovih nepotrebnih vakcina i pokušajem da postane akademik u bilo kom delu regiona, makar to bio i VANU. Zašto ministru zdravlja? Zato što je kockanje svrstano u red bolesti zavisnosti, pa samim tim reklamiranje, modelovanje i edukacija mladog naraštaja da je kocka ispravan način života jeste svojevrsno podstrekavanje na bolestan životni stil. Verovatno bi se s mojom konstatacijom složila i predsednica parlamenta, koja je eminentni psihijatar, tim pre što je i sama imala prilično nezahvalnu ulogu da pregovara s ubicom muva u letnjem periodu oko ovih skupštinskih prenosa. Najprimerenija persona da joj postavim pitanje, odnosno da ponovim pitanje zamenika šefa poslaničke grupe ''Nova Srbija'' gospodina Markićevića, jeste ministarka finansija, ali je ona prezauzeta Harijem Poterom, te je teško da ima vremena da prati Indijanu Džonsa i njegovu potragu za izgubljenim kovčegom novca od pretplate i SMS poruka, koje su poniženi, ojađeni i opljačkani građani Srbije slali Saletu Loli Tijaniću. O ministru nad ministrima, koji u srpskom Davosu rešava finansijsku krizu, ne u hodu nego na skijama, da i ne govorim. Možda, kao što neko do građana reče, da obeštetimo gledaoce Javnog servisa tako što će im se dugovi za pretplatu odbiti od Mlađinih akcija. Stoga, šta ću drugo, nego da pitanje naslovim mučenom premijeru, koji ima smirenost generacije dece cveća, iako mu je rodni kraj pretvoren u Veneciju. Dakle, gde su naše pare od "Binga" i RTS licitacije "Naš auto našim gledaocima", koji su se na Javnom servisu emitovali čak četiri puta dnevno? Podsećam da je RTS institucija u službi javnog interesa, dakle javni servis, a ne javna kuća, što podrazumeva da je nemoralno, neodgovorno i zakonski neregularno bilo i samo podsticanje građana na kockanje, odnosno ulivanje lažne nade da će na lak način doći do velikog novca ili automobila. Najgore je što su u tome učestvovala i deca, često dovodeći svoje roditelje u neprijatnu situaciju kada im stignu računi za telefon, zbog kojih su morali da se odreknu mnogih egzistencijalnih potreba ili čak zaduže. U igri za jedan automobil ponude su iznosile od jedne do pet hiljada dinara, pri čemu je bilo dozvoljeno da se s jednog broja pošalje čak hiljadu ponuda. Na taj način je RTS podsticao građane da se u samo jednom danu potroše čak dve prosečne plate, odnosno 62.000 dinara. Sledeće pitanje, koje je takođe postavio zamenik šefa poslaničke grupe gospodin Markićević, koji je u međuvremenu utužen, i to je prvi slučaj da je neko tužen zato što je tražio da se ovaj koji ga je tužio izvini građanima, jeste – zašto, uprkos činjenici da u Redakciji školskog i obrazovnog programa radi 250 ljudi, nema emisija u sopstvenoj produkciji, nego se za ogromne pare kupuju gotove emisije tzv. nezavisnih produkcija? Ne bi Tijanićev nedostatak formalnog obrazovanja bio ništa veći time što bi dozvolio da ovi klinci nauče nešto više nego što je on. Čovek je definitivno gledao "Opstanak", ali ga je potpuno pogrešno protumačio. Na ovo što sada govorim imam pravo jer sam na Televiziji godinama radila emisiju "Nedeljnik" u Redakciji školskog i obrazovnog programa, odgovarajući na pitanja dece, nastavnika i roditelja, koje smo dr Žarko Korać i ja pokušavali da, kao psiholozi ali i roditelji, iskreno posavetujemo i usmerimo na ono što smatramo pravim vrednostima i ciljevima socijalizacije. Nakon toga sam vodila i televizijsko-psihološko savetovalište u autorskoj emisiji ''TV apel'', pa onda skoro pet godina autorsku emisiju "Sabornik", posvećenu pitanjima Crkve i liturgijskog života. Stoga, kao i većina građana, smatrala sam da RTS treba da bude javni servis građana Srbije, što podrazumeva da je on i servis građana koji su hrišćani i koji jesu Srbi. Ispostavilo se da moja malenkost u sudaru s takvim divom kome ni manjkavost formalnog obrazovanja nije mogla da ograniči ogromnu potrebu za vlašću i moći nema nikakve šanse, te su sve ove emisije otišle u istoriju, a poslednji projekat je skinuo sam gospodin ''veliki'' bez obrazloženja. To jeste bila kratkotrajna lična pobeda, ali ...
Hoćete li, molim vas, da privedete kraju?
Hoću. Privešćemo kraju ovo moje pitanje za danas, ali će se to pitanje nastaviti. Poslanička grupa ''Nova Srbija'' će insistirati da gospodin "zverka", pre bi moglo da se kaže u ovom slučaju gospodin "zver", odgovori na sva pitanja koja je postavio gospodin Markićević i dobrovoljno se prijavljujem da budem jedna od utuženih. Baš volim da me tuži Tijanić.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodi narodni poslanici, skoro će dve godine otkako je neprirodno i na silu sklepana vladajuća većina u ovom parlamentu i zabranjeno da se raspravlja i odlučuje na temu Kosova i Metohije. Ako je nekom za utehu, jula 2008. godine imali smo raspravu u ovom domu o skoro praznoj rezoluciji o elementima državne politike prema KiM na predlog Vlade Republike Srbije. Septembra 2008. godine Vlada je povukla rezoluciju sa dnevnog reda jer nije imala većinu od 126 narodnih poslanika za izglasavanje onoga što je sama predložila. Nakon toga ste nam krajnje kukavički podmetnuli sporazum od šest tačaka Beograd – Ban Ki Mun, predstavili ga diplomatskom pobedom i nečim što će sačuvati KiM u sastavu Republike Srbije. Svima je bilo jasno da taj sporazum neće biti realizovan jer ga Priština nije prihvatila. Sporazum je bio uvod u prihvatanje misije Euleks, iako smo vas upozoravali da je ona pogubna i da će sprovoditi plan Martija Ahtisarija. Na našu veliku žalost, na KiM to se danas i događa. Euleks sa Piterom Fejtom na KiM sprovodi plan Martija Ahtisarija i stvaraju nezavisnu državu Kosovo. Posle prihvatanja misije Euleks, predali ste tužbu Međunarodnom sudu pravde u Hagu i tražili mišljenje Suda i legalnost samoproglašene nezavisne države Kosovo. Od tog mišljenja se očekuje mnogo, a šta da očekujemo kada znamo da je 15 sudija koji vode proces pred Međunarodnim sudom u Hagu iz zemalja koje su priznale nezavisnost KiM. I da Sud da pozitivno mišljenje, koja je njegova snaga ako je savetodavno i nikoga ne obavezuje? U predizbornoj kampanji je koalicija ZES, na čelu s predsednikom Republike Srbije i DS Borisom Tadićem, građanima Srbije obećala i ulazak u EU i očuvanje KiM u sastavu Republike Srbije. Danas neki vaši koalicioni partneri javno u ovom parlamentu daju prioritet EU u odnosu na očuvanje KiM u sastavu Republike Srbije. Skoro svakodnevno smo slušali izgovorenu misao i predsednika Republike Srbije i predsednika Vlade Republike Srbije i pojedinih ministara u Vladi RS i poslanika u ovom parlamentu da Srbija nikad neće priznati nezavisno Kosovo. Sada EU prelazi na drugi teren. Za njih je kosovska nezavisnost nepovratan čin, ne traže više ni od koga u Srbiji da prizna nezavisno Kosovo, traže dobrosusedske odnose između dve države i već se predlažu neki modaliteti za saradnju s Prištinom. Posle snažnog pritiska sa strane da se odreknemo 15% svoje teritorije zarad ulaska Srbije u EU postavljam dva pitanja predsedniku Republike Srbije Borisu Tadiću i predsedniku Vlade Republike Srbije Mirku Cvetkoviću – da li po vama dobrosusedski odnosi dve države znače priznanje nezavisnog Kosova i za šta ćete se vi, gospodine predsedniče Republike i gospodine predsedniče Vlade, opredeliti, za ulazak Srbije u EU ili očuvanje KiM u sastavu Republike Srbije?
Narodni poslanik Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražim od Ministarstva pravde da nam dostavi informaciju da li je tačno da je protiv Stanka Subotića Caneta podneta krivična prijava za zloupotrebu službenog položaja i da je na osnovu toga raspisana poternica? S obzirom na činjenicu da to u međunarodnom pravu apsolutno ne postoji, postavlja se pitanje zbog čega je to urađeno. Ako znamo u kojoj firmi je radio Stanko Subotić Cane, tamo je, kada se zloupotrebi službeni položaj, presuda vrlo kratka i košta života, ali mislim da stoji nešto drugo iza ovakve poternice, odnosno za ovakvu kvalifikaciju krivičnog dela. Mislim da je neko dao nalog da se ovo uradi kako bi se Stanko Subotić, koji je do tada bio ugledni poslovni čovek u Srbiji, kupovao preduzeća, odstranio iz Srbije i, verovatno, kako se prema njemu ne bi ispunile neke obaveze. Takođe tražim da se poslanicima, i molio bih, ako je ikako moguće, do ponedeljka, pošto je zakazan Odbor za odbranu i bezbednost, dostavi informacija o svim transformacijama kompanije "Novosti" od 1990. do 2006. godine. Mislim da će tada poslanicima neke stvari biti potpuno jasne, da će na vrlo jednostavan način videti ko su nalogodavci iz senke, a izvođači radova se menjaju. Kako vreme prolazi menjaju se izvođači radova, ali oni koji su u senci, ostaju non-stop. Uz sve te transformacije da se dostave i odluke na osnovu kojih je bilo moguće da se te transformacije izvrše. Zbog čega je ovo važno? Da bi građani Srbije shvatili kako se pljačkala Srbija i ko je sve učestvovao u tome. Što SRS tvrdi od početka, te pljačke ne bi bilo bez saglasnosti i učešća vlasti. To bismo napokon morali da raščistimo, da počnemo da raščišćavamo, posebno kada imamo u vidu ove nove činjenice vezane za "Novosti", za "Luku Beograd". Tu se pojavljuju Milan Beko, Miodrag Mišković, Stanko Subotić, optužuju jedni druge za zajedničko poslovanje, pozajmljivanje novca itd., pišu se raznorazni demantiji, ali da bi bilo sve jasno, da bi mogli da na, kako vi volite da kažete - transparentan način, utvrdimo napokon ko je učestvovao bar u ovoj pljački kada su u pitanju "Novosti", da se svi ovi podaci dostave i onda ćete videti suštinu stvari kada su u pitanju "Novosti" i kada je u pitanju privatizacija. Onda ćete videti kako su radile i šta rade sve te agencije koje ste osnovali, navodno da bi se borile za zakonitost, transparentnost itd. Videćete kako su pojedinci samo menjali položaje, sa mesta direktora u jedan upravni odbor, pa u drugi upravni odbor i selili se kod onih kojima su činili usluge da bi mogli da opljačkaju Srbiju. Postavljam još jedno pitanje. Definitivno tražimo odgovor, da nam se kaže ko stoji iza tri strane kompanije koje imaju 62,24% vrednosti "Novosti". To su "Trimaks investment", "Ardos holding" i "Karamat holdings". Tri firme, ali se ne zna ko su vlasnici. Kako ćete onda da utvrdite poreklo novca? Šta ćete ako ovde nađete Stanka Subotića Caneta, braću Šarić, a neko ih pokriva imenom i prezimenom? Ili su možda pozajmili ovima pare? Kako je moguće da se ne zna koje su ovo kompanije, ko je dao pare? Aman, ljudi, ne postoji više mogućnost, posle 11. septembra, da nijedna finansijska transakcija veća od 20.000 evra prođe u svetu, a da se ne utvrdi poreklo. (Predsednik: Molim vas, privedete kraju. Prošlo je pet minuta.) Molim vas, samo da završim. Prema tome, za ove transakcije kojima je kupljena kompanija "Novosti" mora da se utvrdi odakle je ovaj novac i ko su vlasnici ovih firme. Pretpostavljam da ovo nije komplikovano i da bi ovaj odgovor mogao da stigne do ponedeljka. Hvala vam veliko.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
U ime poslaničke grupe želim da postavim dva pitanja Vladi Republike Srbije. Prvo pitanje jeste da poslanici dobiju informaciju o tome pod kojim uslovima i na koji način je država 2005. godine prodala vlasništvo u "Luci Beograd". Drugo pitanje. S obzirom na to da mnogi građani sa KiM dolaze s pritužbama da je u periodu 2004-2007. godine bilo ogromnih zloupotreba sredstava koja je država Srbija upućivala na KiM, da je bilo slučajeva da su pojedinci radili sve poslove koji se sredstvima Republike Srbije rade na KiM, očekujem od Vlade da će nam dati punu informaciju o tome, zato što mislim da se napori države Srbije da pomogne građanima na KiM ne vide između ostalog zbog toga što su nekoliko godina ta sredstva tamo vrlo netransparentno i pod vrlo nejasnim okolnostima trošena. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Nikola Lazić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, pozvala da sednici prisustvuju i: prof. dr Miloš Nedeljković i prof. dr Snežana Pajović, državni sekretari u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj; Nevenka Novaković, Radmila Skokić, Katarina Petrović i Nada Mijatović, savetnici u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj; Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu i Mirela Bošković, pomoćnik direktora Zavoda za intelektualnu svojinu. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O NAUČNOISTRAŽIVAČKOJ DELATNOSTI (pojedinosti) Pre nego što pređemo na raspravu u pojedinostima, htela bih da vas obavestim da je sednica Zakonodavnog odbora u toku i počećemo rad kada se ona završi, a to je za 30 minuta. Dozvolite samo da otvorim 9. tačku dnevnog reda. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srboljub Živanović, Zoran Šami, Donka Banović, Goran Mihajlović, Miroslav Petković, Nikola Žutić, Nikola Savić, Marko Milenković i Aleksandar Martinović, kao i amandmane Odbora za nauku i tehnološki razvoj. Primili ste Izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Za 30 minuta nastavljamo rad.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, sednicu nastavljamo za 15 minuta, u 11.30 časova, raspravom u pojedinostima. Hvala vam.
Poštovani narodni poslanici, Zakonodavni odbor je završio rad. Možemo da nastavimo. Prelazimo na amandmane. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović, koji želi reč. Izvolite, gospodine poslaniče.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 2, da se reči "pet godina" zamenjuju rečima "tri godine". Obrazloženje je da SRS smatra da je rok predviđen amandmanskim rešenjem primereniji. Stav Vlade je da se amandman ne prihvata iz razloga što je vreme od pet godina praktičnije i da taj proces razvoja koji je odredila Vlada traje duže, dakle pet godina. Ali, dame i gospodo, moramo reći da razvoj privrede mora proći kroz akademsku produkciju. Ovih pet ili šest tačaka koje smo usvojili Strategijom, a to su biomedicina, novi materijali, zaštita životne sredine i klimatske promene, energetika i energetska efikasnost, poljoprivreda i hrana, informacije i komunikacije, tehnologije, unapređenje dosadašnjih državnih odluka i afirmacija nacionalnog identiteta, govori da ovaj period od pet godina ne može biti prihvaćen zato što se određene promene u naukama informacionog sistema, zaštite životne sredine i novih materijala dešavaju takoreći iz dana u dan. Smatram da bi Ministarstvo i Vlada trebalo da prihvate moj amandman iako ste vi ovde u Strategiji razvoja nauke i tehnologije u Srbiji predvideli period od 2010. do 2015. godine. Taj period od pet godina je kratak, a znate li zbog čega? Zato što nauka, Akademija, nije učestvovala u realizaciji određenih najtežih problema danas u Srbiji, a to je realizacija kriminalne privatizacije u Srbiji. Jer, kriminalnom privatizacijom u Srbiji uništili ste ekonomiju, uništili ste bankarstvo, privredu, i to je ono najbitnije u mom predlogu, da je proces od pet godina dosta dug. Vi rekoste na Odboru za nauku i tehnološki razvoj da je ovo ograničenje varijabilno i da je uvek promenljivo. Ali, ako je varijabilno, kako vi kažete, zbog čega ste stavili ovde pet godina? Smatram da treba prihvatiti moj predlog od tri godine. Jer, gospodine ministre, sećam se vaših diskusija iz prethodnog perioda, kada ste govorili da jedva čekate da nastane svetska kriza jer će Srbija biti zemlja koja će zaraditi u toj svetskoj ekonomskoj krizi. Postavljam vam pitanje, da odgovorite i meni i milionu nezaposlenih građana, kako i na koji način mi možemo zaraditi na ovoj najvećoj nesreći koja je zadesila čovečanstvo, a to je svetska ekonomska kriza. Dame i gospodo, još jednom vas molim da, kada diskutujete o periodu do 2000. godine, jer čini mi se, za ovih zadnjih 10 godina, šta god vam ne ide, obično se vratite na taj period zadnjih 10 godina, ali ja sam čovek sam iz privredei moram vam reći da je privreda Srbije do 2000. godine radila, da je tih milion nezaposlenih radilo u toj privredi, ali se pitam kako danas i gde treba da radi tih milion nezaposlenih. Pred svake izbore dolazite s tašnom para, naročito gospodin Dinkić, gde određenim fabrikama, firmama gigantima obezbeđuje taj ekonomski prosperitet, kako reče, i rešavanje ekonomskih problema, nudeći im za jedan vremenski period platu, a da nisu radili u firmama. Taj proces traje - 18, 15, 13 ili osam hiljada i na kraju nula. To se desilo s hemijskim gigantom "Zorka" Šabac, najprofitabilnijom fabrikom, koja je imala heterogenu proizvodnju, a koju ste vi uništili. Smatram da za sve ovo vreme, ovih deset godina bitisanja vaše vlasti, niste koristili usluge nauke, jer vam sigurno nijedan ekonomista ne bi dozvolio da ovo uradite kriminalno, kao što ste uradili. Gospodin Srđan Milivojević je, kada je govoreno o Zakonu o carini, diskutovao i govorio o Kruševcu i privredi Kruševca. Kao privrednik, 20 godina sam radio s tom privredom i video sam da on ne zna ništa ni o svom gradu gde živi, kako ta privreda funkcioniše. Jer, jedan od najvećih svetskih giganata za proizvodnju građevinskih mašina i procesne opreme jeste "14. oktobar", koji je zapošljavao i koji je imao svoje kooperante, a danas je na rubu propasti. O čemu vi govorite? Pričate o nekakvom prosperitetu ekonomije? Ne može se nešto dići iz pepela ako je uništeno, ako ste uništili sve te velike gigante, ako ste ostavili ljude bez posla, ako ste ostavili ljude bez budućnosti. O čemu mi danas da govorimo - o odlivu ili zadržavanju mladih talentovanih kadrova? Danas je najveći odliv kadrova. Ne smete da kažete koliko je za deset godina vaše vladavine mladih umova, talentovanih, profesora sa fakulteta, asistenata napustilo ovu zemlju zato što nema perspektive, nema planske proizvodnje mladih stručnjaka u Srbiji, zato što privreda ne funkcioniše, zato što bi trebalo prosveta, instituti da se povežu sa Zavodom za zapošljavanje, kako ih vi sada zovete - agencijama, da bismo imali plansku proizvodnju stručnjaka koji će sutra da počnu da rade. Mladog čoveka, do 20 i nešto godina, drugi izdržava, društvo ili roditelji, ali kasnije, kada treba on da sam sebe izdržava, ne može zato što nema posla. Da li znate koliko danas svaki redovni student na fakultetu košta državu? Od 30 do 40 hiljada evra. Rekao sam vam u prošlom izlaganju da smo poklonili svetu 12 milijardi zato što smo svoje najtalentovanije stručnjake poslali u beli svet. Ali, to je bila vaša floskula, jer drugačije ne biste mogli da vladate vi koji ste u ovoj zemlji proizvodili ne naučne i talentovane stručnjake, već tajkune. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj RIK-a o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe vam je uručen izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštineRepublike Srbije koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Lidiji Dimitrijević, izveštaj sa izborne liste SRS – dr Vojislav Šešelj. Na osnovu izveštaja RIK-a i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Lidiji Dimitrijević. Čestitam narodnom poslaniku i pozivam je da uđe u salu. Na član 3. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Srboljub Živanović i zajedno Zoran Šami i Donka Banović. Gospođa Banović želi reč. Izvolite.
Hvala. Ovo je amandman na član 3. Inače, član 3. se odnosi na član 10. postojećeg zakona i tu je predlagač zakona napravio nekoliko intervencija po pojedinim tačkama. Smatramo da jedna od tih intervencija nije dobra i predlažemo da se zadrži rešenje iz postojećeg zakona. Sada ću nešto reći o članu 10,da znate o čemu se radi. U članu 10. se govori o tome koji su programi od opšteg interesa za Republiku, a u smislu ovog zakona. Tačka 5. kaže da je to program naučnoistraživačkog rada Centra izvrsnosti. Smatramo da Centar izvrsnosti nije dobar naziv za taj centar. Ovde se vidi bukvalan prevod sa engleskog "Center of Excellence". Smatramo da to nije u duhu srpskog jezika i predlažemo da se taj centar i dalje zove Centar izuzetnih vrednosti. U izveštaju koji smo dobili za ovu sednicu stoji da je skupštinski Odbor za nauku usvojio sve ove amandmane (ima mnogo amandmana gde mi ispravljamo ono što vi predlažete), ali da ih Vlada nije prihvatila, pa bih molila ministra da malo to pojasni. Dakle, mislimo da je ova intervencija loša. S druge strane, druga intervencija koja se odnosi na ovaj član, to je tačka 10, gde vi proširujete, pa kažete – program podsticanja i stipendiranja mladih i nadarenih za naučnoistraživački rad, smatramo da je ta izmena dobra zato što ovde uvodite i reč stipendiranje, a u sadašnjem zakonu stoji samo podrška. Naravno, najbolja je podrška kada je kroz stipendije. Hvala.
Gospodine ministre, imate reč. Ministar Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, da, predstavnik Vlade i Odbor za nauku jeste većinski podržao i spremni smo da prihvatimo da se ova terminologija vrati u prvobitno stanje. Ideja jeste bila da se više uskladimo s međunarodnom terminologijom, ali ne po cenu da to ne bude ispravno u našem srpskom jeziku, tako da prihvatamo tu izmenu. Iskoristio bih priliku da zahvalim svim narodnim poslanicima, naročito matičnom odboru, ali generalno svim narodnim poslanicima i mogu reći da nam je ova debata omogućila da prihvatimo seriju amandmana. To nisu amandmani samo jedne partije, to su amandmani i DSS, ZES, SRS, LDP, tako da se stvarno iskreno nadam da ćemo u ovoj debati i u Danu za glasanje biti u stanju da zajedno pokažemo ovde, da cela Narodna skupština pošalje onima u našoj zemlji koji se bave naukom, tehnologijom, onima koji žele da se ekonomija i znanje afirmišu u našoj zemlji veoma lepu poruku i da će ovi zakoni, koji uopšte nisu neka politička opcija ili bilo šta drugo osim budućnosti naše zemlje, dobiti veoma široku podršku. Činjenica je da smo Vlada kao predlagač i ja kao predstavnik Vlade ovde prihvatili 16 amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, osam amandmana na Predlog zakona o SANU, jedan amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti i 23 amandmana na Predlog zakona o oznakama geografskog porekla. Nadam se da će Narodna skupština videti ovu aktivnost i ovaj dijalog kao dokaz da želimo da i ova debata omogući da se unapredi, s jedne strane, i tekst ovih zakona, ali da, s druge strane, obezbedimo što je širi mogući konsenzus oko ovog pitanja. Ovi zakoni će, ukoliko ih Narodna skupština usvoji, i s ovim amandmanima koje smo prihvatili, omogućiti da se sredinom maja pokrene ono o čemu smo govorili tokom pretresa u načelu ovih zakona, a to je da se u dobrim uslovima raspiše novi poziv za projekte, da ovaj predstojeći ciklus 2011-2015. godine omogući da se nastavi u kontinuitetu ono što su prethodne vlade uradile, a to je ono što je obezbedilo da Srbija bude prepoznata u februaru ove godine od strane relevantne organizacije koja prati citiranost naših nauka kao naučne svetske zvezde u usponu. To jeste samo jedno merilo, to je samo jedan momenat, to je samo jedna godina, ali to pokazuje da je određeni kontinuitet u sprovođenju ove politike jedino moguć i jedino isplativ. Svuda gde je to bilo moguće predložili smo da postoji kontinuitet, ali i tamo gde je uočeno u poslednje tri godine primene ovih zakona, predložili smo i određene izmene i dopune. Od naše poslednje rasprave ovde videli smo i da je aranžman s Evropskom investicionom bankom potpisan. Prošle nedelje je svim fakultetima naše zemlje poslat poziv da predlože infrastrukturne projekte, jer se Srbija izborila da se u iznosu od 25 miliona evra unutar pretpristupnog instrumenta pomoći, to su bespovratna sredstva EU, obezbedi novac za unapređenje i funkcionisanje naših fakulteta. Ideja tog programa jeste da se kroz investicije u infrastrukturu omogući da naši diplomci imaju bolju konkurentnost na tržištu rada i uveren sam da ne samo u Beogradu, Novom Sadu, Nišu, Kragujevcu, nego i u Novom Pazaru i drugim mestima obezbedimo bolju situaciju za naše fakultete. To je pokret koji danas kreće. Mogu da kažem ono što je predsednik matičnog odbora rekao malopre, Strategija se predlaže na pet godina, to je međunarodni standard. S druge strane, kao što vidimo i u ovim predloženim izmenama i dopunama zakona, Nacionalni savet za nauku i tehnološki razvoj će svake godine, ovoga puta kao njegovu obavezu - ne mogućnost, nego obavezu - pripremiti izveštaj i taj izveštaj mora biti spreman pre nego što se počne razrada budžeta za sledeću godinu, tako da razmotrimo koliko se zapravo uradilo u implementaciji ove strategije. Ona jeste živa materija. Ona će nastaviti da se adaptira. Stvari se veoma brzo menjaju, ali verujem da ćemo uspeti na ovaj način da unapredimo situaciju. Poslednji primer koji bih hteo u uvertiri ove diskusije o amandmanima da kažem poštovanim narodnim poslanicima jeste da nam najavljena rešenja u ovim izmenama i dopunama zakona koje još nisu dobile potvrdu u ovom cenjenom domu već omogućavaju određene pozitivne pomake. Činjenica je da se u izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti bolje i bliže definiše aktivnost Fonda za inovacionu delatnost, uzeto je kao dobar element, i dobili smo podršku naših kolega iz regiona, iz BiH, Albanije, Makedonije i Hrvatske pre svega, da zajedno s evropskim partnerima formiramo tehnološki fond za zapadni Balkan, tako da bi naš fond bio jedan od učesnika u nečemu što bi bilo evropska regionalna priča koja bi obezbedila mnogo značajnija sredstva od onoga što bismo mi sami mogli da obezbedimo za naše naučnike, naročito za one koji žele da pokrenu visokotehnološke kompanije. Jer, kao što je rečeno i u raspravi u načelu, jedan od ključnih problema u našoj zemlji, mada se naizgled tiču veoma malog broja naših građana, zapravo su najvažniji preduzetnički poduhvati koje možemo imati. Kao što je rekao predsednik matičnog odbora, jedan od problema jeste da naša trenutna privredna situacija i struktura nisu povoljne za izvoz visokotehnoloških proizvoda. Krajnje je vreme da pokrenemo formiranje novih tehnoloških kompanija, da pomognemo postojećim kompanijama koje imaju te tehnološke projekte da dobiju adekvatno finansiranje. Vreme je da prestanemo samo da konstatujemo probleme, vreme je da počnemo da ih rešavamo. Ništa se neće rešiti preko noći, ali ove izmene i dopuna zakona, uključujući amandmane koje je predlagač prihvatio i četiri amandmana Odbora za nauku su sve, čini mi se, elementi da pokrenemo stvari nešto brže i da damo pozitivnu poruku, i nadam se da ćemo dobiti podršku velikog broja poslaničkih grupa u ovom cenjenom domu, da su se stvari pokrenule na dobro. Hvala puno na vašoj pažnji.
Narodni poslanik Pavel Marčok.
Poštovana predsedavajuća, ipak moram da kažem uvaženoj koleginici da nemam ništa protiv ovog predloga da se "centar izvrsnosti" preimenuje u "centar izuzetnih vrednosti", ali ipak moram da vam ukažem na to da je upravo svojevremeno vaš ministar predložio ovaj zakon i promenu ovog naziva sa "Centra izuzetnih vrednosti" na "Centar izvrsnosti". Znači, verovatno je slaba komunikacija, ali tako stoji stvar.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 40 sekundi. Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Prvo, što se tiče ovog seta amandmana, čini mi se da ih ima 14, ako se ne varam, koji Centar izuzetnosti pretvaraju u Centar izuzetnih vrednosti, dobro je da je to Vlada prihvatila. Doduše, radi se samo o jezičkoj formulaciji, a mislim, zarad dobrog srpskog jezika, da je termin "izuzetne vrednosti" prihvatljiviji nego "centar izuzetnosti". Što se tiče toga ko je šta predlagao itd., ja i dalje ostajem u uverenju da je termin "izuzetne vrednosti" mnogo više u duhu srpskog jezika nego "izuzetnosti", koji se koristi za neke druge stvari. Ali, nisam se javio samo zbog toga. Bojim se da smo, i na to skrećem pažnju gospođi predsedavajućoj, dobili jedan malo neprecizan izveštaj samog odbora. Naime, u izveštaju piše da je Vlada prihvatila šta je prihvatila. Sada smo čuli da je prihvatila i ovaj set amandman, to je u redu, da je Vlada odbila ono što je odbila, i to je u redu. Što se tiče odluke Odbora, ovde sede i gospoda i dame iz Ministarstva i moje kolege iz svih poslaničkih grupa koje su u Odboru, Odbor je doneo odluku da podrži amandmane koje je podržala i Vlada, doneo je odluku da podrži amandmane koje sam Odbor podneo, ima ih, čini mi se, četiri, ali, što se tiče odbijanja amandmana od strane Odbora, ta odluka nije donesena. Od prisutnih devet članova, četiri je glasalo za to da se usvoji predlog Vlade da se amandmani odbiju, četiri je glasalo protiv, a jedan je bio uzdržan. Drugim rečima, o amandmanima koje Vlada nije prihvatila Odbor nema stav. Neka me kolege isprave ako ovo nije tačno. Na račun svog vremena dao sam predsedavajućoj jednu informaciju. Dakle, to što vam u košuljici piše da Odbor nije prihvatio amandman, to nije tačno. Odbor naprosto nema stav o tim amandmanima, koje je Vlada, inače, odbila. To za ubuduće. Mislim da je ovo korektna interpretacija.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Koristiću vreme grupe. Ovo je, praktično, odgovor mom kolegi Marčoku, koji reče da je ovo zakon koji je pisao ministar iz DSS, kada je bio ministar. Mi prvi put vidimo ovaj zakon, što se tiče poslanika. Dakle, on je sada u proceduri. A i kada je ministar bio iz DSS, i ja i poslanici bismo mu ukazali da je to bukvalan prevod, da to nije dobar naziv i da treba da se zove "centar izuzetnih vrednosti". Ja sam bila poslanik i kada je on bio ministar, i nisam učestvovala u pisanju tog nacrta, a nije ni stizao do Skupštine. Koji god da je ministar bio, sada je gospodin Đelić, dakle iz koje god stranke, mi bismo ukazali na to. Ja imam i dužnost da ukažem na to, zato što sam profesor engleskog jezika. Mislim da je ova druga formulacija bolja.
Jedan minut je iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Pavel Marčok.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Upravo sam rekao da se slažem s vama, da se poslanička grupa ZES slaže da se preimenuje na "centar izuzetnih vrednosti", a druga stvar koju sam hteo reći jeste da je gospodin Šami u pravu pošto je na Odboru bilo glasanje četiri za, četiri protiv i jedan uzdržan. Znači, Odbor o ovim odbijenim amandmanima nema stav.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, razmatrajući ovaj član 3, usvojili smo da "centar izvrsnosti" bude "centar izuzetne vrednosti", prevashodno zbog jezičke forme. Vlada je dala obrazloženje da je to, navodno, zbog engleskog prevoda. Smatram da mi koji koristimo jedan od najstarijih pravopisa, Vukovu azbuku i Vukov pravopis, ipak treba da koristimo "centar izuzetne vrednosti" u ovoj funkciji, kako su i ostali poslanici govorili. Ne znam zbog čega, da li zbog ulaska u EU, želimo da koristimo određene reči koje nisu nama bliske, ali smatram da ubuduće to ne treba, jer vidite da se i u hrvatskom, odnosno Tuđmanovom jeziku koriste reči koje čak ni oni sami ne mogu da razumeju, i smatram da je "centar izuzetne vrednosti" adekvatnije. Hvala vam.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, apsolutno sam uveren da je gospodin Srboljub Živanović ekspert za srpski jezik, baš kao što je i stručnjak za kruševačku privredu, za koju kaže da je propala onog trenutka kada je počeo da sarađuje s njom. Mislim da nije nikakav problem da ostane onako kako je napisano u zakonu i nema potrebe da dalje gubimo vreme u nepotrebnim raspravama o ovom amandmanu, već bi bilo dobro da pređemo na neki drugi amandman. Hvala.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, pričao sam o prethodnom amandmanu, broj 2, i ne znam na osnovu čega je gospodin poslanik iz DS dobio reč. U svom izlaganju o ovom amandmanu govorio sam o primeni nauke u ekonomiji i privredi. Elaborirao sam i govorio o stanju privrede, koja je bitna u Srbiji. Uzeo sam primer kruševačke privrede, metalske industrije, jer sam ja tehničko lice, čovek iz privrede koji je 20 i nešto godina sarađivao s tom privredom. Ne verujem da je gospodin Milivojević, koji reče za sebe da je poljoprivredni stručnjak, imao prilike čak ni da uđe u krug fabrike "14. oktobar", a kamoli da bi elaborirao ili ušao u proces funkcionisanja ekonomije i privrede "14. oktobra". Jedan od svetskih giganata, firma koja ne samo da je bila poznata u staroj Jugoslaviji, u Srbiji, u Evropi, nego u celom svetu, to je fabrika "14. oktobar", koja je proizvodila, verujem da Milivojević i ne zna koju vrstu proizvodnje. To je procesna oprema, vezana za rudarsku proizvodnju, a danas je ta proizvodnja takoreći uništena. I nemojte, molim vas, pričati o nekakvom uspehu demokratske vlasti u Kruševcu ili demokratske vlasti u celoj Srbiji. Ona se vidi kroz milion nezaposlenih, ona se vidi kroz milion gladnih, onih koji su socijalni slučajevi. To je, u stvari, uspeh Demokratske stranke. To je uspeh DOS-a, koji je vladao ovih deset godina. Molim vas, zaustavite se jednom, okrenite se i pogledajte. Ne možete sve kupovati pred izbore jednom litrom ulja i jednom kilom šećera. Vi govorite koliki je nacionalni standard građana Srbije danas. Ta kesa govori o uspehu. Ta kesa govori kako građani Srbije žive. Zato vi gladne kupite pred izbore, obećate im blagostanje, ali sigurno znajte da nećete to moći dugo. Ovo što dobijate uspeh u pojedinim opštinama, pa ljudi se okreću zato što znaju da, ako za bilo koju drugu opciju glasaju, ni ono malo što dobijaju neće moći da dobiju. Ali kada dođu izbori, onda ćete videti gde se vi nalazite. Hvala vam.
Narodni poslanik Srđan Milivojević. Inače, gospodine poslaniče, poslanici Demokratske partije imaju pravo u okviru ovog poslovnika, kao i svi drugi poslanici, da koriste vreme poslaničke grupe i upravo su samo to i činili. Dakle, nikakav benefit nemaju. Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Malopre sam koristio, poštovana gospođo predsednice, vreme poslaničke grupe da obrazložim amandman, a sada ću koristiti pravo na repliku jer sam direktno prozvan od gospodina…
Niste dobili pravo na repliku.
Onda ću koristiti vreme poslaničke grupe.
Izvolite.
Dakle, malopre sam govorio o amandmanu i razlozima zašto treba prihvatiti taj amandman, a nemam potrebu da to dodatno objašnjavam. Kada govorimo uopšte o napretku grada Kruševca, kada govorimo o fabrici "14. oktobar", ima dosta toga da se kaže o toj fabrici. Kao Kruševljanin, jako dobro znam gde se fabrika nalazi. Kada pođete iz Kruševca prema selu Jasika, s desne strane se nalazi industrijski kompleks "14. oktobar". Često odlazim u tu fabriku, a odlazim i sa predstavnicima Vlade Republike Srbije. Baš nedavno smo bili da probamo da izmirimo dugove fabrike "14. oktobar", koji su nastali u vreme kada je stranka Srboljuba Živanovića vodila ovu zemlju. Kruševac nema milion stanovnika, da bi imao milion nezaposlenih. Znam da u Tarabićevom proročanstvu piše da će Kruševac biti centar Srbije i drago mi je da gospodin Živanović veruje u to. Siguran sam da Kruševac ni kada bude imao deset miliona stanovnika neće imati milion nezaposlenih, ali podržavam ideju gospodina Živanovića da Kruševac postane milionski grad. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, dame i gospodo narodni poslanici, pre par dana smo u načelnoj jedinstvenoj raspravi govorili o setu zakona vezanih za naučnoistraživačku delatnost, inovacionu delatnost i SANU. Poslanička grupa SRS iznela je svoje načelne stavove, koje ćemo danas pokušati da konkretizujemo amandmanima. Kao što ćete videti, podneli smo relativno veliki broj amandmana, ali je Vlada, po staroj dobroj praksi, te amandmane odbila, a mi ćemo pokušati da objasnimo zašto smatramo da ih je trebalo prihvatiti. Prvi amandman koji sam podneo je na član 3, na stavove 5. i 6. On se odnosi na Nacionalni savet za naučni i tehnološki razvoj. Naime, ovaj savet je po staroj verziji zakona utvrđivao šta je program od posebnog interesa za Republiku Srbiju, a ministar je posle to verifikovao. U novoj verziji se predlaže da ministar praktično samostalno odlučuje šta su ti programi, uz prethodno pribavljeno mišljenje ovog saveta. Amandmani se podnose da bi se nešto popravilo, ali ovde je očito da je nova verzija zakona mnogo lošija nego stara. Smatramo da mišljenje ništa ne obavezuje ministra, nego da je mnogo bolje da ostane onako kako je bilo u prvobitnoj verziji. Ovim se samo ministru daju odrešene ruke za trošenje para namenjenih za naučnoistraživačku delatnost. To je verovatno vezano za onih 200 miliona evra koji su stigli u Srbiju, onog kredita koji sada negde treba utrošiti. Sigurno je da ministar i Ministarstvo žele da to rade sami, a ne uz mišljenje Nacionalnog saveta, koji sigurno treba da ostane onako kako je definisan u prethodnoj verziji zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, u ime DSS podneo sam amandman na član 5. Odmah da kažem, gospođo predsedavajuća, sve preko dva minuta biće vreme ovlašćenog predstavnika. Naime, amandman je vrlo jednostavan – mi tražimo da se član 5. briše. Moram da priznam da vrlo retko pišem amandmane kojima se neki član zakona briše, ali delim uverenje koje je malopre izrekao moj kolega, da je u postojećem zakonu tekst odgovarajućeg člana starog zakona bio bolje formulisan nego što se predlaže. Naime, u tekstu koji smo dobili član 5. predloga izmena i dopuna se bavi zapravo članom 13. postojećeg zakona, gde se na jedan drugačiji način govori o tome kako se formira Nacionalni savet. Duboko smo uvereni da je formulacija člana 13. postojećeg zakona bolja i iz tog razloga smo predložili ovu izmenu. Dozvolite mi da ovome dodam generalno još nešto. Naime, ovo nije jedini član koji smo mi tražili da se briše, odnosno vrati na prethodni tekst zakona. Mislim da je postojeći zakon pristojan, ne kažem da se zakoni ne mogu uvek popravljati, uvek se može nešto pametnije napisati, ali mi se, naprosto, cela ideja koja se provlači kroz ove izmene i dopune zakona ne dopada i mislim da nije dobra. Generalno, pojačava se uticaj ministra, odnosno Ministarstva. Ovo, u krajnjoj liniji, nema nikakve veze ni s postojećim ministrom, ni s postojećim sastavom Ministarstava. Biće sutra neki drugi, a preksutra neki treći. Naprosto, mislimo da naučnim institutima i uopšte ustanovama koje se na bilo koji način bave naukom treba dati odgovarajuću slobodu delovanja i ne dovoditi ih u toliku zavisnost od aktuelne vlasti. S druge strane, mislim da se ovim predloženim izmenamasmanjuju ingerencije Nacionalnog saveta (to će se videti kroz neke dalje tačke ovih izmena), a što nije dobro i svode se, moram da priznam, na nešto što u tom obliku nisam siguran da onda uopšte treba da postoji. Dakle, DSS ima suštinske primedbe na ovaj zakon. Sada smo prešli s terena nekih jezičkih formulacija, koje su, naravno, bile nužne da se isprave, ali nisu ključne, a bojim se da veliki broj ključnih amandmana koje je DSS podneo Vlada, nažalost, nije prihvatila. Moram da kažem da se to nama čini vrlo lošim. Hvala.
Reč ima ministar Božidar Đelić.
Što se tiče Saveta, ovo je jedna od onih odredaba koje moraju obezbediti prelazak s retorike na delovanje. Decenijama se priča o manjku veza između nauke i privrede. O tome je već bilo priče jutros. Veoma je teško shvatiti da stalno govorimo o potrebi da se bolje povežu nauka i privreda, a da u Savetu za razvoj nauke i tehnologije, kao što je bio slučaj do sada, privreda ima samo jednog predstavnika od ukupno 15 članova tog saveta. Jedino što se ovde predlaže je, ako već govorimo o vezi između nauke i privrede, da ona bude vidljivija i realnija u samom savetu. To je što se tiče same kompozicije Saveta. Naravno, očuvane su one odredbe od kojih se očekuje reprezentativnost, tj. da se obezbedi u samom startu da ne bude predstavljena jedna disciplina, a ne i druga, tako da će se paziti da Savet bude reprezentativan što se tiče same nauke. O stvarima ne treba samo govoriti, nego ih treba ponekad i uraditi. Ako već govorimo o tome da je potrebno da naši najtalentovaniji ostanu u zemlji, sigurno je dobro da tu budu predstavljeni ne samo Privredna komora Srbije, nego i Savet inostranih investitora, da s njima direktno razgovaramo o mogućnostima da se formiraju razvojni centri tih firmi u našoj zemlji, da nađemo zajednički jezik, a ne da te iste firme koje za sada nisu dovoljno konsultovane, s kojima se ne raspravlja, ne dogovara, odvode naše najbolje stručnjake jednog po jednog. To je zapravo cilj. Nije cilj da se smanji učešće nauke, nego da se u mnogo većoj meri uspostavi dijalog o kojem se pričalo, a sada je vreme da se i u tom savetu obezbedi. Što se tiče uloge Saveta, ovi predlozi u smislu ingerencija su zapravo u mnogo čemu priznavanje onoga što je bila realnost samog funkcionisanja prethodnog saziva Saveta i ono što je moguće uraditi kada je neko član jednog takvog saveta. Svi članovi Saveta će nastaviti da imaju svoju profesionalnu aktivnost i dalje. To je normalno. Mogu da mu posvete vreme tako što će da nastave da budu aktivno angažovani na stalnim profesionalnim angažmanima. Nije bilo moguće ni očekivati od jednog takvog saveta da donosi odluke koje moraju biti sankcionisane jednom demokratskom podrškom, a to jeste emanacija ove skupštine kroz Vladu. Čini mi se da i ovaj savet, i to smo uradili kroz diskusiju s trenutnim savetom, raščlanili smo šta je ono što je stvarno moguće uraditi kada je neko član jednog takvog tela. Otvoreno kažem, čini mi se da su poslednjih godina formirana određena tela kojima su data prevelika ovlašćenja naspram onoga što su realne mogućnosti u smislu vremena i angažovanja. I nije dobro da s jedne strane imamo savete koji imaju ingerencije ministarstava, a da cela odgovornost nastavlja i te kako da bude na samim ministarstvima. Ingerencija treba da prati odgovornost. Odgovornost mora da bude praćena ingerencijom. Svaki put kada dođe do nesklada između odgovornosti i ingerencija, dolazi do problema. Ni na koji način nije smanjen uticaj Saveta. Vraćamo se na izvorni smisao reči savet. Savet je tu da savetuje. Upravni organi su tu da upravljaju. Svaki put kada se mešaju te kategorije, dolazi do problema. Savet će, ako pogledamo i njegov sastav i ono što je predloženo u ovim izmenama i dopunama zakona o njegovim ingerencijama, biti vrhunsko telo koje će informisati celu našu naciju o dostignućima, ali i o problemima u sprovođenju Nacionalne strategije nauke i tehnološkog razvoja. Davaće mišljenja na apsolutno sve ključne akte koje namerava da usvoji ministarstvo, tj. Vlada. U Savetu će se, naravno, imajući u vidu ko su predlagači, naći izuzetno cenjene osobe, ljudi od integriteta, s kojima niko neće moći da manipuliše, kao što ni s trenutnim članovima Saveta, koji su dobro odradili posao, nije mogao da manipuliše. I u tom smislu očekujemo od jednog ovakvog saveta veoma aktivno učešće u skladu s onim što mogu ljudi koji se angažuju na taj način da urade i da nema te nelagode između velikih ingerencija i nemogućnosti da se one izvrše, s jedne strane, a s druge strane ogromne odgovornosti bez ingerencija. U tom smislu, čini mi se da je ovo mnogo pošteniji način da se otvoreno formuliše ono što jedan ovakav savet Vlade može i mora da uradi. Savet će i te kako imati veliki uticaj, ali, isto tako, očekujemo od njega da, u skladu s nacionalnim prioritetima, obezbedi da se dijalog između nauke i privrede dešava tamo gde mu je mesto, a to je, pre svega, u tom savetu. Isto tako, nikome ne pada na pamet da država sad pokušava da politizuje nauku. Pogledajte prethodnih godinu i po dana ove vlade, ovog ministarstva. Mi nismo nijednog direktora, kako bi naš narod rekao, smenili. Dolazilo je do određenih promena tamo gde su se one prirodno dešavale. Isti je slučaj u upravnim odborima. I u prethodnoj javnoj raspravi je, kada se donosio ovaj zakon koji se sada menja, i samo ministarstvo predlagalo da upravni odbori budu po kompoziciji koja se ovde predlaže. To je bio predlog samog ministarstva u to vreme. Ne znam zašto se odlučilo da se ide u jednu neprirodnu pat poziciju, da se u samoj strukturi upravnog odbora na neki način formira neka iluzija da u tim upravnim odborima treba da dođe, zato što smo pola-pola, do diskusije i nekog odmeravanja snaga kome nema mesta između onih koje imenuje Vlada, tj. država, i onih koji dolaze iz redova zaposlenih. Videće se u samoj primeni da se tu ništa drastično neće desiti, ali da malo ponovo usklađujemo i vraćamo se, čini mi se, na nešto što je zdrav razum. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, posle njega narodni poslanik Zoran Šami.
Koristiću vreme poslaničke grupe, s obzirom da smo iz tehničkih razloga zakasnili da naše amandmane na vreme predamo. Dozvolite mi, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da se uključim u ovu raspravu o ovom amandmanu. Mislim da je predlog koji je dao gospodin Šami bolje rešenje nego ovaj koji se predlaže u izmenama ovog zakona. Upravo, imam primedbu na broj članova koje u Nacionalni savet treba da da privreda, a s primarnim obrazloženjem da će se kroz te članove pomoći efikasnija primena i operacionalizacija rezultata naučnoistraživačkog rada u smislu uključenja u sam proces privrede i razvoja privrede. Ministre, prošli put ste rekli da je ukupan broj rezultata naučnoistraživačkog rada koji se ostvari u smislu određenih patenata i nečega što je primenljivo u privredi dosta mali, da se kreće negde oko desetak. Nisam zapamtio da li godišnje ili kroz određeni ciklus istraživanja koji traje od tri do pet godina, ali je to, u svakom slučaju, mali broj da bi se eventualno kroz ovakav način Nacionalni savet sam uključio u smislu primene tih rezultata u privredi. Jer, ako ostane ovakvo rešenje, od 17 članova Nacionalnog saveta pet članova će biti nenaučnih radnika i ne znam kako ćete, kojim sistemom i kojom tehnologijom obezbediti da bude zastupljeno svih šest oblasti nauke ako u Nacionalnom savetu po novom rešenju budu tri predstavnika naučnoistraživačkih ustanova, dakle instituta, i tri predstavnika fakulteta. Morate onda ciljano tih šest ljudi iz instituta i fakulteta podeliti tako da pokriju ovih šest naučnih oblasti koje su definisane kao ključne u razvoju naučnoistraživačke delatnosti. Mislim da nije dobro to rešenje i pogotovo obrazloženje da kroz ovakav predlog neće doći do politizacije. Predlažete da tri predstavnika budu iz Privredne komore. Privrednu komoru Srbije drže partijski ljudi, oni se biraju po partijskoj liniji i, ako kadriranje i predlaganje u Nacionalni savet bude s tog nivoa, opet će se apsolutno gledati stranačka pripadnosti tih ljudi, a ne njihov doprinos u privrednom razvoju. Jer, ne znam kojim kriterijumom ćete vi kroz ovaj zakon, a to i ne definišete, utvrditi ko je istaknuti privrednik i ko će u tom smislu predstavljati privredu u nacionalnom savetu za nauku. Da ste barem naveli dva-tri elementa ovde, što mora obavezivati predlagača, i poverovao bih. Ovako, kako ste predložili, apsolutno se daje mogućnost da isključivo po nekoj stranačkoj pripadnosti neko bude predstavnik privrede kroz Privrednu komoru ili kroz predstavnike inostranih investitora. Možda je prilika još jedanput da razmislite i da ipak prihvatite predlog profesora Šamija da ostane staro rešenje, kad već nije bilo nekih drugih predloga da se smanji broj predstavnika privrede u ovom nacionalnom savetu za naučnoistraživački rad. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Mogu da se složim s gospodinom Đelićem da sa parola treba da pređemo na dela. Međutim, evo o čemu se radi. Vi predlažete, kao predstavnike privrede, tri člana koje će da bira Privredna komora Srbije i dva člana iz reda inostranih investitora. Što se tiče Privredne komore Srbije, jako mi je žao, možda ne bi trebalo da bude tako, ali bi nju prethodno valjalo transformisati. Privredna komora Srbije kakva je danas, i dalje kao što je bila i juče i prekjuče i pre deset ili petnaest ili trideset godina, u suštini je samo prosta produžena ruka vlasti. S druge strane, inostrani investitori, gospodine Đeliću, nisu organizovani, koliko znam, u neku posebnu formalnu organizaciju, pa će i oni, takođe, bojim se, biti birani kao produžena ruka vlasti. Prema tome, vama izmena glasi ovako – od 17 članova, pet članova će da odredi aktuelna vlast, što mislim da nije dobro, bez obzira ko je na vlasti, a 12 će da dođu iz reda naučnoistraživačkih instituta. Dakle, moja konstatacija da se radi o stavljanju nauke pod direktnu kontrolu aktuelne vlasti, bojim se, nažalost, da je tačna.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, SRS je podneo amandman na član 6 – da se briše. Obrazloženje: SRS smatra da je rešenje u postojećem zakonu bolje i da ovlašćenja Nacionalnog saveta za nauku i tehnološki razvoj ne treba smanjivati. Zamolio bih ministra, već sam nekoliko puta postavio pitanje, da mi odgovori kako mi treba da iskoristimo svetsku ekonomsku krizu da bi nam bilo bolje i da bismo više zaradili. Molim vas, ministre, po završetku moje diskusije da mi odgovorite na ovo pitanje. Dame i gospodo, čuli ste izlaganje gospodina Šamija o Nacionalnom savetu. Samo ću se nadovezati na njegovu diskusiju. Vi rekoste da neće doći do politizacije u Nacionalnom savetu. Gospodo, pa to je i dosad bilo. Pogledajte, vi ste bili ministar za finansije, kako i na koji način se izdvajalo finansiranje za nauku. Deset evra po glavi stanovnika Srbije izdvajanje je za nauku. A pogledajte ostale zemlje, u okruženju ili razvijene zemlje, gde se kreće od 150 do 300 evra. Devalvirali ste rad naučnih stručnjaka. A kada se nešto pozitivno desi, kada dođe do uspeha naših naučnika, dame i gospodo, vi umete mnogo da se kitite tim njihovim uspehom i da ih dovodite promotivno na te vaše velike manifestacije i skupove, da ih prikazujete kao ljude koji su verni vašoj političkoj ideologiji. Dame i gospodo, ovo što vi želite da se danas u Srbiji desi, a to je, da ga tako nazovemo, naučni preporod Srbije, nećete to moći učiniti. Jer, dobro znate, ono što se sruši, treba mu vremena da se podigne. I ove nacionalne savete, koje ste politizirali, sada hoćete da stavite pod vašu kapu. Razumem da Ministarstvo treba da učestvuje, ali ne da ima tolike ingerencije u odnosu na stari Zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, one ingerencije što je imao Nacionalni savet. Smatram da ovim predloženim zakonom ili, da ga tako nazovem, dodatkom prethodnom zakonu, niste ništa doprineli. Verovatno bi moja politička opcija i prihvatila ovaj član, da ste vi doprineli nekakvom poboljšanju u sistemu nauke. Ne, vi samo hoćete na neki način da tu instituciju društveno-politički stavite pod svoje ingerencije. Zbog čega se ne zapitate, i ako pogledate kolika je danas prisutnost između određenih naučnih delatnosti i između društvenih nauka i tehnoloških nauka, koliki je taj disparitet ili koji je taj odnos? Videćete, poražavajući. Danas na društvenim, političkim studijama imate prebukirani broj studenata, a na tehničkim fakultetima ih nemate. Zbog čega? Zato što ste privredu uništili i sve smo stavili u sistem politizacije i shvatili su mladi ljudi da će jedino baveći se društvenim naukama doći do realizacije svog životnog puta. Kao što vi rekoste, mali Tesla. Verovatno ne idete glavnom ulicom pa da vidite onog koji svira saksofon. To je jedan mladi čovek koji je dobio američku stipendiju, ali mu treba novca da bi nastavio dalje. Eno ga s kutijom, svira i traži od prolaznika da mu ubace. On ne može da dođe da koristi sve te benefite zato što se bavi time, čestito i pošteno, i nema tatu ni tajkuna ni velikog privrednika ni nekog uspešnog političara u vašoj vlasti da mogu deca da mu studiraju van ove zemlje. To je taj problem. Pogledajte da li se ijedan sin bilo kojeg političara, biznismena bavi naukom. Ne, oni plaćaju ko će da se bavi, isto kao na Zapadu. Ako pogledate, danas u SAD samo oni koji su završili fakultete dobijaju posao, a oni s nižom stručnom spremom ne mogu da nađu zaposlenje. To je taj proces koji smo sigurno zaboravili. Zaboravili smo određene ljudske vrednosti, da može ponekad da bude pametan i onaj koji čuva ovce u planini ali nije imao mogućnosti da se dalje školuje, a ne samo onaj koji je imao ko i na koji način da ga finansira. Hvala vam.
Iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Božidar Đelić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Da ne bude zabune, da podsetim poštovane narodne poslanike, Nacionalni savet ima u ovom predloženom zakonu izuzetno bitne, rekao bih i ključne ingerencije, koje obezbeđuju ono što jeste nužno našoj nauci, a to je da ne dođe do politizacije, da ne dođe do uticaja određenih nenaučnih krugova na ono što će biti funkcionisanje tog ključnog segmenta našeg društva. Na primer, po ovom zakonu Nacionalni savet će imati ovlašćenje da donosi podzakonske akte, i to akt o vrednovanju naučnoistraživačkog rada i postupku akreditacije instituta, integrisanih univerziteta, fakulteta i centara izuzetnih vrednosti. Drugim rečima, Savet će doneti akt, ne Ministarstvo, koji će obezbediti kako se vrednuje ono što je najvažnije, a to je naučni rad naših naučnih radnika. To neće doneti ministar, to neće doneti Vlada, to je ključna ingerencija Nacionalnog saveta. Drugo, on će doneti i akt o kriterijumima i merilima za dodeljivanje, potvrđivanje i oduzimanje statusa centra izuzetnih vrednosti i drugih institucija. Drugim rečima, ako Savet donosi ključni akt o tome kako se vrednuje i po kojim kriterijumima ono što je suštinska baza za napredovanje unutar naše nauke, na nivou institucija će isto imati svoju ingerenciju oko tih odluka, oko mogućnosti da određena institucija bude akreditovana ili ne. Ako pogledamo status ovog saveta, predloženo je da Savet nastavi to da radi kod ključnih odluka, da ima više predstavnika privrede, tako da taj dijalog koji mora da se uspostavi između nauke i privrede bude omogućen, a da istovremeno ima fokusiraniju ulogu i da članovi Saveta mogu nešto da urade a da istovremeno imaju profesionalne aktivnosti koje okupiraju njihovo puno vreme u njihovoj trenutnoj funkciji. Ne želim, u ime Vlade, da se stvori neka iluzija, jer to u suštini nije istina, da se smanjuju ingerencije ovog saveta oko onih ključnih ingerencija koje ima oko vrednovanja naučnog rada i oko davanja dozvole za rad za one institucije koje treba da se pojave u naučnom prometu naše zemlje. I to je nešto što će se nastaviti. Savet će davati mišljenje na Strategiju koju će predložiti Vlada i Ministarstvo, i to će biti pisano mišljenje, i svake godine će Savet formalno Vladi dostavljati dokumenta. Naša javnost će biti informisana o tome kako se sprovodi Strategija i da li bi Vlada trebalo da donese neke korektivne akcije. Toliko s moje strane. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić. Izvolite.
Htela bih da se pridružim ovoj kritici. Zaista se ima utisak da je Nacionalni savet nekako suviše zavisan od Ministarstva i da nema onu ulogu koju bi trebalo da ima. Recimo, u mnogim članovima je u prethodnom zakonu bilo "na predlog Nacionalnog saveta", a sada se pribavlja mišljenje i onda odlučuje ministar. Moj je utisak da se Nacionalni savet, koji treba da bude vrhunska institucija, koji bi morao da ima rang kao Visoki savet sudstva, pretvara u nekakav debatni krug. Jeste da on, što je rekao ministar, dostavlja kriterijume naučnoistraživačkog rada, ali nekako se pokazuje tendencija, i to ne samo u ovom zakonu, nego i kada smo raspravljali o drugim zakonima, iz zdravstva, o veštačkoj oplodnji, svugde se daje poslednja reč ministru, da on odlučuje. Ta tendencija se vidi i u ovom zakonu o naučnoistraživačkom radu, da se sve veća ovlašćenja daju državi, umesto da Nacionalni savet ima glavnu ulogu. Sad ću da ilustrujem. Može da se baci pogled na bilo koji član ovog zakona, može i na ovaj o kojem sada raspravljamo, član 6, gde se pokazuje to – daje prethodno mišljenje, a ranije je bilo – na predlog. Ovako se stiče utisak da ministar svaki put pribavi to mišljenje, ali ne mora da uzme u obzir to mišljenje. Znači, nije na predlog, nego na pribavljeno mišljenje. On je pribavio mišljenje Saveta, a kakva će odluka biti, biće odluka na ministru. Evo, recimo, da uzmemo stav 8. u članu 28. Reči "donosi Nacionalni savet na predlog matičnih naučnih odbora" zamenjuju se rečima "donosi ministar uz prethodno mišljenje Nacionalnog saveta". To je jedan primer. Sad ću vam dati drugi primer. U prethodnom članu 3, koji ste prošli, samo da pokažem kako to sistematski ide, kaže se ovako: "Programe od opšteg interesa, osim Programa naučnoistraživačkog rada Srpske akademije nauka i umetnosti i Programa naučnoistraživačkog rada Matice srpske, donosi ministar nadležan za naučnoistraživačku delatnost (u daljem tekstu: ministar), uz prethodno pribavljeno mišljenje Nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj, što je novina u odnosu na postojeće odredbe člana 10. Zakona kada je programe od opšteg interesa donosio ministar na predlog Nacionalnog saveta…'', a ovde se ide na pribavljeno mišljenje. Gde god bacim pogled, vidim da imamo sada tu umesto predloga pribavljeno mišljenje i da donosi ministar. I u javnosti su se pojavile kritike da je ovaj zakon donet na brzinu, da se oseća centralizacija i politizacija, da tamo gde su mogli i ti određeni matični naučni odbori da daju predloge, ne, više ne daju, nego daje ministar. Pored toga, ne znam zašto se iz opšteg društvenog interesa ili nacionalnog interesa (ili kakva je već formulacija, nije bitno) izuzimaju Akademija nauka i Matica srpska. Znači, one su takve ustanove i tu nema pribavljanja nikakvog mišljenja, one su izvan ovoga sistema. Videli smo pre neki dan kakav je intervju Čedomir Popov dao "Novostima". To šta je taj čovek sve izjavio je takav nacionalistički fundamentalizam da ja nemam reči. Te ustanove koje su kritikovane i u ranijem periodu da su doprinele ratovanju, širenju nacionalizma, mržnje itd. i da su fundamentalističke u tom pogledu, ne podležu ovoj kontroli ministra, one mogu i dalje da teraju tu svoju politiku, da prave izdanja i da se dalje bave u stvari politikom kako su se do sada bavile, a svi ostali projekti, gde spada i, gde sam i ja bila, Institut za filozofiju i društvenu teoriju, gde smo relativno samostalno formirali projekte, mi moramo da budemo pod direktnom kontrolom ministra, dok se ove dve institucije lepo izuzimaju. Znači, bilo gde da bacim pogled i bilo gde da pročitam nekakav tekst o tome, svugde je kritika ista, vrlo slično onome što je uradio i gospodin Šami. Kad govori o sastavu Naučnog saveta, zaista se ne vidi koherencija rada toga tela. Prvo, čini mi se da je broj privrednika preveliki. Zašto su se toliki privrednici pojavili u tom naučnom savetu? Slažem se da treba u nekim tehnološkim naukama, ekonomskim naukama, pa i u sociologiji i društvenim naukama da postoji nekakva veza između privrede i nauke, to je sigurno jako dobro, ali zašto Privredna komora? Ko su ti ljudi iz Privredne komore koji treba da sede u Naučnom savetu? Njih ne vidim. Da li bi to bili neki doktori nauka koji su se tu našli, koji bi slučajno spajali i jedno i drugo? Onda imate ovu ikebanu - treba da učestvuje dijaspora u Nacionalnom savetu. Ali, oni se nigde nisu složili, to je tačno. Kaže – jedan iz dijaspore. Jedan agronom iz Kanade, na primer, njega ćete da izaberete, a šta ćemo sa nekim fizičarem, na primer doktorom Maglićem sa Prinston univerziteta? To je sve dijaspora. Znači, kako se to bira, na koji način i koja oblast će tu da uđe, ostalo je potpuno nedefinisano. A, kao što vidim, nije ni važno, jer Nacionalni savet nije dobio onakvu ulogu kakvu mislim da treba da dobije, nego su i Akademija nauka i Matica srpska i ovi drugi ili samostalni ili su potpali pod vlast ministra. Mislim da ovo nije dobro, a to je opšta tendencija u svim zakonima koje donosimo. I ovde suviše imamo politizacije, što ne bi trebalo da bude kada je reč o naučnoistraživačkom radu. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Mislim da treba da gledamo činjenice, gospođo Pešić. Činjenice su sledeće, poštovani narodni poslanici. Ovaj zakon je izglasan 2005. godine. Za pet godina ovakav nacionalni savet, a njemu se, i to želim odmah da kažem, nalaze naši eminentni stručnjaci, nije doneo strategiju, nije doneo nijedan predlog programa od opšteg interesa, nije doneo akt o finansiranju, nije doneo kriterijume za formiranje matičnih odbora. Nacionalni savet nije ništa od toga uradio. Da li su krivi ljudi koji su u tom savetu? Apsolutno ne, nego se videlo tokom pet godina primene ovog zakona da se, u suštini, mora uskladiti uloga jednog ovakvog saveta s onim što treba da bude, kao što je slučaj svuda u svetu, uloga jednog saveta gde se nalaze ljudi koji imaju stalnu aktivnost u naučnoj zajednici, tj. u privredi, raspoloživo vreme, i ono što mora biti zdrav razum, a to je odgovornost i ingerencija. Milo mi je što je gospođa Pešić podsetila da prvi put imamo predlog da se u ovom nacionalnom savetu nađe jedan naš naučnik iz dijaspore. To nije bio slučaj pre. Naravno da ćemo se truditi da to bude neko od velikog integriteta. Nije moguće da ta jedna osoba predstavlja nužno sve discipline, ali to nije ni ideja. A valjda je dobro da imamo unutar Saveta ono o čemu se stalno priča, a toliko se malo radilo, a to je dijalog između privrede i nauke, i da mnogo više spojimo našu maticu s našom naučnom dijasporom. Ovo je samo usklađivanje s onim što je realnost i što je mogućnost. Prethodni zakon je dao preveliki zalogaj za ono što može uraditi jedan savet s takvim angažmanom. Jednostavno, to je realnost. Mi nismo ideološki pristupili ovome, nego smo samo konstatovali činjenicu, ono što je moguće da uradi jedna institucija ovog tipa i nešto što je upravni postupak. Tako da ne stoje kritike u tome da se Nacionalnom savetu oduzima značajna ingerencija. Ne oduzima mu se ništa što je uspeo da uradi u pet godina. Ne treba govoriti teorijski, treba videti šta se stvarno dešava u životu i treba imati institucije koje su u stanju da u potpunosti ispune one zadatke koji su im dati. Uzgred, sigurno nije isto Savet ili to što je Vrhovni sud vrh u domenu pravosuđa, jer ovde se ne radi o dve grane vlasti, radi se o izvršnoj vlasti. Hvala puno.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami, koji želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Prvo, interesantna je logika gospodina ministra. Pošto Savet proteklih pet godina nije radio kako treba, onda ubuduće ulogu Saveta treba da preuzme ministar. Gospođa Pešić i ja se politički verovatno jako razlikujemo, ali identično mislimo o ovome, iz prostog razloga što je potpuno jasno da se ovim izmenama i dopunama zakona ministru i Ministarstvu daju velike nadležnosti. Naprosto, možete ukinuti sve naučne institute i Nacionalni savet, pa neka se ministar sam bavi naukom. To je jedno. Drugo, po pitanju malopređašnjeg amandmana gospodina Petkovića, potpuno mi je nejasno zašto ga niste prihvatili, jer je on, da tako kažem, trivijalan. Amandman kaže da se posle reči "Vladi" dodaju reči: "i nadležnom odboru Narodne skupštine". Radi o izveštaju Nacionalnog saveta. Ne vidim nijedan razlog da, osim Vladi, Nacionalni savet ne daje izveštaj i nadležnom odboru Narodne skupštine. Odborima Narodne skupštine izveštaje podnose i BIA i ne znam ko sve ne, Nacionalni savet za prosvetu podnosi izveštaj Odboru za prosvetu. Ne vidim zašto Nacionalni savet ne bi podnosio izveštaj nadležnom Odboru za nauku. Što se tiče amandmana koji sam podneo na član 6, to je upravo ono što je malopre gospođa Pešić citirala. Kaže da Nacionalni savet, umesto da predlaže ministru, daje prethodno mišljenje. Da li vi razumete razliku u težini između prethodnog mišljenja i predlaganja? Kad nekome nešto predlažete, taj neko to može da prihvati, može i da odbije ali mora da obrazloži zašto to ne valja, a ovo je prethodno mišljenje koje je onako, mogu ja na hodniku da vam dam prethodno mišljenje, pa šta. To je sledeći dokaz za tvrđenje šta ove izmene zakona u stvari znače. Znače potpunu politizaciju nauke i organizovane nauke, što valjda nikome nije cilj. Sutra će biti neka druga vlada, biće neke druge stranke, možda će biti i moja stranka. Isto tako ne bih ni svojoj stranci davao ovakve ingerencije u odnosu na jednu tako značajnu oblast kao što je nauka. Bojim se da je ovo u mnogo čemu razgovor gluvih. Moram da priznam da ne vidim, bez obzira na sve političke razlike između političkih stranaka, bile one na vlasti ili u opoziciji, da je nauka oblast u kojoj možemo imati različite interese, kao političke stranke ili kao pojedinci. Ali, shvatite da je ovo što predlažete nešto što mene jako podseća, tamo 90-ih godina je donesen čuveni zakon o prosveti, kada je tadašnji ministar prosvete birao dekane fakulteta i sve živo je birao. Vi te ingerencije sada tražite za ministra nauke. Da, gospodine Đeliću, nažalost, da. Rekoh vašoj koleginici Dragutinović pre neki dan, možda su vaše namere dobre, ali "put u pakao popločan je dobrim namerama", kako reče Dante Aligijeri. Hvala.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj podneo je amandman na član 6. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Marčok Pavel.
Javio sam se za prethodni amandman. Imajući u vidu da su prihvaćeni amandmani narodnih poslanika kojima se reči "centar izvrsnosti" zamenjuju rečima "centar izuzetnih vrednosti", neophodno je predloženu izmenu izvršiti kroz ceo tekst Predloga zakona. Prihvaćen je još jedan amandman i ima još 23 amandmana za koja je na isti način dato objašnjenje, s tim da će Vlada verovatno prihvatiti te amandmane. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Samo da potvrdim da su prihvaćeni.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine ministre, gospodo poslanici, ovim mojim amandmanom predložio sam brisanje člana 7, s obrazloženjem da je rešenje u postojećem zakonu bolje i da je naziv "centar izuzetnih vrednosti" razumljiviji i bliži duhu srpskog jezika od pojma "centar izvrsnosti", koji vodi opasnoj anglikanizaciji srpskog jezika prilagođavanjem prevoda engleske reči "excellent". S druge strane, reč "izvrstan" bliža je zapadnoj varijanti srpskog jezika, tzv. hrvatskom, jer se kod današnjih Hrvata odomaćila starasrpska reč "izvrstan". U obrazloženju Vlade istaknuto je da se amandman ne prihvata jer je članom 7. Predloga zakona na precizniji način uređeno koje naučnoistraživačke organizacije mogu podneti zahtev za akreditaciju. Gospodine ministre, zar u članu 30. osnovnog zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti nije precizirano u tački 3) ko može obavljati naučnoistraživačku delatnost, pa se navodi da su naučnoistraživačke organizacije instituti, visokoškolske ustanove i centri izuzetnih vrednosti, a u stavu 2. se kaže – postupku akreditacije podležu sve naučnoistraživačke organizacije, u skladu s ovim zakonom? S druge strane, prema izmenama u Predlogu zakona širi se mreža naučnoistraživačkih organizacija. Pored instituta, fakulteta, sada se pominju integrisani univerziteti, centri izvrsnosti i naučnoistraživačke organizacije iz oblasti odbrane i Vojske Srbije. Novina u Predlogu zakona su vojni instituti. Nemam ništa protiv naučne delatnosti u vojnim institutima, međutim, ovim predlogom se stvara dodatna konfuzija kod naučnih institucija, pošto za vojne institute, kao za institute Srpske akademije nauka, ne važe isti uslovi kao za ostale institute, na primer broj naučnih saradnika, savetnika koji je potreban da bi jedan institut normalno obavljao delatnost. Međutim, širenjem mreže institucija koje će moći dobiti akreditaciju otupljuje se naučna oštrica, odnosno smanjivaće se naučni nivo, a sve više će biti prisutna politizacija nauke, kontrola nauke, naročito u oblasti humanističkih nauka. Nastupiće, svakako, i hiperprodukcija doktora nauka, a smanjiće se broj pravih naučnika. U razgovoru s kolegama iz raznih instituta, različite političke opredeljenosti, uočio sam uznemirenost, nespokoj i nelagodnost zbog donošenja jednog ovako ishitrenog predloga zakona. Gospodo poslanici, gospodine ministre, pitam se koji su razlozi za ovako neprimerenu brzinu donošenja jedne izmene zakona koja nikako nije kozmetička, nego je po mnogim odredbama suštinska i nepovoljna za održanje i razvoj istinske, fundamentalne, egzaktne nauke, a koja je i skupa za državu, jer će dodatno, osnivanjem novih naučnih institucija, opteretiti budžet. Po meni, za ovakvu ishitrenost postoje dva bitna razloga. Prvo je potpisivanje već ovde pomenutog sporazuma o SANU, o dodeljivanju kredita za nauku od 200 miliona evra. Iz tog razloga je ova izuzetna hitnost za donošenje ovog zakona, kako bi se on uskladio s evropskim naučnim diktatom. Kada su finansije u pitanju, gospodine ministre, moje mlađe kolege se interesuju da li će deo ovih sredstava ići za stambenu izgradnju za naučnike. U institutskim kuloarima priča se da je jedan od razloga hitnosti donošenja zakona ministrov spor s Nacionalnim savetom za nauku, pošto, prema mojim saznanjima, postoje izvesna trvenja između ministra i pojedinih članova Nacionalnog saveta, koja će ovim novim odredbama izmena i dopuna zakona izgubiti svoj raniji značaj. Moja prva impresija posle čitanja ovog zakona je da će njime oslabiti autonomnost instituta u odnosu na ministarska ovlašćenja. Mnoge odluke će presuđivati Ministarstvo nadglasavanjem, npr. kod izbora institutskih upravnih odbora, pošto će brojno preovladavati kandidati Ministarstva u odnosu na brojnost kandidata iz instituta. Moram istaći da je zakon dosta neprecizan i pravno nedosledan, zbog kolizije između pozicije već pomenutih instituta, Vojske i SANU i drugih instituta, npr. kod odredbe o broju saradnika koji propisuje ovaj zakon za obične institute i koji važi za broj saradnika instituta. Dakle, dva zakona su u pravnoj koliziji. Predlog zakona o nauci predlaže za institute veći broj saradnika, čini mi se deset, dok je Akademijinom institutu dovoljno samo šest istraživača u radnom odnosu, od kojih su najmanje tri istraživača u naučnim ili nastavnim zvanjima. To je član 40. Predloga zakona o SANU. Posebnu uznemirenost kod naučnika izaziva član koji propisuje uspostavljanje Nacionalnog instituta i naročito odredba da taj budući institut treba da ima 100 doktora nauka. Da li iz takve odredbe zakona proizlazi ukidanje Instituta društvenih nauka? Kad Vlada donese odluku o uspostavljanju novog mamutskog instituta od 100 doktora i ko zna koliko naučnih saradnika i zaposlenog osoblja, to znači da će se svi manji instituti ugasiti, a novi nacionalni se neće moći osnovati. Logički razmišljajući je tako, pošto svi instituti društvenih nauka zajedno, kada bi se udružili, ne bi imali 100 doktora nauka. U mom institutu, Institutu za savremenu istoriju, nas ima svega oko petnaestak. Stasavaju mladi doktori, ali stari idu u penziju, pa je tako uvek približno isti broj naučnika. Jedino ako se integracija izvrši po sistemu spajanja baba i žaba, odnosno istorijskih instituta, etnoloških, politikoloških, muzikoloških, jezičkih i drugih, možda bi se nekako navuklo stotinjak naučnika. Uništava se srpska nacionalna humanistička nauka. Pošto se u oblasti humanističkih nauka neće moći formirati nacionalni institut od 100 naučnika, humanistički instituti će ostati u poziciji običnih naučnih instituta sa smanjenim budžetskim sredstvima. Gospodine ministre, pitam da li su ova moja strahovanja opravdana. To nije samo moje mišljenje, nego mnogih kolega. Postoji određena bojazan. Dalje, racionalizacija sadašnje mreže instituta je svakako potrebna zbog uštede u vremenima ove tzv. svetske krize, pa bi se eventualno mogao npr. osnovati jedan nacionalni institut istoričara i eventualno politikologa, u koji bi ušli Institut za savremenu istoriju i Institut za noviju istoriju, Politikološki institut, Istorijski institut, za koji se ne zna da li je pri SANU. U tu mreži spojenih instituta mogao bi ući Institut za evropske studije, u kom je raznorodan naučni sastav, od politikologa, sociologa, filozofa, ekonomista, pravnika, pa do istoričara. Kada bismo se svi se skupili, bilo bi bar 50 naučnika i, gospodine ministre, predlažem da smanjite taj broj 100 bar na 50-60 naučnih radnika. Na kraju, gospodine ministre, ovo nije moj stav, već razmišljanje velikog broja naučnika različite političke i nepolitičke opredeljenosti. Dakle, neophodno je neko razumnije rešenje u slavu današnjeg razvoja društvenih nauka Republike Srbije. Hvala.
Reč ima gospodin ministar.
Možda bi bilo uputno da pročitam narodnim poslanicima koji su sve amandmani prihvaćeni od strane Vlade na izmene i dopune Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti: na član 3, koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Srboljub Živanović, Zoran Šami i Donka Banović; na član 6, koji je podnela narodni poslanik Donka Banović; na član 11, koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Nikola Savić, Zoran Šami i Donka Banović; na član 16, koji je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović; na član 24, koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Nikola Savić i Zoran Šami; na član 25, koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Marko Milenković i Zoran Šami; na član 26, koji je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović; na član 34, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami; na član 35, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami; na član 36, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami; na član 37, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami; na član 37, koji je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović; na član 38, koji je podneo narodni poslanik Nikola Žutić; na član 38, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami; na član 42, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami i na član 47, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Znači, to su sve amandmani koji su prihvaćeni, prihvaćeni su po obrazloženju koje je podneo narodni poslanik, tako da mislim da imamo oko toga sada saglasnost. Što se tiče vašeg pitanja, moram reći da je u poslednjih 15 meseci javne rasprave, prvo neformalne, a posle toga od juna do novembra prošle godine, konstatovano da veliki deo naše naučne zajednice, a i šire, privrede koja gravitira ka tehnologiji, želi promene. Ovi zakoni omogućavaju promene. S promenama, i to je posve normalno i ljudski, rađaju se određeni strahovi, strahovi od promena, da li će ove promene biti nabolje. Ove promene će biti nabolje i meni kao ministru ne pada na pamet da se one sprovode na jedan kabinetski, centralistički način. Promene će se nastaviti na način na koji smo ih počeli, kroz diskusiju, ali istovremeno kroz odluke. Jedan od velikih problema s kojima se suočava naša naučna zajednica i šire u budućnosti ekonomije i znanja u našoj zemlji je da se mnogo raspravljalo, a skoro se nikada ništa nije odlučivalo. Spremni smo da podnesemo odgovornost za odluke koje će biti donesene, ali te odluke ni na koji način neće biti donesene na netransparentan način. Govorili ste, gospodine poslaniče, o određenim odlukama oko racionalizacije mreže instituta. Teško je poverovati da jedini segment društva u Republici Srbiji koji ne treba uopšte da se menja jeste mreža instituta, koja u suštini nije promenjena već 35 godina. Institut o kome vi govorite je zapravo institut koji se pre zvao Institut za istraživanje radničkog pokreta Jugoslavije, a drugi istorijski institut o kome govorite je bio Institut za proučavanje radničkog pokreta Srbije. Ništa se u smislu gabarita nije promenilo. Imamo, kao što ste i sami rekli, problem s velikim brojem naših instituta koji su na samoj granici onoga što je zacrtala Komisija za akreditaciju, imamo ozbiljne probleme u funkcionisanju, imamo dupliranje režijskih i drugih troškova i, kada vam to kažem, onda će ljudi dobre volje zaključiti da su potrebne određene promene. Te promene ni na koji način nisu, čini mi se, da neko odluči da nam treba jedan institut, nego će to biti predmet dodatne rasprave, da vidimo šta je uputno uraditi, s jednim jedinim ciljem, a to je, ako već govorimo o društvenim naukama, da našim naučnicima obezbedimo daleko bolje uslove za rad. Jer, u pravu su oni u tom delu naše nauke koji kažu – kritikujete nas ponekad što ne publikujemo dovoljno radova u priznatim međunarodnim časopisima, ali nam istovremeno ne obezbeđujete sredstva za terenski rad; a ako ne dobijemo sredstva za terenski rad, onda nismo u stanju da formiramo nova zapažanja, nove podatke, što je u suštini prvi uslov da bi se naš rad pojavio u tim časopisima. Dame i gospodo narodni poslanici, oni su apsolutno u pravu. Ali kada kažemo to, istovremeno moramo priznati i jednu drugu stvar, a to je da postoji jedan broj ljudi koji rade u institutima, a koji u suštini veliki deo svog vremena provode van instituta, koji dugo nisu publikovali ni jedan jedini ozbiljan naučni rad i mi ćemo želeti u mesecima koji dolaze da, jednostavno, svako podnese svoj deo odgovornosti. Ukoliko je neko odlučio da bude konsultant, neka to bude, ali onda neka ne pretenduje da istovremeno bude i naučnik. Ukoliko neko misli da je moguće očuvati tačno ovu strukturu, vara se. Ne možemo, imajući u vidu kakve su finansijske mogućnosti naše zemlje, da samo dodajemo troškove, da samo dodajemo institucije. Moraćemo neke stvari i transformisati. Ali, ponavljam, nikome ne pada na pamet, a najmanje meni, da se to radi bez dijaloga i bez dogovora s naučnom zajednicom. Naučna zajednica su ljudi koji moraju da imaju slobodu u odabiru njihovih projekata, slobodu koja istovremeno mora biti ukomponovana, i to će biti novitet onoga što ćemo raspisati sredinom maja, a to je i raspis konkursa po pozivu, s jednim brojem tema koje će sami matični odbori, ne Ministarstvo već matični odbori i naučna zajednica, zajedno s nama odrediti kao prvoklasne i veoma važne teme za raspravljanje i izradu kvalitetnih naučnih studija. Tu se neće birati ko će ih raditi, ali će se reći da se na bazi takve teme očekuju i predlozi. Ukomponovaćemo, s jedne strane, u mnogo većem delu ono što već postoji, a to je kandidovanje projekata sa strane naučne zajednice, sa novitetom koji će biti poziv po određenim temama koje ćemo odrediti zajedno s naučnom zajednicom, tako da budemo sigurni da će u predstojećem pozivu za finansiranje naučnih radova te veoma važne teme biti obrađene na pravi način za našu zemlju. Danas pred vama nemam odgovor da li treba spojiti postojeće istorijske institute, ali slažem se s vama da stvari moraju da se menjaju. Kako ćemo to uraditi? Tako što sada, kada imamo, nadam se uz ovu Strategiju i dosta brzo izglasane izmene i dopune ovoga zakona, konstituisanje organa, dodatnu raspravu, ali ponavljam, posle toga – odluke, za koje sam spreman da podnesem i odgovornost u ime naučne zajednice, jer to je, čini mi se, jedini način da idemo napred, veoma široke konsultacije, upoređenje raznoraznih opcija, videvši koje su prednosti i mane određenih opcija i u datom domenu odluku, koju ćemo ovoga puta sprovesti u delo. Očekuje nas racionalizacija mreže naučnih instituta. Ona je nužna. Očekuje nas unapređenje društvenih nauka, koje su u prethodnom ciklusu imale nedovoljno sredstava, naročito za terenski rad, ali nas istovremeno očekuje i veoma ozbiljna diskusija s onima koji su u tim institutima, da svako odredi da li želi i u predstojećem ciklusu da se bavi naučnim radom ili ne. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem. Dr Nikola Žutić ima reč.
Zahvaljujem gospodinu ministru. I sam sam rekao da sam za racionalizaciju instituta, ali da taj broj naučnika bude razumljiviji, 50-60 vrhunskih naučnika. Za mene je mnogo važniji značaj projekta nego brojnih ljudi. Znači, da pravi projekat bude vodilja rada jednog instituta. Pohvalio bih vaš projekat za budući rad, od 2010. do 2015. godine, koji se odnosi na afirmaciju nacionalnog identiteta. Mislim da sam ga dobro nazvao, gospodine ministre. I pohvaljujem ako ostanete pri tome da u sledećem institutskom razdoblju planiranja poslova i dalje ostane taj projekat, koji je od izuzetnog značaja za opstanak srpskog naroda.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine ministre.
Samo da razjasnim. Kada govorimo o nacionalnim institutima, veoma pažljivo uvodimo taj koncept. Kao što sam rekao i tokom pretresa u načelu, ne uvodi se drugačije finansiranje ili tobože neke privilegije onima koji će raditi u tim nacionalnim institutima. Naša naučna zajednica je odveć mala da bi se cepala. U suštini, ni na koji način ne treba da u sledećih nekoliko godina tema bude kako i ja da se kvalifikujem za taj institut jer dobija institucionalno finansiranje, privilegije u dodeljivanju opreme itd. Ne, jedino što se ovde predlaže je da se u onim disciplinama gde je to moguće formiraju gabaritne institucije koje će biti po tom gabaritu više u poziciji da imaju ekipe koje će imati kritičnu masu na nivou naših evropskih kolega, tako da imamo bar nekoliko institucija koje će moći po gabaritu, samim tim i kritičnom masom, da se nose s onim što su njihove kolege, ali istovremeno i njihovi konkurenti u drugim zemljama EU. S druge strane, što se tiče samih instituta, niko ne kaže da treba svako da dođe do 100. Uopšte ne. Treba naći ono što je stvarno pragmatično, ali najbolje kao rešenje. Napokon, što se tiče afirmacije nacionalnog identiteta, sigurno je da smo oko tog pitanja dosta debatovali s našim naučnicima i intelektualcima. Da, potvrđujem da će afirmacija nacionalnog identiteta biti jedan od prioriteta poziva za naučne radove u predstojećem periodu. Posle raspada Jugoslavije, posle svega onoga što se desilo s ugrožavanjem našeg suvereniteta i teritorijalnog integriteta, jedna od odgovornosti Ministarstva nauke jeste da u predstojećem ciklusu obezbedi adekvatno finansiranje da jedan ovakav pravac i prioritet bude prisutan. Govorili smo o tome i u načelu. Ovde mogu samo da kažem da jedna takva aktivnost mora da obezbedi da i u domenu slavistike Srbija ponovo bude mnogo aktivnija. Ne smemo prepustiti drugima da u regionu i u svetu ta slavistika bude njihova slavistika. Slavistika jeste slavistika, ali je uočljivo da u poslednjih 10-15 godina Srbija nije dovoljno uradila na tom planu. To ćemo uraditi kroz saradnju s našim kolegama iz prosvete. Imali smo jedan primer, danas ću vam u Skupštini reći šta se desilo i kako se rešilo. Čekalo se mesecima da se identifikuje lektor na ponuđenoj katedri slavistike na Pekinškom univerzitetu. Nekako naša država kao da nije bila u stanju da pronađe, odabere, finansira osobu koja će predstavljati našu zemlju na izuzetno bitnom univerzitetu u svetu. To ne sme više da se dešava. Zbog toga, mada, ponavljam, bilo je dosta diskusija oko toga, unapređenje donošenja javnih politika i afirmacija nacionalnih identiteta će biti jedan od prioriteta nacionalne Strategije naučnog i tehnološkog razvoja.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj podneo je amandman na član 7. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Goran Mihajlović i Zoran Šami. Goran Mihajlović ima reč.
Pre nego što pređem na obrazlaganje amandmana, moram da istaknem jednu ispravku. Naime, u prethodnom izlaganju sam sa žaljenjem konstatovao da je svih šest mojih amandmana odbijeno, ali sam sada od gospodina ministra čuo da su dva prihvaćena, na član 16. i 26, pa onda moram da izrazim zadovoljstvo, mada mi taj pisani dokument nismo dobili, pa smo ostali neobavešteni. S druge strane, izražavam žaljenje što je odbijen amandman koji sam podneo na član 8. On se odnosi na matične naučne odbore, kao specifična stručna tela za određene naučne oblasti, grane i discipline. U postojećem zakonu član 25. definiše nadležnosti matičnih naučnih odbora, pa je, između ostalog, navedeno nekih 10 tačaka, tj. 10 nadležnosti kojima se ovaj odbor bavi. Interesantne su tačke 5) i 6), na koje se odnosi moj amandman. Naime, u tački 5) kaže se da matični odbor donosi akt o kategorizaciji i rangiranju naučnih časopisa, a u tački 6) donosi akt o kategorizaciji i rangiranju naučnih skupova. Vlada je predložila da se ove dve tačke promene, pa tačka 5) kaže – matični odbor daje prethodno mišljenje na akt o kategorizaciji naučnih časopisa, a tačka 6) – daje prethodno mišljenje na akt o kategorizaciji i rangiranju naučnih skupova. Gospodine ministre, vi ste poznati kao čovek evropskih i svetskih manira, pa bi trebalo, kao takav, da ostanete promoter srpske nauke u svetu i da prezentirate njena dostignuća, a ne da se bavite ovakvim tekućim pitanjima kao što je organizacija časopisa i stručnih skupova. Naravno, ne želim time da kažem da skupovi i časopisi nisu bitna stvar za razvoj naučne misli u našoj zemlji, to je sigurno bitno i svi mi znamo koliko na tim skupovima razmenimo mišljenja i iskustava sa svojim kolegama, ali, ipak, to su neke tekuće aktivnosti koje treba da rade direktori instituta i ostalih organizacija. Znači, vi ipak treba da radite strateški i da promovišete našu zemlju u svetu, a ne da radite ovu tekuću problematiku.
Na član 10. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Srboljub Živanović i Zoran Šami. Gospodine Živanoviću, izvolite.
Dame i gospodo, SRS je podneo amandman na član 10. da se briše. Obrazloženje – SRS smatra da je nepotrebno osnivanje nove institucije, korisnika budžetskih sredstava, dok se istovremeno postojećim institucijama smanjuju ovlašćenja. Ovde se vidi da je bilo potrebno ili da ste predložili da se formira centar izuzetne vrednosti, koji bi, u stvari, pratio promociju i popularizaciju nauke u Srbiji. Ali, dame i gospodo, kako će da se prati ta popularizacija nauke u Srbiji ako dobro znate da se jedna trećina studenata izjasnila da kada završi studije neće raditi u Srbiji, dok se dve trećine studenata izjasnilo da želi da po završetku studija nastavi rad u inostranstvu, ali da održi kontakt sa svojom maticom, dok ona jedna trećina ne želi. Pogledajte dokle smo došli, dokle smo čitav ovaj proces finansiranja nauke i, što sam pričao u prethodnom svom izlaganju, koliko se doprinelo da se nauka devalvira i da se devalviraju vrednosti nauke. Zato smatram da ovaj, kako ga vi nazivate, centar izuzetne vrednosti, jer ovde ste ostavili onaj stari jezički izraz, želite da on, u stvari, prati određena dostignuća. Ali, ako pogledamo, tu je i gospodin profesor, kada je gospodin Sreto Perić pitao za ariljsku malinu, znam da vi nemate, vi ste čovek iz tehnike, ali bi ministar trebalo da ima sveobuhvatno znanje i zvanje i da nam kaže kako su i na koji način, ako već ovaj institut vi planirate, dospela modifikovana semena na prostor Srbije. Baš tako, gospodine Markoviću, jeste gospođa Dulić-Marković, nju bi izgleda trebalo pitati kako je do toga došlo, odnosno kako se preti uništenju naših velikih instituta u Novom Sadu i Beogradu. Dame i gospodo, još želim da odgovorim na jedno pitanje o kojem je gospodin Srđan Milivojević govorio, a to je da je moja politička opcija ili vlada nacionalnog jedinstva ostala dužna radnicima Kruševca, ali se pitam kako je i 1999. godine, kada je zločinačka alijansa bombardovala grad Kruševac i toplanu, ko je još tada pokazivao ili bio u službi da određenim lokatorima pomogne, toj zločinačkoj alijansi, da bombarduje našu privredu, naše privredne objekte. To su oni koji su pripadali Otporu tada. Nije to bila politička opcija, već, na neki način, fašistička organizacija. Hvala vam.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, jesam diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo, ali mislim da ne moram baš uvek da odgovaram na sve. Međutim, ne znam šta je lokator, ali znam gde je grad Kruševac [[Momir Marković dobacuje iz klupe.]] Gospodine Markoviću, zamolio bih vas da hvatate beleške kad ja govorim. Nije to loše za nekoga ko ima potrebu da dobaci svakome kada govori. Dakle, nemam potrebu zaista da govorim o bilo kom angažovanju za vreme Otpora. Mogu samo da kažem, gospodine Živanoviću, dva moja brata su bila u redovima pobedničke vojske koju je pobedio NATO. Ja sam takođe bio u Kruševcu, kao pripadnik Gorske službe spasavanja, angažovan na izvlačenju poginulih ljudi širom Srbije i iz ruševina RTS-a. Neću vas pitati gde ste vi tada bili, ni šta ste radili, ni kakvu ste politiku vodili, ali, mislim, kada govorite o NATO žrtvama grada Kruševca, treba da savijete glavu i da ćutite, jer u vreme kada je NATO bombardovao grad Kruševac, poginulo je mnogo mojih sugrađana. I svake godine, baš ovako kad dođe mart-april, ja te mlade ljude, svoje školske vršnjake, viđam na stranicama lokalnih novina i u Kruševcu i u Čačku i u Kraljevu i u Leskovcu, i mi tim ljudima dajemo pomene. Pa, kad govorite o tim ljudima i o tim vremenima i kad se zapitate kakvu ste politiku vodili tada, te godine, savijte glavu i makar minut oćutite. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Pre toga se javio gospodin Momir Marković. Nemate repliku. Možete samo u okviru vremena predviđenog za poslaničku grupu.
Makar i u okviru vremena poslaničke grupe. Gospodine Milivojeviću, ono što ste vi postavljali kada vas je uhapsila policija, to se zove lokator. To je prvo. Drugo, pošto ste inženjer poljoprivrede (je l' tako beše?), da vas podsetim na vaše čuveno vakcinisanje kokošaka u Sokobanji, kada ste vodu ušpricavali kokoškama, pa kokoške pocrkale, pa su vas tužili. Da vas podsetim samo da mi kažete da li je taj proces završen. Hvala.
Narodni poslanik Momir Marković iskoristio je minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Hteo sam da se javim samo za repliku, jer je pomenuto moje ime.
Narodni poslaniče, nemate pravo na repliku. Možete da koristite vreme poslaničke grupe, ako hoćete.
Ne. Kasnije ću pričati.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić, koji želi reč. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Gospodine ministre, svojim amandmanom predložio sam da se u članu 10. Predloga zakona, u novom članu 27g, briše stav 11, koji glasi: ''Za direktora Centra može biti imenovano lice koje pored opštih uslova propisanih zakonom ispunjava i sledeće uslove: završene diplomske akademske studije; radno iskustvo od najmanje pet godina; da ima dokazane organizacione i upravljačke sposobnosti''. U Vladinom obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana se kaže sledeće: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što Centar za promociju nauke nije naučnoistraživačka organizacija (institut), pa nije neophodno da direktor Centra ima naučno zvanje ili da je akademik. Direktor Centra treba, pre svega, da ima organizacione i upravljačke sposobnosti, odnosno menadžerske veštine i znanja da na najbolji i najefikasniji način promoviše i popularizuje našu nauku, naučno-tehnološke rezultate i dostignuća u zemlji u svetu. Gospodine ministre, pitam vas – zar istaknuti naučnik ne može imati organizacione i menadžerske sposobnosti? On je upravo u velikoj prednosti zbog veće mogućnosti sagledavanja problema nauke, naročito kod pripreme promocije nauke, naučno-tehnoloških rezultata i drugo. Saradnju s institutima i visokoškolskim ustanovama svakako na mnogo višem nivou može da obavi naučnik visokog naučnog ranga. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Nikola Savić i zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? Odbor za nauku i tehnološki razvoj je prihvatio ovaj amandman, a Vlada nije. Molila bih predstavnika Vlade da, zbog stenograma, kaže da je i taj amandman prihvaćen. Izvolite.
U prethodnom javljanju sam pročitao taksativno sve amandmane koji su prihvaćeni i potvrđujem i u ovom slučaju da je prihvaćen.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Odbor za nauku i tehnološki razvoj je prihvatio amandman, a Vlada nije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre da izrazim zadovoljstvo što je gospođa Pajić juče na sednici Odbora za nauku i tehnološki razvoj imala duhovni format da shvati i prihvati tri amandmana koja sam podneo i ujedno pozivam i vas, gospodine ministre, da krenete tim pravcem i prihvatite ovaj amandman, koji je u direktnoj vezi s vama i smanjenjem vaših ovlašćenja, a sve u cilju očuvanja i negovanja demokratije i demokratskih principa na koje se pozivate. Amandman se odnosi na izbor i razrešenje direktora naučnog, nacionalnog ili istraživačko-razvojnog instituta. U ovom delu Predloga o izmenama i dopunama Zakona menja se aktuelni važeći zakon i iz njega izbacuje odredba da se direktor imenuje na obrazloženi predlog naučnog veća, a razrešava uz prethodno pribavljeno mišljenje naučnog veća. Poruka koju šaljete na ovaj način jeste da vama mišljenje naučnog veća apsolutno nije potrebno, a naučno veće se sastoji iz stručnih, kompetentnih ljudi, koji se ipak između sebe najbolje poznaju. Na ovaj način pokazujete da želite apsolutnu moć prilikom imenovanja i razrešenja direktora i zato iz zakona izbacujete mišljenje struke, te sve vaše priče o demokratiji i decentralizaciji počinju i završavaju se ovde u Narodnoj skupštini, a centralizacija moći biva sve veća i kroz donošenje ovakvih zakona od strane vladajuće većine i kroz praktično funkcionisanje državnog aparata gde lokalne samouprave bukvalno preživljavaju zbog smanjenja transfernih sredstava koja im šaljete. U prilog mojim tvrdnjama ide preostali deo Predloga izmena i dopuna Zakona gde predviđate izmene i u delu predlaganja članova upravnih odbora instituta i njihovog broja. U važećem zakonu je od osam članova upravnog odbora četiri imenovala Vlada a četiri je predlagalo naučno veće, a vi sada osporavate mogućnost naučnom veću da predloži tog četvrtog člana i smanjujete im jednog da biste imali prostu većinu četiri prema tri. A razvoj nauke? Zar je to nekome iz Vlade bitno? Naravno da nije. Šta im je bitno? Bitna im je jedino vlast i održanje na vlasti po svaku cenu, uzimanje kredita koji ne idu u proizvodnju i jačanje privrede, već u direktnu i nekontrolisanu potrošnju i predstavljanje svega toga kroz medije kao veliki uspeh Vlade Republike Srbije. Dalje, dolazimo do pitanja zbog čega nam je za razvoj nauke i naučnoistraživačke delatnosti potrebno osnivanje instituta od nacionalnog značaja za Republiku, tzv. nacionalnog instituta, ako vi sve vreme, ovih deset godina, uporno bežite od najlepšeg termina za sve narode na svetu - nacionalan i zašto osnivate Centar za promociju nauke. Verujem da Nikoli Tesli, da je kojim slučajem znao za neophodnost postojanja svih ovih organa i institucija koje uvodi nova ''dosova'' vlada i nemogućnost razvijanja nauke i podizanja nivoa tehnologija bez njih, ne bi palo na pamet da se upusti u tako složen proces naučnog istraživanja na polju fizike, radiotehnike i elektrotehnike. Predloženim amandmanom želim jedino da amortizujem, da smanjim tu preveliku moć u rukama pojedinca, u ovom slučaju nadležnog ministra, pa ako već na predlog ministra Vlada imenuje većinu članova upravnog odbora, onda nije potrebna saglasnost ministra za imenovanje i razrešenje direktora, već je potrebno jedino njegovo mišljenje.
Gospodo narodni poslanici, htela bih da vas obavestim da će sednica Odbora za saobraćaj i veze biti održana danas, 18. marta 2010. godine, s početkom u 14.00 časova u sali 1 na parteru. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, SRS je podneo amandman na član 21. stav 2. da se reč "saglasnost" zameni rečju "mišljenje". Obrazloženje je da SRS smatra da ministar o ovoj problematici mora dati mišljenje, a ne saglasnost. Vi ovde, dame i gospodo,u ovom članu 21. kažete: ''Kada direktoru instituta prestane mandat od četiri godine na koji je imenovan ili kada je direktor razrešen pre isteka mandata, a na javnom konkursu nije imenovan novi direktor, upravni odbor, uz saglasnost ministra, imenuje vršioca dužnosti direktora na period od godinu dana i u tom roku upravni odbor dužan je da raspiše novi javni konkurs i imenuje direktora instituta''. Ova reč "saglasnost" zamenjuje se rečju "mišljenje" baš zbog toga da ne bi bilo politizacije u Odboru ili Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj. Dame i gospodo, ne može ministar da da svoju saglasnost da bi neko bio izabran na tu funkciju od godinu dana, a mi dobro znamo kako i kada vi dajete tu saglasnost, samo za politički podobne a ne za stručne i pametne ljude. Gospodine ministre, opet mi niste odgovorili na pitanje za koje sam vas molio da mi kažete kako i na koji način se u Srbiji može iskoristiti svetska kriza. Juče ste u intervjuu za "Kurir" dali podatak da Srbiju očekuje boljitak tek 2020. godine. Vi stalno menjate, iz godine u godinu, da li kako to vama odgovara ili kako to odgovara političkoj partiji. Evo, pogledajte, pokazujem vam novine. Nemojte gledati u Vesnu, gledajte u novine. Ja ću gledati u Vesnu, a vi pogledajte u ove brojke koje vam pokazujem. Šalim se malo. Smatram da treba da mi date odgovor. Molim vas još jednom da mi date odgovor kako se može iskoristiti ta svetska kriza da mi dođemo do boljitka. Ako mi date adekvatan odgovor, složiću se i s ovim vašim predlogom, a verovatno i moja poslanička grupa, da možete dati saglasnost a ne mišljenje, što sam tražio svojim amandmanom da se zameni. Hvala.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 23. se, u stvari, odnosi na član 59. osnovnog zakona, na stav 1. tačku 7. i predlaže se da naučno veće više ne predlaže kandidate za direktora, nego da daje mišljenje upravnom odboru o kandidatima za direktora naučnog instituta, istraživačko-razvojnog instituta i nacionalnog instituta. Gospodine ministre, vi niste pravnik, pa to možda ne morate da znate, ali sam siguran da u vašem ministarstvu imate ljude koji znaju šta, u stvari, znači ''mišljenje''. Mišljenje nikoga ne obavezuje. Mišljenje može da se da, može da se traži, ali po mišljenju ne mora niko da postupi. Ako ste hteli da zaista zaštitite autoritet institucije koja se zove ''naučno veće'', onda nije trebalo da menjate ovaj član, odnosno ovu tačku u zakonu. Sasvim je ispravno da naučno veće predlaže kandidata za direktora. Vi ste ovo maksimalno ublažili time što ste sada predložili da naučno veće daje mišljenje upravnom odboru o kandidatima za direktora naučnog instituta, istraživačko-razvojnog instituta i nacionalnog instituta. To znači da naučno veće može da da svoje mišljenje, svoj subjektivni stav o tome ko bi trebalo da bude direktor ovih institucija, ali da to mišljenje ne mora da se uvažava. Sad se postavlja pitanje zašto se to mišljenje uopšte daje. Ako ste hteli da to naučno veće ima bilo kakav stručni kredibilitet, kredibilitet u pogledu imenovanja direktora ovih institucija, onda je trebalo ili da zadržite postojeće rešenje, gde naučno veće predlaže direktora, ili pak da potpuno eliminišete njegovu bilo kakvu nadležnost po pitanju izbora direktora. Jer, ovako ste maksimalno diskreditovali naučno veće. Ono će da daje mišljenje i to mišljenje će možda da se uvaži, a možda neće. Onda se postavlja pitanje zašto se veće zove ''naučno'' ako se njegovo mišljenje o kandidatima za direktora naučnog instituta, istraživačko-razvojnog instituta i nacionalnog instituta ne mora uzimati u obzir. Dakle, ovo vaše predloženo rešenje je potpuno pogrešno. Bolje je postojeće rešenje u sadašnjem zakonu. Smatramo da ste imali sasvim dovoljno razloga i dovoljno osnova da naš amandman prihvatite. Mislimo da bi zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti bio mnogo bolji da je ostalo postojeće rešenje. Ovako će kredibilitet, autoritet naučnog veća u velikoj meri biti stavljen pod znak pitanja. Rešenje je kontradiktorno i u tom smislu što naučno veće daje mišljenje o izboru direktora naučnog instituta.Umesto da se njegov stav maksimalno uvažava i da od stava naučnog veća zavisi ko će biti direktor, vi njega ovde maksimalno stavljate na neko drugo ili treće mesto nekog organa koje će da daje mišljenje, a to mišljenje da li će biti uvaženo ili ne, to će vreme da pokaže.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi. Da li od vremena poslaničke grupe ili predstavnika poslaničke grupe? Znači, poslaničke grupe. Zahvaljujem. Na član 24. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Nikola Savić i Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Marko Milenković i Zoran Šami. Gospodin Nikola Savić želi reč.
Da li je prihvaćen? (Da.) Kažite da li je prihvaćen, jer ima nekih koji nisu.
U proceduri je zbog toga što nije postao sastavni deo teksta, ali svejedno, prihvaćen je. Očekujemo stav Zakonodavnog odbora. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Ovaj amandman je prihvaćen takođe. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Živanoviću, izvolite.
SRS je podneo amandman na član 31. da se briše. Obrazloženje – SRS smatra da je rešenje u postojećem zakonu bolje i da ga ne treba menjati. Potrebno je sačuvati institut žalbe Nacionalnom savetu. Dame i gospodo, pročitaću vam obrazloženje Vlade: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 6. Predloga zakona utvrđena nadležnost Nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj. Shodno odredbama navedenog člana, Nacionalni savet nema nadležnost da odlučuje u drugom stepenu o žalbama istraživača na odluke Komisije za sticanje naučnih zvanja. Istraživači koji nisu zadovoljni odlukom Komisije za sticanje naučnih zvanja, mogu da pokrenu upravni spor''. Vidite, ako neko od istraživača nije zadovoljan ili ako je pokrenuo određeni postupak, Nacionalni savet nema te ingerencije da bi mogao odlučivati o žalbama, što smatramo da nije dobro. Sigurno niko ne može adekvatnije odgovoriti na određene probleme na koje se žali naučnik nego Nacionalni savet. Ni sud ni bilo koja druga institucija ne može adekvatnije odgovoriti i doneti određenu odluku ako do toga dođe. Smatram da i ovo što ste napisali, da se pokrene upravni spor, nije dobro. Unutrašnje probleme, ako ih i ima, najbolje je da reši Nacionalni savet, a ne da se to produbljuje, odlaže i daje nekoj drugoj pravnoj instituciji. Dame i gospodo, imamo dosta problema i ovo jeste jedno od glavnih pitanja. Molim vas, pogledajte i dobro se udubite u ovaj član i ovaj amandman, jer ako je nekakav naučnik izneo određene probleme koji su unutar institucije, vi ga takoreći kažnjavate, vi ne donosite taj sud o njemu da bi se to na jedan adekvatan način moglo rešiti. Smatram da bi trebalo da prihvatite moj amandman. Samo još jednu rečenicu da dodam, oprostite mi. Ako pogledamo i ako se vratimo unazad, da bih odgovorio poslaniku Milivojeviću, patriotske snage su branile Srbiju, dok su neprijatelji pozivali tu izdajničku alijansu da nastavi bombardovanje, jer nisu uspeli da slome Srbiju i srpski narod. Hvala vam.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je predložila da se briše naslov iznad člana 90. i ceo član 90. Inače, naslov glasi: "Nagrade i priznanja za naučna dostignuća i životno delo istraživača". Smisao ovog Vladinog predloga jeste da se pravo dodele nagrada i priznanja za vrhunska naučna dostignuća i rezultate u naučnoistraživačkom radu, odnosno nagrada za životno delo, spusti na nivo instituta. U postojećem zakonu to je podignuto na nivo Nacionalnog saveta. Vlada smatra da sada odluku o nagradama treba da donose instituti pojedinačno. Praktično, svaki institut će moći da nagrađuje svog istraživača, odnosno svog zaposlenog. SRS smatra da je postojeće rešenje bolje zato što je veći autoritet onoga ko dodeljuje nagradu. Na neki način se time objedinjuje ceo naučnoistraživački rad u Srbiji, jer postoji jedna institucija, jedna ustanova koja će da dodeljuje nagrade svim istraživačima, bez obzira na to u kom institutu su zaposleni. Vi sad taj sistem dodele nagrada atomizujete i sada će svaki institut moći da nagrađuje svog istraživača. Vlada je dala obrazloženje zašto ne prihvata naš amandman. To obrazloženje je, gospodine ministre, prilično neubedljivo. Mi vam zameramo to što ćete sada da omogućite svakom institutu da dodeljuje nagrade svojim istraživačima i predlažemo da ostane postojeće rešenje po kojem to čini Nacionalni savet, a vi nam odgovarate da je bitno istaći da istraživači koji su angažovani na projektima koje finansira Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj sredstvima iz budžeta Republike Srbije mogu da ostvare novčanu nagradu, odnosno bonus za svoje izuzetne naučnoistraživačke rezultate, a u skladu s aktom o kriterijumima i merilima za vrednovanje naučnoistraživačkog rada istraživača i podsećate narodne poslanike, odnosno građane Srbije, na činjenicu koja nam je svima dobro poznata, da vrhunski naučnici mogu da budu birani u redovne i dopisne članove SANU i na taj način mogu ostvariti pravo na akademijsku nagradu kao vid društvenog priznanja. Izvinite, gospodine ministre, ovo što ste vi ili vaši saradnici napisali u obrazloženju, nema nikakve veze sa suštinom našeg amandmana. Kakve veze ima to što neko može da bude član SANU, bez obzira da li kao redovan ili kao dopisni, sa činjenicom da vi ukidate pravo Nacionalnog saveta da dodeljuje nagrade i to pravo spuštate na nivo instituta? Kakve to veze ima s činjenicom da neko može da bude redovan ili dopisni član SANU i, takođe, kakve to veze ima s činjenicom da ministarstvo na čijem se čelu nalazite može da dodeljuje nagrade istraživačima koje je to ministarstvo angažovalo? Mi uopšte ne govorimo o tim stvarima. Govorimo o tome da svim istraživačima, bez obzira na to u kojem institutu rade, bez obzira kojom granom nauke se bave, jedna ustanova treba da dodeljuje nagrade, da to bude Nacionalni savet, a vi to rešenje ukidate time što dajete pravo pojedinačnim institutima da ono parcijalno nagrađuje svoje istraživače. Mi ukazujemo na to da veću društvenu težinu i naučnu težinu i stručnu težinu ima nagrada koja se dodeljuje od strane Nacionalnog saveta nego od pojedinačnih instituta. A onda nam vi u odgovoru zašto ne prihvatate taj naš amandman, koji ima tu suštinu, kažete – da, ali istraživači u Srbiji koji su izuzetno doprineli nauci mogu da budu članovi SANU. Izvinite, gospodine ministre, to nikakve veze jedno s drugim nema. Onda ste u obrazloženju mogli da kažete – pa da, istraživači koji su jako istaknuti jednog dana mogu da budu i ministri i mogu da budu i narodni poslanici, možda mogu da budu i predsednici vlade ili predsednik države itd. To nema veze s onim što vam je SRS predložio u amandmanu, pa vam dobronamerno savetujem da vodite računa da obrazloženja koja nam dajete imaju veze sa smislom amandmana.
Izvolite, gospodine ministre.
Hvala, gospođo predsednice. Konstatujem u poslednjih nekoliko godina, slobodno ću reći, inflaciju nagrada. Imamo u raznim segmentima našeg društva seriju institucija kojima želimo da nagradimo nekog. I, ako gledamo i suštinu diskusija koje smo imali danas oko Nacionalnog saveta, vidimo da pet godina sistemske stvari nisu donesene. Vidimo da bitne stvari, koje treba da urede na institucionalni način funkcionisanje cele zajednice, nisu urađene. S druge strane, ako je jedna kategorija našeg društva stalno ocenjivana po prirodi posla, to jesu naučnici, u svakom ciklusu, u svakom projektu koji pokušavaju da dobiju iz fondova EU, u suštini u svakom momentu kada pokušavaju da dobiju određeno zvanje ili titulu, tako da u ovom domenu moramo dalje jačati sistem i institucije i veoma je važno da Nacionalni savet u godinama koje dolaze fokusira sopstvenu pažnju na to. A što se tiče nagrada, pogledajmo i u nekim drugim segmentima, gde se pokušalo ići mimo sistema, koliko problema se pojavilo. Po kojim kriterijumima, kako, u ime koga? Na bazi kojih kriterijuma, osim onih koji već postoje u vrednovanju njihovog naučnog rada? U obrazloženju koje je dato za odbijanje ovog amandmana je rečeno da ne možemo i ne treba stalno da tražimo neke paralele onome što su postojeće institucije. Ne treba prazniti od smisla institucije koje postoje. Ukoliko nisu dobre, moramo ih unapređivati. Tačno je da Akademija nauka u svakoj normalno uređenoj zemlji jeste vrh naučne piramide. Tako i treba da bude. Tako da oni koji na nacionalnom nivou treba da budu priznati i kroz ovaj akademijski dodatak (o kome smo pričali u načelu i o kome ćemo, siguran sam, ponovo pričati) predstavljaju pravi način da dođemo do dobro uređenog sistema. I ukoliko određeni institut želi da naročito izdvoji nekoga ko je bio veoma zaslužan i iz njihovih sredstava to uradi, dobrodošli su da to urade. Jedan broj instituta to već radi. Ne kažem da ne bi trebalo u određenoj perspektivi da Srbija razmotri mogućnost da, kao neke druge zemlje, uvede jednu veoma prestižnu nagradu kao priznanje za godišnji ili višegodišnji naročito veliki doprinos našoj nauci, ali nam u ovom momentu, pošto se veliki broj sistemskih stvari nije rešavao, nije potrebno da okupiramo i Nacionalni savet i celu našu naučnu zajednicu ponovnom pričom o tome ko je zaslužan, a ko nije zaslužan. Za to postoji sistem ocenjivanja, postoji poziv za projekte, postoje priznanja kroz rangiranje, postoje matični odbori, postoji i Akademija nauka. Što se tiče određenih amandmana, želim samo, kao što sam uradio malopre, pročitavši, zbog zapisnika i narodnih poslanika, koje amandmane je Vlada prihvatila, da pročitam ona četiri amandmana koja je Odbor za nauku i tehnološki razvoj predložio, a Vlada prihvatila. Prvi amandman je na član 6. stav 1. tačke 9. i 10, da se reči "centar izvrsnosti" zamenjuju rečima "centar izuzetnih vrednosti" u odgovarajućem padežu. Drugi amandman je na član 7. Predloga zakona, gde se stav 1. briše, a stav 2. menja i glasi: "Naučnoistraživačke organizacije koje mogu podneti zahtev za akreditaciju jesu: instituti, fakulteti, integrisani univerziteti, centri izuzetnih vrednosti i naučnoistraživačke organizacije iz oblasti odbrane i Vojske Srbije". Treći amandman je na član 43, da se stav 1. menja i glasi: "U članu 102. stav 1, reči ''iz člana 14. stav 1. tačka 11)" zamenjuju se rečima: "iz člana 6. stav 1. tačka 9) ovog zakona.", a stavovi 2. i 3. se brišu. Četvrti amandman je: ''U članu 47,u novom članu 107b. stav 1. Predloga zakona reči "iz člana 30. ovog zakona" zamenjuju se rečima: "iz člana 11. ovog zakona"'. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Gospođo Čomić, ne znam da li mogu da dobijem reč po osnovu replike. (Da.) Zahvaljujem, vrlo ste ljubazni. Gospodine ministre, izgleda uopšte niste shvatili šta je suština amandmana SRS-a. Kažete da je u poslednjih nekoliko godina uočeno da postoji inflacija u dodeli raznih nagrada. I sada ćete tu inflaciju da suzbijate tako što ćete, u stvari, da je podstičete. Umesto da jedna institucija dodeljuje nagrade, sada će ih dodeljivati njih pet, deset ili 15. Kažete da hoćete da sprečite to da se Nacionalni savet maltene svaki dan bavi dodelom nekih nagrada. Ali, pogledajte, gospodine ministre, kako glasi član 90, koji vi ukidate. To nije nagrada za bilo šta. "Nacionalni savet može dodeliti nagrade i priznanja za vrhunska naučna dostignuća i rezultate u naučnoistraživačkom radu i za životno delo istraživača". Izvinite, gospodine ministre, ali vrhunska naučna dostignuća se ne ostvaruju baš svaki dan, ne ostvaruju se jednom nedeljno ili jednom mesečno, pitanje je da li se ostvaruju i jednom godišnje, a pogotovo se to ne može reći za životno delo istraživača. Dakle, uopšte ne stoji vaša konstatacija da ste hteli da rasteretite Nacionalni savet jednog posla, a to je da je maltene svaki dan dodeljivao nagrade. Jednostavno, to nije tačno. Takođe, smisao našeg amandmana nije u tome da se diskredituje autoritet SANU. Naravno, i podrazumeva se da vrhunski naučnici i istraživači, bez obzira o kojoj oblasti nauke je reč, treba da budu izabrani za redovne ili dopisne članove SANU i niko nema ništa protiv toga. SANU tome, između ostalog, i služi. Ali, ovde se radi o drugoj vrsti nagrade. Kad nekog primite za člana SANU, vi rešavate njegovo statusno pitanje – on ima jedan društveni status, član je Akademije, akademik je. Ovde se radi o dodeli nagrada u vidu određenih priznanja, isplati određenih novčanih sredstava itd. Uopšte nije tačno da bi Nacionalni savet sad bio zatrpan poslom koji se tiče dodele nagrada, zato što iz formulacije člana 90. jasno proističe – da bi neko dobio nagradu, on mora da ima iza sebe vrhunsko naučno dostignuće ili, pak, da je zaslužio nagradu za životno delo, a priznaćete, gospodine ministre, to se baš ne dešava tako često. Što se tiče ovih inflacija u dodeli nagrada, mislim da ste vi i gospodin Mlađan Dinkić tipičan primer inflacije raznih nagrada. Dešavalo nam se u proteklih nekoliko godina, gospodine ministre, da ste vi ili vaš kolega u Vladi proglašavani najboljim ministrima finansija u svetu, a država pred bankrotom. Sad mene zanima kakav je kredibilitet institucija koje su vama tu nagradu dale.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč?
Amandman je prihvaćen.
Na član 34, u podacima Odbora stoji da taj amandman nije prihvaćen. To je amandman da se član 34. briše. Da li narodni poslanik Goran Mihajlović želi reč? (Da.) Izvolite.
Amandman koji sam podneo je, u suštini, tehničke prirode i predlažem brisanje člana 34. Naime, u naslovu iznad člana 91. stoji od strane predlagača: "Prava i obaveze zaposlenih u institutu i centru izvrsnosti". Mi smo danas u više navrata isticali da je termin "centar izuzetnih vrednosti" prikladniji od termina "centar izvrsnosti" i smatramo da iz tih tehničkih razloga treba da dođe do ove promene. Mada je ovde interesantno obrazloženje od strane Vlade, gde se tvrdi da, u konsultaciji sa stručnjacima za engleski i srpski jezik, originalnom nazivu „Center of Exellence“ više odgovara termin "centar izvrsnosti", ne vidim zašto bismo nešto prilagođavali duhu stranog jezika. Duhu srpskog jezika mnogo je prikladniji "centar izuzetnih vrednosti", pa iz tog razloga smatram da to treba da stoji u zakonu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pre nego što nastavimo rad, u skladu sa članom 27. i članom 85. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će uobičajena pauza od jednog sata danas biti određena nešto kasnije, s obzirom na to da smo već imali nepredviđenu pauzu između 10.30 i 11.30 časova, i da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova, a raspravom o tački koja u tom trenutku bude bila predmet našeg rada. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Gospođo predsedavajuća, zamolio bih vas da, kada dajete reč narodnim poslanicima, pre toga kažete da li je Vlada prihvatila ili odbila amandman koji je na dnevnom redu, jer narodni poslanici u svom izlaganju imaju jedan osvrt kada je prihvaćen amandman, a drugi kada je odbijen. Doduše, ministar je čitao koje amandmane je Vlada prihvatila, međutim, nisu svi narodni poslanici bili tog trenutka u sali, pa apelujem na vas kao predsedavajuću da pokupite informacije od ministra koji se nalazi ispred vas, da bismo znali o čemu se radi. Zaista pitam da li je ovaj amandman prihvaćen ili nije.
Narodni poslaniče, tok sednice je takav da smo svi u obavezi da pratimo šta se na sednici događa. Obaveza predstavnika predlagača postoji upravo zato da bi i u zapisnik, a i svim poslanicima koji prate sednicu, bilo jasno da li predstavnik predlagača amandman prihvata ili ne. Dakle, to što tražite od mene je vaša obaveza, a ne moja. Moja obaveza je da podsetim predstavnika predlagača da se izjasni o tome da li amandman prihvata ili ne, a vaša obaveza je da budete prisutni ili da dođete do informacije… (Milan Avramović: Kako da dođemo?) Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslanik Nikola Savić je izrekao vrlo ozbiljnu primedbu na predsedavanje i tok sednice… Upozoravam narodnog poslanika Milana Avramovića da krši Poslovnik i da dobacuje. Dakle, narodni poslanik Nikola Savić je izrekao vrlo ozbiljnu primedbu na tok sednice i na uskraćivanje svog prava da bude obavešten o tome da li mu je amandman prihvaćen ili ne i moja je obaveza da ga upozorim na njegove obaveze koje se tiču praćenja toka sednice, a ostale poslanike molim da ne dobacuju dok, na osnovu člana 27, dajem potrebna objašnjenja narodnom poslaniku Nikoli Saviću.
Da li mogu da nastavim?
Kako da ne, samo izvolite.
Posle ovog vašeg izlaganja ja i dalje ne znam da li je amandman prihvaćen ili nije, ali nije ni važno.
Narodni poslaniče, sad vas upozoravam za nepoštovanje Narodne skupštine i kršenje ugleda Narodne skupštine. Dakle, ako hoćete da se rugate proceduri na koju smo obavezni i vi i ja, onda sam ja u obavezi da primenjujem odredbe Poslovnika kojima izričem kaznene mere zbog volje narodnih poslanika da se rugaju proceduri i da se izruguju obavezama i pravima koje imamo i mi koji predsedavamo i svi mi koji smo u Narodnoj skupštini. Izvolite.
Dobro. Da li ćete mi računati ovo vreme što ste vi govorili?
Narodni poslaniče, nijednom poslaniku koji je zatražio objašnjenje vreme koje je iskorišćeno i utrošeno na objašnjavanje nije računato kao njegovo, jer ne može biti, pošto je potrošeno da se to objašnjenje da. Dakle, svojih minut i 45 sekundi imate za obrazlaganje amandmana, a kao vreme poslaničke grupe imate 33 minuta i 30 sekundi. Utrošili ste 15 sekundi da tražite od mene obaveštenje o tome koji je amandman prihvaćen, odnosno da li je vaš amandman prihvaćen ili nije. Izvolite.
Hvala. Sada ste bili jasni. (Predsedavajuća: Molim.) Nadam se da mi ne zamerate. Podneo sam amandman na član 36. Predloga zakona i tražio da se pomenuti član briše. Moram da ponovim neke reči koje su se čule danas puno puta u ovoj skupštini, i od poslanika SRS i od poslanika DSS. Zbog čega sam tražio da se briše ovaj član? Naime, tražio sam da se "centar izvrsnosti" zameni "centrom izuzetnih vrednosti", da se vrati na ono staro, kako je bilo. Moram da kažem da nisam stručnjak za engleski jezik, doduše nisam stručnjak ni za srpski jezik, ali "centar izvrsnosti" meni apsolutno ne znači ništa. Zaista, ništa mi ne znači, a tek kako li je običnim građanima. Smatram da je svakom laiku koji iole zna jezike jasno da se bukvalni prevodi s jednog jezika na drugi ne mogu vršiti. Isto bi bilo, recimo, kada bi se tamo u nekoj tehničkoj knjizi "elektromagnetno polje" prevelo kao "elektromagnetna livada". Zaista mi nije jasno zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen, kada su mnogi amandmani koji sadrže ovu materiju prihvaćeni. Hvala.
Reč ima ministar Božidar Đelić.
Suštinski, vaš amandman je prihvaćen, ali, zbog toga što pravno-tehnički nije bio korektno formulisan, prihvaćen je amandman gospodina Šamija. On je uradio isto, ali na pravno-tehnički korektan način. To znači da se izraz menja upravo kako ste vi hteli.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, kada sam u ime SRS podnosio ovaj amandman, razmišljao sam dosta dugo o starom zakonu, a i o dopuni Zakona o naučnoistraživačkom radu. Amandman je da se član 48. briše. Obrazloženje – SRS smatra da je rešenje u postojećem zakonu adekvatnije i da je bolje definisano sufinansiranje programa i projekata od regionalnog značaja za razvoj naučnoistraživačke delatnosti. Međutim, Vlada mi je odgovorila: ''Amandman se ne prihvata zato što je članom 48. Predloga zakona na precizniji način propisano sufinansiranje programa i projekata od regionalnog značaja za razvoj naučnoistraživačke delatnosti''. Smatram da je trebalo da ostane onako kako je po starom zakonu ili da ste prihvatili moj amandman, zato što je kod mnogih projekata koji su vezani za regionalni deo (kada kažem regionalni, mislim za određeni deo regiona Srbije) potrebno ipak drugačije taj deo posla obaviti. Moram vam reći da je za Šabac bilo predviđeno da se gradi fabrika za uništenje fizičko-hemijskog otpada koji je bio aktivan. Međutim, zahvaljujući odbornicima i građanima Šapca, taj projekat odbijen jer smo došli do zaključka da je taj projekat opasan po okolinu. U prethodnim svojim izlaganjima sam govorio koliko ste vi uništili, da tako kažem, te naučne institute u velikim gigantima. To je, u stvari, bila podloga, to je bio fundament, to je bio temelj odakle su se apsorbovali ti mladi mozgovi, ti mladi naučni radnici. To je nanelo najveće zlo ovom društvu i ovoj državi. Uništeni su instituti, uništeni su ti mladi ljudi, jer je njihov naučni rad prekinut. Da biste danas stvorili jednog naučnika, potrebno je da on prođe kroz test kako praktičnog, tako i teoretskog rada. Ali vi niste imali razumevanja. Kada ste uništavali te privredne subjekte, uništavali ste i ove institute. A ti instituti su, u stvari, bili produžena ruka naučnih instituta koji su se u bivšem periodu 70-80% samostalno finansirali, jer su radili projekte, jer je privreda radila. Sada vas pitam – s ovim novcem koliko vi iz Ministarstva za nauku dobijate, da li je to dovoljno da se isfinansira ovo što ste zamislili? Vi se hvatate Olija Rena, obećali ste da ćete dati tih 200 miliona evra jednog spasonosnog čina da se spasava i privreda i nauka i sve ono što ste za ovih deset godina uništili. Nemoguće je da to sada, određenim transakcijama, stanovima ili na bilo koji način, nekakvim poboljšanjem uslova rada naučnika, poboljšate, da se oni zaustave ili vrate u zemlju. Ko će vama verovati da će se onaj koji je otišao u inostranstvo, u dijasporu, da se vrati nazad? On ima iskustva, ali nema poverenja. Jednom je bio izigran, drugi put izigran, treći put on ne sme, jer nema poverenja u vas. To je taj problem i vrlo je indikativna ta regionalizacija. Plašim se izrade određenih projekata jer će opet biti po nekakvom političkom ključu. Gde ste na vlasti, tu će se finansirati određeni projekti, tamo gde je druga politička opcija, to se neće desiti. Jer vi, kada treba da se obračunavate s političkim neistomišljenicima, ne birate sredstva, ne gledate koristi Srbije i građana, već ih uništavate. To ste dokazali kroz najprofitabilniju granu, za koju se sada hvatate kao za slamku spasa, a to je poljoprivreda. Vi tu nemate ništa. Pokušavate da preko papirologije to iznesete, da biste mogli da ubedite one koji su najvredniji, najhrabriji, da bi mogli da ostanu, jer oni jedino brane ovu zemlju, jer oni jedino štite ovu zemlju, oni jedini pokušavaju da spasu ovu zemlju. A to je seljak Srbije. Hvala vam.
Četiri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, želeo bih ipak da dam neki doprinos raspravi i zakonu o nauci, a ne da govorim o poljoprivredi. Imao sam pet godina kad sam pročitao delo Karla Kolodija ''Pinokio''. Znate, Pinokio je za nas decu bio simbol laganja i govorenja neistina. Prvo mu je porastao nos, pa se onda pretvorio u magarca. Tako kaže bajka. Život je nešto drugo, nije bajka. Pitao bih poslanika koji je govorio pre mene – izvinite, gospodine Živanoviću, je l' vi dolazite iz Švedske ili iz Šapca? Da li ste došli ovde, u ovu zemlju, s neke druge planete ili ste možda došli iz grada Šapca? I da li ste možda bili na vlasti u ovoj zemlji 1999. godine? Kad sve to sad znate, što to stručno znanje niste primenili 1999. godine? Kada ste bili na vlasti, poljoprivreda je cvetala. Tada su seljaci mogli na benzinskoj pumpi da kupe benzina i dizel goriva koliko god su hteli. Kad sam bio u Šapcu kod vas 1999. godine, Šabac je bio grad supermena. Na svakom ćošku je stajao po jedan čovek i prodavao super iz plastične flaše od dva litra, ali ju je pre toga kod kuće dobro iskuvao, da bi što manje benzina stalo u nju, da bi što bolje sipao. Kada govorite o propasti poljoprivrede, o kojoj vi to propasti poljoprivrede, gospodine Živanoviću, govorite? Vi se bavite poljoprivredom, a niste propali i ne izgledate kao propao čovek. Mnogi drugi ljudi koji se bave poljoprivredom nisu propali. Činjenica je da je stanje u zemlji teško, činjenica je da je situacija u zemlji jako teška, ali molim vas, ovde se iznose najgrublje neistine. Malopre ste tvrdili da sam postavljao lokatore, da sam nekoga špricao vodom, neku živinu, vi i kolega Marković. Kad se nešto odnosi na mene, zaista nemam potrebe da reagujem, ali nisam prespavao 1995, 1996, 1997, 1998. i 1999. godinu. Bio sam i te kako budan. Tada sam zbog vas bio proglašen za petokolonaša. Svaki dan sam bio peti u koloni za mleko, zejtin, šećer, benzin… I nemojte sada da pričate o odlivu mozgova. Čitava moja generacija, čitav moj razred je napustio zemlju u vreme kad ste vi bili na vlasti. Neće da se vrate jer su tamo postali ostvareni stručnjaci, tamo sada prodaju svoje znanje. Samo troje mojih kolega, mojih prijatelja iz odeljenja, predaju na najprestižnijim univerzitetima. Vama treba da se podigne spomenik u SAD. Vi treba da imate spomenik i u Vašingtonu i u Njujorku, jer ste cvet srpske inteligencije oterali iz ove zemlje. Moji školski drugovi su predavači na Harvardu, na Jejlu i sada, kada Srbija 200 miliona evra ulaže u znanje, u nauku, u tehnologiju, vama to smeta i nabijate klipove u točkove srpskom znanju, srpskom progresu, srpskom prosperitetu. Nekada je Nikola Tesla morao da napusti prostore tadašnje države i ode u Ameriku da bi postao Nikola Tesla, ali zbog vas i politike koju ste vodili i zbog vremena u kome sam ja živeo, a nisam ga prespavao, stotine hiljada mladih ljudi je napustilo ovu zemlju. I danas ljudi koji gledaju ovu sednicu Skupštine svoje najmilije, svoje unuke, decu, prijatelje, rođake koji su se školovali u ovoj zemlji, gledaju samo na fotografijama u boji koje im deca pošalju i čekaju kada će Božić ili Uskrs, pa da im deca dođu u zemlju. Danas, kada investiramo u znanje, kada investiramo u obrazovanje, kada donosimo ovakve zakone koji će od Srbije napraviti državu znanja, državu naučnog prosperiteta, progresa, kada govorimo o situaciji da Srbija i te kako ima zaostatak i u naučnom i u tehnološkom razvitku, morate da se zapitate koliki je vaš doprinos tom zaostatku Srbije. Gde ste vi bili i šta ste radili? Što sve to znanje koje sada imate niste iskoristili tada kad ste imali svu priliku da upravljate ovom zemljom? Zato što ste ovom zemljom tada vladali, a niste upravljali. Zato što niste imali viziju i strategiju kako treba da izgleda nauka, zato što ste bili protivnici nauke i progresa. I nemojte nam danas držati predavanja iz patriotizma jer mi ne možemo da se merimo u patriotizmu. Nije DS bio na vlasti kada je NATO umarširao s 30.000 NATO vojnika. A vaš lider je govorio – ako jedna NATO čizma kroči na Kosovo, ja ću se doživotno povući iz politike. Šta radite tu? Hajde, idite kući u Šabac, a pustite nas da radimo posao koji znamo. Hvala.
Iskorišćeno je 4 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Za reč su se javili narodni poslanici Srboljub Živanović, koji ima pravo na repliku, narodni poslanik Momčilo Duvnjak, koji ima pravo da koristi vreme poslaničke grupe, i narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi da govori o povredi Poslovnika i ima prednost. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 104. i najljubaznije vas molim, gospođo Čomić, da se ova rasprava ne pretvori u lični obračun gospodina Milivojevića s bilo kojim poslanikom SRS-a. Vodite računa o tome koja je tema današnje rasprave. Da neki poslanik SRS-a govori ovako kao što je sada govorio gospodin Milivojević, praveći vrlo bezobrazne aluzije o magarcima i iznoseći neistinite stvari, ubeđen sam da biste mu vi isključili mikrofon. Što se tiče toga, gospodine Milivojeviću, ko je kada bio na vlasti, iza vas sede ljudi čiji je lider bio ministar inostranih poslova te 1999. godine, a s ove strane sede ljudi čiji je čovek bio predsednik te vlade. Mene sad zanima odakle vama moralno pravo da bilo kome nabijate na nos kad je s kim bio na vlasti. Oni su vas hapsili. Oni su rekli da Otpor finansira američka administracija. NATO je umarširao na KiM u vreme kada je gospodin Vuk Drašković bio ministar inostranih poslova. Što se tiče toga kad je DS bio na vlasti, setite se, gospodine Milivojeviću, stariji ste od mene, iz koje stranke su sedeli ljudi u tadašnjoj saveznoj vladi 1992-1993. godine. Iz čije stranke beše, recimo, Miodrag Perišić? Iz SRS ili DS? Bili smo na vlasti dve godine, vi ste na vlasti deset godina. Sad kažite ko je imao više vremena da realizuje svoje ideje, svoje programe i da od Srbije napravi uspešnu državu. Pitate šta smo uradili dok smo bili na vlasti. Branili smo zemlju od onih koji su vas tada finansirali i koji vas finansiraju i danas.
Nema povrede Poslovnika. Uvidom u stenogram i u diskusije svih poslanika možete naći dokaz da nije prekidan nijedan poslanik, osim narodnih poslanika koji su tražili izričito objašnjenje. Uvidom u reči koje su izgovorene možete videti da je primena Poslovnika sasvim ista i za narodnog poslanika Srboljuba Živanovića i za narodnog poslanika Srđana Milivojevića. Narodni poslanik Srboljub Živanović, pravo na repliku.
Hvala. Prvo moram odgovoriti narodnom poslaniku Srđanu Milivojeviću gde sam i kada radio. Radio sam u Hemijskoj industriji "Zorka" u Šapcu, u Fabrici mineralnih đubriva. Sigurno ne kao on, nego kao uspešni rukovodilac u tom vremenu, kada je vlada nacionalnog jedinstva uložila 50 miliona dinara u revitalizaciju tog pogona koji i dan-danas može da se pokrene, ali ova vlada to ne želi. Gospodine Milivojeviću, sigurno mi moraš verovati ovo što ću sada reći, a i sam si se mogao u to uveriti, o teškoćama najvećeg heroja rada, tj. seljaka. Vi ste ga uništili, vi ste ga urnisali. Oteli ste mu sve ono što je stvori on ili oni koji su decenijama iza njega stvarali. Kažeš da si poljoprivredni stručnjak, ali te pitam – gde si, kada si i šta si u svom životu kao poljoprivredni stručnjak radio? Nisam poljoprivredni stručnjak, ali sam magistar tehničkih nauka.Napisao sam čak i nekoliko naučnih radova. A tebe bih pitao – kada si ti i gde napisao naučne radove i gde si ih mogao promovisati? Gospodine Milivojeviću, vi ste u ovih deset godina uništili onoga za koga se hvatate kao za slamku spasa, a to je seljak, to je selo. Pogledaj kolika je starost mehanizacije koju danas seljak vozi da bi obradio zemlju da bi nas prehranio i da bi nam omogućio da mi danas ovde sedimo. Gospodine Milivojeviću, ti mi kažeš – idi u svoj Šabac. Ja sam jutros bio na svojoj farmi, ali te pitam gde si ti bio. Bio si u hotelima, pio si noćas ovde, boemisao si, pa te pitam kako i na koji način si ti doprineo i radu Skupštine i tome da se sve ovo realizuje ovim zakonima o kojima danas pričamo i želimo boljitak Srbiji.
Da li još neko želi raspravu o amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Imate pravo da koristite vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, samo ću govoriti o gradu Kruševcu iz kojega dolazim, o propadanju kruševačke…
Narodni poslaniče, dobili ste reč da govorite o amandmanu na član 37. koji je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Ako želite da govorite o amandmanu i uz poštovanje odredaba Poslovnika koji nas sve obavezuje da govorimo o tački dnevnog reda, imate reč. U redu? Izvolite.
Moje izlaganje je vezano za ovaj amandman, ali ću dati prvo uvodnu reč, pa ću onda reći o amandmanu. Izvinjavam se. Samo da vam kažem, počeo sam da pričam. Mogu samo da kažem o propadanju kruševačke privrede otkada je došla…
Narodni poslaniče, upozorila sam vas da ste dobili reč da govorite o amandmanu na član 37. koji je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Amandman glasi: ''U članu 37. st. 4. i 5. reči "centru izvrsnosti" zamenjuju se rečima: "centru izuzetnih vrednosti". To je amandman koji je prihvaćen. Molim vas da vreme koje vam je na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe SRS, u skladu sa Poslovnikom i članom koji vas obavezuje da govorite o dnevnom redu, iskoristite za to da govorite o ovom amandmanu. Izvolite. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo Čomić, zaista ne mogu da razumem zašto primenjujete dvostruke aršine u vođenju sednica Narodne skupštine. O tom istom članu je bilo reči i maločas, kada je gospodin Milivojević pričao o 90-im godinama, o stajanju u redu za benzin, o NATO-u, o tome kako neki njegovi prijatelji predaju na Jejlu, Harvardu, Oksfordu i ko zna gde, a kada gospodin Duvnjak pokušava svojim stilom da objasni smisao amandmana SRS, vi kažete - pričajte o amandmanu. Izvinite, objasnite mi, možda nisam dovoljno pametan čovek i priznajem da nisam, ali zaista ne mogu da shvatim kakve veze imaju redovi za benzin, 1995. godina i njegovi prijatelji s Oksforda s našim amandmanom. Zaista nikakvu vezu tu ne vidim. Ako gospodin Milivojević, poslanik DS-a, može slobodno da interpretira smisao našeg amandmana i pri tome na vrlo drzak način, vređajući poslanika koji je podneo amandman, jer njegova aluzija o Pinokiju, magarcu i magarećim ušima, izvinite, nije primerena za srpski parlament, zašto takvu slobodu nema poslanik koji pripada poslaničkoj grupi koja je amandman predložila? Dakle, ili će ovde zaista da se poštuju isti aršini o načinu vođenja sednice, o stilu poslanika da obrazlaže amandman, ili ovo više nije Narodna skupština, nego poslanici vladajuće koalicije mogu da kažu sve što im je na volji, pri tome iznesu pun džak neistina, a kada poslanik opozicione stranke pokušava da obrazloži amandman koji je njegov kolega podneo, potpuno je nebitno da li je amandman prihvaćen ili ne… (Predsedavajuća: Dva minuta.) …onda se tom čoveku to pravo onemogućava.
Nema povrede člana 27. Uvidom u stenogram videćete da sam, uz zahvalnost što ste me upozorili da previše široko tumačim Poslovnik dozvoljavajući narodnom poslaniku Srboljubu Živanoviću da u obrazlaganju svojih amandmana ne da se ne drži dnevnog reda, nego koristi mnogo više od kreativne slobode govora, pa da je tako dozvoljeno i narodnom poslaniku Srđanu Milivojeviću, vi ste rekli da je to povreda člana 104, a ja sam rekla da nije povreda člana 104. i da svi poslanici imaju tokom sednice jednaka prava. Uvidom u ono što je govorio narodni poslanik Srboljub Živanović i narodni poslanici drugih poslaničkih grupa videćete da je dozvoljeno, smatrajući da je sam sadržaj takav da se može široko tumačiti, da se govori mimo dnevnog reda. Vi ste kazali da to ne bi trebalo da se radi i ja vam zahvaljujem. Uz našu zajedničku saradnju, narodni poslanik Momčilo Duvnjak naravno da može da koristi svoje vreme i govori o amandmanu. Želite reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Gospodine ministre, shvatio sam da je ovaj amandman prihvaćen. Hvala.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Amandman je prihvaćen izjavom ministra, odnosno predstavnika predlagača, ali s obzirom da nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora, amandman nije postao sastavni deo Predloga zakona i Poslovnikom sam obavezna da bude predmet rasprave. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. I taj amandman je prihvaćen. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. I taj amandman je prihvaćen, ali ako neko želi reč, ima pravo, naravno, jer su amandmani predmet pretresa. (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. I ovaj amandman je prihvaćen. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj je podneo amandman na član 43. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 46. zakona o izmenama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, kojim sam tražio da se ovaj član briše. Hoću da napravim razliku između prethodnih amandmana, koje su podneli SRS i još neke stranke, gde smo tražili da se članovi brišu. Prethodnim amandmanima tražili smo da se članovi brišu iz lingvističkih i leksičkih razloga, a ovde se radi o nečemu drugom i tražio sam da se ovaj član briše iz suštinskih razloga. Smatram da se ovim članom koji je predviđen ovim izmenama zakona redukuju prava institucija iz oblasti naučnoistraživačke delatnosti. Takođe smatram da nema potrebe za nekim prevelikim arbitriranjem ministra u ovoj oblasti. Ovaj amandman treba prihvatiti pogotovo što on traži da se sačuva finansiranje posebnih programa i projekata, a u obrazloženju koje Vlada daje za neprihvatanje amandmana ovi projekti, odnosno njihovo finansiranje se svodi na neko sufinansiranje, a to nije isto. Hvala.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj je podneo amandman na član 47. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović.
Član 47. se, u stvari, odnosi na član 107. postojećeg zakona. Ovde se dodaje i novi naslov i nekoliko novih članova, a inače se govori o svojinskim pravima na rezultatima istraživanja. Amandman se odnosi na novi član 107v: ''Učesnik u projektu koji stvori pronalazak nema pravo da isti objavi, niti da ga na bilo koji drugi način učini dostupnim javnosti dok realizator projekta ne podnese prijavu patenta, odnosno malog patenta''. U čemu se sastoji naš amandman? Da se dodaju reči – da učesnik u projektu koji stvori pronalazak koji je u direktnoj vezi s projektom nema pravo da isti objavi. Vidim da klimate glavom. To znači da je prihvaćen? Dobro. Onda je ministar kriv. Ne bih obrazlagala amandman da sam znala da ste ga prihvatili. Ali kad ga već obrazlažem, da kažem – dakle, neko može da bude učesnik u nekoliko projekata, ali da i mimo tih projekata stvori određene pronalaske i onda ne smemo te osobe da sputavamo, odnosno da oni ne smeju ili ne mogu da prijave stvoreni pronalazak ako nije u vezi s projektima u kojima učestvuje. No, hvala.
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, ovaj amandman je vezan za regionalizaciju i ako pogledamo u Strategiji, koju smo usvojili na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, kaže – u Srbiji je sedam prioriteta u domenu nauke i tehnologije, a to su biomedicina, novi materijali i nanonauke, zaštita životne sredine i klimatske promene, energetika i energetska efikasnost, poljoprivreda i hrana, informacione i komunikacione tehnologije, unapređenje donošenja državnih odluka i afirmacija nacionalnog identiteta. Ovih sedam vrlo bitnih nacionalnih prioriteta ne mogu biti primenjeni svi na jednom mestu. To se mora primenjivati regionalno. Najbitnije pitanje jeste poljoprivreda i proizvodnja hrana, što je danas, mislim, jedna od najvažnijih prioriteta ne samo ove vlasti, ove države, već je to prioritet takoreći celog sveta. Dobro znate koliko je danas gladnih u svetu, ali da li dobro znate koliko je gladnih danas u Srbiji? A ako se okrenemo i povežemo s tim narodnim kuhinjama, što vam je bila glavna tačka i glavni fokus 2000. godine, kada ste krenuli u boj, u petooktobarsku revoluciju, tada ste te narodne kuhinje iznosili kao prvo što je zastupljeno tada bilo u društvu…
Narodni poslaniče, molim vas da dovedete u vezu revolucije, narodne kuhinje i vaš amandman.
Pa, molim vas, evo, ja pričam o amandmanu.
Dva minuta pričate. Upozorena sam od zamenika predsednika vaše poslaničke grupe da dozvoljavam da suviše široko koristite argumentaciju, pa vas molim da sve to dovedete u vezu s amandmanom.
Molim vas, ako niste, pogledajte, sve to piše ovde u Strategiji.
Narodni poslaniče, trenutno se raspravlja o amandmanu na član 48. koji ste podneli, gde piše da se član 48. briše. Izvolite.
Molim vas, o regionalizaciji tih projekata je reč, to pričam. Ne možete vi proizvoditi hranu ovde na asfaltu, nego ćete je proizvoditi u Mačvi, u Sremu, tamo… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, u obavezi ste da slušate uputstva predsedavajućeg, koji se stara o primeni Poslovnika i o redu na sednici. Upozoravam vas da sam vas već podsetila na to da treba da poštujete Poslovnik i govorite o onome što je na dnevnom redu. Molim vas da se prijavite ponovo ako želite da koristite vreme svoje poslaničke grupe i govorite o svom amandmanu na član 48. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Ne dozvoljavate mi da konstruktivno učestvujem u radu vezano za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, već me prekidate. Molim vas da me ne prekidate…
Narodni poslaniče, upozoravam vas da trenutno pravite prekršaj koji je za izricanje kaznenih mera, pa vas drugi put upozoravam da poštujete Poslovnik i obaveze koje pred vas stavljaju odredbe Poslovnika koje se tiču obaveza poslanika koji u diskusiji argumentuje amandman.
Hvala vam. Nastaviću. Smatram da Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj treba da se okrene poljoprivredi i proizvodnji hrane, gde smo danas možda najprisutniji. Kada kažem proizvodnja hrane, mislim na proizvodnju zdrave hrane. Smatram da je to temelj izlaska iz ove teške ekonomske situacije i smatram da Ministarstvo za poljoprivredu i Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj treba zajedno da pomognu da se sve te teškoće koje su prisutne u ovoj grani privrede mogu anulirati, odnosno ono što sam iznosio u svom elaboratu, jeste da je poljoprivreda ključ realizacije izlaska iz krize. Hvala vam.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milan Avramović želi reč. Izvolite.
Želim da se javim po osnovu člana 104. Poslovnika, gospođo predsedavajuća, i da vas ujedno pitam u kom članu Poslovnika piše da ste u obavezi da izdiktirate vremenski uslov kada će narodni poslanik da napravi kopču između teme dnevnog reda i onog o čemu raspravlja ili primera koji je dao? Ako se obrazlaže amandman u dva minuta, gde piše da u prvom minutu mora da se napravi kopča da bi se obrazložio amandman? To je jedna stvar. Druga stvar, otkud vi znate i odakle vama pravo da slobodu govornika, bilo kog narodnog poslanika, uskraćujete time što pretpostavljate da on nije napravio kopču ili ga upozoravate da kopču napravi? Koji to član Poslovnika kaže? I to nije prvi slučaj. To ima za cilj da dekoncentriše govornika, da skrene temu s onoga što je on hteo da kaže i da uputite pravac njegovog izlaganja u tok koji možda vama odgovara. Ako postoji nešto što vama odgovara ili ne, predlažem vam da napišete spisak odgovarajućih mera, okačite ga ispred ulaza u salu, pa da znamo kako da se ponašamo a da nas vi ne opominjete i ne prekidate. Gospođo Čomić, uopšte nisam ljut na vas, ali budite sigurni, to je praksa samo kad vi predsedavate. To ne radi nijedan drugi predsedavajući i niko se ne poziva na taj isti Poslovnik. Ako to niko drugi ne radi samo vi, to znači da svi ostali predsedavajući krše Poslovnik. Dakle, napravite selekciju onoga šta se sme reći a šta ne, i onda nam objasnite šta je sloboda govora u vremenskom terminu kada kopča mora da se napravi. Hvala.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104, a to što mi sugerišete da radim, ja upravo radim. Sugerišem vam da postoji član 103, koji kaže da je govornik obavezan da govori o dnevnom redu. Pažljivo slušajući sve govornike i sve narodne poslanike, najljubaznije zamolim narodne poslanike da se sete da postoji član 103. i nijedan narodni poslanik koji je ljubazno zamoljen da poštuje odredbe Poslovnika koje se odnose na svakog od nas, nije imao primedbu. Tako će biti i ubuduće, jer član 103, koji kaže da moramo da govorimo o dnevnom redu, obavezuje sve nas. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. U ovom trenutku završavamo naš prepodnevni rad. Određujem pauzu i rad nastavljamo u 15.45 časova. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O INOVACIONOJ DELATNOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Zoran Šami i Donka Banović, Goran Mihajlović, Srboljub Živanović, Nikola Žutić, Nikola Savić, Milan M. Nikolić i Zoran Šami. Primili ste izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o inovacionoj delatnosti, i to na 18. član ovog zakona. Amandmanom sam tražio da se ovaj član zakona briše. To sam tražio iz prostog razloga, što ovaj član zakona daje prevelika ovlašćenja ministru. Ako pogledamo izmene i dopune zakona i osnovni tekst zakona, videćemo da je u članu 22. osnovnog teksta zakona u pet tačaka opisano šta treba da ispunjava koje privredno društvo. Međutim, ovim izmenjenim članom zakona vi sve ovo dajete u ruke ministra, na njegovu dobru volju. Naravno, ministar treba da ima najveće odgovornosti i najveća ovlašćenja kada je u pitanju Ministarstvo i ovakve stvari, ali ministar nije čovek koji ima znanja iz svih oblasti, iz svih nauka i iz svih disciplina. Smatram da ovaj amandman treba da se prihvati iz prostog razloga što je i ministar čovek i može da pogreši. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se amandman prihvati. Molim Vladu da se izjasni ako je izmenila stav. Izvolite.
Zahvaljujem. Dobar dan. Kao što je Odbor predložio, Vlada je odlučila da prihvati amandman 31 narodnog poslanika Zorana Šamija.
Zahvaljujem. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li želite reč, gospodine Mihajloviću? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, samo se prijavite.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 34. Vlada je, kad ga je odbila, odgovorila: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se članom 34. Predloga zakona iz teksta Zakona o inovacionoj delatnosti otklanja odredbu stava 2. člana 42. koju i nije moguće primeniti, jer predviđa obavezu koju nije moguće izvršiti, ni sa aspekta propisa kojima se reguliše inovaciona delatnost, a ni propisa koji uređuju upise u registar privrednih subjekata, bilo u odnosu na imovinu, bilo u odnosu na ''ukupnu vrednost'' pravnog lica." Dame i gospodo, ova oblast je vrlo bitna zato što ljudi koji se bave inovacijama i koji žele svojim naučnim radom da doprinesu boljitku, žele taj svoj rad da registruju, upišu, da bi ovekovečili tu svoju vrednost koju nazivaju inovacijama. Mnogo puta se dešava da ti radovi iz ove oblasti ne budu objavljeni, odnosno ne budu primenjeni. Ali ako je neko registrovao taj svoj ''proizvod'', on je u stvari i pokazao da niko ne može sutra zloupotrebiti ili svoje ime prikazati na tom proizvodu. Znači, on ga je tim svojim upisom u registar zaštitio. Smatram da Vlada treba da prihvati ovaj moj amandman, jer se ovim amandmanom rešavaju određeni problemi. Kada kažem da prihvati moj amandman, mislim na stari zakon o inovaciji koji bi u stvari trebalo primeniti, jer je u novom zakonu malo pravno zaštićen svako ko je svoj proizvod zaštitio. Hvala vam.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Ne, nego je došlo do zamene kartica, tako da je poslanik Donka Banović.
Gospođa Donka Banović, izvolite.
Važno je da radi mikrofon. Dakle, naš amandman se odnosi na član 36, koji u stvari unosi izmenu u postojeći član 45. Naime, predlagač predlaže da upravni odbor ima pet članova, koje čine tri predstavnika Vlade i dva predstavnika zaposlenih u Fondu. Mi predlažemo da upravni odbor ima dva predstavnika Vlade i tri predstavnika zaposlenih u Fondu. Smatramo da nije trebalo unositi ovu izmenu i da u upravnom odboru apsolutnu većinu ipak treba da imaju ljudi iz samog fonda, a ne Vlada. Hvala. Izvinjavam se, mojom greškom ste dobili reč i to je presedan. Gospodinu Nikoliću, ako se sećate, nije ovo predsedništvo dozvolilo da govori tako što je tuđu karticu koristio, tako da ćete morati da nađete svoju karticu. Da li želite, gospodine Šami, da govorite o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite.
Mogu na račun vremena predstavnika poslaničke grupe. Samo da dodam u vezi s ovim amandmanom, kada je već o njemu reč, da se i kroz ovaj zakon, mada se to ovde manje oseća nego u Zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, opet oseća intencija da Ministarstvo i ministar budu apsolutni presuditelji u svim poslovima vezanim za ovu oblast. To pokazuje i ova želja da se stvori u upravnom odboru apsolutna većina od predstavnika Ministarstva. Žao mi je što amandman nije prihvaćen. To samo pokazuje da predlagač zakona želi da sprovede ono što je naumio. Nisam čuo, ali čini mi se da niste govorili o amandmanu na član 31. Ovde u košuljici piše da ga Vlada nije prihvatila, ali koliko znam, Vlada je prihvatila amandman. (Predsednik: Taj amandman je prihvaćen.) Još jednu informaciju da dodam. Postoji ispravka tog amandmana. Naime, greškom je otkucano slovo "b" umesto slova "v", a to potpuno menja smisao, tako da vas molim da to imate na umu. Toliko, hvala.
Amandman je i ispravljen i prihvaćen. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. Predloga zakona o inovacionim delatnostima. Moj amandman glasi da se pomenuti član briše. Na prvi pogled, kada se ne bi udubio u taj amandman, neko bi mogao da kaže da je ovo još jedan u nizu amandmana koje podnose SRS ili opozicione partije gde se traži brisanje člana. Međutim, malo boljim uvidom u sve ovo može se zaključiti da je moja namera bila upravo obrnuta. Jednostavno rečeno, ovim amandmanom tražim brisanje brisanja. Znači, izmene i dopune zakona predviđaju brisanje. Evo o čemu se radi. To je 47. član osnovnog teksta zakona, koji se odnosi na javnost rada Fonda. Vi ste ovde predvideli da se briše poslednji stav ovog člana, a on kaže da Fond može uskratiti davanje informacije koja je propisana kao službena ili poslovna tajna. Smatrao sam da svakako u zakonu treba da ostanu informacije koje se na određeni način mogu podvesti pod službene ili poslovne tajne. Vidite i sami, u samom nazivu Zakona o inovacionim tehnologijama, da se podrazumeva da tu ima stvari koje treba tretirati na specifičan i određeni način. Svima je jasno da su danas u svetu najstrože čuvane tajne upravo one koje se odnose na inovacije iz raznih tehnoloških oblasti, društvenih, zdravstvenih, bilo kojih. Onaj ko poseduje te informacije, praktično uvek ima više šanse da napreduje u svakom pogledu od svoje konkurencije. U obrazloženju koje Vlada daje kaže se da je to na neki način u suprotnosti sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Međutim, smatram da ovaj zakon ne treba primenjivati na ovom mestu gde on nije neophodan. Jednostavno, imamo milion primera gde vi upravo nećete da primenite zakon o informacijama od javnog značaja. Jedan primer smo videli jutros ovde u našem parlamentu kada je naš šef poslaničke grupe gospodin Dragan Todorović tražio da se dostave, pre svega javnosti Srbije, informacije o tome čiji je kapital i kojim novcem je kupljena kompanija "Novosti". Vi, naravno, to niste dostavili, ali zato u ovom zakonu, gde praktično ne da nije neophodno, nego je potrebno da postoje službene i poslovne tajne, to na neki način anulirate zakonom o dostupnosti javnim informacijama. Hvala.
Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Gospodine Šami, izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, podneli smo u ime DSS amandman na član 39, koji, nažalost, glasi da ga valja izbrisati. Naime, u član 55. postojećeg zakona, na koji se odnosi ovaj član 39, ubacuju se dva nova stava, koja kažu sledeće: ''Vlada može, na predlog ministra, do imenovanja direktora Fonda, da imenuje vršioca dužnosti. Vlada može, na predlog ministra, da imenuje predstavnike Fonda u prvom sazivu organa upravljanja Fonda, do ispunjenja uslova za njihovo predlaganje u skladu sa statutom Fonda. Ovo je nešto što je, izvinite, potpuno neprihvatljivo. Vlada s jedne strane ima apsolutnu većinu u odlučivanju vezanom za Fond, a onda ako se iz bilo kog razloga ne izaberu organi na vreme (za šta, može se desiti, Vlada ima interes), onda će Vlada jednostavno da postavi ko će to da radi i to je onda završeno. To je onda jedno zakovano stanje od sad pa dok se Vladi to sviđa. Nemam reči da vam kažem u kolikoj meri je ovo mešanje Vlade u neke poslove kojima ona ne treba da se bavi. Ne samo mešanje, nego direktno upravljanje nečim. Zašto onda uopšte postoji ova organizacija, čemu Fond? Neka sve odlučuje ministar i gotova stvar. Nema Fonda, nema upravnog odbora, uštedećemo neke pare. Onda neka ministar upravlja svime, celokupnom inovacionom delatnosti, ili neki službenik Ministarstva. Ali, nije valjda to cilj? Puna su nam usta Evrope i evropskih ciljeva itd., to je sve lepo i krasno, a onda u praktičnim zakonima uvodimo neka naša balkanska pravila igre. Bože moj, knjaz će o svemu da se pita, a ko se ne slaže s knjazom, utoliko gore po njega. Dalje nemam komentar uopšte.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagač želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SRPSKOJ AKADEMIJI NAUKA I UMETNOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Nikola Žutić, Aleksandar Martinović, Svetlana Stojanović, Donka Banović, Čedomir Jovanović, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić, Nenad Prokić, Simo Vuković, Srboljub Živanović, Zoran Šami, Goran Mihajlović i Slobodan Samardžić. Primili ste izveštaje Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Nikola Žutić podneo je amandman kojim je predložio izmenu naslova iznad člana 1. i član 1. Gospodin Martinović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, ovaj amandman na član 1. je najbolji dokaz koliko se u Vladi ne radi onako kao što bi trebalo da se radi i koliko vi kao ministar možete da budete dovedeni u neprijatnu situaciju, sumnjam vašom krivicom, ali definitivno krivicom ljudi koji su pripremali obrazloženje Vlade zašto ne prihvata amandmane narodnih poslanika SRS. Pogledajte, gospodine ministre, u članu 1. Predloga zakona koji je dostavila Vlada Republike Srbije piše ovako: ''Društvo srpske slovesnosti, osnovano 19. novembra 1841. godine (7. novembra 1841. godine po starom kalendaru), i Srpsko učeno društvo, osnovano 29. jula 1864. godine, prethodili su osnivanju Srpske kraljevske akademije 1. novembra 1886. godine, a time i sadašnje Srpske akademije nauka i umetnosti''. Gospodin Nikola Žutić je predložio da se preformuliše član 1, odnosno stav 1. člana 1, samo da se promeni raspored reči, ali stav 2, gospodine ministre, ostao je potpuno identičan. Dakle, stav 2. glasi ovako: "Kao datum osnivanja Srpske akademije nauka i umetnosti uzima se 19. novembar 1841. godine i on se upisuje u odgovarajući registar". Tako piše i u amandmanu gospodina Žutića – kao datum osnivanja SANU uzima se 19. novembar 1841. godine i on se upisuje u odgovarajući registar. Dakle, identična je formulacija. Sad slušajte, gospodine ministre, šta je Vlada rekla zašto ne prihvata amandman gospodina Žutića. Ovo je prosto neverovatno. Kaže ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se njime dovodi u pitanje verodostojnost istorijskih činjenica. Naime, ne bi se moglo reći da se još 19. novembra 1841. godine već osnovala Srpska akademija nauka i umetnosti pod nazivom Društvo srpske slovesnosti, nego se tek kasnije počelo da smatra da je ovo Društvo bilo jedna od dveju preteča današnje Akademije. Inače, navedena formulacija u Predlogu zakona pripremljena je posle konsultacija sa našim uglednim istoričarima koji se bave istorijom 19. veka i smatramo da je od izuzetnog značaja da formulacija iz Predloga zakona ostane na snazi". Gospodine ministre, ako uspete da mi objasnite kako je moguće da formulacija iz Predloga zakona nije prihvatljiva za predlagača te formulacije, evo, baš bih voleo da čujem. Prosto je neverovatno. Vi u Predlogu zakona kažete da se uzima 19. novembar 1841. godine kao datum osnivanja SANU, a onda u obrazloženju zašto ne prihvatate amandman koji ima potpuno identičnu formulaciju vezano za stav 2. člana 1. kažete – ne, ne može da se uzme 19. novembar, mi smo konsultovali istoričare, tek kasnije je počelo da se smatra da to ne može da bude 19. novembar. Gospodine ministre, ovo je skandalozno. Naravno, ovo je, pre svega, smešno, ali je i tužno. Donosimo zakon o možda najznačajnijoj naučnoj, kulturnoj i umetničkoj instituciji u srpskom narodu i već kod amandmana na član 1. Predloga zakona vi ne znate ni sami, kao predlagač, koji je to datum koji se uzima kao datum osnivanja SANU, da li je to 19. novembar ili nije 19. novembar. Vi kažete u Predlogu zakona da jeste 19. novembar. Nikola Žutić kaže da jeste 19. novembar. U obrazloženju zašto ne prihvatate amandman gospodina Nikole Žutića kaže se – ne, ne može da se smatra 19. novembar, nego neki kasniji datum, konsultovali smo neke poznate istoričare koji se bave istorijom 19 veka. Baš bih voleo da čujem, gospodine ministre, ko su ti vrsni istoričari koji su vam rekli da napišete ovako genijalno obrazloženje. Dakle, ili 19. novembar jeste datum osnivanja ili nije. Ako nije, postavlja se pitanje zašto ste ga uopšte naveli u Predlogu zakona. Jer, kada kažete da je osnovano najpre kao Društvo srpske slovesnosti, pa valjda je to neka preteča SANU. Nije se SANU uvek tako zvao, nego je menjao nazive kroz istorijski razvoj, ali je suština ostajala ista, a to je da bude vrhovni čuvar naučnog, kulturnog i umetničkog identiteta srpskog naroda. To se nikad nije menjalo, ni u 19. ni u 20. ni na početku 21. veka. Menjali su se nazivi, menjali su se predsednici Akademije, menjali su se istorijski konteksti u kojima je SANU delovao, ali preteča, Društvo srpske slovesnosti, definitivno jeste institucija iz koje je proistekla današnja Srpska akademija nauka i umetnosti. Gospodine ministre, prosto je neverovatno. Na prvom članu Predloga zakona, kod prvog amandmana, mi se saplićemo oko toga koji datum se uzima kao datum osnivanja SANU, a mislim da to nije primereno Vladi Republike Srbije. Govorimo o izuzetno važnoj naučnoj i umetničkoj instituciji. Ovako se poigravati s datumima i istorijskim činjenicama predstavlja šamar i SANU ali i srpskoj nauci i srpskoj umetnosti uopšte, pa i srpskom narodu jer je SANU imao važno mesto u istoriji srpskog naroda. Moram da vas podsetim, gospodine ministre, bilo je izuzetno hrabrih akademika i kroz 19. i kroz 20. vek koji su umeli da sublimiraju one najvažnije nacionalne težnje srpskog naroda i koji se nisu sakrivali iza svog naučnog i umetničkog delovanja i rekli – znate, mi smo naučnici, ne možemo da se bavimo dnevnom politikom. Setite se Isidore Sekulić, setite se Ive Andrića, setite se mnogih drugih koji su imali hrabrosti recimo 1941. godine, u vreme kada je bilo vrlo teško biti Srbin, i koji su odbili da potpišu ''Apel srpskom narodu''. Nisu imali mnogo simpatija za boljševizam, za partizane, za Tita, ali rekli su – ne možemo da potpisujemo ništa, nikakav dokument koji se potpisuje pod pritiskom okupacionih vlasti. I mi se sad poigravamo sa jednom tako važnom institucijom kao što je SANU. Ma šta vi lično, vaša vlada ili vladajuća koalicija mislili o Srpskoj akademiji nauka i umetnosti, mislim da ona to ipak nije zaslužila.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslaniče, pažljivo sam saslušao vaše obrazloženje i, ako imam pravo, a mislim da imam, na lično mišljenje, ima dosta toga što bih mogao da, slušajući vas, prihvatim. Međutim, Vlada je odbila ovaj amandman, a razumeo sam da je razlog zašto je odbijen da ni u samoj Akademiji među akademicima ne postoji saglasje i da je ovo bilo racionalnije uraditi na način kako je urađeno. Iskoristiću priliku da vas informišem da je Odbor za nauku i tehnološki razvoj razmotrio amandmane na Predlog zakona o SANU koje su podneli narodni poslanici, da je od 29 podnetih amandmana osam prihvaćeno, i to: amandman na član 6, koji je podneo narodni poslanik Slobodan Samardžić; na član 9, koji su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić i Nenad Prokić; na član 9, koji je podneo narodni poslanik Simo Vuković; na član 11, koji je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović; na član 13, koji je podneo narodni poslanik Simo Vuković; na član 15, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami; na član 43, koji je podneo narodni poslanik Zoran Šami i na član 45, koji je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Znači, od 29 pristiglih amandmana, osam je prihvaćeno i meni to liči na uvažavanje u značajnoj meri i stavova Skupštine i konstruktivan rad na ovom zakonu. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Hvala, gospođo Đukić-Dejanović. Znam, gospodine ministre, da vam uopšte nije jednostavno da obrazlažete ovakav predlog zakona, ali imam obavezu kao narodni poslanik da vas pitam – koji datum vi kao predstavnik Vlade Republike Srbije uzimate kao datum osnivanja SANU? Da li je to 19. novembar ili nije 19. novembar? Ako jeste 19. novembar, onda se postavlja pitanje zašto niste prihvatili amandman gospodina Nikole Žutića. Ako nije 19. novembar, odakle vam hrabrost da branite predlog zakona u kome piše da 19. novembar jeste datum koji se uzima kao datum osnivanja SANU? Prosto je neverovatno da vi na početku rasprave u pojedinostima o Predlogu zakona o SANU nama kažete – nisu se složili akademici kada je Akademija osnovana. Valjda je trebalo da se konsultujete, da obavite ozbiljne naučne konsultacije, pa kad se usaglase akademici, istoričari, dođete u Narodnu skupštinu i predložite zakon o SANU i kažete – evo, to je datum kada je osnovan SANU, oko koga je postignut naučni konsenzus. Ako vi kao predstavnik Vlade ne umete da mi odgovorite na pitanje kada je osnovan SANU, šta to onda znači? Da će vaše stranačke kolege da izglasaju zakon o SANU u kome će stajati netačni podaci? U članu 1. će stajati da je osnovan 19. novembra 1841. godine kao Društvo srpske slovesnosti, ali to u stvari neće odgovarati istorijskim činjenicama. Kakav je to način? Gde to ima u svetu? Mi se poigravamo s najvažnijim institucijama koje postoje u Republici Srbiji i uopšte u srpskom narodu. Molim vas, gospodine ministre, sve ostalo je nebitno, sve je nebitno što piše u Predlogu zakona ako vi, kao predstavnik Vlade, ne umete da mi odgovorite na jedno prosto pitanje – koji datum Vlada uzima kao datum osnivanja SANU? Molim vas da mi odgovorite na to pitanje. Verujem da će interesovati sve narodne poslanike, građane Republike Srbije i, naravno, uvažene akademike.
Zahvaljujem. Gospodin Nikola Žutić ima reč.
Gospodine ministre, istorijski član, koji je skroman po podacima, nekompletan i, hronološki gledajući, s nelogičnim naslovom, svojim amandmanom sam preformulisao, dovodeći ga u nekakav logičniji sled istorijskih organizacionih dešavanja. U svom obrazloženju Vlada je navela da se moj amandman "ne prihvata iz razloga što se njime dovodi u pitanje verodostojnost istorijskih činjenica'', jer ''se ne bi moglo reći da se još 19. novembra 1841. godine već osnovala Srpska akademija nauka i umetnosti pod nazivom Društvo srpske slovesnosti, nego se tek kasnije počelo da smatra da je ovo Društvo bilo jedna od dveju preteča današnje Akademije". Vladin član 1. i ovo naknadno obrazloženje su naprosto nelogični, jer se, s jedne strane, ne dovode u vezu s Akademijom njeni prethodnici - Društvo srpske slovesnosti i Srpsko učeno društvo, a s druge strane, kao datum osnivanja SANU uzima se datum osnivanja Društva srpske slovesnosti. Ako se ide po principu kontinuiteta i diskontinuiteta institucije, onda je, prema tumačenju Vlade, pravi datum osnivanja SANU 1. novembar 1886. godine, a ne 1841. godine, kako mimo svega navedenog predlaže Vlada u svom članu 1. I ja sam u svom amandmanu naveo da je Akademija simbolički osnovana 1841. godine pod nazivom Društvo srpske slovesnosti, kao što se i datumi osnivanja drugih srpskih, kulturnih i naučnih institucija simbolički uzimaju prema prvom organizacionom obliku te institucije koji u svom začetku ne liči mnogo na svog krajnjeg institucionalnog naslednika, kao što je, na primer, Velika škola, Licej i, na kraju, Beogradski univerzitet. U načelnoj raspravi o ovom članu zakona i sam sam istakao, prilikom govora o slučaju Srbina iz Boke Kotorske Riste Kovačića, inače člana Srpskog učenog društva, određeni diskontinuitet između Srpskog učenog društva i Srpske akademije. U raspravi sam istakao da je 1886. godine osnovana Srpska kraljevska akademija, dok je Srpsko učeno društvo, dotrajavajući još nekoliko godina paralelno, tek 1892. godine pripojeno Akademiji. Dakle, bilo je određenog diskontinuiteta. Dalje, u Predlogu zakona datumi osnivanja novih Akademijinih organizacionih formi nisu precizirani. Prvi datum je u potpunosti preciziran, jer je u zakonu navedeno osnivanje Društva srpske slovesnosti po starom, julijanskom kalendaru 7. novembra 1841. godine i po novom, gregorijanskom 19. novembra 1841. godine. Kod Srpskog učenog društva u članu 1. stoji da je osnovano 29. jula 1864. godine i ne zna se da li je to stari ili novi kalendar. U stvari, navedeni datum je po starom kalendaru. Isto je i kod osnivanja Srpske kraljevske akademije, stoji samo novembar 1886. godine, ali se ne kaže da li je to stari ili novi kalendar. Kada se već počelo sa istorijatom promene naziva, zašto se nije išlo do kraja, pa se navela i promena naziva Srpske kraljevske akademije 30. juna 1947. godine u Srpsku akademiju nauka? Očekivano je da su komunisti i republikanci izbacili monarhistički naziv, ali je to trebalo napisati u Predlogu zakona. Konačno, trebalo je napisati i datum današnjeg naziva SANU, odnosno datum kada je u naziv ubačena reč "umetnost". Očito se škrtarilo s rečima u ovom uvodnom istorijskom članu, ali je i sam obim zakona po meni skroman i nedorečen. S ovim našim nadmudrivanjima najviše će biti zadovoljni Srbi anti-Srbi iz Čankove Lige, koji predlažu brisanje člana 1, odnosno istorijata Akademije iz zakona. Valjda će se sve više izučavati istorijat buduće Vojvođanske akademije nauke i umetnosti, koja, po svemu sudeći, već sada deluje kao nekakva inostrana akademija u srpskom narodu. Gospodine ministre, postavljam pitanje – da li će se zakonskim putem osnovati potpuno nezavisna Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, koja očito ne potpada pod odredbe ovog zakona? Da li će taj zakon izglasati ''narodna skupština Vojvodine'' i time postati vrhovno zakonodavno telo nove države Vojvodine?
Zahvaljujem. Gospodine Milosavljeviću, izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsednice. Uvaženi gospodine Žutiću, gospodine Martinoviću, slušajući vašu intervenciju i verujući da je ona dobronamerna i da ima cilj da se jedan vrlo važan zakon, zakon o SANU, i na samom početku učini jasnim i preciznim, predlažemo da, ukoliko ste spremni, izvršimo preformulisanje amandmana tako da se izbriše stav 1. i ostane član 2, koji glasi: "Kao datum osnivanja Srpske akademije nauka i umetnosti uzima se 19. novembar 1841. godine i on se upisuje u odgovarajući registar" i da ga onda, s tom preformulacijom, prihvatimo.
Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS, uvažavajući činjenicu da je ovo izuzetno važan predlog zakona, prihvata predlog ministra i mislim da je dobro što ćemo postići konsenzus o datumu osnivanja najvažnije naučne i umetničke institucije u srpskom narodu, ali bih vas ipak zamolio, gospodine ministre, da sledeći put vodite računa o važnim datumima iz srpske istorije. Jer, ako mi ne budemo poštovali dostojanstvo naše istorije i ako je ne budemo uvažavali, teško da će neko drugi u naše ime to da čini.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Dakle, napravićemo ovu redakciju. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Reč ima Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, predstavnici Vlade, uvaženi ministre, mi smo takođe podneli amandman na član 1, ali iz razloga što smatramo da ovom članu uopšte nije mesto u jednom zakonu, niti smo u bilo kom drugom zakonu koji smo donosili utvrđivali istorijske preteče i datum osnivanja bilo koje institucije. Pre desetak dana smo u ovoj skupštini usvajali Zakon o Narodnoj skupštini, pa nismo utvrđivali njene istorijske preteče i datum osnivanja. Time ne smatramo da je ugled Narodne skupštine manji od ugleda SANU. Naprotiv, mislimo da je SANU u svojoj istoriji imao po koji trenutak koji bi trebalo da se preispita, o kom bi trebalo da se razmisli, da ne upotrebim neku težu kvalifikaciju. U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana Vlada je rekla, ukoliko je Vlada ta koja je sastavljala obrazloženje, da se amandman ne prihvata ''iz razloga što su istorijske činjenice o nastanku Akademije jedan od elemenata njenog autoriteta i ugleda''. Uopšte ne smatramo da je potrebno da se autoritet i ugled bilo koje institucije ili bilo kog instituta o kome mi ovde donosimo zakon definiše tim zakonom, niti da bi Akademija imala manje autoriteta i ugleda da mi to nismo stavili kao član 1. zakona. Smatramo da Akademija na druge načine treba da vodi računa o svom ugledu, a ne stavljajući ovakve odredbe u zakon, koje nisu garancija nikakvog ugleda ove institucije, ne želeći uopšte da osporim njenu važnost, koja uostalom i jeste definisana kao institucija od posebnog nacionalnog značaja. S obzirom na to da smo podneli veći broj amandmana na ovaj zakon, iskoristiću ovo vreme da ukratko progovorim o svakom od njih. Neću se javljati za ostale amandmane, pa vas zbog toga molim da mi uračunate u vreme poslaničke grupe vreme koje možda produžim. Na ovaj zakon imam niz zamerki. Uglavnom se odnose na to što mahom svi Akademiju stavljaju u povlašćen položaj u odnosu na sve druge naučne institute u našoj zemlji, pa tako vidimo da, recimo, naučni instituti koje osniva Akademija ne treba da ispunjavaju uslove kakve moraju da ispunjavaju svi drugi naučni instituti, pa je tako za Akademijine naučne institute potrebno samo šest naučno-stručnih saradnika, dok je za ostale institute u ovoj zemlji potrebno 12. Vidimo da u vreme opšte racionalizacije Akademija, usvajanjem odredaba nekih od ovih članova, sebi uskraćuje bilo kakvu mogućnost za čak i razmatranje ukidanja nekih od instituta, iako je lako proverljiva činjenica da produkcija nauke u tim institutima baš i nije bila na nivou na kakvom treba da bude produkcija nauke u institutima jedne nacionalne akademije. Onda, vidimo da akademici, opet u vreme štednje, nekoliko puta povećavaju sebi akademijske nagrade, tako da će one doseći čak i te neke za njih, kako oni u obrazloženju kažu, nedostižne cifre, čak i oko hiljadu evra će biti visina nekih akademijskih nagrada, bez ikakve želje akademika da se angažuju na bilo koji dodatni način na unapređenju nauke. Vidimo da će Akademija imati da kažemo ekskluzivno pravo neograničenog raspolaganje imovinom u državnoj svojini. Vidimo da Akademija zapravo nema nikakvu nameru da unapredi svoj rad, da se na bilo kakav način reformiše i da na pravi način ispuni onu ulogu koju bi jedna nacionalna akademija nauka i umetnosti morala da ima u svakom društvu. Veoma je problematičan, kada govorimo o tom članu 1, način na koji je ovaj zakon započet. Ovaj član celom zakonu daje pamfletski karakter, ako mogu tako da kažem. Veoma je logično da Akademija sama insistira na svom ugledu, na svojoj važnosti. Pomalo zabrinjava to što Vlada ima snishodljiv odnos prema Akademiji, i kada su u pitanju obrazloženja zakona i kada su u pitanju obrazloženja koja su davana poslanicima za odbijanje amandmana. Gospodin Martinović je govorio o tome. Međutim, nije baš čest slučaj da se u ovako ''pamfletskom'' i ''brošurskom'' maniru odbijaju zakoni narodnih poslanika. Postavlja se pitanje ko je pisao obrazloženja. Ovo nisu pravna obrazloženja, ovde se poslanicima postavljaju retorička pitanja. Oni se navode da razmišljaju o nekakvim filozofskim temama, govori se o nekim našim uglednim istoričarima itd. Tako da, iz razloga što nijedan od amandmana Lige socijaldemokrata Vojvodine nije predložen Skupštini za usvajanje, ukoliko Skupština u Danu za glasanje zaista ne bude usvojila naše amandmane, naravno da naši poslanici, dakle pet poslanika Lige socijaldemokrata Vojvodine, nemaju nameru da podrže ovakav jedan ''brošurski'' i ''pamfletski'' zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je, gospodine ministre, problem u ovom predlogu zakona, između ostalog, ako zanemarimo ovo poigravanje s datumima, koncepcijske prirode. Imam utisak da Vlada Republike Srbije Srpsku akademiju nauka i umetnosti doživljava kao instituciju države Srbije, a mi u SRS smatramo da je SANU institucija srpskog naroda, i onoga koji živi van teritorije Republike Srbije i onih Srba koji nisu možda državljani Republike Srbije. Naša akademija se ne zove ''akademija nauka i umetnosti Srbije'' i ne zove se ''srbijanska akademija nauka i umetnosti'', nego se zove ''Srpska akademija nauka i umetnosti''. To je ustanova koja pripada celokupnom srpskom narodu i ne može da se vezuje isključivo za Republiku Srbiju. Naravno, njena delatnost se pretežno odvija u Republici Srbiji, njeno sedište je u Republici Srbiji, verujem da su i akademici u najvećem broju državljani Republike Srbije, ali ipak po svom značaju ona prevazilazi postojeće granice Republike Srbije. Moram da vas podsetim, gospodine ministre, moguće je da tu istorijsku činjenicu znate, prvi predsednik Srpske kraljevske akademije nauka, koja je formirana 1886. godine, bio je jedan Srbin, ali ne iz Srbije. To je Josif Pančić, Srbin katolik iz Šibenika. Kao što vidite, istorija govori u prilog tezi SRS da je SANU ustanova od nacionalnog značaja, od značaja koji prevazilazi postojeće granice Republike Srbije. Otprilike, smisao našeg amandmana koji smo podneli na član 2. jeste u tome. Vlada Republike Srbije odbija ovaj amandman uz obrazloženje da se našim amandmanom ''unekoliko sužava karakterizacija Akademije i njene delatnosti, pošto nauka i umetnost po svojoj prirodi imaju, pre svega, univerzalne, a tek potom i nacionalne vrednosti''. To, gospodine ministre, niko ne dovodi u pitanje, ali morate da vodite računa o tome da SANU ima za cilj da neguje nauku i umetnost u jednom narodu, u srpskom narodu, da te globalne, univerzalne ljudske vrednosti iz oblasti nauke i umetnosti i kulture neguje u okviru jednog naroda. SANU nikada nije imao pretenzije da bude mondijalistička akademija, da bude akademija nauka i umetnosti celog sveta. To i ne može da bude. To je institucija koja neguje univerzalne vrednosti, ali u okvirima jednog naroda. Mislimo da tu ništa nije sporno. Ako pratite kulturnu istoriju 19. veka, videćete da su po istom obrascu nastajale ovakve i slične institucije i kod drugih naroda. Sve one su imale za cilj da te najviše ljudske vrednosti, najviša ljudska dostignuća u oblasti nauke i umetnosti, implementiraju u okvirima jednog naroda. Tako su nastajale matice kod slovenskih naroda – Matica srpska, Matica slovačka, Matica hrvatska itd. Po istom obrascu su nastajale i nacionalne akademije u 19. veku. Niko ne dovodi u pitanje da te vrednosti pripadaju kulturnom nasleđu celokupnog čovečanstva. Naravno da je to tako, ali Srpska akademija nauka i umetnosti, opet imajući u vidu njeno ime, njen naziv, ima za cilj da te univerzalne ljudske kulturne vrednosti neguje u okvirima jednog naroda. Onda je sasvim logično da u našem amandmanu piše da Akademija razvija i podstiče nauku, organizuje i unapređuje osnovna i primenjena naučna istraživanja, podstiče i unapređuje nacionalnu, kulturnu, umetničku delatnost i time doprinosi opštem dobru srpskog naroda i građana Republike Srbije. Dakle, cilj Akademije, onako kako ga SRS shvata, jeste da se te univerzalne ljudske vrednosti iz oblasti nauke i umetnosti neguju u okvirima srpskog naroda, kako bi srpski narod po svom stepenu civilizacijskog razvoja mogao da dostigne te najviše ljudske kulturne vrednosti. Mislimo da tu nije ništa sporno. Čini mi se da je predlagač zakona, Vlada, htela da bude i suviše mondijalistička. Onda je trebalo da promenite ime Akademiji, da se ona više ne zove SANU, trebalo je da izbrišete bilo kakvo nacionalno ili državno određenje, onda neka se zove – ''akademija nauka i umetnosti'', pa onda ne mora da se pominje srpski narod. Imam utisak da ste bežali kroz ceo predlog zakona od jedne proste činjenice da SANU pripada svim Srbima, i onima u Beogradu i onima u Novom Sadu i onima u Nišu, ali isto tako i onima u Kninu i onima u Banjaluci i onima na Cetinju i onima u Skoplju. To je institucija koja pripada celokupnom srpskom narodu itako se i zove. Budući da se tako i zove, kroz ceo predlog zakona je ta koncepcija o nacionalnom, ne o pukom državnom karakteru SANU, morala da se provlači. Nažalost, ona se ne provlači i zato je Predlog zakona konfuzan i prosto se ne zna šta je predlagač zakona imao na umu pišući ovaj predlog zakona.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Mašić. Izvolite.
Gospođo predsedniče Skupštine, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u ime poslaničke grupe SNS da podržim stav Vlade da ne prihvati ovaj amandman. Ovo što je predložila ova grupa poslanika iz stranke Lige socijaldemokrata, jasno govori o njihovom stavu i značaju SANU. Ako su već osporili ovaj stav kojim se jasno definiše da je SANU jedina ustanova koja predstavlja Republiku Srbiju u međunarodnim udruženjima državnih akademija, trebalo je barem da kažu koje još akademije oni predlažu da budu zastupnici u međunarodnim udruženjima i institucijama. Pretpostavljam da je to VANU, jer su se oni zdušno i zalagali da se osnuje. Na kraju, gospodin Čanak, kao predsednik Skupštine, jedan je od osnivača, da ne kažem utemeljivača te akademije. ''Vojvođanska akademija nauka i umetnosti kao regionalna, sa ambicijama da se ostvari kao srednjeevropska, orijentiše se prema sistemu vrednosti prostora i okruženja u kome deluje polazeći od sledećih osnovnih principa'', pa se pominje globalizacija itd. Između ostalog, ''Vojvodina ima specifičnosti koje traže da se naučno opišu i objasne i umetnički izraze, ali je ona istovremeno prostor koji korespondira sa drugim heterogenim evropskim i svetskim regijama pa rezultati VANU pružaju mostove za povezivanje Vojvodine i Srbije sa svetom, nasušno potrebnim nakon zbivanja u poslednjoj deceniji na ovom i širem području''. Evo šta jedna akademija u svom programu piše i kako zamišlja, između ostalog, i međunarodnu saradnju, a još da vas podsetim, takođe iz njihovog programa, na delatnosti – u proteklim godinama ostvarena je međunarodna saradnja sa Austrijskom akademijom, Dukljanskom akademijom, Mađarskom akademijom i pojedinim članovima SANU. Iz ovoga što su oni predložili jasno proizlazi koga ta stranka želi da promoviše kao predstavnika nauke sa severnog područja Republike Srbije, iz AP Vojvodina. Mislim da je ovo pre svega opomena DS-u da dobro razmisli koga ima za koalicionog partnera. Da li to znači da, ako se ostvari ovo što su najavili, da, ako se ne prihvate njihovi amandmani, neće glasati, može da se desi da ovaj zakon ne bude izglasan ovde u Narodnoj skupštini? A pored ovog amandmana, oni imaju još malignije amandmane. U jednom od njih oni predlažu da se ukine Odeljenje SANU u Novom Sadu. To tek govori o njihovoj nakani i njihovoj politici i njihovom pogledu na srpsku nauku. Mislim da je tako nešto nedopustivo i da treba, pre svega vi, njihovi koalicioni partneri, da ih upozorite da to apsolutno nije od interesa za srpsku državu i srpsku nauku. Toliko.
Narodni poslanik Nikola Žutić podneo je amandman na član 2. Izvolite, gospodine Žutiću.
Gospodine ministre, kao što znate, podneo sam amandman da se posle člana 2. doda član 2a koji glasi: ''Srpska akademija nauka i umetnosti u radu i delovanju je nezavisna od ideoloških i političkih uticaja''. Podneo sam, dakle, jedan vrlo bitan amandman, jer su, posmatrajući istorijsku vertikalu ovih naših srpskih i jugoslovenskih prostora, istoričari mogli uočiti da su kroz istoriju 19. i 20. veka ideologija i politika sputavale slobodan i autonoman rad naučnika, dok je Srpska akademija bila često talac ideologije i politike. Kako sam istakao u načelnoj raspravi o ovom predlogu zakona, srpski akademici, profesori fakulteta pa i naučnici i institutima bili su opterećeni pritiskom vladajuće ideologije u određenoj istorijskoj epohi i iz nje proistekle politike. Izražen pritisak na srpsku nauku počeo je u zadnjim decenijama 20. veka u formi novih istina, nametnutih od austro-vatikanske istoriografske škole falsifikata, preko austrofilskog režima Milana Obrenovića i tada vladajućih naprednjaka u Srbiji, konkretno od 1871. do 1887. godine. Nažalost, nacionalni kabinet, odnosno vlada liberala Jovana Ristića morala je 1880. godine pasti zbog austrijskog pritiska na Srbiju. Ne treba zaboraviti da je kabinet Jovana Ristića pokušao da se oslobodi privredno-političke zavisnosti od Austrougarske i to otpočinjanjem privrednog carinskog rata. Međutim, dolaskom naprednjaka na vlast Austrija je Srbiji nametnula Tajnu konvenciju 1881. godine, kojom je Srbiji naloženo da se u potpunosti odrekne BiH i da joj se u tom smislu zabranjuje bilo kakva srpska propaganda u BiH. U takvoj političkoj klimi srpski naučnici humanističkih nauka bili su u dobroj meri sprečeni da otkrivaju nacionalne istorijske istine. S druge strane, srpski naučnici pod vladavinom austrofila Milana Obrenovića bili su naprosto prisiljeni da pišu po nalogu austrijske istoriografske škole falsifikata, koja se u ono vreme borila protiv tzv. romantičara, a sa pozicije u to vreme popularnog tzv. kritičkog istoriografskog pozitivizma. Nažalost, tadašnji srpski akademici su u određenom broju naseli na takve bečke falsifikate. Oni kandidati za zvanja akademika koji su se suprotstavljali takvim naturenim istorijskim tobožnjim istinama nikada nisu uspeli u svojim nastojanjima. Kovačićev primer pomenut u mojoj načelnoj raspravi o ovom predlogu zakona samo je dobra ilustracija kako je određeni strani ideološki i politički kurs prisilno uticao na srpsku nauku, pa tako i na naučnu delatnost u Akademiji u to vreme. Da vidimo dalje kako se ideologija odražavala na rad SANU. S promenom ideološko-političke klime i s dolaskom karađorđevićevaca 1903. godine i time izazvanog zaokreta od cezaro-papističke Austrije ka liberalnoj Francuskoj, srpski delatnici u nauci počinju nastupati s izraženih jugoslovenskih pozicija u skladu s ideologijom francuskih liberala, odnosno masonerije, koja je imala izuzetan značaj u srpskom društvu, pa potom i u Kraljevini Jugoslaviji. Od prvih decenija 20. veka Srbijom je, dakle, počela da dominira nova ideologija francuskog građanskog liberalizma, pod avangardnim vođstvom slobodnih zidara, koja je srpskim humanističkim naukama nametala novi nacionalni model jugoslovenstva. Treba ipak istaći da je u to vreme nova građanska ideologija pod masonskim vođstvom igrala pozitivnu ulogu u srpskom društvu zbog nametanja evropskih modernizacijskih procesa, ali i zbog izražene nacionalnooslobodilačke akcije u Balkanskim ratovima i Prvom svetskom ratu. Ne treba zaboraviti da je između dva svetska rata slobodno zidarstvo imalo naročito jak ideološki uticaj na Srpsku kraljevsku akademiju i Beogradski univerzitet, pa se u najvišim srpskim i jugoslovenskim institucijama naučna misao usmeravala ka integralnom jugoslovenskom i antiklerikalnom pravcu borbe protiv Vatikana, ali i protiv novih nadirućih totalitarizama - nacizma, fašizma i komunizma. Dakle, nauka je u dobroj meri bila u službi jedne ideologije i jedne politike. Opet je srpska nacionalna istorija trpela zbog naučno naručene priče bratstva i jedinstva preko jugoslovenstva kao spoja tri stara naroda i uzdizanja nacionaliteta jednog naroda, konkretno, u ovom slučaju, uzdizanja istoričnosti i starine Hrvata. U vremenu okupacije 1941-1945. godine zna se u kakvim su uslovima ideološkog naci-fašističkog totalitarizma mogli delovati srpski akademici, koji su uglavnom bivali ispitivani, zatvarani, pa i ubijani od antiliberalnih nemačkih vojnih i policijskih formacija. Mnogima iz intelektualnog miljea poznato je u kakvim teškim političkim uslovima cenzure su morali raditi srpski akademici od 1945. do 1989. godine. Krajem 80-ih godina konačno se Srpska akademija oslobodila tutorstva komunista i socrealističke ideologije i politike i progovorila jezikom neophodne nacionalne zaštite srpskog naroda i zaštitom tada postojeće jugoslovenske države. Zbog otkrivanja istine preko Memoranduma SANU o teškom i ponižavajućem političkom i ekonomskom položaju srpskog naroda, napad na akademike je bio žestok, pošto je, jednostavno rečeno, govorio jezikom istine i potisnute pravde za srpski narod. Usvajanjem ovog mog amandmana Akademija bi mogla slobodnije delovati u svim vremenima i svim političkim sistemima. Znam da je ovaj moj amandman pomalo utopijski, jer u svetu nema zemlje ili političkog sistema koji ne vrši ideološki i politički pritisak na oblast nauke. Prihvatanjem ovog mog amandmana srpska nauka bi se mogla pozvati na ovaj zakonski član, kako bi mogla da deluje što nezavisnije i slobodnije od nepovoljnih ideoloških i političkih uticaja. Dakle, Akademija bi se oslobodila po srpsku tradiciju, naciju, državu štetnih ideoloških političkih uticaja. Ovakvim amandmanom sačuvao bi se integritet i ekskluzivnost Akademije, pa bi SANU ostao bastion zaštite nacionalnih istorijskih i kulturnih državnih interesa. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani gospodine Žutiću, slušam pažljivo i mislim da je elaboracija preširoka, a argumentacija tanka. Integritet svake institucije zavisi od kvaliteta stručne kompetentnosti i snage naučne zasnovanosti svakog člana, a ne od onoga što piše u obrazloženju za amandman, kao što ste vi dali. Tako da, nažalost, ovo nije prihvatljivo.
Izvolite, gospodine Martinoviću.
Gospodine ministre, opet niste shvatili šta je suština amandmana gospodina Nikole Žutića. Mi ovim amandmanom ni na koji način ne mislimo da kažemo da je moralni habitus akademika slab pa da ga treba braniti zakonskim rešenjima, nego hoćemo da zabranimo uticaj države i političkih partija na rad SANU. Mi potpuno verujemo u moralnu ispravnost akademika, to uopšte ne dovodimo u pitanje. Mi hoćemo da kroz ovaj amandman formulišemo zabranu institucija sa strane da deluju na Srpsku akademiju nauka i umetnosti. Dakle, da postoji institucionalno ograničenje u odnosu na državu, u odnosu na političke stranke, u odnosu na nevladine organizacije, u odnosu na organizacije iz inostranstva da vrše ideološki i politički pritisak na SANU. Gospodin Nikola Žutić je potpuno u pravu, takvih pritisaka je kroz istoriju bilo. Ali, ako ste mogli da saslušate do kraja izlaganje gospodina Žutića, zaključak je sasvim jasan – u turbulentnim istorijskim vremenima najveći deo srpskih akademika ostao je veran svojim moralnim načelima i nije ustuknuo pod pritiscima. Sad mi hoćemo institucionalno da onemogućimo te pritiske, a takvih pritisaka je bilo i takvih pritisaka će, gospodine Milosavljeviću, sigurno biti i ubuduće. Gospodin Žutić vam je ilustrovao jednu epizodu iz tih pritisaka. I ja sam je napomenuo kada sam obrazlagao amandman na član 1. Dakle, u avgustu 1941. godine tadašnji režim komesara Milana Aćimovića tražio je od srpskih naučnika, umetnika, profesora fakulteta, uglednih javnih radnika da potpišu onaj čuveni ''Apel srpskom narodu'' koji je bio usmeren protiv Komunističke partije i protiv partizanskih odreda koji su bili u formiranju na teritoriji Srbije. Ivo Andrić, Isidora Sekulić, Miloš Đurić odbili su da potpišu taj ''Apel'', naravno, ne zato što su bili komunisti ili zato što su imali mnogo simpatija za Josipa Broza, nego zato što su smatrali da nije moralno u jednom teškom istorijskom vremenu za jedan narod da se potpisuje bilo kakav dokument koji je sačinjen pod pritiskom okupatora. Čuvene su reči Miloša Đurića upućene jednom njegovom kolegi sa Muzičke akademije koji je potpisao ''Apel''. Na njegovo pitanje zašto ga Miloš Đurić nije potpisao, on je rekao: ''Lako je tebi, ti u diple sviraš, a ja studentima predajem etiku''. Dakle, mi i danas verujemo da je moralni integritet srpskih akademika takav kakav je bio i 1941. godine i ranije, ali hoćemo da sprečimo da, recimo, neko iz Vlade, neko iz ove ili one političke stranke, da neko iz inostranstva pokuša da izvrši pritisak na SANU. To mi hoćemo da sprečimo našim amandmanom.
Izvolite, gospodine ministre.
Ipak vam sugerišem da ostanete pri ovom prvom, da verujete u integritet, dostojanstvo i kvalitet, i da bar onoliko koliko mi imamo poverenja u naše uvažene akademike, imate i vi i da je ovo zbog toga nepotrebno.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Donka Banović. Gospođo Stojanović, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, SANU je 2004. godine dao Odboru za prosvetu Skupštine Srbije svoje mišljenje o tome kojim jezikom ili jezicima se govori na području bivših jugoslovenskih republika, danas samostalnih država. Povod da Odbor za prosvetu zatraži takvo mišljenje bio je udžbenik za osnovnu školu koji je naslovljen ''Udžbenik bosanskog jezika''. Nije bilo potrebno biti veliki stručnjak za jezik pa se uveriti da je problematični udžbenik napisan na najčistijem Vukovom srpskom jeziku. Dobili smo mišljenje Odeljenja za jezik SANU sažeto na dve strane i obimno potkrepljeno člancima lingvista objavljenim u stručnim časopisima. Odgovor Odeljenja za jezik SANU te 2004. godine glasio je da bosanski nije legitimno, bošnjački jeste. Srbi, Hrvati, Bosanci i Crnogorci govore, lingvistički posmatrano, istim jezikom, ali, u skladu s međunarodnim konvencijama, svaki narod ima pravo da svoj jezik nazove prema svom etnicitetu, istoriji, u skladu sa svojom željom za razlikovanjem od drugog naroda ili istog naroda koji živi u drugoj državi. Svaki narod, osim Srba. Lingvisti u Srbiji nemaju uslova da se bave istraživanjima jezika kojima Srbi govore, pišu i stvaraju svoju književnost. Srbistika nema podršku ove vlade i Ministarstva za nauku, ni materijalnu ni moralnu. Srbisti su prepušteni sami sebi da rešavaju probleme koji se bez novca iz budžeta Republike Srbije ne mogu rešiti. Umesto da Ministarstvo nauke izdvoji pristojna sredstva i omogući nesmetan rad srbistima da razvijaju zanemarenu i zapostavljenu srbistiku, ova vlada je, umesto naučnika i protivno volji srpskog naroda izraženoj u Ustavu, odlučila da SANU nastavi sa izdavanjem rečnika koji će se i narednih decenija nazivati Rečnik srpskohrvatskog jezika. Jedino Srbi ne govore srpski, već srpskohrvatski. Tako nešto nećete naći ni u jednoj bivšoj jugoslovenskoj republici koje su danas samostalne države. Molim narodne poslanike da dobro razmisle i usvoje amandman koji je podneo DSS. Svojim amandmanom predlažemo da se višetomni veoma značajan rečnik koji izdaje SANU preimenuje u ''rečnik srpskog književnog i narodnog jezika'' umesto Rečnika srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika, kako se sada naziva. Hvala.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Samardžić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nebojša Ranđelović, Ivan Andrić i Nenad Prokić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Simo Vuković. Izvolite.
Uvažena predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram da iznesem šta je bio predlog kako bismo korigovali jedan, po meni, deficit u ovom zakonu. Na bazi iskustava koja postoje pre svega u regionu a i u nekim akademijama, ili ćete se opredeliti za rešenje u kojem se jasno definiše da je akademijska titula doživotna i zakon dalje ne razrađuje tu materiju, ili ćete napraviti kapacitet u kome akademija, a mislim da je to mnogo bolje, može u nekim situacijama, koje jesu izuzetne, da razreši akademika. Moram da dodam ovde jednu primedbu, kod obrazloženja, da ne bih ponavljao kod ostalih amandmana. Čini mi se da većinu obrazloženja kojima su odbijeni amandmani nije pisala pravnička ruka. Ja nisam pravnik, u ovoj sali ima dosta kolega poslanika koji i te kako razumeju šta znači i ta pravno-tehnička redakcija, ali čini mi se da su sa dosta improvizacije data obrazloženja za odbijanje određenih amandmana. Ono što je u ovom obrazloženju konkretno navedeno je da se u istoriji Akademije nikada nije desilo da se neko razreši. Mogu da prihvatim tu činjenicu, ali to ne znači da ne postoji mogućnost da neko svojim delovanjem dođe u poziciju da ne bude dostojan akademijske titule. Zašto zatvaramo taj zakonski kapacitet da eventualno Akademija može da razreši nekog akademika ukoliko postoje krajnje specifične okolnosti? U više obrazloženja amandmana onaj koji je pisao obrazloženje se pozvao na tradiciju. Slažem se da moramo da vodimo računa o tradiciji, i to nije tema, ali, kao što imate neku pozitivnu tradiciju, što je, pretpostavljam, zadatak svih nas da je baštinimo, postoji i negativna tradicija. Dakle, to nije pravnički argument. Molim da i na tu temu razmislite. Pozivam narodne poslanike da u Danu za glasanje razmisle i eventualno podrže ovakav amandman, koji apsolutno ide u pravcu izgradnje tih zakonskih kapaciteta kako bi Akademija bila sposobna da i u situacijama koje su izuzetne ima odgovarajući mehanizam da reaguje. Hvala.
Gospodine Šami, imate reč.
Samo ću kratko, nešto što sam kazao i kod prve tačke dnevnog reda danas. Skrećem vam pažnju da u košuljici imate pogrešnu informaciju. Naime, postoje amandmani koje je Vlada usvojila i amandmani koje je Vlada odbila. Postoje amandmani koje je Odbor za nauku usvojio, ali Odbor za nauku se nije izjasnio o amandmanima koje je Vlada odbila. Dakle, nije ih ni prihvatio ni odbio, jer se glasalo četiri za, četiri protiv i jedan uzdržan. Ima ovde kolega iz Odbora, oni će to da potvrde. Verovatno je greška službe, pa vam samo kažem da, ako vam piše u košuljici da Odbor nije prihvatio amandman, to naprosto ne važi.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Simo Vuković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 10. doda član 10a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Izvolite, gospodine Živanoviću.
Dame i gospodo, u ime SRS sam podneo amandman da se reč ''određenog'' zamenjuje rečju ''propisanog''. SRS smatra da je termin ''propisan'' aktivniji i jasniji. U članu 11. imamo: ''Statutom Akademije može se utvrditi da ukupan broj članova Akademije ne može biti veći od određenog broja, s tim da se očuva ravnoteža između pojedinih oblasti nauka i umetnosti, a posebno između broja članova iz društvenih i humanističkih, s jedne, i prirodnih i tehničkih nauka, s druge strane, kao i između pojedinih odeljenja''. Dame i gospodo, i na Odboru za nauku i tehnološki razvoj sam tražio razgraničenje ove dve reči, jer smatram da je reč ''propisano'' adekvatnija. Adekvatnija je zbog toga što znamo da mora postojati određeni broj članova Akademije nauka. Dobro znate, dame i gospodo, da se čak i u vremenu plemenske strukture odlučivalo tako što se pitao neko ko je najstariji. Smatram da je i ovde potrebno, bilo o kakvim rešenjima da je reč, vezano za ekonomiju, prava, politiku itd., a mislim da je i težnja, pitati one koji najviše znaju, jer bogatstvo jedne zemlje jeste baš u broju onih koji dosta znaju i poznaju tu materiju. Čini mi se da se kod nas Akademija nikada nije pitala ni za šta, već obično određeni ekonomski analitičari koji su politički obojeni i čiji je bio cilj da se određene stvari ili informacije mogu preneti onako kako vladajuća koalicija želi. Ali sigurno ti ljudi iz Akademije, iz određenih oblasti, nisu nikada prilazili ni jednoj ni drugoj političkoj opciji, već su gledali ono što je za dobrobit nacije. Nažalost, imali smo i u prethodnom periodu da je i politika ušla u Akademiju. Smatram da će sada, ovaj zakon o Akademiji koji smo na Odboru svi jednoglasno prihvatili, najzad omogućiti rad ove institucije. Jer, pogledajmo šta se, u stvari, dešava danas – protivrečnost u određenim zakonima. Nikada niste konsultovali Akademiju nauka. Ako donosite zakone iz oblasti prava, potrebno je i te ljude konsultovati, te akademike, a ako je iz oblasti ekonomije, konsultovati ljude iz oblasti ekonomije. Takođe želim da napomenem, dame i gospodo, da je pre dva dana iz bratske Crne Gore došao Srpski nacionalni savet, kog je primio Odbor za dijasporu. Nažalost, nijedna politička opcija osim SRS ih nije dočekala. A trebalo je s njima razmeniti određena gledišta i sačuvati pitanje srpske nacije. Nije se niko pojavio, čak ni iz Akademije nauka. Smatram da je to velika greška svih nas ovde. Trebalo je na neki način zajedno delovati za spas Srba na čitavom području. Jer, i teza ''velike Srbije'' jeste samo želja da se sačuvaju Srbi na celokupnom području stare Jugoslavije, uz poštovanje svih građana i narodnosti bilo koje veroispovesti, da i oni pruže nama onoliko sigurnosti koliko i mi svima njima pružamo. Hvala vam.
Izvolite, gospodine Vukoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice, poštovani ministre, pošto se predlagač opredelio da u ovom delu zakona definiše taj , pokušao sam kroz amandman da to nametnem kao obavezujuću odredbu. Reći ću vam, primera radi, iskustva Hrvatske akademije. Tamo je jasno u Zakonu o HAZU utvrđen ukupan broj članova Akademije na 160. Naš predlagač se opredelio za to da ima jednu upućujuću odredbu, koja praktično u članu zakona koji ga reguliše ostavlja mogućnost Akademiji izrazom "može" da utvrdi ukupan broj. Dakle, ja u potpunosti stojim iza toga da Srpska akademija nauka i umetnosti treba da bude autonomna, samostalna institucija, kako je definiše zakon, ali čini mi se da je sada prilika da se stvari unutar Akademije postave kako treba (govorim o ovim proceduralnim stvarima). Čini mi se da se ovde, u ovoj diskusiji, u ovom pretresu nekako pokušava da se na jedan politikantski način polarizuju poslanici da je neko protiv Akademije, a da su drugi za Akademiju. Mislim da niko u ovoj sali nema interes da jednu instituciju koja ima tradiciju 170 godina na bilo koji način dezavuiše, ali pred nama je ozbiljan problem, i to sam i u načelnoj raspravi rekao – da li mi želimo instituciju udruženje počasnih građana, odnosno naučnika i umetnika, ili ćemo da pravimo, kao što je zakon definisao, najvišu naučnu i umetničku ustanovu, ali koja je prilagođena potrebama građana Srbije u 21. veku. Moja osnovna bojazan, što ne vidim u ovoj diskusiji, jeste ono što je prof. Mićunović u načelnoj raspravi rekao osvrćući se na ceo ovaj paket zakona, ono što jeste istina, da u poslednje dve decenije, zbog hermetizacije naše države, zbog objektivnih političkih okolnosti, mi imamo problem sa provincijalizacijom nauke. To je činjenica i plašim se da će se ta provincijalizacija nauke preliti u Akademiju. Mi to moramo da sprečimo kroz jedan kvalitetan zakon. Čini mi se da u zakonskim rešenjima, kada razmišljamo o ovim amandmanima, treba razmišljati o tim kapacitetima koji će omogućiti Akademiji da se adaptira za potrebe 21. veka. Hvala.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Žutiću, izvolite.
Gospodine ministre, u vladinom obrazloženju na moj amandman na član 12. jednostavno se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje u sadržinskom pogledu potpuno istovetno predlogu zakona, a jedina je razlika u redosledu nabrajanja ustanova koje imaju pravo predlaganja. Međutim, poenta mog amandmana je upravo u redosledu. Naime, instituti su, po meni, stavljeni na nedostojno pretposlednje mesto institucija koje daju predloge za izbor akademika, dakle iza ogranaka Akademije, senata univerziteta, nastavno-naučnih veća, nastavno-umetničkih veća umetničkih akademija. Dakle, zato sam osetio potrebu da izmenim ovaj redosled kakav je u ovom predlogu zakona. Inače, želim da kažem, naučnicima Instituta društvenih nauka u potpunosti je onemogućen pristup zvanju akademika. Postavljam pitanje – zar egzaktni naučni rezultati pojedinih institutskih naučnika nisu dovoljni za zvanje akademika? Zar, na primer, jedan dr Branislav Gligorijević, koji je bio izuzetan istraživač i objavio preko 30 knjiga, nije zaslužio zvanje akademika? Koliko znam, samo je jedan akademik iz instituta, i to iz Balkanološkog instituta. Samo je prof. dr Tasićpostao akademik, a to stvarno, po meni, govori sve u prilog ovog mog zahteva da se instituti drugačije tretiraju. Zato ovde, u ovom uzvišenom domu, postavljam javno pitanje – da li je samo izuzetan naučni domet bitan za zvanje akademika ili se radi i o drugim, nama nevidljivim preporukama, u stvari ideološkim i političkim preporukama? Naučnike izvan Akademije muči izvesna tajnovitost kod odabiranja budućih članova Akademije. Po naučnim kuloarima mogu se čuti priče da nije uvek presudan izvestan naučni kvalitet kandidata, već da uz određeni kvalitet kandidata odlučuje ideološka i politička opredeljenost kandidata, odnosno nekad zvana moralno-politička podobnost. Zahvaljujem.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami, koji želi reč. Izvolite, gospodine Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsednice parlamenta. Dame i gospodo poslanici, ima jedna nedoumica i od te nedoumice zavisi sada moja diskusija. Naime, nije sporno da je Odbor za nauku prihvatio ovaj amandman, dakle glasale su i neke kolege iz vladajuće većine. S druge strane, juče sam dobio informaciju da Vlada ne prihvata amandman, a danas je gospodin ministar pročitao da je prihvatila amandman. Samo da to prvo razjasnimo.
Evo, da razjasnimo i hvala vam što ste mi dali povod da razjasnim. U izveštaju koji je ovde preda mnom imam napisano da su prihvaćeni amandmani i na pomenuti član 15, vaš amandman, i na član 11, koji je podneo gospodin Živanović. Međutim, nažalost, verovatno su u zapisniku sa sednice Odbora i na strani gde piše šta je prihvaćeno i na drugoj strani gde piše šta nije prihvaćeno stavljena ova dva amandmana, da nisu prihvaćena. Vlada ih nije prihvatila.
Dakle, imamo situaciju da ih je Odbor prihvatio, a Vlada nije prihvatila. Sada ću da objasnim o čemu je reč. Naime, u članu 15. Predloga zakona stoji da se određuje nagrada akademicima, koja iznosi dve i po prosečne plate u državi Srbiji za redovne članove i dve prosečne plate za dopisne članove Akademije nauka, što jeste neko povećanje u odnosu na dosadašnju situaciju. Prevedeno, da kažem na srpski jezik, to znači otprilike 75.000 dinara za jedne i 60.000 dinara mesečno za druge. Suprotno amandmanu LDP-a, koji je predložio da se to uopšte ukine kao kategorija (pretpostavljam da i Akademiju nauka valja ukinuti), ja sam predložio da se ovo povećanje uveća na četiri prosečne plate za redovne i tri prosečne plate za dopisne članove Akademije nauka. Opet prevedeno na naš jezik, u ovoj situaciji to znači 120.000 i 90.000 dinara mesečno. Dobio sam, kao obrazloženje što Vlada nije prihvatila amandman, malo cinično obrazloženje da, eto, Ministarstvo finansija ne može to da pokrije. Sada ću da vam objasnim šta to Ministarstvo finansija ne može da pokrije. Ta razlika na godišnjem nivou iznosi oko 800.000 evra ili, ako vam se više dopada, oko 80 miliona dinara. Mi u državi Srbiji imamo jedno pedesetak agencija koje godišnje troše između 20 i 100 miliona dinara. Samo Ministarstvo finansija troši 237.600.000, čini mi se, godišnje na plate. Pošto su u Ministarstvu finansija, poznato je, sve sami akademici, možda je to i zasluženo. O čemu se ovde radi? Čak smo dobili objašnjenje, kaže – mi smo pitali akademike, oni su bili zadovoljni. Naravno, da ste mene pitali, ja nikad ne bih podneo amandman na to kolika mi je plata. Svako ko iole drži do sebe, neće na taj način raspravljati o nekoj svojoj naknadi. Međutim, ima dva motiva. Prvo, mi imamo jedno potpuno pogrešno uverenje da akademici inače zarađuju mnogo sa strane, imaju neke svoje prihode itd., pa onda im ne treba ni naknada. Uveravam vas, namerno neću da pominjem ime, znam o kome se radi, o jednom nažalost pokojnom akademiku, koji je umro živeći od penzije od 22.000 dinara mesečno i žalio se svom prijatelju kako nažalost nema para da kupi novu košulju. Prema tome, o prihodima akademika možda je neumesno raspravljati, ali nemojmo živeti u uverenju da oni imaju velike prihode. Ali, čak i da imaju velike prihode, mi imamo jednu akademiju nauka i umetnosti, čuli smo, 170 godina. Uveravam vas da bi neke novopečene države mnogo volele da imaju nešto bi mogle da nazovu akademijom nauka i umetnosti u pravom smislu te reči i mnogo bi volele da su te akademije imali pre 170 godina, ali nemaju. Mi imamo, čini mi se, 211 trenutno živih akademika. Pitanje statusa je tu važno. Ne možemo štedeti na tome. Podsećam, sedam i po milijardi evra su rashodi našeg godišnjeg budžeta, a 800.000 evra nam je problematično. Da stvar bude gora, u jednom kasnijem članu ovog zakona se kaže da se i ovo neće primenjivati odmah, nego tek od sledeće godine. O tome ću posebno da govorim. Ne lipši magarče do zelene trave. I na to sam stavio amandman, koji takođe Vlada nije prihvatila, a to je da se to mora primeniti od trenutka kad se donese ili novi budžet ili rebalans postojećeg budžeta, pošto verujem da ćemo svakako neki rebalans imati. Već se pomalo osećam kao da psujem kada pomenem Ministarstvo finansija, kao da vređam ovu skupštinu. Nemojte me ubeđivati da država Srbija za Srpsku akademiju nauka i umetnosti nema 800.000 evra. A čuli smo iz usta jednog potpredsednika Vlade pre neki dan na Kopaoniku kako bismo mogli da uložimo jedno sto miliona evra u skijaške staze i to je maltene gotova stvar. Nemam ja ništa protiv skijaških staza, ali sto miliona i 800.000 su dve potpuno različite sume. Prema tome, smatram poslednjim cinizmom Vlade reći da nema para za ovakvo povećanje. Smatram da Vlada sebe stvarno legitimiše u savršenom svetlu, baš onakvom kakva ona jeste. Molim vas, nemojmo se pozivati na to što su akademici po pravilu skromni ljudi i što ne pričaju po novinama kolika su im primanja. Znate, ni ja ne volim da pričam kolika su mi primanja, jer nije baš mnogo lepo reći da su mi primanja mala, to nekako uvek loše zvuči. Ali, pustite ljude neka imaju svoj dignitet. Oni se bave ozbiljnim stvarima, jer, da se ne bave, ne bi, po logici stvari, bili akademici. A mislim da ova skupština stvarno ima mnogo razloga da ovaj amandman usvoji. Država možda jeste bankrot, ali nije toliko bankrot da to ne može da plati. Hvala.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Daću svoj doprinos nastojanju kolege Šamija da se obezbede pristojne naknade, jer, onako kako su definisane članom 15, zaista jesu licemerne, i daću konkretan predlog. O ovoj temi, koju ću sada samo načeti, govoriću u danu za poslanička pitanja, ali želim da obavestim javnost da para ima, ako nigde drugde, u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje. Zahvaljujem na brzom odgovoru na pitanje, koji sam dobila od Ministarstva unutrašnjih poslova, od gospodina Ivice Dačića, da je već pokrenuo istragu o tome na koji se način koriste slobodna sredstva u pokrajinskoj filijali, iz kojih sredstava su, ima osnovanih sumnji, finansirani lokalni izbori. Ali, došla sam do još zanimljivijih, frapantnijih podataka. Izneću vam samo izveštaj iz "Službenog glasnika" broj 5, gde je objavljeno obaveštenje o izboru najpovoljnije ponude za javnu nabavku izrade ličnih dokumenata na bazi polikarbonata, pa da vidite kako se nauka komercijalizuje i zloupotrebljava, gde je posao izrade novih zdravstvenih legitimacija dodeljen Narodnoj banci Srbije, Zavodu za izradu novčanica i kovanog novca, i to bez objavljivanja javnog poziva i bez pozivanja ijednog drugog ponuđača da dobije posao, gde je nešto što vredi po tržišnim cenama otprilike, izrada jedne legitimacije, tri do pet evra, određeno da vredi dvostruko više. Znači, samo na jednom poslu, na koji monopol ima Zavod za izradu novčanica i kovanog novca, tako smo ga zvali, čista zarada je, mimo stvarnih troškova - javno govorim u mikrofon - 35 miliona evra. To je novac koji će biti isplaćen iz Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, a ne za naknade akademicima, a onda će biti naplaćen i od građana Srbije. I to po analogiji kako su im rađene lične karte, gde stvarni trošak ne prelazi tri evra po ličnoj karti, a naplaćuje se 10 evra, od čega Ministarstvo unutrašnjih poslova, koje radi ovaj posao, nema ni jedan jedini cent. Sva zarada ostaje Zavodu za izradu novčanica. Ta ista organizacija, koja je pod kontrolom Narodne banke, po nalogu Narodne banke mora da radi akcizne marke, sve recepte za zdravstvo, sve zdravstvene legitimacije na koje plaćamo one nalepnice i lepimo kao overu, čak i posao štampanja svih polisa osiguranja za sva osiguravajuća društva. O tome da li to zaista mora da radi ova organizacija ili je reč o svojevrsnoj zloupotrebi ovlašćenja koje se meri zaradom nezakonitim javnim nabavkama, uvećanim troškovima i blizu su cifri od 100 miliona evra, moraće neko da se pozabavi. Ono zbog čega ja u ovom trenutku govorim o tome je sledeća stvar. Ono što zovemo solju nauke i pameti ove države, ima dva i po puta uvećanu platu kao mesečnu naknadu, govorim o akademicima, a ono što se zove drska zloupotreba sredstava u ime države i navodnog ustanovljavanja kriterijuma sa EU, čipovima i sličnim, zarađuje na stotine miliona evra, nikome ne polažući račune. Što je najgore, te i tolike zarade, tvrdim odgovorno, u budžet Republike Srbije nisu prenete ni jednim jedinim dinarom ni evrom. Naprotiv, imali ste prilike da ovde čujete kako vam čitam zapisnik sa Saveta Narodne banke, u kojem učestvuju predstavnici raznih stranaka, ali, motivisani naknadom koju dobijaju kao članovi Saveta, zajedno se dogovore kako da ne prebace u budžet ni dinar, jer imaju pozitivne razlike koje nisu realizovane pa kao takve nisu mogle da budu prenete u budžet. Gospodo ministri, možete da ostavljate rupe u budžetu, da budete neuspešni, ali dok imate Narodnu banku koja ima svoju kovnicu novca, koja, zloupotrebljavajući mišljenje Privredne komore i komercijalizacijom nauke, laže da ovo može da radi samo ova organizacija, stotine miliona evra odlaze nekuda. Kuda? - postaviću poslaničko pitanje u danu predviđenom za to. A sada kažem kolegi Šamiju – para za naknadu akademicima ima, samo što one u ovoj državi, kao na ovom i na ostalim mestima, nisu pravilno raspoređene. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Martinoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SRS je amandman prof. Šamija potpuno prihvatljiv i mi ćemo u Danu za glasanje da ga podržimo. Ako je SANU po definiciji, onako kao što je napisano u Predlogu zakona, najznačajnija naučna i umetnička ustanova u Republici Srbiji i ako zaista služi opštem dobru srpskog naroda i svih građana Srbije, onda zaista smatram da je umesno da članovi SANU, i redovni i dopisni, imaju adekvatnu naknadu za taj status akademika. Smatramo da je iznos koji je predložio gospodin Zoran Šami sasvim prihvatljiv i ne postoji nijedan ekonomski argument zašto amandman gospodina Šamija ne bi trebalo prihvatiti. Ne mogu da se složim da u Republici Srbiji nema novca za adekvatnu novčanu nadoknadu članovima SANU, ali ima novca da u Republici Srbiji Vlada broji 25 ministara i da imamo na desetine raznih agencija, koje manje-više ne rade ništa sem što isisavaju državni budžet. Ne mogu da verujem da nema novca u državi koja je napravila, nažalost, dve vlade, jednu u Beogradu i drugu u Novom Sadu, a sada se sprema da pravi vlade i u Novom Pazaru i u Nišu i u Valjevu i ko zna gde. Dakle, ima para za činovnike, ima novca za bacanje u vetar, ali kada treba isplatiti odgovarajuću adekvatnu nadoknadu članovima SANU, kojih, kao što ste čuli od gospodina Šamija, nema tako mnogo, onda odjedanput para nema. Danas je, gospodine ministre, vaš kolega gospodin Đelić obrazlagao u pojedinostima Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti i više puta je, i danas i pre nekoliko dana, izrekao tvrdnju kako država Srbija, odnosno njena vlada ima nameru da ulaže velika sredstva u razvoj nauke, da je to u interesu Srbije, u interesu njenih građana, da mi to moramo da uradimo da bismo se uključili u svetske naučne i tehnološke tokove, ali kada imate konkretan primer ulaganja u nauku, onda kažete – nema novca. Verujte, gospodine ministre, da je bolje uložiti ovaj novac u žive ljude, u žive naučnike, u žive umetnike, nego u pisanje nekih besmislenih strategija koje ne služe ničemu. Mi imamo sjajne naučnike iz svih oblasti nauka - i društvenih i prirodnih i tehničkih nauka i iz oblasti medicine - i ti ljudi su spremni da svoje ogromno znanje stave u službu napretka i razvoja države Srbije. Zašto ih onda, makar delimično, ne uvažiti u tom finansijskom aspektu i dati im odgovarajuću nadoknadu? Verujte mi, to za državu Srbiju i njen budžet ne predstavlja nikakav značajan iznos. Država Srbija taj novac ima, ali u Vladi nema dovoljno sluha za pravi značaj nauke. Nama je danas jedan poslanik DS, pričajući o raznim stvarima, o redovima za benzin, o tome kako smo mi vladali 20 godina itd. (što je, naravno, sve notorna besmislica), između ostalog, prebacivao kako navodno mi iz SRS, zato što smo neobrazovani, primitivni, nekulturni, antievropski raspoloženi itd., sprečavamo i guramo klipove u točkove evropskoj, demokratskoj, reformskoj vladi Srbije da uloži značajna sredstva u srpsku nauku. Evo, mi vam sad predlažemo da uložite novac u žive ljude, u one koji mogu danas da daju svoj doprinos i naučnom i tehnološkom i ekonomskom razvoju Srbije, a vi to odbijate. To znači da vaša namera da iskreno radite na dobrobiti srpske nauke ne postoji, da je ona lažna, da postoji samo onda kada treba davati izjave za medije ili kada treba obrazlagati zakone. Ali, kada vam se konkretno ponudi jedan vid ulaganja u srpsku nauku, koji je najekonomičniji, koji je najefikasniji, koji danas donosi rezultate, vi to odbijate. To znači da vama nije stalo ni do nauke, a kao što vidite, ukoliko odbijete ovaj amandman, neće vam biti ni do Srpske akademije nauka i umetnosti.
Gospodin Milan Avramović ima reč.
U prilog ovoj tezi samo da dam jedan vid informacije, što je danas obrazlagao ministar koji je branio zakon pre ovog. Kaže ovako – od 200 miliona kredita koji je uzet za nauku 70 miliona evra je za popravku postojećih kapaciteta; za razvoj ljudskog kapitala - 33 miliona evra (istraživačka stanica "Petnica", kampus Matematičke gimnazije i novi centar za promocije nauke u Beogradu); za razvoj centara izvrsnosti i akademskih istraživačkih centara - oko 60 miliona evra; za razvoj infrastrukture u domenu informacionih i komunikacionih tehnologija od 50 do 80 miliona evra (kampus za fakultete tehničkih nauka Univerziteta u Beogradu, infrastruktura za superkompjuting inicijativu "Plavi Dunav"; stvaranje ekonomije zasnovane na znanju, kroz izgradnju naučno-tehnoloških parkova u Beogradu, Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu - oko 30 miliona evra; za bazične infrastrukturne projekte oko 80 miliona evra (stambene zgrade za istraživače u Beogradu, Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu, infrastruktura za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj). Dakle, ukupno 353 miliona evra. Poređenja radi, za 10 godina vladavine ove vlasti u opremu je uloženo 30 miliona evra, od toga u poslednje tri godine oko 27 miliona evra. Pogledajte ove cifre, kako se ulaže u naučnoistraživački rad, a sada, kada treba dati tim ljudima, a ne za opremu koja može da bude neiskorišćena, kažemo – nemamo para. Samo sam u prilog ovog amandmana hteo da vam dam poređenje između investicija u one stvari koje se mogu zloupotrebiti i one koje se ne mogu zloupotrebiti, a to su živi ljudi. Hvala.
Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Gospodin Zoran Mašić ima reč.
Dame i gospodo, želim da komentarišem ovaj amandman i čudno je da upravo oni koji su podneli ovakav amandman, a radi javnosti ću pročitati šta je predlog podnosioca amandmana, ovih pet poslanika LSV. Oni predlažu da se član 18. ovog predloga zakona briše u potpunosti, a ovaj član glasi: ''Akademija ima Ogranak Akademije sa sedištem u Novom Sadu. Ogranak Akademije je organizacioni deo Akademije. Statutom Akademije uređuje se unutrašnja organizacija i rad Ogranka Akademije''. Njihov predlog za brisanje ovog člana, tj. za ''zatvaranje'' ovog ogranka je obrazložen time da je donošenjem Statuta Vojvodine ozvaničeno postojanje i rad Vojvođanske akademije nauka i umetnosti i da ovakav ogranak SANU ne treba da postoji u AP Vojvodini. Mislim da je to veoma opasna nakana i da treba da zabrine celokupnu naučnu javnost, pre svega u Vojvodini, a i sve koji su podržali donošenje Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine i dali saglasnost na Statut Vojvodine, kojim se ozvaničava rad VANU. Tražiti da se zatvori jedan ogranak koji već godinama postoji tamo, gde rade i deluju vrlo ugledni naučni radnici, pre svega sa područja AP Vojvodine, kao što je akademik Kovačević, koji je predsednik ovog odeljenja, ili akademik Čedomir Popov, ugledni istoričar i predsednik Matice srpske, koji se s razlogom i oglasio prošle nedelje u sredstvima informisanja, u jednom pisanom mediju, gde je upozorio našu celokupnu javnost kakva je politika aktuelnog rukovodstva Vojvodine i kuda stremi i koliko već aktivno radi na odvajanju AP Vojvodine od Republike Srbije. Evo, za neka dva meseca se već pokazuje da smo svi mi koji smo u procesu rasprave i donošenja ovih zakona ukazivali na opasnosti koje mogu slediti nakon usvajanja Zakona o utvrđivanju nadležnosti i potvrđivanja Statuta bili apsolutno u pravu i da ljudi koji vode politiku u Vojvodini, a i sama Vojvođanska akademija aktivno radi na iskazivanju separatizma, ali i na neki način deljenju naučnog prostora i svega ostalog što je i bilo u nekim godinama koje su za nama i koje su bile vraćene u neko normalno stanje, i ponovo se ide ka tim procesima koji su bili. Kao potvrdu ću izneti da je jedan od značajnih projekata koji radi Vojvođanska akademija izrada Enciklopedije Vojvodine. U predgovoru te enciklopedije stoji da će ona upoznati sa uglednim ličnostima nauke i kulture Vojvodine. Dalje kaže: "Donećemo potpune portrete ličnosti koje su dale svoj prilog onome što čini duhovnu i materijalnu građevinu koja se danas zove moderna evropska regija Vojvodina, a koja je dugo i strpljivo građena". To piše u predgovoru Enciklopedije Vojvodine. Ako se pogleda ko čini uredništvo i stručne urednike, moram reći da je tu i određeni broj uglednih naučnih poslenika i akademika, ali u uredništvu ima i okorelih i dokazanih autonomaša, čiji se rad u ovakvom projektu svakako ne može apsolutno dobronamerno prihvatiti. Mogu samo neka imena ovde spomenuti: profesor Filozofskog fakulteta Milenko Perović, profesor Ranko Končar, profesor Poljoprivrednog fakulteta Veselin Lazić, Duško Radosavljević (koji je doktorirao 2000. godine), profesor Ljiljana Subotić, profesor Marijana Pajvančić i Dimitrije Boarov, novinar i publicista itd. Znači, to su samo neke od ličnosti koje su uredništvu ove enciklopedije. Tako da, gospodo, vi koji ste na vlasti, dobro se zamislite koga imate kao partnera, kuda streme pojedine političke inicijative, neki put i naizgled bezazlene. I ovo se tretira bezazlenim aktom, samim tim što je obrazloženo onako objedinjeno - evo, podneli smo nekoliko amandmana i ispričaćemo to, a pozadina i suština je mnogo malignija i mnogo opasnija. Mislim da to treba sve da nas zabrine i da je vreme da se kaže upravo tima koji imaju takve nakane, a to je, pre svega, jedna maligna autonomaška politika koja će dovesti do novog deljenja Republike Srbije, da se ona mora zaustaviti u korenu i preseći sve aktivnosti koje idu ka tom cilju, a jedan od amandmana koji je podnet u okviru ovog zakona upravo je ovaj amandman na član 18. Za mene je sasvim očekivano i normalno da ga Vlada nije prihvatila. Jedino, ponovo vas sve pitam – kako ćete izglasati ovaj predlog zakona ako ovih pet poslanika ne budu glasali za njega?
Gospođa Olena Papuga ima reč. Izvolite.
Hvala vam, predsednice. Poštovani ministre, ne znam zašto je ovaj govor gospodina Mašića odveo u priču o Vojvođanskoj akademiji nauka kada je današnja tema priča o amandmanima koji se odnose na SANU. Ne znam, takođe, ni s kojim pravom se razgovara o autonomaškoj malignoj politici. Mislim da jednom profesoru i doktoru nauka ne dolikuje da uopšte koristi takve termine. Dobro znamo da Vojvođanska akademija nauka niti je osnovana Statutom, niti je došla odnekud kada se pojavio Statut Vojvodine, nego su Vojvođansku akademiju nauka prihvatili poslanici Skupštine Vojvodine znamo kada, svojim aktom i glasanjem. Naravno da su o tome razmišljali i da cela Skupština AP Vojvodine nije tek tako glasala za vraćanje Vojvođanske akademije nauka. Mislim da nije u redu ni to što je profesor Mašić pričao o profesorima koji su ugledni profesori Novosadskog univerziteta. Oni nisu zaslužili da se o njima tako priča. Uglavnom, akademici i profesori koji su u Vojvođanskoj akademiji nauka su ugledni profesori ne samo u Vojvodini, nego i šire, u Evropi, tako da molim i volela bih da se danas priča o SANU, a ne o VANU.
Zahvaljujem, gospođo Papuga. Gospodin Mašić ima reč.
Želeo bih repliku gospođi Papuga.
Nema osnova za repliku. Možete koristiti vreme poslaničke grupe. Nije bilo ničeg uvredljivog. Gospođa Papuga je iznela svoj stav o pitanju koje je na dnevnom redu i ukazala na to kako je ona doživela vašu malu ekskurziju ka Vojvođanskoj akademiji.
Dobro, gospođo predsedavajuća, koristiću vreme poslaničke grupe. Bio sam ovlašćeni predstavnik, pa mislim da imam još vremena. (Predsednik: Imate još dosta vremena.) Nema problema, koristiću onda vreme poslaničke grupe. Pomenuo sam VANU zato što su oni upravo u obrazloženju za brisanje ovog člana naveli da je osnovana Vojvođanska akademija i da nema potrebe da tamo egzistiraju nekakve dve akademije nauka. Jasna je njihova nakana i pozadina toga zašto to traže, zato što sad postoji Vojvođanska akademija, koja je ponovo osnovana valjda 2004. godine odlukom Skupštine Pokrajine Vojvodine, kada je predsednik te skupštine bio gospodin Nenad Čanak. No, svakako nije on sam to izglasao, nego je odlukom tadašnje većine osnovana ta akademija. Ja svakako imam pravo da imam svoje mišljenje o toj akademiji i ljudima koji su tamo izabrani i imam veoma veliko poštovanje za određeni broj ljudi koji su birani u tu akademiju, da pomenem samo neka imena - profesora Rudolfa Kastoria, profesora Papa, Leovca itd., ali isto tako, kao univerzitetski profesor, apsolutno imam pravo i da za neke druge mislim da ne zaslužuju da imaju zvanje akademika. Isto tako, ako vi osporavate potrebu delovanja akademika Kovačevića ili akademika Popova, a svakako imam izuzetno, da ne kažem uzvišeno mišljenje o tim ljudima koji su članovi SANU, a rade i deluju ne samo u Novom Sadu i na području Vojvodine, nego i ovde u Beogradu, i birani su u SANU, pitam vas samo – zašto ste napravili paralelizam i zašto sad želite nešto što je, po meni, kvalitetnije (imam pravo da mislim tako) želite da zatvorite, da ugasite, a da se razvija nešto što nije, opet po mom mišljenju, interes srpskog naroda i drugih naroda koji žive i rade na području Vojvodine i cele Srbije? Prema tome, imam pravo da iznesem svoje mišljenje. Možda sam koristio prejake reči, ne znam, možda malignitet, ali pripadam medicinskoj branši i nešto što podriva, nešto što jede iznutra mi je terminološki tako bilo blisko, pa to tako kvalifikujem. Ako sam takvim izrazom povredio vas i sve druge koji su se našli povređeni, izvinjavam se, ali suština je da ovakav zahtev za zatvaranje tog odeljenja nije dobar, nije interes srpske nauke, kulture i tradicije, i ne može još dugo, dugo vremena VANU zameniti SANU, niti joj biti blizu.
Gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS potpuno uvažava argumente koje je izneo gospodin Mašić, ali moram da skrenem pažnju gospodinu Mašiću da ovo što on sada govori - o Statutu Vojvodine, o Zakonu o prenosu nadležnosti, o Vojvođanskoj akademiji nauka i umetnosti - nije u skladu sa zvaničnom politikom stranke kojoj gospodin Mašić pripada. Naime, u dnevnom listu "Blic" od 24. decembra 2009. godine predsednik ove stranke je u razgovorima sa predstavnicima Saveza vojvođanskih Mađara izjavio, i to je ovaj dnevni list i preneo, da SVM nema potrebe da se plaši dolaska na vlast SNS zato što Tomislav Nikolić nema nameru da menja Statut Vojvodine, koji je dobio potvrdu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Možda je, gospodine Mašiću, vaše intimno mišljenje takvo da zaista smatrate, i ja to pozdravljam ako je tako, da je u Vojvodini na delu maligno autonomaštvo, da je štetan Statut Vojvodine, da je štetno postojanje Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, ali zvaničan stav stranke kojoj vi pripadate je da će sve to ostati ukoliko vaša stranka dođe na vlast. I kad se sve sabere i oduzme, nema nikakve razlike u odnosu prema Vojvodini, u odnosu prema Statutu Vojvodine, prema tzv. VANU između DS, LSV i SNS. Politika je identična. Verbalno se razlikuju, ali je, u suštini, politički odnos identičan.
Gospodin Simo Vuković.
Želim da reagujem na diskusiju gospodina Mašića koja se odnosi na primedbu zašto su kolege iz Lige socijaldemokrata Vojvodine dale ovakav amandman. Mogu da vam kažem vam svoj stav kao poslanik G17 plus – mi nismo za ukidanje Ogranka u Novom Sadu, ali nismo bili ni protiv osnivanja Vojvođanske akademije nauka i umetnosti. Ovaj zaštitnički nastup SNS prema našem srpskom nacionu i stalna bojazan da će srpski korpus biti upropašćen nastankom Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, koja je izraz unutrašnje potrebe u jednoj istorijskoj i kulturnoj autonomiji, a s druge strane i taj odnos kakav u ovakvim diskusijama stvaramo nije dobar zato što imam utisak da se diskusija usmerava na to zašto su podneli ovakav amandman poslanici koji su ga podneli. Znam da oni mogu mnogo bolje da se brane i nema potrebe da ih bilo ko brani i to mi nekako miriše na nešto od pre deset godina, kada smo propitivali i tražili na svakom ćošku da li je neko protiv srpskih nacionalnih interesa. Zato bih molio kolege poslanike da se usmerimo na raspravu vezanu za zakon i očekujem da se ljudi bore za svoje amandmane bez ovakvih zaštitničkih nastupa.
Zahvaljujem. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Vukoviću.
Ovaj amandman se odnosi na nešto što bi bila unutrašnja organizacija SANU. Ono što sam već naglasio, a moraću da pročitam da bi bilo potpuno jasno, sadašnji zakonski predlog je projektovao postojanje jednog inokosnog organa, to je predsednik SANU, i postoje kolegijalni organi, a to su Predsedništvo i Izvršni odbor. Međutim, šta je suština u ovom amandmanu, koji se naslanja na ove aktuelne probleme koje, evidentno, Akademija ima? U jednom od članova predloženog zakona stoji da je Predsedništvo SANU organ koji izvršava ono što Skupština SANU usvaja, a s druge strane, već u sledećem članu stoji da je Izvršni odbor izvršni organ Predsedništva i Skupštine. Drugi problem koji stoji u ovom zakonskom rešenju jeste što su jedni te isti ljudi članovi i Predsedništva i Izvršnog odbora. Da pročitam obrazloženje zašto je odbijen amandman na član 29: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje u suprotnosti sa rešenjem koje postoji već decenijama. Akademija je, pored ostalog, tradicionalna ustanova sa dugim institucionalnim sećanjem i zato ne bi trebalo da se bez vrlo jakog razloga, i uz pristanak same Akademije, menja ono što je u Akademiji opšteprihvaćeno…'' Već sam naglasio, problematična su ova obrazloženja. Postoji pozitivna i negativna tradicija. Ono što je bila intencija ovog amandmana jeste da se kroz drugačiju poziciju Izvršnog odbora Akademije proširi krug ljudi koji utiču na donošenje odluka u Akademiji, jer izražavam krajnje dobronamernu bojazan, a to jeste objektivni problem Akademije – njena hermetizacija i jedna doza autističnosti. Imamo evidentan problem, koji eskalira svakog puta kada se biraju akademici. Plašim se da imamo nekoliko, desetak autoriteta koji odlučuju o svemu u Akademiji. Želja mi je bila, kao poslanika, da ovako nadogradim zakon, da otvorimo kapacitete za veći broj akademika da učestvuju u kreiranju onoga što je delatnost Akademije. Hvala.
Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Reč ne želi niko. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Niko ne želi reč. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodine Gorane, želite reč? (Da.) Izvolite.
Hvala lepo. Pre svega, želeo bih da izrazim zadovoljstvo što je Vlada prihvatila ovaj amandman, a sam amandman se odnosi na finansiranje SANU. S obzirom na druge zakone, moram da kažem da je ovde jedna interesantna situacija, predlagač je bio vrlo kratak. Po pitanju finansiranja dao je samo dva člana. Član 44. odnosi se na izvore finansiranja i jedan od izvora finansiranja je, naravno, budžet Republike Srbije, a drugi izvori su legati, pokloni itd., dok se član 45. odnosi na trošenje, odnosno raspodelu ovih sredstava. Predlagač je u članu 45. dao jedan stav koji kaže: ''Sredstva Akademije utvrđuju se i raspoređuju finansijskim planom Akademije, u skladu sa zakonom''. Ovde sam predložio da se doda još jedan stav. To bi bio stav 2, koji bi glasio: ''Akademija, u skladu sa zakonom, samostalno raspolaže svojim sredstvima''. Normalno je da jedna tako ugledna ustanova i institucija kakva je Akademija nauka treba da poseduje autonomiju po svim važnijim pitanjima svoga rada, pa i po pitanju trošenja finansijskih sredstava, a ako bismo želeli da na neki način vršimo kontrolu trošenja, onda bi trebalo ovde dodati neki od podzakonskih akata koji bi dalje propisao mehanizme kontrole i trošenja tih sredstava. Znači, ovaj stav je prihvaćen i smatram da treba i ubuduće da bude praksa da se amandmani opozicije prihvataju, jer svi imamo iste interese kada je u pitanju SANU.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Pre nego što pređem na ovaj amandman, samo da kažem da Vlada ima poslednju gol-šansu da prihvati amandman na član 15. Pretpostavljam da prisutni ministar to u ovom trenutku ne može učiniti, ali vas molim da razmislite i konsultujete se do sutra, kada će biti nastavljena rasprava po četvrtom zakonu. Mislim da su argumenti više nego razumni, a ako vi i dalje budete zadržali stav koji sada imate, onda mi ne preostaje ništa drugo nego da se obratim većini u ovom parlamentu da se povedu za primerom svojih kolega koji sede u Odboru za nauku i tehnološki razvoj i da daju podršku ovom, čini mi se, krajnje dobronamernom amandmanu. U članu 49, ovo ima veze i s ovim amandmanom, ali, u krajnjoj liniji, čak i ako se taj amandman ne prihvati, naš predlog je krajnje suvisan i ne znam zašto ga Vlada nije prihvatila. Naime, vi ste, to su već takoreći prelazne odredbe, predvideli da se ove naknade akademicima primenjuju od 1. januara 2011. godine. Amandmanom sam tražio da se reči "počev od 1. januara 2011. godine" menjaju rečima: "od donošenja prvog rebalansa budžeta, odnosno od donošenja novog budžeta". Onog trenutka kad se stvore zakonski uslovi da se mogu obezbediti sredstva, ma koliko ona iznosila (iznosiće manje ako se odbije amandman DSS-a, a iznosiće više ako se taj amandman usvoji, ali svejedno, realno je beznačajno malo), da se ta sredstva moraju obezbediti u slučaju da, na primer, za koji mesec budemo imali rebalans budžeta, što je (meni se čini, izvinjavam se) više nego izvesno, a u krajnjoj liniji, od trenutka kada se usvoji novi budžet, jer, nažalost, u sadašnjem budžetu para za to nije bilo. Bilo je za sve i svašta, ali za to nije. Molim vas da, uz amandman na član 15, razmislite još o amandmanu na član 49. i da nas sutra obradujete s izjavom da ćete te amandmane da prihvatite. Na kraju, dozvolite još samo nekoliko rečenica generalno. Ponoviću ono što sam kazao u raspravi u načelu. Dobro je da donosimo zakon o Akademiji nauka. Dobro je da je u dobrom delu odredaba ostavljen prostor Akademiji nauka da sama odredi i reši razne detalje iz oblasti kako će ona sama da funkcioniše. Mislim da je to, generalno uzevši, dobro. Naravno, prihvatanjem amandmana koje ste već prihvatili i ovih koje biste još mogli da prihvatite, mislim da bismo, u krajnjoj instanci, mogli da dobijemo jedan razumljiv i pristojan zakon o SANU. Mislim da je bilo dovoljno. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Svoje obraćanje bih ovog puta nazvala povredom Poslovnika, a u stvari bih vas, predsedniče Skupštine, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, zamolila da pozovete majstore i obezbedite im merdevine da se ovaj sat koji ovde stoji popravi, a u skladu sa članom 27. Jer, iako je vreme relativna kategorija pa nam nekad prolazi sporo, kad nešto čekamo, a nekad, kad smo srećni, prolazi nam brzo, ono je ipak merljiva kategorija. Pošto je ovaj sat ovde neuporediv sa satovima koji su ažurirani na našim računarima i ručnim satovima koje nosimo, tvrdim da ovaj sat večeras ne radi tačno, a zbog želje da se pređe na sledeću tačku dnevnog reda, molila bih vas da taj sat bude usklađen sa uobičajenom merom vremena u državi Srbiji. Zahvaljujem.
Uz saglasnost sa vama da je vreme relativna kategorija, moram konstatovati da smo, u skladu s članom 85, produžili rad do završetka tačke i upravo privodimo kraju današnji rad. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova po tački dnevnog reda – Predlog zakona o oznakama geografskog porekla. Zahvaljujem na saradnji. Zahvaljujem, gospodine ministre, vama i zahvaljujem saradnicima Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, imam podatak da je u 10.00 časova 85 narodnih poslanika bilo prisutno. Da bismo utvrdili tačan broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Dala sam ponovo signal, molim vas, ubacite ponovo kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Mladen Grujić i dr Nikola Krpić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministara za nauku i tehnološki razvoj i dr Saše Dragina, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pozvala da sednici prisustvuju i: prof. dr Miloš Nedeljković i prof. dr Snežana Pajović, državni sekretari u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj, Nevenka Novaković, Radmila Skokić, Katarina Petrović i Nada Mijatović, savetnici u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj, Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu i Mirela Bošković, pomoćnik direktora Zavoda za intelektualnu svojinu. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OZNAKAMA GEOGRAFSKOG POREKLA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dušan Marić, Donka Banović, Nikola Lazić, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Vitomir Plužarević, Radiša Ilić, Dragan Stevanović, Milorad Krstin, Milan Avramović, Srboljub Živanović, Slađan Mijaljević, Milan Nikolić, Milan Škrbić, Tomislav Ljubenović, Vladan Jeremić, Dušanka Plećević, Nemanja Šarović, Nikola Savić, Zoran Šami, i amandman Odbora za nauku i tehnološki razvoj. Primili ste izveštaje Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić-Marković želi reč.