Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Devetnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 82 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima po 1. tački dnevnog reda, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje nadležnih odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Da li želi reč? (Da)
Vi ste Zakon o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije doneli 2018. godine i evo sada ga menjate. U vreme kada je taj zakon donošen, mi smo vam skrenuli pažnju da nam taj zakon ne treba, da nam ne treba još jedna agencija s obzirom da je ovaj zakon takođe uspostavio Vladinu agenciju, odnosno agenciju koju formira Vlada, koja se finansira iz budžeta i koja u suštini ni ta agencija ni ovaj zakon neće doneti ništa pozitivno za bilo koga u Republici Srbiji. Ovaj zakon se donosi kao i sadašnje njegove izmene da bi ste udovoljili vi zahtevima stranih investitora. Sve što donosite po nalogu stranaca i sve što donosite da bi ste udovoljili njima zapravo nije dobro za naš narod. Vi i kroz ovaj zakon i kroz buduće zakone o kojima ćemo danas govoriti i kojima se govorilo šaljete neverovatno lošu poruku ljudima u Srbiji, forsirajući to kako mi ćemo biti uskoro u situaciji da uvozimo, ne znam, bravare i ostale ljude sa završenim zanatima i na ime toga forsirate nekakvo dualno obrazovanje. Zapravo, neobrazovanje našeg naroda. To nije dobro. Ako je zaista tačno da ćemo uvoziti radnu snagu, onda je bolje da uvozimo bravare nego inženjere. Znate, ovi vaši zbog kojih donosite ovaj zakon, ovi razni stranci, oni će dovesti svoje inženjere, oni će projektovati, oni će raditi u tehnološkim procesima, a mi ćemo im obezbeđivati ljude sa završenim zanatima. Nemamo mi naravno ništa protiv ni ljudi koji završe zanate, koji dobro i pošteno rade svoj posao i koji od toga žive, ali forsirati u jednoj državi, u državi Srbiji sa toliko malim procentom visokoobrazovanih ljudi, forsirati stalno i kroz medije i kroz obraćanja predstavnika Vlade i skupštinske većine, forsirati to da mi treba ne znam šta da uradimo da bi smo imali što više nisko kvalifikovanih ili srednje kvalifikovanih ljudi je zaista veliki greh. Mi moramo da radimo na tome i vi ministre i cela Vlada, moramo da radimo na tome da se stvaraju uslovi, da se stvara, kako vi volite da kažete, ambijent da što više ljudi u Srbiji završava visoke škole, najviša akademska zvanja da se stiču, to treba da bude cilj vašeg ministarstva, gospodine Šarčeviću.
Zahvaljujem. Izvolite, ministre.
Ja ću samo da podsetim da smo prekjuče na tu temu govorili i da je u sklopu strategije nove koje se narednih meseci prikazuje javnosti upravo ovo o čemu govorimo i vi i ja. S jedne strane je potrebna radna snaga za sve procese, a sa druge strane govorimo o društvu i ekonomiji zasnovanoj na znanju. Međutim, ja zaista nisam kriv što sam zadesio situaciju da je samo 22% gimnazija imala prisutnih đaka u sistemu, a 78% sve drugo stručno obrazovanje. Kada govorimo o stručnom, to je tzv. „vet“ i „dualno“. To je jedan isti princip sa drugačijim izlazima, ali mi dimenzionišemo pola-pola na ovoj strategiji i da bi se moglo više upisati u gimnaziju, nećemo spuštati prag znanja nego pojačati rad osnovne škole. Zato je jako važno da se redefiniše rad u osnovnoj školi, obuče nastavnici, obuče direktori, da se utegne sistem i to se radi. To je stiglo do drugog i šestog i onda možemo, znači u većoj ponudi je gimnazija. Gimnazija je po svim strategijama, svih ozbiljnih zemalja koje se bave obrazovanjem, bazična prilika za studije. Ne kaže niko da neće iz ove druge kolone krenuti se, jer smo mi ostavili izlaze da svako može, ali je očekivano manji broj. Tako da je to nešto što se dugoročno mora da planira i sprovodi. Mi smo uspeli da podignemo već na 28 za tri godine koristeći neke manje alate i u prvoj fazi su to specijalizovani programi za nadarene učenike za razne oblasti. Ta lista nije iscrpljena. Pričali smo o zdravoj naciji, o sportskim gimnazijama, o tri nivoa matura i mnogo je bitnije da u celoj ovoj priči opet se vratimo na bazičnu reč, a to je kvalitet obrazovanja. Ne treba nama u procentima toliko i toliko mladih visokoobrazovanih, gde je pola toga nekvalitetno, a nažalost i to sam zatekao i javno to kažem. Znači, s jedne strane imate borbu da se to prevaziđe i da se ta priča poboljša. U tom smeru ide strategija.
Zahvaljujem. Izvolite, Vjerica Radeta.
Nije prvi put, ministre Šarčeviću, da se vi u dobroj meri složite sa onim što mi iz SRS govorimo. Jasno je da vi zastupate na izvestan način konzervativnu politiku, što je dobro. Vi ste čovek starog kova, završili ste visoke škole po nekom sistemu kada su se zaista, kada su iz tih škola izlazili stvarno stručnjaci, upravo ovo što vi govorite da sada nije. Samo jedan dobronameran savet. Ponavljate više puta. Vi ste nešto zatekli. Vi više nemate pravo na to. Vi ste osam godina na vlasti. Vi niste svo to vreme, ali vi ne vodite politiku Mladena Šarčevića, nego politiku Vlade Republike Srbije, koja je, nažalost, kada je u pitanju obrazovanje, u dobrom delu ili maksimalno kontinuitet onih vlada od 2000. godine, pa na dalje. Vi još puno pričate, puno zakona nam dajete, izmena zakona, itd, i moglo bi se reći da vi prilično radite u vašem ministarstvu, ali vi još uvek niste zagrebali ozbiljno u neku reformu. Ove mrvice, na ovaj ili onaj način, to nije ozbiljna reforma. Prvo, ako hoćete da se vratimo na ozbiljan nivo stručnjaka koji završavaju visoke škole, fakultete, vi prvo morate da raščistite sa bolonjskim sistemom studiranja. Trebalo je godina da se taj sistem uvede u naš obrazovni sistem, treba svakako izvestan broj godina i da iz toga izađe, ali verujte, dok se iz toga ne izađe teško da ćemo mi dobijati stručnjake. Da ne govorim o onome što je više toliko postalo, znate, vi na ulici, na pijaci, u prodavnici, ljudi otvoreno pričaju o tome ko je kupio diplomu, koga znaju iz svog komšiluka koji je na nekoj visokoj funkciji, a kupio je diplomu, itd. Dakle, sistematski mora da se priđe rešavanju ovih problema. Ne morate preterano da žurite, pa da menjate po dva člana zakona. Uradite jedan predlog sistematski. Evo, ja vam predlažem, neka to bude sistem najbliži onome kako ste se vi obrazovali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, sa nekim stvarima, naravno, možemo da se složimo, sa nekima da se ne složimo, ali je činjenica da su u Srbiji stvari bitno drugačije nego 2012. godine. Srbija u svakom pogledu danas izgleda potpuno drugačije nego pre osam godina i to je činjenica, kad pogledate od našeg osnovnog, gimnazijskog obrazovanja, srednjeg obrazovanja, fakulteta, itd, pa je činjenica, tu činjenicu potvrđuje i to da danas u Srbiju dolaze ozbiljne strane kompanije, pa je činjenica i ta su naši ljudi danas mnogo bolje plaćeni nego 2012. godine, kada je plata bila negde oko 300 evra, realno i manje, kada govorimo o onom nivou srednje obrazovanih radnika. Činjenica je i ta da danas u Srbiji imate problem sa tim da nam određeni zanati nestaju zato što nisu bili u prošlosti dobro plaćeni, a danas se traže, upravo imamo tu manjak, kad kažemo kada je radna snaga u pitanju, nekih zanata, recimo varioca, imamo i mnoge druge naravno koji nam hvale. Potrebno je podsticati ljude da se u tom pravcu i obrazuju i da uče. Naravno, to ne znači da je ova vlast protiv visokog obrazovanja mladih ljudi, daleko bilo. Mi želimo da što više bude u Srbiji mladih ljudi koji imaju dobro i kvalitetno obrazovanje, ali dobro i kvalitetno obrazovanje ne znači samo fakultetsko obrazovanje, već znanje koje vam donosi benefit, taj benefit znači da morate da izdržavate svoje porodice. Taj benefit znači da ne morate svoju sreću da tražite preko granica Srbije. Taj benefit znači da imate dovoljno pristojnu platu, da možete da izdržavate svoju porodicu, da možete da školujete svoju decu, da možete da kupite stan, da možete da kupite automobil, da možete da vratite kredit, a ne da štrajkujete, jer ste u kreditu jer nemate dovoljno veliku platu, zato što ste možda, kada ste trebali da birate zanimanje, promašili zanimanje, pa niste ono što je na tržištu plaćeno izabrali, već ste krenuli u nekom drugom pravcu. Mislim da ova Vlada danas dobro radi, da je dualno obrazovanje dobra stvar, jer se često govorilo da našim mladim ljudima fali praksa, da im fali, da kažem, ono stručno praktično znanje, da nije dovoljno ono što teoretski naučite u školi tokom svog obrazovanja, pa steknete samo dobru ocenu, već da znate i u praksi nešto da uradite, tj. da primenite ono što ste u svojoj školi učili. Tako da sa te strane ne možemo da prihvatimo kritiku koja se upućuje ovoj Vladi i SNS i vama kao ministru. Naravno, Srbija nije zemlja ni jeftine radne snage. Upravo idemo ka tome zbog toga što podstičemo mlade da se obrazuju. Imate firme danas u Srbiji u kojima mladi određenih struka imaju plate 1.000 i 1.500 evra. Imate i zanate gde može da se zaradi od 1.000 evra pa na više. Znači, ne stoji kritika. Ova Vlada i ovo Ministarstvo rade dobro, rade odgovorno. To se i pokazuje i vidi kroz rezultate. Imali smo i taj problem da je veliki broj mladih ljudi u Srbiji bio nezaposlen. Imali smo taj problem kako zaposliti mlade ljude. Danas je taj problem manji. Danas imate prvi put možda u prethodnih 30 ili 35 godina ispod 10% nezaposlenosti u Srbiji. Imate platu 500 evra u proseku. Ta plata će, plan je do 2025. godine biti daleko veća nego što je danas, biti možda i 900 evra i siguran sam da će biti. Znači, to je nešto što na održiv način mladim ljudima garantuje da u Srbiji mogu sa dve takve plate sutra da kupe stan, da kupe automobil, da mogu da školuju svoju decu, da mogu da ih upišu u školu stranih jezika, da mogu da se bave sportom, da žive pristojan život u Srbiji. U tom smislu puna podrška i planu predsednika Republike Aleksandra Vučića, Vladi Republike Srbije i vama kao ministru. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Moram da kažem da ništa od ovoga što je kolega malopre govorio nije ni blizu istine. Koliko se to u Srbiji danas bolje živi, kako reče kolega,mogu da se kupuju stanovi, automobili, da se putuje itd. Pa, to je prosto neverovatno. Ljudi, u Srbiji je blizu milion ljudi na ivici egzistencije i to nešto što, sad niko ko mene sluša neće reći – bravo, tako je, zato što ljudi znaju da tako žive. Pričate o nekim velikim platama, o najnižoj plati od 30.022 dinara, uz najnižu potrošačku korpu od 37.000 dinara. Mi vam tri meseca pričamo o tome, još nam niko nije odgovorio gde taj čovek koji radi za taj minimalac, gde on da namakne još tih sedam hiljada dinara da bi zadovoljio potrebe bar najminimalnije potrošačke korpe. Mi nemamo platne razrede. Kolega možda ne zna, ali evo, da mu kažem, da imate mastere pravnike, ekonomiste, sa redovno završenim fakultetima državnim, sa master ispitima, koji u državnim organima rade za platu od manje ili oko 60.000 dinara. I takav mlad čovek, vi mislite, može da kupi stan, može da kupi auto itd. Ne može da uradi ništa. Ništa ne može da uradi sa takvom platom. Plate kod ovih vaših privatnika, stranih investitora, zbog kojih donosite ovaj zakon, kakve su tamo plate? Vi ćete sad da pričate o onom jednom koji je rekao da će biti plate oko hiljadu evra. Ima i takvih, ali većina onih koji dolaze u Srbiju, kod njih rade ljudi za taj minimalac od 30.022 dinara, a vi taj minimalac ne smete da povećate upravo zbog tih vaših stranih investitora, koji zapravo vode u tom smislu našu ekonomsku politiku.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala. Ne znam na osnovu čega je bila prethodna replika, jer ja nisam pomenuo dotičnu koleginicu, ali evo, dobro, da ispravimo. Minimalac u Srbiji, i to opet svi znaju, i stalno se kao mantra ponavlja – sirotinja, teško se živi, beda, ma užas jedan, u Srbiji se sve raspade. Evo, gledali smo prethodnih dana, od čega po jedan čovek u svakom automobilu? Evo, samo kao Beograd da damo kao primer, možda vama neće biti reprezentativan dovoljno, pa ćete reći – a, ostatak Srbije, ali putujem po ostatku Srbije, pa vidim da to nije tako. Po jedan čovek u svakom automobilu. Svake godine u Beogradu 30.000 novih automobila. Pa, jel to zato što je standard sve niži ili standard raste? Kada govorimo o prosečnoj starosti vozila, pa mlađi su automobili danas nego što su bili pre 10, 15 ili 20 godina. Minimalac u Srbiji, minimalac je bio jeziv kad smo mi došli na vlast i kad je predsednik Srbije Aleksandar Vučić, tada premijer, preuzeo tu važnu i tešku ulogu da menja stvari u Srbiji, bio 17.000, 18.000 dinara. Danas je minimalac preko 30.000 dinara. Da li je 30.000 dinara dovoljno? Pa sasvim sigurno da nije dovoljno da neko može pristojno da živi, ali može daleko pristojnije nego kada imate 17.000 dinara. Možemo da govorimo o onima koji na posao ne dolaze preko godina, a primaju 117.000 dinara. Da li je to pristojno? Hajde da kažemo i nešto o toj plati. Ljudi, prosečna plata u Srbiji je bila realno 200, 250 do 300 evra 2012. godine. Ljudi su u buticima radili za 18.000 dinara. Za 18.000 dinara su devojke radile u buticima i jedva su preživljavali. Danas je ta prosečna plata u Srbiji preko 500 evra, 510, 520 evra. Plata ne zavisi od toga u privatnom sektoru kako će Vlada da odluči, da li će predsednik države reći tu mora plata da ti bude 1.000 evra. Ne, to zavisi od tržišta, zavisi od obrazovnog profila osobe koja se zapošljava, zavisi od onoga što tržište traži. Ako imate viši stepen obrazovanja, primenljivo znanje, znanje koje se traži na tržištu, vaša plata će da bude veća. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Filipoviću.) U tom smislu i ovo ministarstvo i predsednik Republike podstiču mlade ljude, završavam, da se spremaju za život tako što će učiti ona znanja i sticati znanja koja će na tržištu donositi veće plate, bolji život i veći standard. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ova diskusija mi liči na ono sad kao da neko kaže lakše hoda čovek koji ima obe noge nego onaj kojem je jedna amputirana. I taj sa amputiranom uz pomoć štaka hoda, ali naravno lakše hoda onaj koji ima dve noge. Tako i ovo, kaže da li se lakše živi sa 30.000 ili sa 17.000. Naravno sa 30.000, ali je pitanje tu raznih parametara. Znate, apsurdno zvuči, ali mnogi od nas ovde su živeli, radili u vreme najveće inflacije u Srbiji, pa su ljudi, kažu, živeli bolje sa tih pet maraka, nego posle toga sa nekom ozbiljnijom platom. Dakle, nije samo to kriterijum. I za osam godina povećati samo toliko taj minimalac je nedopustivo i naravno da nije tačno 500 evra ta prosečna plata. Mi vam stalno govorimo, kažu stručnjaci ekonomisti, tražite od Siniše Malog da nam da podatke koje mi tražimo, a ne one koji oni statistički izbacuju, pa ćemo mi da kažemo javnosti i detaljno da objasnimo kolika je zaista prosečna plata u Srbiji. Kaže jedan kolega, to je sad najnovija vaša mantra, znamo i od koga je potekla sa jedne konferencije, kaže – kad prođem Beogradom, vidim u najvećem broju automobila vozi se jedan čovek, pa nije vam to baš neko merilo. Znate, Beograd je veliki grad, metropola i ne može biti taj veliki broj automobila, koji se vidi na ulici u Beogradu, ne može biti merilo života, ni u Beogradu, a kamoli van Beograda. Evo, svakako nisam u tom proseku ljudi, kao ni svi vi, koji teško žive od svoje plate, jutros sam došla taksijem ovde i taksista kaže – išao bi da živi u Mladenovac gde ima kuću super opremljenu, kupljenu, da bi mogao deci da ostavi stan u Zemunu, kaže – ne mogu, zato što mi prvo do moje kuće sokak nije asfaltiran, drugo, zimi po mesec dana najmanje nemam struju, leti po tri meseca nemam vodu. Eto, to vam je život u Srbiji, u Beogradu, u Mladenovcu, u selu pored Mladenovca.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Ne vredi ponavljati i računati na razum uvek, ali ja se nadam da ćemo pokušati iz trećeg puta da ubedimo one koji ne veruju da nam poveruju, iako svojim očima ne žele da veruju. Inflacija u Srbiji od 2012. godine do danas je stabilna. Rast cena predvidiv i nije uopšte toliki koliki bi možda neko hteo da prikaže da jeste, što znači da kad pogledate rast cena, rast minimalca, rast prosečne plate, vidite da se u Srbiji daleko bolje živi nego 2012. godine, a opet kažem u Srbiji se, ljudi, ne živi onako kako se živi u najrazvijenim zemljama Evrope i sveta zato što smo mi deceniju ili deceniju i po samo propadali. Mi smo imali negativni rast, zahvaljujući žutom, propalom preduzeću, od minus 3,5%, danas imamo u poslednjem kvartalu prošle godine 6%. Da li je to dovoljno? Pa, kad propadate 10, 20 godina nije dovoljno, ali je sasvim sigurno mnogo bolje. Kad govorimo o još jednom od parametara koji govori o standardu života, to je kurs. Kurs evra, kurs dinara u Srbiji, takođe, nije se menjao suštinski prethodnih, rekao bih, osam godina. Kakav je bio 2012. godine, takav je sličan i danas. Znači, to su sve činjenice ekonomske koje govore o tome kakva su kretanja u Srbiji i koja govori i o kretanju, naravno, vidimo, prosečne plate i ne može niko da mi objasni da se isto živi pri kursu od 117 dinara tada i danas u jednocifrenoj inflaciji danas, a tada bila dvocifrena, prilikom povećanja radnih mesta za preko negde oko 250.000 u proteklih osam godina, kad govorimo da se otvorilo novih 200 fabrika i da mi neko kaže da se danas živi isto kao i tada. Živi se daleko bolje i u Srbiji će do 2025. godine, zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću, njegovoj odgovornoj politici, i Vladi Republike Srbije u Srbiji će da se živi mnogo bolje nego što se živi danas. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Kaže kolega da je govorim da ne vredi računati na razum. Neću ovo tretirati kao uvredu, jer o mom i njegovom razumu možda može kolega Rančić nešto da kaže, ali zaista to nije argument za ovu raspravu. Argument da se kurs nije menjao, takođe, za nekoga ko je stvarno završio ekonomski fakultet, nije dobar argument i nije dobro da se kurs apsolutno ne menja toliko dugo. Da, da, kolega Arsiću, nemojte da se nervirate i nemojte tako da reagujete, jer je to tačno. Mi smo razgovarali, kada se pripremamo za ove rasprave, onda tražimo mišljenje ozbiljnih ekonomista koji, za razliku od kolege Filipovića, tačno znaju koji su fakultet završili i gde su fakultet završili. To je početak ove rasprave i naše želje da se u Srbiji, kada je u pitanju obrazovanje, vratimo na jedan ozbiljan nivo obrazovanja, da svako ko ima diplomu može slobodno i bez stida da kaže – ja sam završio taj i taj fakultet, tada i tada. Kolega Filipović, to još nikada nije rekao. Pričala sam ovde. On, ko god ga na „Tviteru“ pita – koji si ti, Srbo, fakultet završio, blokira čoveka, jer nema odgovor na pitanje. Zato nije dobro da on govori o nekim ekonomskim parametrima, jer moguće da tu negde gde je dobio diplomu toga nije bilo. Bojim se da će slično biti i sada sa kolegom koji mi se javlja za repliku. Ne možete narod da ubedite. Recimo, mi fini, dobri, sve vam verujemo, hajde izađite vi, vas nema u narodu. Izađite, pa pričajte sa ljudima. Ljudi kad čuju – prosečna plata 500 evra, ljudi čupaju kosu, kažu – ko to ima 500 evra? Nemojte po javnim preduzećima, po agencijama, po Jorgovanki itd. da merite prosečnu zaradu. Hajde jednom uradite ono što obećavate od kada ste postali, od kada su vas demokrate napravile počeli ste da pričate o platnim razredima. Uradite to jednom, pa da onda stvarno vidimo kakve su i kolike plate.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima Veroljub Arsić, po amandmanu. Izvolite.
Replika na spominjanje. (Predsedavajući: Izvolite.) Poštovane kolege, prvo, kada govorite o kursu dinara pokazuje samo jedno, ako je predvidiv i stabilan, a ne fiksiran, a to je da država ne štampa novac, da se na zadužuje kroz primarnu emisiju i da je država izvršila nadzor nad finansijskim sektorom u Republici Srbiji. Druga stvar, stalno vezujemo prosečnu potrošačku korpu za prosečno domaćinstvo sa minimalnom zaradom. Nađite mi prosečnu porodicu u Republici Srbiji u kojoj samo jedan radi za minimalnu zaradu. Vidite mi sada kako to izgleda kada se menjaju teze. Hoćemo li da se bavimo pojedinačnim slučajevima kada donosimo zakone ili će zakoni da budu nešto što reguliše celu situaciju u težini jednog opšteg akta? Druga stvar, kada napadamo teoriju ili tezu da li je prosečna zarada 500 evra, 510, postavljam samo jedno drugo pitanje – odakle veće penzije kada se smanjuju dotacije iz budžeta Republike Srbije u penzioni fond? Te penzije koje se povećavaju pune se od većih zarada. Druga stvar, svaki zaposleni na osnovu svoje zarade uplaćuje i doprinose za zdravstveno osiguranje. Kako to da se poboljšava kvalitet zdravstvene zaštite u Republici Srbiji? Prave se klinički centri, kupuje se nova oprema i sada neko hoće da kaže da su to izmišljeni parametri i da se to ne vidi i da to ne postoji, pa ne bojimo se mi da izađemo pred građane, pa to ćemo samo za par meseci. Za par meseci građani Republike Srbije oceniće rad SNS i Aleksandra Vučića. Za samo par meseci. Mi se ne plašimo, a oni koji se plaše iznose ovakve netačne podatke i pokušavaju jedan mali broj naivnih da prevare kako bi oni bolje vodili Republiku Srbiju.
Hvala kolega Arsiću. Prava na repliku ima Vjerica Radeta. Gospođo Radeta, izvolite.
Ne znam što se Arsić ljuti. Zaista nema razloga. Raspravljamo. Kaže - za nekoliko meseci narod će oceniti rad Aleksandra Vučića. Ja sam malopre pitala - ko od vas narodnih poslanika iz vlasti može da stane pred narod i da kaže – ja sam uradio to i to, prepoznajte me, ja sam onaj što čitam, ja sam onaj što nikada nisam nešto iz svoje glave rekao, nego pročitao ono što mi napisali itd? Imate li vi među vama još nekoga osim Vučića ko će izaći pred narod i objasniti čime ste vi to doprineli da narod, kako kažete, neuporedivo bolji živi? Za nijansu se bolje živi i to nikada nismo sporili, ali da se drastično bolje živi. Kaže kolega Arsić da mu kažemo samo jednu porodicu, tako je rekao, u kojoj samo jedan član radi za minimalnu zaradu. Hoćete li da nabrajam porodice gde ni jedan ne radi? Kako vi rešavate socijalne probleme? Kako je moguće da se u ovoj državi blagostanja desilo ovo što smo nedavno videli u medijima da samohrana majka iz Čačka sa troje dece nema prebijenog dinara, da se snalaze, da preživljavaju bukvalno da ne umru od gladi? I komšiluk je to prijavio, dao u medije. Odmah se tamo našao ministar Đorđević. Odmah ste nosili poklone. Verovatno ćete da date i neki posao i neku platu itd. Ne rešavaju se tako problemi. Vi sistemski ne rešavate probleme. Pustite kliničke centre i pustite koridore i pustite te velike investicije o kojima mi, gospodine Arsiću, smeškate se, nikada nismo rekli ništa loše. Jel smo govorili o kriminalu u okviru realizacije tih nekih velikih projekata? Kada ste to od srpskih radikala čuli da to nije dobro. Mi vam kažemo dobro, infrastruktura je prilično završena, hajmo sada da se vratimo da počnemo da rešavamo socijalnu kartu naroda, da podižemo standard i da više date taj minimalac u visini najniže potrošačke korpe. Pustite to. Nemojte da vam nabrajam, neću da vređam ljude, da im sada nabrajam imena svih onih koji nigde niko ne radi i gde radi samo jedno za taj minimalac od 30.000 dinara. Volela bih da vidim bilo koga od nas ko bi se snašao da sa dvoje dece živi sa 30.022 dinara.
Hvala gospođo Radeta. Pravo na repliku Veroljub Arsić.
Nemojte da izvrćete moje reči i da mi stavljate u usta ono što nisam rekao. Rekao sam sledeće – nađite mi prosečnu porodicu u Republici Srbiji gde samo jedan radi za minimalac i da je to jedini prihod koji ta porodica ima. Slažem se da ima pojedinačnih slučajeva. Možda ih ima više nego što bi trebalo, ali se i taj problem rešava. Druga stvar, kada pričate o infrastrukturi itd. ne možete vi ni jednog investitora ni domaćeg, ni čoveka koji je rođen u tom mestu, neće da investira ako nema saobraćajnu infrastrukturu, neće, ne može. Nije konkurentan na tržištu. Kada pričate o tim stranim zlim investitorima, moram da vam kažem da svuda gde god su se pojavili da je prosek zarada u toj opštini drastično skočio i nisu samo oni koji su otvarali nova radna mesta, nego se i kroz povećanje potrošnje, usluga i svega onoga drugoga što nije vezano za njihovu osnovnu delatnost povećavao i broj zaposlenih i zarade u tom kraju ili regionu. Isto tako jako dobro znate da je 2012. godine Srbija bila razorena, maltene više nego što je bila razorena za vreme Drugog Svetskog rata, pa očekujete čudotvorno nešto da se preko noći reše svi problemi svih građana. To je nemoguće. Ovaj zakon koji danas donosimo, a donosimo baš zato da naša deca budu konkurentnija na tržištu rada nađu bolji posao i primaju veće plate. To su procesi, a ko to ne može da shvati živeće u prošlosti, jer će da se bavi samo prošlošću. Ovde je reč o tome da Srbija poboljša svoj ambijent, da narod bolje živi, ne onako kako bi smo želeli, ali neuporedivo bolje nego što je to bilo pre sedam ili osam godina, neuporedivo bolje pre nego što su bile započete mere fiskalne konsolidacije, neuporedivo bolje nego za vreme vlasti Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Miroslava Miškovića i ostalih tajkuna.
Hvala gospodine Arsiću. Reč ima Vjerica Radeta. Pravo na repliku. Izvolite.
Kaže kolega da ja ne razumem. Ja ovako glupa razumem kad mi ljudi kažu da teško žive, razumem kad mi ljudi kažu da su zgroženi kada čuju u vestima da je prosečna plata 500 evra jer oni 500 evra ne vide za nekoliko meseci. Opet kolega počinje da skreće temu na to da neće ni jedan investitor doći ako nema saobraćajne infrastrukture, kao da smo mi nekada rekli „a“ protiv saobraćajne infrastrukture. Nikada niko od nas. Naprotiv. Sve ovo što realizujete to je politika i stavovi SRS. To je program SRS i hvala Bogu. Gde god ste prihvatili da realizujete program SRS uradili ste dobro, ali ste loše uradili što ste nastavili kontinuitet sa tom DS. Kada su vas stvarali tada ste obećavali da će biti sve mnogo drugačije, pa u onim ključnim stvarima i unutrašnjoj i u spoljašnjoj politici vi ste bukvalni nastavljač te pogubne politike DS. To je činjenica. Onda kaže kolega da ja ne razumem, valjda ja glupa ne razumem, da ne može preko noći nešto da se promeni i šta mi to očekujemo da vi možete tako brzo da promenite. Prvo, biti vlast osam godina to nije brzo. To je toliko vremena da je sve moglo tumbe da se promeni da ste hteli, ali niste hteli. Znate li šta mi očekujemo? Mi očekujemo ono što je 2012. godine Aleksandar Vučić u kampanji rekao – kada mi dođemo na vlast ako za šest meseci svako u Srbiji ne oseti da živi bolje, mi ćemo se svi povući iz vlasti. Tih šest meseci Srbija čeka osam godina. Eto to očekujemo, da ne kažemo sva druga lažna obećanja od kancelarije za brze odgovore, od fabrike čipova, od „Mercedesa“ u „Ikarbusu“ itd. O tome bismo mogli koliko god hoćemo, a ovaj zakon o kome danas govorimo, o kojem sada govorimo je samo da biste udovoljili stranim investitorima. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Veroljub Arsić ima reč. Izvolite.
Jako zanimljiva diskusija. Neću ja o tome da pričam. Valjda građani znaju kakva je država bila 2012. godine, a kakva je danas. Znaju i za poplave 2014. godine. Znaju kako smo rešili, znaju da ni jedno domaćinstvo nije provelo tu zimu u šatorima ili barakama, nego su bili devedeset i nešto posto vraćeni u svoje objekte, a jedan mali procenat je bio u privrednom smeštaju do proleća i svi ti problemi su rešeni, a sve je to morala da plati Republika Srbija, niko drugi. Izgubili smo zbog tih poplava jedno dragoceno vreme, ali i pored toga imamo rezultate sa kojima smemo da izađemo pred građane. Raščistićemo to za samo nekoliko meseci, sve dileme koje imamo, a to je da oni građani koji smatraju da žive bolje od kada Aleksandar Vučić i SNS vode državu, očekujem da podrže Aleksandra Vučića i SNS. Oni koji misle da je isto ili da je lošije, neka podrže opoziciju. To je sud. Tu se daje ocena i nama i vama i svima koji učestvuju u političkom životu Republike Srbije. Ovi koji su kukavice, oni ne smeju da izađu na izbore. Probaće pod raznim grupama građana, studentskim pokretima, itd. Zato što znaju koliko ih narod voli i kakvo mišljenje ima dok su vršili vlast i kako su radili za tajkune, kao što je Dragan Đilas, kao što je Miroslav Mišković, kao što je Šolak i kompanija. Isto tako, očekujem da građani Srbije ocene na najverodostojniji način rezultate SNS i Aleksandra Vučića.
Hvala, kolega Arsiću. Vjerica Radeta, izvolite.
Pošto ste sve te kriminalce iz bivše vlasti strpali u zatvor, ili niste možda, ja imam samo jedan konkretan predlog. Kolega Arsiću, hajde sutra, danas, za pet dana, kad god hoćete, vi i ja da prošetamo kroz Požarevac i da vidimo, da nam se obraćaju građani, kako god hoće, da ih sve obiđemo, pa da vidimo reakcije. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Sada po amandmanu ima reč Mihailo Jokić.
Ja sam hteo da kažem nešto vezano za ovaj problem, za ovaj amandman. Tu je istaknut problem da je potrebno da Srbija ima što više ljudi koji imaju fakultetsko obrazovanje. Mislim da upravo ova vlast, ovo ministarstvo, radi na tome. Kao dokaz jeste član 7, kojim menjamo član 36a. i stvaramo uslove da oni koji završe trogodišnju srednju stručnu školu mogu da završe i fakultet. To je velika stvar. Do sada je to bilo blokirano. Ja smatram da su oni ljudi… (Buka u sali.) Predsedavajući, mogu li da nastavim? Jer, najbolji su kadrovi oni koji posle srednje stručne škole, a to su elitni, završe fakultete. E, na tome treba raditi. Znači, ove izmene su doprinos da broj ljudi koji imaju fakultetsko obrazovanje, da njih u budućem vremenu bude što više. Hvala.
Hvala dr Jokiću. Sada reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u pravu ste gospodine ministre kad kažete da je vaspitno-obrazovni proces kontinuirani i planski. To svi znaju koji su slušali pedagogiju, osnove, istoriju pedagogije i pedagoških ideja. Ono što je vrlo bitno, ja se izvinjavam, daću nekoliko podatka. Još daleke 1882. godine, kad je uvedeno obavezno osnovno obrazovanje, Stojan Novaković kad ga je uveo, nije odmah doneo nastavni plan i program. Dakle, ovo radi istine i onih koji prate vaspitno-obrazovni proces. Zakon je donesen o obaveznoj osnovnoj školi 1882. godine, ali nastavni plan i program je donesen tek 1884. godine i on se menjao, 89, 91. Dakle, nastavni planovi i programi se stalno menjaju i reforma je stalni proces. Zašto? Vi koji ste slušali didaktiku, vrlo dobro znate da princip aktualizacije nastavnog procesa u pogledu nastavnih planova i programa je princip broj jedan. Šta to znači sada? Znači upravo digitalizacija, jeste ta koju ubacujemo u sve nastavne planove i programe. Pitaćete me šta to ima veze sa istorijom? I te kako. Na mom fakultetu, 20 godina se sluša osnove informatike. Ali na drugim, ja to ne znam. Zašto? Pa, kad mi dođe u Narodnu biblioteku istoričar ili bilo koji iz društvenih nauka da može da naruči literaturu na kompjuteru, na primer. Da ne pričam o drugim stvarima. E, sad, da vidite, što se tiče plata. Ministar to vrlo dobro zna, jer ima prilično dobro iskustvo u vaspitno-obrazovnim ustanovama. Gospodo narodni poslanici, još daleke 1974. godine, to je prvo moje radno zaposlenje, borili smo se tada da u prosveti imamo platu takvu kakav je bio u to vreme proces Republike. Onda smo se borili 1984. godine u prosveti da tada imamo prosek republički. Godine 2000. neću da govorim. Ali, gospodo, danas imamo taj prosek. I to je, ministre, uspeh u tom delu. Da li može bolje? Može i biće. Što se tiče materijalne osnove rada, a vi znate koji radite u školi i na fakultetima šta to znači, a znači poboljšanje uslova u kojima vaspitno-obrazovne ustanove rade, a to znači škole i fakulteti. Ja pitam prosvetne radnike - da li je tačno da je zadnjih sedam godina u tom delu više sagrađeno ili dograđeno ili opravljeno vaspitno-obrazovnih ustanova nego pre 20 godina? Izađite, gospodo, sa podacima pa recite da li je u prosveti, u zdravstvu, itd. Zakon treba stalno, ovo što ste rekli, da se menja, pod udarom novih spoznaja, jer bi ostali u srednjem veku. I tačno dajemo šanse jednako svima. Najbolji će biti stručnjak onaj koji završi dualno obrazovanje. Zašto? Jer ima šansu da bude genijalni stručnjak sa završenim fakultetom, da zna teoriju i praksu. Izvinite što ću citirati Lenjina, koji je rekao - nema teorije bez prakse ni prakse bez teorije. Još je pre njega osnivač didaktike Komenski, jedan od najvećih pedagoga, itd. Da ne govorim, kad već neki spominju, period od 1990. do 2000. godine. Šta smo mi, gospodine ministre, do 2000. godine uradili? Uništili vaspitanje i obrazovanje. Pokojni Gašo Knežević, izvinjavam se što spominjem, je uništio vaspitno-obrazovni sistem. Skroz ga je uništio. Sve bivše tekovine od hiljadu godina bacio je pod noge i uveo haos u vaspitno-obrazovni sistem. Trebalo ga je zaokružiti i mi ga, ministre, danas imamo. Zahvaljujući vama smo ga zaokružili. Nismo znali koliki je broj prosvetnih radnika u osnovnoj i srednjoj školi. Danas to sve znamo. Materijalnu osnovu. Pa i plate idu. Ali, bogami, vodimo računa i o nadarenima. I treba da vodimo. Ali, vodimo računa i o onim sa dopunskom nastavom. Dakle, u celini, i sad ovo što ste vi rekli, pitanje je koliko hoće neko sa dobrim namerama da vam to prizna. Radite sada pravu stvar - na kvalitetu, jer nam je kvalitet pao, zahvaljujući 2000. godini i haosu, jer su hteli odmah uništiti sve što je hiljadu godina postojalo, još iz srednjeg veka, učenje kroz manastire. Sve je bačeno kroz noge. Došao odjednom, ništa, haos. Sistem je uspostavljen, šansa data svima jednaka i mislim da idemo u pravom smeru. Drago mi je da ste vi jedan od ljudi koji je tada, te 2000. godine, mi to vrlo dobro znamo, išao da sam realizuje neke stvari. Ono što mnogi danas ne mogu da pojme, ne mislim ovde na poslanike, mislim na radnike u vaspitanju i obrazovanju, samo da vam kažem da je i moja malenkost 1984. godine imala jedan srednjoškolski centar koji je bio najveći u bivšoj Jugoslaviji. Još tada smo imali jedan od modela, ovo ste odlično rekli, gde smo imali tvornicu u školi, pa smo proizvodili auspuhe za automobile i prodavali ovde u Beogradu, ali to je jedan model. Vi ste lepo objasnili, dualno obrazovanje je jedan od modela i to je suština. Dakle, reforma se preko noći ne sprovodi. Pokušao je pokojni Gašo Knežević i uništio vaspitno-obrazovni proces. To je kontinuirani proces. Nastavni planovi i programi se stalno dorađuju. Kakav je položaj vaspitno-obrazovnih radnika unutra. Jako težak. Odmah da kažem, to je rudarski posao, ako ga vole, a većina voli, većina prosvetnih radnika voli. Da li su oni krivi nečemu? Pojedinci da, 90% je časnih i čestitih prosvetnih radnika, ali društvo treba da stvori uslove, ovo što sad radi, jer smo izgubili uslove, išli smo u haos, dakle, u tom delu. Zalažem se za ovaj kvalitet, što ste rekli u uvodnom delu, to je prava stvar, jer smo sistem zaokružili i ne možemo nastavne planove i programe, kao 2000. godine, preko noći. Pa, ljudi, smeju nam se pedagozi koji su učili istoriju školstva i pedagoških ideja. Svi nastavnici to znaju, da to ne ide preko noći. Treba i njih obučiti i nas za neke stvari. Nastavnik sam se usavršava dva časa dnevno, ne samo on, pazite, nego i čuvar. Svaki čuvar mora dva sata na svom radnom mestu da se usavršava, mora kompjuterom da radi da zna, mora savremene stvari. Da se ubacuje bez toga, pa ajte, molim vas. Mi smo izbacili vaspitanje, vratili ste ga sad i sad ga dorađujemo. Polako, lagano, to je proces, jer moramo vaspitati roditelje. Nek se roditelji ne ljute, jedan deo devedesete godine bili su naši đaci. Da li je tačno? Tačno je. Od devedesete do 2000. godine, do 2012. godine je uništen vaspitni sistem, vaspitanje i obrazovanje, i oni su danas roditelji. Izbačeno je vaspitanje. Moramo i sa njima mnogo da radimo, da ih obučavamo, roditelje. To je stvar direktora škola, razrednih starešina i to nije lako. Zato se zalažemo za kvalitet u vaspitanju, ono što ste rekli, u obrazovanju, ne mogu svi biti direktori škole. Izvinite, ne mogu ni pedagozi. Ja polažem, kao, evo, iskusni pedagoški radnik, mnogo na pedagozima, ne na psiholozima. Jedan psiholog po meni treba na 1.000 đaka. Nisu svi psihički slučajevi, kao što su 2000. godine proglasili. A, znate zbog čega? Jer je predsednik države bio psiholog. Svaka škola mora da ima psihologa, jer psiholozi se specijalnim slučajevima bave, a pedagozi se bave pravim stvarima kod učenika. Dakle, vaspitno–obrazovni proces je pedagoški proces. Mi moramo, sad ovo što radite, ministre, pedagogizirati školu, roditeljski dom i društvo u celini i uvesti ono što se naš predsednik zalaže, izvinite, ali citiraću njega – pedagogiju mira. Pedagogija mira na Balkanu treba i mora ući u vaspitno – obrazovni sistem. E, to je suština i to smo imali. Dalje, nastavne sadržaje, juče smo govorili oko odnosa prema državi, prema nacionalnoj kulturi. Dabome da se to radi pomalo i hvala vam, gospodine ministre, što ste jedinicu jednu osnovali za formiranje ovih nastavnih predmeta, ali to smo isterali iz škole 15, 20 godina, a sad vraćamo polako, kontinuirano. Ja znam da se Marš na Drinu ne sluša više u četvrtom razredu, nije se slušao od osnovne škole i baš su našli tu da izbace slušanje muzike, ali vraćamo pomalo. Ne ide to preko noći, tu su i otpori, znate. Ima onih snaga koje rade i uče. Neko je to dobro rekao – koje rade na suprotnom pravcu. Ali, naše je da ukazujemo, kao što ukazujete, i pomalo, kontinuirano da radimo. Ne možemo sve nastavne planove i programe od prvog do osmog razreda za jednu noć, za jednu godinu, za dve. Ej, ljudi, to znaju nastavnici koji rade u osnovnoj školi, profesori. Pogotovo visoko obrazovanje. Ali, većina nastavnika hoće to i ona radi, ovo ste dobro ministre juče rekli, akademska zajednica prihvatila je i učestvuje, što jedan deo ne. Pa, neće sigurno Trebješanin prihvatiti, jer se obogatio za vreme dok je radio nastavne planove. Nemojte me za jezik povlačiti još jedan deo da imenujem ovde. E, to je prošlo vreme. Ima onih koji vole svoj posao, koji će, čak, i bez para da rade. Nije sve u novcu. Ako idemo u prosvetu i gledamo da je sve u novcu, hej, gospodo, zalutali smo. Ali, te nastavnike treba poštovati i vraćamo im dostojanstvo, ono koje su nekada imali i ići će pomalo. Mi imamo obaveze, obaveze učenika i nastavnika, znate. Mi smo dali prava, ali smo negde i obaveze. Nemamo pravo pre nego što izvršimo svoju obavezu i mi kao narodni poslanici. E, to je suština i u vaspitno – obrazovnom procesu i u preduzetništvu gde radimo. Najpre uradimo svoj posao i onda dobijamo prava iz rada, a ne obrnuto. Moje pravo, kaže. Čekaj, a obaveze? To je suština. A, ovu zamenu teza, vi znate ko nam je ubacio i pomalo to teramo iz vaspitno – obrazovnog sistema. Dakle, da završim, što se tiče plata, one nisu Bog zna kakve, ali su dobre. Kad kažem dobre, jer su dostigle prosek Republike. Od 1972. godine, od kad sam ja počeo sa 20 i još malo godina da idem u vaspitni proces, mogu vam po godinama tačno reći da smo imali nekad Desetu sednicu Saveza komunista u Republici u kojoj sam živeo, tražim da se izjednačimo sa privredom. Danas smo to postigli. Polako, možda će i više da bude. Hvala Bogu da hoće. Izvinite što sam ove stručne stvari izneo, ali oni su zaista. Dakle, Stojan Novaković nije preko noći uveo nastavni plan i program, nego je trebalo 10 godina i tačno je, ministre, ovo što sad uvodimo, programe, za budućnost to radimo. Ne vaspitavamo valjda za danas, nego za budućnost. To je osnovna definicija u vaspitanju i obrazovanju. Izvinite, malo je struka u pitanju, pa eto da kažemo da smo na pravom putu. Da li ima problema? Ima. Da li ima grešaka? Hvala Bogu da ih ima, i kod mene i kod svih drugih, ali najviše greše oni koji ništa ne rade, koji samo kritikuju, kao što je DOS bio koji je stalno kritikovao, uništio sistem 2000. godine i, daj, preko noći. Čekajte, znate li koliku mi imamo istoriju školstva i pedagoških ideja unazad? Mi smo tada trebali sve one pozitivne stvari, izvinjavam se, još jednu rečenicu, da uzmemo i savremene nadopunimo. Ponovo ću, ministre, pošto vi vrlo dobro znate opšti cilj vaspitanja, mi smo ga imali, ja ću ga tačno definisati, još ga nismo transformisali. Svestrano, razvijenu ličnost sa bogatim umnim, znači, intelektualnim, moralnim, moralna vaspitanja, pet onih vaspitanja estetskih, radno–tehničkih, itd. Ušli smo u kapitalizam, ostao nam socijalistički cilj. Gospodo, možemo reći – svestrano razvijena ličnost, ali nije više sa intelektualnim samo, nego radno–tehnički. Kapitalizam traži radnu snagu, ali traži i intelektualne sposobnosti. Mi smo sistem promenili jedan, iz socijalizma ušli u kapitalizam. Ovo je sad duga rasprava, mi na našim naučnim skupovima, to ministar zna, idemo u detalje. Izvinjavam se, ali ovo radi prosvetnih radnika. Njima se dostojanstvo pomalo vraća, ne može preko noći. Evo, meni je supruga dugogodišnja učiteljica. Bilo joj je zabranjeno da spominje vaspitanje u školi u sred Beograda, reč vaspitanje, šikaniranje od strane direktora. Danas je to normalno da se razgovara u svakoj školi o vaspitanju, po malo, ali ide po malo. Moramo i te mlade ljude naučiti kako će oni raditi. Metodika, pa znate koliko imate metodika, koliko nastavnih predmeta. Svaka specifična za sebe. O ocenjivanju, ono što smo juče govorili u kulturi i o profesorima, ima nauka zove se – dokimologija. To treba svaki nastavnik da zna na univerzitetu. Neka se ne ljute kolege, vrlo malo je to učilo na fakultetu, pogotovo u nekim drugim strukama, možda u pedagoškim da. Dakle, ide se tamo, ali više se za godinu dana u vaspitno-obrazovnom sistemu može uništiti, nego popraviti za 70 godina. To će vam svaki pedagog reći koji je radio u školi i koji zna istoriju školstva i pedagoških ideja. Mi smo 2000. godine uništili, e to je to, uništili tada. Vi znate ko je tada uništio, ali pomalo vraćamo na svoje mesto. Hvala, izvinite na intervenciji.
Hvala, profesore Atlagiću. Reč ima prof. dr Ljubiša Stojmirović.
Koleginice i kolege, ne malo, nego smo se mnogo udaljili od amandmana i ne možemo reći da nam je potrebno jedno ili drugo obrazovanje. Ozbiljna država radi planski i vodi računa i o tom srednjem stručnom obrazovanju, srednjem tehničkom, o visokom i najvišem fakultetskom. I, nema mogućnosti da pričamo da nam jedno treba, a drugo ćemo da zapostavimo. Mene raduje da se ministar saglasio sa mnogim stvarima koje je rekla koleginica Radeta, jer u čemu je važnost ovog trenutka? Da ispravimo ono što se dešavalo, ne moramo nikog da spominjemo da je krivac za to, jer smo svi redom krivci, to je period unazad 30, možda i više godine, gde mi nismo dobro planirali, nismo vodili računa o tome šta će nam se desiti. Čak je Marks u svojim radovima rekao da će kraj 20. veka i 21. vek biti vek usluga i da će tada biti velika potreba za ljudima koji rade u toj oblasti. Mi smo bili upozoreni u neku ruku na to, ali nismo vodili računa da obezbedimo dovoljno stručnih kadrova koji će prihvatiti ono što je donelo ovo vreme. Ne možemo da kukamo zbog toga, nego moramo to da ispravljamo i potrebni su nam i tesari, i zidari, i moleri, ne znam ni ja koje sve struke, isto kao što su nam potrebni i visoko kvalitetni kadrovi fakultetski obrazovani. Normalno, naša je obaveza, obaveza ministra, ministarstva, Vlade i nas koji smo u poziciji da to radimo u interesu Srbije. Gospod Bog je čoveku dao mogućnost da uči i da prenosi svoje znanje na nove naraštaje. Postoji jedna molitva, molitva za učenje u kojoj se kaže da sve ono što radimo radimo Gospodu na slavu, Tvorcu ili Gospodu na slavu, roditeljima na radost, a Crkvi i otadžbini na korist. Zar se nismo i mi kolege i koleginice ovde zakleli i rekli u toj svojoj zakletvi da sve ono što budemo radili, radićemo u interesu građana Srbije i Republike Srbije. Tako se ponašamo i tako moramo da se ponašamo i to je ono po čemu će nas pamtiti naraštaji koji dolaze. Hvala lepo.
Hvala, profesore Stojmiroviću. Pravo na repliku Vjerica Radeta. Izvolite.
Pomenuo je kolega Stojmirović da se u dobrom delu složio sa onim što sam ja rekla i što je potvrdio ministar, to jeste dobar način komunikacije između narodnih poslanika, vlasti i opozicije. Kolega je jedan od retkih, nije ovo prvi put, koji je spreman da kaže da je dobro nešto što predloži neka stranka iz opozicije, u ovom slučaju SRS. Zaista ne treba da ostale kolege dočekuju na nož sve što mi kažemo, jer mi uglavnom iznosimo, pre svega, stavove SRS, uvereni da je ono što kao stranka zastupamo najbolje za Srbiju. Naravno, sada će neko da kaže o tome će reći građani itd. ništa to nije sporno, ali mi određene stavove zastupamo 30 godina. Mi u našem političkom programu imamo ceo jedan odeljak koji se odnosi na obrazovanje i vaspitanje. Mmi tvrdimo da je sunovrat obrazovanja i vaspitanja koje reče kolega Atlagić da se nekad nije smelo pominjati da se sad pominje, možda se samo pominje, to više ne postoji u našem obrazovanju. Mi imamo suštinski problem još u osnovnom obrazovanju. Vi, ministre, govorićemo i kasnije o tome, sigurno imate informacije o tome da deca danas završavaju osmogodišnju školu, osnovnu školu i da na kraju završenog osmog razreda, ne znaju da čitaju već sriču. Naravno, ne govorim o svakom detetu, ali je tragedija da takva deca postoje. Zašto? Zato što nam ne valja sistem, zato što nastavnik ne sme da ocenjuje, zato što nastavnik ne sme da upozori učenika, zato što nastavniku dolazi roditelj, dolazi direktor koji se udvara ministarstvu pa ne sme da se talasa u školi, dolazi roditelj koji je spreman da bije nastavnika, učenici koji su spremni da biju nastavnika. Svi mi te probleme znamo, ali na vama je da ih rešite. Vi nemate pravo da se žalite da problemi postoje. Vi ste ti koji probleme morate da rešavate.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite, gospodine ministre, imate reč.
Osvrnuo bi se na profesora Atlagića i onu diskusiju koju ste započeli profesore. Jako je važno zbog javnosti, da se zna da nije nastavni plan i program donet jednom svetinja, jer se znanje u svetu umnožava i dan traje isto i da je to globalna priča i sve se nacije trude da nađu kvalitetnije rešenje. To su tri osnovna pitanja, ne samo šta se uči, nego i na koji način se prenosi znanje i ko je za šta zadužen. Tu s kod nas bili pobrkani lončići i to ne od juče, možemo da se vraćamo nazad koliko hoćete. Ne apostrofiram ni jednu Vladu, ni jednog ministra pre toga, ali da ne može da ostane kako je bilo je činjenica. U novoj strategiji mora da znate da će planovi i programi osvežavati, neće trpeti drastične promene, ako se oni redovno osvežavaju i to najkasnije na pet godine, neki i brže, onda nećete imati nikad drastične izmene u sistemu koji sad moraju da nastupe. Kod nas je najveća izmena ne sami programi, nego i način kako se to znanje prenosi. Upravo cela priča o PISA je samo na tome. Nije da su naša deca glupa i ne znaju, mi govorimo o jednoj manjini koja je tamo pokazala loš rezultat i stalno ističemo manjine. Podsetiću da možete gledati po bilbordima raznih gradova Srbije uspešne đake Srbije. Ja hoću da trošim vreme i kao direktor škole i kao profesor, a sada kao ministar, više vremena na to, jer vazda nastavnika veća odu dok se ispričate o tri problema umesto da se oni rešavaju, a nigde ne vidite nadarenu i bolju decu. Tako da će se sistem okrenuti, naravno, jednima, drugima, i srazmerno davati pažnju. U onom delu smo već govorili koliko je samo ulepšavanje stvarnosti i sam odnos porodice prema školi, i đaka prema učenju, i samosvest o potrebama da uče dobro, a ne da se muči i da je to proces mučenja, nešto što mora da se menja i to dugo traje. Kad se nešto zapusti mora dugo da traje. Proces reformi, nisam ja izmislio, pogledajte svu svetsku praksu, od skandinavskih zemalja, uzmite Poljsku, ne moramo stalno iste primere, Poljska zadnjih 17 godina toliko napreduje, a 17 godina. Ja nemam 17 godina iza sebe i neću da govorim o prethodnicima. To je proces, najmanje dve godine traju pripreme. Uzeću primer i Hrvatske. Hrvatska je do 2016. godine bila lider u reformama obrazovanja. Ko šta god mislio, voleo ili ne voleo, ali istina je. Imaju deset godina maturu, to sad već crpe suvu drenovinu od ranije. Tri, četiri vlade posle toga to ne begenišu. Usvojena strategija, niko ne primenjuje. To je problem. Nije problem doneti ovde ni propise, napraviti da priča bude postavljena na dobrim temeljima, nešto je neko rekao, jedna ministar, pa to je uporedivo. Uporedivo je. Znači, ja ne poredim samo za evropskim zemljama, poredim i sa Kinom, sa Rusijom, Belorusijom. Da znate kako Belorusija ima dobro obrazovanje, ko god bi reč rekao, neka ode da vidi kako imaju dobru nauku ljudi i sa nizom zemalja mi nemamo problem, sarađujemo sa svima. Evo, imaćemo 28. januara sa japanskom vladom, 13 zemlja u svetu, sporazum o nauci, bilateralan. Zamislite zašto smo tek 13. Pa, zbog CERN-a, zbog Fonda za nauku, zbog rezultata koji smo postigli u međuvremenu. Hajde da pričamo o tim boljim, vratićemo se na ove lošije, normalno. Ono što je isto važno, profesore, a to je da smo mi volonterski pokupili sve ono što voli državu. Svi timove za strategiju, svi timovi za zakone, za razne reforme, niko belog dinara nije dobio. Nije to bila praksa. Praksa je bila da se podele pare, da se naprave timovi, isti ljudi i verujte, da sam ja morao dobro da rasteram u dubinu Ministarstva prosvete, da te ljude iskorenim da se to ne dešava. Svaka IPA je projektovana da se nekakve obuke drže, kad bih ja vama dao koliko je para dato do sada od 2000. godine na obuke, pa mi ne trebali još 20 godina da se obučavamo uopšte. Ali, gde je oprema? Gde su centri koje smo pomenuli, na čemu će ti mladi ljudi celoživotno da se obučavaju, oni koji sada rade. Da li nam trebaju ti štampači? Trebaju nam. Da li nam treba bilo koji moderan aparat za varenje, mikroskopi za prirodne nauke? Pa, sve treba i mi sve to radimo. Naravno, tempom koji je dosta brži nego što je to očekivano u odnosu na okolnosti u kojima živimo, jer Srbija izdvaja dosta para. Zaista mogu da kažem, znajući celu problematiku da je to zaista pohvalno i bolje. Da li bi ja hteo da bude više, brže? Naravno, da bih hteo i mislim da bismo mi to uspeli da savladamo i zato sam i pozdravio priču koja je govorila o tome da ovo treba da postane strateška priča države. One države koje su to iskreno uradile, sada su najnaprednije i to naravno zasnovano na znanju. Oni imaju visok procenat, a cilj je recimo, skandinavskih zemalja do 2030. godine da mlado stanovništvo ima 50% ljudi visokoškolsko obrazovanih, kvalitetno, uvek da kažemo kvalitetno i to je ono što stoji. Znači, hvala ljudima iz akademske zajednice, sa raznih instituta i raznih mesta. Ono što je jako važno da znate, ako ovaj tim nastavi da rukovodi ovu priču u narednom periodu menjaće se ponovo stvari, jer ovo što je već do sada doneto vrlo brzo će da zastari, a ne možete doneti mnogo radikalnih metoda zato što nije naviklo, ni škole, ni tržište, ni roditelji, ni direktori. Znači, sad kada smo uveli polako licence za njih, za sekretare i ostalo, onda možete ići korak dalje. Mi imamo silnih nekih sitnih tela, nekad je bio PP zavod, sad je to usitnjeno, ovi rade ovo, nemate vi to, ne možete pokupiti. Ozbiljne zemlje to umrežavaju i digitalne potrebe i uopšte sve ono što su svi ti instituti raštrkani. Drugo pitanje, šta se u njima našlo, koji su to ljudi koji su tu birani kao eksperti. Mi moramo da radimo ad hok tela koja će iz sistema izvlačiti najkvalitetnije psihologe, pedagoge, profesore po strukama. Sad smo došli do te faze. Menjamo ambijent u celodnevnom modelu načina i rada. Tako da je to nešto što je apsolutno istina i mogu vam reći ono što smo pričali prekjuče, oko onih čuvenih pomoći, da nam neko drugi obuči nastavnike da rade istoriju kako bi rekli da je Srebrenica ili Hag ono što je nama najveće dobro, ministarka Kuburović i ja smo to odbili uz obrazloženje da nama ne treba takva vrsta pomoći, da imamo nacionalne jedinice, da imamo strategiju i da znamo šta su nama ciljevi.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima Vjerica Radeta.
U jednom delu je ministar govorio i o onome što smo mi govorili i danas i pre toga. Opet ću ponoviti, ministar Šarčević, dosta dobro i realno iznosi činjenice, ali nekako mora drugačije da se radi. Mi smo ti, koji smo uporno ponavljali da se, recimo nadarenoj deci, deci koja dobijaju nagrade u Evropi i svetu, da se malo pažnje posvećuje, pre svega medijski. Tu morate, takođe i vi da doprinesete i da držite konferenciju svaki put kada vam dođe neko dete sa nekom medaljom. Mora to da postane nešto što će narod da sluša. Kažete, mi govorimo o manjini, kada govorimo o toj deci koja završavaju osnovnu školu, a ne znaju da čitaju. To, ni u promilima ne sme da se pojavljuje, kakva manjina, to ne sme da se pojavljuje, a to nije problem sa onim što vi pokušavate da nam kažete, kao zastareva nešto u sistemu obrazovanja. Zastareva tehnologija, obnavlja se tehnologija. Naravno, mnogo toga se radi drugačije, nego što se radilo. Neko ko sada završava srednju školu, nije imao predstavu o tome da će završavati srednju školu koristeći kompjuter, ove pametne telefone itd. Zato što to tada nije bilo i u redu je da mi pratimo maksimalno taj tehničko-tehnološki razvoj u svetu. Ali, postoji nešto što je konstanta, obrazovanje, odnosno vaspitanje, odnosno, odnos dece prema školi, odnos države prema nastavnicima, odnos nastavnika prema svom poslu. To su konstante, tu nema tog tehnološkog napretka, koji će da kaže, u redu je da nastavnik ne sme da da jedinicu, u redu je da učenik sme da se zaleti da udari nastavnika, u redu je da roditelj sme da kaže, mom detetu ne sme dati jedinicu, i ne samo mom detetu, nego još i njegovom drugu. To su neke stvari kojima, istina je, ti problemi jesu nastali od 2000. godine, ali mi insistiramo da se to vrati u normalu, a onda ćemo da radimo i ovaj drugi deo o kojem vi govorite.
Hvala, gospođo Radeta. Prelazimo na drugi amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 3. ovoga zakona, tako što sam tražio brisanje ovoga člana. Naime, ovaj član predviđa da agencija treba da određuje timove, vrši eksterno vrednovanje, kod obrazovanja odraslih, odnosno kod takozvanih javno priznatih organizacija za aktivno obrazovanje odraslih. Ja lično smatram, a i poslanička grupa SRS, da ovaj posao ne treba da se poveri agencijama, nego da ovaj posao treba da bude direktno vezan, na najdirektniji način vezan za Ministarstvo prosvete. Naime, kako je moguće da određene agencije vrše vrednovanje, vrše akreditaciju, da vrše sve ono što je najbitnije za jednu obrazovnu instituciju, a znamo kakvo nam je stanje i u visokom obrazovanju i srednjem obrazovanju, da smo u ovoj oblasti, znači, vrednovanja i eksternog verovanja i akreditacije, imali mnogo propusta, mnogo problema, o tome je ministar govorio pre neki dan, u načelnoj raspravi. Moram da priznam da se tu neke stvari i pomeraju u pozitivnom smeru, ali nikako ne bi smelo da se dozvoli ovde, da agencije vrše direktno eksterno vrednovanje ovih stvari, nego to mora da bude baš pod najdirektnijom kontrolom Ministarstva prosvete, i samog ministra.
Hvala, gospodine Saviću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Samo da objasnim da je Ministarstvo osnovalo agenciju i da ima upravljačkoj strukturi tamo veći udeo uticaja. Kada govorimo, to su posebne jedinice koje su javni organizatori. Znači, imate tu svašta, imate ono što neškoluje sistem. Znam da se, recimo radi, program za obuku ljudi koji rade u ovim kazinima, koga ja da stavim za ove krupijee, moraju ovi koji su angažovali, oni će se svakako oslanjati na silne komisije iz celog sistema i ne mogu bez nas. Ali, kada se škola javi, mi škole pravimo ko resurs centre i tu je, svakako naš uticaj bitan i tu sebe vidimo. Ono što je nešto apsolutno sporedno, gde vi, kao privatnik ste se registrovali da bi obučili neke ljude koji će da se dokvalifikovati za varioce ili nešto drugo, tu apsolutno možemo imati poverenja da onaj koji je dao sertifikat, njemu treba za rad. Tako da tu neće biti problema, jer to nije onaj jak oblik obrazovanja, koji je formalan i koji zahteva naše tvrdo prisustvo i evaluaciju.
Hvala, gospodine ministre. Reč, po amandmanu, ima Milija Miletić. Izvolite, gospodine Miletiću.
Zahvaljujem se. Ja bih, kao i do sada uvek podržao ministra Šarčevića, zato što Ministarstvo koje on vodi zajedno sa timom, je Ministarstvo koje daje rezultate. Mi smo više puta imali i razgovore i dogovore, na koji način da pomognemo malim sredinama, kao što je opština iz koje ja dolazim a to je Svrljig, a takve male sredine su i Gadžin Han i Bela Palanka i veliki broj takvih opština koje imaju dosta problema, a mi smo sa nekim našim zakonskim predlozima, našli način da te probleme rešimo. Mislim da ovaj amandman, normalno ne treba da prihvatimo, jer ste vi sada ministre obrazložili zašto, jer svedoci smo i potrebe da veći broj naših opština, malih sredina koje nemaju dovoljan broj učenika, da mogu da određene smerove, mogu da na ovakav način da favorizuju i da im se da podrška, i normalno da na taj način ti ljudi mogu na određen način da steknu određeno obrazovanje. Inače, ja sam malopre slušao prof. Ljubišu Stojmirovića, i prof. Atlagića, gde su oni govorili o nekim stvarima, pošto su ljudi stvarno stručni i to su ljudi koji znaju svoj posao na najbolji način. Ali, ja bih jednu stvar rekao ovako koja se tiče nas iz malih sredina, malih opština, gde nema dovoljan broj učenika u srednjem obrazovanju. Konkretno, čuli smo malopre da je velika potreba za stručne radnike u školama, a to su psiholozi i pedagozi, ali ja mislim da ima jedan veliki problem koji se tiče svih nas, a to je i za predškolsku ustanovu, vaspitanja i obrazovanja. Problem je nedostatak kadrova, konkretno logopedi. Ti ljudi su potrebni u našim sredinama, baš zbog toga što veliki broj te naše dece imaju problem, a nema ko na njih da obrati pažnju, ko da ih usmeri i kako da radi sa njima i na koji način ta deca sutra mogu da rade na sebi. Mislim da je logoped vrlo bitna struka koja treba da bude prisutna u svakoj osnovnoj školi, u svakoj opštini. Mi u Svrljigu, konkretno, nemamo nijednog logopeda, a inače, logoped je bio svojevremeno i direktor škole, ali čovek je preminuo. Dok je on bio, nismo imali problema, tamo sa našom decom oko govora, oko tih problema i svega ostalog. I zato uvaženi ministre, ja vas molim i pozivam da u vašoj nadležnosti, iznađete mogućnost da se u jednoj opštini, u jednoj osnovnoj školi obezbedi logoped, da i to bude obavezno zanimanje, koje može pomoći našoj deci da mogu lakše da savladavaju probleme, koji dolaze ispred njih. Inače, uvek ću podržati vaše predloge zakona, i mislim da ovaj amandman treba da se prihvati.
Hvala gospodine Miletiću. Reč ima ministar Šarčević.
Pokušaću kratko samo, da bi javnost čula i kolege i vi, mi imamo vrlo velika razumevanja kada su manje sredine u pitanju, posebno zbog depopulacije, i tu moramo uvek da gledamo drugačije modele. Zakon je jedinstven, ali uvek postoji onaj član koji kaže da se Ministarstvo može ekskluzivno opredeliti i dozvoliti i to radimo. Znači, ne možemo da pravimo 15 zakonskih rešenja za istu priču. Logopeda i raznih stručnjaka iz raznih oblasti ima, ali neće u manje gradove. Ja ih imam u Beogradu sigurno previše, i ne zapošljavaju se lako, jer znam koliko je nekih ljudi mene pitalo gde ima posla, ali to već nije moja nadležnosti i ja ne mogu da dam, ni ponudu ni stan ni veću platu, ni bilo šta drugo. Znači, moramo zajedno da vidimo ko je voljan da dođe u neku manju sredinu, inače tih kadrova u principu imamo. Ako obezbedimo, sada ostaje drugi deo priče, da vidimo da li bi prešao kod vas u Svrljig, i pod kojima uslovima. Mi nemamo ono što se zove dodatne fondove, afirmativne mere za deficitarne kadrove. Ja se borim za tu klauzulu, i kada budu platni razredi, to je recimo jedan od načina da se deficit matematičara ili fizičara reši tako što ćemo tim ljudima u startu dati neki benefit da se za to opredele, jer ćemo onda pričati da je društvo zasnovano na znanju, a matematiku je predavao ko je stigao. Ne možemo to da dopustimo, zato i decenijama niko nije obratio pažnju. Mi imamo na stotine nestručnih ljudi koji drže fundamentalne predmete. To je taj problem, a ovde je problem tako što svi hoće da rade to u Nišu, Beogradu i tako dalje. Ako ima nekih mladih ljudi i čuju ovo, ovo im je poziv, ali pokušajte i vi preko zapošljavanja i ovih svih drugih da nađemo načina, a mi ćemo uvek imati modela da to isfinansiramo.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik gospodin Milija Miletić. Pravo na repliku. Izvolite, kolega Miletiću.
Znao sam da vi imate razumevanja. Problem nije samo u opštini odakle ja dolazim. To je sličan problem i u drugim malim sredinama. Mislim da je jedno od rešenja i to da u nekom narednom periodu kroz neki podzakonski akt ili donošenjem nekog novog zakona da nađemo mogućnost da jednim delom za potrebe tih opština iz budžeta lokalnih samouprava uz normalnu saglasnost da može da se finansira jedno takvo stručno lice. Mislim da bi to bilo dobro. To je veoma potrebno, jer svako ko zna kako je to kada neko dete krene u predškolsko obrazovanje, u predškolsku ustanovu to dete ima problema, a sa tim detetom nema stručno lice koje može da radi. Mi smo bili razmišljanja, to mislim kod nas na lokalu da se u saradnji sa nadležnim ministarstvom, sa Ministarstvom prosvete, da nađemo mogućnost, pošto konkretno sada ja govorim o problemu opštine iz koje ja dolazim, a problem je veći broj takvih malih sredina, malih opština, jer smo svedoci da je dosta veliki problem u tom delu gde ta deca ne mogu dobro da govore, ne mogu dobro da se izdržavaju i toj deci treba da pomognemo. Možemo zajedničkim radom i finansijskom pomoći i lokalne samouprave da se jedan deo sredstava, makar 50% obezbedi, recimo pošto predškolska ustanova može da ima svoja sredstva i u okviru svojih sredstvima može da obezbedi makar 50% za prijem takvog stručnog saradnika u toj instituciji. Inače, imamo kod nas, iz mog kraja, koji su sada na studiji završna godina studija tog fakulteta za logopede i očekujemo da u toku ove godine to završe, i te ljude sutra odmah da zaposlim, ne zbog toga što oni su iz Svrljiga, nego zbog toga što je neophodno potrebno da oni moraju da rade da bi ta deca mogla sutra normalno da žive i da se razvijaju.
Hvala, kolega Miletiću. Reč ima ministar, gospodin Mladen Šarčević. Izvolite.
Jako dobar je model ovo što ste poslednje rekli, ali na to može da se utiče. Manje sredine bi, po meni, trebale da prepoznaju neko pametno dete koje nema sredstava za neko dalje školovanje i tu je država spremna da da dom, da da stipendiju ali i lokalna samouprava treba da prepozna i da deo stipendije. Time vi obavežete tog mladog čoveka kada završi studije da mora da provede pet godina u vašem mestu, pa obnovite sve to. I to je dobar model. To je samo malo dobre volje da se o tome misli još kada su klinci sedmi, osmi razred, da se usmeravaju ka takvim školama i onda zajednički sa našim sektorima… Imamo mi sektore za učenički i studentski standard. Ovde smo menjali Zakon o učeničkom i studentskom standardu da ne idu samo najbolji, nego da idu i dualni profili i ono što je treća kategorija, što država proglasi da je interes. Ako ovo znamo da je interes, a jeste, inicijalno obrazovanje nastavnika ako nedostaju veći interesi ostaje da na vreme, znači, to uvek sve mora da se uradi nekoliko godina unapred da se utiče na te procese. Verujte veliki je sistem. Uvek se naprave uštede za tamo gde treba.
Hvala, ministre. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se još jednom. Vi ste vrlo razuman čovek i čovek koji poznaje svoj posao i nama su takvi ljudi kao vi vrlo bitni da u narednom periodu ostvarimo sve naše želje. Mislim da je vrlo lepo to što ste sada rekli, ali mi kao lokalna samouprava i opština odakle ja dolazim finansiramo završnu godinu studija. Mi ćemo normalno propratiti tu osobu koja je i dobar student. Sa druge strane, velika podrška vaša i tim našim malim sredinama kroz upošljavanje. Sada će biti upošljavanje profesora, nastavnika koji su radili unazad nekoliko godina, desetak godina su neki čak radili na određeno vreme. To je pozitivna stvar. Inače, mi kao lokalna samouprava jesmo nerazvijeni i mali ali mi finansijski pomažemo prvu i drugu godinu srednjeg obrazovanja, baš zbog toga da bi ta deca ostala da budu kod nas u Svrljigu. To je predlog i mislim dobra stvar i ostale male lokalne samouprave mogu na taj način da to rade da bi naša deca ostala u tim sredinama, da tamo mogu da rade i da se obrazuju i kroz program dualnog obrazovanja tamo da nastave da rade. Još jednom, uvaženi ministre, ja ću vas uvek podržati kao poslanik i kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke, podrška malim sredinama jeste velika podrška svima nama u celoj Srbiji. Hvala još jednom.
Hvala, kolega Miletiću. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i danas govorimo o predlozima zakona iz oblasti obrazovanja. Na samom početku ja bih želela da pohvalim zaista to što sa svakim poslanikom razmenjujete mišljenje i činjenice i detaljno razgovaramo o ovim predlozima koji su danas pred nama. Ako uzmemo u obzir sve zakone koje smo doneli, na primer u ovom mandatu i ako uzmemo u obzir na kom nivou je primena tih zakona nekako kada podvučemo crtu možemo da kažemo da je protekli period doneo, zaista veliki uspeh na polju obrazovanja. I Evropska komisija je tog mišljenja, tačnije, konstatacija da je Srbija apsolutno realizovala strategiju obrazovanja daje i mogućnost Srbiji da radi, mogućnost Vladi Srbije, ali stvara i novu želju da se i dalje radi na obrazovanju u Srbiji na razvoju obrazovanja. U godinama pred nama očekujemo sprovođenje nove strategije u smislu, pre svega, unapređenja kvaliteta obrazovnog procesa, ali i podizanja nivoa svesti u društvu o značaju samog obrazovanja. Mnogo će biti rada i na modernizaciji ove oblasti, jer Vlada Srbije teži ka tome da budemo spremni da pratimo svetske trendove. Poslanička grupa Srpske napredne stranke, naravno, sa zadovoljstvom, daje podršku takvim rešenjima. Sa druge strane, oni koji se bune i protiv ovih predloga zakona su oni koji bojkotuju rad u parlamentu, oni koji su, zapravo, i do 2012. godine, bojkotovali građane Srbije i njihove potrebe, oni koji svemu nađu zamerku, ali nemaju nikakav predlog, niti žele da učestvuju u parlamentarnom dijalogu. Kaže se – ko gubi ima pravo da se ljuti, pa je, valjda, to jedina krilatica sa kojom bi oni mogli da izađu na izbore. Taj Savez za Srbiju u kome više, čak, te stranke ili nazovi stranke ne mogu ni da se dogovore ko će od njih izaći na izbore, a ko je fašista, ko nije fašista i onda se prepucavaju, naravno, na račun građana Srbije. Oni koji su gubili od Srpske napredne stranke gledajući od 2012. godine, pa do danas biće još prilika da gube, samo ako budu smeli da izađu na izbore, jer postoji velika razlika između njih i nas, oni ne žele jaku i modernu Srbiju, oni ne žele da govore u parlamentu o predlozima koji se odnose na razvoj obrazovanja, oni ne žele uređenu i stabilnu Srbiju, ali građani ne žele njih, građani žele nove škole i vrtiće, nova radna mesta, veće plate i penzije, a to im, naravno, može obezbediti samo Srpska napredna stranka na čelu sa Aleksandrom Vučićem. Hvala.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Reč ima Prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Koleginice i kolege, ne malo, nego smo se mnogo udaljili od amandmana i ne možemo reći da nam je potrebno jedno ili drugo obrazovanje. Ozbiljna država radi planski i vodi računa i o tom srednjem stručnom obrazovanju, srednjem tehničkom, o visokom i najvišem fakultetskom. I, nema mogućnosti da pričamo da nam jedno treba, a drugo ćemo da zapostavimo. Mene raduje da se ministar saglasio sa mnogim stvarima koje je rekla koleginica Radeta, jer u čemu je važnost ovog trenutka? Da ispravimo ono što se dešavalo, ne moramo nikog da spominjemo da je krivac za to, jer smo svi redom krivci, to je period unazad 30, možda i više godine, gde mi nismo dobro planirali, nismo vodili računa o tome šta će nam se desiti. Čak je Marks u svojim radovima rekao da će kraj 20. veka i 21. vek biti vek usluga i da će tada biti velika potreba za ljudima koji rade u toj oblasti. Mi smo bili upozoreni u neku ruku na to, ali nismo vodili računa da obezbedimo dovoljno stručnih kadrova koji će prihvatiti ono što je donelo ovo vreme. Ne možemo da kukamo zbog toga, nego moramo to da ispravljamo i potrebni su nam i tesari, i zidari, i moleri, ne znam ni ja koje sve struke, isto kao što su nam potrebni i visoko kvalitetni kadrovi fakultetski obrazovani. Normalno, naša je obaveza, obaveza ministra, ministarstva, Vlade i nas koji smo u poziciji da to radimo u interesu Srbije. Gospod Bog je čoveku dao mogućnost da uči i da prenosi svoje znanje na nove naraštaje. Postoji jedna molitva, molitva za učenje u kojoj se kaže da sve ono što radimo radimo Gospodu na slavu, Tvorcu ili Gospodu na slavu, roditeljima na radost, a Crkvi i otadžbini na korist. Zar se nismo i mi kolege i koleginice ovde zakleli i rekli u toj svojoj zakletvi da sve ono što budemo radili, radićemo u interesu građana Srbije i Republike Srbije. Tako se ponašamo i tako moramo da se ponašamo i to je ono po čemu će nas pamtiti naraštaji koji dolaze. Hvala lepo.
Hvala. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, gospođo Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, na član 4. Predloga zakona na koji smo amandmanski intervenisali i čije brisanje smo predložili, vrši se izmena u članu 17. osnovnog zakona, a odnosi se na trajanje i broj mandata, kao i imenovanje članova Upravnog odbora agencije kojim vi vršite usklađivanje sa Zakonom o javnim agencijama. Brisanje navedenog člana je predloženo iz razloga što smatramo da je staro zakonsko rešenje bolje i da je dvostruko povećanje mandata članovima Upravnog odbora nepotrebno. Mi smo više puta u toku ove sednice, ali i na prethodnim sednicama isticali naš stav prema vladinim agencijama, kao i prema nevladinim organizacijama i Srpska radikalna stranka je svakako protiv formiranja i finansiranja raznoraznih agencija, kojih je preko 200. Mi smatramo da ih treba ukinuti, a da sve one poslove koje ste odredili da obavljaju agencije, treba ali i moraju da obavljaju ministarstva. Svi znamo da se na rad ovih agencija troše ogromna sredstva i podsetiću vas da je za formiranje i rad Agencije za kvalifikacije u budžetu 2019. godine, izdvojeno 90.334.000,00 dinara i to je samo za jednu od agencija i kada pogledamo, s obzirom koliko ih je, to su ogromna sredstva koja se izdvajaju iz budžeta Republike Srbije za rad raznoraznih agencija, a to svakako predstavlja još jedan dodatni novi udar na budžet građana Republike Srbije.
Hvala, gospođo Nikolić. Reč ima Milosav Milojević. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine i cenjeni ministri, dame i gospodo poslanici, ja ću se osvrnuti i govoriti malo o samom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije. Smatram da su predložene izmene zakona veoma važne i da će u značajnoj meri doprineti daljem razvoju i unapređenju ekonomskog sektora naše države. Veoma je pohvalno što u predlogu zakona se nalazi niz odredbi koje se odnose na unapređenje postupka za priznanje stranih i školskih i visokoškolskih isprava. Donošenjem ovog zakona biće znatno lakše priznati isprave izdate od univerziteta koji se nalaze na listi 500 najbolje rangiranih u svetu. Takođe, skraćenje roka za okončanje postupka sa 90 na 60 dana u velikoj meri će pomoći ljudima koji žele da što pre ostvare svoja prava i zasnuju radne odnose. Izuzetno je značajno i to što će sam postupak biti znatno profesionalniji i neće više zavisiti od velikog broja spoljnih faktora, već će se rešavanje o priznavanju donositi u skladu sa principima Lisabonske konvencije i na osnovu razmene informacija u okviru međunarodnih centara. Još jedna bitna stvar je i mogućnost predaje dokumentacije u overenoj kopiji, a ne samo u originalu dokumenata, što takođe predstavlja olakšicu. Izmene zakona doneće usaglašavanje Nacionalnog okvira kvalifikacija sa evropskim normama za visoko obrazovanje i to će značiti još jedan korak napred u približavanju vrednosti EU. Koristim ovu priliku i da napomenem da su sistematske reforme svih struktura ekonomije, privrede značajno doprinele razvoju Republike Srbije. Te promene se još osećaju i u jedinicama lokalnih samouprava. Raznim vrstama pomoći Vlade Republike Srbije i lokalne samouprave tokom protekle dve godine broj zaposlenih u Aranđelovcu uvećan je za više od 300 i to su jasni rezultati politike i privrednog rasta. Više od 20 miliona evra za četiri godine Aranđelovac je dobio kroz razne projekte i subvencije od Vlade Republike Srbije. Toliko naša opština nije dobila zbirno decenijama unazad. Takođe, u planu su velike investicije, a zajednički cilj je da vratimo naše mlade ljude koji se školuju u inostranstvu, da omogućimo obrazovnim kadrovima da svoje profesionalne kvalitete pokažu u domaćim kompanijama. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime velike većine građanki i građana opštine Aranđelovac želim da se zahvalim Vladi Republike Srbije i predsedniku Aleksandru Vučiću zato što su prepoznali probleme i ponudili konkretna rešenja ne samo za opštinu Aranđelovac, već i za druge opštine i gradove u Srbiji, zato što su svesni šta je ovo što je potrebno da Srbija razvija i kreće putem ka modernoj, razvijenoj i ponosnoj evropskoj državi. Kroz sve navedeno u svom obraćanju želeo sam da istaknem važnost saradnje lokalnih i državnih organa, važnost unutrašnje saradnje lokalne vlasti i privrednika, uključivanje što većeg broja odgovornih ljudi u rešavanje pitanja od društvenog značaja. Samo tako i na taj način možemo i u budućnosti postizati sve bolje rezultate. Još jednom, velika zahvalnost na razumevanju i pomoći. Hvala.
Hvala, kolega Milojeviću. Reč sada ima po amandmanu gospodin Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre Šarčeviću sa saradnicima, uticaj znanja na razvoj društva dobija jednu novu dimenziju. Znanje postaje resurs koji ima veći značaj od prirodnih bogatstava. Danas nije potrebno objašnjavati zašto se vreme u kojem živimo često zove era znanja. Smatra se da se znanje udvostruči svakih pet do osam godina i samo oni koji mogu da isprate taj rast mogu da se nadaju uspehu. Zato budućnost mladog čoveka u 21. veku leži u kontinuiranom učenju, učenju koji teži, sem usvajanju teoretskih znanja, sticanju neophodnih veština koje će implementirati u praksi i koje će im omogućiti da nadvladaju brzinu promena, složenost okruženja i nesigurnost vremena. U 21. veku ne postoje kompanije koje imaju primitivne proizvodne procese. Upravo je obrnuto. Savremeni tehnološki razvoj leži u kompanijama. Mladi, ukoliko nemaju kontakt sa savremenim tehnološkim razvojem i ako nisu aktivni učesnici, oni ne mogu da steknu veštine. Grad Leskovac je poslednjih godina u velikoj meri promenio privrednu sliku ovog dela Srbije, otvaranjem proizvodnih kapaciteta Kompanije "Falke", „Autostop“, „Jura“, „Džinsi“, „Aptiv“, kao i na desetine malih i srednjih preduzeća. Jasno je da je usvojeno znanje. Vredno je tek onda ako je u praksi primenljivo. Zato našu ulogu kao odgovorne lokalne samouprave vidimo kao sponu između privrede i škola. Od ovakvog vida obrazovanja benefite ima i kompanija i pojedinci, ali i lokalna samouprava. Praksa pokazuje da zemlje sa dualnim obrazovanjem imaju stopu nezaposlenosti mladih ispod 10%. Kod nas četvrtinu onih bez posla čine mlađi od 30 godina. U Jablaničkom okrugu četiri škole, od kojih su tri u Leskovcu i jedna u Vlasotincu, realizuju dualno obrazovanje sa 32 kompanije, među kojima je Kompanija „Falke“, „Autostop“, „Džinis“, „Strela“, „Fungo-jug“, „Moravac“, „Zlatni Bor“, SZR „Mita“ itd. Sa dualnim obrazovanjem kompanije promovišu poslovnu kulturu društvene odgovornosti, pružajući šansu mladim, ambicioznim učesnicima. Poslodavci se nalaze u poziciji da prepoznaju profil kandidata koji im je potreban. S druge strane, dualno obrazovanje se pokazuje kao prilika da učenici nauče da primenjuju teoretska znanja koja su stekli tokom školovanja, kao i da steknu radno iskustvo koje će im se pokazati kao značajno u daljem radu. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, vi ste u veoma nezavidnoj situaciji. Ovi zakoni koji su danas pred nama, pre svega novi okvir kvalifikacija i dualno obrazovanje i sve ono što ste vi nama predlagali ovde je nešto što je vama nametnuto. Vi kao Mladen Šarčević da se pitate, vi biste najpre bili kao čovek koji je na taj način školovan, kao i većina stručnjaka koji su dali doprinos ovoj zemlji u neposrednoj prošlosti, želeli da imamo taj klasičan vid školovanja koji ste i vi prošli, kao i mnogi od nas ovde. Međutim, novi uslovi, uslovi tržišta i, pre svega, EU od vas lično i od Vlade Republike Srbije traže nešto što je na duge staze veoma rizično po obrazovanje u Srbiji i doći ćemo u situaciju da jednog dana mi tražimo visokoobrazovane ljude za pojedine sektore, pre svega za zdravstvo, pa inženjere, pa stručnjake za mnoge druge oblasti da dolaze iz drugih zemalja, jer ih u Srbiji neće biti. Dakle, 139 ljudi, kaže zvanična statistika, dnevno ode iz Srbije, na mesečnom nivou preko 4.000 ljudi, sve u potrazi za poslom, napuštaju Srbiju, a godišnje je to jedan grad veličine, eto, možda, Aranđelovca ili slično, dakle, 50 i nešto hiljada ljudi. I dolazimo u situaciju da treba sad da razmišljamo kako te ljude da vrtimo. Znate, jedan autobus ili već jedan dolazak od desetak ili dvadeset nekih medicinskih sestara koje su se vratile nije ništa u odnosu na, to je propaganda, dnevno politička, ali sistemski da vi uradite nešto da se ti ljudi zadrže. Znate, ranije, evo, ja sam rođena u gradu koji je bio uglavnom industrijski, radnički grad, gde su se ljudi obrazovali, prekvalifikovali, i vi znate, gospodine ministre, da je iz tog razloga tamo davnih godina osnovan kasnije i Mašinski fakultet u Kragujevcu, i srednje škole, koje su davale takva zanimanja za one velike industrijske sisteme, za sve fabrike koje su ovi dosovci posle 5. oktobra u Kragujevcu rasprodali, zatvorili, ljude isterali na ulice. Ali, ovo sad ad hok razmišljanje i zapošljavanje - hajde sad imamo tu fabriku, zaposlićemo ljude, onaj koji je radio u metalskom kompleksu odmah može da se prekvalifikuje, jer su došli neki investitori, da šije nešto tamo na mašini za šivenje. To jednostavno nije dobro i mi smo zato protiv toga. Naravno, ovaj član govori o postojanju ove agencije. Apsolutno smo i protiv te agencije. I videćete, eto, vreme će da pokaže da smo mi bili u pravu, jer dolazak tih stranih investitora je sada jedna pomama koja vama donosi određenu političku korist, ali to nije dobro za dugi period, zato što te fabrike i ti sistemi koji dolaze, pre svega, zbog ogromnih subvencija koje im dajete, su tu iz tih razloga i takvu kvalifikovanu radnu snagu traže za ta jednostavna zanimanja, a doći ćemo u problem da će taj, što bi rekli u novinarskom žargonu, odziv mozgova, visoko stručnih kadrova biti sve veći i još viši u brojkama nego što je na početku mog govora.
Hvala, gospođo Jovanović. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi koji dolazimo sa sela, koji imamo određeni broj godina, mi smo još u onoj staroj državi, po meni, imali kvalitetnije obrazovanje, što se tiče primenjivog znanja. U mašinsko-tehničkoj školi mi smo morali da prođemo sve obuke, sve obuke koje su prolazili zanatlije, mašinci. Znači, morali smo da znamo kako se radi na strugu, morali smo da znamo kako se radi na glodalici, morali smo da znamo kako se vrši zavarivanje, kako se vrši rendisanje, brušenje itd. Jednostavno, takva vrsta obrazovanja je iziskivala da onaj ko želi da kontroliše zanatlije, morao je da zna da tumači tehnologiju i pravi crteže, morao je da zna i kako to u praksi funkcioniše. Niste mogli upravljati drugima ukoliko niste imali znanja koja su primenjiva, odnosno koja imaju oni kojima želite da upravljate. Morali ste prvo da služite da bi kasnije postali upravljači. Zašto ovo govorim? Zamislite znanje bez zanavljanja i obnavljanja. Zamislite automehaničara iz 1980. godine. On ima papir, on ima školu, bez obzira, recimo, što je 1980. godine automehaničar morao da ima primenjiva znanja, ali ako se ona ne dopunjuju i ne obnavljaju, onda zamislite automehaničara 2020. godine, koji ništa nije učio u odnosu na 1980. godinu, već je samo čuvao diplomu. Zamislite tog automehaničara kome vi dajete automobil da popravi, današnji automobil. Možda on zna da popravi oldtajmera, ali današnji automobil sigurno, bez obzira što je to stečeno znanje bilo regularno, nije zanavljano, nije obnavljano, ta njegova kvalifikacija nije vredna. Danas kada pričate, većina mojih kolega kada priča o dualnom obrazovanju, priča o radnoj snazi. Ja to ne vidim samo kao radnu snagu. Možete da živite od poslaničke plate, ali u principu, u svetu se živi od rada ili kapitala ili kombinacije rada i kapitala. Mnogi od ovih iz dualnog obrazovanja, koji čak i ne završe kasnije fakultet, a mogu, ukoliko žele, neće biti samo radnici, možda će oni biti i poslodavci, možda će biti ujedno i poslodavci i radnici. I to je najbolji način kako se to znanje unapređuje. Dakle, ukoliko budu vlasnici zanatskih radnji, ukoliko budu preduzetnici, oni će pored sebe, jer su znanje stekli dualnim obrazovanjem, otvorili radnju, oni će pored sebe uposliti još nekoga, a ne samo uposliti, već se truditi da svoje znanje prenesu na tog koga su uposlili, a taj koji je upošljen vremenom će se osamostaliti. Tako će se praktično znanje zanavljati i obnavljati, što je još dragocenije od pukog dualnog obrazovanja radi samog upošljavanja kod drugih poslodavaca. Zato ja verujem da zanavljanjem naših znanja, obrazovanja, možemo pozitivno da podignemo ekonomiju ove zemlje, da će to biti dragocenost koja će opredeljivati strane investitore da investiraju u našoj zemlji, ukoliko mi imamo dovoljno kvalitetne radne snage, koja dosta zna, a koja je i voljna da pruži usluge kao preduzetnik, kao sopstveni poslodavac, kao neko ko ima preduzetničku radnju ili preduzeće, ko će da radi u kooperativnim poslovima sa stranim investitorom. Mislim da će to obnoviti našu ekonomiju, da će ona biti sve jača, a da rastom ekonomske moći ove zemlje će rasti i vojna moć, tehnološka moć, da ćemo samim tim i politički više značiti. Sada vas ja pitam, da je naša zemlja ekonomski razvijena kao neke zapadne, veliko je pitanje da li bi naši susedi kidisali na nas toliko ili bi imali želju da sarađuju, da blisko budu povezani, posebno bivše jugoslovenske republike u kojima žive naši sunarodnici. Pitanje je kako bi se Crna Gora odnosila prema Srbiji da je Srbija daleko ekonomski jača nego što je danas. Mi smo zatekli prosečnu platu od 328 evra. Ona je danas 510 evra. Cifarski to je samo 180, 190 evra više nego pre sedam godina. Ali, veliko je pitanje da smo zatekli 510 evra, mi bi danas imali plate 800 evra i drugačija bi se pesma pevala između BiH, Crne Gore i Srbije i samog Kosova, drugačija pesma od one koja se danas peva. Zato ja mislim da je obrazovanje veoma važno. Dajte nam traktoriste, nama na selu. Da li mislite da je jedan poljoprivrednik samo ljakse, kao što to ovi tvrde iz druge Srbije, da je to nešto što je pežorativno, da to treba izbegavati itd? Danas poljoprivrednik mora da ima osnovna znanja iz hemije, da bi vozio traktor, da bi zaštitio useve, da bi vozio traktor mora da ima osnovna znanja iz mašinske industrije. Da bi upotrebljavao sortna semena, da bi bio stočar, on mora da ima osnovna znanja iz veterine itd. Mi takav profil danas nemamo. Nedostaje radne snage čak i na selu. Nedostajaće radne snage u gradu. Veliki gradovi su iscrpeli unutrašnjost, male sredine, time što nema velikog nataliteta u Beogradu i Novom Sadu, ali ne gube stanovništvo, ne gube zato što se iscrpljuje unutrašnjost. Ja vas pitam – kakve mi možemo škole imati ukoliko mlado stanovništvo napusti unutrašnjost, a svi, čak i velikani koji su nešto značili u Srbiji, su došli upravo iz te unutrašnjosti? Zato mislim da to i demografski, treba uskladiti demografiju, znanje, obrazovanje, ali sve u korist ekonomskog razvoja. Svaka čast i filozofiji i muzici i umetnosti itd, ali mislim da je ekonomija, da je privreda ono što pokreće sve. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ono što znamo obojica i svi većinom sigurno ovde da od mnogo čega sve zavisi, da ljudi ne napuštaju manje sredine, ali pre svega, evo sada, od komunikacije. To je jedno od velikih pitanja da su autoputevi svi postali mreža, a pre 15, 20 godina da li bi izgledala ta mapa tako da je bilo privredne aktivnosti. Vi znate da je 2000. godine neko krenuo da rasprodaje imovinu i kompanije bez ikakve ideje od čega ćemo da živimo. Možda od usluga ali ne znam kojih, intelektualnih sigurno ne. Kad je sad cela priča o obrazovanju, znači Srbija je na osmom mestu u svetu po pravednosti obrazovanja, a to znači da ono što se nudi deci u centru Beograda nudi se i u malim sredinama. To znači da to važi i za decu migrante, za decu iz ugroženih sredina itd. Znači, bar je obrazovni sistem sačuvao što se toga tiče pravednost. Mnoge zemlje silan novac daju da to postignu i prave strategije, ali svakako će nekada ta priča stati razvojem lokala. Ovo što smo radili u reformi strukovnog visokog obrazovanja jeste da ljude podsetimo za šta postoji strukovna škola ili akademija, a ne da bismo školovali ljude samo za ono što misle da tržišno mogu da zarade. To može privatnik da proceni pa da i propadne u proceni, ali ja moram da ljude u raznim regijama podsetim da su to regionalne priče, da ta zona mora da prati potrebe privrede. Neki dan sam pričao sa jednom regijom koja je isključivo prehrambeno-poljoprivredna, a nema nameru da to osniva. Onda morate da zaista resetujete priču i da kažete da taj mlad čovek ima u svojoj sredini upravo ovo o čemu pričamo, što Marijan kaže, takve kompetencije. Znate da ima samo jedna strukovna visoka škola za poljoprivredu i prehrambenu tehnologiju u Šapcu, a valjda je logično da ih ima mnogo više. Dok su sami odlučivali unutar škola šta će da akredituju i šta da rade, nakotilo se svega šta treba i ne treba. Upravo reforma u tom domenu obrazovanja se okreće realnim potrebama određene regije, a tu su uključeni upravo mladi ljudi, uključen je privredni sistem, komore u regionu i mislim da je to jedna dobra politika. Ovo je sve samo posledica onoga što je erozija dugo dugo stvarala i odnosila.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, moja primedba nije bila na konto dostupnog obrazovanja niti pravednosti, mislim na demografiju, na probleme koje moramo rešavati uporedo sa obrazovanjem, dakle, da ta znanja u unutrašnjosti pre svega moraju da budu primenljiva da bi investicije došle. Dakle, svaka čas filozofiji, svaka čast društvenim naukama, ali mi u unutrašnjosti ne možemo da računamo da se naša demografska pozicija promeni zahvaljujući tome što ćemo imati na selu previše filozofa itd. Ono o čemu sam govorio jeste da je problem što nećemo imati ni ova praktična znanja kome da prenesemo ukoliko se ova demografska slika u Srbiji i dalje bude oslikavala. Nije problem koliko Srbija, jeste problem što Srbija gubi stanovništvo, ali je problem što se stanovništvo uglavnom gubi u unutrašnjosti, što imamo teritorije koje su sve manje naseljene. Kad izgubimo stanovništvo na svim tim teritorijama, moje mišljenje je da ćemo izgubiti i teritoriju. Mi Srbi, srpske nacionalnosti, građani, mi smo posebno osetljivi na to jer dobro znamo kako je kad izgubite stanovništvo na određenim teritorijama. To vrlo lako naseljavaju neki drugi okolni narodi. Dakle, sem obrazovanja, cenim napore koje Vlada čini po pitanju zanavljanja stanovništva. Dakle, da biste imali koga da obučite u unutrašnjosti, da bi to znanje bilo preneseno, da bi primenljivo, pre svega, znanje dovuklo investitore i da bi se to stanovništvo zadržalo, bitno je koliko Srbija ima stanovnika, ali još je bitnije je da to stanovništvo bude ravnomerno raspoređeno i zato treba vršiti pozitivnu diskriminaciju i da plate određenog stanovništva budu veće u slabije naseljenim mestima da bi se stanovništvo na određeni način povratilo na teritorije sa kojih se odselilo u velike gradove, da bi bilo dece, da bi bilo mladih potomaka koji mogu da steknu neka nova znanja u sredinama u koje žive da bi kroz investicije ostali na tim teritorijama, jer agresija dečijim kolevkama naših suseda je najuspešnija agresija koja može da se izvrši na našoj teritoriji, a bela kuga najefikasnije etničko čišćenje koje može da se deci i mi na svom primeru, to je i te kako, plus gubici u dva svetska rata. Da vam kažem da Srbija nema, srpski narod nema priraštaj stanovnika u poslednjih 100 godina. Nema. Rumuni imaju 28%, Bugari imaju 35%, Turci imaju 700%, a Albanci 1.000%. Srbija ima nula. Tako se naše teritorije prazne i ukoliko se isprazne, te teritorije će zauzeti neki drugi narod. Smisao mog izlaganja je bio da moramo da radimo paralelno sa školstvom, da moramo da radimo na tome da teritorije ne ostanu nenaseljene, odnosno da se deo stanovništva tako rasporedi da bude i u korist sela i u korist grada. Pre svega, da nam gradovi ne budu pretrpani, da nemate ovoliko automobila zbog toga što se stanovništvo trbuhom za kruhom doselilo u velike gradove. Sad treba izvršiti neke druge migracije koje treba da vode malo prema unutrašnjosti, da mi budemo zadovoljni na selu, a i vi u gradu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Kolega Periću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na ovu važnu temu, izneću praktičan, životni primer. Naime, kad je koleginica Vjerica Radeta rekla da je prosto sramota da iznese imena nekih porodica u kojima ne radi ni jedan član, meni se javio jedan sugrađanin, Nikola Spasojević, i kaže da od četiri člana porodice… Prosečna starost članova porodice je 48 godina, pa onda kada računamo taj prosek ispada da je otac stariji od sina samo 16 godina. Zaista, to je tako, to je prosek, to je onih 510 evra koje mi uopšte ne omalovažavamo, nego samo govorimo kakva je situacija. Ni jedno ne radi. Njegova supruga se nedavno zaposlila u jednoj privatnoj firmi sa 60 godina života, ali da se vratimo, gospodine ministre, na ovu temu koja je takođe veoma bitna. Gledao sam organizacionu strukturu vašeg ministarstva i vi imate, rekao bih, solidnu strukturu. Potpuno sam siguran, uključujući i vas, da tamo ima ljudi koji odlično rade svoj posao. Mi nećemo da vas hvalimo po tom pitanju. Imaju ovde naše kolege sa moje leve strane koji to umeju bolje, rekao bih i da preteruju ponekad, ali to nije važno. Naš cilj nije ni da kritikujemo ono što je dobro, nego samo da ukažemo na ono što zajedno sa građanima Srbije primećujemo i da bi moglo i moralo biti ispravljeno. Ovo što ste predvideli u ovom Zakonu o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije jeste da stečena znanja, odnosno diplome koje su se stekle na nekim univerzitetima u inostranstvu, i u članu 38. postojećeg zakona, a član 10. govori o izmenama i dopunama tog zakona, vi ste predvideli redovnu proceduru za, da kažem uslovno, verifikaciju tih diploma i u stavu 8. tog zakona vi ste predvideli jedan izuzetak. Ako se diploma donosi sa jednog od 500 univerziteta u svetu koji su priznati od neke prestižne organizacije ne treba je na poseban način proveravati nego je tako prihvatiti. Mi smo samo taj stav malo bolje definisali i hteli smo da pojednostavimo neke stvari. Polazimo od pretpostavke da neko ko prati tu lestvicu rangiranih univerziteta prati i korumpiranost, pa smo nekako sigurni da je nema u toj meri kao što je ima kod nas i da tamo nema kupovine diploma. Možda neki profesor pogleda kroz prste. To su izuzeci i to nije sad toliko bitno. Znači, mi smo predložili da se to pojednostavi. Gde je tu još veliki problem u onoj organizacionoj strukturi vašeg ministarstva? Sami ste govorili – Viša poljoprivredna škola se nalazi samo u Šapcu. Nisam primetio da imate sektor koji bi morao da napravi tešnju saradnju sa jedinicama lokalne samouprave. Vi pokušate da izađete u susret. Ono ste malopre rekli Srbija je na osmom mestu kada je u pitanju ta neka ravnopravnost. Mogu da kažem da ste vi vrlo brzo, odnosno Ministarstvo prosvete vrlo brzo intervenisalo u sredini iz koje ja dolazim, dakle u Ljuboviji kada se desio požar u jednoj školi, o tome smo i ovde pričali, vi ste u istom danu pozvali neke svoje saradnike i krenulo se tu napred. Vidite da nemamo problem da kažemo ono što je dobro. Ali vi samo intervenišete tamo kada već dođete u neku situaciju da znate da je neki problem. Hajmo saradnja ministarstva i jedinica lokalne samouprave, pa unapredimo to. Lepo ste vi malopre rekli, mislim da je kolega Milija Miletić, on je bio predsednik svoje opštine, on je možda i činio neke poteze da se tu nešto uradi. Vi sada morate imati sektor za saradnju sa jedinicama lokalne samouprave da bi neke stvari predupredili. Vaši dobri rezultati retko kada se vide odmah, a posledice katastrofalne. One se vide i odmah i na kraju i prate nas godinama. Ono što je izbačeno, onaj prefiks vaspitanja iz škola. Mi to sada plaćamo. Čini mi se kolega Marko Atlagić kada je govorio o tome - možda ovo nije baš najpopularnije kazati sa ovog mesta, ali moramo malo i roditelje vaspitavati da bi celom društvu bilo bolje i da ne bi bio onaj prosek stalno. Naša želja je da 510 evra želja, niko to ne obećava, bude minimalac, a ne da bude prosečna plata od koje neko ima samo 18, 19 ili 20.000. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Šarčević.
Apsolutno bi se složio i oko te ideje, a ima ih i u samom ministarstvu da treba još nekakvih sektora, ali da vas podsetim mi smo limitirani još uvek zabranom zapošljavanja. Znači, jesu odblokirane same škole, ali nisu ministarstva. Po maksimalnom broju meni nedostaje 90 ljudi. Tako da pod otežanim okolnostima se sprovode razne novine i procesi. Imamo u vidu, ako dođe do odblokiranja ovog procesa, da se formiraju sektori za predškolsko jer predškolsko postaje jako važan deo obrazovnog sistema i on je umrežen sa osnovnim. Znači, to opet mali krug ljudi radi. Nije mu posvećena ona pažnja koju mi očekujemo da će biti. Ceo dan pričamo ovde su i zakoni na redu o nečemu što su neke države prepoznale kako potpunu celinu. Mi pokušavamo da to radom unutar sektora sadašnjih prevaziđemo stvarajući nekakve grupe koje ih raznih sektora čine, što kaže, timove neke posebne i stalno mobilno preklapamo te timove. Mi smo stvorili Sektor za dualno, Sektor za digitalne potrebe. Nama treba za celoživotno učenje ili doživotno učenje, jer ono prožima i srednje dvogodišnje i trogodišnje, četvorogodišnje i strukovno. Znači, u nekim zemljama postoji čitav sektor koji spaja tu neku vertikalu a po jednom osnovu rada, a to je stručno osposobljavanje. To je nešto što je kod nas zamišljeno kako dete raste ono idu i sektori. To je zatečeno stanje. Znači, niz organizacionih novina bi trebalo i svakako da Ministarstvo ne samo za lokalnu samoupravu nego i državnu upravu treba da na neki način imaju tu tešnju saradnju. Mi imamo, što vi kažete, ad hok. Ali imamo i u nekim slučajevima kada radimo recimo velike novine Zakona o platama itd. Ja to nadoknađujem tako što lično obilazim mnoge škole i sredine po Srbiji i moji timovi. Znači, mi smo apsolutno mobilni i stalno smo negde na terenu ne samo kada je neka nevolja da vidimo ili da se nešto otvori, nego odlazimo redovno. Obilaženje raznih mesta po Srbiji, znaju poslanici sigurno da nema skoro opštine gde nismo bili i vrlo često nam je svrha da vidimo u kakvom su stanju i ljudski resursi i objekti i perspektiva. Tako da je to meni recimo mnogo pomoglo kada donosimo odluke gde će se ulagati sredstva. Znači, svakako to može da posvedoči svako u ministarstvu da nigde nije dat prioritet zato što je neko urgirao, nego tamo gde sam ja očima video da fali krov, da fali ono. Tražili smo ozbiljne analize. Jedno je kada se čita izveštaj, a drugo je kada se vidi teren. Tako da svakako ta neka potreba da se to terenski prati i vidi, ne možemo mi… Imamo Sektor za investicije mali. To je samo jedan osnov. Znači, nama se prepliću mnoge aktivnosti po mnogim sektorima i tu funkciju nekako nadomešćuju državni sekretari i ministar. Imamo jedno telo koje čini opet grupa ljudi po zadatom poslu koja se transformiše od vremena do vremena. To su otežavajuće okolnosti jer isti ljudi moraju da rade nekoliko poslova. Mnogo bi efikasnije, ovo što vi kažete, bilo da u okviru tog maksimalnog broja koji je dat i zacrtan imate priliku da te ljude rasporedite i za ovo što ste vi govorili i za ovo što sam ja rekao, ali se nadam da će valjda biti ubuduće.
Pravo na repliku narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Gospodine ministre, imate jedan nimalo lak zadat, a to je da razbijete taj nit o Zakonu o zabrani zapošljavanja. Ako to ne uradimo u najskorijem vremenu cena koju ćemo platiti zbog toga, nije to stiglo sa vama, to je došlo mnogo ranije, ostaviće dalekosežne posledice po Srbiju. Što sada Vlada Republike Srbije pokušava nekim merama populacione politike da napravi jednu drugačiju sliku u Srbiji kada je u pitanju rađanje i priraštaj stanovništva daje to slabe rezultate. Daje slabe rezultate u ovom momentu zato što je to godinama ranije urušavano. Zato ćete vi morati ovaj problem da rešite i vaše ministarstvo je jedno od prvih koje bi moralo da uzme i u rešavanje tog problema, a kako? Upravo onako što ste vi i rekli da planirate i kao što sam ja rekao da treba da se uradi. U vašem ministarstvu ima jako plemenitih ljudi koji su se ostvarili kao roditelji, pokušali da pomognu i drugima. Ako su to radili privatno, tim pre obaveza ministarstva kao državnog organa jeste da to digne na nivo principa, da digne na nivo stalnosti, a ne da to bude povremeno od slučaja do slučaja. Mnoge stvari vi sada i radite tako. Mi, srpski radikali, ne mislimo da ste vi čovek bez iskustva u ovoj oblasti. Prvo, ako je neko radio privatno ne bi uspeo da opstane tolike godine da nije znao posao. Tačka. Ali vi vrlo često da bi izašli u susret tom putu ka EU ad hok rešavate neke probleme. Neko vreme vama uzme i taj zakon čije izmene i dopune imaju jedan ili dva člana i vama i vašim saradnicima. Ostavite to po strani. Ovo je dobro što ćemo mi da unificiramo neka zanimanja i neke delatnosti. Znanje, kapital, ekonomija ne priznaju granice. To ne može u betonske okvire da se smesti. To nadilazi državne granice. Mi moramo tome izaći u susret. To su stvari koje treba rešavati ne izmenom nekoliko članova, nego sistemski rešavati za sva vremena. Ovo – za sva vremena treba shvatiti relativno, ali na takav način vi treba da se ponašate, gospodine ministre.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po amandmanu i odmah da vam kažem suštinsku razliku između sadržaja amandmana i Predloga zakona ja ne vidim. Možda je po sredi to što je, čujem, reč o amandmanu sa ispravkom pa ne gledam u najažurniju verziju predloga. U svakom slučaju ne vidim u predlogu ništa sporno. Javio sam se pre svega zato što je zanimljiva rasprava u toku, a i sadržaj ovog člana zakona koga se amandman neposredno tiče je, rekao bih, posebno interesantan. Tiče se konkretno različitih lista međunarodni lista na kojima se rangiraju uspesi, odnosno uspešnost u različitim segmentima, odnosno različitim aspektima. Jedna od tih lista koje se ovde pominju u ovom članu zakona u njegovom stavu 8. je tzv. lista rejtinga „JS njuz end vrld riport“, ako sam dobro pročitao. Vidite, dame i gospodo, baš je konkretno ova lista možda posebno interesantna danas. Na posebno slikovit način pokazuje da jesmo u pravu kada kažemo da je Srbija danas u pozitivnom smislu zaista kvalitativno drugačija zemlja, drugačija u smislu da je dosta toga promenila na dobar, uspešan način u odnosu na neke godine iza nas jer baš ta lista, lista koja se zove „JS njuz end vrld riport“, možete to da pročitate u medijima danas, kaže da je Srbija po poslednjem rangiranju na tzv. rang listi najmoćnijih zemalja, kako oni to nazivaju, na visokoj poziciji. Zauzima 44. mesto i napredovala je u odnosu na prethodno rangiranje za osam pozicija i da je u tom smislu najbolja, najuspešnija u čitavom regionu, da smo ostavili zauzevši tu 44. poziciju iza sebe i Hrvatsku koja je 67. Sloveniju koja je 73. i to je dobar, važan pokazatelj kako nas svet vidi, dobar odgovor na pitanje koje mi postavljamo često pa i u ovoj sali – kako nas to doživljavaju drugi. Evo, oni kažu, to kaže ovo istraživanje i ova rang lista, da smo u tim aspektima koje su oni ocenjivali najbolji i najuspešniji u regionu. I nije reč o malom uspehu. O tome je govorio i Aleksandar Vučić ovih dana, kada se obratio našoj javnosti, iz Davosa, i rekao da reaguje sa uzdržanošću, zato što je ovde pre svega reč o rangiranju vojnih potencijala jedne zemlje, pa onda na drugom mestu ekonomskih postignuća, dok je nama, naravno, uvek nekako najvažnije šta smo to uspeli u ekonomiji za svoj narod i svoju zemlju da napravimo. Ali, ni ti parametri, ekonomski, kad se rangiraju i kad se analiziraju od strane sveta, odnosno nekih merodavnih institucija, nisu rđavi. Naprotiv, i oni govore da je Srbija dobre stvari uradila i uspela je značajan posao da savlada na pravi način. Evo, recimo, ova lista kaže - napredovali smo i bolji smo od ostalih u našem okruženju, ona koja se bavi neposredno ekonomskim aspektom. A o tome smo govorili, čini mi se, i pre dva dana, upravo na temu ovih zakona. Jedna od njih, indeks ljudskog razvoja koji objavljuje, publikuje godišnje UNDP, rekao bih, jedan program za razvoj UN, reč je o instituciji koja pripada UN neposredno, kaže da je Srbija takođe napredovala i po tim njihovim merilima. Pre svega se gleda šta ste napravili za godinu dana u ekonomiji, a onda i kako ste podigli, ili niste podigli, kvalitet u obrazovanju, na trećem mestu rast životnog standarda, kod onih koji su ga postigli, naravno. I kada se to sve sabere, kažu - Srbija je postigla dobre rezultate u sva tri aspekta. Ekonomija nam je tokom 2018. godine, da bi se to prikazalo u rezultatima za 2019. godinu, dodatno ojačala, obrazovanje smo takođe dodatno unapredili, između ostalog, i ovim rešenjima. Dakle, kada se kritikuje program dualnog obrazovanja ili bilo šta drugo što radimo, treba da se ima u vidu - svet to ipak vidi nešto drugačije. I ovde međunarodne institucije, ali i sve one kompanije koje kad dolaze u Srbiju kažu, a mnogi to kažu otvoreno - zbog tih programa koje ste ustanovili, mi hoćemo da dođemo da radimo kod vas, mi hoćemo u Srbiju da uložimo. I po toj drugoj listi, mi smo napredovali za četiri ili pet mesta. I ne treba to ni da se kaže, to sad već svi znaju, kad god nešto tako podelimo sa našim narodom kao rezultat. Ponovo je reč o rangiranju koje je za nas bolje i uspešnije nego bilo kada ranije. Sve ove stvari imaju neposredno veze sa ovim o čemu ste i vi govorili, sa zapošljavanjem, da i bilo je reči ovde danas, to nije bila diskusija gospodina Perića, nego jedna možda pre toga. Postoji dodatna potreba da se obezbeđuju nova radna mesta. Da, slažemo se i upravo zato to i radimo, samo nema onda znate, baš previše smisla kada se u narednoj rečenici kaže - i zbog toga ne treba da podržavamo strane direktne investicije, zbog toga ne treba da podržavamo ulaganja, ako kapital ne potiče iz Srbije. Dakle, neposredno u funkciji otvaranja novih radnih mesta jeste da stvaramo ambijent koji je atraktivan za te investitore koji dolaze u Srbiju, hoće ovde da ulože, pa tako ta radna mesta pravimo. Upravo zahvaljujući takvom uglu gledanja i vrednom radu na tom planu, možemo da kažemo da smo kao što su danas govorili narodni poslanici SNS, u stotinama hiljada zabeležili, zvanično evidentirali novih radnih mesta. Potpuno novih. Dakle, ne govorimo o tome, a i u tom smislu je danas Srbija mnogo uspešnija, što se u zvanično formalno obrazovanje, dakle, ono koje je ustrojeno u skladu sa zakonom i u zaposlenost formalno prevode mnogi ljudi koji su radili na crno. Pogledajte samo rezultate na novu od godinu dana, da mi značajnu razliku od 25% manje ljudi zaposlenih na crno evidentiramo kada inspekcije izađu u obilazak. Onda i to što je manje, opet rezultuje time da ti ljudi postanu zaposleni kako to dolikuje, kako to zakon propisuje, ali nezavisno od toga da li se nekome menja oblik i status onih koji nisu imali posao i tu je velika razlika. Tu je razlika i najveća, neko je postavio pitanje - da li je velika razlika kada se posmatra standard pre i posle, pa najveća je za one koji nisu imali ništa, bukvalno ništa. Nikakvo zaposlenje, a sada su ga dobili, a takvih ljudi u stotinama hiljada mi brojimo danas. I, da, strane investicije su neposredno u funkciji toga. Ne može neko da kaže - znate, da ih nećemo. Odnosno, može, ali onda zaista rizikuje da se svede na nivo, znate čega? Boška Obradovića koji mitinguje ispred fabrike, lepe nove fabrike u kojoj su zaposlene stotine ljudi, a ima i onih u kojima su na hiljade novozaposlenih i kaže - e, ovde ćemo katanac da udarimo samo da se mi dočepamo vlasti. I da to posle prate svi oni koji su prinuđeni da ga prate, evo kao što vidite, pola DS danas kuka i plače zbog toga što su prinuđeni da ga prate, ali da to postane misao glavnog toka, ako u tome ikakve misli, ikakve pameti ima za značajan deo bivšeg režima. Samo to pričaju i samo to nude danas. Sve da zatvore, sve da zakatanče, sve da upropaste samo zato što to nije njihov rezultat, ali ako neko hoće tako, mora da zna, tu budućnosti nema, tu sreća nema. To nas vraća na pitanje šta ćemo sa nezaposlenima? Danas smo uspeli zato što smo radili da se posao obezbedi, da se spustimo na ispod 10%, kada je reč o stopi nezaposlenosti. I jeste, tačno je, dobro ste primetili kada ste obrazlagali amandman, to ima veze i sa rastom koji Srbija ostvaruje na godišnjem nivou. Čuli ste, bio je odličan za prošlu godinu. Čuli ste šta se o očekuje danas. O tome je i predsednik republike Aleksandar Vučić govorio i očekuje da se zvanično prizna, da se kaže Srbija je za prethodnu godinu zabeležila 4% ili nešto više, nek bude 4,1%, pa to će biti fantastičan rezultat u odnosu na ono šta su predviđali vajni stručnjaci koji su govorili - nema šanse da bude, ma ni 3%. To što vi računate i što Svetska banka kaže, sve će to da podbaci. Ništa od toga nema. Mi opet, kao što vidite, smo uspeli da nadmašimo projekciju i budemo uspešniji, nego što je bilo ko mogao da pretpostavi. Ne mislim da ove iz bivšeg režima, neznalice, hronične i notorne, nego mislim i na ove ozbiljne koji sa dobrom rezervom cene naš uspeh. Znači, taj rast između ostalog obezbeđuje da se povećavaju plate, da se povećava standard. Postavilo se pitanje - šta ćemo sa mladim ljudima, kako da ih dodatno motivišemo da u Srbiji ostanu? To su sve dobri načini, da im obezbedimo više posla, više alternativa, mogućnost da posao odaberu, da im obezbedimo viši standard. Kada pričamo o javnom sektoru, pa evo tu je ministar, koliko puta su samo u vašem resoru povećavane plate unazad nekoliko godina samo? Pet puta. I sada pogledajte, uporedite to sa situacijom kada su se primanja smanjivala bukvalno. To je razlika kao nebo i zemlja. Pričali smo i o sektoru zdravstva, evo, u diskusiji pre neki minut, šta ćemo da radimo i šta da ponudimo primera radi, medicinskim sestrama? Pa, još veći standard. Dakle, baš ovo što radimo i rekao bih da radimo sa dobrim uspehom, jer uporedite nekada medicinske sestre, tehničari u proseku koliko, 30.000 dinara. Danas u proseku preko 50.000 dinara. Velika je razlika, ne može niko da je zanemari. Uz, naravno sve ono što mi ponavljamo. Znamo da treba još i hoćemo da bude još i pravićemo da bude još, ali eto, imamo na osnovu čega da kažemo - znamo šta radimo i izvesno je biće i više. A tih 50 i nešto hiljada, nekada je bio prosek za lekara, bez specijalizacije. Danas za istu tu kategoriju zaposlenog u zdravstvenom sistemu 76.000. Napravite tu razliku i vidite da je vrlo jasna. Dobro se vidi i hoćemo da tim ljudima ponudimo, pored tih razloga koji se tiču neposredno standarda, bolje uslove i to i činimo kada dodatno nabavljamo opremu koja je važna, kada nabavljamo instrumente koje nisu mogli da imaju i da koriste, koji su važni i za ljude kojima se pruža određena usluga zdravstvene zaštite, ali i za te koji treba da rade, da tu uslugu pruže. Nekada smo za čuveni iks nož, gama nož morali da idemo gde, u neku Tursku, Grčku i sve mi plaćamo njihovim institucijama koje obezbede tu vrstu usluge za naše ljude. Danas mi sve to možemo da ponudimo i verujte, nema mnogo zemalja na svetu koje mogu da kažu da poseduju i jedno i drugo. Srbija to danas može da kaže. Da pogledamo i sve drugo što se tiče unapređenja kvaliteta života, pronaći ćete sve odgovore dame i gospodo u planu strateškog razvoja koji se zove Srbija 20-25. Jel treba da podsećam? Predstavio ga je Aleksandar Vučić. Javno je to učinio i o svemu je govorio, vrlo detaljno. Bolja infrastruktura, autoputevi, ali i putevi drugih kategorija koji su nam zaista potrebni, ali i vodovodna, kanalizaciona infrastruktura, ali i objekti od strateškog značaja i ti klinički centri, ali i naučno tehnološki parkovi. I još više posla, tako je, još više investicija, još više kompanija koje će u Srbiju da dođu. To su pravi odgovori da može mlad čovek da kaže da vidi da u ovoj zemlji ima perspektive i ima smisla da u njoj ostanem i tu pokušam svoju budućnost da gradim. Dakle, to su sve pitanja koja su postavljena tokom rasprave pre nekih deset, petnaest minuta i verujem da ćemo da složimo oko toga, postoje pravi odgovori na ta pitanja. Naravno, ti pravi odgovori podrazumevaju potrebu da se i pravilno radi, ali da se i do kraja iskreno razmišlja i da se uvažava kada je nešto rezultat i tu je gospodin Perić u pravu. Kada takvo uvažavanje vidimo, mi možemo samo zadovoljni da budemo i zbog toga ja i nemam šta da zamerim. Ali, samo kada pričamo o tome o kakvom je trendu reč i šta može da se očekuje u ovoj zemlji. Nekako vole, mnogo vole ovi što sve znaju, a pokazali su da su najbolje znali da 619 miliona evra zgrnu, što u svoje džepove, što na račune svojih firmi, poput Đilasa, ali nekako vole da pričaju da, eto, ekonomisti u Srbiji ako su veliki stručnjaci, a njima su najveći stručnjaci oni koji njih vole i podržavaju, a govore sve najgore o Aleksandru Vučiću i SNS i našoj politici, ali da ekonomski stručnjaci, eto, znate, imaju nešto da zamere stranim investicijama u Srbiji. Još jedna od laži koje pokušavaju da plasiraju pripadnici bivšeg režima. Dakle, pogledajte, evo recimo, publikaciju koja se bavi makroekonomskim analizama i trendovima. Krajem prošle godine objavili ljudi ozbiljnu studiju koja pokazuje da upravo sada, zahvaljujući upravo investicijama koje obezbeđujemo, Srbija prolazi kroz pozitivno tehnološko restrukturiranje. Dakle, menja se odnos prema proizvodnji, uslovi u njoj na način da se vrši akumulacija i znanja i kapitala koja je osnov da se dalje povećavaju primeri. To su odlične stvari. Više zaposlenih uz, da, dobro ste primetili, smanjenje ukupnog broja zaposlenih u javnom sektoru, što znači gde su se zapošljavali ti ljudi, u privatnom sektoru, u realnom sektoru, i rast plata. To je upravo pravi odgovor na potrebe države. Kao što vidite, i struka i nauka hoće da kažu, uz ovo kako danas radimo, ima razloga da verujemo, biće taj dobar trend i nastavljamo. Dakle, verujem, to su samo dobri odgovori, prosečna plata 550 evra za koju su ove neznalice govorili da neće biti nikada. Drago mi je što možemo da podelimo zadovoljstvo činjenicom da smo do te tačke došli, ali treba uvek da kažemo, i pozivam da to kažemo zajedno – nije to dovoljno i hoćemo još. Ako se budemo držali ozbiljnog, odgovornog pristupa, radili savesno i pokazivali znanje, onda plan Srbija 20–25 i projekcija da zahvaljujući njemu možemo da stignemo do još značajno boljeg proseka, kada je reč o primanjima u Srbiji, do nekog nivoa od možda 900 evra, do nivoa prosečne plate na tim vrednostima, a prosečne penzije od možda 430 do 440 evra. To su dobre stvari i to zaista zaslužuje da se radi, da tome doprinosi svako na svoj način. Ja sam uveren ako Srbija bude ovog proleća ocenjivala da se opredeljuje za tu vrstu budućnosti, za tu vrstu brige, za svoje mlade, njihovu perspektivu, porodice koje treba da o ovoj zemlji vode računa sutra onda će to, ja sam uveren, biti odgovor u vidu nove, značajne podrške politici Aleksandra Vučića, SNS i biće to, tu ste, gospodine Periću, potpuno u pravu, jedino pravo rešenje. Jedino pravo je ono koje je sistemsko, ono koje je pokazalo da može da odoli zubu vremena i svim iskušenjima. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima, po amandmanu, Nataša St. Jovanović. Sami ste se isključili, hoćete ponovo da se uključite.
Sad je u redu. Zahvaljujem, predsednice. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, kao član Odbora za obrazovanje prosto sam imala potrebu da prokomentarišem i da istaknem u stvari koliko je uradilo Ministarstvo u ovom prethodnom periodu. Obrazovanje i vaspitanje generacije koje dolaze su neiscrpna tema i uvek svako ima nešto da kaže po tom pitanju. Osvrnula bih se na kvalitet obrazovanja i vaspitanja, pošto smo dosta, i kolega je pričao o toj temi, a ja bih ovom prilikom, čisto građane upoznala sa NTC sistemom, a to je Nikola Tesla centar sistem koji su formirali i sastavili, u stvari, članovi Mense, dr Rajko Rajević i Uroš Petrović pod nazivom „Avantura mozga“, a odnosi se na način na koji deca uživaju dok uče i učenje posmatraju kao igru. Zašto ovo pričam? Zato što Ministarstvo obrazovanja je akreditovalo ovaj način učenja, jer je prepoznalo kvalitet i otvoreno je za sve novitete koji će da pomognu decu da brže savladaju gradivo. Mnogi nastavnici i učenici su, takođe, prošli ovu obuku kako bi približili gradivo deci. Cilj je, u stvari, da se uči na brži, lakši i zanimljiviji način i najviše, u suštini, napreduju darovita deca, ali i ona deca koja su manje darovita takođe postižu veliki uspeh koji se vidi u roku od mesec ili dva. Takođe, želim da pohvalim Ministarstvo obrazovanja na ogromnom uloženom trudu i radu i na velikom broju zakona koji su donešeni kako bi se uveli red i disciplina u ovu oblast. To nije bilo ni malo lako, jer kod pojedinih zakona otpor je bio ogroman, kao da ste naleteli na osinje gnezdo. Na sreću, ove godine ministar Šarčević i njegovi saradnici, sve ove godine, da kažem, su uspešno izbegavali njihove žaoke. Tako da, samo sam htela da ukažem da to da Ministarstvo potpuno je otvoreno i Ministarstvo potpuno uvodi jedan novitet kojim će biti u narednom periodu zahvalni i roditelji i deca i koliko nije suvoparno i usko gledano, kao do sada. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine Šarčeviću, prvo da čestitamo rođendan, jel da, 36, jel tako? Ja sam vešt u obrtanju, u „Vikipediji“ barem piše da je 22. januar. Dobro, da ne bude da nisam. Dame i gospodo narodni poslanici, kvalifikacije, pre svega u oblasti primenljivog znanja, u oblasti privrede, proizvodnje i usluga je ono što treba da nam svima proizvede novac, jer se novac zarađuje proizvodnjom, novac se ne deli, novac se proizvodi. To je ona filozofija koju ja vidim da deli i Vlada Republike Srbije i ogromna većina kolega poslanika. Za vreme ovih nesrećnika koji bojkotuju narodnu sednicu, novac se uglavnom delio, njima privredna zanimanja nisu bila zanimljiva, jer su privredu debelo uništili. Dan danas oni misle da se novac zarađuje neradom, kao što vidite ove prazne klupe, ta njihova filozofija barem na njihovom primer, oni su veoma istrajni u toj nameri da novac zarađuju neradom, odnosno da se novac deli i da uglavnom žive od zaduženog, a ne od pošteno zarađenog. S tim u vezi, nedavno je u „Danasu“ izašao kritički tekst o tome da će plate za pet godina, koje se projektuju na nivou 900 evra prosečne, razoriti Srbiju, odnosno srpsku ekonomiju. Ne bi bilo čudno da se sutradan nije pojavio drugi tekst. Dakle, vlast obećava plate da će biti zarađene na nivou od 900 evra za pet godina, to je bazirano na rastu BDP i mogućnosti čak i da se zadužite sa 50% od nivoa duga u odnosu na BDP kada svake godine zaradite dve milijarde, stičete bez rasta nivoa duga prema BDP, stičete priliku da u infrastrukturu uložite još milijardu koju možete da povučete, a da vam dug ne poraste. Dakle, realna je projekcija da plate, koje će doneti naravno ova zanimanja koja rade u proizvodnji i uslugama, da porastu na 900 evra. Ali, gle čuda, oni su to osporavali da bi odmah sutradan ili za dan, dva štampali Đilasovu projekciju, da će on za šest meseci, valjda sa Bastaćem i Marinkom, omogućiti da prosečne plate budu hiljadu evra. Znači, njima je, onima koji nisu znali kako se novac zarađuje, već samo kako se deli, njima je za šest meseci moguća plata od hiljadu evra, ali plata u projekciji iz proizvodnje za pet godina sa javnim investicijama, za njih je to nemoguće. Isti njihov tabloid „Danas“ to piše i za plata od 900 evra za pet godina, i za plate Đilasove su moguće za šest meseci, a ove za pet godina nisu moguće. Verujem da je Đilas proizvođač magle, verovatno nasledio rudnik dijamanata od pokojnog dede, pa će to sa Marinikom i sa Bastaćem da pretvori u plate. S tim u vezi, recimo Švajcarci, oni su imali referendum da svaki njihov stanovnik, je li tako gospodine Orliću, dobije bez obzira koliko je star, maloletan, punoletan, penzioner, mesečno dobije 2.500 evra, a da ništa ne radi. Verujete li ili ne, Švajcarci su odlučili da ne prihvate tu vrstu poklona svoje države, odnosno da ne dobijaju nezarađen novac. Sada, kada bih ja birao, da li da nam neko pokloni pet milijardi ili investira pet milijardi, ja bih odabrao ovo drugo, da investira pet milijardi, jer bi iz proizvodnje bile održive plate. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku – PREDLOG ZAKONA O ŽIGOVIMA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli poslanici. Primili ste izveštaj nadležnih odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovo svakako jeste veoma bitna tema i možda se na prvi pogled nekome čini da to nije toliko važno, ali s obzirom i na ono što se dešava u praksi i te kako jeste važno da se zaštiti svaki promet robe i usluga i zloupotreba žiga, u smislu da se dešava i sada da se bukvalno krade žig, odnosno oznaka koja tamo postoji ili sa nekom neznatnom izmenom pokušava da se predstavi kao nov žig. Onda to svakako stvara zabunu kod potrošača i nanosi veliku štetu ko je vlasnik tog izvornog žiga. Ovo što ste predvideli ovim zakonom nije dovoljno precizno, upravo taj deo regulisao zato što ste vi ovaj zakon donosite kao nalog EU. To ste lepo u obrazloženju i napisali. Nedovoljno ste vodili računa u ovom delu zaštite žiga, u onemogućavanju podnošenja žalbe i odmah upućivanju na upravni sud, odnosno upravni postupak, što svakako nije baš dobro zato što to sve mnogo dugo traje i što neko ko zloupotrebi žig može ozbiljno on sebi zaradu da obezbedi, a s druge strane da nanese veliku štetu onome čiji se žig zloupotrebljava. Ponavljamo, toga u praksi ima, sudskih sporova i danas dan ima i svakako ovome treba da se ozbiljna posveti ozbiljna pažnja, ne samo zato što je to direktiva ili neka od direktiva EU, već zato što je to interes, pre svega, domaćih proizvođača, jer se dešava da neki koji dođu ovde pa kupe određenu proizvodnju, da samo malom nekom izmenom žiga, ugrožavaju nekoga ko dugo godina koristi taj žig i po kojem žigu je prepoznatljiva određena roba. Mi vam samo skrećemo pažnju, to smo kroz amandmane radili, da ipak treba više računa povesti, nije samo formalno doneti zakon sa mnogo članova, rešenje, jer zakon mora biti na usluzi svakom građaninu Srbije i tek tada je to dobar zakon, što u ovom slučaju svakako nije reč.
Hvala. Na član 7. amandman je podnela Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, ovo je bila prilika da se utvrde jasni kriterijumi prilikom ocene ispravnosti nekog žiga, odnosno da nije došlo do plagiranja dela ili čitavog žiga i ovde nisu u ovom zakonu, to su trebali stručnjaci da urade i da sa njima veoma ozbiljno uz konsultacije i poslodavaca i ljudi koji su imali, na kraju krajeva, i ljudi koji su veoma stručni u toj oblasti žigovnog prava i autorskog prava, da se tačno zna po kojim kriterijumima će neko moći da zaštiti svoj žig, a zbog kojih sitnica, pod znacima navoda, će to biti odbijeno. Nemerljiva šteta može da nastane i u prometu robe i usluga, u industrijskoj svojini i uopšte žig je jedno intelektualno, autorsko pravo i prvo u koje niko ne sme da zadire ni po Ustavu zemlje i ne samo po ovom zakonu, nego i po drugim zakonima. Da li ste razmišljali o tome da Zavod za intelektualnu svojinu, ipak to radi na jedan, rekla bih, paušalan način, iz razloga što to radi po službenoj dužnosti i ne ulazi u konkretne detalje kod ocenjivanja da li je nešto povreda tog žigovnog prava ili nije. Jer, mora da se ima u vidu kako razmišlja jedan prosečni potrošač. Prosečni potrošač će manje u većem delu da obrati pažnju na neko grafičko rešenje, ali će više da obrati pažnju na verbalni utisak, da li je to što taj žig verbalno poručuje za njega ono što mu ostaje u glavi i da li će samim tim, kupujući jednu robu, a misleći da je od tog proizvođača od kojeg on nije, dovesti i sebe u zabludu a naravno i ti proizvođači će imati jednu takvu štetu. Tako da je tu niz faktora. Zaista zbog ograničenog vremena nemam mogućnosti da po segmentima to iznosim šta ste sve trebali da imate u vidu, ali ova oblast je i te kako važna i s obzirom na to da ste u članu, čini mi se, 59. zakona naveli da je nosilac žiga dužan da ga koristi izričito se tome protivimo. Kao što rekoh, žig je intelektualna industrijska svojina. Ako neko u jednom trenutku nije u mogućnosti da tu robu proizvodi ili da pruža uslugu pod oznakom tog žiga, ne možete njemu ko je zaštitio to pravo, vi ovde kažete na 10 godina, a to je zaista i kratak period da oduzmete mogućnost da on to uradi možda za godinu, dve, dok ne izvrši neku finansijsku konsolidaciju. Vi kažete dužan je da ga koristi, znači ako ga ne koristi u tom trenutku, onda mu sledi kazna. Ne, to je njegovo pravo i koristiće ga onda kada to bude hteo i sa razlozima koji njemu donose finansijsku ili neku drugu korist. Još nešto, dakle, to je i moralno pravo, pre svega, ali ne samo ovo koje sam navela do sada. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 15. ovoga Zakona o žigovima, gde sam tražio da se izmeni stav 2. ovoga člana. Naime, svima nama je jasno da svi zakoni i zakonski propisi moraju biti jasno i precizno definisani. To posebno važi kada je u pitanju ova jedna specifična oblast kakvi su žigovi, odnosno kakav je Zakon o žigovima. Znate, ja sam amandmanom tražio da se na bolji i precizniji način definiše predmet ovoga zakona. Jasno je da je žig najveća garancija da je neka roba, neka stvar u skladu sa onim što on jeste i u skladu sa onim što bi on trebao da predstavlja. Zato podnosioci prijava za žig trebaju da ispune određene uslove, određene garancije. To se pre svega odnosi da navedu naziv, znači tačan, jasan i precizan naziv roga i usluga za koje traže odnosno za koje podnose prijave za žig. Naravno, celo ministarstvo ili već ko razmatra te stvari, to mora da bude u detalje da razmotri, pri čemu se svakako treba voditi račun o tome, da se zadrži, odnosno da ne dođe do povrede određenog stepena zaštite autorskih i drugih prava, proizvodnih prava, kako bi se podnosilac prijave za žig, ne bi imao štete od toga. Dakle, mora se jasno i precizno svaka stavka, pogotovo u ovom zakonu, definisati, da ne bi bilo nekih nedoumica, jer ovde jedna mala stvar, jedan suvišan zarez, jedna tačka, ili nešto slično, može dovesti do velikih posledica.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Marjan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nedavno sam gledao žig N1 televizije. Televizija N1 nije registrovana u APR-u, a ima žig, nema PIB, ali koristi PIB „Adrija njuz“ d.o.o, koja čak nije ni osnivač N1 televizije. Znači, to je jedna prevara koja pripada Šolaku i Đilasu. N1 je Luksemburški mediji, vlasnik N1 televizije je „Junajted medija“, vlasnik „Junajted medije“ je „Junajted grupa“, tu su smešteni „Dajrah medija,“, „Cas medija“, Šolak, Đilas. Mi nemamo problem sa opozicijom, onim delom opozicije zbog bojkota izbora i bojkota Narodne skupštine, zato što smo im nešto loše uradili u Narodnoj skupštini. Naprotiv, mi imamo problem zbog Šolakovog i Đilasovog biznisa, jer oni misle da su ugroženi, zato što je „Telekom“ koji ima svoj regularni žig, koji je registrovan, koji se povratio i sa 30% tržišta došao na 41,5%. Šolakova SBB „Junajted grupa“ je sa 54% pala na 48%. Otuda ove prazne klupe, otuda REM koji je dopustio da N1 televizija, Sport klubovi, Nova S, Sinemanija i drugi ne registrovani, u Srbiji, kanali posluju na teritoriji Srbije i taj isti REM nije naložio uklanjanje tih divljih, piratskih kanala, koji uzimaju hleb, emitujući reklame, domaće reklame i ako su prekogranična televizija i ne bi smeli da emituju domaće reklame, niti da emituju izvorni program iz Beograda, nego da reemituju onaj koji se prikazuje u Luksemburgu. Može da reemituje samo reklame koje se prikazuju u Luksemburgu. Pošto, u Luksemburgu nema emitovanja, svima je jasno da nema ni reemitovanja. Ali, puštanjem reklama oni uzimaju hleb regularnim registrovanim televizijama, koje imaju svoj regularni žig, regularnu registraciju u APR-u i u registru elektronskih medija pod REM-om. Danas i ovih dana, ta ista, neregistrovana grupacija televizijskih kanala, okupljena u „Junajted grupi“, ucenjuje „Telekom“ i čak i brend „Telekoma“, „Supernovu“ naziva fantomima. Dakle, oni koji okupljaju preko 20 fantomskih, piratskih kanala su se drznuli, da za nacionalnu kompaniju da kažu, da je fantomska. Zato mislim da su žigovi veoma bitni, ali bitna je i provera N1 televizije. Pod kojim okolnostima, ne registrovanim, emituju program, po kojim okolnostima je njihov žig validan i pod kojim okolnostima oni ucenjuju regularne domaće medije i regularnog operatora? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Kolega, Marijan Rističević je lepo rekao neke stvari, radi se potpuno o prevarantima, u svakom smislu te reči. Pa tako, ti prevaranti podmećući nam razno razne svoje prevare, podmeću građanima Srbije, priču o tome, kako tobože rade za interese građana, kako ti mediji, zapravo brinu o interesima građana, interesu naroda, a suština jeste u tome da samo brinu o svojim ličnim i tajkunskim interesima. Da se uzme što više para u svoje džepove, od građana Srbije i to se pokazuje i u praksi. Kada pogledamo preko puta, evo navršilo se godinu dana, nema ni jednog dela opozicije, predstavnika takozvanog Saveza za Srbiju, ja ih nazivam savez za silovanje i davljenje Srbije, jer to je jedino što imaju u sadržaju svog, takozvanog programa, su laži, silovanje, pretnje itd. Znači, te prazne klupe, su simbolika programa Dragana Đilasa. Uđe u Skupštinu, nađe eventualno radno mesto, primi dobru platu iz budžeta Republike Srbije, koju su mukom teškom, radeći, napunili svi građani Srbije, boreći se teškim reformama prethodnih šest, sedam i osam godina, stabilizovali smo državu, napunili državnu kasu, da bi ovakvi, koji preko puta ne dolaze na sednice Narodne skupštine, a zaposleni su u njoj, primali veoma lepe plate. I onda se, recimo kao Balša Božović, Zoran Živković, Marinika Čobano Tepić, Boško Obradović i ostali, a svi pod pokroviteljstvom i patronatom Dragana Đilasa, pa onda dođu u Skupštinu, drže konferencije za štampu, odakle napadaju predsednika republike. Dakle, iznose brojne laži o ministru Nebojši Stefanoviću, njegovoj porodici, dakle ništa drugo i ne znaju da rade zapravo. Suština je u prevari, da se dođe u Skupštinu, da se zaposle na državnim jaslama, na grbači građana Republike Srbije, da se primi dobra plata i da se ništa ne radi. To nigde nema. Građani Srbije, kada razgovaraju sa nama, pitaju, pa dokle, da li je normalno da neko prima platu od hiljadu evra, a na svoj posao ne dolazi. Ljudi traže od nas da nešto preduzmemo, kako bi to postalo nemoguće. Narodni poslanik ima svoje radno mesto, ima svoj posao. Posao mu je da bude u Skupštini Republike Srbije, gde je izabran na izborima, na listi koja ga je kandidovala, bez obzira kakva politički stav imamo, jedni jesmo za jednu opciju, drugi za drugu, ali svi moramo da radimo svoj posao. Za taj posao smo plaćeni, od strane građana Srbije i njima smo dužni i odgovorni da polažemo račune, a ne da lažemo građane preko televizije N1, koje ne znamo ni ko je, ni čija je televizija, ali znamo da je tajkunska, znamo da radi za interes tajkuna Dragana Đilasa, Šolaka i smemo to da kažemo. To ćemo stalno da ponavljamo i u tom smislu podržavam sve što je rekao kolega Marijan Rističević, jer je dobro primetio da ta televizija sve radi, samo ne radi u interesu građana, radi isključivo u interesu tajkuna Dragana Đilasa, a mi smo obećali građanima Srbije i predsednik Aleksandar Vučić, 2012. godine, da ćemo svim srcem, svim snagama da se borimo protiv tajkunizacije Srbije, kriminalizacije Srbije, koju su upravo žuto tajkunsko preduzeće, Dragan Đilas i njegovi prijatelji, gurnuli u ralje tajkuna i mafije. Još da završim, za kraj, u pitanju je i lažni bojkot koji oni najavljuju. Pa, hoće građanima Srbije da kažu, evo međusobno se prepucavaju, sada su ponudili svoju političku decu, iz ovih „Jedan od pet miliona“, i rekli da će oni da izađu na izbore. Znači, upitanju je apsolutno lažni bojkot. Građanima Srbije se kuka, pa kažu, jao, pa neću da izađem na izbore, nisu mi dali igračku u REM, da se igram, neću da izađem na izbore nisu mi dali sve medije da se igram, neću da izađem na izbore zato što ne znam ni ja šta sve. Neće na izbore, jer nemaju program, nemaju ideju, jedini program i jedina ideja njihova je da pljačkaju građane Srbije i da otimaju pare. E, to neće raditi, a SNS i na predlog predsednika republike, smo odlučili da ponudimo građanima Srbije, da se smanji izborni prag, cenzus, za ulazak u Skupštinu. Zašto? Zato što smatramo da ima društvenih grupa koje treba da budu zastupljene u parlamentu i da je mnogo bolje za demokratiju u Srbiji, da šire društvene grupe mogu da budu predstavljene u parlamentu. Zašto, neko ko ima 100 hiljada birača ili 60-70, 150 ne bi imao predstavnika u parlamentu. Hoćemo da kažemo 3% možete da osvojite na izborima, imate mesto u parlamentu. Ali, moje lično mišljenje i uveren sam većini mojih kolega, jeste to da ne možete da budete deo parlamenta Republike Srbije, da primate platu iz budžeta republike, a da ne dolazite na svoj posao i da ne radite. To znači da radite, isključivo kada odete na konferenciju i napadate lažima, predsednika republike, radite isključivo u interesu mafije, tajkuna i neprijatelja Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 28. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? Da. Kolega Despotoviću, izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman Srpske radikalne stranke se odnosi na Predlog zakona o žigovima u članu 30. stav 2. menja se i glasi – u trenutku upisa žiga u Registar žigova moraju biti ispunjeni uslovi za priznanje žiga, uz obrazloženje - amandman se na bolji i precizniji način definiše predmet ovog zakona. Još jedan zakon u nizu gde se prethodni zakoni zamenjuju nečim što se zove „novi“. Taj novi zakon, nazovimo ga novim, nije toliko nov da bi stvarno mogao da bi tako mogao da se nazove. Za razliku od drugih zakona ovaj se relativno dugo i održao, negde jednu deceniju. Ovaj ranije od 2009. godine, je donet da apsorbuje direktivu od 2004. godine, a ovaj jednu kasnije, iz 2015. godine. Iz ovih činjenica proističu bar dve konstatacije. Prvo, Vlada je usvojila praksu da predlog svojih ministarstava da donosi tzv. novi zakon čim se izvrši par izmena i dopuna postojećeg zakona. Drugo, nije svaka evropska direktiva razlog za novi zakon. Novi zakon treba da bude stvarno novi, da reguliše nešto što nije do sada, a ovo što se kod nas radi je moguće rešavati uz izmene i dopune tekstova uz izradu prečišćenih tekstova zakona. U objašnjenju čak ovog razloga za donošenje zakona navodi se i direktiva još čak iz 2004. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Ristečević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podne narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega Šešelj.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih pre svega u svetlu onoga što smo mogli da čujemo juče od ministra kulture, gospodina Vukosavljevića gde je Ministarstvo i Vlada Republike Srbije podržalo našu inicijativu koju smo uputili pre nekoliko meseci da Vlada Republike Srbije štampa tj. finansira i objavi sabrana dela nobelovca, pisca Petera Hankea, osvedočenog srpskog prijatelja koji nas je podržavao u najtežim trenucima za našu zemlju i naš narod, nikada nije krio svoja osećanja koja gaji prema našem narodu. Ja bih voleo da na isti taj način i Ministarstvo obrazovanja pokaže sluha za ono što su govorili poslanici Srpske radikalne stranke, pre svega oko te kontrole udžbenika koji se pojavljuju u našoj zemlji. Dakle, mi smatramo i treba da bude i strategija i politika Ministarstva obrazovanja, dakle da udžbenici i za osnovnu i za srednju školu iz srpskog jezika i istorije ne smeju da budu stvar tržišta i na njima treba da ima monopol Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, koji treba da bude pod strogom kontrolom Ministarstva obrazovanja. Dakle, da vas ne podsećam na sve skandale, od toga da je „Danak u krvi“ prilika za napredovanje u hijerarhiji Turskog carstva, od toga da je Hrvatska imala izmišljenu državu u srednjem veku, do svih ostalih stvari koje možemo da zateknemo na tom polju. Što se tiče srpskog jezika i najnovijih inicijativa, a gde to može da postane vrlo lako i uvreženo mišljenje u Republici Srbiji, a to je da ne postoji srpski jezik već nekakav jugoslovenski ili naš jezik zajednički za sve narode izmišljene i one koji stvarno postoje na Balkanu. Dakle, mi smatramo da na dugi rok Ministarstvo obrazovanja treba da pokaže odgovornost na tom polju i da se postara da se više nikada ne dese takve stvari kao što smo imali priliku da gledamo po pitanju tih udžbenika. Sa druge strane, mi možda imamo razumevanja da je nešto nekad pogrešno urađeno u prošlom mandatu, prošlog ministra obrazovanja ili prošle Vlade, ili prošle stranke ili bilo šta drugo, ti sada argumenti više nemaju osnova zato što je svaki ministar u svakom resoru izabran novi, zato što je neko pre njega radio loše ili lošije i mora stanje da popravi i njegova je odgovornost i obaveza da stanje u svakom resoru popravi. Takva je situacija i sa prosvetom u Srbiji.
Zahvaljujem. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Razvojem društva i tržišta svakako da se pojavljuje potreba za zaštitu pronalazaka kvaliteta robe, turističkih i sportskih manifestacija i svega drugog što se u poslednje vreme sve češće sreće i kod nas u Srbiji. Možda su i trebale nove odredbe ovog zakona, ali nama se ne dopada što vi u obrazloženju zbog čega prelazite na novi Predlog zakona o žigovima, jeste i usklađivanje, odnosno dovođenju kompatibilnog stanje sa propisima Evropske unije. Da li će sutra možda izmene i dopune ovog zakona uslediti, ako vi i „mali Šengen“ dovedete na određeni nivo vaših želja? Ima potrebe samo da mi uskladimo ovo i da one koji rade, oni koji imaju viziju i žele dobro svojoj državi tj. državi Srbiji da njih i zaštitimo. Mi ćemo imati, a već i sad imamo i pojedince, ali uglavnom to na ličnom nivou pokušavaju da zaštite proizvode sa geografskim poreklom. Vi koji baš onako nestrpljivo čekate i hrlite tim putem ka EU znate koje su beneficije. Mi lično mislimo da do toga nikada neće doći, ali ne znači da kvalitet proizvoda, da njihovu zaštitu koja su proizvodi u Srbiji ne treba da zaštitimo. I znate, u slučaju određivanja kvota da proizvodi sa zaštićenim geografskim poreklom nisu obuhvaćeni tim kvotama, sa jedne strane, a sa druge strane, cene tih proizvoda su veće i nekoliko puta, čak se pominje i deset puta da su bolje cene, što znači da će građani Srbije biti motivisani da se udružuju, pre svega, da imaju organizovan pristup tržištima kako domaćem, tako i stranim tržištima. Tu je potrebna pomoć. Mislim da Zavod za zaštitu i unapređenje može da da određenu vestu pomoći tu, a i Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, svakako bi trebalo malo više i ozbiljnije da posveti pažnju ovom problemu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam na Predlog zakona o žigovima amandman na član 82. stav 6. koji se menja i glasi: „Korišćenjem žiga ne smatra plaćanje takse za produženje važećeg žiga kao i zaključivanje ugovora o prenosu prava, licenci i tako dalje“. U obrazloženju za donošenje ovog zakona naveli ste direktivu iz 2004. godine, pa je nejasno što da direktiva nije ugrađena u tekst zakona iz 2009. godine, a toliko se apostrofiralo i direktiva iz 2015. godine i opet ostaje nejasno zašto ona nije ugrađena 2018. godine, kada su vršene izmene i dopune tadašnjeg zakona. Na osnovu ovih činjenica moguće je doneti pogrešan zaključak da se neko tek sada toga setio, tako da je došao na dnevni red ovaj Predlog zakona. Za donošenje celovitog Zakona o žigovima nije dovoljna, kako ste naveli, potreba da se otklone nedostaci terminološke prirode. U cilju ilustracije ovoga što je navedeno nije na odmet i malo statistike. Od 116 članova novog zakona direktiva iz 2004. godine imala je upliv u osam novih članova u delu o građansko-pravnoj zaštiti, a direktiva iz 2015. godine pominje se direktno u 25 članova, što znači da sve ostalo čine članovi starog zakona, tačnije 83 člana ili procentualno 71%. Suština zakona je da žig postoji i da se štiti na domaćem i na međunarodnom planu. Dobro je što je ovaj član pravni okvir građansko-pravne zaštite, kao i jačanje zaštite žiga i delotvornije suzbijanje njegovog krivotvorenja. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Ovde se radi o zaštiti znaka, odnosno, tačnije rečeno, sprečavanje zloupotrebe zaštićenog znaka. Ima nešto što je mnogo krupniji problem kada je u pitanju zaštita, a to je da se zaštitimo od ovoga uvozničkog lobija koji u ovu državu Srbiju uvozi sve i svašta. Čak i udžbenike uvozimo. Možemo tako da kažemo, da čak i udžbenike uvozimo, zahvaljujući, pre svega, snalažljivosti pojedinaca koji su u državnoj administraciji, a ta administracija se zove Vlada Srbije. Zašto? Pa, zato što smo bukvalno prepisali i uzeli neke, kako kažu, evropske norme i te evropske norme uvek idu u korist onih koji uvoze robu veoma, veoma sumnjivog kvaliteta, svake vrste, a pri tome ostvaruju veliki profit i mi se tu ne možemo suprotstaviti. Možete zamisliti kakva će konfuzija da nastane kada uvede se elektronski žig, odnosno zaštitni znak, a pogotovu što će, na osnovu usvajanja ovog zakona, početi prijavljivanje zaštite znakova, odnosno prijavljivanje žigova, koje će se registrovati na 10 godina. To će biti potpuna konfuzija. Ne vidimo mi koji će to odbrambeni mehanizam imati Vlada da se suprotstavi, recimo, ovom već pomenutom uvozničkom lobiju, što je bukvalno karcinom na tkivu ove države i to treba da se prekine. Ministar je rekao pre neki dan ovde da ima volju, ima želju, ima odlučnost da spreči ovu lakrdiju kada su u pitanju udžbenici, blago rečeno lakrdiju, jer to su mnogo dugoročnije posledice, ali da vidimo kako će to biti primenom ovoga zakona, da vidimo kako će se to poznatijim većim svetskim kompanijama suprotstaviti Vlada kada je u pitanju zaštita i žiga i znaka.
Zahvaljujem. Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 109. govori o kaznama koje se izriču za prekršioce zakona i ja sam mojim amandmanom tražio da se poveća raspon ovih kazni. Znači, da se poveća raspon. Zbog čega je to bitno? Pa, ako je veći raspon kazni, onda se na pravedniji način mogu sankcionisati prekršioci određenih odredaba zakona, jer nije svejedno, pošto se radi o vrlo specifičnoj oblasti. Znači, to su žigovi i nije svejedno da li će, recimo, neko biti kažnjen za neku trivijalnu stvar koju je prekršio, a koja po svojoj suštini ne proizvodi nikakve negativne posledice u primeni ovog zakona ili neko ko je odgovorno lice, u pravnom licu ili na bilo koji drugi način da snosi odgovornost, da napravi takav prekršaj, da proizvede izuzetno veliku štetu ne samo vlasniku žigova ili onome na koga se odnosi ovaj zakon, nego i široj društvenoj zajednici, sredini i zbog toga treba napraviti opet jednu diferencijaciju tako da se kazna rasporedi u jednom dijapazonu koji je će obuhvatiti najpravednije moguće izricanje kazne. Dakle, mislim da ovakve stvari postoje, prekršajne kazne za izrečene prekršaje i u drugim zakonima i mislim da bi Vlada i Ministarstvo trebalo da vode računa o ovome ne samo kada je u pitanju ovaj zakon, nego kada su u pitanju i ostali zakoni koje predlaže Vlada, a donosi ih ova Skupština.
Zahvaljujem. Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Poslanička grupa Srpske radikalne stranke osim što učestvuje veoma vredno i stručno u raspravama o predlozima određenih zakona i ostalih akata, kao i u podnošenju amandmana i obrazloženju svakog od našeg amandmana, mi osim ovoga što nam vi namećete o čemu treba da raspravljamo, što naravno nije problem, vlast ste, može vam se, ali mi, osim toga, radimo, odnosno, pre svega radi javnosti skrećemo pažnju i Vladi i ministrima na neke krucijalne životne stvari, na neke stvari od nacionalnog interesa i očekujemo da konačno ministri počnu da se bave i tim našim inicijativama i predlozima i ne samo da se bave, nego zaista da to postane sastavni deo našeg života. Ja ću sada da ponavljam radi javnosti, da podsetim šta je to što su poslanici SRS u poslednje tri, skoro četiri godine, od kad smo u ovom sazivu Narodne skupštine, šta smo mi to od opšteg interesa zahtevali od Vlade Republike Srbije i od vladajuće većine. Tražili smo da se ukine postojeći Zakon o izvršiteljima, kolokvijalno rečeno i da se donese nov zakon, da se postupak izvršenja vrati u nadležnost sudova. Tražili smo, ministre, i konkretno od vas da se najhitnije u Srbiji formira institut koji bi se bavio presudama Haškog tribunala i svom ostalom dokumentacijom koja u Haškom tribunalu postoji. Ne možete reći da to nije od nacionalnog interesa. Tražili smo da država Srbije u znak zahvalnosti štampa dela Petra Hankea i to je juče ministar kulture rekao u odgovoru na naše pitanje da se već vode razgovori i da će biti zaključen ugovor sa „Službenim glasnikom“ i to je zaista odlično. Dobro je da postoje ministri koji prihvataju naše inicijative. Tražili smo da se kao krivično delo uvrsti da krivično odgovara svako onaj ko javno kaže da se u Srebrenici desio genocid. Takođe, nešto što je toliko važno, nacionalno pitanje, da je prosto neverovatno da vi nemate razumevanja za takvo nešto. Tražili smo da se Ruskom humanitarnom centru u Nišu dodeli diplomatski status i da se još jedan takav centar otvori u Novom Sadu. Tražili smo da najniža plata i najniža penzija budu 37.000 dinara, koliko je vrednost najniže potrošačke korpe. Tražili smo da se ukinu prijemni ispiti za upis na fakultete. Ministre Šarčeviću, dobro je, vi ste pre neki dan najavili da će to zaista i da se desi. Dakle, vidite da ništa ne boli kada se prihvati inicijativa SRS, ali bismo voleli da osim ovoga prihvatite i tu našu inicijativu, obećali ste čak, rekli ste da ćete kao patriota da uradite sve da se to uradi, da se najhitnije formira taj institut za analizu haških presuda i ostalog dokaznog materijala koji postoji u Haškom tribunalu. To su suštinske stvari. Ovo što mi danas ovde raspravljamo u ovom predlogu zakona, vi ovde opet ništa suštinski ne menjate. Govorite vi o tome da treba da se, ne znam, uskladi ovaj zakon sa Zakonom o zaštiti podataka o zaštiti ličnosti, pa ne znam koji su to još informacioni sistemi itd. To su više, ovo što danas ovde imamo u ovom predlogu zakona, to su više stvari za podzakonske akte nego suštinski za zakon. Zato mi insistiramo i ponavljaćemo vam do kraja ovog mandata koje su to bitne stvari od opšteg društvenog i nacionalnog interesa i državnog interesa na kojima srpski radikali insistiraju već skoro četiri godine, a za koje vi nemate sluha. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, smatram da su izmene i dopune Zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja od izuzetne važnosti i značaja. Naime, uočeni su oni nedostaci koji su bili kao poteškoća u primeni zakona i da bi se oni otklonili, upravo u tom cilju su rađene izmene i dopune ovog zakona. Ono što posebno želim da pohvalim, što je Vlada i vaše Ministarstvo vredno i odgovorno radilo, a to je uvođenje jedinstvenog informacionog sistema prosvete. Uvođenje jedinstvenog informacionog sistema prosvete jedno je od strateških opredeljenja Vlade Republike Srbije i njegovo unapređenje je od izuzetnog značaja sa aspekta onih koji donose odluke. Naime, da bi imali valjane, pouzdane, tačne i precizne podatke u sistemu prosvete i obrazovanja, svi sistemi moraju da budu umreženi i da bi donosioci odluka donosili valjane zakone, odnosno davali predloge za donošenje valjanih zakona. Ova izmena je od izuzetnog značaja. Želim, takođe, da istaknem da u 1.500 škola na teritoriji Republike Srbije uveden je elektronski dnevnik, što je, takođe, značajno i sa aspekta ukupnog prosvetnog sistema, ali i sa aspekta i roditelja i učenika. Takođe, želim da iznesem da je predstavljajući program „Srbija 2025“ predsednik Aleksandar Vučić naglasio da će za sistem obrazovanja biti izdvojeno 600 miliona evra, da će ta sredstva biti upotrebljena za dalju digitalizaciju i dostupnost interneta svakom učeniku i svakoj osnovnoj školi. Naime, ovim planom „Srbija 2025“ predviđeno je da ta sredstva budu uložena u digitalizaciju 30.000 učionica, znači, u digitalizaciju na celokupnoj teritoriji Republike Srbije. Takođe, želim da naglasim da je predstavljajući svoj program „Srbija 2025“, predsednik Aleksandar Vučić, a tiče se domena obrazovanja, naveo da će 90 miliona biti utrošeno, odnosno upotrebljeno za veštačku inteligenciju, jer naravno, hvatanje u korak sa industrijskom revolucijom 4.0. od izuzetne je važnosti za uspešan prosperitet, za napredak, za ekonomski razvoj, za bolji životni standard svakog građanina Republike Srbije. Predsednik Aleksandar Vučić, politika SNS, i naravno, politika Vlade i konkretno vašeg Ministarstva, imaju viziju razvoja Republike Srbije u svim segmentima, pa i u segmentima obrazovanja onako kako odgovara i učeniku i roditelju i prosvetnom radniku i poslodavcu i celokupnoj Srbiji. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, odlukom Vlade Republike Srbije od 30. maja 2019. godine, grad Leskovac je sedište Akademije strukovnih studija južna Srbija, koji čini Visoka poslovna škola strukovnih studija Leskovac, Visoko poljoprivredno-prehrambena škola strukovnih studija Prokuplje, Visoka škola za vaspitače strukovnih studija Gnjilane, sa privremenim sedištem u Bujanovcu i Visoko-tehnološka umetnička škola strukovnih studija Leskovac. Svojim dosadašnjim radom visoke škole u Leskovcu stekle su reputaciju savremenih i visokoprofesionalnih ustanova sa stručnim nastavnim kadrom i modernim obrazovnim procesom. Dokaz tome je i da su studijski programi Visoke poslovne škole strukovnih studija usklađeni sa Strategijom razvoja obrazovanja do 2020. godine i da su već pratili koncept dualnog obrazovanja kroz obavljanje praktičnog dela obrazovanja u zemlji i inostranstvu, pre svega u zemljama EU, i da im mnogi poslodavci nude mogućnost zapošljavanja još u toku studija, zbog čega ova škola, a sad i Akademija, su privlačne studentima iz užeg i šireg regiona. Kao preduslov za realizaciju dualnog modela studija zakon propisuje obrazovanje mreže poslodavca sa kojima visokoškolska ustanova sarađuje, a koji imaju potrebu za kadrovima koje ta visokoškolska ustanova obrazuje. Visoka škola strukovnih studija u Leskovcu je među prvim formirala Savet poslodavaca 27. januara 2018. godine, putem koga poslodavci mogu da utiču na vrstu i kvalitet studijskog programa. Zato sa pravom možemo da očekujemo da su ovo već postavljeni dobri temelji za implementaciju ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 2. ovog zakona govori o tome pod kojim uslovima deca stranih državljana, lica bez državljanstva i tražioci državljanstva uče srpski jezik kao strani jezik ukoliko ga ne znaju. I tu je zakon dodao ovaj stav, što je u redu. Međutim, ja sam mojim amandmanom tražio da se ove stvari malo bolje i jasnije preciziraju. Zbog čega? Pa, imamo situaciju da je veliki broj lica bez državljanstva, tražioca državljanstva srpske, a i drugih nacionalnosti, da je srpski jezik njihov maternji jezik. To isto mora da se navede i precizira u zakonu. Onda je sasvim bespotrebno da se kod ovih lica smatra da im je srpski strani jezik, kad je on maternji. Znači, nije u pitanju samo kad su ljudi srpske nacionalnosti, nego znamo da ima mnogo ljudi i drugih nacionalnosti čiji je jezik srpski jezik maternji. Oni ga danas mogu zvati i ovako i onako i bošnjački i hrvatski i crnogorski itd, ali svi znamo da je to u osnovi srpski jezik i da taj jezik razumeju. Dakle, ova stvar treba da bude predviđena zakonom kako ne bi bilo nikakvih nedoumica i, pre svega, kako bi se tim ljudima izašlo u susret kod izučavanja ovog jezika. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Koleginice Nikolić, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ovom predloženom izmenom člana 73. osnovnog zakona precizirano je polaganje razrednog ispita u skladu sa posebnim zakonima, budući da je posebnim zakonima koji uređuju osnovno i srednje obrazovanje i vaspitanje polaganje ispita već uređeno. Međutim, mi smatramo da ova vaša formulacija, da je nedovoljna i da je potrebno dodatno precizirati i da pored usklađivanja sa posebnim zakonima, ovu oblast treba precizirati i uskladiti sa odgovarajućim pravilnicima. Zakon bez odgovarajućih pravilnika predstavlja samo mrtvo slovo na papiru. Ovo je posebno vidljivo u jednoj ovako osetljivoj oblasti. Mi zato smatramo da polaganje razrednog ispita mora biti jasno i precizno definisano i da je naša amandmanska intervencija kojom se posebno u zakonskom tekstu naglašava da polaganje razrednog ispita je, u skladu sa posebnim zakonima i odgovarajućim pravilnicima, preciznije i sveobuhvatnije i da ovakvo rešenje doprinosi poboljšanju same primene zakona i otklanjanju svih nejasnoća i mogućih propusta, kao i bilo kakvih zloupotreba tokom same primene. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja odnosi se na član 96. ovog zakona i on govori o stranim ustanovama koje na području Republike Srbije vrše, odnosno deo su sistema obrazovanja i vaspitanja. Stav 1. ovog zakona kaže ko može da osnuje i ko može da ima tu ustanovu. Član 2. propisuje uslove, odnosno ispunjenost uslova. Vi ste Predlogom zakona predložili da se brišu reči: „verifikacija ustanove“. Pa, kažete da umesto „verifikacije“ stoji „odobrenje za rad“ ali pre toga se kaže: „Stručna ustanova mora da ispunjava uslove za osnivanje, početak rada, obavljanje delatnosti, odnosno dobije rešenje o odobrenju za rad od strane Ministarstva“. Mi smo predložili tu jednu malu izmenu umesto „verifikacija ustanove“ – „odobrenju za određeni rad“ i onda tu ne bi bilo ni tih nejasnoća, ni gramatičkih nepravilnosti. Gospodine ministre, moramo vam reći, ne možemo na blanko da vam verujemo, uvođenjem ovog jedinstvenog obrazovnog broja, ukoliko to bude imalo smisla na onakav način na koji mi vidimo i očekujemo da to tako bude, znači da neko prilikom upisa u predškolsku ustanovu dobija svoj jedinstven obrazovni broj i onda da on njega prati kao što je jedinstven matični broj, prati ga za sve vreme njegovog školovanja. Ako bi to u praksi zaista bilo tako, onda nam se ne bi moglo desiti da se preuzimaju diplome od visokoškolskih ustanova, preuzimaju, kupuju ili neko nekom poklanja za rođendan npr, da to bude na parkingu Sava Centra ili na nekom drugom mestu, onda bi zaista morao da se pokaže određeni nivo znanja i obrazovanja. Vi sada, kao državnih sekretara, ne kažem u vašem Ministarstvu, nego u Vladi Republike Srbije postoje ljudi za koje mi znamo da su pre ne znam ni ja koliko godina, 10 ili 15 godina, bili ljudi sa završenim zanatom. Oni sada nose najprestižnije titule doktora, profesora, docenti, vanredni, redovni profesori. Neki su odlazili na Sokolac da polažu, neki su možda čak, gospodine Mirčiću, i u Novom Sadu, u Beogradu, mi tačno ne znamo, ali to je za obrazovni sistem Republike Srbije ponižavajuće i nije problem kad bi on imao tu diplomu i kad o njoj ne bi pričao. To ne bi moglo da prouzrokuje neku štetu. Možda bi lečilo neku sujetu tog konkretnog pojedinca, ali oni vrlo često nađu svoje mesto u javnim preduzećima, u državnim organima, e to nije dobro nikako. Vi znate da takvi postoje i vi i mi zajedno ukazujući vam na određene i konkretne probleme moramo da se izborimo protiv toga. Hvala.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite.
Pokazalo se u praksi, gospodine ministre, da ovaj projekat trening centara i ovih dodatnih edukacija i praktične nastave nije bio onakav kakav ste možda i vi lično očekivali, ali pre svega, kako je to najavljivala premijer Ana Brnabić. Prošle godine u Kragujevcu, u martu mesecu, u bivšoj politehničkoj školi, koja je inače obeležila 165. godina rada, koja je školovala veliki broj radnika u uništenom metalskom, pre svega, kompleksu koji je postojao u Kragujevcu, a koji su ovi žuti posle 5. oktobra ugasili, otvoren je jedan „c centar“ da se obučavaju mladi učenici da rade na tim mašinama, što je na zapadu popularno zanimanje. Međutim, njena tvrdnja, gospođe Brnabić, da će otvaranjem takvih centara, gde ima mogućnosti za to, Srbija postati zemlja gde nije više jeftina radna snaga jednostavno nije tačna. Svi ti ljudi koji su prošli takvu ili sličnu obuku, kao što je to u Kragujevcu, Pančevu, Prokuplju i najavljuje se, uz pomoć, eto, potvrđuje se ona naša priča sa početka današnjeg rada, pre svega je Nemačka za to zainteresovana, jer te trening centre uglavnom finansiraju kompanije iz Nemačke i nemačka ambasada, da oni rade u Srbiji za bednu platu, za ovaj minimalac koji je 30.022 dinara, a minimalna potrošačka korpa je 37.000 dinara. Kakvu onda šaljemo poruku tim mladim ljudima? Dobro je da se vi preorijentišete na nešto što je sada traženo, pre svega za nemačke kompanije, za kompanije koje od Srbije dobijaju po 10.000 evra za otvaranje svakog radnog mesta, a šta će posle da bude sa vama kada prestane jednog dana potreba za takvim zanimanjima, to nikoga apsolutno ne zanima. Nemojte da šaljete takvu poruku mladim ljudima i ovde ste se sami ogradili u ovom zakonu od toga da je to svuda moguće da se takvi centri otvaraju, jer zavisite od tih stranih investitora, pa ste lepo rekli, napisali – tamo gde je to moguće, odnosno gde ima sredstava. Evo kako je u Kragujevcu došlo do tih sredstava. „Simens“ je dao bivšoj Milanovićevoj firmi određena sredstva, dakle, nemačka ambasada, još neke kompanije, jer je to njima u ovom trenutku potrebno, jer normalno je da oni imaju takve mašine, opremu u toj „Simens“ firmi koja je otvorena, kao i u nekim drugima, a da li će to biti potrebno u budućnosti i za koju platu će ti ljudi da rade? Videćemo, ali svakako nemojte da obmanjujete građane Srbije da je sve lepo i da se radi za 500 evra kada ti ljudi, koji su završili, njih je 36, i dobili posao u tim trening centrima, rade za minimalnu platu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Šarčević. Izvolite.
Deset trening centara nije još ni opremljeno. Znači, odlukom Vlade je doneto i realizacija ostatka jednog kredita IBO 2,8 miliona evra. Preuranjeno je da se priča. Svakako je u Vrnjačkoj Banji Centar za ugostiteljstvo i turizam i nema veze sa Nemcima i bilo kime. Kada govorimo o Kragujevcu, to tek treba da se proveri da li će biti dobar model, jer „Milanović centar“ je javno-privatno partnerstvo. Mi smo uradili u sistemu obrazovanja nešto drugo u Kragujevcu, a kao što znate već dve godine smo umrežili dve tehničke škole u jednu moćnu. Kragujevac je centar i strukovne akademije i izuzetno mnogo ćemo ulagati u razvoj univerziteta i inženjerskih studija i osnovan je Institut za IKT. Da li će se to realizovati kroz kompaniju sa „Milanovićem“, to može uvek da se vidi ili raskine. „Simens“ je velika kompanija koja hoće da ulaže, ali ti centri moraju biti mnogo kvalitetniji. Bio sam u tom centru u Berlinu i video sam sa premijerkom onom što su najnovija dostignuća u svim oblastima. U Berlinu je taj trening centar vredan 600 miliona evra. Znači, ogromno čudo, i to nije samo „Simens“, već i mnogi drugi kooperanti. Znači, tu imate od 3d-štampača do svih savremenih učila, novina u sistemu obrazovanju za taj VET ili ta strukovna priča. 21/3 TĐ/IĆ Mi smo u Kragujevcu blizu da napravimo tu neku vertikalu kvalitetnog srednjeg tehničkog obrazovanja, strukovnog i akademskog. Šta će biti dalje na vrhu piramide? To su centri za celoživotna učenja. Za vašu informaciju, mi ćemo u Kniću, susednom, koji ima prostor, znači radimo projekat, da taj centar dodatno bude u Kniću. Mala je varoš. Bitno je da podstaknemo. Blizu je Kragujevca. Tako da ćemo raditi, naš nacionalni centar po tom osnovu i sada na inicijativu delimično Knića, a više našu, jer su oni imali samo dobru volju, nisu imali ideju, uspeli smo da napravimo jedan novi koncept. Mislim da će u toku ove godine biti vidljivo šta će od toga da ispadne. Ja ne mogu da dam drugi sud. Ovo je nešto što je možda i dobro.
Pravo na repliku narodni poslanik Nataša Jovanović.
Ja nisam rekla gospodine ministre da ovih 36 ljudi, učenika koji su spremni za rad na CNC mašinama nije dobro u tim trening centrima naučilo da radi na tim mašinama. Poenta je gde će oni da rade i za koji novac. Premijer je rekla upravo ono što vi pričate - deset ćemo da otvorimo trening centara u Srbiji i Srbija će prestati, citiram njene reči, da bude zemlja jeftine radne snage. Čak je obećavala i plate za pojedine trening centre gde će da obuće ljude, da će plata da bude 1.000 evra. Nemojte na takav način da šaljemo poruku mladim ljudima da im se to obećava, mislim vaše je, vi ste u kampanji možete da obećavate šta god. Srpska radikalna stranka obećava da će minimalac u Srbiji biti takav da prati potrošačku korpu. Dakle 7.000 dinara koje sada nedostaju mi ćemo obezbediti, kao i minimalna penzija koja mora da bude toliko. Pitali ste se toliko puta na zasedanjima u decembru mesecu – kako. Mi smo vam rekli kako. Izveli smo vam jasnu računicu. Što se tiče našeg principijelnog stava da sada treba da dođu oni sa zapada da nam kažu kako ćemo mi kroz praksu da obučavamo mlade ljude, gospodine ministre, ta pomenuta škola u Vrnjačkoj banji postoji od 1949. godine. Sedamsto redovnih učenika pohađa nastavu u toj čuvenoj školi koja je iznedrila zaista vrhunske, pre svega, iz kulinarske oblasti stručnjake, ljude koji su kasnije otvorili svoje samostalne objekte, mnogi od njih su i vlasnici i restorana i u Vrnjačkoj banji i u drugim turističkim centrima kako u Srbiji tako i svuda u svetu i ne treba sada niko nama sa strane da dođe i da nam kaže kako mi kroz praksu da učimo te mlade ljude. Poenta je u tome da se stvore uslovi, da se ojača privreda Srbije, srpska privreda, naš domaći privrednik da može više da plati te ljude koji imaju stečeno znanje i stečenu praksu.
Pravo na repliku ima gospodin ministar Šarčević.
Nismo se razumeli ponovo. Znači, govorimo o trening centrima kroz NOK. NOK je Nacionalni okvir kvalifikacije. Postoje javni organizatori obrazovanja koji to rade. Mogu privatnici, ko god se registrovao ide kroz taj model. Međutim, naše ustanove su mnogo kvalitetnije i ovde je namera da one budu opremljene vrhunski, da postanu ti centri. Znači, ne samo đaci naši. Oni su tu obučeni kroz redovne oblike nastave i prakse i svega toga. Pošto je banja vrlo jaka, baš zbog toga, mi smo već dva puta intervenisala tamo, pa je i kuhinja nova, pa i restoran je renoviran, ali niste bili na Čajetini, niste bili u drugim mestima koja su mnogo lošije, oni treba njima da budu centar da kada dolaze da se što bolje opremaju. Svakako da je to domaća pamet i pre svega je tu cilj da naše ustanove, resursi, kadrovi i ta oprema, za koju sam govorio je falila uđe da bi ta naša ustanova to radila bolje nego ko je juče tek počeo i nema pojma. Tako da je to svrha tih deset centara i malo ih je. To je prvih deset centara, jer mnoge oblasti ne mogu da upadnu u opremu za tih 2,8 miliona. Tako da u daljoj strategiji svakako ću voditi računa. Čućete u martu šta će se raditi po pitanju opremanja srednjoškolskih centara.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Na član 8. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. U svetlu promene u obrazovanju koje su vrlo često vidimo da nekoliko puta godišnje se razgovara u Narodnoj skupštini o tome i to nam isto pokazuje koliko je stanje tu stabilno i koliko je zadovoljavajuće. Malo, malo pa se ti zakoni menjaju, uvode se nove stvari, izmišljaju se neke stvari koje ranije nisu postojale, ispunjavaju se bezpogovorno direktive iz EU naravno kao i u svim resorima tako i u obrazovanju. Budući da smo u situaciji da smo svakog dana preplavljeni velikom količinom lažnih obećanja, marketinških trikova, nerealnih obećanja po ugledu na neke najsvetlije trenutke Mlađana Dinkića i ostalih, naravno demagoških trikova, mene zanima, pošto ste vi danas tu, gospodine ministre, da nam kažete, kao neko ko je iz tog resora, na čelu tog resora, starešina Ministarstva obrazovanja - dokle je stigla inicijativa i aktivnost predsednika Republike Srbije koji je rekao da će obići svaku osnovnu školu u Srbiji, svaki toalet i da više ne smemo da dozvolimo da nam toaleti i osnove škole tako u Srbiji izgledaju? Da li vi danas posle, evo sada će biti još malo četiri godine vašeg mandata, možete da nam kažete – predsednik Republike je obišao toliko i toliko škola, toliko i toliko toaleta, utvrdio je to i to, za to mora da se odvoji toliko i toliko novca zato što mi ne smemo da dozvolimo da obrazovne ustanove u Srbiji tako izgledaju? Dakle, da li ste možda imali jednu analizu te aktivnosti da danas o tome obavestite Narodnu skupštinu?
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Moj posao nije da vodim PR predsedniku. Ima on službe za to i vode evidenciju gde je bio, kada je bio. Ja znam da sam bio sa njim bar jedno petnaestak puta u raznim školama, objektima. Sigurno i dok je bio premijer. Više smo puta bili zajedno jer tada je počeo taj jaki prvi ciklus koji je doveo da smo 900 objekata uradili. Ako ste pogledali budžet za 2020. godinu 60% je uvećan upravo za deo investicija. Tu nisu ušla sredstva za visoko obrazovanje i za studentski standard. Broj takvih objekata gde samo toaleti nedostaju je sišao ispod 100 ako govorimo negde oko 2.650 objekata. Govorimo da neke ustave imaju dva, tri objekta. One se intenzivno rade. Zahvalan sam što i lokalne samouprave se uključuju u tu proceduru. Ima zluradih komentara. Ima jedna odlična škola u Kragujevcu, mislim da je „Dositej“ ili tako nešto koja je zahvaljujući samo lokalnoj samoupravi krenula da radi te toalete jer su samo čučavci, ali nisu stari. Nešto drugo je. Hoće da naprave engleske VC-e. To zahteva i dobru higijenu, ali su odmah napravili dževu – eto, ne trebaju im dronovi, imaju još uvek čučavce. Škola ima 12 paralelnih kabina i da bi uradili dve oni su otvorili nastavnički, spustili one kanape za potezanje, svu higijenu napravili, tako da se to privodi polako kraju. Imaću tačne podatke jer se rade i ti podaci za ovaj jedinstveni informacioni sistem jer prvi put možda imate tačno koliko sala ima za fizičko, koliko ima terena. Mi smo popisali sa jedno šest velikih sportskih saveza, ovih dana i sa Atletskim da bi videli u kakvom su stanju. Nekada je bilo, pamte stariji, i zaletišta za skok u dalj u dvorištima i za bacanje kugle i mnogo što šta je bilo. Kuhinja je bilo. Tako da sada se koriste resursi. Neko je pomenuo ovde – mora da se radi i u toku dok se ne izdizajnira baš kako sve treba. Tako da se koriste postojeći resursi priškolskih ustanova ako škola radi u jednoj smeni samo, a produženo. Znači, ono što je jako važno, ako uporedim, ja radim u obrazovanju od 1979. godine, sve periode itd. a bio sam i u nekim SIZ-ovima kao predstavnik zaposlenih, pamtim sva ta vremena, mislim da je ovaj poslednji period od tri godine najintenzivniji kada je u pitanju obnova objekata i gradnja. Kamo sreće da je nekih 30, 40 godina svako radio godišnje po 20 objekata bilo bi kudi kamo bolje. U narednom periodu očekujem i čućete u strategiji potrebno je da se još više uloži, da se u gradovima gde još uvek ima mnogo dece i stanovnika rade i dogradnje, aneksira se određeni prostor da i srednje škole i one osnovne koje su sada sa dosta đaka dovedu u uslove jednosmenskog rada. To može da omogući i kvalitetno vaspitanje i sve druge komponente.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Gospodine ministre, u mom izlaganju nije bilo ničeg zluradog. Niti sam ja hteo da nipodaštavam vašu karijeru, niti mislim da ste vi bili PR predsednika Republike, jednostavno, ja nisam bio u prilici, niti je predsednik Republike ovde, kada se raspravlja o zakonima o obrazovanju, a vi ste bili iza njega kada je on o tome govorio. Dakle, iz tog razloga sam ja postavio to pitanje. To je možda bilo malo cinično sa moje strane, ali ja hoću da ukažem na jedan trend koji nema toliko veze sa obrazovanjem, već sa svim u Srbiji. Obećanja se ovde daju tako da treba da ispunjavaju nekoliko uslova. Jedan od njih je da budu veoma, veoma poželjni za uvo slušalaca ili gledala i obično traju dva do tri dana, nekad i sedam dana, ukoliko se neko zakači pa krene rasprava o svemu tome. Kao i kad je bila ta besmislena priča oko toaleta i obilaženja toaleta, kao da je to nadležnost predsednika Republike. Isto tako smo imali slučajeve da gledamo kako će predsednik Republike, tj. premijer, primati građane od 5 ujutru, pa se to desilo samo jednom ili samo dva puta, a trebalo je da bude jednom nedeljno ili jednom mesečno, ili kako već. Hoću da vam kažem, kao i u resoru obrazovanja, kao i u bilo kom drugom resoru, ono što u Srbiji ne postoji već godinama jeste predvidljivost. Dakle, odluke se donose od danas do sutra i vrlo često je nekad nešto nemoguće sprovesti šta nekome od najviših pripadnika režima padne na pamet. Tako i ovo. Molim vas, meni je jako krivo ako ste se vi našli uvređeni. Ja sam govorio o onom što je osnovni problem, jedan od osnovnih problema sigurno u našem obrazovanju i obrazovnom sistemu, a to je to pitanje udžbenika za koje i dalje mislim da je najvažnije. Pored toga što mi sada glumimo nemačke standarde, švajcarske penzije itd, pa smo onda prihvatili to dualno obrazovanje, mi smo onda zaista i realno pomislili da smo mi u stvari Švajcarska i da možemo tako nešto da sprovedemo u Srbiji. Dakle, to su neke teme o kojima mislim da treba da se raspravlja.
Pravo na repliku, ministar, gospodin Šarčević, a zatim narodni poslanik Vladimir Orlić.
Samo da se razumemo, nisam ni jednog sekunda pomislio da imamo lošu komunikaciju, te nisam ni tako odgovarao. Više sam hteo da pojasnim. Drugo, mene to i nervira što jednog dana ne kažemo sebi - pa, možemo mi da budemo ko Švajcarska ili neka uspešna zemlja. Oni su to sebi rekli pre 250 godina i kad se prvi put tako nešto želi da uradi, treba da se bude uporan i dosledan. To je neka valjda naša, srpska osobina, da smo talentovani da krenemo, a možda znamo i da stanemo pre roka. Znači, ja zaista radim ovo punog srca i želje i vidim, prvi put, posle mnogo vremena, da se stvari dešavaju unapred. Sećam se kad sam bio mali, imao sam puno rođaka i tada je bilo sirotinjsko vreme, ljudi su pravili kuću tako što se napravi prva ploča, pa se ode iz podstanara da se živi pod prvom pločom, pa se dalje zida sprat, malteriše. Naći ćete po Srbiji mnogo kuća koje nisu izmalterisane. Znači, ako bi čekali da se svi uslovi steknu, to pokušavam da kažem i sebi i mlađim ljudima, nikada nećemo dočekati. Opet, ljudi, imali smo jako težak period koji nisu imale mnoge evropske zemlje. Mi možemo da se vratimo u 1986, 1987, 1988. godinu, ne lementiram nad komunističkim uređenjem uopšte, nego govorim o tome da kad je država stabilna, stvari idu dobro. Znači, dugo je bilo nestabilno i sad je najzad jedan period stabilnog vremena, kad te stvari mogu da se vide bolje. Ne može da se kritikuje lider države koji je onolike energije, rada, uložio u celu tu priču i ja sam mu strašno zahvalan. Ja sam ovde više puta rekao - svakome ko uradi nešto za dobrobit dece Srbije, skidam kapu i svaka čast. Da li je dovoljno? Pa, verovatno nije još uvek dovoljno. Ali, mislim da ću u narednom periodu, ako budem ministar, naravno, insistirati da što više stvari, novca, opreme i svega dođe deci, jer zaslužuju. Pametni su i vredni su i da vidite kako se raduju kad im stignu i mikroskopi i novi računari i bilo šta. Mislim da to svi treba zajedno da radimo. Hvala.
Izvolite, kolega Orliću, hvala na repliku.
Pošto je pomenut predsednik Republike, u kontekstu, kako beše - obećanja koja treba da zvuče lepo, a od njih posle ne bude ništa, tako je rečeno ovde. Vidite, ono što je osnovna razlika između Aleksandra Vučića i svih drugih koji bi očajnički voleli da budu Aleksandar Vučić ali neće moći nikada, upravo se ogleda u tome što on pre svega zna šta priča, što on kada kaže da će nešto da bude nekako po pravilu se ispostavi i bude u pravu i što najmanje vodi računa o tome da li je nešto popularno ili za nečije uši lepo, nego vodi računa o tome šta je istina. Da se ponaša drugačije, da se ponaša ovako kako su pokušali da mu imputiraju maločas, pa kad bismo se mi bavili fiskalnom konsolidacijom u ovoj zemlji? Svi znaju koliko je to nepopularna tema. Ali, koliko je bilo samo istine i ozbiljnosti, poštenog odnosa prema budućnosti ove zemlje onda kada je to kao temu, neprijatnu ali neizbežnu, postavio Aleksandar Vučić, i rekao tada, i ništa slagao nije - kad taj posao završimo, biće ovoj zemlji mnogo bolje i imaćemo osnova da nam bude, u svakom smislu, pa i u smislu prosečnih primanja, i plata i penzija, bolje nego u vreme kada te nepopularne mere sprovodimo. I ništa slagao nije. Zbog toga Aleksandar Vučić ima podršku više od polovine ljudi u ovoj zemlji. A ovi koji daju sebi za pravo taj luksuz, zamislite, da njega komentarišu na ovaj način, naopak način, znate šta je sa njima? Svi su ispod cenzusa, počevši od Đilasa, a onda da krenete redom nadalje nećete naći ni među onima koji ovde u ovoj sali govore ljude koji su u stanju da kažu, i da spustimo mi sutra cenzus sa pet na tri posto, osećaće se komforno i smatraće da im je to dostižno. Zato što su dali sebi za pravo da Aleksandra Vučića i na taj način potcenjuju - eto gde je on, a gde su oni. I kad vi kažete, gospodine ministre, govorili smo mi ovde, pa jesmo, govorili smo, i koliko je različitih školskih objekata u ovoj zemlji uređeno i koliko smo važne infrastrukture u tom smeru samo uredili, ali ne samo u tom, ali, znate šta? Nije tu problem što neki narodni poslanik ne zna koliko je škola obišao Aleksandar Vučić, problem je tu druge vrste, što je neko narodni poslanik a sam nije dovoljno sednica Narodne skupštine, kako kaže, obišao.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Ja se izvinjavam što sam dao sebi za pravo da govorim o situaciji koja se zaista desila u Srbiji. Možda sam trebao da čitam Informator SNS ili da gledam promotivne spotove SNS, onda bih verovatno znao realnu sliku šta je u stvari u Srbiji, a ne ono što je kad se izađe na ulicu. Ja bih zaista voleo da živimo u zemlji obećanja SNS, njihove propagande, Dnevnika 2 RTS i ostalog. Ja bih zaista voleo da je to naša realnost. Obećavali su 100 milijardi dolara investicija kada dođu na vlast. Obećavali su da će otvoriti kancelariju za brze odgovore, smanjiti stranačko zapošljavanje, reformisati birokratiju, šta sve ne. Obećavali su fabriku čipova, najmoderniju, u koju će se uložiti više od četiri milijarde evra. Obećavali su "Mercedes" srpski. Obećavali su da ni po koju cenu se neće uzimati od penzionera, da će se praviti rezovi na drugim mestima, da će se uštedeti na druge načine, da su penzije stečena prava i da u to ne sme da se dira, a nakon tri meseca smo uvideli da penzije u stvari nisu stečena prava i da to sme da se dira, da su se penzioneri sa tim pomirili i da su oni zahvalni SNS što je ona uzela penzije protivustavno, jer su penzije stečena prava. To smo sve imali priliku da vidimo. Ja sam rekao neka dva primera koja su meni delovala kao neke dve neozbiljne mere. Ne kažem da su sva obećanja ne ispunjena, ali ima ih zaista mnogo, pogotovo onih najzvučnijih. Ne kažem da ste isti kao što je bila prethodna vlast, ali mnogo preterujete u tome šta mislite o sebi i kakvim se predstavljate, nego kakvi ste zaista u ovih poslednjih osam godina vaše vlasti.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Što se ono kaže - kad krene čovek redom, pa sve pogrešno. Ne znamo šta se dešava sa pitanjem stranačkog zapošljavanja u Srbiji, o kojoj se stara Aleksandar Vučić i SNS, a ko je uveo mere da se limitira zapošljavanje u javnom sektoru? Da nisu oni pre nas, oni koji su bili šampioni upravo u toj vrsti zapošljavanja? Nešto ne bih rekao. To je uradila država o kojoj se stara Aleksandar Vučić i SNS i sada se neko nađe da kaže – ne, ne, vi višestranački zapošljavate time što ste te mehanizme ukinuli. Ajde da se svako sam sa sobom prvo dogovori, ako smanjujete broj zaposlenih u javnom sektoru, a gde onda vi to stranački masovno zapošljavate ili šta radite? Pa upravo se protiv toga borite. Dakle, da neko hoće stranački da zapošljava, pa što bi sam sebi ruke vezivao time što limitira tu vrstu resursa. Ne valja tu logika, ali nije to ni prvo, ni poslednje mesto. Šta ćemo sa investicijama, kažu? Pa, ništa, samo toliko što danas u tim milijardama, evra ili dolara, kako ko voli, Srbija tih investicija ima više nego svi ostali u regionu zajedno. Koliko smo puta to pričali, ali treba biti u ovoj sali da se to čuje? Treba biti prisutan da se to čuje, na to sam ja ukazivao malopre, pa bi onda moglo i da se zna. Sve da uzmete i saberete, iz regiona koliko god ih ima, na jednu stranu da stavite, a na drugu da stavite Srbiju, Srbija ima više investicija. Jel to nešto ispunjeno ili nije ispunjeno? Jel svake godine u godinu bude sve bolje i bolje. Još jednom, svako sam sebi prst na čelo da stavi, pa da odgovori. Kažu – standard, kažu – plate i penzije. Jel rekao Aleksandar Vučić, a rekao je, jel slagao ništa, a nije slagao – biće veće penzije nego pre nego što smo krenuli u mere fiskalne konsolidacije. Pogledajte činjenično stanje, uporedite brojeve, pa ćete da vidite, veće jesu. Hoćete plate da gledamo? Šta je veće, 329 ondašnjih ili 510 današnjih? Slažemo se, nije to sporno, govorili su danas ljudi iz poslaničke grupe SRS, došli smo do kvote 510 i lagali su, ne Aleksandar Vučić i SNS, nego pripadnici žutog preduzeća kada su pričali – nikad neće biti 510, sećate se, obećavali da će glasati i oni za nas kada dođe. Pa, evo, došlo. Onda neko kaže po pitanju standarda ili plata – mi nešto nismo bili u pravu. Ne, apsolutno smo bili u pravu, ali, znate šta, nije problem kada to nekome želi da prizna, problem je kada hoće da se podsmehne dobrim rezultatima. A, dobri su i nema potrebe da se potceni i onaj koji ima nešto veću penziju, ni onaj ko ima lepo veću platu i zbog toga što ih ima danas i što će imati još veće sutra. Nije dobro da se potceni ni onaj ko ima posao, nekada ga nije imao, pa je morao da se snalazi. I, gde to piše, to je najmanje važno, ali kada neko kaže – piše u SNS informatoru, jeste, piše. Između ostalog, u toj publikaciji ima mnogo dobrih, lepih, na činjenicama zasnovanih stvari, pa piše i sve ovo. Ali, nije važno da li ćete ih pročitati tamo, ili ćete ih čuti u sali, ili ćete ih čuti kada o dobrim stvarima za ovu zemlju govori lično Aleksandar Vučić. Samo čujte ili pročitajte, generalno, SNS informator ili bilo koji drugi izvor, čitanje ne boli.
Zahvaljujem. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15 sati i pet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Pre svega jedna suštinska primedba. Pre pauze imali smo ovde polemiku, odnosno replike na izlaganje pojedinih poslanika, one se odvijale između Aleksandra Šešelja i predstavnika SNS, i u trenutku kada je bilo potpuno logično da se da prilika opozicionom poslaniku da odgovori, tradicionalno po ustaljenim već metodama određuje se pauza. Nije nikakav problem ako na taj način želite da u ovoj predizbornoj kampanji prikažete kako je sve pozitivno, ali iskreno pitanje je bilo od strane srpskih radikala prema ministru. Ono što je vezano za ovaj zakon, a ministar je više puta naglašavao, ministre vi ste rekli ovo se prvenstveno radi iz razloga zaštite sistema i podataka o pojedincima. Kakva je to koincidencija, ministre prihvatamo to, da je ta namera, ali kakva je to uslovno rečeno da koincidencija da centar za održavanje ovog sistema se nalazi u Zagrebu. Vi imate sistem koji se primenjuje, to su elektronski dnevnici, el- dnevnici, kako ih ovde obeležavate, pa ne zna se da li su električni, ili elektronski, kakvog ministra energetike imamo, ne bi bilo čudo da kaže da su električni, pošto se on razume u energetiku. Ali, da se vratimo na ozbiljne stvari. Kada dođe do nekih kvarova u sistemu el - Dnevnika, radi kratkoće, kada nazovete da je nastao neki problem, javi vam se na tečnom hrvatskom, tamo njihovom, mada je to maternji srpski, sve vam objasni. Kad pitate kako to da na tom jeziku odgovaraju, oni kažu, pa, naravno da odgovaramo zato što je Zagreb. Kako onda mogu biti sistemi i podaci o pojedincima zaštićeni ako je centar za održavanje ovog sistem u Zagrebu? To je znači, na izvolte. Svi podaci, biografski i svi ostali vezani za učenika podrazumevaju podatke o njegovim roditeljima, podrazumevaju dosta tih podataka koji su i te kako, na ovaj način dostupni, pristupačni onima koji žele da barataju sa tim podacima. Nemojmo da se pravimo naivni, i da nije u Zagrebu, da je bilo gde taj centar zna da manipuliše. Prema tome, nemojmo se iznenaditi ako predsednik države bude permanentno u situaciji da govori Nemcima, beži da te ne vidim, nemoj kadrove da mi vučeš. Kako vuku kadrove? Pa, preko ovog sistema koji je zaštićen ministre, čitaju se podaci, vide se koje su prosečne ocene, vidi se koji su talentovani učenici. Imate ministre, između ostalog, imate primer matematička gimnazija. Učenici matematičke gimnazije već u drugoj i trećoj godini počinju da se vrbuju kako bi studirali, nastavili studiranje u inostranstvu. Pitanje da li će neki od njih da se vrate ovde. ogromna sredstva, uostalom, da ne govorim o tome, to su ogromni potencijali, to je pamet Srbije. Mi pamet Srbije trebamo i po podacima da držimo kao naše, nešto što prvenstveno pripada Republici Srbiji, i da na osnovu toga možemo da kažemo imamo najveće bogatstvo. Ovo, sve dok je u tuđim rukama, informacije, ministre, ne možemo da se oslonimo na fer korektnost. Uostalom ono i ne postoji.
Hvala, gospodine Mirčiću. Na član 10. amandmana je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Gospodine Stojanoviću, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 10. ovog Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Amandmanom sam tražio da se član 10. ovog zakona definiše na bolji i precizniji način. Srpska radikalna stranka se protivi uvođenju ovog jedinstvenog obrazovnog broja, jer je i ovo još jedan u nizu dokaza da vi slepo sledite EU i njihovu obrazovnu politiku, koja je već od 2000. godine ovde počela sa primenama, čime se urušavaju naše tradicionalne vrednosti u oblasti obrazovanja. Svaki građanin Srbije, pa i dete koje se rodi po važećem zakonu dobija jedinstveni matični broj građana, pa, zar to nije dovoljno za potrebe upisa školovanja, već ovaj neki JOB koji hoćete da uvedete. Sledeće što može da vam padne na pamet je čipovanje učenika i studenata, odnosno svih građana Srbije. Ovaj zakon je loš, odnosno predložene izmene i mi iz SRS smatramo da treba doneti novi zakon i da sve zakone o obrazovanju treba vratiti našim tradicionalnim vrednostima i zato bi trebalo da se ovaj zakon povuče iz procedure. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Stojanoviću. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mojim amandmanom sam tražio da se u članu 11. koji se odnosi na član 177. osnovnog zakona, briše tačka 3. To nisam tražio slučajno nego iz jednog veoma praktičnog razloga, a ova tačka govori o tome o prikupljanju podataka, o deci, učenicima i odraslim. Znači, o prikupljanju podataka gde se između ostalog kaže da se u te podatke unose i podaci o socijalnom ugroženim kategorijama. Takođe, u ovom članu zakona se kaže, da treba sakupiti podatke o socijalnom statusu, stambenom zbrinjavanju učenika, porodičnom statusu i tako dalje. Mi koji radimo u prosveti toliko godina, znamo iz iskustva da su ovo najosetljiviji podaci koje hoće i koje žele da daju neki učenici. Mnogo njih, pogotovo oni koji pogađaju ovakve stvari ne žele da daju podatke ili daju pogrešne podatke o tome da nemaju jednu sobu ili da dele sobu sa bratom, sestrom i tako dalje, jer nažalost imamo mnogo onih koji su podstanari i tako dalje. Zamislite, njegov kolega napiše da ima pet soba na raspolaganju u kući, a on sa braćom, sestrama ili već kime deli jednu sobu ili jednu prostoriju u nekom podstanarskom objektu. Ovde se doduše kaže da se to prikuplja pre svega u svrhe statističke svrhe, međutim, mi znamo da se ove stvari menjaju, pa čak u te statističke svrhe tu neće imati neke naročite i velike koristi, tako da mislim da ove podatke, baš ove najosetljivije podatke koji mogu stvoriti problem i koje stvaraju problem, praksa je pokazala u većem broju dece i učenika, ne treba sakupljati od učenika, nego do tih podataka, naravno koji su važni za centre za socijalni rad i neke druge društvene institucije, do tih podatak treba dolaziti na drugi način.
Hvala, kolega Saviću. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi se o registru akreditovanih visokoškolskih ustanova. Ovde u jednom stavu, predloga Vlade stoji da će biti upisivani podaci o sopstvenim prihodima. Sad ono što meni nije jasno, da li na te sopstvene prihode, da li ulazi i ova budžetska podrška ili samo sopstveni prihodi stečeni radom visokoškolskih ustanova. Zašto to pitam? Vi svakako znate da je nedavno ova rektorka, politički aktivista i tako dalje, rekla da je Vlada smanjila obim sredstva Beogradskom univerzitetu, što nije bilo tačno. Dakle, prihodi se sastoje iz budžetske podrške i sopstvenih prihoda. Beogradski univerzitet pre nego što je postao, pre nego što je Rektorat, loše vođen ekonomski, postao brlog Saveza za Srbiju, politički brlog, gde je rektorka Ivanka Popović, po meni prerasla u političkog aktivistu Saveza za Srbiju i ne bi me iznenadilo da postane nosilac izborne liste ovih 1 od 5 miliona, da ona bude vodeća, tim pre, što je u Rektoratu političke aktivnosti izvodila sa svojim školskim drugovima. Doduše oni su još bili studenti, ona je u međuvremenu postala rektora, ali s obzirom da su studirali 12, 13 godina, ja pretpostavljam da su tu negde ista generacija. Dakle, ona je zajedno sa njima osporavala određena, na politički način, određena zvanja, i u tome ona misli da je uspela. Ako bi tako radili onda bi neka druga politička garnitura koja zauzme Rektorat može da poništi i njeno zvanje, ne znam da li je stečeno u Rio De Žaneriju ili na nekom drugom mestu, ali to ministar svakako zna bolje od mene. Ali ono što je bila apsolutna laž, da je Vlada smanjila prihode odnosno smanjila dotacije Beogradskom univerzitetu. Nije bilo tačno. Dala je više 800 i nešto miliona, ali su prihodi, dok je Ivanka Popović počela da rukovodi Beogradskim univerzitetom, prihodi pali za 1,3 milijarde. Pa, ukupan budžet, ukupna sredstva, nije budžetska podrška smanjena od strane Vlade, naprotiv povećana je, ali zahvaljujući lošem rukovođenju u političkim aktivnostima, rektorke Ivanke Popović, loše rukovođenje univerzitetom proizvelo gubitak od 1,3 sopstvenih prihoda, i ja se radujem tome da će ubuduće u registru morati da iskažu i budžetsku podršku, verovatno i sopstvene prihode i onda ćemo vrlo lako videti ko kako prihoduje, ko šta troši, ko šta ima, a ko se bavi na radnom mestu politikom sa političkim aktivistima, želeći da naudi ne samo Vladi Republike Srbije već da naudi imidžu države Srbije. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Po ovom amandmanu se javio i kolega Srbislav Filipović. Izvolite, gospodine Filipoviću.
Prosto je nemoguće odoleti izazovu kad se pomene rektorka Beogradskog univerziteta, taj vrlo stručnjak, moralna gromada sa Univerziteta u Beogradu koja umesto da studentima daje primer kako treba da uče, da stiču znanja, da se razvijaju, pa da sutra sa tim stečenim znanjima steknu dobra radna mesta, ona studentima daje zapravo savete kako politički da deluju, kako da obesmišljavaju ono što stiču na fakultetu i kako da obesmisle vreme provedeno na svojim fakultetima. Tako, umesto da ta grupa ljudi koja se okupila oko nje, kao verovatno jednog od budućih lidera grupe „jedan od pet miliona“, kao što reče moj kolega, uvaženi Marijan Rističević, umesto da nešto rade i uče, oni najavljuju svoj izlazak na izbore i trenutno kriju, možda ko će im biti neki nosilac liste, jedan od pet miliona. Onda, kada govorimo o stručnosti o tim diplomama, kolega Rističević je odlično započeo tu temu, a sve vezno sa obrazovanjem i kvalitetom obrazovanja u Republici Srbiji, verovatno bi stručnost i znanje trebalo da se izrazi posebno kod onih ljudi koji vode državu i odluče se na bavljenje politikom na rad u državnim organima, da se ta stručnost i posebna vrsta elitizma na koje oni se pozivaju i koji sami sebi dodeljuju te nazive profesora, doktora, stručnjaka velikih za sve i svašta, pokazalo se zapravo da od 2000. do 2012. godine, imamo grupu ljudi na vlasti koji su sve samo nisu stručni. Oni su bili stručni samo da pokradu, da otmu što više novca od građana, ali se pokazalo to da znanja koja su stekli ili sticali, trebali da steknu na fakultetu, nisu stekli. Ta znanja nisu videli građani Srbije na svojim životima, tačnije videli su u negativnom kontekstu, što nikako nije smelo da se desi. To govori samo o tome da su upravo te diplome bajne, na koje se oni pozivaju, zapravo njihove diplome lažne, a tu imate velike stručnjake poput ovoga kome je vinograd proradio za nekoliko meseci Živkovića, pa ga posle zatvorio, pa imate uvaženog velikog stručnjaka za pravnu materiju Balšu Božovića, imate ogromnu gromadu i moralnu i stručnu Mariniku Tepić, pa imate ovog polupismenog Boška Obradovića, e sad da bi oni svu tu svoju nestručnost prikrili i nemoralni, oni moraju šta da rade? To je ona osoba koja stalno o poštenju, tako oni to rade upravo, napadajući čestite i poštene ljude koji su svoje znanje stečeno na fakultetima, školama itd. prikazali od 2012. do 2014. godine, do danas. Prikazali su tako što je javni dug u Srbiji smanjen, tako što je zaposleno preko 250.000, novih radnih mesta smo dobili, preko 200 novih fabrika, tako što smo izgradili više puteva nego u Brozovo vreme, tako što su škole danas neuporedivo bolje, nego što su bile, tako što imamo dualno obrazovanje, tako što podstičemo našu decu da uče, i time što uče da stiču i nova znanja, i nova radna mesta i nove mogućnosti za sebe u životu. Dakle, ova vlast daje pravi primer danas deci u Srbiji kako se saznanjem može nešto uraditi pošteno i pre svega za svoju zemlju, a kada uradite nešto dobro za svoju zemlju, to znači da ste uradili nešto dobro i za sebe i za svoju porodicu. Hvala.
Hvala, gospodine Filipoviću. Da li ste vi nešto hteli, gospodine Rističeviću? Ne, dobro. Po amandmanu hoćete opet? Dobro, izvolite, pravo na repliku, vidim da ste se…..
Da, repliku na Srbislava. Jeste da mi zagovaramo istu politiku gospodine predsedavajući, ali gospodin Srba i ja smo dva poslanička kluba. Kada je već pomenuo ovog velikog bravara Balšu Božovića. Dakle, za mene je pravo čudo što se on drznuo da bude protiv Srba i vernika u Crnoj Gori, to je neverovatno. Da Srbi iz Crne Gore podržavaju Srbiju, a da pri tome Balša Božović, za koga znam da je poreklom iz Crne Gore, što pozdravljam, ali da on bude protiv Srba, vernika u Crnoj Gori, to je za mene nezamislivo. Ali gospodine ministre, da vi nama nešto proverite, mi uporno tražimo diplomu bravara Balše Božovića, da li je diplomirao za bravara, nisam siguran. On čuo da je Tito bio bravar, po poželeo i on da bude malo Tito, odnosno da malo bude bravar. Još da poželi da bude austrougarski vojnik, a blizu je toga, da bude austrougarski vojnik i da napadne na Srbiju, da zalegne u neki rov, a mislim da su debelo iz nekog žutog rova zalegli protiv države Srbije i da znamo s čim imamo posla, a i da vi pažljivo s obzirom da ste ministar, potražite tu diplomu Balše Božovića. Ima ove ptičice sa zastave, evo ovi orlovi, oni se oglašavaju i kažu oni nama, kažu da je ta diploma malo sumnjiva. Pošto rektorka to neće, ovaj politička aktivista da proveri, njega nema među ovim diplomiranim pravnicima na Beogradskom državnom fakultetu. Nema ga. Mi tražili, nismo mogli da nađemo ko ni Živkovićevu diplomu, ne znamo više, a on kaže da je diplomirao na Višoj ekonomskoj u Beogradu, toga nema, izgleda neka Viša trgovačka, večernja uz večeru, u Nišu. I te su intelektualne gromade sa tim svim zvanjima diplomama ustale protiv nekoga ko je diplomirao sa prosekom 9 koma nešto itd. Ne želeći da budem advokat ministra finansija, da nam pronađete diplomu Balše Božovića, ako već Živkovićevu ne možete, jer možete ceo Niš da prekopate, diplomu nećete naći i da vidite da li je tačno da nedostajuće ispite na Beogradskom državnom univerzitetu koje kaže da je završio, je dao kod privatne, odnosno kod stranačke koleginice Vesne Rakić Vinodelić ili Vodinelić, nisam baš siguran, s obzirom da su Živokovićevi.
Hvala gospodine Rističeviću. Reč po amandmanu ima prof. dr Miladin Ševarlić.
Hvala lepo. Iskoristiću svojih pet minuta i dozvolite gospodine ministre da vas zamolim sa dva komentara na predloge. Najviše primedbi roditelja, u vezi sa Ministarstvom prosvete odnosi se na udžbenike. Ovde je o tome bilo reči. Ja ću navesti samo jedan primer. Udžbenik za engleski jezik za drugi razred, štampan je dvodelno, prvo udžbenik, a zatim radna sveska. Iduće godine, štampan je kao jedna publikacija, udžbenik plus radna sveska zajedno. To znači da udžbenik iz prethodne godine, koji se ni po čemu ne razlikuje u odnosu na udžbenike iz prethodne godine, vi ste morali ponovo da kupujete, umesto da kupite samo radnu svesku. Mislim da udžbenici i prateći materijali, dopunski materijali, u osnovnim školama ne bi smeli da budu u funkciji zgrtanja profita izdavačkih kuća. Drugo, mnogo je zamerki na udžbenike iz istorije. Ovde je bilo reči o tome, da ne treba dozvoliti da inostrani izdavači štampaju udžbenike iz istorije, srpskog jezika i geografije, što ja podržavam. Bilo bi dobro da Ministarstvo prosvete bude inicijator jedne javne rasprave na tu temu i da iskoristimo vreme između dva izborna datuma, onih izbora koji će biti prvi krug i drugi krug da se o tome porazgovara sa učešćem predstavnika svih zainteresovanih strana. Treće, vi finansirate projekte, takozvane osnovne projekte, istraživačkim institucijama, ali aplikativne projekte dozvoljavate, takođe da rade samo naučno-istraživačke organizacije. Zašto to ne bi mogla da radi naučno-stručna udruženja, jer onda mogu da izaberu najeminentnije kadrove ili stručnjake, ne samo iz Srbije, nego recimo iz GEPS-a, Grupe eksperata srpskog porekla, kojih ima oko osam hiljada u evidenciji profesora Jovana Filipovića, sa Fakulteta organizacionih nauka? Ili da neke naučno-istraživačke organizacije objedine najsposobnije kadrove, da bi dali najcelishodnija rešenja, koja treba privreda da iskoristi. Četvrto, želeo bih da vas pitam da li bi se Ministarstvo prosvete uključilo zajedno sa Srpskom akademijom nauka u afirmaciju prilično zaboravljenog akademika Miloša S. Milojevića, rođenog u Crnoj Bari 1840. godine, a umro je 1897. godine, u Beogradu? On je bio redovni član Srpskog učenog društva, Odbora za nauke državne i istorijske, od 1870. godine pa nadalje. On je pravnik, filozof, filolog, istoričar, profesor i upravitelj Bogoslovije Sveti Sava u Beogradu, a ovo je godina kada još uvek obeležavamo 800. godina pravoslavlja. Bio je komandant dobrovoljačkih i ustaničkih odreda, u srpsko-turskim ratovima, 1876. – 1886. godine i učesnik Berlinskog kongresa 1878. godine. Bavio se sakupljanjem narodnih pesama i običaja. Zahvaljujući njegovom predanom radu, sačuvana je Dečanska … najstariji i najvredniji dokument, koji se čuva u Srpskoj akademiji nauka i umetnosti. Pisao je istoriju Srba, koja je izašla, kao odlomak dela 1872. godine, štampano u državnoj štampariji, uz podršku tadašnjeg Srpskog učenog društva. Šta je uradilo udruženje Miloš S. Milojević? Afirmisalo ga je u Mačvi i šire, realizovalo je naučno-stručne skupove, uz učešće naučnika iz regiona, pre svega iz Srbije, Crne Gore i Republike Srpske, ali i iz Beolorusije, Rusije i drugih zemalja. Mislim da bi na taj način „Dani Miloša S. Milojevića“, dobili na značaju i eventualno ga uključiti u udžbeničke materijale, barem nešto od onoga što je on sakupljao, iz tog perioda srpske državnosti. Hvala na pažnji.
Hvala, profesore. Reč ima ministar, Mladen Šarčević. Izvolite, gospodine ministre.
Hvala puno. Poštovani profesore, pridružujem se vašoj inicijativi i sa predsednikom SANU-a, gospodinom Kostićem ću o ovome da razgovaram, pošto, znam da i oni obeležavaju godine svih srpskih velikana, često sam prisutan kada su obeležavanja bila i Mihaila Petrovića Alasa, Jovana Cvijića i drugih velikana, tako da, mislim da je ovo potpuno umesno, a mislim da može, da inicijativa da se i određena ustanova i nazove po ovom velikanu. Tako da možemo da uključimo ljude i iz lokalne sredine, da to zaista zajedno sa njima, ja ne bi voleo da njima namećemo to i nemamo ni pravo. Kada je u pitanju, predstavljanje projekata, vi znate da je promenjen zakon, da smo doneli Zakon o fondu za nauku i da sve ide preko Zakona o fondu. A pozivi za dijasporu, postoje i to je jedna od bitnih komponenti, koje sada pretpostavljena. Ovih dana ide poziv za dijasporu, jer je išao poziv za veštačku inteligenciju pred novu godinu i išao je u junu promo za mlade istraživače. Znači, mi imamo određena sredstva da ne bi bio prekid finansiranja. O tome možemo da pričamo i javićete se našem sektoru, da vidimo koji su to stvarni projekti, jer nastao bi vakum od jednom, jer novi zakoni daju mnoge i bolje povoljnosti. Bilo je ranije mnogo pitanja, upravo zašto samo naučno-istraživačke organizacije, koje su registrovane na taj način. Tako da tu ima mesta da se o tome razgovara. Problem udžbenika je, po meni, najveći problem direktora škola, jer oni biraju jednog izdavača i zašto da biraju najnepovoljnijeg? Opet se vraćam na onu priču od prekjuče, jedan savet roditelja, jedne škole može da bude manipulisan i oko ekskurzija, i oko ovakvih stvari, jer zašto u dve škole, što kaže susedne ili u dve opštine koje su bliske u Beogradu, to lako imate ulica deli dve opštine, imate da se agencije dogovore i onda izmanipulišu javnu nabavku, ako vi uzmete i analizirate šta učestvuje u ceni, plus bezbednost i sve drugo što u stvari mora da bude na prvom mestu, vi dolazite da su se agencije dogovorile sa kim? Pa, nisu sa ministrom, valjda sa ministrom škole. Mi ćemo tamo da dobijemo sumnju, ići u inspekciju i kažnjavati i smenjivati. Mi smo napravili novi koncept i sarađujemo sa agencijama. Zaista, kada budemo dobili, ali od saveta roditelja, oni to plaćaju, ne znam zašto prihvataju tako nešto? Zašto u jednoj ustanovi imati izdavača i odjednom promenjen ceo izdavač, a sve skuplje? Meni to govori da neko ima interes. Mnogo je uslova, ne mogu neposredno da znam, znam posredno. Zato imamo inspekcije na lokalu, od njih treba da znamo valjda. Imamo školske uprave. Znači, kao po starom dobrom običaju, sve ide samo isključivo direktno na ministra. Ja sam vrlo voljan da preduzmem sve mere prema pojedincima koji ovo rade. Neki dan je bio pokušaj u Pazovi i pored toga što je to AP Vojvodina i što tu treba da se uključi pokrajinska inspekcija oko nekih aparata koji su preskupi i deci nude i zašto se biju? A tim u školi je dao aparat sa energetskim napicima. Pa, idealno. Znači, popije dva napitka i evo ih na odmoru puni snage da vide ko je jači. Ono što je isto važno, kroz ISP i kroz zaštićenost podataka, znači sve je u Srbiji, "Telekom" je preuzeo jer je ceo posao dnevnika krenuo kao donacija kompanije "Samsung" i kao takva je ... bila na firmu "Karnet" koja je bila takođe donacija iz Zagreba. Firma "Tesla" koja je bila osnovana ovde je kooperant "Telekomu", znači ceo posao se radi sa "Telekomom" i isključivo je bezbednost u Srbiji. Da li nisu isključili ove neke baze još uvek za dnevnik, ali dnevnik je samo vrlo mali deo i površan, baza podataka je u sistemu "Dositej".
Hvala, poštovani ministre. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Po amandmanu. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, gospodine ministre, potpuno ste u pravu. Jedan deo profesora nije informisan. Tačno je da imamo fond za nauku i da ste to prvi put upravo vi postavili, da budemo načisto. Gospodo profesori, nema više para kroz naučna društva. Tamo su oticala sredstva, krala se sredstva, nemam problem da to kažem, ako hoćete poimenično, skinite to sa dnevnog reda. Što se tiče dijaspore, vi ste ministre, to učinili i naš jedan deo naučnika je uključen. Pitanje je da li ne muvaju naši domaći, a da ih ne obaveste? Evo primera. U Crnoj Gori imamo institut osnovan, i časopis srpski se nalazi na našoj listi koji je finansiran, e ali šta sad rade? Kolege, jedan deo naučnika ide u Crnu Goru na Univerzitet dole i diže velike pare, a neće bez para da bude u redakciji našeg "časopisa". E, vidite, ima nas koji hoćemo bez dinara. Dok moj kolega diže tri puta veću platu iz Beograda nego što je u Beogradu dolje, dotle ja pokrivam dolje bez dinara. Ne može više, gospodo. Imaju uslovi. Našu dijasporu ćemo finansirati, tu nema nikakvog problema i to radite dobro, odlično je započeo, ali ne mogu više krasti pare na ime dijaspore više, pojedinci ovde unutra. Skinite to sa dnevnog reda, sedamnaest godina to radite. Da li hoćete da govorim imena pojedinačno? Znam da me sad slušaju kolege profesori i gledaju, čast akademskoj većini zajednice koja to čestito obavlja, ali jedan psiholog koji je to duboko dvojicu naplatio u milione i doveli zlo u vaspitanje i obrazovanje i sad ministra Šarčevića za svih 28 godina što nisu radili da to preko noći preokrene. E, ne može više! Ne može, gospodo! Skinite to, gospodine Trebješanin i vi sa tog dnevnog reda, da još imena ne govorima, i vi Korać, gospodine, koji ovde treba da sedite, a idete svaki dan u Crnu Goru i naplaćujete ogromne pare, a primete i ovde kao narodni poslanici. Sram vas bilo. E, vidite, nemam problem da vam to kažem, zato ga i nema ovde nikada, a evo ga "laje", da izvinete, po čitavoj štampi. Hoćete da ih još nabrajam? Vi to svi dobro znate i sad hoćemo kroz društva da društva… Ne, imamo mi ustanove. Nemamo nikakvih problema i sa našim ljudima, doktorima. Zašto uslove, kriterijume ne dajemo mi bez dinara u našoj dijaspori? Nećete, bre. Svi hoćete pare i to ne zarađene, nego onda sam ja recenzent, pa neću da pustim namerno najbolji rad. E, ne može više to. Idemo na Tompsonovu listu, pa kako nam bude. E, nećemo tamo. Zato sa projekta dižemo pare na fakultetu. Umesto da u sebe ulažemo, mi u džep strpamo. Ne može to više. Nema toga više. Ovaj ministar je to prekinuo i ne može to više biti. Vidite, zato smo mi koji smo radili i crnčili i danas po naučnim ustanovama. Prebrojaćete ih sve. Jedan od njih najveći Srbin bio profesor. Gledali ste neki dan. Izvinuo se što je prozivao Slobodana Miloševića. Ima on mnogima da se izvine, i Koštunici, šta god ja mislio, a najviše Aleksandru Vučiću. Videćete da će doći vreme da se izvine, ali je zagovarao bombardovanje 1990. godine. Peru biografije svoje. Ne može, gospodo, istorija ni vama, ni meni, ni bilo kome neće oprostiti. Na koncu, ja sam to vrlo dobro, gospodine, na svojoj koži osetio, ministre, 27 godina. Sada ću vam reći. Toliko sam bio pritisnut da sam izvore objavljivao. Kolegama sam morao imena stavljati. Uzeli su po milion dinara, a ja sam izbegao. Nijedan dinar. Država finansirala. Neka ih sram bude, sada da im kažem. Kosa mi se diže. To su Srbi, to su lezilebovići, hohštapleri. Uništavaju našu decu i studente. Ne može više. Čast većini akademske zajednice, čestito radi, korektno radi i tako dalje, a ovi pojedinci što su stršili, nemam problem da im kažem. Pa, Đelić je uzeo 11 miliona dok je bio ministar za nauku samo iz Ministarstva za nauku, a da ne govorim ono od Meridijan banke. Evo, bio je ministar Jovanović, pa neka kaže da li je istina ili ne. Ne može više. Nećemo mi na Tompson listu, pa ona vrati, pa doradi, pa godinu, pa i dve. Ne ide lako. Ja tebi, ti meni, Bogom dan, ovo ne valja, a u ustanovu nijednu nisu ušli. Uzeo ovamo za udžbenike, napisao Jasenovac to što jeste, drugi dan okrenuo kod druge vlasti, kod treće i evo ga stručnjak. Uništavaju decu našu, bre, studente. Lako je studente oboriti. Teško se izboriti za svakoga. To je naš zadatak, profesora. Pedagozi moramo biti. Nisu svi pedagozi. Srušiti, oboriti studenta može svako, to je najlakše, ali mi kao profesori moramo ga dovesti do znanja, ono što ministar kaže. Još ovo moram da vam kažem, kolege. Pre ministra Šarčevića, on zna vrlo dobro šta je nastava. Ima materijalni zadatak, funkcionalni i vaspitni. Uništili su vaspitno i funkcionalno razmišljanje. Gospodine ministre, jel tačno? Vi vraćate taj deo i sada otpor pružamo zato što su krali pare, jedan deo i ne može to više. Ne može. Skinite to, gospodo. Jedan deo koji ste to radili 20 godina. Meni je jedan odgovorio, radi 17 godina, e ne može više to, pa makar išli prsa u prsa. Ne možeš, bre, više. Kada vidite, šta obrće uvek istu stvar? I onda kaže – ja sam „stručnjak“ za to. Znate kakvi stručnjaci? Pa, otidite u naučne ustanove, uvek isti broj ljudi se kreće, da ih na prste nabrojim iz svoje struke, na prste. Sada mi dođe juče, pa mi revidira istoriju. Dabome da revidira, jer je bio Srbin unazad četiri godine, a sada je liberal najveći na svetu, protiv Srba radi. Ista ta osoba i udžbenike pisao i nije niko mogao, jer mu je kum bio ovaj, brat ovome. Ne može, bre, to više. Ne može to više. Ima čestitih ljudi koji će bez dinara raditi i koji su radili i neće se dešavati onda ono o Jasenovcu da piše i ovo što Engleska… Izvori su objavili za Srebrenicu. Ej, gospodo poslanici, pa znate koliko ima stranih izvora? Ja sam ih brojao, 60 koji to tvrde. Zašto to profesori ne kažu? Pa neće, jer uzimaju pare, jer treba otići Koraću u Crnu Goru, dignuti tri puta više para, a docent večiti bio. Ne može, bre, to više. Skinite to. Postoje kriterijumi. Držaćemo se kriterijuma i utakmicu. Ja hoću da vodim utakmicu ovde sa profesorima kao političar, a kao naučnik u naučnim časopisima pod istim uslovima, a ne jednom psihologu, on je tata-mata… Čega, bre? Pa, kada vidite… A, nećemo mi na Tomsonovu listu i sada se javlja jedan deo… 37 profesora na jednoj katedri nijedan rad nemaju, a meni su rekli da imam dva tačno na Tomsonovoj i imam 200 drugih ovih, no ta dva više vrede, nego njih 37 koji nula imaju. To ne ide lako. Ti vrati, pa doradi, pa slepi recezent. Ne ide to, bre. Gospodo narodni poslanici, gospodo studenti, vama se obraćam, prozivajte svakog profesora koji se uzusa pedagoških ne drži. Džabe što mi prozivamo neke. Nikad nećete dobiti protiv njih studente, jer studenti znaju kakvi su profesori. Treba se motivisati, boriti za njih. Nije lak funkcionalni zadatak. Ovo ministar zna o čemu govorim. To nije lako. Vaspitni nije lak, a ni materijalni itd. Ne, mi smo izbacili 2000. godine, hajde s ulice. Moram da kažem i ovo, gospodine ministre. Pre vas jedan je bio na projektu čovek sa srednjom spremom. Zanimanje mu je šetač bio. Četiri godine je šetao po Beogradu. Niko nije smeo da ga spomene, a našoj su se deci svetili takvi. E sram nek ih bude! Nisu to profesori. Treba voleti svoj posao, kao što ste vi voleli i istrpeli. Da ne govorim još neke stvari, jer me kolege sada slušaju. Na drugom jednom što sam posvetio jednom čoveku, moja je stvar, mogao sam pokojnoj majci ili ocu, i to je moja lična stvar. Od sutra, kaže, ne radiš u trećinskom odnosu. Hvala. Možete mi na matičnom fakultetu, ja znam ono što oni ne znaju. Znam zidati, a oni ne znaju da zidare. Znam u nauku, oni to ne znaju. Došlo je vreme da se kvalitet… ko može, utakmica je počela. Voz je krenuo. Ko će ući u voz, neka ide, a ko neće, ostaće. Jednako ne mislimo, jednako ne radimo. Pa, da li znate kada su ovi dolazili ovde? Ja ću vam reći. Ne sada, bojkot, nego nikada nisu dolazili. Kada treba govoriti tri minuta i bežali su, iz opozicije. Ne mogu, bre, da sede ovde. Jednostavno, nemaju naviku, a kamoli da rade. Taj sistem je završen više. Utakmica, voz je krenuo. Semafor radi, imam, nemam, a pogotovo vi, kolege profesori, koji ste blizu politike, pa oni vas smisliti ne mogu. Možete Nikola Tesla biti, tražiće sve načine da vas unište. Vidite, ko se god suprotstavljao, tražili su načina da im se svete. Ne može to više. To je prekinuto. Ja znam da ima toga još, ali za koju godinu gotovo. Semafor radi. Jesam li dobio utakmicu? Nisam dobio i to je to. Ja idem, dam potpis, kao recezent pare dignem. Gde to ima? Samo ja mogu biti i niko drugi. A drugi stručnjaci? Citiraju se radovi, svetski stručnjaci, a ovde neće domaći, i istok i zapad, a pare dižu ovde. Bravo, ministre. Dobro ste rekli, koji amaterski rade bez dinara. Ima ljudi koji vole svoj posao, koji vole decu i studente. To treba da profirmišemo. Izvinite, malo sam pod emocijama kada sam video u životu šta su radili, šta su pojedinci… Ima za film da se napravi o pojedincima šta su radili samo da bi opstali i to vredne ljude. Utakmica je počela, znaju se kriterijumi. Idemo, bre. Hoćete u politiku, gospodo? Idite u politiku. Evo, „Jedan od pet miliona“ proglasio je da je politička stranka. Idite, bre, šta se bojite? Pa ćemo se takmičiti, a u nauci imamo časopise međunarodne. Nemojmo jedni druge. To je prošlo vreme toga. Imate punu podršku, gospodine ministre. Na pravom ste putu. Hvala lepo.
Hvala, prof. Atlagiću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Ministre, izvolite.
Pošto smo diskusiju nekako preneli na visoko obrazovanje, da ne oduzimam mnogo vremena zbog rasprave o amandmanima, prosto sam bio ostao dužan poslanicima i Srbislavu i Marijanu, pa donekle i vama. Vezano je za finansiranje visokog obrazovanja. Mi imamo jednu nesrećnu formulaciju da se to dešava putem uredbi i da su te uredbe dosta same sebe pojele i da imaju prave nevolje i onda DRI već tri, četiri godine, mislim da je ovo bila četvrta godina za redom, sedi i kontroliše visoko obrazovanje. Naravno, tu negde krivicom, negde samovoljom, ali negde i realnim stanjem stvari neko dobije više novca neko manje nego što je potrebno. I to je istina. Ja sam nedavno bio na sastanku KONUS-a Beograda, znači, univerziteta Srbije i o tome smo razgovarali pre nove godine i dogovorili smo se, napravili smo zajedničku radnu grupu koju čine predstavnici Nacionalnog saveta za visoko, KONUS-a, ministarstva i ta grupa je već uradila svoj posao, a to je da su korekcije izvršene za prethodnu godinu, tako da je nivelisano, jedan broj ustanova je vratio višak novca, tako da je preraspoređen na one druge. Morali smo da napravimo opet nekakvu konstrukciju za ovu 2020. godinu, jer je čak 2015. godine još zamršeno više nekom dopunom te uredbe. Znači, kada bi se sada donela svaka godine nova i novija uredba, sve bi se mrsilo više. Problem je što se finansira po studentu i što su se otimanjem za studente i državni i privatni fakulteti takmičili ne u kvalitetu, nego u studentima. Time su se mnogi, mnogo bih vremena oduzeo da nabrojim šta je sve negativna posledica toga, ali toga smo najzad svesni svi. Onda kada sam prekjuče razgovarao o saradnji, ona stvarno postoji i kada govorimo o stručnim pitanjima, ja ne mogu reč da kažem ni za jedan kolegijum univerziteta bilo kog u Srbiji, čak i privatni nisu shvatili da je hajka na njih, nego da je prilika da se urede odnosi, od garancija i ovo što vi kažete, profesore, zarad interesa studenata. Ne sme ni jednog trenutka ostati neupisani ili u nekom problemu. Ono što je dobro i što smo počeli pre više od godinu dana i to je stajalo, počinjalo, sada je sazrela svest da se mora doneti zakon, Zakon o finansiranju visokog obrazovanja i da su uredbe nepotpuni dokumenti. Samo hoću da iskoristim ovu priliku da upoznam i javnost, parlament, da opet istim metodologijama, znači, Nacionalni savet za visoko, predstavnici univerziteta, ministarstva, imamo veliki tim koji ima dva podtima i radi se model finansiranja u strukovnom i u akademskom. Postoje i izvesne razlike, naravno, očekujemo da će se i strukovno negde oslanjati na privredu, ali da promenimo i model da to nije pojedinac. Ako vratimo, jedno vreme je bila, znate i sami, agenda da se i u samoj prosveti u univerzitetskom delu finansira glava stanovnika. To bi na ovaj natalitet dovelo do potpunog haosa i dobro je to što nismo napravili, nego je ostala grupa, odeljenje, šta god to bilo. Za male sredine, kada je Milija pričao, znači da bi svi pobegli, niko ne bi radio u tim gradovima gde je malo đaka, jer bi plata bila srazmerno broju učenika. Ali, na visokom obrazovanju smo uzeli model grupa. Nije ista grupa na pravnom, ni na molekularnoj biologiji i to je specifično, te ćemo izraziti kroz izvesne formule i u 2021. godini, Bože zdravlja, neko će ovde da brani taj zakon posle izbora, on će biti spreman za javne rasprave i sve drugo. Ali, hoću da kažem da akademska zajednica s punim kapacitetom učestvuje u ovom poslu, jer smo svi shvatili da je ovo neminovnost da se jednom uredi, jer stalno izaziva i podozrenja, pa i oni ljudi koji čak, da ne bi ušli u problem, dele stipendije, nalaze način da se reše viška novca. Ima i tu nekakva, da ne kažem, kasa solidarnosti, ali neki fond koji na univerzitetima postoji, ali to nije dovoljno dobro iskorišćeno. Mislim da je zrelo vreme odavno bilo i upravo se radi na tome. Mislim ćemo vrlo brzo biti u javnim raspravama povodom ovog zakona. Hvala vam.
Hvala, gospodine Šarčeviću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre i kolege poslanici, pa prvo, da vam se zahvalimo što ste uopšte pokrenuli ovu inicijativu, zato što je Odbor za budžet, finansije i kontrolu trošenja javnih sredstava potpuno otvoreno govorio, zajedno sa DRI, o modelu u stvari finansiranja visokoškolskih ustanova. Pošto mi sada imamo ta sopstvena sredstva i ta budžetska sredstva, jednostavno, uvideli smo da ne postoji detaljna kontrola sopstvenih sredstva i zbog tog nepostojanja kontrole tih sopstvenih sredstava, mi imamo problem, u stvari, da imao sliku stvarnu o tome koliko se zaista sredstava troši u ime univerziteta i na kontu skupljanja školarine po glavi upisanog studenta, mi onda imamo problem na konto toga da vi imate danas slučaj da, recimo, beogradski rektorat traži mnogo više sredstava iz budžeta zato što je proceni da neće imati dovoljna sopstvena sredstva da bi funkcionisao. U cilju toga, mislim da je vaš predlog potpuno osnovan, za ovo što ste sada govorili, ali mislim da u toj javnoj raspravi oko takvog predloga zakona, zaista treba otvoriti jednu širu debatu i mnoge ciljne grupe pustiti da kažu šta imaju, zato što smo mi u prošlosti imali potpuno nezamislive stvari, a to su: da, recimo, fakulteti traže veća sredstva iz budžeta, a da njihovi dekani i rektori imaju abnormalnu imovinu posle svojih mandata četiri, pet godina, da se, recimo, niko nije ni bavio imovinom, niti sukobom interesa kada su u pitanju dekani i rektori univerziteta, zato što niko nije smeo da dirne u tu oblast. Znate, jeste mnogo veći greh kad vi idete ka tome da rušite institucije na osnovu toga kada neosnovano napadate ljude koji vode te institucije. A zašto neosnovano? Zato što nismo imali mehanizme na osnovu kojih možete da vršite kontrolu. Ali, ako imate sopstvena sredstva i znate da ona iznose 100 dinara i da tih 100 dinara je utrošeno za određene potrebe fakulteta, a ne za potrebe određenih i izmišljenih projekata, ovo što je profesor Atlagić govorio, gde su na tim projektima isključivo radili profesori koji su vodili te fakultete, odnosno koji imaju određenu funkciju funkcionera, menadžera te institucije, vi onda nemate pravu sliku na koji način se troše pare uopšte građana Srbije, zato što iz budžeta se troše pare građana Srbije i one se uglavnom troše na osnovu toga – školarina, puta, broj upisanih studenata, a sopstvena sredstva koja, recimo, nemamo uopšte informaciju koliko iznose, se troše za neke druge namene i neke druge svrhe. Onda je bila otvorena mogućnost svakog dekana da kaže da, recimo, nema dovoljno sredstava da popravi, izvrši određene popravke za održavanje određene institucije za svoje objekte, nego traži iz budžeta dodatna sredstva, najčešće iz TBR-a, iz tekuće budžetske rezerve, kada, recimo, prokišnjava krov ili kada želi da uradi ono što mora da radi i od sopstvenih sredstava, zato što su sredstva koja dolaze iz prihoda na osnovu sopstvenih sredstava koje prihoduje na tržištu, se potroše za neke druge svrhe, za marketinške aktivnosti, za promociju, za učešće na određenim projektima, zajedno sa privredom ili zajedno učešćem kroz neke međunarodne projekte. Ne kaže niko ovde da je to loše, ali dajte da se uvede red, da se zna svaki dinar kako se troši, s obzirom da je u interesu svakog studenta da zna sa kojim sredstvima raspolaže njegov fakultet, to njima znači, zato što oni kada odlaze na druge fakultete, sa drugim studentima, ne samo u zemlji, i inostranstvu, mogu da se pohvale, da kažu, prvo, koliki broj studenata je upisan, koja je ekonomska moć svakog fakulteta i na koji način taj fakultet ima određenu referencu što se tiče samih radova. Drugo, odnos između samih ljudi na fakultetima je potpuno drugačiji, zato što niko nikome ne veruje kad ne znate o kojim sredstvima finansijskim upravljaju dekani ili prodekani za finansije. Onda se stvara jedna potpuno loša atmosfera unutar samih fakulteta. Vi ste videli, imali ste primer profesora Rađenovića, koji je, jednostavno, profesor sa najvišim referencama kada je u pitanju citiranost na Šangajskoj listi univerziteta koji je nas svukao za više od 100 mesta, zato što on više nije mogao da radi, recimo, na mašinskom fakultetu, nego je prešao da radi za fakultet koji se nalazi i referentna je ustanova u Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Da nije bilo vas i predsednika Vučića, koji je pozvao profesora da se vrati tamo gde je i dalje radio, da se nađu načini kako će i na koji način da se i dalje plaćaju profesori kojima nije produžen mandat da budu profesori emeritusi, zaista ne bi mogli da kažemo da se određene naučne institucije vraćaju ponovo da postignu te reference koje su imali. Zato je važno da mi o ovome razgovaramo na jedan potpuno konstruktivan način. Svaki model uvlačenja politike, manipulacije, ono što smo imali prilike da vidimo i od rektorke Beogradskog univerziteta, da na dan kada ovde raspravljamo o budžetu, koja je tražila dodatna sredstva za Beogradski univerzitet, zbog toga što nema dovoljno svojih sopstvenih sredstava i da time dovodi do toga da komisija kaže da je, ne znam, rektorat plagijat ministra finansija, pokazuje pokušaj da to može da radi bilo koji dekan, bilo koji rektor u budućnosti, da se bavi politikom na najprizemniji mogući način. Zato to ne smemo da dozvolimo. Treba da govorimo o tome da je u interesu svih građana Srbije, svih studenata i budućnosti Srbije, znači dece koja sutradan treba da zauzmu sva rukovodeća mesta ovde u državi, da znamo kolika su sopstvena sredstva, kolika su budžetska sredstva, koliko roditelji treba da izdvoje za svoju decu koju školuju i da na kraju krajeva transparentnost u trošenju tih sredstava treba da postoji za svakog dekana, za svakog profesora na fakultetu. To mislim da je od koristi svima nama i zbog toga ovu inicijativu koju ste pokrenuli da se donese nov Zakon o finansiranju, načinu finansiranja visokoškolskih ustanova, mislim da je u interesu svih nas i da svi treba da uzmemo aktivno učešće u tim debatama bez obzira na to šta će nas čekati za godinu dana, kao predlog i nacrt zakona, jer o tome će se dosta pričati i mislim da će zaista biti u korist svih građana Srbije. Mislim da su Vlada Republike Srbije i gospodin Aleksandar Vučić prepoznali potrebu da ovakve teme, koje su se gurale pod tepih, danas postaju svakodnevna priča koja donosi samo dobrobit Republici Srbiji. Zbog toga vam čestitamo. Možda to nije lak posao bio za vas u ovom mandatu i u budućnosti uopšte, bilo kome ko učestvuje u političkom životu Srbije, ali moramo da pričamo o tome. Hvala.
Hvala, koleginice Tomić. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Izvinjavam se, ali pošto je tema takva da ne smemo da je ostavimo nedovršenom. Jako je važna tema i naravno da ne bežimo od te teme, nego je moja procena da ona mora da se radi sofisticirano uz veliko poverenje. Mislim da je godinu dana i više trebalo da se to poverenje uspostavi, jer svako ko je nekakve pare stekao prvo misli što bi me neko uzeo, što bih radio za drugoga. Znači, ta neka zdrava logika je dovela dotle da smo mi vrlo postepeno i polako došli da se primene dva instituta u Zakonu o visokom koji nisu još zaživeli. Jedan ovih dana zaživljava i mogu vam reći da sam jako zadovoljan. To je prava utakmica ko će pozvati ozbiljne, dobre ljude, poznate u svom poslu u Savet poslodavaca fakulteta. Mogu vam reći to je to sad jedna zaista jako dobra priča. Povukao je nogu Ekonomski fakultet u Beogradu, pa redom i ja sam zamolio neke ljude iz privrede i odakle god da, kad ih zovu ljudi sa visokog, to je to. Ostalo je menadžer. Ovo ste u pravu Aleksandra kada kažete da oni nekada ne znaju ni šta imaju od imovine. Beogradski je jedan od bogatijih.Tu je i restitucija, tu je i mnogo čega od legata ostavljeno, ali to prodekan ili projektor za finansije ne verujem da može na taj način da gleda kao neko ko profesionalno, kao menadžer, može da napravi novcem.Zaposleno je šest ljudi više u sistemu koji treba da donese mnogo više uštede i novca. Došli smo do toga šta on treba da radi, da ne bude opet bojazan da će neko da špijunira šta mi imamo. Zaboravili su ljudi da smo mi pre godinu dana… Završio je posao HERE tim i bio je mladi profesor sa Ekonomskog fakulteta Dragan Lončar, predsednik HERE tima, i oni su stavili prvi temelj strategije za visoko i ono se razvija u tom smeru. Išli smo postepeno. Prvi put stoji da je u centru Strategije student, da je ono što smo pričali svi zajedno ovih dana da više, visoko obrazovanim ljudima omogućimo lake studije, jeftine studije, džabe studije, više stipendija. Ako svi gledamo sopstveni prihod, a on je 90 i više posto od školarine, onda ništa nismo uradili. Znate? Kako da izmirimo sve te stvari da ljudi ostanu u ubeđenju da imaju novca, ali sada je druga stvar kako ga troše. Ta kontrola DRI nije džabe rađena. Međutim, sve izveštaje DRI su ljudi olako shvatala, vrlo olako shvatali. Prvi put od kako smo usredsredili finansije i sektore finansija u samom ministarstvu dobili dobre resurse. Pred novu godinu smo bukvalno naterali… Preko 560 miliona je vraćeno i sa njima smo izvršili preraspodelu. Znači, najzad se shvatilo ozbiljno da poslodavac… Bio je manir da dobije pare bilo koja asocijacija, organizacija, nema potrebe da pokaže kako ih troši. Mi smo u ministarstvu prošli taj Rubikon i sada ne može niko da ne radi tako i tu nema dileme. Svest je sazrela. Preko godinu dana ovo traje. Bio sam i saplitan više puta, pa sam stajao, menjao načine itd, ali mislim da je ovo sada u dobrom pravcu. Učestvuje nekoliko bivših rektora iz svih perioda, iz svih vlasti. Znači, ljudi koji nemaju veze sa ovom ili onom politikom i ovog puta su se okupili oko struke. Mislim da ću vrlo brzo imati gotov model za strukovno, pošto smo strukovno u reformi brže gurali i nekako je brže išlo. Akademsko, takođe, ceo koncept je uhvaćen i ostalo je da se kroz formule izrazi kolika je grupa i odakle se stiču prihodi na svakoj visokoškolskoj ustanovi. Čini se da neki mogu više da prihoduju, a neki manje. Šta je društveni interes? Malopre sam rekao da je jako važno. Šta ćemo imati od kvote za upis? Sramota je da tri godine imamo mnogo veću ponudu upisanih, nego što uopšte možemo da imamo studenata, a onda nastane utakmica između državnih i privatnih. Kao što ste videli, možemo da smeni. Pomenuo sam prekjuče da su dva rektora smenjena u mom mandatu. Niko nije zakukao. Nigde zakon nije prekršen. Znači, na mnogim mestima smo uspeli da intervenišemo tamo gde se krši zakon i nismo išli đonom. Idemo, znači, postepeno, sazrelo je i mislim da ćemo upravo tako, postepeno, sa što širom javnošću, doći do konačnog rešenja koje treba da bude dugoročno.
Hvala, gospodine Šarčeviću. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Nisam imao prilike da govorim u načelu na ovu temu. Kroz amandmansku raspravu ću pokušati da ukažem, po meni, na neka važna pitanja, a o kojima je ovde bilo malo reči. Česte intervencije u ovoj oblasti, u smislu izmena i dopuna, SRS vidi kao pokušaj da se pripremi jedna ozbiljna i temeljna reforma srpskog obrazovnog procesa. Gospodine ministre, pre neki dan ste u raspravi sa mojim kolegama izneli jednu konstataciju koja je apsolutno tačna, a s obzirom da smo generacijski bliski, a to je da je, kada smo vi i ja bili đaci, kvalitet obrazovanja bio daleko bolji. Ovde moram da pomenem neke stvari, kao što je nasilje nad vršnjacima, šamaranje nastavnika i to je deo naše stvarnosti kao deo verbalnog i fizičkog nasilja. Ideja o angažovanju školskog policajca nije dala adekvatne rezultate i još ako je on angažovan u dve škole, pa dok stigne iz jedne u drugu, očigledno je da nam deca nisu bezbedna. Jedan od najvećih problema naše školske populacije je droga i sve vrste zavisnosti. Predlagao sam da se objekti, tipa kafića, kladionica, kockarnica, ne mogu nalaziti u blizini škole na manje od 500 metara, a što se mene lično kockarnice i kladionice bih totalno zabranio. Izneću vam podatke iz jedne doktorske disertacije, a kada je na uzorku od 1.200 ispitanika, učenika mlađih od 18 godina, 18% je probalo ili koristilo neku drogu, 6% njih koristi i dalje uživa, dok je 2% zavisnika. Ovo su veoma alarmantni podaci. Ostalo mi je da postavim još jedno pitanje, a to je odgovornost države i škole za pitanje ćirilice. Govori se srpski, a sve više se koristi latinica. Ako se nešto natapa latinicom, to se odražava na javnu sferu. Ćirilica je pismeni oblik srpskog jezika i država mora da je sačuva kao identitetsku vrednost. Na kraju, pošto sam malo prekoračio vreme, sistem može da bude sistem tek onda kada ne pravi ne pravi neopravdane ustupke. U protivnom slabi svoju i poziciju i ugled. Hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Samo radi razjašnjenja. Kada je u pitanju ćirilica, gospodo, ćirilica je srpsko nacionalno pismo i tu nema dileme. Latinica nije hrvatsko. Ono je srpsko koliko i hrvatsko, jer i Hrvati i Srbi do 10. veka pisali su ćiriličkim pismo, da li staroslovenskom ćirilicom ili glagoljicom, to je sad druga stvar. Latinsko pismo je drugo. Gospodine ministre, kad smo kod ovog latinskog, potpuno ste u pravu. nama se na fakultet, jedan u Beogradu, gde se izučava latinski jezik tri studenta javi. I, ono što ste rekli, mora se voditi računa o toj grupi, jer niko neće to da upisuje, a uđite u Dubrovački arhiv i probajte izučavati latinske povelje za srpsku istoriju srednjeg veka nema šanse da nema. Ko će ući unutra? Nema teoretske šanse da uđe ako latinskog jezika nema. Drugo, da li možete zamisliti profesora istorije a da ne zna latinski jezik, kao i staroslovenski jezik, isto, staroslovenske ćirilske povelje i latinske povelje? Kad smo već kod povelja neko je spomenuo, jedan od kolega profesora, ne može više, ja vam kažem, voleo bih da je kolega Ševarlić ovde, kad je povelje već spomenuo, jedan naš profesor, beogradski, krasan profesor, Tomislav Jovanović je objavio povelje, a onda se projektima javljaju da prepišu ono što je on objavio i dižu pare na projekte. Ne može više. Znači, sve ima svoje i potpuno se s vama slažem, gospodine Bojiću, službeno mora da se ćirilica upotrebljava, a u privatnom životu to je sad druga stvar. Bilo bi dobro da se i jedna druga, ali službeno mora, zna se šta je srpsko nacionalno pismo, a tako isto i jezik. Dakle, tu zaista što se tiče zakonodavca mislim da je to korektno učinjeno. Dakle, do 10. veka postojao je samo jedan staroslovenski jezik kod južnih Slovena i Hrvati su govorili tim staroslovenskim jezikom, a oni to vrlo dobro znaju i Hrvati i Srbi - kralj Tomislav 1925, odnosno 1928. godine, dolazi do crkvenih sabora, gde se razilaze. Hrvati uzimaju tuđe pismo, molim vas, kolege poslanici, Hrvati su tada uzeli tuđe pismo, a to latinsko-rimsko nije njihovo, ono je srpsko koliko i hrvatsko, a Srbi su zadržali, drugi deo, hajde da kažemo Srba i Slovena, zadržali su svoje pismo. Nauka tako kaže, ali u službenoj upotrebi tu nema dileme, nikada, pitajte moje studente, nisam latinicu upotrebljavao na fakultetu, a u privatnom poslepodne to je moja stvar. Dobro je da se upotrebljava i jedno i drugo, jer ne može se to… Kad su povelje još u pitanju, ne samo latinske, imamo šest studenata ovde na fakultetu, mora se voditi o finansiranju, ali nezamislivo je da isto tako slovensku paleografiju, slovenske povelje, mali broj studenata imamo, nešto na Filološkom i onda su se profesori borili za studente, puštali ih, idi, u pravu ste ministre, onda su oni puštali što više studenata, više para, jer je bio sistem finansiranja, kako rekoste, student. E, sad to treba dovesti u jednu normalu i mislim da kolege profesori to vrlo dobro znaju i da će doći to sve na svoj nivo. Kad sam već kod ovog dela visokog obrazovanja, ja sam bio u pravu, gospodine ministre, kad sam rekao „1 od 5 miliona“ da je to politička organizacija. Dakle, to sam tvrdio od početka i to sada tvrdim i neka ide van fakulteta. Gospodine ministre, ja sam član SNS nikad me niko na fakultetu nije video da sam značku SNS doneo na fakultet, pa ne može Tošković Oliver dolaziti na moj i njegov fakultet u Kosovsku Mitrovicu i nositi „1 od 5 miliona“. Šta bi bilo da ja dođem na Filozofski fakultet u Beogradu ovde i nosim značku SNS? E, ne može to više. Gospodo, idite u politiku, nauka je ovamo. Ne, sakrivati se iza jednih i drugih. Sad, vidite, uvaženi profesor jedan koji je akademik, pobegulja, kad je bombardovanje bilo sad on soli pamet, ali ne može više gospodine akademiče, svojim potpisom, ma koliko puta bio akademik, da uništavate i da uslovljavate nekog. Čast akademicima, većini, 90%, ali ima jedan deo, kao i među profesorima itd. koji gledaju neke druge stvari. Ponavljam još jedanput, gospodine ministre, hvala vam za Srpsku akademiju nauka, jer je ova vlast upravo stavila na finansiranje SANU, prethodnici su je ostavili bez pare. I juče sam rekao i danas ponavljam, ja znam da ćete vi to učiniti da se povede računa o Istorijskom arhivu SANU, jer nemaju dokumente gde stavljati više. To desetlećima nije rađeno. Znam da ne može preko noći, ali mislim da imate saradnju sa akademskom zajednicom izuzetnu uspostavljenu. Ovo što pojedinci neće, to ćemo ih prozvati ovde. Nemamo nikakvih problema. Nama je bitno da većina prihvata da zajednički idemo tamo gde smo ciljeve postavili za sledećih 20 godina i potpuno ste u pravu. Imate punu podršku akademske zajednice, profesora i studenata većine. Hvala.
Hvala profesore Atlagiću. Reč ima prvo ministar Mladen Šarčević, pa onda prof. Dubravko Bojić. Izvolite.
Jedna rečenica. Kada ste pomenuli SANU naravno da smo napravili i protokol i sada je projekat u izradi da se šest miliona evra da da se uredi zgrada. Upravo zbog arhive i čuvanja građe i svega ostalog.
Hvala gospodine ministre. Profesor Dubravko Bojić ima reč. Izvolite profesore.
Hvala prof. Atlagiću što ste mi dali priliku da dovršim svoju misao. Kao profesor Ruskog jezika i književnosti sasvim mi je dobro poznat istorijat i nastanak i poreklo i našeg i ruskog jezika i ćirilice itd. Ovde bih hteo da dodam još nešto što nisam uspeo da uklopim u onaj vremenski okvir. Rekao bih nekoliko reči o korupciji u visokom obrazovanju bez obzira što ovde nije striktno visoko obrazovanje kao tema i bez eksplicitne individualizacije javno se priča da pojedini ispiti kod pojedinih profesora na pojedinim fakultetima imaju svoj cenovnik. Ne bih da izigravam ili da tražim od ministra da bude javni tužilac ili itd. ali ovo je nešto što je veliki problem. Rekao bih nekoliko reči o plagijatima. Princip akademske čestitosti treba da se zasniva na samostalnoj izradi naučnih radova i poštovanju tuđih autorskih prava s obzirom da je ova tema naročito u vremenu koje neposredno ispred nas bila jako aktuelizovana. Hvala.
Hvala prof. Bojiću. Izvinjavam se kolegi Nikoli Saviću. Greškom sam preskočio njegov amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član zakona, na koji sam podneo amandman, govori načinu vođenja evidencije o stručnom usavršavanju, o karijernom napredovanju, polaganju stručnog ispita, kretanju u službi i svim drugim stvarima koje su vezane za ovo. Ovaj član zakona je neprecizan pa sam ja amandmanom tražio da se to malo bolje definiše. Naime, svima nama je poznato da nema procesa obrazovanja bez onih ljudi koji, bez pomoćnog osoblja, bez tehničkog osoblja, ne samo u procesu obrazovanja, ne učestvuju samo oni koji su neposredni izvršioci obrazovanja, nego i drugi kao logistika i nastavno i vannastavno osoblje. Način kako je ovo precizirano u zakonu podrazumeva se i moglo bi da se shvati da stručni ispit treba da polažu i čistačice i domari i ložači gde škole još uvek nisu prešle na sistem centralnog grejanja, mada na svu sreću je sve manje takvih škola i ja sam zbog toga amandmanom tražio da se to jednostavno razdvoji, da se posebna evidencija vodi o nastavnom osoblju jer to je ono što je najvažnije, a druga evidencija, posebna o nenastavnom osoblju koje je takođe isto važno za proces obrazovanja. Evo podsetio me sada moj kolega Bojić. Govorio je o korupciji u obrazovanju. Na žalost mi svi znamo da u obrazovanju ima korupcije i bilo je ranije, ima je i sada i biće je i to je proces za koji treba da se bori. Možda, ministre, jedno razmišljanje i jedna preporuka vama za razmišljanje, da se napravi neki etički komitet ili kako, on ne mora biti u formi da ima izvršna ovlašćenja da donose odluke, nego jednostavno da se raspituje, da vidimo koji su to profesori koji su nedostojni svog poziva i onda da preporučimo vama ili nekom drugom telu, ministarstvu, komisijama i da se reaguje. Mislim da to ne bi bilo loše da se uradi.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Aleksandra Tomić, po ovom amandmanu.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici. O ovom amandmanu koji je Vlada usvojila mislim da treba da posvetimo posebnu pažnju zato što je to u stvari sastavni deo politike obrazovanja koje se potpuno diže na jedan viši nivo. Zašto? Zato što sam sistem obrazovanja podrazumeva učenike osnovnih i srednjih škola, naravno i studente, ali podrazumeva i same objekte i ono što se zove oprema, ali olakšati deci koja pohađaju škole to je suština politike kojim se baš bavi Ministarstvo prosvete i Vlada Republike Srbije, u cilju toga da naša deca stiču na najbolji mogući način sva znanja koja stiču deca u razvijenim zemljama. Ovaj deo koji se odnosi na amandman profesora Aleksandra Martinovića koji je Vlada prihvatila se odnosi na funkcionisanje samog sistema obrazovanja. Šta nam on govori. On govori o tome da prevoz samih učenika srednjih škola koji su upisali i opredelili se za dualno obrazovanje način funkcionisanja, odnosno prevoz od kuće do škole koje je duže od četiri kilometra bude finansirano od strane same lokalne samouprave. Da lokalne samouprave mora da nađu finansijska sredstva da plate prevoz deci koja su se opredelila za ovakav način obrazovanja. Time dajemo podršku toj deci, da pored toga što su upisali najbolji i najmoderniji model učenja, sa ciljem da odmah posle završetka škole budu sastavni deo najboljih kompanija koje ovde otvaraju nova radna mesta, u samom sistemu školovanja jednostavno ne samo što će primati 70%, to je obaveza minimalnog ličnog dohotka koji ta firma daje svojim zaposlenima, imaće i mogućnost besplatan prevoz koji je duži od četiri kilometra kada govorimo o udaljenosti između mesta gde žive i mesta gde će pohađati svoje škole. Lokalne samouprave ovde treba da daju svoj pun doprinos. Zakonom smo ih ovde obavezali. Mislim da je to jedan od jako dobrih pokazatelja i na kraju, krajeva upis u prvu godinu dualnog obrazovanja ove godine iznosi 2.600 učenika, pokazuje suštinski da je Srbija prepoznala ovakav model kojim treba ići u budućnost kada je u pitanju školstvo. Jer mogućnost dobijanja posla je u jako visokom procentu i samim tim kada govorimo o samoj privredi koja se razvija ona će biti u funkciji dostizanja visokih stopa rasta, za koje se svi ovde borimo jer je to u interesu svih građana Srbije i zbog boljih plata ljudi koji rade i u privatnom i u javnom sektoru i zbog penzionera čije će penzije biti sve veće i veće, ne samo u odnosu na švajcarski model, ali i ono što govorimo o tome to je ulaganje u budućnost u znanje tih mladih ljudi. Zbog toga ovaj amandman pokazuje da smo napravili jedan veliki iskorak u razvoju obrazovnog sistema i mislim da treba govoriti o tome i Vladi Republike Srbije zahvaliti što je prepoznala da ovakav predlog podržati. Hvala.
Hvala koleginice Tomić. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Gospodine Ljubenoviću izvolite.
Hvala predsedavajući. Poslanička grupa SRS podnela je ovaj amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i predložili smo izmenu člana 21. Predlagač ovih izmena zakona je predložio izmenu člana 189. zakona koji je trenutno na snazi, tako što se dodaje stav 2. u ovom članu kojim se definiše da se bliže usvoje merila za utvrđivanje ekonomske cene programa vaspitanja i obrazovanja po detetu iz stava 1. tačka 1. ovog člana, propisuje ministar. Pojašnjenja radi, stav 1. tačka 1. se odnosi na to da se u budžetu jedinice lokalne samouprave obezbeđuju sredstva za ostvarivanje delatnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja, poludnevnice i celodnevni boravak, ishrana, nega, preventiva, zaštita dece predškolskog uzrasta u visini do 80% od ekonomske cene po detetu, uključujući u celosti i sredstva za plate, naknade i druga primanja u celosti doprinose na teret poslodavaca i otpremnine, kao i pomoć zaposlenima u predškolskoj ustanovi i rashode za primenu predškolskog programa, osim onih za koje sredstva obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije i ostale tekuće rashode. Srpska radikalna stranka predlaže ovim svojim amandmanom da bliže uslove i merila propisuje ministarstvo, a ne ministar. To je naš stav na kome mi insistiramo i prilikom donošenja svih zakona. Obzirom na to da se radi o i te kako važnoj oblasti koja se odnosi na decu predškolskog uzrasta, smatramo da ovaj zakon mora da bude napisan precizno, bez ikakvih nejasnoća i bilo kakvih propusta. Ne sme se dozvoliti da u slučaju bilo kakve sprečenosti ministra, da jedna ovakva bitna oblast ostane bez podzakonskog akta kojim bi se regulisala. Zato bi prihvatanje amandmana poslaničke grupe SRS bilo od višestruke koristi, jer je ipak ministarstvo organ koji je iznad svakog pojedinca, samim tim i iznad ministra. Hvala.
Hvala. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman SRS se odnosi na član 23. ovog Predloga zakona i znamo da je obrazovanje ništa drugo, nego da ne daje kratkoročne rezultate i da je obrazovanje strateška kategorija. Država bi trebala da napravi ozbiljnu strategiju obrazovanja i onda ne bi imali ovakve česte intervencije kroz izmene i dopune postojećih zakona iz ove oblasti. Jedno od pitanja koja se ovde nameću jeste da li je škola ostala ključna ustanova na putu do individualnog uspeha i materijalnog postignuća? Da li je prisutan juriš na ocene na svim nivoima obrazovanja? Šta je recimo sa programima stručnog usavršavanja nastavnika, a to su obično seminari? Zašto ih nema više? Ima li odgovornosti države zašto se zanemaruje, kao što smo čuli u više navrata, ćirilica? Zatim, po pitanju plata, nastavnici i Ministarstvo često zatežu konac, što smo se svi uverili više puta svakog prvog septembra, tj. kada počinje nova školska godina? Ovde bih postavio i pitanje odnosa Srbije i evropske dimenzije u obrazovanju, da li su veće sličnosti ili razlike? Kakvo je stanje u seoskim školama? Bolonja i dualno obrazovanje? Kako smo presadili Evropu, izazovi škole u budućnosti. Neko bi trebao da se obraduje ovim pitanjima, što znači da će biti na pragu traženja odgovora. Sve u svemu, obrazovanje je žila kucavica svakog društva. Hvala.
Hvala. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovim amandmanom smo ukazali na jedan formalni nedostatak, odnosno stav SRS je da ministri ne mogu biti nosioci ovako značajnih poslova, nego da to mora biti ministarstvo. Konkretno u ovom slučaju postoji jedan još ozbiljniji problem. Vi ovde predviđate da će se podzakonski akti za primenu ovog zakona doneti u roku od godinu dana i ovo je zaista neozbiljno. Vi znači, niste spremni da primenjujete ono o čemu ovde govorite već nekoliko dana. To je inače princip, vi dobijete negde nalog da nešto uradite, požurite da to predložite Narodnoj skupštini, ovde vaša većina to usvoji, a u stvari donosite zakone koji iz ovog ili onog razloga ne mogu da se primenjuju. Kada je u pitanju ovaj zakon, mi skrećemo pažnju i govorili smo više o tome da su osnove sistema obrazovanja i vaspitanja nešto što u ovom periodu našeg društva nije dobro regulisano. Očekujemo, ministre, da će se pojaviti neki bolji zakon, neki zakon koji će zaista vratiti pravu ulogu vaspitanja u škole, među učenike, koji će vratiti dostojanstvo profesiji nastavnika. Nažalost, sve se svodi na to da li će početkom školske godine neke škole štrajkovati ili neće, da li će nastavnici tražiti i dobiti neko povećanje zarada ili neće, a suština nije to. I da razgovarate sa nastavnicima, videćete da suština nije samo kolika će im biti plata. Naravno, jeste i to, ali suština je da nastavnici žele da se vrati dostojanstvo nastavnicima, da oni budu svoj na svome u učionici, da nastavnik ne mora sa strahom da ulazi u učionicu jer će neki bahati učenik da ga napadne, ili neki bahati roditelj će da dođe pa će da napravi haos, da preti, itd. Mora se vratiti pravi, nekadašnji način ocenjivanja, odnos između nastavnika i učenika. Osnovni preduslov za to, o tome smo vam govorili kada je ovaj zakon bio na dnevnom redu, jesu ti saveti roditelja, što je potpuno nelogično da smo mi zakonom dozvolili da pet-šest roditelja budu gazda škole u svakom smislu te reči. Niti ti ljudi imaju stručna znanja, ni iskustva, niti mogu da se bave tako ozbiljnim poslovima koje su dobili ovim zakonom. Dakle, kada se bude razgovaralo i razmišljalo o novom zakonu, onda i ovo treba da bude nešto o čemu treba ozbiljno da se razmisli i što treba da bude na potpuno drugačiji način regulisano.
Hvala, gospođo Radeta. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li želite reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi ćemo svakako usvojiti ove izmene, ali kad govorimo o obrazovanju i vaspitanju, daj da vidimo koji to profesori treba da obrazuju i vaspitaju naše mlade studente. Da li to treba da radi Danica Popović? Kakav primer Danica Popović može da da svojim studentima koja, sem što je to njoj profitabilno, nijedan drugi primer ne može da da. Ne znam odakle profesorki, bez obzira na platu između 200 i 300 hiljada dinara, odakle njoj prihodi, zato treba prihode i rashode pažljivo pratiti, odakle profesorski odjednom 365 hiljada švajcarskih franaka da isplati stan? Kako je to nekome biti profesor, i baviti se usput politikom na univerzitetu i fakultetu, kako je to nekom jako isplativo, a nekome nije? Kako su naši najbolji profesori gotovo sirotani, a kako su neki koji su se proslavili žutom politikom tako profitirali? Koliko ja znam, sem što prepisuje udžbenike pokojnih kolega i za to dobija novac, ona nema nijednu dodatnu kvalifikaciju koja bi joj potvrdila 365 hiljada švajcarskih franaka. Gospodine Martinoviću i gospodine Orliću, naša imovina se pažljivo češlja. Češlja se i ona Ćuprija i šta ja znam, 10, 20, 30 hiljada dinara mesečno, to se pažljivo češlja. Ali, gle čuda, Danicu Popović ne sme niko da dirne. To je neka žuta svetinja i niko ne sme o njoj da raspravlja. Ona može nesmetano da prepisuje udžbenike kolega, da uzima po milion-dva dinara za to, pa prepiše i pokojne kolege, ko veli - kad je pokojni neće se buniti. Kakav primer u vaspitanju treba oni da daju? Kakav primer treba Jovo Bakić da da? To je čovek koji je obećao da će nas juriti ulicama. Valjda ga je to kvalifikovalo da on bude neki faktor u obrazovanju i vaspitanju? I šta mogu studenti od njega da nauče, kad on u stilu "Maksa" Luburića kaže - pustiće nas Savom i Dunavom. Ko će da se pozabavi, gospodine ministre, takvom vrstom profesora koji em od Agencije za borbu protiv korupcije ne podležu nikakvoj kontroli, iako primaju plate iz iste kase odakle primamo i mi, koji smo podložni toj kontroli, kao i vi sami? Ko će to sve da ispita i koliko se tu para odlije? Ko će da ispita ovu rektorku, Brazilku? Ko će nju da ispita? Politički aktivista, budući nosilac liste "Jedan od pet miliona", gospođa koja sa studentima koji studiraju 12-13 godina diže ustanak protiv ministra finansija, koji, gle čuda, njoj daje za univerzitet 815 miliona više, 8% više 2020. godine nego 2019. godine. A njoj prihodi padaju, dok ona rukovodi, za 1,3 milijarde. Neuspešna rektorka rešila da kazni uspešnog ministra zato što valjda nije očekivala 8%? Valjda je očekivala, dok ona izgubi 15%, da joj on ubaci 150% i onda je rešila da ga kazni i da mu oduzme zvanje. Ona svima vama na takav način može oduzeti zvanje. Doduše, znanje ne može. Ali, ona sama, ja bih baš voleo da vidim koliko je to njeno znanje, sem što zna da digne politički ustanak na univerzitetu. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na četvrtu tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SREDNjEM OBRAZOVANjU I VASPITANjU. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nikola Savić, Nataša Spasoja Jovanović, Vjerica Radeta, Ružica Nikolić, Nemanja Šarović, Aleksandar Šešelj, Milorad Mirčić, Dubravko Bojić i Marijan Rističević. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo izmene jednog člana zakona, reč je o članu 1, odnosno o stavu 2. člana 30. osnovnog zakona, koji je izazvao velike nedoumice, a mogu reći delom i negodovanja kod onih kojih se to dotiče, pre svega kod direktora škola i samih izvođača. Radi se o predmetu - Praktična nastava i profesionalna praksa, koja se izvodi kombinovano, delom kod poslodavca a delom u školi. Ja sam zato intervenisao amandmanom u ovom članu, jer smatramo da je suviše mali procenat dat tog dela profesionalne prakse i praktične nastave koji se obavlja kod poslodavca. Ja sam amandmanom tražio da to bude otprilike 50% tamo i 50% ovamo, a ne onako kako je zakonodavac predvideo. Ovo se posebno odnosi na specifična zanimanja, a imamo mnogo takvih specifičnih zanimanja, jer škole nisu u poziciji da pruže adekvatne uslove za izvođenje ove nastave većem delu tih specifičnih zanimanja, dok pojedini poslodavci to mogu. Jednostavno, smatram da nije apsolutno ni korisno, ni potrebno, ni svrsishodno, da se to ograničava u onoj meri kao što je to ovde predviđeno zakonom, jer je poslodavac često u prilici da pruži mnogo bolje uslove. Čuli smo od ministra da će škole da budu mnogo više opremljene, itd. Hajde da mu verujemo na reč. Ali, situacija je sada takva da dobar deo i jedan veliki deo praktične nastave i profesionalne prakse još uvek mora da se obavlja kod poslodavca. Od toga čak imaju koristi i sami učenici, jer čest je slučaj da svi oni koji su se pokazali kao dobri, pedantni, kod poslodavca, po završetku školovanja, oni im ponude i radno mesto, odnosno zasnivanje radnog odnosa.
Hvala, kolega Saviću. Po amandmanu se javio Milosav Milojević. Izvolite, kolega Milojeviću.
Hvala. Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, cenjene dame i gospodo narodni poslanici, članom 1. Predloga zakona potpuno je izmenjen član 30. Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Veoma je važno istaći potrebu za promenom pomenutog člana iz razloga što se u delovima zakona koji se odnose na srednje stručno obrazovanje primenjuju i odredbe Zakona o dualnom obrazovanju. Izmenama člana 30. Zakona jasnije je regulisana mogućnost učešća poslodavca i propisano je da se praktična nastava i profesionalna praksa realizuju u školi, kod poslodavca ili kombinovano, delom u školi, a delom kod poslodavca, u skladu sa planom i programom nastave i učenja. Praktična nastava se, u stvari, kombinovano, delom kod poslodavca, a delom u školi, može biti realizovana u obimu od 25% kod određenog poslodavca, o čemu postoji važeći ugovor. Takođe, izjednačavaju se prava na sticanje obrazovanih profila, bez obzira da li je lice okončalo proces specijalizacije po klasičnom ili dualnom sistemu obrazovanja. Ono što je suštinski važno kod pomenutih izmena je da postoji jasna vizija za sve boljom regulativom i stvaranjem mogućnosti profilisanja ljudi za sticanje određenih kvalifikacija. Gledano uopšteno postoji izuzetna potreba da se mladi ljudi na pravi način usmere i dobiju mogućnost da sebi izgrade bolju budućnost. U vremenu ubrzane modernizacije, razvoja ekonomije i rasta životnog standarda koji je posledica odgovorne politike predsednika Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije postoji jasna potreba za određenim radnim profilima. Novi zakon donosi veću šansu za sve, daje otvoren prostor za usavršavanje i pruža ideju kuda i na koji način treba ići. Sredstva obezbeđena u saradnji sa Ministarstvom privrede i drugim ministarstvima dovela su do toga da je u opštini Aranđelovac u zadnje dve godine započela najveća akcija rekonstrukcije i izgradnje škola, vrtića i sportskih objekata u poslednjih četrdesetak godina. Samo za ove projekte Vlada Republike Srbije i lokalna samouprava obezbedile su više od dva miliona evra. Takođe, možemo reći da je ulaganje u putnu infrastrukturu Aranđelovca na najvećem nivou u poslednjih nekoliko decenija. Sistemskim radom i iznad svega odličnom saradnjom lokalnih kompanija u Aranđelovcu su na istorijskom maksimumu obima proizvodnje i izvoza svojih proizvoda. Pozitivna ekonomska klima i stvaranje uslova u kojima je naša država prepoznata kao povoljno mesto za investicije i poslovanje dovelo je do ubrzanog razvoja. Na taj način su predsednik Republike Srbije i Vlada pokazali pravu, realnu, istinsku brigu za sve građanke i građane. Paralelnim razvojem svih struktura društva postigli smo da se za kratko vreme značajno unaprede uslovi u svim društvenim tokovima i to je dovelo do potrebe sve bližeg povezivanja obrazovnog sistema i privrede. Nadamo se da će godine koje dolaze još više unaprediti taj sistem i podići nivo standarda svih ljudi u Republici Srbiji. Hvala.
Hvala, kolega Milojeviću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, trebali ste da prihvatite ovaj amandman koji smo podneli, ako možete da pratite, zbog razloga koji ću da iznesem, a koji je zaista velika briga mnoge dece i roditelja u Srbiji. Mi svi znamo da je došlo do gašenja mnogih osnovnih škola, preko 200 odeljenja srednjih škola, jer je mali broj učenika, pogotovo na jugu Srbije, istoku, zapadnim delovima Srbije, gde je ostao mali broj đaka da živi. Nelogično je da vi predlažete da se strani jezik omogućava grupi od 15 učenika samo ako su dva razreda uzastopno. To nije dobro. Ako u jednoj srednjoj školi ima mali broj učenika, isto se odnosi i na osnovnu školu, treba da omogućite da ta grupa može da bude od 15 učenika, ali da to budu obuhvaćeni svi razredi. Lično sam imala u više navrata iskustvo da obrazujem grupe učenika koji su čak i u većem rasponu godina. Recimo, učenike 5. razreda neke osnovne škole sa Petrovca na Mlavi, ne mogu da se setim, bilo je raznih tih grupa i studenata raznih univerziteta, gimnazijalaca koji pohađaju u inostranstvu mesec ili dva školu engleskog jezika i oni se posle gradiraju na osnovu toga šta su oni naučili u toj prvoj fazi. Isto je moguće da se uradi i u srednjim školama, a takođe i u osnovnim kako ne biste tu decu koja žele da uče ruski jezik, sada mnoga deca u školi žele da uče i kineski jezik, engleski jezik, zašta se ko opredeli, da oni imaju nastavu ako je grupa najmanje od 15 učenika. Sada je drugi problem, gospodine ministre, što su mnoge lokalne samouprave, najpre u produženom roku, a zatim veoma loše izvršili umrežavanje pojedinih osnovnih škola. Onda, što mnoge lokalne samouprave nisu na vreme prepoznale, i direktori tih srednjih stručnih škola, šta će da se desi na osnovu višegodišnjeg iskustva, kada je u pitanju upis u određene stručne razrede. Onda ne biste morali, kao što je to bio slučaj u julu mesecu, da budete zapanjeni nad činjenicom da morate da ugasite preko 200 odeljenja srednjih škola u Srbiji. Način na koji pojedini direktori škola razmišljaju, što reče koleginica Radeta, njima je bitno da imaju onaj školski savet i pre svega uticaj pojedinih roditelja kako će oni nešto da urade, na koji način će da organizuju ekskurzije, da mnogi od njih, na žalost ostvare i neku ličnu dobit, a ne da razmišljaju u sredini u kojoj žive šta će da se desi za pet, deset i dvadeset godina. To je problem i ministarstva koje vi sada vodite, a biće i verujte, svakog sledećeg ministra ako ne sprovede zaista pravi rez u tim rukovodećim kadrovima pojedinih škola u Srbiji, jer pokazali su ljudi, a verujte i sad kroz ovo umrežavanje, stvaranje akademija, stručnih visokih škola da su apsolutno nesposobni da rade taj posao. Nažalost, mnogi su i korumpirani.
Hvala, gospođo Jovanović. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ocenjivanje vladanja učenika bila je tema skoro svakog zakona o vaspitanju i obrazovanju u poslednjih dvadeset godina. Išlo se od toga da se ocenjuje da je kao što je to do sada bilo, da vladanje može biti primereno, vrlo dobro, dovoljno ili ne zadovoljavajuće, sada dovoljno zamenjujete sa zadovoljavajuće. Nekada je ova ocena vladanja ulazila u konačan prosek za konačan uspeh u školi. Nekada ne ulazi, ali verujte ovo govori da vi zapravo samo onako površinski se bavite izmenama zakona, ovo je u suštini banalna izmena. Da li će se upisati da je dete koje je dobija dvojku iz vladanja, da li je to zadovoljavajuće ili je dovoljno ili je dovoljan, to je apsolutno ne važno. Mnogo je važnije je, da se uradi sve što je moguće, sve što je vašoj nadležnosti, u nadležnosti ostalih ministarstava, da se uredi način funkcionisanja škola. Da se iz škola apsolutno izbaci droga, da se iz škola izbaci alkohol i da maloletnici dolaze ili drogirani ili u alkoholisanom stanju u škole da se maksimalno iskoreni vršnjačko nasilje, da se sve škole obezbede školskom policijom. To se sam priča, 20 godina se priča o tome, pa onda kad se desi neka tragedija, kad se desi nešto ne primereno u nekoj školi, onda opet svi nadležni izađu i kažu – od sutra će svaka škola imati svog policajca i tako dalje. Da se uradi sve što je u vašoj moći da ne mogu u školi da imaju glavnu reč roditelji, da se ukinu ti školski saveti gde roditelji rade sve što im padne na pamet. Više puta smo govorili o tome, dođe neko kome nije problem da izdvoji petsto evra da okreči dve učionice i da se on posle toga ponaša kao gazda škole. Razgovarajte sa nastavnicima. Kažu kad im dođe neki ćelavi tata sa džipom, oni staju u stav mirno, a direktor istrčava - joj, izvinite, kažite, sredićemo mi to, ne brinite, samo da taj ćelavi sa džipom, ne bi došao do ministra, ili do nekog u inspekciji, direktor će sve da prihvati da najgore ocrni tog svog kolegu nastavnika, zato što je sistem loše postavljen. Razumemo mi da vi ne možete sve, razumemo mi da niko ne može da svako dete, svakog roditelja, svakog nastavnika pojedinačno, da može da ima mišljenje o njemu, da može da ima uticaj itd. Ali kad se uspostavi sistem, onda će takvi sami da izlaze na površinu i sami na neki način da budu izopšteni iz normalnih škola, normalnih razreda, normalnih. Znate, ne mislimo mi da treba sad učenici da drhte kao prut kad vide svog nastavnika negde na ulici, ili ne znam, ali ne to, nego nastavnik drhti kad uđe u razred, jer ne zna da li će neko, ma šta u sedmom, osmom razredu, već u petom razredu, da li će neko da ga gađa nečim, tog nastavnika, da li će nešto da mu opsuje, da li će nekim pogrdnim imenom da ga nazove, da se ceo razred smeje, da na kraju taj čas izgubi svaki smisao. Onda je vama samo važno da li će neko ko nije baš mnogo preterao u tom neprimerenom ponašanju da li će na kraju biti ocenjen kao da mu je vladanje dovoljno ili zadovoljavajuće. Verujte, potpuno nevažno, suštinu treba rešavati, i suštini problema kada je u pitanju taj odnos učenika i nastavnika suštinski treba da se rešavaju problemi. Morate priznati, to još uvek niste radili. Radite od slučaja do slučaja. Onda vas komentarišu po novinama, da li je ministar rekao ovo, ili rekao ono, to je potpuno nepotrebno. Vi treba da predložite zakon ovde da se donese zakon, koji će iz temelja drugačije urediti odnos u učionici. Hvala.
Na član 4. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Izvolite koleginice.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član zakona odnosi se na učenike sa smetnjama u razvoju, invaliditetom, specifičnim teškoćama u učenju, jezičkim barijerama prilikom polaganja mature. Iskoristila bih priliku i pitala ministra navodeći konkretan primer iz jedne beogradske škole, šta je ministarstvo preduzelo kada je kod učenika uočen problem o kom ću vam govoriti. Konkretno, radi se o učeniku koji je u jednom delu školovanja imao problem sa pisanjem, odnosno disgrafiju, i niko od nastavnika, odnosno profesora to nije primetio, već su roditelji koji su radili sa svojim detetom uočili ovaj problem. Tada su najpre otišli kod školskog psihologa koji se samo površno pozabavio ovim detetom i rekao da on nema nikakvih problema u učenju, što jeste tačno, i na šta se roditelji nisu ni žalili jer je dete na usmenim proverama znanja pokazivalo odličan uspeh, a na pismenim vežbama i tim testovima, petnaestominutnim vežbama dobijao je slabe ocene, uglavnom jedinicu ili dvojku. Zatim su se roditelji obratili defektologu, neurologu, i učenik dobija nalaz na kom jasno piše da mu je potrebno duže vreme od predviđeno za rad tih testova. Sa tim je zatim bio upoznat i razredni starešina, koji je rekao da će da obavesti i sve ostale kolege i da će se raditi sa preporukom defektologa. Međutim, ni razredni starešina, niti bilo koji drugi nastavnik nijednom nije učeniku produžio vreme za rad testova i pismenih zadataka, tako da je dete na kraju imalo lošiji uspeh i ako je imao mnogo više znanja od pokazanog uspeha. Pitala bih vas, koliko učenika koji imaju problema sa pisanjem, odnosno koji imaju disgrafiju, nastavnici to okarakterišu kao loš rukopis, koliko učenika zbog toga je oštećeno, zato što nastavnici ne bave učenicima na način na koji bi trebalo? Mi smatramo da bi trebalo u svaku školu uključiti i defektologa, a da ovaj član zakona, plašimo se da će ostati samo mrtvo slovo na papiru, jer ova deca pohađaju nastavu po redovnom programu, a ne po individualnom, tako da su ona praktično, i nevidljiva. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani gosti iz Ministarstva, poštovani narodni poslanici koji ste u Skupštinskim klupama, jedan od problema koji predlogom zakona treba da se reši, kao i ciljevi rešenja, koja su predložena je omogućavanje veće dostupnosti kvalitetnog obrazovanja i vaspitanja za svu decu sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, putem izrade smernica, kojima bi se unapredio njihov vaspitno obrazovni rad i sagledane potrebe i mogućnosti svakog pojedinačnog deteta kao i grupe u celini. Zato su date smernice koje bliže uređuju način prilagođavanja programa nastave učenja i pružanja individualne, odnosno grupne dodatne podrške za učenike sa smetnjama u razvoju i invaliditetu. Ja ću samo da napravim jednu digresiju i da kažem, kada smo govorili o ovom predlogu zakona o izmenama zakona i dopunama zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, primetili ste da na član 3. nije stavljen nijedan amandman koji govori o ovoj problematici što će reći da je ovaj član vrlo lepo napisan. Što se tiče predloga zakona o izmenama i dopunama zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, takođe se definiše ova problematika, tako da učenik sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, specifičnim teškoćama u učenju ili jezičkim barijerama, polaže opštu maturu u uslovima, koji obezbeđuju prevazilaženje fizičkih i komunikacijskih prepreka. Poštovani ministre, ovim izmenama i dopunama pomenutih zakona, obezbeđen je jednak pristup slobodnom inkluzivnom kvalitetnom obrazovanju koje je prilagođeno potrebama učenika sa smetnjama u razvoju, i invaliditetom, kao jednak pristup fizičkom okruženju, transportu informacijama, komunikacionim tehnologijama i drugim uslugama. Prilikom pisanja ovih zakona, moram da kažem da ste vodili računa o Konvenciji UN o pravima osoba sa invaliditetom, međunarodnim dokumentima, kao i o domaćim zakonima i o strategijama. Ustavom Republike Srbije, Zakonom o sprečavanju diskriminacija po osnovu invaliditeta, Strategija za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, kao i Zakonu o zapošljavanju i profesionalnoj rehabilitaciji osoba sa invaliditetom. Poštovani ministre, narodni poslanici, svakog dana kada prolazim kroz moj grad, ja vidim da Naučno tehnološki park u Nišu, o kome ste vi ministre u uvodnom izlaganju i govorili, svakog dana se sve više i više gradi. Ako se ne varam, a vi me ispravite, Republika Srbija je, mislim oko 15 miliona evra, uložila u taj projekat. Gle čuda, kao što reče jedan narodni poslanik, Naučno tehnološki park se već nije ni završio, a Kompanija Dži tehnolodži, IT kompanija iz Turske, koja sarađuje sa velikom svetskom kompanijom, „Huavej“, zainteresovana je da bude jedan od stanara Naučno tehnološkog parka u Nišu, koji je na usluzi, kao što znamo mladim naučnicima, da bi olakšali i pomogli start ap kompanijama. Da završim, parafrazom Katona Drugog – mislim da i dalje treba da se preispitaju 620 miliona, tajkuna Đilasa.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, ja se naravno, u potpunosti slažem sa diskusijom mog kolege gospodina Rančića, ali dodala bih još nešto. U fokusu obrazovnih zakona je zaštita najboljeg interesa učenika. U fokusu zakona o srednjem obrazovanju, takođe je zaštita najboljeg interesa učenika i povećanje obuhvata dece koja pohađaju srednju školu, jer znamo da je obrazovanje jedan od osnovnih uzroka smanjenja siromaštva, da je obrazovanje vezano za ekonomski napredak zemlje, ali takođe i na smanjenje siromaštva. Kada su u pitanju deca, osobe sa invaliditetom, naravno da se susrećemo ta deca, njihovi roditelji susreću sa poteškoćama u vaspitno-obrazovnom procesu, ali ja odajem veliko priznanje Ministarstvu prosvete i vama ministre lično, što ste prepoznali poteškoće sa kojima se ova deca susreću, što su doneti individualni obrazovni planovi upravo da bi se svako dete sa teškoćama u razvoju obrazovalo u skladu sa svojim potencijalima i u skladu sa onim što ono može da postigne. Naravno, zakonom su predviđene smernice koje će dodatno timove stručnjaka koji rade u obrazovanju uputiti da se detetu pruži puna i zdravstvena i obrazovna i socijalna podrška, a sve u skladu sa nalazom i mišljenjem interresorne komisije. Naravno, da ovo nije samo pitanje obrazovnih institucija, ovo je pitanje mnogo šire u vaspitno-obrazovni proces, kao podrška moraju da budu uključene i lokalne samouprave i centri za socijalni rad i zdravstvene ustanove. Ali ono što na kraju želim da kažem, za razliku od žutog tajkunskog preduzeća, Đilasa, Tadića, Jeremića, koji su pljačkali, opljačkali decu ometenu u razvoju, samo kroz dvorac „Heterlend“ za 150 miliona, mi i te kako vodimo računa o zaštiti najboljeg interesa i učenika smetnjama u razvoju. To je jedan proces, on će biti nastavljen i stalno će se ići na unapređenje da i ova deca steknu znanje u skladu sa svojim sposobnostima i u skladu sa njihovim interesom. To je politika SNS, to je politika ove Vlade, to je politika Aleksandra Vučića. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam želela da se nadovežem na svog kolegu iz Niša koji je govorio o velikim rezultatima u oblasti obrazovanja. Srednje obrazovanje koje je on pomenuo, je jako dobro, obzirom da je ovaj predlog zakona povezan sa predlogom zakona koji se odnosi na dualno obrazovanje, koji se odnosi na srednje stručno obrazovanje. Uključivanje dece i mladih je nešto što je prioritet ne samo SNS, već i prioritet Vlade Srbije i vi ste ministre to u više navrata i pokazali. Ja sam već u načelnoj raspravi navela više škola kao primere dobre primene zakona koji se odnose na oblasti obrazovanja. Svedoci smo dobrih rezultata koji su nastali kao rezultat primene Zakona o dualnom obrazovanju, koji je u tesnoj vezi sa ovim predlogom zakona o kojem danas govorimo. Do danas smo videli da ima mnogo zainteresovanih škola, ali sa druge strane i kompanija kako domaćih tako i stranih i da su pozitivni efekti primene zakona koji se odnose na povezivanje obrazovanja, srednjeg obrazovanja i privrede na zadovoljavajućem nivou. Pre svega, dobar je predlog da se u dualni sistem obrazovanja uključe i državni organi, to sam u načelnoj raspravi izostavila da pohvalim, naročito Ministarstvo odbrane i Ministarstvo unutrašnjih poslova. Još jedno dobro rešenje o kome bih ja želela da nešto kažem jeste obezbeđivanje mogućnosti upisa učenika na dualni model u pred roku, kako bi se obezbedio prioritet upisa dualnih profila. Na taj način će se obezbediti i promocija dualnog obrazovanja kao modela na kome učenici stiču kompetencije na vrlo visokom nivou. Podaci i statistika su neoboriv dokaz da određeni rezultati postoje da npr. model dualnog obrazovanja daje dobre rezultate. Prema podacima iz školske 2019-2020. godine čak 72 srednje stručne škole realizuju neki obrazovni profil po dualnom modelu. Tada je oko 2.600 učenika upisalo prvi razred po dualnom modelu obrazovanja. U svim razredima to je oko 7.000 učenika u 104 škole, na 37 različitih dualnih obrazovnih profila. Prema podacima Privredne komore oko 400 kompanija je već akreditovano ili je u postupku akreditacije. Kompanije kako domaće, tako i strane, zainteresovane su za uključivanje u dualni model obrazovanja, zainteresovane su za saradnju sa srednjim školama. Na dobitku su učenici, ali upravo i te kompanije koje će imati stručne zaposlene koji će apsolutno biti osposobljeni za rad u tim kompanijama. To će, naravno, uticati i na dalji razvoj privrede u Republici Srbiji. Veliki napredak u oblasti obrazovanja koji smo napravili do sada obavezuje nas da i dalje radimo na razvoju sistema obrazovanja i vaspitanja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, rad Komisije za razvoj i sprovođenje dualnog obrazovanja koji je uspostavila Vlada Republike Srbije radi sprovođenja i unapređivanja dualnog obrazovanja i trogodišnjih vrednovanja ostvarenih rezultata je veoma aktivan. Sada sa punom primenom Zakona o dualnom o obrazovanju ova Komisija ima još značajniju ulogu jer okuplja predstavnike institucija koje su direktno uključena u implementaciju dualnog obrazovanja, ali one koje učestvuju u kreiranju obrazovnih politika. Komisija deluje u skladu sa Master planom koji će stalno biti unapređivan na ovim podacima sa terena i podacima koje nastaju usled sistemskih promena. Navedene aktivnosti poput izrade Master plana, izrade okvira za praćenje i evoluciju dualnog obrazovanja, podrške radu Komisije za razvoj i sprovođenje dualnog obrazovanja podržava Švajcarska agencija za razvoj i saradnju u okviru zajedničkog projekta Ministarstva prosvete, Nauke i tehnološkog razvoja i Švajcarske agencije za razvoj i saradnju, podrška u razvoju i uspostavljanju nacionalnog modela dualnog obrazovanja. Još jedna bitna činjenica je da za njegovo sprovođenje nije potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije, odnosno budžetu AP jedinice lokalne samouprave. Troškovi realizacije studija po dualnom modelu ne razlikuju se od troškova koje ima visoka školska ustanova za realizaciju tradicionalnog modela, a poslodavac koji učestvuje u realizaciji učenja kroz rad sam snosi svoje troškove, kao i troškove materijalnog i finansijskog obezbeđenja studenata. Troškovi koji će nastati u primeni ovog zakona su naknade za postupak akreditacije koji se inače plaćaju nacionalnom telu za akreditaciju i proveru kvaliteta u visokom obrazovanju i za postupak davanja saglasnosti za organizovanje modula u okviru akreditovanog studijskog programa. Ove naknade snose visokoškolske ustanove. Poslodavci učestvuju u realizaciji dualnog modela studija samo ako imaju sopstveni interes, tako da se ne može govoriti o opterećujućim troškovima za njihovo poslovanje. Na kraju, gram prakse teži je od tone teorija, a sinergija ove dve stvari donosi nam kompletnu obrazovnu ličnost koja doprinosi sebi i čitavoj zajednici. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, zamislite kada profesori univerziteta iškoluju stručni kadar koji predaje u srednjim školama? Prvo da se izvinim Danici Popović, izneo sam pogrešan podatak. Čini mi se da sam rekao da je platila stan 365 hiljada švajcaraca, a radi se o 365 hiljada evra. Dakle, radi se o 400 hiljada švajcarskih franaka, koje je ona jednokratno isplatila za svoj drugi stan. Priča se da je na tri nivoa, ali tako visok nivo i tako visoka cifra kod jednog profesora, to je malo problematično. Ali, ako znamo, a vi nam gospodine ministre dugujete podatak, šta se dešava sa plagijatom koji je ona izvršila nad udžbenikom pokojnog kolege Babića, verujem da su to prihodi koji dovode do 400 hiljada švajcarskih franaka, odnosno 363 hiljade evra koje je ona jednokratno uplatila. Ali, gle čuda, iz udruženja „Efektiva“ se žale da je ona sve vreme dok su se oni borili na strani dužnika sa švajcarcima prema bankama, ona zastupala obrnuto. Ona je zastupala banke, umesto da zastupa građane, građane čija su deca studenti itd, koji su imali silne probleme zbog kredita u švajcarcima. Ona nije zastupala građane, već je zastupala banke i verujem da je deo prihoda odatle. Kada sam već pitao za diplomu Balše Božovića, gospodina Zorana Živkovića, zbog akademske čestitosti njih samih, a i profesorice Vesne Rakić Vodinelić, koja je bila njegova stranačka koleginica, tražim, takođe, da proverite tu vrstu njegove diplome, da vidimo gde je veliki Balša bravar diplomirao. Da li je tačno da je delimično ispite, koje nije mogao da položi na državnom fakultetu, položio na Fakultetu Union kod Vesne Rakić Vodinelić i na takav način sebe predstavlja kao diplomiranog pravnika i baš me interesuje da li je položio na Pravnom fakultetu i ispit kod profesora Begovića, koji je muž ove Danice Popović, koja tako onako enormno profitira da može da kupuje stanove od 400 hiljada evra? Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, budući da ima mnogo tema danas na dnevnom redu, a i donekle srodno dva resora - obrazovanje i kultura, mi moramo da konstatujemo da svaka Vlada od 2000. godine nije, jednostavno, obraćala dovoljno pažnje na ova dva resora. Obično je to u raspodeli stranačkog plena dobijao neko ko time nije zadovoljan, nije ulagao neke napore u to, ali činjenica je, takođe, da, kao i u svakom drugom segmentu društvenog života, tako i u obrazovanju i u kulturi, već 20 godina mi bezpogovorno ispunjavamo sve što se od nas traži, sanjajući da ćemo se jednog dana naći u EU. Tako smo uspeli da dođemo do toga da su nam danas najveći autoriteti u ova dva resora, u javnom životu, dakle, u javnosti, predstavnici nevladinog sektora, nevladinih organizacija, onih koji se finansiraju obilno iz inostranstva, a pokazuju otvoreno antisrpsko delovanje u našoj zemlji. Podsetiću vas da ova Vlada, Vlada SNS, prvi put u istoriji, pored svih tih prvi put u istoriji stvari koje je uradila, prvi put u istoriji je na posredan način finansirala festival „Mirdita“, koji ima za cilj promociju takozvane kosovske kulture u centru Beograda i, da nevolja bude još veća, bivši ministar kulture, gospodin Tasovac, a sadašnji kadar SNS i odbornik u Skupštini Grada Beograda je bio više puta da podrži tu manifestaciju. Ona se organizuje jednom godišnje. To treba da nam pokaže gde smo mi sada, šta je postalo normalnost u Srbiji. Dakle, da se otvoreno pojavljuju na takvim manifestacijama bivši ministri, ugledni članovi vladajuće stranke i da vlast posebno finansira takve događaje. Što se tiče pitanja udžbenika, ja mislim da je to zaista jako važno. Postoji još jedna stvar u tome svemu. Mi vidimo samo reakcije kada nastane skandal. Po našem mišljenju, odgovorno bi bilo od strane Vlade, ne samo od starešine, nego ministarstva, da se kao i u obrazovanju, tako i u svakom drugom segmentu, svakom drugom resoru trudi da do takvih stvari ne dođe, a ne tek kada se javnost digne na noge. Prvi put je to bilo… Podsetiću vas, najveći sukob u vladajućoj koaliciji izazvali su udžbenici sa LGBT sadržajima. Do toga je to dovelo da zamalo jedan ministar ostane bez ministarstva kada se tome usprotivio. A da li bi mi nešto znali o svemu tome da on to nije podigao u javnost? Tako je i sa ovim skandalima oko tih nekih istorijskih falsifikata, kakav je poslednji primer taj „danak u krvi“ kao prilika za stvaranje karijere u okvirima turske imperije. Možemo sutra da zateknemo i Jasenovac u pozitivnom kontekstu. Možemo da zateknemo i bombardovanje Srbije u pozitivnom kontekstu i Haški tribunal kao sud pravde koji je doneo pomirenje na Balkan i kaznio te zle Srbe za se šta su oni radili, a možemo da zateknemo i još nešto što je takođe danas aktuelno. Ukoliko budemo bili na liniji školske knjige „Logosa“, „Kleta“, „Bigza“ i ostalih zagrebačkih izdavačkih kuća, koji se vrlo otvoreno kroz svoje delovanje na tržištu, ponašanje na tržištu, lov na profit, bave politikom. Oni šalju političke poruke. Možemo da zateknemo sutra i tu, zašto da ne, crnogorsku autokefalnu pravoslavnu crkvu koju su tu isti zli Srbi u okupaciji Crne Gore ukinuli, kako je to istorijska nepravda koja se sada ispravlja. Ako može da bude „danak u krvi“ pozitivna stvar, zašto ne može onda sve ovo? Mi smo govorili više puta i zahvalni smo Ministarstvu kulture koje je prihvatilo našu inicijativu i Vladi Republike Srbije da se objave sabrana dela Petera Handkea, velikog srpskog prijatelja i pisca svetskog ranga, ali mi mislimo da treba još jedna stvar da se uradi, da Vlada Republike Srbije osnuje jedan institut koji bi proučavao haške presude. Sve haške presude koje su političke, uperene protiv Srba, sa ciljem da svu krivicu za raspad Jugoslavije, krvavi građanski rat i sve zločine koji su se u tom ratu desili, svale isključivo na srpski narod. Mi to ne bismo smeli da prihvatimo, ni taj tzv. genocid u Srebrenici i sami bi trebali iz toga da izvučemo pouke. To bi jedna odgovorna država uradila, tako da je naša inicijativa da Vlada Republike Srbije uđe i u taj posao. Zašto bi to dozvolila? Na delu je, zajedno sa tim nevladinim organizacijama, NVO sektorom, proces preumljenja. Dakle, da nam pokaže da mi nismo isti kao ti Evropljani, da smo mi za sve uvek krivi, po prirodi smo zli i da, jednostavno, se rađamo i živimo i uvek imamo taj teret krivice i loših dela iz prošlosti. To je isto tako činjenica Mi smo govorili danas o tom okviru kvalifikacija i to nam je pokazalo da ne samo ekonomska politika, bezbednosna politika, spoljna politika Republike Srbije, već i obrazovanje, prosveta, kultura, sve je u funkciji stranaca u Srbiji, na ovaj način stranih investitora. Mi se prilagođavamo onima, dočekujemo ih ovde hvalospevima, ne znam da li znate, ali mi u Srbiji imamo i trgove stranih investitora. Dakle, dočekujemo ih hvalospevima, koji kao podižu našu privrednu aktivnost, našu ekonomiju, a mi im dajemo ogromne subvencije po radnom mestu. Faktički Vlada Republike Srbije plaća, isplaćuje plate radnicima u stranim kompanijama. Te kompanije su ranije dobile zemljište besplatno, sve dozvole po ubrzanoj proceduri i besplatno i lokalna samouprava ili Vlada Republike Srbije im po svakom pitanju maksimalno izlazi u susret na uštrb nekih možda drugih ekonomskih interesa. Tako i ovo. Oni od nas jednostavno zahtevaju, traže, to je ono za šta mi njima služimo i šta je naš najbolji, pokazalo se kroz ovih 20 godina, izvozni proizvod, jeste jeftina radna snaga. Možemo mi da pričamo ovde o nemačkom standardu, o švajcarskim penzijama, o platama od 500 evra, možemo mi da gledamo i Dnevnik 2, pa da mislimo da gledamo naučnu fantastiku, ali činjenica je da je Vlada Republike Srbije 2014. godine platila jedan marketinški spot na televiziji CNN, koji poziva strance da dođu da investiraju u Srbiju kao zemlju jeftine radne snage. To se platilo iz budžeta Republike Srbije. Dakle, sve je ovde podređeno interesima stranaca. Kakve su danas plate u tim kompanijama i sigurnost tih radnika koji tamo rade? Vrlo male. Plate su često oko minimalca, a sigurnost nikakva ne postoji, budući da svaka od tih kompanija kada istekne taj program subvencija se opet javi Vladi Republike Srbije da o tome pregovara i ukoliko kao „Fijat“, svake godine pregovaraju, i ukoliko ne dođe do tih dogovora, nastavka programa subvencionisanja, samo stranci kažu - evo vam ovi radnici, evo vam ova kompanija, evo vam fabrika, evo vam zemljište, sve, idemo mi nazad. Na taj način ucenjuju vlast u Srbiji. To je danas, nažalost, naša realnost, a mi se i kroz ovaj proces dualnog obrazovanja i tih kvalifikacija, mi se tome prilagođavamo. Mi u tome ne vidimo problem. Sve je počelo sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, koji predstavlja propast za našu privredu. Dakle, mi jednostrano primenjujemo nešto, a buduća neizvesna okolnost, članstvo Srbije u Evropskoj uniji, to se više ni ne krije da je perspektiva koja ne postoji, dakle, evropska perspektiva Srbije je mrtva i mi se sada tešimo „malim Šengenom“. Dakle, to je naša realnost i to jednostavno prolazi pored nas, a mi gledamo, posmatramo sa strane i još ovde možemo da čujemo kako je ovde nikada bolje, zlatno doba i tako dalje. Dakle, naše je mišljenje i naš je stav da treba prekinuti sa tom politikom bespogovornog ispunjavanja svega što dolazi iz Brisela. Naravno, ukoliko je neka reforma koja poboljšava određenu oblast, to treba prihvatiti, ali nije to isto kao politički pritisci zarad nečega što se neće nikada dogoditi, što je, nažalost, tako danas u Srbiji. Nažalost je tako. Mi smatramo da što hitnije i Vlada Republike Srbije i Narodna skupština Republike Srbije treba da preispita put Srbije u Evropsku uniju. Podsetiću vas, nikada se narod u Srbiji nije izjasnio da li je za ulazak Srbije u Evropsku uniju ili ne, ne samo ovi argumenti ekonomske prirode, o kojima sam govorio, već je jedan od najvećih argumenata zaštita teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Mi smo govorili ovde o UNESKO-u i zaštiti naše kulturne baštine na Kosovu i Metohiji. Ukoliko mi i dođemo do toga da potpišemo pravno obavezujući sporazum između Beograda i Prištine, tj. između Kosova i Republike Srbije, republike Kosova i Republike Srbije, Kosovo će postati član Ujedinjenih nacija i automatski će ući u UNESKO bez glasanja, po automatizmu, budući da je UNESKO telo koje funkcioniše pod okriljem Ujedinjenih nacija. Čemu onda sve te naše pobede, to oko tog glasanja i tako dalje? Mi smo se time hvalili, a sada ako stavimo taj potpis, više nema glasanja. Dakle, to su sve argumenti koji su ozbiljni, koji treba da nas nateraju da trezveno razmislimo o spoljnoj politici Srbije i o budućnosti Srbije.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 7. ovog zakona. Inače, podsetiću vas, ovaj član 7. odnosi se na član 63a osnovnog zakona i on tretira, odnosno propisuje uslove pod kojima se mogu steći stručna i opšta matura za trogodišnje zanimanje. Dobro je što se ovim zakonom daje mogućnost da se trogodišnja zanimanja u dualnom obrazovanju, da im se omogući sticanje opšte i stručne mature, naravno, uz uslov da se savlada odgovarajući program i odgovarajuće kompetencije za određenu maturu. Ali, ono što nije dobro, to je što ovi isti uslovi moraju da važe i treba da važe za sva ostala trogodišnja zanimanja. Mi smo svedoci da je Vlada i rukovodstvo Srbije, iz nekih njima poznatih razloga forsiraju ovo dualno obrazovanje i u srednjem i u višem i u visokom obrazovanju, a ja bih voleo da to da onakve rezultate kakvi su proklamovani kod uvođenja ove vrste obrazovanja i onakve rezultate kakve Vlada očekuje. Ali, iz iskustva, čovek koji je baš inkorporiran na najdirektniji način u to, vidim da to ne ide baš onako kako je zamišljeno, da tu ima milion problema i da ima još mnogo toga da se uradi, a možda neke stvari nikad i neće biti moguće urađene, da ono da rezultate koji se očekuju. Zato, za vas, gospodine ministre, jedno pitanje, a to je da sagledate sve negativne stvari, sve ono što je do sada praksa pokazala sa terena, vezano za ovo dualno obrazovanje i da pokušate to da ispravite, ako je moguće da se ispravi, ako nije moguće, onda da tamo u perspektivi razmišljate o uvođenju nekog novog oblika obrazovanja umesto ovog dualnog.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, pa niko nije stigao do cilja ako nije napravio prvi korak. Ne možete da realizujete nešto, da uradite, a da stojite u mestu. Ovo o čemu je govorio kolega može da bude pozitivno i može da bude dobro kao ukazivanje na nešto što treba dograditi. Ali, da nije ministarstvo krenulo sa dualnim obrazovanjem i da nije donelo ove izmene gde se omogućava ljudima koji idu u srednje strukovne škole da mogu na određen način da svoje kvalifikacije usavrše, da ih dovedu u situaciju da mogu da nastave dalje da se bave studijama i da postanu akademski građani najvišeg nivoa. Šta bih ja predložio ministru? Da isto tako pokušamo da nađemo rešenje za strukovne škole. Mi smo doneli zakon koji je sada na snazi, gde oni koji završe strukovne škole ne mogu da idu dalje na akademske studije. Znači, kada završe tri godine strukovne škole oni su zacementirali svoje obrazovanje, odnosno napredovanje. Sada se javlja jedan problem. Meni se dosta studenata javilo sa tom mukom. Njima je omogućeno u tim strukovnim školama da nastave specijalističke studije, ali te specijalističke studije, iako imaju 240 bodova, ne priznaje im se kao fakultet, akademski nivo koji je isto sa 240 bodova. Lepo je i fino je što deci, odnosno đacima u tim strukovnim srednjim školama, trogodišnjim, dozvoljavamo da nastave svoje školovanje do najviših nivoa, ali moramo da nađemo načina da pomognemo i ovim ljudima ili deci, kako god hoćete, i da ne gledamo crno na to dualno obrazovanje na svim nivoima. Ja sam išao u tehničku školu, ali smo imali jedanput nedeljno praksu i na toj praksi, sedam, osam sati koliko je trajala, mi smo učili da baratamo i sa turpijom i sa bonsekom i sa ostalim alatkama. Sećam se jedan od zadataka na tim praktičnim radovima nam je bio da napravimo čekić, drugi put smo pravili klješta. Znači, to je veoma dobro i, još šta je tu dobro, dobro je što se ti mladi ljudi pripremaju i stručno i teoretski da mogu po završetku tog posla da pristupe svojim novim radnim mestima gde će biti spremni odmah da se uključe u radni proces. Tačno je i ovo što govore kolege iz SRS da je mnogo toga podređeno onima koji danas rukovode tim poslovima, odnosno poslodavcima. To nije trend Srbije, to je trend celog sveta i jeste pogrešan. Mi moramo tu da budemo mudri, da budemo nekako između negde, da zadovoljimo jednu i drugu stanu. Ne možete odmah mačem da sečete sve redom i da kažemo, e tako će da bude, pa nismo mi baš nekad toliko velika sila da možemo da određujemo šta će sve biti i kako će se raditi. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Mi srpski radikali izražavamo veliku rezervu kada su u pitanju ovi zakoni koji se podređuju, kako je to i kolega Ljubiša rekao, poslodavcima. Možda nije u takvom procentu koliko mi naglašavamo, ali u svakom slučaju zavređuje pažnju, zavređuje oprez. Ovde u ovom amandmanu, odnosno ovom članu 9. radi se o nečemu što je kruna svega ovoga što je ministar izlagao, a to je potpisivanje ugovora sa poslodavcima gde će biti radno angažovani u praktičnom delu nastave učenici srednje škole, a u ovome drugome zakonu to je dualno obrazovanje. Mi imamo faktički tu jednu veliku obavezu da vodimo računa kako će se to odvijati u narednom periodu. Potpisuje se ugovor, potpisuje se sporazum, tu je uključena i Privredna komora Srbije, da ne širimo priču. Lično imam veliku rezervu, znajući ko je na čelu te komore, čovek koji nema radnog staža. Ima onih koji su ovde doktorirali, magistrirali, nemaju školskog druga, ali on nema radnog staža u privredi, ali na čelu je Privredne komore. Njega je doveo ambasador Nemačke na tu funkciju, zahvaljujući nekim drugim kriterijumima, a ne one koje bi podrazumevali da čovek sa radnim iskustvom, i to je isto jedan veliki problem, otežavajući problem. Zašto? Zato što bez obzira kolike su potrebe poslodavaca, kolike su potrebe trenutno razvijenih kapaciteta industrije, ako to postoji, u bukvalnom smislu reči, kada je u pitanju domaća industrija. Vlada mora imati viziju. Vlada mora imati projekciju nečega što se zove srednje obrazovanje, kada je u pitanju strukovno usmeravanje. Neće valjda narednih stotinu godina ili, ne daj Bože, 10 godina da bude ovakva situacija? Valjda Vlada planira u kom pravcu će se razvijati industrija, u kom pravcu će se razvijati privreda? Mi ovde imamo nešto što možemo, sad kažemo, da su javna preduzeća pred transformacijom, i to je neminovnost. Pitanje je kako ćemo dalje te učenike srednjih škola, odnosno ovih koji su na dualnom obrazovanju da angažujemo, kakvi su ugovori, kakvi će uslovi biti pod kojima će oni da rade. Šta ćemo ako se u praktičnom delu nastave prekine to njihovo obrazovanje zato što poslodavac zbog objektivnih okolnosti zatvara firmu i odlazi?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, ovim amandmanom je predviđena obaveza ugovora između škola i samih preduzeća koji bi trebali da budu poslodavci. Mislim da je model dualnog obrazovanja, kojim smo mi predvideli, kontakt, uopšte lični izbor svakog učenika, prvo, da li će se opredeliti za dualno obrazovanje, i lično opredeljenje svakog učenika da stupi u određene odnose sa poslodavcem koji proizvode određene pravne obaveze tog poslodavca lično prema svakom učeniku koje je potpisana. Znači, Zakonom o dualnom obrazovanju smo propisali da svaki učenik koji se opredeli za ovakav model lično potpisuje ugovor sa poslodavcem, odnosno kompanijom u kojoj će raditi. Obaveza da škola potpisuje, kao institucija, sa poslodavcem, sa kompanijom bi trebala u stvari da obaveže poslodavca da sva primanja u slučaju neodgovornosti svakog učenika preuzima na sebe. Samim tim i kada govorimo o tim platama, naknadama koje će biti 70% od minimalne plate u tom preduzeću, trebale bi biti plaćene na račun same škole. Samim tim poslodavac bi izgubio direktan kontakt sa svojim učenikom, odnosno svojim potencijalnim zaposlenim u budućnosti. Zbog toga mislimo da ovakav amandman koji ste predložili u stvari jeste možda dobra osnova za neki vid garancije, ali sigurno da to ne treba da bude škola, već, ako smo rekli da je to država, da je to Privredna komora Srbije koja, sa jedne strane, vodi registar tih ugovora, onda je privreda ta garancija da je dobar odnos učenika sa poslodavcem, sa kompanijom u kojoj radi, a ne sam sistem obrazovanja. Znate kako, onda vi navikavate i same učenike da se na manje odgovoran način odnose prema tom ugovoru. Mislimo da ovde sami učenici mnogo ranije preuzimaju odgovornost i za svoje školovanje i za način funkcionisanja na samom radnom mestu, iako to iznosi 20% radnog vremena ili 80% radnog vremena od ukupnog broja časova koji je do 30 časova nedeljno definisan. Mislim da je na pravilan način odbijen ovaj vaš amandman, a upravo iz tih razloga što je želja da se ovakvim modelom obrazovanja stekne jedna lična odgovornost dece koja se opredeljuju za ovakav model učenja. Očito da je taj model pokazao da su naša deca pametna, jer biraju svoju budućnost, biraju onakve profile sa kojima će imati znanje i uvek imati posao, jer ne bi se 2.600 polaznika opredelilo u ovoj školskoj godini upravo za ovakav model školovanja. To znači da ćemo imati 2.600 potencijalno novih ugovora, lično, svakog pojedinca sa kompanijama. To ne znači da oni neće moći, ukoliko se posle dve godine opredele i odustanu od ovakvog modela školovanja, da nastave i da diplomiraju onako, posle četvrte godine srednje škole, kao što svi ostali polaznici srednjih škola imaju mogućnost. Htela sam da kažem, a kada govorimo o srednjim školama, mislim da je jako važno reći da model funkcionisanja rada srednjih škola se dosta promenio. U našem sistemu obrazovanja, pored toga što imamo klasične gimnazije, pa smo išli na to da se afirmišu posebno nadarena deca kroz posebno definisane gimnazije, sada imamo otvorena odeljenja za posebno nadarenu decu u određenim oblastima. Znači, forsirali smo taj IT sektor, pa su otvorena posebna odeljenja i prijemni ispiti su nedelju dana ili čak mesec dana pre klasičnih gimnazija i to je jako dobro, jer se pokazalo da to daje jako dobre rezultate. Nije slučajno, verujte mi, što naši mladi matematičari osvajaju prva mesta na svim mogućim takmičenjima. To je upravo zbog toga što je država prepoznala da treba tu decu stimulisati na posebne načine i na kraju krajeva mi imamo stručne, odnosno strukovne škole za srednje obrazovanje koje su pokazale da određene transformacije, zavisno od tržišta rada, su potrebne i one se verujte menjaju. Menjaju se na osnovu svog programa, i što pokazuju u stvari i sami rezultati toga da ovaj vid dualnog obrazovanja i školovanja nije slučajno u porastu. To znači da je svest kod mladih ljudi transformisana za proteklih pet godina. To znači da je cilj u stvari uvođenje ovog dualnog obrazovanja zaista dostignut time što je prepoznat u društvu da uvek imate opciju izbora. Znači, učenik sa 15 godina mora do svoje 18 godine da ima pravo izbora. Da li je sad u ovom trenutku dualno, pa će posle dve godine možda želeti učenik da ide na klasično obrazovanje koje obuhvata srednje obrazovanje, data mu je mogućnost, država mu je omogućila da bira. Mi smo Zakonom o dualnom obrazovanju prvo propisali, ako se sećate, da isključivo mora da se opredeli u prvoj godini i da nema nikakvih promena. Međutim, ovim sada otvaramo još širi dijapazon mogućnosti za našu decu da se opredele da menjaju na kraju krajeva svoje stanovište, da menjaju struke, jer tržište rada se menja, potrebe na tržištu se menjaju, raste konkurencija između borbe za dobru decu, odnosno za decu koja dobro uče. Neko je dobar u praksi, neko je dobar u teoriji. Oni negde do 16, 17 godine možda i nemaju pravu sliku o tome. Data im je mogućnost da mogu neke svoje ciljeve u životu, koje postavljaju, a i ako im se ciljevi u trenutku promene da je država omogućila da i oni sami promene način funkcionisanja i školovanja. To je od velikog značaja i za decu i za roditelje. Zbog toga mislim da je s pravom odbijen ovaj amandman da se prihvati, jer jednostavno taj direktan kontakt učenika i poslodavca je u stvari najvažniji. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Milorad Mirčić.
Uvažena koleginice, niz faktora utiče na sve ovo o čemu ste vi pričali. Pre svega nemojte da bežite od jednog faktora koji je uticao da naši učenici Matematičke specijalizovane gimnazije imaju takve rezultate. To je jedinstven slučaj gotovo u Srbiji da se kadrovski u toj školi ništa nije menjalo bez obzira što su bile silne reforme. Oni su izdržali svim tim iskušenjima, izazovima. Bili su na udaru reformskih zakona gde se tvrdilo da oni to mogu da postignu iako idu, ne znam na usmereno obrazovanje, pa onda imaju dve godine specijalizacije. To je kadrovski ostalo jedinstveno. Drugo, tu su kriterijumi upisa standardni i veoma na visokom nivou. Sad, kada pričamo o ovom drugom delu, o kome ste vi objašnjavali, zar ne razmišljate da za mladog čoveka od 15 godina isuviše je ovo krupna i velika odluka? On treba da odluči sa svojih 15 godina života, gde u nekoj fazi puberteta, šta će mu biti životno opredeljenje. Utiče niz faktora na to, niz razloga. Jedan od najuticajnijih je dobijanje posla odmah posle završene škole. Nekada se znalo kada je bila u pitanju podela ta i kada su u pitanju kadrovi u srednjim školama. Neko je išao u gimnaziju, bili su prirodni i društveni smer, pa su se razlikovali profesori koji su predavali na prirodnom smeru Matematiku i oni koji su predavali na društvenom smeru Matematiku, mada su i jedan i drugi matematičari. Ali, nastojalo se na ovom prirodnom smeru da budu ipak, uslovno rečeno, utemeljeniji profesori. Ovde imate jedan konglomerat iz koga se izlazi posle 2000. godine, gde mlad čovek… (Predsedavajući: Privedite kraju.) … treba na sebe da prihvati tu odgovornost, da odlučuje o svojoj sudbini i mi upozoravamo da treba voditi računa. Ne završava se samo - on je izabrao, pa je pogrešno izabrao. On postaje problem ako je pogrešno izabran, postaje problem ove države.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, mi po prvi put sada imamo praktično uvođenje zakonskih obaveza da se školstvo uopšte i sistem obrazovanja potpuno na jedan drugačiji način, ako gledate 2000. godinu kao neku komparativnu analizu u smislu perioda, da je fokus prebačen potpuno na učenika. Znači, do sada je negde uvek fokus bio škole, profesori, nastavnici. Sada negde okrećemo fokus ka učeniku i potrebama tržišta rada. Imali smo u Nacionalnoj službi za zapošljavanje nekih 500 zanimanja koja su bila potpuno nefunkcionalna za našu privredu. Mi i danas imamo određene probleme. Znamo da određena zanimanja koja su najplaćenija recimo u zemljama EU, odnosno najrazvijenijim zemljama, a to će doći i kod nas, kao što su menadžeri upravljanja projektima, kao što su IT menadžeri, kao što su energetski menadžeri su jednostavno zanimanja koja još uvek nisu zaživela na adekvatan način recimo kod nas u Srbiji. U onoj klasifikaciji kada pričamo o Nacionalnoj službi za zapošljavanje Beogradski univerzitet, za razliku od Novosadskog univerziteta, nema recimo definisano diplomiranog inženjera zaštite životne sredine jer je to podeljeno na tehničke, biološke, prirodno-matematičke fakultete, a to je recimo Novosadski univerzitet prepoznao i to kao zanimanje je bio problem što nije uvedeno u klasifikaciju u Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Šta je na nama da radimo? Na nama je da proizvodimo zanimanja kod dece koja će naći posao na tržištu rada. Mi smo to uz pomoć razvoja privrede, otvaranja novih fabrika, otvaranja tih sektora koji su rastući privrede u svetu jednostavno ovim dualnim obrazovanjem uspostavili sistem kojim će deca se opredeljivati za ta zanimanja za koja imaju posla. To je ono najvažnije za nas. Škole ne smeju da budu deo koji će da sprečavaju taj kontakt dece i privrede, odnosno učenika sa završenim diplomama i privrede, odnosno poslodavaca. One treba da budu tačka spajanja, a ne razdvajanja. (Predsedavajući: Privedite kraju.) Nama se dešavalo verovatno promenama da su bili tačka razdvajanja. Sada su tačka spajanja i to je Vlada i Ministarstvo prosvete prepoznalo i Aleksandar Vučić kada se zalagao za dualno obrazovanje. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Milorad Mirčić.
Očito je da pričamo o istoj stvari, odnosno o onome što iskreno želimo da omogućimo srednjoškolcima, a to je da država stvari ambijent da ipak veći deo tih ljudi bude na sigurnom. U kom smislu? U smislu njihovih odabira. Ako je izabrao srednju školu gde postoje realne potrebe primera radi Elektroprivrede, onda je Elektroprivreda morala da bude nosilac, odnosno garant zapošljavanja i daljeg usavršavanja tih ljudi. Ne smemo ih baš prepustiti, kako se to tumači ovde, tržištu i da to bude izloženo poslodavcu. To je sada trenutno situacija takva da postoji potreba za određenim profilima zanatlija. Zašto? Zato što se ukazala jedna velika praznina, nastala je tako što je ogroman broj ljudi iz oblasti zanatske struke našao svoj posao u Nemačkoj i zapadnoj Evropi. Neće to večno trajati. Ne treba gledati to tako da će to uvek biti da će Nemačka imati potrebe i zapadno-evropske zemlje za variocima, za bravarima. Dođe do zasićenja, dođe do zatvaranja toga. Bilo je takvih perioda kada je istočno-evropski blok otvorio se pa je to bio period kada su Nemci uzimali, kako bi se to reklo, besplatnu stručnu radnu snagu. Moramo voditi računa šta je opredeljenje ove države. Da kažemo – imaćemo u srednjoj elektrotehničkoj školi toliko učenika za koje garantujemo da će sa javnim preduzećima, sa onim što je država potpisati ugovore kao poslodavci. Država je tu najveći poslodavac. Nema većeg poslodavca od države. Pa ljudi koji će potpisivati sa ovim stranim kompanijama koje su ovde, imaće priliku, ali nemojte zaboraviti da i tu preovlađuje ono što je životno, a životno je da što pre dobiješ posao, životno je da što pre počneš da zarađuješ, pa računaju da će to trajati. Neće ni informativna tehnologija baš tako uvek da bude bum. Moramo i na to računati. Mora se voditi računa, jer većina tih ljudi ostaje ovde da živi i kao što je i kolega Ljubiša rekao, mora se voditi računa da se omogući onima koji završe trogodišnju da mogu da se usavršavaju i da im se to prizna kao nešto u šta su oni uložili trud.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Opredeljenje Republike Srbije je da zapošljavamo mlade u kompanijama u kojima će zaista imati platu dostojnu života u Srbiji, rame uz rame sa onima koji žive svoj život, njihovi vršnjaci u razvijenim državama, ne samo EU, nego i drugih regiona. Ali, šta je? Nama su prebacivali kako zapošljavamo u javni sektor i kako stalno guramo u državnu upravu ljude umesto da ih zapošljavamo u privatni. To i jeste suština, da bi jačali privredu vi morate da jačate jednostavno privatni sektor. U privatnom sektoru su mnogo veće plate, u privatnom sektoru vi imate nova zanimanja, karijerno napredovanje. Karijerno kretanje ide u životu jednog čoveka i minimum tri profesije menja. Evo, prof. Atlagić to sam potvrđuje na osnovu svog iskustva iz oblasti obrazovanja. Znači, suština je da je Republika Srbija prepoznala potrebu, jednostavno da ovakav vid obrazovanja daje veće stope rasta, jednostavno gura Srbiju u primenu novih zanimanja, novih tehnologija, u susret onome, o čemu sam govorila u objedinjenoj raspravi, četvrtoj industrijskoj revoluciji. Onaj ko ne ovlada mehanizmima novih tehnologija neće moći da uhvati jednostavno put, mehanizam, kako god, za visokim stopama rasta, neće moći da se razvije. Mi ne živimo više u sistemima gde država upravlja državnim parama i privredom. Mi živimo u državama gde je tržišna privreda jednostavno glavna orijentacija. Prema tome, mi naše državne sisteme i državna javna preduzeća, na osnovu onoga što imamo, treba da čuvamo i treba da obučavamo kadar za budućnost, ali najbolju praksu i najbolji posao će steći ona deca koja završe u ovim velikim preduzećima gde su plate dva, tri puta veće nego u javnom sektoru. I mislim da je to u interesu svih nas, pre svega kao roditelja. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
U pravu ste kad kažete da mi nemamo velike mogućnosti kada su u pitanju velika preduzeća u oblasti mašinske industrije. To su nas ubedili, da nama Mašinska industrija Niš nije bila nepotrebna, rekli su - što bi mi imali jednog takvog giganta, giganti su samo gubitaši. Pa, onda su isto tako rekli - šta će nam kablovska industrija tolika u Jagodini, ona služi samo da bi bila gubitaš. I onda se napravila velika praznina, koleginice, i to vi dobro znate. U tehničkoj struci mi smo dovedeni na ivicu opstanka kada su u pitanju tehnički fakulteti, to vi jako dobro znate. Došli smo u situaciju da, recimo, na Građevinskom fakultetu na prste jedne ruke mogli ste da izbrojite ukupan broj studenata. Zašto? Zato što se politika vodila takva da je za cilj jednostavno imala da eliminiše ono što je intelektualno, što se obrazovalo, što se usavršilo u oblasti građevinske industrije, jer su rekli mi imamo gotove projekte. Kada je u pitanju uopšte tehnologija u mašinskoj industriji, rekli su – šta će nam, pa, mi imamo tehnologiju koja je mnogo jeftinija da se uveze, nego da smišljaju ili osmišljavaju naši inženjeri. I država koja dođe, kada je u pitanju tehnička struka na tako niske grane, mora i da trpi posledice. Ovo je jednim delom u srednjem obrazovanju iznuđen potez države, jer se pojavila velika praznina kada su u pitanju neka zanimanja u srednjoj školi, pogotovo ovo dualno obrazovanje, to je iznuđeno, zato što se nije stimulativno delovalo ili dejstvovalo prema deci, učenicima, onih koji su išli na zanate. Oni su jednostavno bili destimulisani. Nije se u pojedinim oblastima vodilo računa da nećemo imati generaciju i mi smo ostali bez generacije koja je spremna, sposobna da u okviru srednjeg obrazovanja rade određene stručne poslove. To je suština.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, mislim da je Vlada Srbije u stvari pokazala i prepoznala kako da se nosi sa problemima koji su u društvu naišli, ali to nije samo naš problem. To imaju sve zemlje zapadnog Balkana, a Boga mi i neke zemlje članice EU. Upravo one stare nacije, vama je i Nemačka jedna od starih nacija koja je dobila pet miliona novih penzionera, do 2030. godine ima problem da rešava upravo pitanje SSS i zbog toga će da akumulira prema planu preko milion ljudi, čime je u stvari od nove godine otvorila zakonski mogućnost lakšeg zapošljavanja. O čemu se radi? Znači, gubi se kadar upravo zbog toga, zbog nedostatka određenog broja ljudi iz određenih struka. Obzirom da vi kažete da je ovo iznuđen proces, ja tvrdim ne samo da je iznuđen nego je to potreba Srbije bila. Da jednostavno na određeni način u jako efikasnom i kratkom rokom, na najbolji mogući način školujemo decu upravo za ona zanimanja gde će plate biti veće i te plate koje će biti veće u stvari će sutra dovesti do toga da ćemo doći do većeg privrednog rasta, veće akumulacije i boljeg životnog standarda građana Srbije. Znači, tu mogućnost Srbija nije smela da ispusti i nije ispustila. Zato je upravo dovela do toga. Da to nije istina, pa ko bi od ovih velikih kompanija iz inostranstva otvarao nove tehnološke parkove, nove inovacione centre, svoju tehnologiju praktično prebacivao ovde da naši inžinjeri uče najnovije tehnologije i primene ovde u privredi. Mi smo otvorili kao država investicioni ambijent preko ekonomskih reformi, fiskalne konsolidacije, da se otvori mogućnost da se najnovije, najmodernije fabrike sa najboljom tehnologijom otvaraju ovde, da deca ostaju ovde, da oni koji završe srednju stručnu škola ne moraju da idu za inostranstvo i za Nemačku, da će ovde plate imati i biti sve veće i veće. Da li su one sada dovoljne, nisu, ali će sigurno biti veće i veće. Da će u inostranstvu, tamo gde se otvaraju biti sve manje i manje zbog velike konkurencije i to je ono što su mehanizmi Vlade Republike Srbije u ovom trenutku najbolji za državu i za našu decu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Pa nisu vam neke velike tehnologije to što se ovde donosi, nisu to neke komplikovane tehnologije gde se podrazumeva veliko znanje ili mogućnost usavršavanja. Sve vi to znate. Isto kao i mi srpski radikali i vi to dobro znate. Ne vi lično, nego mnogi od vas koji se sedite sa te druge strane. Ono što treba jasno da se kaže, ta floskula da država ne može da se meša u tržišne odnose, da mora zakon tržišta da vlada i kada je u pitanju radna snaga. To ne važi više, poštovana koleginice, ni u Americi, ni u zapadnoj Evropi, nigde. Videli ste kako Amerika reaguje kada je došao u pitanje opstanak „Forda“, giganta. Odmah se država umešala, ne samo finansijski, nego i u ovom delu. Odmah su rekli – razlozi zbog, uslovno rečeno početka propadanja „Forda“ nalaze se između ostalog i u kadrovima. I Amerika je reagovala, jer je to ogroman gigant, „Ford“ je Amerika. Tako i Srbija treba da ide tom logikom. To da li će ovi biti 10, 20 ili pet godina, to niko ne zna, njih vuče profit, njima i vreme boravka ovde i rada, i angažovanje radne snage opredeljuje i odlučuje profit i ništa više. a mi imamo zadatak kao država da budemo veoma oprezni. Jel to što je iznuđeno, to što mora na brzinu to može da donosi još veću opasnost. Zbog toga treba biti oprezan kada je u pitanju srednje obrazovanje. To su mladi ljudi, ljudi sa 15 godina koji tek zakoračuju u život i treba da donese svoju životnu odluku. Može da bude pogubna. Šta da radimo? Moramo im predočiti sve mogućnosti. I one koje su dobre i koje nisu. Ali, ako iza toga stoji država Srbija, ako stoje javna preduzeća onda će tu sigurnost biti veća, neće stopostotna, to je van pameti. U svakom slučaju insistiramo na opreznosti.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Država čuva strateški važne kompanije. Ako se sećate u ekonomskoj reformi, mi smo imali jedan zakon kojim smo zaštitili 17 važnih strateških preduzeća za koje smo čekali određene investitore da ih kupe. Tako smo sačuvali „Železaru“, 4.000 radnih mesta, Bor i ostala preduzeća. Važno je reći građanima Srbije da subvencije postoje za ta preduzeća i to svi znamo. Iako se sećate ovde da imamo Komisiju za kontrolu državne pomoći, da državna pomoć postoji za određene kompanije za koje čuvamo strateške ciljeve razvoja privrede Republike Srbije, ali treba i drugo da kažete građanima Srbije. Da ako želite da ukinete tržišnu ekonomiju onda sve iz budžeta mora da damo. Ako treba da damo sve iz budžeta i za kompanije koje nisu u vlasništvu države onda to treba da kažete da je to vaš politički program i nije problem. Naš politički program je da ne urušavamo finansijsku mogućnost Republike Srbije da se na adekvatan način brinemo i o firmama koje su u vlasništvu države i o bolnicama i o školama i o kulturnim objektima, ali s druge strane da mi moramo da imamo razvijeno tržište ovde i privatne kompanije koje će raditi, jer su oni najveći pokretači ekonomskog rasta i razvoja. Mi smo time pokazali suštinski da rezultate za ovakvu politiku podržavaju i daju počast i ovi članovi EU, ali bogami i taj Tramp i Putin za ono što je Aleksandar Vučić uradio. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Evo šta je logika stvari. Ne mala sredstva se daju tim stranim investitorima, generalno investitorima sada ne pričam o nečemu što nije sada bitno za ovu temu. Kroz ta sredstva se određuje i broj zaposlenih. Po svakom zaposlenom se daje subvencija. Kada je u pitanju usavršavanje, školovanje u srednjim školama, pa može da se razgovara na taj način, država već daje pare. Da je neka obaveznost da može da se školuju srednjoškolci u određenom broju jer su to pare od ove države. Nemojte da pričate, sada odjednom ispade da država pušta ove na slobodno tržište, da su to tržišni zakoni. Nisu. Država daje njima pare za svakog zaposlenog, daje im benefite u obliku zemljišta. Sve im daje. Čak uostalom, pa to i predsednik Srbije ističe. Sada i u Davosu je rekao. Koliko puta je ponovio, ako nađete negde u svetu da vam daju povoljnije uslove dođite kod nas u Srbiju mi ćemo vam dati još povoljnije. To znači još veće subvencije. To je pitanje dokle to traje? Vi kažete mi u programu nemamo. Mi u programu imamo jasno izdefinisano šta treba raditi. Ne treba se zanositi sa tim. Jeftina radna snaga, jednostavna tehnologija i veliki povećani izvoz u interesu stranih kompanija nikome u svetu nije doneo korist. Neće doneti ni Srbiji. To vi možete statistički prikazivati koliko god želite i koliko god hoćete, ali u strukturi te statistike ipak postoje ljudi koji su vični, koji su stručni pa vide kakva je perspektiva. Od toga nema perspektive ako se ne vratimo na domaće, ako se ne vratimo na što veće učešće domaće privrede. Mi nemamo, nama se uništavaju, nama je nedavno kupljena bivša fabrika traktora na Novom Beogradu. Srušeno sve do temelja. Prave se zgrade. Jel to perspektiva Srbije?
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Ekonomski rast, odnosno za pretprošlu godinu je iznosio 4,4%, za 2019. godinu negde na 4,1%. Znači, to pokazuje da smo mi napravili visoke stope rasta zahvaljujući paralelno sprovedenim ekonomskim reformama fiskalnoj konsolidaciji i otvaranju novih radnih mesta, odnosno novih fabrika, kompanija koje dolaze iz zemalja i sa istoka i sa zapada. Ako kažete da je to pitanje subvencija, onda vas pitam zašto to dualno obrazovanje po pitanju subvencija nije bilo uvedeno kada je dolazio „Fijat“ za vreme Borisa Tadića? Zašto onda nije uveden taj model, ako kažete da iz tih subvencija u stvari mi plaćamo našu decu da bi oni učili dualno obrazovanje? Šta hoću da vam kažem? Hoću da vam kažem da je potpuno jedan nov sistem obrazovanja uspostavljen u Republici Srbiji, jedan krajnje odgovoran sistem koji je rađen, zaista rezultat mukotrpnog rada i Ministarstva prosvete, i nauke i tehnološkog razvoja. Zašto kažem i prosvete, i nauke, i tehnološkog razvoja? Zato što je očito potreba da decu od osnovne škole, od vrtića, preko srednje do fakulteta zaista država da mogućnost permanentnog školovanja, obrazovanja i rada prema novim tržišnim uslovima. Tačno je da smo mi do 2012. godine doživeli veliki ekonomski sunovrat, privredni sunovrat, imali sto hiljada ljudi koji su radili u firmama u stečaju, odnosno restrukturiranju za deset hiljada dinara, odnosno ništa nisu radili. Tačno je da su tehnički fakulteti potpuno zamrli i bili ne interesantni za studente, kao i tehničke stručne škole, ali sada se sve promenilo. Promenilo se zato što imaju ta deca budućnost, zato što vide svetlo na kraju tunela, zato što vide da će imati posao. Ako mislite da su 2.000 evra male plate za decu koja će raditi, inženjere u kompanijama koje su novootvorene, u IT sektoru, onda vam kažem da za zemlje zapadnog Balkana je to zaista pristojna plata. Prema tome, da li je dovoljna za takve stručnjake tog profila, sigurno da nije, ali mi idemo ka visokim stopama rasta. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Mora da bude kontinuitet, i kada je u pitanju rast ekonomije, BDP on mora da bude u kontinuitetu. Da bi bio u kontinuitetu on mora da ima bazu. Baza nije to što vi sada pričate i što želite da prikažete kao veliki uspeh, tako što je ovaj turski tok izvukao, odnosno podigao BDP na 4%. On je završen, nema više. Nije baza u tome što vi to pričate da je porasla stanogradnja, pa možemo da gajimo nade da će BDP da raste. Neće. Doći će do zasićenja tržišta, šta ćete onda? Baza je kada imate kontinuitet proizvodnje, bazne proizvodnje. To je baza za BDP, kada imate svoju sopstvenu industriju. S druge strane, vi imate nešto što prikazujete kao veliki doprinos rastu ekonomije. Jeste, to je ta logika "Fijata", ali "Fijat" je italijanska kompanija. "Fijat" je italijanski proizvod. Sve to što ovde rade stranci, sve što uvoze, izvoze, to je njihov proizvod. To je njihovo. Profit ide njima. Deo tog profita ostaje. Mi želimo i insistiramo da se razvija domaća industrija. To je jedina sigurnost. Domaća privreda, poljoprivreda, energetika, a školstvo je osnova svega toga. Ne možete tako da kažete - mi smo u poslednjem kvartalu povećali. Jeste, ali kako ćete povećati, pa nećete još jedan Turski tok, ima jedan, završen je. Nećete u nedogled praviti stanove. Auto-put je posebna priča. Koridor kasni tri godine. A vi kao da ste otišli na Mesec, kao da ste sleteli na Mesec sa Zoranom Mihajlović. Koliki su gubici? Koliko su izvođači ostali dužni? To nikom ne spominjete. Bitno da je završen. I narod gleda završnu fazu i kaže - dobro je. Ne može se tako voditi država i posmatrati ekonomija države, a pogotovo obrazovanje ne može biti osnova takvom vođenju.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Kad pričamo o kontinuitetu, u poslednje četiri godine mi imamo povećavanje stalnih stopa rasta i to je kontinuitet. Imamo kontinuitet u budžetskom suficitu. Znači, kontinuirano imamo više prihoda nego rashoda u budžetu. I to je taj kontinuitet. Kada pričamo o bazi, osnovna baza su proizvodnja i poljoprivredna proizvodnja. Ali sada po prvi put imamo u stvari, to što pričate o Turskom toku, pa on je tek sagrađen, tek su cevi postavljene, gas još nije počeo da teče. Tek kad počne da teče gas, imate tranzitne takse i naknade kao prihod u budžetu. Mi ćemo tek da prihodujemo ono o čemu govorimo kad je u pitanju energetika. Prema tome, to će biti stalni prihodi. To je neko ulaganje, investiranje za budućnost, koje ćemo otplatiti za vrlo kratko vreme i nakon toga će biti stalni prihodi i visoke stope rasta kad pričamo o naknadama i o energetici. Kad pričamo o proizvodnji, nama je potrebno da imamo mlade ljude koji će raditi zaista ovaj posao, zbog kojih se otvaraju ove fabrike, sa velikim brojem potreba na tržištu. Kao što ste videli, mnoge kompanije iz razvijenih zemalja su prepoznale Srbiju kao zemlju u kojoj treba investirati otvaranje novih radnih mesta. Šta to znači? Ako su tu u pitanju subvencije, znači, država se obavezuje da te subvencije daje sa određenim rokovima. Znači, da li je to pet ili deset godina, ali da zadrži i da zaposli određeni broj radnika. Ako ne zaposli, ona plaća duplo. Prema tome, ni jedna kompanija neće otvoriti ukoliko zaista nema potrebe za tim radnim mestima toliki broj, uopšte kapacitet određenih fabrika. Zato je važno da mi imamo obrazovan kadar za to, da Srbija proizvodi decu i iz srednjih škola i sa fakulteta, koji će naći posao u tim kompanijama, ostati ovde u Srbiji i zaista dati pun doprinos. Svima nama je to važno, pre svega roditeljima, koji ne žele jednostavno da im deca odlaze odavde i da ovde stvaraju porodice, jer oni žive zbog budućnosti svoje dece. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Prvo, jedna ispravka, koleginice. Svako živi za sebe, a radi i nastoji da obezbedi uslove za život njegovih potomaka i to je prosta činjenica. Drugo, potpuno pojednostavljeno, kad mlad čovek završi srednju školu, da li u trajanju od tri ili četiri godine, njegova želja je da taj posao, zanat ili bilo šta drugo u okviru struke radi sve do penzije. To je želja. Iz tog razloga mi srpski radikali imamo još veći oprez kada je u pitanju potpisivanje ovih sporazuma. Mora država tu, odnosno ministarstvo, Vlada, svi da se uključe. Moraju jasno da se predoče. Jer, šta to znači kad mlad čovek potpiše sporazum sa stranom kompanijom, koja je ovde investirala? To je najmanji problem, kad ta strana kompanija se pokupi i ode. Ali, ako profil njegove struke ne može više da nađe radno mesto ovde, šta ćete? Prekvalifikaciju? Dosta je bilo prekvalifikacija. Sa tom pričom su nam došli posle 5. oktobra i rekli - najbolje je u prekvalifikaciju. Uostalom, evo iz struke vaše, koleginice, tu ćemo se razumeti. Pogledajte pivare koje su privatizovane. Znate koliko je diplomiranih inženjera radilo u pivarama, primera radi, pivara "Čelarevo", i mašinske i elektro i tehnološke struke? Mnogo. Sad se to svelo na prste jedne ruke. Zašto? Zato što je njihova logika sasvim razumna. Oni su rekli - mi imamo tehnologiju, imamo sve, čak i ambalažu imamo koja se jeftinije proizvodi u mađarskim fabrikama, ne trebaju nam inženjeri, ne treba nam kreativnost. To je suština. A svaki inženjer, svaki školovan čovek košta ovu državu. Najlakše je reći, kako je to bila logika posle 5. oktobra - uslovi tržišta su takvi, nek se snađu, nek svoje znanje prodaju. U to znanje je ulagala država.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Zbog građana Srbije, prvo moram da kažem da ugovore koje sklapaju učenici sa poslodavcem direktno, kada govorimo o registru ugovora, vodi Privredna komora Srbije. Znači, ukoliko dođe do određenih prekida rada samih poslodavaca, samim tim su tačno definisani ugovorom koji su uslovi ukoliko poslodavac sam prekine ugovor o radu. Samim tim vi dobijate određeni sertifikat da ste radili po određenim uslovima u toj kompaniji i to vam je u stvari određena vrsta sertifikata sa kojim pokazujete da imate iskustvo. Možete da radite u bilo kojim drugim kompanijama. Znači, na osnovu onog znanja koje ste stekli, imate prednost za zapošljavanje u bilo kojoj drugoj. S druge strane, to da se zapošljavate danas kao mlad čovek a da ćete ceo život raditi u jednoj firmi, to više nigde na svetu ne postoji. To je želja, tačno, to je želja svih nas bila, ali to je ono karijerno kretanje ili karijerno napredovanje podrazumeva, jednostavno, da vi učite u svom profesionalnom radu određene stvari i da samim tim stičete iskustvo za mnoge poslove kod kojih kompanija ćete moći da konkurišete. A to je jako važno - stvoriti jednostavno uslov, to je možda važnije nego kolika je plata. Znači, jedno iskustvo i sertifikate na osnovu kojih ćete uvek imati posao. Mogu da se promene okolnosti, mogu da se promene zanimanja, mogu da se promene uslovi školovanja, rada, u životu svakog pojedinca, bitno je ono koliko vredite sa svojim znanjem, šta da radite. I to je ono što je princip funkcionisanja u svim razvijenim državama. Jedino je kod nas bilo otprilike to da smatrate da treba da radite u firmi koja je u stečaju, tzv. restruktuiranju za 10 hiljada dinara, da radite tako 10 godina, da ne radite u stvari ništa, a da vas država laže o tome kako će vam vratiti posao. Prema tome, od tog posla više nema ništa. Taj politički život je prekinut 2012. godine. Došlo je do reorganizacije i reindustrijalizacije, kako bi rekli, u Srbiji, do ekonomskih reformi u kojima rezultati ekonomije su danas vidljivi na svakom koraku.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Moj amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju odnosi se na član 10. koji se menja i glasi: „Podzakonski akt iz člana 1. ovog zakona ministar donosi u roku od najmanje šeste meseci od isteka školske godine u kojoj je zakon donet. Ukoliko je zakona donet u roku koji je kraći od šest meseci od isteka tekuće školske godine, podzakonski akti će se primenjivati od naredne školske godine.“ Sa obrazloženjem, amandmanom se traži da se rok za donošenje podzakonskih akata definiše u odnosu na kraj školske godine u kojoj je zakon donet. Na taj način će biti dovoljno vremena da se podzakonski akti primene na valjan način, na tekuću školsku godinu. Ako je ovaj rok kraći, onda se podzakonski akti mogu primenjivati tek od naredne školske godine što smatram sasvim logičnim. Mislim da je ovde važnije odgovoriti na neka pitanja, a to je, da li je naše obrazovanje u kadrovskom i mentalitetskom smislu spremno da prihvati i prati savremeni razvoj? Nije li žila starih navika previše duboka, odnosno da li u susretu sa novim ima lutanja ili eventualno otpora? Da li je još uvek otvoreno pitanje kvaliteta nastavničkog poziva? Da li se još uvek drastično razlikuju privatne od državnih obrazovnih ustanova? Sasvim na kraju, za neuspeh u učenju ko snosi odgovornost? Škola, učenici, učitelji, nastavnici, profesori, programi ili eventualno roditelji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Hvala. Evo, da se osvrnem na ova pitanja koja je postavio kolega Bojić. Veoma je teško sad odjednom odgovoriti na sva ta pitanja, ali ovo je interesantno pitanje – ko snosi odgovornost za neuspeh u obrazovanju? Svi ovi koje je nabrojao kolega imaju odgovornost, kako pojedinaca, tako i škola, tako i društvo, nastavnici. Jer, šta je problem, ja sam pre neki dan rekao šta je kod nas problem? Kod nas je problem što nastavnici, odnosno profesori nisu oni koji su bili najbolji i koji su u taj posao ušli iz ljubavi da svoje znanje koje su stekli mogu da prenesu na druge. Šta je tu problem? Pa, problem je bio, normalno, taj novčani. Nije samo u Srbiji takva situacija, nego u celom svetu. Sve je podređeno materijalnim vrednostima. Zaboravili smo šta je Tesla rekao – ako hoće društvo da bude uspešno, onda mora da usaglasi i duhovno i moralno i socijalno stanje. E, mi nismo hteli da poslušamo Teslu i onako kako je on predvideo da će se desiti čovečanstvu, polako čovečanstvo ide ka tom trenutku kada će doći do ogromnih propadanja, nemira, itd. To moramo da budemo pametni i da mi u Srbiji sprečimo. Malopre su koleginica i kolega diskutovali, pa su se u nekoliko navrata saglasili da je dualno obrazovanje iznuđen proces. U neku ruku svi se slažemo da je možda iznuđen, ali dobar menadžer, dobar vođa, dobar lider, političar mora da bude sposoban da od onoga što ima stvori uslove da dovede sistem do cilja, odnosno da učini, u neku ruku, blagostanje društva. To je danas zadatak svih nas, ne samo Ministarstva i vladajuće strukture, nego svih u Srbiji. Ovo su strateške stvari. Mi moramo da iskoristimo taj trenutak i da omogućimo neki boljitak za Srbiju. Koleginica reče, kaže – ti mladi ljudi ići će tamo, jer će imati velike plate. Ne, ljudi, ne treba dualno obrazovanje njima da bude motiv velika plata, njima treba da bude motiv znanje. Kroz dualno obrazovanje njihovo znanje će biti i veće i kvalitetnije. Plata može da se menja. Danas može da bude 2.000 evra, sutra se promene uslovi 1.000, 500 i na kraju krajeva mogu da dobiju otkaz, pa ostanu i bez plate. Znači, bez plate možete da ostanete, ali bez znanja ne možete da ostanete, znanje niko ne može da vam ukrade. Mladi ljudi koji se odluče za dualno obrazovanje i koji završe to dualno obrazovanje biće u velikoj prednosti u odnosu na kolege koji su ranije završavali, gde su imali samo teoretsku nastavu. Država ne sme da se povuče iz svih obaveza koje ima. Zašto? To je jedna floskula bila sa zapada, odnosno globalizma, da se država povuče, da prepusti sve tržištu. Kao dobar domaćin, a država je na kraju krajeva najveći poslodavac, ona mora da kontroliše sve. Tamo gde ne valja, tu će da se meša, neće država da se meše negde gde je dobro, ali tamo gde ne valja, kao što je u menadžmentu, pa kaže – viši nivo menadžmenta se nikada ne meša u poslove nižih nivoa, sem kad dođe do poremećaja. Tako i država mora da se umeša onda kada nije dobro. Evo jedan primer. Primer je privatizacija. Mi smo došli u situaciju da posle 2000. godine, nije više ni važno ko kriv, od kukanja nema vajde, imali smo loš model privatizacije. Malo pre kolega Mirčić reče – prodata fabrika i tu se sad napravila ledina, sad će oni da zidaju zgrade i, ne znam ni ja, poslovni prostor, stanove, itd. Ali, mudre i pametne zemlje su to radile drugačije, pa su rekle – prodajemo mi fabriku za jedan dolara uz obavezu da 15 narednih godina nastavite da se bavite istom delatnošću kojom se bavila fabrika koju vam prodajemo. Ne smete da otpustite ili možete da otpustite uz nadoknadu toliko i toliko radnika. Plate će biti tolike, uložićete toliko u razvoj, a mi smo to zaboravili. Kad smo prodavali, pokazali smo da smo loši trgovci i onda smo, našom greškom je došlo do uništavanja i industrije i privrede i svega, nisu krivi ti koji su kupovali, nego su krivi oni koji su im omogućili. Zato, sad kroz dualno obrazovanje mi pokušavamo da ispravimo nešto što je pogrešno urađeno. Ne može da se uradi za godinu dana, ministar bi bio čarobnjak kada bi to mogao da uradi za godinu dana. To će biti proces u kome će naraštaji i naraštaji morati da učestvuju i da dovedu do željenog cilja. Ja se nadam da ćemo svi zajedno, koliko god nas ima, sad kažem – ima nas nešto manje od 7.000.000, svi zajedno moramo da upregnemo sve snage i da se trudimo da Srbiju izvedemo na pravi put. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, kako ste videli ima mimoilaženja, ali mora da se razume da je dualno obrazovanje, kao što ste rekli, jedan od modela. Tačno je da su i ovi drugi modeli jako interesantni, a ja ću danas dati primer na društvenim naukama, nije tačno da se ne može povezati i društvenim naukama. Idemo na maturu, gimnazije. Molim kolege, zaista, ako im je stalo, da malo poslušaju, ako nemaju informacije. Znači, neko završi gimnaziju, želi studirati istoriju i želi da bude arhivista. Šta mi sada radimo? Za maturu bi trebalo da polaže istoriju i srodne discipline i istoriju umetnosti i da već u srednjoj školi arhivistiku radi. Kako? Povežemo arhive, imamo arhiviste, filigranologiju. Najveća zbirka na Balkanu je u našoj Narodnoj biblioteci „Radomir Stanković“, koji nije doktor nauka. Najveći stručnjak na Balkanu. Dakle, država stvara ambijent, to je dobro ministar rekao, a onda mi moramo znati, bre, i ja u ovim godinama i onaj početnik. Iskustvo se ne stiče za jednu godinu. Sad kaže – treba, treba, treba. Znate kako mi u pedagogiji to kažemo? Trebalačka pedagogija, a ne znam kako. Znači, trebamo znati kako, a da bi ja znao kako, ja moram znati arhivistiku, moram znati filigranologiju, moram heraldiku, moram znati arhive, itd. Kako ćemo naše đake osposobiti? Tako što ćemo jednog arhivistu, Jakšića iz Pančeva, koji je juče ovde došao, koji zna to pokazati, dva ministra spoje i praktičnu nastavu već u srednjoj školi imamo. Imamo mi resurse, dame i gospodo narodni poslanici, nemamo ljudi koji hoće da uče stalno, jer, kako ministar reče, učenje je kontinuirani proces, nastava i vaspitanje. Ko misli da je zauvek naučio jedno zanimanje, pa, dajte, bre, nismo u srednjem veku. Tri zanimanja u proseku svaki … Pa, videli ste rezultate ankete, i prekvalifikacija je model. Dabome, evo i kod umetnika smo gledali. Ne samo u umetnosti, čak povezati sa prosvetom. Dakle, svi moramo da učimo i možemo to. Dajmo jednake šanse i molim vas, ovo više nemojte postavljati, inostrane i domaće firme. Radi istine, SNS i Aleksandar Vučić nasledili su zemlju samo sa 15 dana finansija. Molim vas, moram to da kažem. Država je do rasula dovedena i sad mi neko kaže – daj privredu. Čim, bre, kad je pokradena? Morali smo inostrane firme pokrenuti, zaposliti naše ljude. Nije plata velika bila, ali smo zaposlili 860.000 radnika za pet godina. Nema rekao – kazao. Proverite to, koliko ih je bilo pre dolaska Aleksandra Vučića za predsednika Vlade i države, a koliko sada ima. U brojkama. Možemo o tome razgovarati, a to u budućnosti mogu ostvariti samo ljudi koji stalno uče. Tačno je da BDP 4, nešto, ali da smo imali dualno obrazovanje on bi bio 8, jel tako, gospodine ministre? Evo, to je suština. Dajte, bre, moramo svi to da shvatimo, da učimo. I ja u ovim godinama učim svaki dan, da ne kažem koliko sati da bih išao u korak sa kolegama iz Austrije, iz Rusije, iz Amerike, itd. Bez toga nema. Naš portir u svakoj firmi mora dva sata dnevno da se usavršava. Ako neko misli da je diplomom stvorio sve, pa, dajte, nemojte. Poslodavac… Semafor radi, šta sam napravio u toku dana? Jesam li ja pisao jutros jedan naučni rad ili sedeo kod kuće ili za projekat dobio, neko 30.000, pa u džep stavio ili sebe usavršavao. Ne može više. Upravo je sistem koji je napravljen, fond za nauku o ovome o čemu vi, gospodine ministre govorite, a ja sad konkretno. Voz je krenuo. Vi ste voz osposobili. Vama se obraćam i to može polemisati ko god hoće u državi. Voz ste osposobili, krenuo je, ko hoće u njega da ulazi neka izvoli, ko neće moraće ostati na stanici, tamo gde jeste. Evo, to je suština. Dakle, svi moramo da učimo, i učimo, ali nismo svi jednako vredni. Zamislite ovi nasuprot nas, izvinjavam se, ali moram da kažem, nisu oni bojkotovali Skupštinu sada. Vi se sećate, dame i gospodo, od početka Borko Stefanović je dolazio tačno u 12,30 imam ja sekunde kad je dolazio, pet minuta govori, ode na vežbanje posle podne. Neki smo ove, Boga mi, bili po čitav dan i noću morali ići da se usavršavamo. E, nismo isto vredni. Ja hoću da se s njim takmičim ovde u politici, a Boga mi, i u nauci u drugom delu. Da neko misli jedan posao u životu raditi, nema toga više. Kad odu u Austriju rade dva posla naši ljudi, jel tačno? Imam studente i bivše đake oni u Americi po dva posla radi. Dvanaest godina je jedan student proveo i vratio se, otac mu je otvorio firmu sa srednjom školom, 84 radnika. Znate šta je on zaradio? Ništa. Vozio kamion, bio najbolji student na fakultetu. Kaže, da izvinete, budala što nisam ovde upotrebio ono što znam. Da, to je suština. Da mi, kako rekoste ministre imamo alate, samo treba da ih koristimo. Na meni je, na vama, na svakom učeniku, hoćemo li ili nećemo. Tačno je da je haos bio, slažem se sa kolegama. Nijedna firma nije radila 2000. godine, pa to znamo. Znate li šta je Zoran Živković predlagao u ovom visokom domu? Da se zatvori Železara Smederevo, a radnici neka idu kući. Reći ću vam sekundu kada je to izgovarao. Danas ga, evo, vidite šta radi. Da ne kažem drugi. Najbolje ih kući poslati, sve zatvoriti firme, evo, mi dobro. Opljačkati firme. Nije to suština. Mi smo morali ove kompanije i dalje ćemo… Nama je u automobilskoj industriji dovoljno jedan šraf da imamo, da idemo u svetski proces, u to, ali i domaće firme, hvala Bogu, potpuno su isti uslovi, nije tačno da nisu. Potpuno isti uslovi, stimulacija je potpuno ista. Ovo što kažete, mi nadarene stimulišemo, ali vodimo računa i dopunskom nastavom i o ovim drugim. Tačno je da povezujemo znanje, svet rada i obrazovanja. Mi imamo arhiviste, dajte bre, da ih spojimo sa srednjom školom. Ako žele matematiku da studiraju polagaće na maturi matematiku i srodne discipline, ako filozofiju onda će logiku, filozofiju, sociologiju, pravo, evo, zna to dr Martinović bolje nego ja. Znači, već u srednjoj školi pravo i srodne discipline iz mature. Idemo dalje, ali ćemo, Boga mi, prekvalifikacije imati najmanje tri u životu. Evo, ja sam radio i kao pedagog, završio i pedagogiju, ali i istoriju. Ko zna, i latinsku i slavensku paleografiju i heraldiku, sve moram da radim to, i svaki profesor mora biti spreman. Ako nisu, najbolje je reći ja sam profesor, srušiti đaka. To može svako. Boriti se za svakog kao da su to naša vlastita deca. Slažem se sa vama ministre, akademska zajednica ima većinu, ogromnu, velikih ljudi koji to žele, znaju i hoće. Pojedinci, provokatori, pa, voz je krenuo, nek ostanu na stanici gde jesu. Imate punu podršku u ovom procesu. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Jedna od novina u reformi gimnazija će se videti već od 1. septembra, a to su programi za odeljenja nadarenih za istoriju i geografiju. To je stiglo na red. Nacionalni prosvetni savet je uradio posao, Novosadski fakultet za istoriju pri Filozofskom. Razlog je bio, mislim da su katedrom jači, i bolje opredeljeni. Drugi razlog je za geografiju Beogradski geografski jer je zaista tradicijom najstariji, i taj deo eksperata je posao uradio. Tako da, što ste vi rekli znači, biće veći broj gimnazija obuhvaćen, upravo da bi se društvena nauka više razvijala, i tu će biti raznih srodnih međudisciplina i posebnih programa vezanih za istorijografiju, za retoriku, za mnoge oblasti, arhivistiku, to o čemu govorite, ali će tu deo posla sem istoričara i geografa imati i filozofi i sociolozi i ostali.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, školovanje dece od početka školovanja, dakle od osnovne škole, preko srednje škole do visokog obrazovanja, videli smo i proteklih godina, jeste upravo prioritet Vlade Srbije, omogućavanje bržeg i lakšeg zapošljavanja, omogućavanje stvaranja kontakta sa kompanijama koje su zainteresovane za stručan kadar. U skladu sa tim idemo i na razvoj privrede uopšte u čitavoj Srbiji, a kada se privreda razvija imamo nova radna mesta, onda pokrećemo čitav ciklus gde nam se otvaraju mogućnosti za nove mlade ljude koji će se školovati i koji će se zapošljavati u Srbiji. Školstvo i obrazovanje je svakako osnova uključivanja mladih ljudi u sve ostale oblasti društva, u svaki segment društva. Sve moramo da posmatramo kao celinu, kao jedan veliki mehanizam u kome je svaki šraf važan, u tome obrazovanje igra jako veliku ulogu. Određene potrebe na tržištu postoje i sa jedne strane dualno obrazovanje o kome smo danas razgovarali će odgovoriti na neke potrebe, ali sa druge strane, deca će se školovati, deca će moći da steknu teorijska znanja, ali što je važnije u srednjem obrazovanju, u srednjem stručnom obrazovanju deca će moći da steknu praktična znanja koja će im sutradan omogućavati da rade. Oni će se zaposliti i ostaće u Srbiji sa svojim porodicama i prijateljima. To je ono što je intencija Vlade Srbije. Mi ne želimo da mladi ljudi odlaze, već da ostanu i da zajedno sa nama rade na tome da u Srbiji bude bolje. Mi težimo ka sigurnijoj, ka finansijski stabilnijoj, ka uređenoj zemlji u kojoj svako može da pronađe mesto za život i rad. Postavljeno je pitanje da li je obrazovanje spremno da prati savremeni razvoj. Možda nije apsolutno spremno da prati savremeni razvoj, ali svakako da se na tome radi. Da li je malo toga što smo uradili? Kakvi su uslovi bili u Srbiji za sprovođenje bilo kakve reforme obrazovanja do 2012. godine? Toga se svi sećamo i svi znamo koliko je mladih ljudi u tom periodu otišlo iz zemlje. Moramo da radimo na tome svakako da situacija bude još bolja. Niko nije rekao da je sve idealno. Mi uvek težimo ka još boljoj situaciji u Srbiji, u svakoj oblasti i u svakom pogledu, ali nismo u bankrotu, stižu investicije, otvaraju se nova radna mesta, plate su sigurne, penzije su takođe sigurne, i Srbija treba da bude zemlja u kojoj mladi ljudi žele da ostanu da žive i rade. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Kolega Savić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj član 1. ovog zakona govori o tome da pored specijalističkog obrazovanja ovde treba da stoji i majstorsko obrazovanje i obrazovanje uz rad koji traje dve godine. U principu, slažem se sa tim, to tako i treba da stoji, međutim, suština nije u tome, da li to bilo specijalističko, majstorsko ili obrazovanje u trajanju od dve godine, činjenica je da sve manje ljudi, sve manje učenika, sve manje mladih ljudi pokazuje interesovanje za ovakva zanimanja. Ako znamo kakvo nam je stanje u obrazovanju, to i ne čudi, danas svi jure, teže onim zanimanja čiji nazivi lepo zvuče, a da li iza toga stoji neka suština ili neki kvalitet, to nije ni bitno, važno je da lepo zvuči. Svi žele biti neki menadžeri i nešto slično, a danas ili da ne ostanu na srednjem obrazovanju nego da studiraju i završavaju nešto više što je i legitimno, ali tome doprinosi činjenica da nikada do sada nije bilo lakše doći do diplome. Znamo kako se dolazi do diploma. Imamo mnogo i privatne, a imali smo situaciju i na nekim državnim fakultetima da se do diplome dolazilo po sistemu "cash and carry" - kupi i nosi. Bukvalno, važno je da se uplate odgovarajuće rade, radnici, seminarski radovi. Imamo da su mnogi studenti su polagali ispite, a da nisu ni videli profesore. Imamo, s druge strane, i primere gde su neki funkcioneri imali diplome, a nisu znali tačan naziv stečenog zvanja ili tačan naziv fakulteta ili univerziteta. To su sve stvari koje su dovele do toga da niko ne želi da ide, odnosno mali broj želi da ide u ovo zanimanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Pešić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju otklanjaju se određeni nedostaci koji su uočeni prilikom dosadašnje primene ovog zakona, a sve sa ciljem da se unapredi razvoj dualnog obrazovanja od sledeće školske godine, odnosno od školske 2020/2021 godine. Izmenama i dopunama ovog zakona jasnije se definiše razlika između praktične nastave i profesionalne prakse, koje su definisane Zakonom o srednjem obrazovanju i vaspitanju i učenja kroz rad, koje je definisano Zakonom o dualnom obrazovanju. Definiše se da praktična nastava i profesionalna praksa se ostvaruje u školi, ostvaruje kod poslodavca ili kombinovano u skladu sa planom i programom učenja u obimu do 25%, dok se učenje kroz rad odvija isključivo kod poslodavca, u skladu sa Zakonom o dualnom obrazovanju, u obimu od 20% do 80% od fonda stručnih časova. Izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju se u ovaj sistem dualnog obrazovanja uključuju i državne institucije kao poslodavci i to su u ovom slučaju Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo odbrane. Takođe se podiže nivo bezbednosti učenika u procesu učenja kroz rad. Poslodavac je, prema ovim izmenama i dopunama, dužan da obezbedi propisane mere bezbednosti, zdravlje na radu, kao i primenu propisa koji uređuju opasan rad za decu. Takođe, poslodavac je u obavezi da obezbedi osiguranje za slučaj povrede učenika prilikom učenja kroz rad. Izričito se izmenama i dopunama zabranjuje noćni rad za učenje kroz rad u periodu od 22 časova do šest sati izjutra. Takođe se i precizira sastav komisije koja utvrđuje ispunjenost uslova za učenje kroz rad kod poslodavca. Izmenama i dopunama se, takođe, definiše da, ukoliko učeniku nije omogućeno učenje kroz rad u toku školovanja po dualnom modelu, škola je u obavezi da tom učeniku omogući da nastavi svoje školovanje u skladu sa Zakonom o srednjem vaspitanju i obrazovanju. Takođe, izmene će omogućiti i upis u predroku za učenike osmih razreda pre položenog završnog ispita i ova novina za cilj ima promociju dualnog modela, jer dualno obrazovanje predstavlja budućnost Srbije i od njega zavisi sveukupni razvoj zemlje. Takođe, dualnim obrazovanjem učenici stiču potrebna znanja i veštine i oni na taj način postaju konkurentniji, postaju lakše zapošljivi. Mladi se ranije osamostaljuju i ranije počinju da stvaraju svoje porodice. Učenici sve vreme kroz rad, odnosno kroz školovanje i učenje kroz rad dobijaju mesečnu nadoknadu u neto iznosu od 70% od minimalne cene rada koju plaća poslodavac. Državi Srbiji nedostaju mnoge profesije kao što su vodoinstalateri, zavarivači, bravari i mnoge druge vrste zanatlija i zato kontinuirano moramo da radimo na unapređenju dualnog obrazovanja. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Violeta Lutovac Đurđević. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, mi svakako treba da brinemo za budućnost naše dece i naših mladih, a dualno obrazovanje je upravo korak ka tome, jer ovim izmenama i dopunama mi ćemo rešiti mnoga pitanja koja će direktno uticati na kvalitet dualnog obrazovanja u našoj zemlji, jer će usvajanje ovakvog zakona doprineti i povećanju efikasnosti obrazovanja u našoj zemlji i povećan broj učesnika u obrazovanju, takođe u samo uključivanje sistema obrazovanja.Takođe će unaprediti sistem obrazovanja i vratiti poverenje mladih u institucije, što je jako važno. Održavanje, a uz to i stalno unapređivanje sistema obrazovanja u našoj zemlji nije ni malo lak posao i potrebno je dosta truda, jer kada pogledamo da je 1.200.000 učesnika u sistemu obrazovanja, kada govorimo o mladima koji pohađaju bilo koji stepen obrazovanja, onda nam je jasno i koliko je potrebno napora uložiti da se ovaj sistem održi adekvatno i, s druge strane, da se unapredi. Da bi nam dualno obrazovanje funkcionisalo na pravi način neophodno je i ulaganje u ekonomiju, a naša Vlada Republike Srbije svakako je dala veliki napor za stalno ulaganje u ekonomiju, jer svakako čini sve što je u mogućnosti da se popravi ekonomija u našoj zemlji. Kao osnovni prioritet i osnovni cilj ove Vlade jeste i ulaganje u mlade i otvaranje mogućnosti za sve mlade da se obrazuju za poslove budućnosti, da uspeju da steknu nove veštine, a to je jedino moguće kroz dualno obrazovanje, odnosno učenje kroz rad. Ako uzmemo u obzir da je 7.000 učenika uključeno u dualno obrazovanje i u preko stotinu škola da se dualno obrazovanje sprovodi, jasno nam je da rezultati dualnog obrazovanja u našoj zemlji već postoje i to je za svaku pohvalu, tako da moram da naglasim da je već nekoliko godina kako imamo vidljiv model dualnog obrazovanja i da je model dualnog obrazovanja prilagođen potrebama naše privrede, privrede u našoj zemlji, a ove izmene i dopune će svakako i uticati direktno na unapređenje saradnje i sistema obrazovanja, s jedne strane, i privrede, s druge strane, odnosno povezivanje nauke sa privredom. Zahvaljujem.
Nastavljamo dalje sa radom. Poslanička grupa SNS potrošila je vreme koje joj po Poslovniku pripada. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, mi smo predložili da se obuhvate i drugi republički organi, a ne samo Ministarstvo policije i Ministarstvo odbrane zato što mi srpski radikali smatramo da treba da se jačaju kapaciteti obrazovni za vojsku i za policiju, ali veoma je važno da se i druga ministarstva uključe u ono što je neophodno za obrazovanje mladih ljudi. Niko nije tokom ove rasprave, vi pretpostavljam da znate taj podatak, pomenuo činjenicu da preko pet hiljada ljudi koji su se školovali za oblast poljoprivrede u Srbiji danas nema posla, zapuštene srpske najkvalitetnije oranice, čitave opštine devastirane kada je u pitanju poljoprivreda i vi sada ovde pričate non-stop o stranim investitorima, o nekim njima potrebnim kapacitetima zanatlija, koliko je u drugim zemljama, kako je u Nemačkoj, a ne gledate naše dvorište, da je domaća poljoprivredna proizvodnja u takvoj situaciji da su čitavi krajevi Srbije apsolutno zapušteni. Ne znam sa čime to može da se poredi? Sa nekom zaista kataklizmičnom situacijom. Kada vi krenete po krajevima Srbije, gde je očigledno da nema uopšte ni stočnog fonda, ni proizvodnje onoga što se decenijama, vekovima proizvodi na tim poljima i vi ne razmišljate o tome da povećate vrednost te zemlje? Sada zamislite koliko ima hektara neobrađenog poljoprivrednog zemljišta, puta određeni broj novca koji može da donese prinos po hektaru za određenu kulturu. Imate nezaposlene, ljude iz oblasti stočarstva, povrtarstva, voćarstva i vi sada iz SNS non-stop pričate o modelu dualnog obrazovanja, da se stvaraju zanatlije za fabrike koje ste vi doveli i dali im pri tome deset hiljada evra za svako radno mesto, a propada vam ono što je državna nacionalna vrednost, a to je zemlja iz koje se stvara novi prihod. To niko normalan ne može da prihvati i da razume.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite.
Kada ste pre dve godine ovde donosili ovaj Zakon o dualnom obrazovanju, mi srpski radikali smo bili protiv donošenja ovakvog zakona i tada smo izneli niz argumenata za koje smo verovali da su zaista pravi razlozi zbog čega ovakav zakon nije trebalo donositi. Mi smo i kroz načelnu raspravu pre dva dana i danas kroz ovu raspravu o amandmanima dosta toga ponovili. Ono što je interesantno jeste da je pre nekoliko dana predsednik Vlade, Ana Brnabić, na nekoj konferenciji ili u nekom direktnom obraćanju na nekoj televiziji, kaže da su rezultati primene Zakona o dualnom obrazovanju impresivni i da su poslodavci izuzetno zadovoljni. Mislim da je baš bukvalno ovako rekla. Sada ja pitam - kako to neko može da bude baba vanga da zna kakvi su rezultati i koliko su impresivni rezultati u primeni zakona, odnosno dualnog obrazovanja, koje se zapravo primenjuje od ove školske godine? Još se školska godina nije završila, a neko zna koliko su impresivni ili nisu impresivni rezultati i koliko su zadovoljni poslodavci. Možda ima istine u ovome da su poslodavci zadovoljni, jer oni zaista jesu došli do još jeftinije radne snage od one koju inače jeftino dobijaju u Srbiji, kada dovode svoje pogone ovde za po 10 hiljada evra po radnom mestu. Ovaj zakon, zapravo, jeste donet da bi se udovoljilo, kao i sve što donosite, da udovoljite stranim investitorima i raznim tim vašim evropskim pajtosima. Ali, interesantno je zašto ste uopšte, ministre, završavam, Arsiću, ovom rečenicom, zašto ste se uopšte odlučili da menjate ovaj zakon, zašto niste sačekali bar jednu školsku godinu, pa da vidite još eventualno neka iskustva, e ne, eto, sada vam palo na pamet, menjate nešto, suštinski ništa. A, ovakav zakon nikada nije trebalo ni doneti. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom kojim smo podneli tražimo izmenu člana 4. konkretno stava 2, gde tražimo povećanje roka za dostavljanje izjave o spremnosti da se poslodavac uključi u dualno obrazovanje, jer smatramo da je sistem dualnog obrazovanja nov i za većinu poslodavaca i nastavnika, učenika i saradnika i da upravo zbog toga treba ostaviti povećanjem navedenog roka što veću mogućnost da se svi učesnici u dualno obrazovanje na adekvatan način uključe. Kada je usvojen ovaj Zakon o dualnom obrazovanju, mi iz SRS smo oštro kritikovali predložena rešenja, jer smatramo da takav model je još uvek neprihvatljiv za Srbiju, jer privreda još uvek nije na tom nivou da može da podrži ovaj model. Dualnom obrazovanju jedina prednost je, ukoliko se može tako reći da je prednost, jeste zaposlenje. Srednje škole i stručne škole nude mnogo više, a to je upravo široko obrazovanje i ukoliko zanimanje, odnosno posao u nekom momentu postane tehnološki višak, odnosno ukoliko prestane potreba za određenim zanimanjem, ne samo da ta osoba ostaje bez posla, nego je bez razloga mnogo više žrtvovala, a prvenstveno je žrtvovala svoje široko obrazovanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Kolega Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovde kod ovog člana 6. u pitanju je način na koji se biraju, odnosno predlažu članovi komisije za utvrđivanje ispunjenosti uslova za rad, odnosno za učenje kroz rad kod poslodavca. Sada, predložen je čitav spektar profesija i zanimanja, ja ću navesti samo neke. Pa, recimo, bira se iz reda prosvetnih savetnika, iz reda spoljnih saradnika, iz redova prosvetnih inspektora i kažem opet, još jednom, nije sporno. Znači, to su sve institucije koje su na najdirektniji način vezane za obrazovanje i oni i trebaju da daju svoje predstavnike. Ja sam svojim amandmanom tražio da i oni, znači, nastavnici koji već imaju kroz ovih nekoliko godina iskustva u radu sa dualnim obrazovanjem, da i oni imaju mogućnost da se iz njihovih redova predlažu članovi ove komisije o kojoj je ovde reč. Ja sam podneo veći broj amandmana na čitav set ovih prosvetnih zakona, ali sam bio ubeđen da će Vlada makar prihvatiti ovaj amandman. Jeste dualno obrazovanje jedna nova oblast, relativno nova oblast, zadnjih nekoliko godina, tri, četiri godine, nije ni važno koliko, ali već određeni broj prosvetnih radnika ima iskustva sa ovim. I mislim da bi i ta branša zaslužila i da treba i u ovoj komisiji i još nekim drugim komisijama i radnim telima koji su vezani za dualno obrazovanje, da i oni imaju mogućnost da daju svoje predstavnike u ovom.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Kolega Bojiću, izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju, za koji se država opredelila i pored nekih sličnih stvari sa kojima smo imali priliku ranije da se upoznamo, nosi dosta nepoznanica, jer nemamo dovoljno iskustva u primeni ovog zakona, jer se zakon relativno kratko primenjuje, tačnije od prošle godine. A iskustva drugih, kao što su Austrija, Mađarska, Nemačka ili Švajcarska, ne moraju automatski biti primenjiva i na našem obrazovnom prostoru, jer Srbija nije zemlja razvijene privrede i ekonomije, kao što su gore nabrojane zemlje. Obrazovanje je kumulativna delatnost, delatnost koja prenosi znanje i vrednosti mladim ljudima i svaka promena mora biti dobro odmerena, promišljena i vrlo oprezno realizovana. U obrazovanju je opasnije nego u drugim oblastima predstavljati stvari drugačije nego što stvarno jesu. Prigodne i ulepšane slike ne piju vodu, naročito ne u institucijama obrazovanja, koje moraju biti osnovne poluge modernizacije društva. Posebno je pitanje kakav će odnos biti između kulture, privrede, politike i obrazovanja, što je vezano za ovaj vid obrazovanja. Čini mi se da obrazovne ustanove nisu jedine u kojima se stiču znanja i vrednosti. Sve nas više zapljuskuju znanja iz socijalnog okruženja, medija, internetskog izbora. Treba istražiti da li formalno obrazovanje ima presudni uticaj na oblikovanje pogleda na svet i stila života mladih. Kod Predloga zakona o dualnom obrazovanju nisu u pitanju problemi vezani za primenu zakona, jer se, već sam rekao, ovaj zakon od skoro primenjuje. Kod njegovog donošenja 2017. godine znalo se da će biti paralelnosti u postojanju klasičnog zatečenog modela kod istog obrazovnog profila. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Gospodine ministre, mi bi samo da apelujemo na vas i na vaše saradnike da vas ne zapljusne „Oda radosti“ vezano za dualno obrazovanje u Srbiji. Mi ne želimo da vam oduzmemo pravo na dobru nameru. Možda će to kasnije tako i da bude. Nas je ova potreba, što je sada problem, zatekla nespremne. Godinama nismo umeli da prepoznamo šta tržište traži, nismo obrazovali kadrove koji bi mogli da odgovore potrebnim zadacima i onda imamo sad to što imamo, da ono čije školovanje ne zahteva mnogo novca i ne možda čak ni vrhunski stručne ljude, mi to nemamo, to nama fali. Nije Srbija samo izuzetak u tome. To se dešava i kod drugih zemalja koje su znatno razvijenije. Ovde bi sada, kada ste krenuli u ovaj eksperiment, trebalo stalno pratiti i neko ko vodi Ministarstvo prosvete, siguran sam da vi imate posebno ljude, koji su zaduženi za dualno obrazovanje, da prepoznaju i potrebe koje će se desiti za pet, šest godina, i u jednom momentu, a kolega Mirčić je govorio iscrpno, detaljno i, ja bih rekao, apsolutno tačno, desiće nam se možda da ti strani partneri sada ili ljudi koji su direktni investitori u Srbiji zbog neočekivane dobiti povuku svoj kapital, napuste Srbiju. Šta onda sa ljudima koje smo mi školovali za to? Država ima i socijalni karakter i mora da bude i socijalno odgovorna. Tržišno ponašanje čini rad i, bez obzira šta mi želeli od toga da napravimo, moramo da prepoznamo šta će, ne danas, biti potrebno za 10 godina. Probajte to da uradite. Gospodine ministre, iskoristio bi priliku da postavim jedno, dva pitanja lagana i kratka. Vezano za raspust, govorim za osnovne i srednje škole, ovo je sada nešto drugačije nego što je bilo ranije, drugi deo polugodišta, drugi deo nastave je znatno kraći, da li će se to odraziti negativno vezano za učenike koji završavaju završne razrede u osnovoj školi i u gimnaziji? Još jedno pitanje, pošto u Srbiji postoji mnogo napuštenih škola, mislim na objekte gde više nema učenika, da li tu nešto planirate? (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Periću.) Izvinjavam se, Arsiću, brzo ću. Najveća šteta je da to stoji tako i da propada. Kolega Stojmirović je govorio… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, kolega Periću. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinosti. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10.00 sati.