Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je su u sali prisutna 104 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, moguće je traženje obaveštenja i objašnjenja. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedavajući, nama kao narodnim poslanicima se ovih dana obraća dosta građana Srbije. Problemi su prinudna isključenja električne energije i računi za utrošenu električnu energiju. O čemu se radi? Elektroprivreda Srbije, kao veoma važna državna firma, je očigledno krenula u naplatu svojih potraživanja i mi, kao ozbiljna stranka, smatramo da svaki drug treba da se plati i da tu ne treba da bude nikakvih privilegija, nikakvih selekcija i nikakvih nepravdi. Međutim, način na koji je EPS krenuo u naplatu svojih potraživanja je u startu nepravičan, a to nije prvi put da se dešava. To je strategija EPS-a koja traje godinama. Naime, građanima Srbije se za nekoliko hiljada dinara neplaćene električne energije preti isključenjem struje, tužbama, prinudnom naplatom, zaplenom stvari itd. Sa druge strane, ne pokreću se postupci prinudne naplate prema najvećim dužnicima u privredi, a dužnici iz privrede za 1/3 više novca duguju EPS-u nego građani Srbije, negde oko 12,5 milijardi dinara. Od 100 hiljada domaćinstava u Srbiji, dužnika građana, dug je negde oko 8,6 milijardi dinara, znači za jednu trećinu manji dug od privrede. Ako se ovako nastavi mi ćemo možda doći u situaciju da blizu pola miliona građana bude u mraku, a da najveći dužnici i dalje ne budu pod teretom prinudne naplate, kao građani Srbije. Problem dugovanja građana je i to što se građanima ne obračunava utrošak električne energije za poslednjih godinu dana, što su građani u obavezi da plate po zakonu, već se napumpavaju računi za više godina. Time se postiže dupli negativni efekat. Prvo, EPS uobražava da ima veća potraživanja u odnosu na stvarna potraživanja. Drugo, građanima se predočava da duguju više nego što zaista duguju. Kada bi EPS obračunavao utrošak električne energije samo za zadnjih godinu dana, mnogo građana bi mnogo lakše platilo električnu energiju, a mogli bi da postignu sporazum o isplati električne energije na rate. U Komori privatnih izvršitelja kažu da su prinudne naplate krenule od dužnika sa najmanjim dugom, uglavnom potraživanja do 30 hiljada dinara, a često su na meti EPS-a potraživanja od samo 1000 dinara. Kupci iz privrede u svojim ugovorima sa EPS-om imaju i finansijska sredstva za obezbeđenje ugovora, pa se prinudnoj naplati pribegava tek kada se ne mogu realizovati finansijska sredstva obezbeđenja, što je u redu. Po ovom pitanju se nekoliko puta oglasio direktor EPS, ali ne i ministar energetike i rudarstva Aleksandar Antić. Mislim da je ovo pravi momenat da se ministar uključi u rešavanje ovog problema zajedno sa EPS-om, a ne da se bavi nekim stvarima koje nisu toliko bitne za građane Srbije. Zbog toga imam pitanja za ministra rudarstva i energetike Aleksandra Antića i direktora EPS-a. Prvo, zašto je strategija EPS-a, kao važne državne firme, da se prvo jure najsiromašniji građani Srbije sa najmanjim dugovanjima za struju, da se prvo oni tuže, da se prvo njima isključuje struja i da se prvo njima pleni imovina? Ima li EPS sa ministarstvom strategiju naplate utroška električne energije od najvećih dužnika iz privrede? Zašto se građanima napumpavaju računi za struju i zašto se obračunavaju dugovi za više godina, koji su zastareli? Zašto se računa kamata na kamatu? Zašto se na taj način onemogućavaju građani da prate realna dugovanja utroška električne energije za poslednjih godinu dana? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, imam pitanje za predsednika Vlade i za ministarku građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Moje pitanje je – zašto su obustavljeni radovi na izgradnji „Žeželjevog mosta“ u Novom Sadu, kao jedne od ključnih investicija u ovoj zemlji, a čije posledice će osetiti i „Železnice“ i Srbija kao država? Naime, ovi radovi su trebali biti završeni u novembru 2013. godine. Počeli su da se izvode 10. marta 2011. godine. Do sada je izvedeno oko 27% predviđenih radova. Danas sam prolazio pored tog gradilišta. Ono izgleda zaista sablasno. U cevima, koje bi trebale da prođu tim mostom, su se uselili beskućnici, a radnika nema nigde na vidiku. Pitam predsednika Vlade i ministarku – da li će ugovor sa izvođačem raskinut? Ako se raspiše novi tender i bude biran novi izvođač, kada će biti završen „Žeželjev most“? Ako bi se naknadno utvrdilo da je raskid bio neosnovan, da li bi cena, po građane Srbije, izgradnje ovog mosta bila izuzetno visoka? Oni na neki način plaćaju cenu neorganizovanosti u ovom pogledu, jer most nije završen u planiranom roku. Drugo pitanje je i za predsednika Vlade i za ministarku – šta se dešava na mostu kod Beške? Tamo je u novembru mesecu 2013. godine, dakle prošle godine ministar Antić, kako je rekao, bez ceremonija otvorio taj most, obnovljeni most. Međutim, taj most je funkcionisao, da tako kažem, nekoliko meseci i zatvoren je i do današnjeg dana je i dalje zatvoren. Zbog nekvalitetno izvedenih radova. Sada moram, tadašnjeg ministra i sadašnju ministarku da podsetim na jednu tragikomičnu izjavu povodom otvaranja mosta. Kaže – radovi su na rehabilitaciji, kako je navedeno izvedeni kvalitetno i temeljno, tako da je staroj i oronuloj konstrukciji mosta na Dunavu savremenim i vrhunskim materijalima produžena upotreba vrednosti i time je obezbeđeno nesmetano korišćenje bez većih ulaganja u narednim decenijama. Navedeno je u saopštenju. Pokazalo se da nije obezbeđeno ne narednih decenija, nego čak ni narednu godinu dana. Dakle taj most je bio korišćen tek nekoliko meseci. pitam predsednika Vlade i ministarku – ko je odgovaran za ovako loše izvedene radove za nadzor nad ovim radovima i ko će na kraju platiti štetu za to? Još jedno pitanje, ovog puta predsedniku Vlade i guverneru Narodne Republike Srbije, a ono se tiče kursa dinara. Naime, dinar ovih dana iznosi 119 dinara za jedan evro i to je najveći iznos u poslednjem periodu. U ovoj godini je Narodna banka prodala neverovatnih milijardu i 50 miliona evra za zaštitu kursa dinara. Samo za poslednjih mesec dana evro je u odnosu na dinar ojačao 1,7% a u ovoj godini 3,7%. Moje pitanje je šta će guvernerka učiniti da se stabilizuje kurs dinara? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pitanje postavljam ministru kulture Ivanu Tasovcu u ime 30 domaćih TV stanica koje imaju dokaze da se Zakon o elektronskim medijima na najgrublji mogući način krši, zbog toga što prekogranični kanali neovlašćeno emituju reklame domaćih kompanija na svojim programima, poslujući u sivoj zoni i na taj način prema državi nemaju nikakvih obaveza, dok domaći emiteri, domaće televizije, koje su dužne da svaku emitovanu reklamu evidentiraju i plate porez, kao i druge dažbine prema državi nisu na ovaj način zakonski izjednačene. Tu imamo dva osnovna problema. Prvi je što nisu isti tržišni uslovi za domaće i prekogranične emitere i drugi što prekogranični emiteri prema ovim dokazima posluju u sivoj zoni. Takođe bih podsetila, zbog građana Srbije, da se država Srbija obavezala Konvencijom o prekograničnoj televiziji da garantuje slobodu prijema i reemitovanja programa u izvornom obliku. Zakonom o elektronskim medijima u članu 4. stav 29. i članu 74. zakonodavac zabranjuje da se prekraja izvorni program koji se emituje iz inostranstva, a reemituje u Srbiji, što znači da se na tim kanalima ne mogu ubacivati reklamni prilozi. Prema mojim saznanjima više desetina domaćih emitera pokrenuće kampanju koja će imati za cilj da ne plaćaju nadoknadu regulatoru ukoliko prekogranični emiteri nastave da krše zakon. Takođe, moram da podsetim da sam podnela dva amandmana na Zakon o elektronskim medijima, koji regulišu ovu oblast i uvode sankcije za one koji ga krše, ali ih Vlada nije prihvatila. Zbog toga bih tražila od ministra kulture da mi odgovori na sledeća pitanja – da li su prekogranični kanali u Srbiji evidentirani kao poreski obveznici? Da li poreska uprava ima podatke koliko TV kanala iz inostranstva reemituje program u Srbiji, a na kojima se svakodnevno emituju reklame? Da li su zaposleni odnosno ljudi koji rade na tim programima u radnom odnosu? Da li ti kanali plaćaju nadoknadu Sokoju i drugim organizacijama koje štite autorska i druga prava? Šta će konkretno Ministarstvo kulture preduzeti da ovaj zakon važi za sve i kakve su sankcije za one koji ga krše?
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo pitanje za ministarku poljoprivrede i zaštitu životne sredine Snežanu Bošković Bogosavljević. Tiče se ponovljenog pitanja koje je narodna poslanica Nada Lazić postavila 29. jula, a tema pitanja je kada će i kako skloniti divlju deponiju koja niče na auto-putu Beograd – Novi Sad, na skretanju kod Novih Banovaca? Osim što je odavno koleginica ostala bez odgovora, a prolazeći svaki dan pored tog lokaliteta, da se tako kaže, pitanje postavljam ponovo. Dakle, kada će biti uklonjena divlja deponija, kako će biti kažnjeni oni koji nezakonito ostavljaju otpad, sasvim skoro pa na auto-putu. Posebna zanimljivost jedne od novostvarane divlje deponije je što se preko puta auto-puta nalazi objekat kompanije koja inače vrši otpad sekundarnih sirovina. Ponavljam pitanje zbog toga što odgovora nema. Zamoliću još 12 narodnih poslanika da postave isto pitanje, možda nam treba cenzus od 5% svih članova Narodne skupštine da bi dobili odgovor na pitanje na koje je ministarka po zakonu obavezna da nam da u roku od 15 dana. Moje drugo pitanje za ministarku je da zahtevam da podnese izveštaj o stanju privremenih deponija i lokacija propisanih za privremene deponije nakon strašnih i tragičnih poplava iz maja ove godine. privremene deponije su označene za odlaganje nestandardnog otpada u raznom obliku, raznog porekla, ima nakon svakih takvih nesreća kao što su poplave. Zahtevam izveštaj da bi znali šta se dešava sa tim lokalitetima gde su određene privremene deponije i šta se dešava sa nestandardnim otpadom koji je odložen na privremene deponije. U vezi sa istom nadležnošću, a i sa nadležnošću koja je praktično Zakonom o otklanjanju posledica od poplava oduzeta od Ministarstva, zahtevam od ministarke izveštaj o tome koji biocidni proizvodi i na osnovu čega su odobreni za upotrebu u području Srbije koje je pogođeno poplavama. Oblast životne sredine je inače jedna od najvećih tema za proces pregovaranja sa EU. Ligislativa koja je potrebna da bi to pregovaranje bilo tako da se proveri da li primenjujemo zakone koje donosimo i nedostatak propisa koji su iz neznanja uklonjeni iz pravnog sistema, a koje ćemo morati vratiti su razlozi zašto smatram da ovo treba da bude jedna od prvih tema i naših pitanja i prvih tema odgovora i nadležne ministarke i svih iz Vlade, ako stvarno ozbiljno, a ne kobajagi misle da su evropske integracije reformski kurs ove Vlade, sa čime se slažem, i u tom kursu je potpuno podržavam. Ali, ne može samo reči, moraju i dela. Ne može samo da se priča, mora da se gleda šta ko radi. U oblasti zaštite životne sredine, najmanji mogući primer, se radi ili nedovoljno ili je nečinjenje opšte ili se pravi šteta. Zakoni koji su pred nama u procesu pregovora u poglavlju 27, koji se tiču zaštite životne sredine su ono što se u pregovorima zove – skupi zakoni. Pregovaranje o tome kada će biti primenjeni predstavljaju najtežu oblast evropskih integracija i smatram više od nemara i neznanja očiglednu činjenicu da deponija na autoputu Novi Sad raste, da je koleginica Nada Lazić već postavila pitanje, a da odgovora nema, a deponija nastavlja da raste. Šteta je zajednička. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Ja ću imati dva pitanja, na neki način su povezana, ali jednostavno moramo neke stvari da konstatujemo. Jedno pitanje je upućeno ministru unutrašnjih poslova, a drugo pitanje je upućeno ministru finansija, a ujedno i novom, odnosno pomoćniku direktora Poreske uprave i na obojicu se odnosi naravno ovo drugo pitanje. Kao što vam je poznato, MUP ovih dana je itekako prisutno u medijima, naravno voleli bismo da ga imamo što manje s obzirom da svi želimo da ova država ima što manje kriminala, ali neki slučajevi za koje su mnogi mislili da nikada neće biti otkriveni ili da se nikada neće raditi na njima, vidimo da se itekako radi. Ovim putem želim da pohvalim novog ministra MUP-a, prvo na odlučnom koraku da pojedine ljude smeni u MUP-u, jer očigledno su bile potrebne kadrovske promene da bi se neko u policiji pokrenuo, a moram da vas podsetim i na ove neke slučajeve koji su zaista tragični, i daj bože da policija nikada nije ni trebalo da radi na njima, ali su se naravno dogodili, a to je slučaj ubistva na Brankovom mostu gde je jedan očigledno obesni vozač, a koji je kasnije pobegao iz zemlje, usmrtio Luku Jovanovića. Vidimo da je policija izuzetno dobro odradila taj slučaj. Pronađen je ubica, izručen je iz Kine. Takođe, policiju moram da pohvalim i na intenzivnom radu i veoma dobrom radu vezano za monstruozno ubistvo male Tijane u Bajmoku, kao i za neke druge slučajeve koji su i te kako potresali javnost. Ono što je najvažnije i što mi je na neki način i drago, s obzirom da poznajem majku ubijenog Ranka Panića, moram da izrazim zadovoljstvo što je policija konačno posle šest godina pronašla ubicu Ranka Panića. Na neki način da se zadovolji ta pravda, iako naravno majci niko nikada neće moći da vrati njenog sina, ali to monstruozno ubistvo koje se dogodilo na mitingu pre šest godina, zaista je skandalozno i sramno da šest godina niko nije želeo da pokrene ništa vezano za tu temu i da, kako čitam u medijima, sama žandarmerija je između ostalog vodila istragu unutar sebe, a izgleda da je njihov pripadnik definitivno ubio Ranka Panića. Samim tim, moram da pohvalim MUP, koje je neke stvari pokrenulo sa mrtve tačke, ali ono što me najviše interesuje i s tim u vezi ide to pitanje, jer se dogodila i kadrovska promena u policijskoj upravi u Novom Sadu što pozdravljam. Taj grad je imao velikih problema, bar su tako pisali mediji, sa nasiljem, posebno maloletničkim, ali ono što mene zanima, to su određene istrage koje su u Novom Sadu generalno bile pokrenute, a to je vezano za Razvojnu banku Vojvodine i za Pokrajinski fond za kapitalna ulaganja. Interesuje me - dokle se stiglo u istragama u tom slučaju, jer su građani AP Vojvodine pre svega bili oštećeni, s obzirom da su se pare, odnosno novac iz Razvojne banke Vojvodine po partijskoj liniji izvlačio, kako god je to nekom bilo potrebno, na lepe oči? Građani su žestoko oštećeni, da ne pričam o nekakvim investicijama, koje je Pokrajinski fond navodno ulagao u njih, a suštinski investicija nema, pare su proneverene. Interesuje me - dokle se stiglo, i to je konkretno pitanje za ministra unutrašnjih poslova, sa tim istragama i naravno da li možemo uskoro da očekujemo neki epilog, s obzirom da je zaista nemerljiva šteta pričinjena samim građanima AP Vojvodine? S tim u vezi je i ovo drugo pitanje. Mi čitamo danima već unazad, a tu bi opet pohvalio MUP, koje i te kakvu logistiku pruža ljudima u Poreskoj upravi. Ovo drugo pitanje se odnosi na ministra finansija i na novog pomoćnika direktora koji sada vrši funkciju direktora Poreske uprave. Čitamo svaki dan o izuzetno uspešnim akcijama ove države vezane za suzbijanje sive ekonomije posebno u sektoru igara na sreću, posebno u sektoru ugostiteljskih objekata za koje vidimo da mnogi od njih, koji su tako glamurozni i veliki ugostiteljski objekti, nisu nikada fiskalne račune izdavali, ili su lažno prijavljivali svoj promet, i ja podržavam državu u ovoj akciji. Ali me interesuje, s obzirom da je to toliko zastupljeno i da čitamo o neverovano velikim akcijama, da li će ministar finansija i sami ljudi u Poreskoj upravi koji su sada rukovodioci, preduzeti određene mere protiv onih koji su sve to ćutke posmatrali, koji su to nemo gledali, koji su izgleda pomagali da se razvije siva ekonomija, koji su gajili? Pa me interesuje da nam odgovore da li će ljudi koji su tako nešto dopuštali odgovarati i naravno interesuje me neke tu kadrovske promene, odnosno da li će se uskoro pred Skupštinom naći neki novi predlozi vezani za naš finansijski sektor? Hvala.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Miroslav Markićević i prof. dr Vesna Besarović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom pretresa u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda - Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, pored predstavnika predlagača dr Srđana Verbića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvao da sednici prisustvuju i prof. dr Zorana Lužanin, pomoćnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, dr Milovan Šuvakovi, specijalni savetnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i dr Miodrag Popović, stručni konsultant u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju podneli narodni poslanici: Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Mirko Čikiriz, mr Aleksandar jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović, Borislav Stefanović, dr Ljubiša Stojmirović, Jovan Marković, Goran Ćirić, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi, Šaip Kamberi, prof. dr Vladimir Marinković, dr Muamer Bačevac, prof. dr Vesna Besarović, prof dr Branko ĐUrović, Milanka Karić, Dragomir Karić, akademik Ninoslav Stojadinović, prof. dr Janko Veselinović, Zlata Đerić, dr Blagoje Bradić, dr Milorad Mijatović, Milena Bićanin, Ljiljana Nestorović, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, Dejan Čapo, dr Vladimir Orlić, Mirjana Andrić, Jovana Jovanović, Milan Korać, Anamarija Viček, Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Zoltan Pek i Balša Božović i amandmane Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio je kao nepotpun, Amandman kojim se predlaže da se posle člana 17. doda novi član 17a koji su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. Amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili Amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je Amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Arsiću, poštovani ministre i gosti, Zoran Živković i ja podneli smo amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, kojim tražimo da se u sistem visokog obrazovanja u Srbiji uvede princip akademske čestitosti. Mi smo smatrali, i dalje smatramo i smatraćemo da je nakon velikih šteta koje su nanete sistemu visokog obrazovanja, zbog sumnji da su visoki funkcioneri ove države plagirali delove svojih radova i doktorskih disertacija, da je bilo neophodno da se izmenama Zakona o visokom obrazovanju uvede princip akademske čestitosti, kako bismo imali jednu veliku snažnu prepreku za teška kršenja principa akademske čestitosti u našem sistemu visokog obrazovanja. Vlada Srbije, poštovani narodni poslanici, odbila je ovaj naš predlog uz sledeće obrazloženje - da se amandman ne prihvata iz tehničkih razloga, jer smatraju da bi bilo neophodno da se menja član 4. kako bismo u članu 4. imali princip akademske čestitosti, a budući da se našim amandmanom menja 6, onda iz tehničkih razloga to nije moguće. Gospodo, molim vas sada za malo pažnje. Smatram da je ovo strašno važno pitanje. Smatram da ovde nije reč o tehničkoj stvari. Smatram da je ovim obrazloženjem ministar Verbić najpre saopštio da je sam pogrešio kada nije poslao u Skupštinu predlog zakona kojim se menja član 4. Zakona o visokom obrazovanju, a kada smo mu mi pomogli da ispravi tu svoju prvu grešku, on je nastavio da greši tako što u članu 6. jeste sada izbegao da prihvati jednu formulaciju kojom se nadomeštava ova greška koju je prethodno uradio. Gospodine Verbiću, molim vas da razmislite još jednom, a vas sve narodne poslanike da još jednom pročitate ovaj amandman, da razmislimo. Važno je da u sistemu visokog obrazovanja u Srbiji imamo princip akademske čestitosti odmah. Hvala vam.
Iskoristili ste 20 sekundi od vremena samostalnog poslanika. Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslaniče Pavićeviću, svakako ste u pravu da je princip čestitosti važna stvar za visoko obrazovanje. Ono što mi kao predlagači smatramo da je neophodno da na sve nivoe obrazovanja uvedemo ovakav princip i formalno, odnosno tehničko obrazloženje u ovom slučaju stoji, znači, odbija se iz tehničkih razloga, ali suštinski smatramo da bi takav princip trebalo da stoji i da bi trebalo da stoji i u članu 4. sada važećeg zakona. O ovom zakonu pričamo već mesecima. Imali smo javnu raspravu, imali smo javno slušanje. Ni u jednom trenutku nije došlo na dnevni red da se menja član 4, da tamo gde su inače principi na kojima se zasniva visoko obrazovanje nije sazrela ideja da tu treba staviti princip čestitosti. Svakako postoji propust, ako smo želeli da to stavimo, ali kako predlagača, tako i svih vas zašto to nismo uradili u tom trenutku. Tako da, iz tehničkih razloga amandman nije dobro rešenje. U svakom slučaju sve ono što je sadržaj i sve ono što je smisao tog predloga koji se tiče principa čestitosti bi trebalo da bude sastavni deo novog zakona o obrazovanju koji će doći na dnevni red sledeće godine.
Reč ima dr Marko Atlagić [[Vladimir Pavićević, s mesta: Pravo na repliku.]] Izvinjavam se kolega Atlagiću. Ne vidim ni u jednom delu da ste stekli pravo na repliku. Ministar je čak pohvalno govorio o vašem amandmanu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Da li mogu da objasnim?) Ne možete da objasnite, osim od onih pet minuta koje vama pripada kao narodnom poslaniku. (Vladimir Pavićević, s mesta: Da li mogu da objasnim zašto smatram da treba da mi date pravo na repliku?) Ne možete, žao mi je. Izvolite kolega Atlagiću.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, ovaj amandman koji je kolega Pavićević podneo u najmanju ruku mislim da on nije smislen. Reći ću zbog čega i njegovo obrazloženje još više. Prigovor predlagača amandmana da je u zakonu nedovoljno jasno formulisan princip otvorenosti, čak prvi deo, to ne stoji. Naprotiv, on je jasno naveden. Obrazložiću ovde da vidite o čemu se radi. Naime, univerziteti, odnosno fakulteti će svojim najvažnijim aktom, odnosno statutom nabrojati sva područja rada fakulteta na koji se odnosi princip otvorenosti. To radimo i do sada. Što se tiče drugog dela amandmana u kojem se navodi, citiram: „Otvorenost univerziteta treba biti uz poštovanje pravila akademske čestitosti.“ Isto tako smatram da ne treba da stoji da je zakonodavac dobro stavio, jer akademska čestitost je samo jedna od moralnih osobina nastavnika. Zašto to kažem? Koje su još osobine? Dostojanstvo, poštenje, tolerancija, odgovornost, etička čestitost. Imamo 10 principa, a otvorenost univerziteta, mislim da je ovde došlo do zabune, je veoma složen proces. To je jedan od principa na kojem se ostvaruje delatnost visokog obrazovanja u celini. Navešću nekoliko principa – akademske slobode, autonomija univerziteta, jedinstvo nastavnog i naučnog rada, otvorenost prema građanima i javnosti o čemu je reč, da ne navodim dalje. Čak i Strategija obrazovanja do 2020. godine, na strani 144, definisala je međunarodnu, pored ostalog, otvorenost.Izvinjavam se, dve, tri rečenice da kažem. Između ostalog, šta to znači? Učestvovanje inostranih nastavnika u nastavi putem mentorstva na doktorskim studijama, to je to što treba statut da definiše. Dalje, studiranje stranih studenata na našim univerzitetima, to statut treba da reši, on je i sada rešio to. Treće, mobilnost nastavnika i studenata kroz učestvovanje u međunarodnim istraživačkim projektima, molim vas, to znači otvorenost itd, zajednički studentski programi, iako ih sa inostranstvom danas nemamo ni 10% u celini, publikovanje, publikacija koje izdaje fakultet i njihov uticaj na svet, u zavisnosti od indeksa citiranosti, na to se misli pored ostalog, dalje, javnost ispita, to je i sada definisano statutima, otvorenost izvođenja nastave, dalje da ne nabrajam. Ovo što je kolega predložio, radi se o moralnim osobinama nastavnika, a otvorenost univerziteta jeste jedan od principa na kojima se zasniva čitava delatnost visokoškolskih ustanova, odnosno visokog obrazovanja. Nabrojao sam četiri. Moj statut fakulteta na kom radim ima 10 takvih definisanih. Prosto me čudi da kolega nije pogledao možda statut svog fakulteta, pa video da je to definisano. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika, sada gospodinu Atlagiću.) Stvarno ni u jednom trenutku nisam, u redu, imate pravo na repliku. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Arsiću, ministre Verbiću, poštovani gosti, želim da repliciram gospodinu Atlagiću, budući da je gospodin Atlagić rekao da nije smislen amandman koji sadrži preporuku da princip akademske čestitosti postane deo sistema visokog obrazovanja u Srbiji. Smatram da je to nešto najsmislenije i najpotrebnije u ovom trenutku unutar sistema visokog obrazovanja u Srbiji. Hoću da pokažem i gospodinu Atlagiću, poštovani gospodine Arsiću, ovde na koji način je smislena upravo ova naša formulacija. Vlada je, na primer, članom 1. htela da se menja član 6. postojećeg Zakona o visokom obrazovanju. U članu 6. se govori o autonomiji univerziteta. Onda je Vlada na izvesni način oivičila tu autonomiju univerziteta, jer je dodala jedan stav koji glasi – aktivnosti kojima se ostvaruju prava iz stava 1. ovog člana moraju biti javna i otvorena prema građanima, i mi smo saglasni sa tim delom. Mi smo samo dodali jednu zapetu i sledeću formulaciju – uz puno poštovanje principa i pravila akademske čestitosti. Poštovana gospodo narodni poslanici, ako je Vlada spremna da u članu 6. prihvati da je javnost i otvorenost prema građanima nešto čime može da se oiviči autonomija univerziteta, ne vidim nijedan razlog, ni među članovima akademske zajednice, ni među nama, narodnim poslanicima, da isto ne uradimo sa principom akademske čestitosti. Gospodo, ja smatram da će neprihvatanje ove ideje i ovog amandmana značiti dalju političku odbranu ministra policije. Hvala vam.
Ovaj stav ministra je vrlo pozitivan. On je rekao da je akademska čestitost nešto što je neophodno da se uvrsti u pravni sistem ove države. Povod za to su plagijatori ili osumnjičeni za plagiranje zvučnih imena na visokim državnim funkcijama. Neću da ih pominjem, cela država zna i za Stefanovića i za Malog i za sve ostale. Ali, to je samo vrh ledenog brega. Takvih plagijatora ima puno i nisu samo iz vladajuće stranke, niti iz vlasti, bivše ili sadašnje. To je jedna poplava kroz Srbiju poslednjih nekoliko godina, pet, šest, možda i deset, gde je masa novih doktora koji imaju vrlo neobične, ponekad vrlo ekskluzivne diplome za koje praktično niti ko zna, niti ko zna gde su ih branili. Zato je jako važno da se u toj oblasti, gde je praktično to najlakše uraditi, stavi tačka na jedno takvo ponašanje. Naravno da je to pre svega interes akademske zajednice. Ali, to je interes i celog društva, da svi koji šalju svoju decu na studije znaju da ih šalju u nešto što jeste jedna nova vrednost koja nije podložna manipulacijama, prevarama, plagiranju i bilo čemu što je potpuno suprotno onome što treba da nosi jedna akademska funkcija. Rekli ste, gospodine ministre, da iz tehničkih razloga ne možete da prihvatite ovo, da smo mi tu izmenu stavili u član 6, koji je bio deo Predloga izmena zakona, da mislite da je jednoj takvoj izmeni mesto u članu 4. Taj član 4. nije bio sada deo izmene. Evo, sada vam nudim kompromis. Ako gospodin Pavićević i ja predložimo zakon o izmeni Zakona o visokom obrazovanju, gde ćemo u članu 4. da tražimo izmenu tog zakona, sa tekstom koji smo sada stavili u član 6, a to znači da se akademska čestitost inkorporira u te izmene zakona, da li će Vlada Srbije, da li ćete vi kao ministar i vaše ministarstvo dati podršku predlogu dvojice poslanika za izmene zakona u tom pravcu? Mi to možemo da uradimo jako brzo, već početkom sledeće nedelje i eto nam prilike da u ovom brzom tempu kojim radi parlament Srbije, vrlo brzo dođemo do toga da se ostvari naša zajednička ambicija, a to je da nam visoko obrazovanje bude čestito. Naravno, možemo da iskoristimo priliku da se taj atribut, ta definicija, ugradi i u druge zakone koji definišu ostale nivoe obrazovanja. Potpuno se slažem s tim da to nije samo problem u visokom obrazovanju, mada je tu najveći. Ali, naći ćemo te probleme i u nižim nivoima obrazovanja. Ako se oko toga slažemo, eto prilike da pokažemo da parlament radi u jednoj dobroj volji, sa dobrim namerama, gde nije važno koje je boje članska knjižica ili ko odakle dolazi, ili šta je bio a šta će biti, nego da pokažemo da oko ove važne teme možemo da postignemo visok nivo saglasnosti koji će dovesti do toga da jednoglasno promenimo zakon, a da on bude izmenjen na predlog dvojice opozicionih poslanika. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Stav Vlade po ovom pitanju je prilično jasan. Smatramo da je princip akademske čestitosti važan. Da li je svrsishodno menjati zakon još jednom u roku od nekoliko nedelja, kada smo već najavili da će sledeće godine biti potpuno novi zakon, u to nisam siguran. Svakako bi trebalo proveriti i sa pravnom službom koji je rok i koliko to brzo može da se uradi, da li opravdava uloženi trud. Ono što svakako treba imati u vidu, jeste da akademska čestitost o kojoj govorimo i problem sa plagijatima zadire vrlo duboko u naučno-istraživačku delatnost. Zakon koji će doći na dnevni red pre novog zakona o obrazovanju je novi zakon o naučno-istraživačkoj delatnosti i ako plagijati igde prave ozbiljan problem, onda je to kod objavljivanja naučnih radova. To je ono što će biti rešavano u narednim mesecima. Za donošenje novog zakona o visokom obrazovanju je potrebno ne samo da napišemo taj zakon, već da imamo osnovu i u nekim drugim zakonima, a upravo je jedan od njih zakon o naučno-istraživačkoj delatnosti, koji sledi, na kojem se radi i koji bi odmah posle nove godine trebalo da bude u javnoj raspravi.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Znate, uvek se fasciniram kada o naučnim plagijatima ili kako god priča neko ko je pitanje da li ima maturski rad u životu. To je nešto što je meni neverovatno. Znate, a priča o čestitosti, pa baš neko ko je naučni radnik i ovde se poziva na akademsku čestitost trebalo bi da zna da to dok neko ne utvrdi da je plagijat, nemate pravo nekoga da optužujete tim pre što ljudi koji su navodno pisali da je nešto plagijat, pitanje je koliko su kredibilni, jer jedan od njih nema čak ni doktorat, a već je našao za shodno da optužuje nekoga da je nešto plagirao. To je nešto što je skandalozno. Ako već govorimo o toj nekoj čestitosti na univerzitetu, pa izvinite, pa sve te fakultete koji su inače osnivani od 2000. godine pa na ovamo i čije su se diplome priznavale, nije osnivala sadašnja Vlada i nije im davala ona akreditaciju, nego je to baš davala Vlada stranke gde ste vi bili na toj listi, zato je nastao potpuni cirkus na našem univerzitetu. Znate, nemam ništa protiv da se ovako nešto uvede, ali mi imamo, govorim o akademskoj čestitosti, ali kada biste to tako stavili u sam zakon, onda se ovde polazi od principa da su svi koji upišu postdiplomske studije, da nisu čestiti ljudi. Znate, ko će to utvrđivati šta je to akademska čestitost. Da li neko ne želi možda da se vraća na neke komisije Saveza komunista, pa da nam neko kaže – ti si moralno podoban, a ti nisi. Mnogi sad ovde prigovaraju negde nekome za neki fakultet, a gomila njih se divila drugu Titu, formalno je bio mašin-bravar, pa nikome nisu hteli da kažu – pa izvinite, mašin-bravar nam vodi državu, nego su se svi klanjali drugu Titu i govorili kako je to naš najveći sin naroda i narodnosti. Izvinite, cirkus na fakultetu je nastao 2000. godine pa naovamo, kada smo dozvolili zaista mimo bilo kakvog kriterijuma da se nešto zove fakultetom. Vi ste ministre Verbiću, ja sam vas pohvalio u načelnoj raspravi, veoma dobro krenuli, konačno bašovim zakonom se uvodi ta čestitost, ovim izmenama i dopunama, zato što će se znati šta je to fakultet. Na kraju krajeva, sve mora da se čuva i u elektronskoj formi da bude dostupno. Svačiji doktorat je dostupan i naravno podložan oceni. Naravno da su svi fakulteti podložni oceni posle pet godina, bar kako ovo predviđa, morate ponovo da podnesete zahtev za akreditaciju, tako da samim tim ovako nešto je neprihvatljivo, jer kada bismo to stavili u startu bismo imali prigovor da svi koji upišu postdiplomske studije su ljudi koji nisu čestiti, a to je nešto što nije normalno. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, reći ću ponovo tri-četiri rečenice, ovo je čista pedagogija, meni je žao ako ima pedagoga po struci, što ne kažu o čemu se radi. Akademska čestitost, ponavljam, je jedna od moralnih osobina nastavnika. Koje su to još moralne osobine? Dostojanstvo, poštenje, tolerancija, odgovornost, itd. Ako stavite jednu, staviti treba i sve ove druge. Drugo, otvorenost univerziteta, vi koji radite na univerzitetu, mi vrlo dobro znamo, je jedan od principa, njih ima desetak-petnaest, na kojima stoji čitava visokoškolska delatnost. Koji su to još principi? Akademske slobode, autonomija univerziteta, jedinstvo nastavnog i naučnog rada, itd, da ih dalje ne nabrajam. Prema tome, zaista pozivam poslanike da podržimo Predlog Vlade, jer ovo zaista, ovaj drugi deo rečenice nema smisla, koji je narodni poslanik predložio amandmanom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, prihvatam obrazloženje koje smo dobili od strane Vlade i slažem se sa predloženim zaključkom, da amandman ovako koncipiran u ovom trenutku ne treba da bude prihvaćen iz razloga koji su navedeni. Iako moram da primetim, primećujem na osnovu dosadašnjeg toka diskusije, da je na ovaj način formiran amandman, možda zapravo samo povod da se neke teme kojima definitivno nije ovo mesto i danas ponovo nađu na dnevnom redu, da tako kažem, ali hajde da probamo da se držimo konkretno predloženog amandmana, rešenja koja proističu iz njega, ako sam u ovom prvobitnom sudu negde pogrešio, mogu da se izvinim čak i u napred. Dakle, kada je reč o predloženom amandmanu, dobili smo obrazloženje da su razlozi pre svega tehnički i mislim da tom obrazloženju niko ovde, uključujući ni vlast ni opoziciju ni predlagača amandmana nema šta da doda. Mi se slažemo da je član 4. zakona mesto na kome se definišu principi i u to nije teško da se uveri svako ko želi. Član 4. postojećeg zakona zaista nosi naslov – Principi visokog obrazovanja. Dakle, svakom principu, uključujući i princip čestitosti, uključujući i akademski, svakako jeste mesto sam član 4. Ukoliko se postavlja pitanje – a zašto onda sada u članu 6. posebno ističem otvorenost? Prvo, treba da primetimo da to, da otvorenost jeste jedan od principa koji je definisan, zaveden u članu 4. Dakle, principima je mesto član 4, a daću sebi konfor da protumačim ovo rešenje člana 6, otvorenost je ovde samo dodatno i posebno istaknuta. Zašto dodatno i zašto posebno, primetio sam ne samo u pismenom obrazloženju ovog amandmana, nego još nekih koji se odnose na isti član, da predlagači propuštaju da primete šta to tačno otvorenost predstavlja, šta znači, na šta se konkretno odnosi i zašto zaslužuje posebno mesto u zakonu. Mislim da je lako pronaći odgovor i na to pitanje, pre svega kroz ovaj Zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Zašto kroz ovaj? Na više mesta, na pojedinačnim članovima, ovaj zakon potencira princip otvorenosti konkretnim merama, pa tako npr. nije teško pronaći odredbu kojom se uvodi obaveza da se kroz otvorenost, što znači obavezu, da se obezbedi informacija koja je od značaja za javnost, odnosno građane, ta informacija pruži, kao obaveza. Primera radi, digitalni repozitorijum, tekstovi i teza, rešenja komisija, zajedno sa zaključcima. Primera radi, postoji obaveza da se da podatak o visini školarine i o načinima na koji je ta školarina izračunata, odnosno kako je vrednost uspostavljena. Primera radi, postoji obaveza da se javnost upozna sa godišnjim budžetom visokoškolske ustanove. Sve su to direktne posledice principa otvorenosti i mislim da je više nego jasno zašto on ovim predlogom zakona zaslužuje da bude posebno istaknut. Mislim da sa druge strane, ako i zanemarimo da smo propustili da nešto čemu je mesto član 4. to i smestimo tamo, jer ipak je ovo Zakon o izmenama i dopunama Zakona. Dakle, ne možemo uticati na sve članove izvornog zakona. Šta ako ga potenciramo bez jasnog obrazloženja, šta to sa sobom povlači, kao što imamo slučaj kada je reč o principu otvorenosti. Mislim da onda ulazimo bespotrebno u sivu zonu, u zonu diskusija. Zašto se onda nešto potencira? Šta je razlog da se to čini? Da li smo dalje razrađivali to što smo želeli da istaknemo? Predlagač amandmana to nije uradio, a mislim da vidim i zašto. Svoj stav zasnivam na pismenom obrazloženju kojim, da kažemo, kritikuje isticanje principa otvorenosti i smatra ga nedovoljno razrađenim i nedovoljno obrazloženim. Šta činimo postavljanjem nekog novog principa, neka to bude i princip akademske čestitosti, bez dalje razrade i dodatnog obrazloženja? Upravo ono na šta se predlagač amandmana sam poziva. Da li time stvaramo konfuziju? To je nešto o čemu je trebao da razmišlja predlagač amandmana, ali smatram da nije nikakva šteta napravljena, naprotiv. Bili smo u prilici da čujemo da se i samo ministarstvo u potpunosti slaže, i ne samo ministarstvo, nikoga u ovoj sali nećete čuti da ima bilo što protiv čestitosti, uključujem još jednom i akademsku. Za sve postoji način, a taj način je priprema kompletno novog zakona o visokom obrazovanju, za koji se još jednom svi ovde slažemo da treba da bude izrađen i sa velikim zadovoljstvom, cenim, narodni poslanici će u ovom visokom Domu dati svoj doprinos na pripremi tog zakonskog rešenja. Iz navedenih razloga, još jednom, smatram da nema nikakvog razloga da ne prihvatimo predloženo rešenje Zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, sa prihvaćenim rešenjima u ovom trenutku i da svim snagama zajednički radimo na tome da se napravi novo, sveobuhvatnije i celovitije rešenje, koje će svakako uključiti sve ono oko čega se danas slažemo, ali prosto Zakon o izmenama i dopunama zakona nije način da bude uvedeno. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Arsiću, poštovani ministre i gosti, taj princip – saglasni smo sa vama, ali ne prihvatamo vaš predlog; ne razumem. Hoću ovde sada povodom našeg amandmana o uvođenju principa akademske čestitosti u sistem visokog obrazovanja u Srbiji da napomenem dodatne tri stvari kako bih pokušao da ubedim narodne poslanike pre svega da izglasamo ovaj amandman i da se suprotstavimo pogrešnoj politici Vlade. Evo oko ove tri stvari. Prvo, zna se, poštovana gospodo, šta je čestitost i šta je akademska čestitost. Oko čestitosti, dovoljno je da krenemo od rečnika, da se upoznamo, da kažem, sa nekim bazičnim tumačenjem, prepoznavanjem značenja termina. Evo u Rečniku srpskog jezika šta znači čestitost – koji nije okaljan ničim nedoličnim, moralno ispravan, častan, pošten. Gospodo, akademska čestitost je još manje nepoznanica. Akademska čestitost, evo za sve one koji se možda prvi put susreću sa ovim principom, se zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova, kao i na striktnom poštovanju tuđih autorskih prava. Zato vas molim, gospodine Arsiću da gospodinu Orliću kažete da oko principa akademske čestitosti nema konfuzije, nema nejasnoća. Tačno se zna šta znači princip akademske čestitosti, kao što se, poštovana gospodo, jasno zna da su plagijat i autoplagijat najteže povrede akademske čestitosti, a mi smo ovde prethodnih nekoliko meseci imali primere, slučajeve, da su akademsku čestitost, da postoje ozbiljne sumenje za to i potvrde, evo ja ću sada da vam kažem da su tu stvar uradili neki od najviših državnih funkcionera u našoj državi, kao što je na primer ministar policije ili kao što je gradonačelnik Beograda. Predlogom izmena Zakona o visokom obrazovanju, mi smo morali da reagujemo na kršenje principa akademske čestitosti i ministar Verbić to nije uradio. Pazite, ako jedan čovek odbrani svoju doktorsku disertaciju, poštovani ministre Verbiću pred petočlanom komisijom, a da je samo jedan član, ispostavilo se tokom rasprave na našem Odboru za prosvetu, bio kvalifikovan da ceni vrednost doktorske disertacije, zar to, poštovani gospodine Verbiću nije prekršaj principa akademske čestitosti? Zar mi ne treba hitno da reagujemo na to, umesto što vi predlažete da čekamo do kraja 2015. godine kako bismo imali novi zakon i princip akademske čestitosti. Poštovani gospodine Verbiću, mi imamo i međunarodnu verifikaciju gde je jedna izdavačka kuća u Nemačkoj tražila mišljenje jedne komisije koja je relevantni stručni međunarodni organ i koja je potvrdila da je gradonačelnik Beograda Siniša Mali, plagirao delove svog jednog rada, ne doktorske disertacije, nego jednog rada. Međunarodne komisije reaguju na naše prekršaje, a mi nismo u stanju danas ovde da se dogovorimo oko uvođenja principa akademske čestitosti. Poštovani gospodine Arsiću, gospodine Verbiću, naš predlog je, ja mislim, najbolji mogući u ovim odnosima. U ponedeljak ćemo da predložimo nove izmene Zakona o visokom obrazovanju, kojima ćemo da tražimo da se u član 4. uvede princip akademske čestitosti. Stvar je urgentna i molim vas, samo još jednom da nam kažete, hoćete li prihvatiti naš predlog izmena ili nećete? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Nebojša Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, moram da ponovim svoju zapanjenost lakoćom izjava koje možemo čuti za skupštinskom govornicom i kolika je politička, da tako kažem, nekorektnost na sceni, bez obzira što vrlo uvažavam predlagača kao izuzetnog oratora, koji bi zaista ovu Skupštinu mogao da ubedi da je i pakao jedno prijatno mesto za život, u kome je stalno toplo, gde ima puno interesantnih likova i gde nikad nije dosadno. S obzirom da dolazim iz jedne akademske sredine, sa Beogradskog univerziteta, smatram da bi ovako, da tako kažem, dnevno-politički motivisani predlog izmene jednog člana ponuđenog zakona, bilo krajnje neodgovorno i to pre svega zbog toga što bi uvredilo, to sa punom odgovornošću tvrdim, akademsku zajednicu Srbije, jer akademska čestitost je danas prisutna u Srbiji i u visokoškolskim ustanovama u Srbiji, apsolutno prisutna. Znate, izdvajanjem i potenciranjem pojma akademske čestitosti u zakonu, apsolutno bismo unizili sve one ljude koji čestito obavljaju svoje dužnosti i rade na akademskim visokoškolskim organizacijama. U našem narodu beše ona stara - vojska o skraćenju, neki drugi o poštenju, a neki treći očigledno o čestitosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe, sa ciljem podrške kako amandmana koji je vrlo sličan kao i amandman koji su podnele moje kolege Aleksandra Jerkov, tako i predlogu koji je izneo narodni poslanik Zoran Živković, a nakon komentara ministra o tome da za njega, pa pretpostavljamo da i za Vladu, akademska čestitost, definicija pojma je vrlo dostupna, nije sporna, nego je odbijen iz tehničkih razloga. Kada narodni poslanik predloži proceduralno sasvim jasan i čist postupak kojim se otklanjaju tehnički razlozi, onda ministar kaže da je šteta da se vrše dve izmene zakona i da se prihvati predlog narodnog poslanika koji će potpisati predlog tog člana kojim otklanja argumentaciju da je amandman odličan, da akademska čestitost treba da bude u Zakonu o visokom obrazovanju, ali se otklanja iz tehničkih nedostataka. Želim sa ministrom da podelim parafrazu jedne koliko teorijske, toliko i proverljive istine kada se radi o ženama. Kaže se – ženom se ne rađa, ženom se postaje. Tako se i ministar ne postavlja, niti bira. Ministrom se postaje. Sve ono što se u ministrovom mandatu desi i de na ime ministra. Nemam nikakve sumnje da ste vi iskreni kada je argumentacija da protiv akademske čestitosti nemate ništa naprotiv i da će biti već u nekom zakonu, ali vas molim da se razumemo da činjenica da se argumentacija svodi na tehničke primedbe strašno podseća na metaforu o detetu koje stavi oba svoja dlana na oči, pa viče da se sakrio. Mi problem sa akademskom čestitošću imamo i on je najmanje vezan za bilo koja imena. Protiv sam da se spominju bilo kakva imena. Problem sa akademskom čestitošću imamo takav i toliki da je ne da treba novog zakona, ne da treba prihvatiti dobre ideje narodnih poslanika, nego treba da imajmo stalnu raspravu na Odboru za prosvetu o tome šta treba sve da promenimo, sa čime da se suočimo, kada je visoko obrazovanje u pitanju, da bi mogli da računamo na sopstvenu budućnost. Tako nešto očekujem od ministra Verbića. Mislim da svojom sopstvenom akademskom čestitošću zaslužuje jedino da takav ministar postane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, povređen je Poslovnik, čl. 107. i 108. Prvi član govori da je govornik na sednici Skupštine dužan da poštuje dostojanstvo ove kuće. To nije urađeno i urušava se dostojanstvo ove kuće. Član 108. govori da predsedavajući mora da uvede red u Skupštini, da li verbalni ili fizički, mora seurediti red u ovoj Skupštini. Vi ste trebali i morali da prethodnog govornika, koji je predlagač amandmana, da ga opomenete i čak i kaznite, s obzirom da niko nema prava, čak ni pravosudna odluka nekog suda da je neko kriminalac, da ja kao narodni poslanik imenujem toga i da mu kažem da je on kriminalac. Govorimo o nekom principu akademskom. Koji je sada ovaj princip? Čiji je ovaj sad princip? To se podrazumeva, u visokoškolskom, u srednješkolskom obrazovanju se podrazumeva nešto, ne mora biti sve napisano. Gospodine predsedavajući, morali ste opomenuti gospodina koji je predlagač ovog amandmana, jer tako ne može da se govori o našim funkcionerima, bez obzira ko su oni. Odakle njima pravo da nekoga osude pre suda, a završili su pravne fakultete i profesori su na nekim univerzitetima? Zahtevaću da se o ovome članu glasa.
Razumeo sam da tražite da se Skupština u danu za glasanje izjasni u vezi povrede Poslovnika, činjenica koje ste izneli. Smatram, pošto ste tražili da se Skupština izjasni, da nije ni potrebno da vam dam obrazloženje, odnosno da smatram da Poslovnik nije prekršen ni u jednom svom delu. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre i gosti, poštovani gospodine Arsiću, smatram da je upravo povređen član 103. Poslovnika Narodne skupštine. U članu 3. predviđeno je kada jedan narodni poslanik može, pod kojim uslovima, da interveniše i ukaže na povredu u postupanju predsedavajućeg Narodnom skupštinom. Upravo u tom članu piše da govornik koji se poziva sada na ovaj član može da usmeno interveniše samo ukoliko je povreda izvršena u toku govora prethodnog govornika, a to je bila gospođa Čomić. Gospodin Tošković je u svom izlaganju od dva minuta govorio o tome o čemu sam ja govorio, a ja nisam bio prethodni govornik, nego gospođa Čomić. Zato smatram da treba da upozorite gospodina Toškovića, ako već to niste uradili tokom njegovog govora, da ubuduće pokuša da se striktno pridržava članova i sadržine članova Poslovnika Narodne skupštine i da mu prenesete da najteži prekršaj koji mi danas ovde možemo da uradimo jeste da se dogovorimo da akademska čestitost ne bude deo sistema visokog obrazovanja u Srbiji. Mi smo, poštovani gospodine Arsiću, ponudili ovde jedan predlog i ministru koji se, ja mislim, drži i ovog principa čestitosti i akademske čestitosti i dobrog rada u Narodnoj skupštini. Predlog je – predlažemo akademsku čestitost kao princip u članu 4. u ponedeljak, a ministar da nam danas kaže hoće li prihvatiti naš predlog. Hvala.
Smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Dosta kasno sam primetio da je uopšte reklamirao povredu Poslovnika i nemojte da dobije to svoje pravo. Nisam hteo da prekidam kolegu zato što smatram da je možda i moja odgovornost što nisam odmah to primetio. Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Još jednom da ponovim da je stav Vlade jasan. Princip akademske čestitosti je važan, ali to što je važan ne znači da je dovoljno promeniti jedan član, pa da se situacija promeni. Smatramo da je previše važan da bi mogli tako jednostavnom izmenom da ostvarimo bilo kakve efekte. Pošto je jedna od polaznih osnova za izmene i dopune ovog zakona bila izvodljivost, nešto što ćemo moći kroz podzakonske akte vrlo jednostavno i brzo da primenimo, pre nego što dođe na red novi zakon, nisam siguran da je svrsishodno uvoditi član koji se zapravo nigde ne bi ogledao u pravilnicima, jer bi bilo vrlo teško pretvoriti princip akademske čestitosti u nekakve kriterijume na osnovu kojih bi nekoga kasnije kaznili zbog nepoštovanja toga ili zbog upotrebe na pogrešan način. Zato smatramo da je potrebno da se taj princip uvede u zakon, ali ne na taj način, izmenom jednog jedinog člana, odnosno dodavanjem tri reči. Da li bi Vlada prihvatila takve izmene i dopune? Ne mogu da odgovorim na to pitanje, jer ne znamo kako bi to izgledalo. Za mnoge od ovih amandmana smo mislili da ćemo stati iza njih, odnosno da ćemo ih usvojiti, pa se to nije dogodilo. Isto tako smo mislili da ćemo neke odbiti, pa nismo. To zavisi od konkretne formulacije. Dakle, ako ste spremni da uradite izmene i dopune, o tome možemo da pričamo naknadno kada to bude formulisano. Pre nego što bilo ko formuliše ove izmene i dopune koje se tiču akademske čestitosti, da skrenem pažnju da u ovom članu 6. se zapravo radi o javnosti, da otvaramo javnosti otvorenost prema građanima i građankama. To je prevelika stvar da bi se kontrola, koja stoja iza zareza, svodila samo na akademsku čestitost. Kada bi, sem akademske, postojala i nekakva medijska čestitost, zašta sumnjam da se nalazi u tom rečniku, i kada bi to negde bilo definisano, lakše bi bilo prihvatiti takav amandman. U svakom slučaju, akademska čestitost je važna. Da bi mogla da bude primenjena, da bi zaista imala neke efekte, morali bismo još toga da dodamo u član koji se tiče otvorenosti i javnosti. Hvala.
Reč ima narodna poslanica dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, nadovezaću se na diskusiju gospodina ministra. Ako pričamo o akademskoj čestitosti, onda moramo da postavimo sebi pitanje – gde je bila ona kada je bila u pitanju afera „indeks“ 2007. godine? Gde je onda postojala sudska čestitost za iste te profesore za koje je postojala osnovana sumnja, sa dokazima, da su se ogrešili o zakon i naneli veliku štetu svima onima koji su čestito i ispravno radili svoj posao, vratili na posao, vratili na Pravni fakultet u Kragujevcu, da decu uče, svoje studente o akademskoj čestitosti? Hoću da vam kažem da ovaj princip mora da se podrazumeva kada je u pitanju akademska javnost, ali mora da se podrazumeva kao princip čestitosti u politici, u pravosuđu, u izvršnim organima, u smislu ljudi koji obavljaju javne funkcije, pa i u onom delu, kada smo pričali o Zakonu o informisanosti, medijske čestitosti. Toga je najmanje u javnosti. Htela sam da vam kažem da je u ovom delu predlagač hteo da sprovede jedan marketinški performans po pitanju čestitosti, jer je hteo da pokrene čitavu političku kampanju napada na ljude za koje nije ni dokazano da su imali plagijat, jer jedno je greška u metodologiji izrade naučno-istraživačkog rada, a drugo je plagijat. Drugo, ne može kandidat, doktorant, da bude osuđen za plagijat, nego se pre svega ocenjuju mentori koji stoje iza takvog rada i komisija koja dozvoljava da se odbrani takav rad. Pre odbrane rada postoje tri komisije, dva senata, tri naučna veća da bi određena tema došla na odbranu. O tome niko iz „Peščanika“ nije hteo da razgovara, nego je izveo jednu kampanju na koju su cela javnost i određeni centri političke moći naseli, pa smo dobili kao rezultat veliko nezadovoljstvo roditelja koji treba da upisuju svoju decu na studije. Roditelji će pre upisivati decu u inostranstvu, nego kod nas. Zašto? Zato što je studiranje u Beču duplo jeftinije nego na Beogradskom univerzitetu. Zato što sada imate manji upis studenata na državnom Ekonomskom fakultetu nego što je bio do sada. Hoću da vam kažem da snosite odgovornost za promovisanje takvih vrednosti i takve kampanje zarad toga da biste se obračunali sa jednim Nebojšom Stefanovićem, a u suštini se obračunavate sa našom decom koja, danas, sutra, treba da završe ovde škole i da budu ljudi koji će nositi budućnost naše zemlje. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov, povreda Poslovnika.
Mislim da ne treba dodatno da objašnjavam na koje je sve načine povređeno dostojanstvo Narodne skupštine u diskusiji uvažene koleginice Aleksandre Tomić. Stvari koje je ona ovde izrekla o narodnim poslanicima, koji pokušavaju da u izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju inkorporiraju princip akademske čestitosti, zaista su ispod svakog nivoa diskusije… (Vladimir Đukanović, sa mesta: Član Poslovnika.) Dostojanstvo Narodne skupštine. Ako biste nešto slušali, možda biste i čuli. Optužiti narodne poslanike, koji predlažu amandmane, u najboljoj nameri, da se na taj način obračunavaju sa budućim studentima, sa njihovim roditeljima, sa našom decom, kako je to koleginica rekla, ne samo da izlazi iz nivoa diskusije koju treba da imamo u ovoj Skupštini, nego iz nivoa jedne pristojne, ne političke, nego ljudske komunikacije. Pravo SNS je da brani ministra optuženog za plagijat, kako god hoće, ali ne može da zloupotrebljava to i da drugim narodnim poslanicima prebacuje to što ekonomski fakultet ne upisuje studente ili što deca žele da studiraju van zemlje. Molim vas da reagujete na ovakve navode. Ne znam o čemu se radi. Ne znam zbog čega ste dopustili da koleginica izgovori sve te stvari, ali molim vas nemojte da ne reagujete na takve strašne stvari koje, ne da ne vode nikuda, nego su ispod svakog nivoa ljudske komunikacije.
Smatram da Poslovnik nije prekršen. Ne može neko od poslanika da očekuje da ovde u Skupštini može da spominje imena ministara u Vladi i njihovu stručnu spremu, a onda da očekuje da se ne odgovori na njihove optužbe ili njihove stavove. Ako hoćete da prekidam kolege, bez obzira iz koje su političke stranke, iz koje su poslaničke grupe, kada dođu na ovakav deo terena koji ste sada vi reklamirali kao povredu Poslovnika, ja mislim da bi ovde bilo izrečeno puno opomena i kazni po Poslovniku. Smatram da nema nikakvog kršenja. Koleginica je iznela svoj lični stav na koji ima pravo kao narodni poslanik, na sednici o temi dnevnog reda. Ne vidim kako … (Aleksandra Jerkov, s mesta: Koleginica je rekla da se obračunavamo sa našom decom.) Izvlačite reči iz konteksta. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre i gosti, poštovani gospodine Arsiću, mislim da je ovo sada jedan ozbiljan trenutak. Povređen je član 103. Poslovnika Narodne skupštine. Predlog dvojice narodnih poslanika da princip čestitosti bude osnovni princip u našem zajedničkom delanju, u nekoj sferi, u nekoj oblasti, u nekom području, gospođa Tomić je predstavila kao naše obračunavanje sa decom koja sada treba da se školuju, sa roditeljima te dece i saopštila je da je ovo naš marketinški trik i potez. Poštovani predsedavajući Arsiću, nikada ni u jednom govoru, u ovoj Narodnoj skupštini, nisam izrekao nijednu uvredljivu ili netačnu reč o bilo kom narodnom poslaniku ili bilo kom čoveku, i smatram da je vaša dužnost bila da reagujete na ovaj nastup gospođe Tomić, jer je ona sada iznela niz uvreda na naš predlog da čestitost bude osnov naše komunikacije i našeg delanja a princip akademske čestitosti ne sporan u akademskoj zajednici. Molim vas, gospodne Arsiću, da prenesete i gospođi Tomić i drugim narodnim poslanicima, pa i ministru Verbiću, da princip akademske čestitosti ovde podrazumeva jednu obavezu univerziteta i fakulteta, da izrade pravilnike o akademskoj čestitosti kao što je npr. sada već uradio Fakultet političkih nauka u Beogradu, na osnovu koje, gospodine Arsiću, molim vas prenesite i to gospođi Tomić, su pre svega kažnjeni plagijatori, autori tekstova koji su preuzeli delove drugih autora. Prva osoba koja se kažnjava je plagijator, pa onda svi drugi članovi komisija. Hvala.
Preneću, gospodine Pavićeviću, sve koleginici Aleksandri Tomić. Očigledno da vi i ja imamo različite kriterijume šta je to uvreda. Čini mi se da sam mnogo tolerantniji nego vi, pa smatram da nije prekršen član 103. Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Naš narod kaže – ubi ih prejaka reč. A izgleda da je bila i tačna. Pa sad, zato se neko ovako uzjogunio. Kako god, osnovni postulat kod čestitog čoveka je da ne obmanjuje javnost. A ovde imamo obmanu, upravo uvaženog kolegu savetovao bih da ne koristi termin – ministar policije pošto mi to nemamo, mi imamo ministar unutrašnjih poslova, to je velika razlika. Morate da naučite razliku između policije i unutrašnjih poslova. Nije to ni važno, ne zameram vam, niste pravnik. Međutim, reći da je neko plagirao a da za to ne postoji nikakav dokaz, a pri tom sam taj ministar unutrašnjih poslova zahteva da se proveri njegov rad, izvinite, to u vaše vreme nikada nismo mogli da čujemo ni od jednog vašeg funkcionera. Podsetiću vas, ovo je podatak Ministarstva prosvete iz 2012. godine da je svaka 10 diploma u Srbiji bila lažna. Izvinjavam se, taj cirkus sa lažnim diplomama i na univerzitetu ste uveli vi. Ove izmene i dopune zakona uvode red na univerzitetu. Baš taj princip akademske čestitosti provejava kroz čitav zakon. Svako ko je pročitao principe u izmenama i dopunama ovog zakona, jasno mu je da se zaista ovde uvodi princip akademske čestitosti. To što želite da naglasite i da na ovakav način vodite kampanju je zaista nešto što je neprimereno. To pre svega čestitom čoveku nije primereno, a ja uvaženi kolega koji je naučni radnik, to od vas zaista nisam očekivao, bez obzira koliko se u životu politički ne slažemo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović, po Poslovniku.
Hvala gospodine predsedavajući, povreda dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije, član 107. koju ste učinili vi u vašem prethodnom izlaganju. Ova rasprava o čestitosti akedemskoj i ljudskoj će sigurno ući u anale Skupštine kao verovatno manje slavna epizoda u našim dosadašnjim raspravama. Ali ono na šta želim da ukažem gospodine predsedavajući, jeste da ste izjavom da u Skupštini Republike Srbije ne može da se spomene ime ministra u Vladi, a da se na to ne odgovori, ne samo da ste prekršili dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, nego i ustavni poredak i princip podele vlasti i svaki mogući princip koji smo prihvatili kao respektabilne članice međunarodnih organizacija kojima je stalo do nezavisnosti parlamenta i do poštovanja pravne države. Da to izgovori bilo koji poslanik, a kamoli predsedavajući, ne znam da li to postoji u jednom parlamentu osim u nekima koji se sigurno ne mogu nazvati demokratskim. Dakle, niko se nije izražavao uvredljivo o ministrima pa da razumem vašu reakciju, imamo apsolutno pravo da spominjemo ministre, to nam je glavni zadatak. Da ih kritikujemo. Nije dužnost Skupštine da brani Vladi, neka Vlada brani samu sebe sopstvenim radom i argumentima. Zaista sam iznenađena tom vašom izjavom i smatram da ste povredili Poslovnik. To, šta sve ulazi u stenograme, srećom u ovoj skupštini postoje stenogrami, pa će jednog dana neko čitati šta ste sve danas izgovorili.
Stvarno ne mogu da razumem gde sam pogrešio. Sasvim je prirodno da je Skupština mesto gde postoje političke razlike. Ne možete da optužujete jednu stranu a da ne očekujete odgovor od te iste strane. Da li ćete da spominjete ministra, predsednika Vlade, nekog drugog narodnog poslanika, apsolutno je svejedno. Nije zabranjeno izgovarati njihova imena, nije zabranjeno ni kritikovati ih, ali isto tako nije zabranjeno i poželjno je da se kritike prihvate kada su upućene jedna prema drugima. Smatram da nema povrede Poslovnika, člana 107. koji je već više puta reklamiran. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? (Vesna Marjanović, s mesta: Da.) Izjasniće se. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika.
Član 103. je povređen. Uzgred, budi rečeno, razumem vašu toleranciju. Jesam pristalica diskusije u Skupštini, ali znate, kada reklamirate povredu Poslovnika onda morate i da podignete Poslovnik. To se od nas uvek traži. Onda i da citirate član Poslovnika, a ne samo da kažete dostojanstvo Skupštine, da čak ne kažete ni koji je član. Tako da je to još jedan u nizu dokaza da pojedini poslanici potpuno nepripremljeni dolaze na sednicu kao što su potpuno ne pripremljeni za čitavu diskusiju. Samim tim red je da reagujete. Neću tražiti da se Skupština o ovome izjasni. Samo upozoravam na ovakve povrede Poslovnika. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o amandmanu u okviru vremena poslaničke grupe. Srpska napredna stranka smatra da se u ovom kontekstu kako su to izneli pojedini poslanici stranaka bivšeg režima, pitanje akademske čestitosti u stvari protura kao kukavičije jaje, kako bi se određeni istaknuti politički funkcioneri SNS, bez obzira da li je reč o gospodinu Nebojši Stefanoviću, da li je reč o gradonačelniku Beograda Siniši Malom, ili o bilo kom drugom, bilo kojoj drugoj političkoj figuri koja u javnosti predstavlja SNS i njenu politiku, unapred optužili i ne samo optužili, nego osudili za nešto što nisu uradili. Ako ste pažljivo pratili izlaganje poslanika stranka bivšeg režima, šta ste mogli da primetite? Ne, postoji sumnja da je Nebojša Stefanović plagirao svoju doktorsku disertaciju, ne, postoji sumnja da je Siniša Mali to učinio. Ne, Nebojša Stefanović je plagijator. Siniša Mali je plagijator. Dakle, unapred se iznose presude da je neko kriv. Ko to radi? Rade potpuno nekompetentni ljudi. Rade ljudi koji su isključivo politički motivisani da nanesu političku štetu ljudima koji u javnosti predstavljaju SNS. Ljudi koji to rade mislim da ne vode računa o najmanje dve stvari. Prvo, mislim da ne znaju šta je plagijat. Drugo, jedno je plagijat, drugo je pitanje kvaliteta jednog naučnoistraživačkog rada, jednog naučnog članka ili jedne doktorske disertacije. O tome da li je jedan naučni članak, naučnoistraživački rad ili doktorska disertacija više ili manje kvalitetna, o tome svi ljudi koji se bave tom vrstom nauke, ali napominjem, tom vrstom odnosno tom granom nauke, mogu da imaju svoj subjektivni stav. Neko može da kaže da je doktorska disertacija Nebojše Stefanovića kvalitetna, neko može da kaže da je manje kvalitetna, ali mislim da niko ko se zaista bavi tom granom nauke ne može da kaže da je gospodin Nebojša Stefanović izvršio plagijat. Plagijat je jedan pravni institut koji postoji još od rimskog prava. To je krađa intelektualne tvorevine. To je kad vi predstavite kao vaše nešto što je u stvari napisao, naslikao, neko drugi. Mi smo primera plagijata imali u našoj nauci jako puno. Neću da navodim imena zato što neki od tih ljudi više nisu živi, a napravili su u toku svoje naučne karijere, da li svesno ili nesvesno, određene greške u pisanju svojih udžbenika, naučnih radova i objektivno to što su oni uradili predstavlja plagijat. Ali, sa druge strane, kada pogledate čitav njihov naučni opus van konteksta tih grešaka koje su napravili, to su ljudi koji su izuzetno zadužili našu nauku. Ja konkretno mogu da govorim za pravnu nauku, ali neću da govorim imena zato što mislim da, prosto, to nije pristojno u ovom trenutku. Ovde je problem što se ne brani princip akademske čestitosti radi principa, nego se akademska čestitost koristi kao političko oružje u borbi protiv ljudi koji su na odgovornim položajima u ovoj državi, a predstavnici su SNS. Moram da podsetim i kolege poslanike ali i građane, i stručnu javnost i javnost koja je manje stručna, kako je bila organizovana sednica Odbora za prosvetu sa praktično jednom jedinom tačkom dnevnog reda, a to je pitanje da li je plagirana doktorska disertacija gospodina Nebojše Stefanovića? Atmosfera koja je napravljena u jednom delu Narodne skupštine, atmosfera koja je napravljena u jednom delu javnosti, atmosfera koja je napravljena u jednom delu naše akademske zajednice bila je krajnje negativna. Unapred je izrečena presuda da je Nebojša Stefanović kriv i Odbor je organizovan kao neka vrsta suđenja, gde ste imali tužioca i sudiju koji je već izrekao presudu pre početka suđenja i poslanike koji su branili tezu da doktorska disertacija gospodina Nebojše Stefanovića nije plagijat. Krajnje je neozbiljno, ovo govorim ne samo kao političar, nego i kao neko ko se pomalo bavi naukom, da vi istražujete da li je nešto je nešto plagirano u nečijoj doktorskoj disertaciji tako što ćete da pišete komentare po forumima, po internet sajtovima, što će svoje ocene o tome da li je nešto plagijat ili ne da daju ljudi koji čak i nisu stekli nikakvo ni naučno, ni nastavno zvanje, ljudi koji su studenti, bilo je i takvih slučajeva i onda to celu priču razvodnjava, obesmišljava i umesto da se zaista bavimo pitanjem akademske čestitosti zbog principa akademske čestitosti, mi se ustvari bavimo dnevno političkim borbama. Ono što je rekla moja uvažena koleginica Aleksandra Tomić to je potpuno tačno. Mi smo stvorili jednu atmosferu opšteg nepoverenja u naš obrazovni sistem, što nije dobro i naša deca masovno, to egzaktno može da se dokaže, odlaze u inostranstvo i to ne samo studenti, dame i gospodo narodni poslanici, nego i đaci. Upisuju srednje škole, gimnazije, o fakultetima da i ne govorim, u inostranstvu zato što se u javnosti bez ikakve potrebe, bez ikakvog dokaza, bez ikakvih valjanih argumenata stvara utisak da je naš obrazovni sistem loš, da ne treba deca da upisuju naše fakultete, nego da odlaze u inostranstvo. Zašto? Zato što se svesno, ali iz krajnje političkih razloga, ne iz naučnih razloga, ne iz razloga akademske čestitotosti stvara takva atmosfera da je naš obrazovni sistem nakaradan i da od njega treba bežati. Ono što se takođe postavlja kao pitanje , a što mislim da kolege gube iz vida kada govore o pitanju akademske čestitotosti, pored pitanja da li je nešto plagijat, a mi smo dokazali na Odboru za prosvetu da doktorska disertacija gospodina Nebojše Stefanovića nije plagijat jer smo upoređivali stranice disertacije sa onim stranicama koje su navedene u tekstu koji je objavljen na sajtu „Peščanika“ gde se jednostavno jasno vidi da postoji nepodudarnost između onoga što piše na sajtu i onoga što zaista piše u doktorskoj disertaciji. Dakle, pored pitanja – da li je nešto plagijat, i pored pitanja kvaliteta, odnosno da kažemo stila izrade jedne doktorske disertacije, kao treće pitanje o kome kolege potpuno gube iz vida i o tome nisu govorile, zato što su preopterećene političkom borbom protiv SNS jeste pitanje – do koje mere su doktorske disertacije ili naučno-istraživački radovi, koji su pisani pre 30, 40,50 godina danas aktuelni? Da li danas imaju ikakvu naučnu vrednost? To je takođe jedno zanimljivo pitanje. Da li je i to stvar akademske čestitosti. Ovde sede ljudi koji su stekli svoje doktorate pre 50 godina, koji su verovali u ideje Marksa i Engelsa, koji su dokazivali da Jugoslovenski samoupravni-socijalistički sistem nije dovoljno utemeljen na marksističkim idejama, da bi mogao još više da bude utemeljen na idejama Marksa i Engelsa. Ljudi su na tome doktorirali. Šta mislite da bi bilo kada bi neko od nas rekao – hajde da vidimo doktorat tog i tog gospodina, da ga malo pročitamo pa da vidimo da li to predstavlja naučno štivo koje i danas ima naučnu vrednost ili je to bio jedan politički pamflet koji je bio aktuelan u tom istorijskom trenutku, ali koji danas ne znači ništa. Mislim sada da pitate ne samo đake i studente, iole obrazovanije ljude da vam kažu uopšte ko su bili Marks, Englels, Lenjin, Staljin, ko je šta pričao na kom kongresu komiterne, leva, desna skretanja itd. pitanje da li bi se ljudi uopšte snašli i da li bi znali o čemu se radi. Ljudi su stekli doktorske disertacije na tome i danas ti isti napadaju Nebojšu Stefanovića, Sinišu Malog itd. da su navodno plagirali svoje doktorske disertacije. Dakle, kao što vidite, stvar uopšte nije tako jednostavna kao što na prvi pogled izgleda. Vi ste pitanje akademske čestitosti uzeli kao sredstvo da se obračunate sa nekim ko politički ne misli kao vi i on je unapred kriv. Niste vi ni čitali doktorsku disertaciju Nebojše Stefanovića, a i da ste je čitali, pitanje je da li ste kompetentni da ocenjujete da li je ona plagijat ili ne. Sada meni neko da da doktorsku disertaciju iz medicinskih nauka, što bih ja morao da znam da li je ona plagijat ili ne? U tu materiju se ne razumem. Ovde izlaze ljudi sa srednjom školom ili ljudi koji su politikolozi ili koji su pitaj boga šta, magistri evropskih nauka i kažu – ma, da, Nebojša Stefanović je plagirao doktorsku disertaciju. To su teške reči koje nisu primerene Narodnoj skupštini. Šta bi bilo sada kada bismo mi tražili – dajte nam te vaše magistrature i doktorate stečene po Beču, po Gracu, po ko zna kakvim univerzitetima itd, da vidimo šta tu piše, ima li tu ikakve nauke? Moramo da biramo reči kada nekoga za nešto optužujemo. Ovde se stvara utisak da su navodno poslanici bivšeg režima obespravljeni zato što navodno ne smeju da spomenu ime ovog ili onog ministra, gradonačelnika Beograda itd. Naravno da smete i naravno da vam to pravo niko ne dovodi u pitanje, ali je jako ružno kada pokušavate da budete i sudije i tužioci, pri čemu neki od vas apsolutno po svojim stručnim i naučnim kvalifikacijama nisu kompetentni da se time uopšte bave. Pitanje da li je nešto plagijat ili ne je pitanje autonomije univerziteta i time treba da se bave visokoškolske ustanove od strane ljudi koji su kompetentni za određenu naučnu oblast. To nije pitanje dnevne politike, to nije pitanje puke skupštinske debate, to nije pitanje sviđa mi se ili ne sviđa mi se stranka koju predstavlja Nebojša Stefanović ili Siniša Mali ili bilo ko drugi. To su vrlo osetljiva akademska i naučna pitanja o kojima, čini mi se, poslanici stranaka bivšeg režima nisu vodili računa zato što njima, čini mi se, sve ono što govore u stvari imaju jednu političku pozadinu, a to je – da optužimo i da osudimo ministre u Vladi, gradonačelnika Beograda da su krivi za nešto za šta još uvek ne postoje valjani dokazi da su krivi. Koji su bili argumenti, da vas podsetim, da je Nebojša Stefanović plagirao doktorsku disertaciju? Tekst objavljen na sajtu „Peščanika“, koji ima ukupno nepune četiri strane. Od te četiri stranice, mislim da su dve bile ispunjene tekstom, pošto su na te nepune četiri stranice se nalazile i dve fotografije prilično velike. Dakle, na otprilike dve stranice teksta, objavljen je dokaz da je Nebojša Stefanović plagirao svoju doktorsku disertaciju. To je smešno. Čitali smo to na sednici Odbora za prosvetu i uverljivo pokazali da Nebojša Stefanović nije falsifikovao svoju doktorsku disertaciju, odnosno da ni od koga ništa nije prepisao.
Kolega Martinoviću, molim vas da se vratite na temu.
Završavam. Da li neko ima svoj subjektivni stav o kvalitetu nečije doktorske disertacije? Poštujem da ljudi imaju to pravo, ali to pravo mogu da imaju samo oni koji su stručnjaci za oblast iz koje je doktorska disertacija napisana. Sve drugo prosto nije primereno raspravi o jednoj vrlo osetljivoj temi. Nije dobro, gospođice Jerkov, da se toliko ljutite kada govorimo o stvarima koje su vrlo ozbiljne.
Molim vas, bez ličnog obraćanja.
Nemojte da stavljate na stub srama čitav naš obrazovni sistem i da dovodite u sumnju njegov kvalitet samo zato što ste politički protivnici stranke kojoj pripadaju ljudi poput Nebojše Stefanovića, mene ili bilo kog drugog građanina Republike Srbije.
Zahvaljujem. Gospodine Živkoviću, vi nikako da dođete na red. Kolega Pavićeviću, izvolite. Po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Arsiću, poštovani ministre i poštovani gosti, neophodno je da ipak intervenišem još jednom po Poslovniku. Smatram da je malo pre povređen član 107. Poslovnika Narodne skupštine u kojem piše da na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza. Gospodin Martinović je u svom izlaganju malo pre naš amandman kojim predlažemo da princip akademske čestitosti postane deo sistema visokog obrazovanja u Srbiji nazvao kukavičjim jajetom. Molim vas, sada neću da prelistavam rečnik, da krenemo odatle, ali, poštovani gospodine Arsiću, moram da vam kažem, uz svo uvažavanje vaše otvorenosti za diskusiju, jednu fleksibilnost za našu raspravu u Skupštini smatram da taj termin jeste uvredljiv za amandman. Šta je amandman, piše u članu 161, samo da podsetim sve narodne poslanike da bi nam bilo jasnije da li je zaista to uvredljivo ili ne: „Amandman je predlog za izmenu i dopunu predloga zakona“. Amandman nikada ne može da bude tretiran ili tumačen kao kukavičje jaje. Šta je ovde najveći problem, poštovani gospodine Arsiću, ja mislim? Smatram da je najveći problem taj što je jedan od najtežih prekršaja Vlade Aleksandra Vučića ovakva politička odbrana ministra policije, Nebojše Stefanovića. Neprimerena stvar za jednu savremenu demokratiju. Hvala vam.
Smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Svako od kolega na svoj način može, naravno, uz pristojnost, da se izražava o amandmanima. Tu ne mogu da pomognem i ne znam šta se kome nalazi u glavi pre nego što nešto izgovori. Koleginice Jerkov, da li i vi po Poslovniku? Izvolite.
Smatram, gospodine Arsiću, da imam pravo na repliku zato što je gospodin Martinović rekao da sam Odbor za obrazovanje organizovala kao suđenje, ali ako vi smatrate da nemam, onda bih i po Poslovniku, pošto je i za to bilo elemenata. Recite šta smatrate da imam pravo?
Izvolite, imate pravo na repliku.
I to što je rekao da se smejem itd. Zaista mislim da po nekoliko osnova imam, pa vi odlučite.
Pravo na repliku, zato što vas je lično pominjao
Hvala vam. Gospodin Martinović je nekoliko stvari rekao koje, citiraću gospodina Atlagića – nisu smislene. On je, naime, tvrdio, pokušavajući da revitalizuje optužbe protiv ministra unutrašnjih poslova da je plagirao svoj doktorski rad, govorio je o nekim doktoratima koji su pisani pre 50 ili 100 godina, pokušavajući valjda da ukaže na to da svaki naučni rad treba da ima bezgraničnu naučnu vrednost i naučnu doprinos. Ne radi se o tome da nešto nakon 100 godina treba da ima naučnu vrednost i naučni cilj, nego da u momentu kada neko doktorira i kada neko piše naučni rad ili disertaciju, makar formalno ispunjava uslove da to čini, što u slučaju ministra unutrašnjih poslova nikako nije bio slučaj. Sve i da zanemarimo, apsolutno da zanemarimo optužbe za plagijat, Aleksandar Vučić je rekao da je to najveća glupost koju je on u životu pročitao, onda sigurno da je tako, i sve da kažemo da su sve te optužbe besmislene, u toku sednice Odbora za prosvetu, koju ste vi netačno, uvredljivo, pogrešno, tendenciozno nazvali „suđenjem“, se ispostavilo da od pet članova komisije za odbranu doktorske disertacije Nebojše Stefanovića, dva člana uopšte nisu bila u mogućnosti da pročitaju taj doktorat, zato što ne razumeju jezik kojim je pisan, jedna članica nije bila prisutna i nakon sednice Odbora se ispostavilo da njegov mentor ne ispunjava formalno uslove da bude mentor u bilo kakvoj komisiji za odbranu doktorske disertacije. Da li vi, gospodine Martinoviću, da li vi, gospodine Verbiću, da li vi, gospodine Arsiću, smatrate da se odbrana doktorske disertacije pred jednim članom komisije može smatrati validnom odbranom doktorske disertacije? Pošto je gospodin Martinović rekao da će govoriti o amandmanu, a nije, zbog čega se odbija amandman na član 1. Zakona? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, to šta je bila tema sednice Odbora čiji je predsednik uvažena koleginica Jerkov nije nešto što znamo samo ona i ja. Znate, o tome postoje stenogramske beleške, postoje stenogramski zapisi. I nije tačno, to odgovorno tvrdim, to mogu da potvrde i drugi narodni poslanici koji su prisustvovali toj sednici Odbora, nije tačno da je na toj sednici Odbora utvrđeno da nisu ispunjeni formalni uslovi za pristupanje odbrane i doktorske disertacije, nego su se spekulacije o tome pojavile nakon što je završena sednica Odbora. U medijima su se dokazivali ti formalni nedostaci u procesu odbrane doktorske disertacije. Dakle, mi smo se na sednici Odbora bavili isključivo time jer je prosto sednica bila tako koncipirana da li je doktorska disertacija plagijat ili ne. Mi smo dokazali da nije i sednica je završena. Posle toga je u medijima nastavljena kampanja protiv Nebojše Stefanovića i u medijima se dokazivalo. Dakle u medijima, i to pojedinim medijima, ne na sednici odbora, da nisu ispunjeni formalni uslovi za odbranu doktorske disertacije gospodina Nebojše Stefanovića. A na sednici Odbora mi smo vrlo uverljivo, na kraju krajeva, sećate se, pa, ja sam donosio tu doktorsku disertaciju, upoređivao brojeve stranica navedene na sajtu „Peščanik-a“ sa brojevima stranica u samom doktoratu i pokazao da tu postoji nepodudarnost. Dakle, da su citirane stvari kojih u doktorskoj disertaciji nema. Jer, hajde opet da se vratimo na sam početak priče. Dakle, autori teksta na sajtu „Peščanika“ su optužili Nebojšu Stefanovića da je rad plagirao. Vi ste tu tezu prihvatili i hteli da dokažete to na sednici Odbora za prosvetu. Mi smo dokazali da to nije tačno. Sve ono što se desilo kasnije, desilo se nakon završetka sednice Odbora i desilo se u medijima.
Samo da podsetim kolege narodne poslanike da je u toku rasprava na član 1. amandmana koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. To je prvi amandman s kojim smo započeli današnji rad i evo već dva sata. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite. Hoćete repliku? Izvolite. Reč ima Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću, biće manje od dva minuta. Gospodin Martinović je nekako smetnuo s uma ili zaboravio da se na sednici Odbora ispostavilo, što je i gospodin Jovanović izrekao na toj baš sednici Odbora, da primerci rada ne postoje na engleskom jeziku, niti je rad izrađivan na engleskom jeziku, čime smo automatski utvrdili po samom priznanju gospodina Jovanovića da dva člana komisije uopšte nisu mogla da pročitaju taj rad. Vaša intervencija mislim da nije na mestu, zato što svaka reč koju poslanici SNS izgovore u toku ove rasprave, u kojoj politički brane ministra unutrašnjih poslova potvrđuje zbog čega u sistem visokog obrazovanja moramo uvrstiti princip akademske čestitosti. I svaka reč koja se izgovori u ovoj raspravi od strane poslanika SNS čini obrazloženje koje je gospodin Verbić dao za odbijanje ovog amandmana i amandmana koji će biti sledeći po redosledu, koji su podnele poslanici iz DS, nam pokazuje da je taj princip neophodno uvrstiti u naš visokoobrazovni sistem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Gospodin ministar je rekao da samo uvođenje ove sintagme u zakon neće promeniti bitno stanje i da je za to potrebno da se učini mnogo više. Slažem se, ali taj princip, uvođenje principa u zakon proizvodi to da se na osnovu tog principa, na svim univerzitetima i fakultetima pravi pravilnici koji će se baviti razradom tog principa. Da ste pitali svoje savetnike oni bi vam rekli to, nego niste, jer niste imali vremena, verovatno. U svakom slučaju, mi upravo to želimo da ovaj princip stvori uslove da se podzakonskim aktima, pravilnicima i ostalim podzakonskim aktima spreči ponavljanje ovakve situacije koju danas imamo. Potpuno je besmisleno optuživati bilo koga da je kriv zbog toga što se neka deca upisuju na neke fakultete, a neka deca na neke druge fakultete. Ako je smanjen broj upisanih na Megatrendu, ja sam ponosan zbog ovoga što smo radili proteklih nekoliko meseci, a za ove druge fakultete postoje neka druga, mnogo primerenija objašnjenja. Devetnaest ili dvadeset puta je prethodni govornik sa druge strane pomenu ministra unutrašnjih poslova u nameri da ga odbrani. Mislim da sada cela srpska javnost i da joj je jasno da tu odbrane nema i da su naši navodi tačni. Hvala.
Pravo na repliku, gospodin Martinović. Izvolite.
Ne želim da polemišem sa gospodinom Živkovićem prosto zato što on nije adekvatan sagovornik na ovu temu, samo hoću zbog građana Srbije da vas podsetim na nekoliko stvari na koje je ukazala i moja uvažena koleginica Aleksandra Tomić. Ne možete pristupiti odbrani doktorske disertacije na bilo kom fakultetu, bilo privatnom, bilo državnom, na kraju krajeva ovde sede profesori na raznim fakultetima u Srbiji, da vam Komisija za ocenu i odbranu doktorske disertacije to nije odobrilo i da se vaša doktorska disertacija ne nalazi na internet prezentaciji fakulteta na kojem doktorsku disertaciju branite. Za to vreme svakome je doktorska disertacija dostupna. Svako može da je pročita i svako može da iznese svoje primedbe. Ono na šta su ukazali poslanici SNS, to je da su se teze o plagijatu doktorske disertacije gospodina Nebojše Stefanovića pojavile godinu dana nakon što je doktorska disertacija odbranjena kada Nebojša Stefanović postao ministar unutrašnjih poslova i kada je krenuo sa odlučnom borbom protiv kriminala i korupcije. Na kraju krajeva, ovih dana se pokazuje koliko je taj čovek uspešan u svojoj borbi, izručen je u rekordno kratkom roku Republici Srbiji Marko Milićević, optužen za teško ubistvo, otkriven je ubica gospodina Panića koji je izgubio život 2008. godine. Zatim, krenulo se sa smenom nesposobnih načelnika policijskih uprava po celoj Srbiji i vidljivi su rezultati borbe protiv kriminala i korupcije. Neko to sada pokušava da zaustavi time što posle godinu dana setio da kaže ili da optuži Nebojšu Stefanovića da je izvršio plagijat svoje doktorske disertacije. Zašto se ti eksperti nisu javili prošle godine kada je doktorska disertacija po važećem Zakonu o visokom obrazovanju morala da bude na interne prezentacije fakulteta.
Reč ima po Poslovniku narodni poslanik Marko Atlagić.
Držim već pet minuta ovaj Poslovnik, mislim da je član 107. povređen, dostojanstvo Narodne skupštine kada je narodni poslanik, gospodin Živković, izrekao vrlo optužujuću ocenu na ministra unutrašnjih poslova. Ja njemu toliko ne zameram, jer zaista ne zna visoko obrazovanje, ali sam šokiran izjavama gospodina profesora Pavićevića. On bar zna da takvim poslovima ima pravo da se bavi samo univerzitet na kojem se doktorat brani. Gospodo, gledaju nas profesori univerziteta. Gospodine Pavićeviću, i vašu diskusiju posmatraju, šokirani su. Pokazaću vam 50 SMS poruka, vi ste profesor univerziteta. Samo taj univerzitet može da dokazuje zadnji etički odbor, drugo je, u radnom pravu postoji. Ko nam daje pravo kao narodni poslanicima da o tome govorimo? Da li vi mislite što smo narodni poslanici ….
Molim vas bez ličnog obraćanja kolegama.
… da budemo gospodari života i smrti profesora i studenata? Ne možemo, dabome. Ja sam šokiran, zaista. Mislim da ste trebali upozoriti. Hvala.
Samo pitanje, da li želite da se u danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika.
Ne.
Ne? U redu. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre Verbiću, nadam se da vam koristi ova rasprava. Poštovani gospodine Arsiću, upravo je prekršen još jednom, ja mislim, član 103. Poslovnika, i tu postoje dve stvari koje bih hteo da kažem tim povodom. Najpre, članom 103. je predviđeno da poslanik može da ukaže da postoji povreda u predsedavanju Narodnom skupštinom, ali samo u odnosu na prethodnog govornika. Pre profesora Atlagića govorio je gospodin Martinović, a gospodin Atlagić je govorio o nečemu o čemu je pre gospodina Martinovića govorio gospodin Živković. I gospodine Arsiću, ja mislim da je to očigledni prekršaj Poslovnika Narodne skupštine, plus, ima još jedna stvar, ovde je postavljeno pitanje – da li samo univerziteti mogu da se bave ocenom da li je nešto plagijat? Moram samo da vam kažem da prenesete gospodinu Atlagiću…
Verujte da me to ne interesuje, u ovom trenutku.
Ali povodom povrede člana 103. Poslovnika Narodne skupštine.
Ovde je povreda Poslovnika u pitanju.
Jedna rečenica, samo da vam kažem.
U redu.
Gospodo, šta bi se desilo da neko od vas danas kada izađe iz ove sale, vidi sunčan dan, lepo vreme, a hidrometeorološki zavod kaže – pada kiša? Da li mi onda treba da poverujemo da pada kiša, ili treba da uradimo nešto da se prilagodimo realnosti?
Zahvaljujem, kolega Pavićeviću. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Vladimir Pavićević, s mesta: Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, član 106. Prosto ne mogu da ne reklamiram, član 106. koji glasi da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Dakle, mi već satima imamo ovde situaciju u kojoj se brojni poslanici, mahom iz stranaka iz bivšeg režima, a u njima prednjači gospodin samostalni poslanik, koji je poznat po tome da je izašao u jednom članku jednog lista, sa naslovomda je zvezda Skupštine. Samo ne znam kakva je zvezda u pitanju? Da li zvezda padalica, ali videćemo već. Međutim, gospodine predsedavajući, vi ste trebali da ga upozorite da konstantno krši Poslovnik, da konstantno izlazi iz okvira onoga što je tačka dnevnog reda, nema nikakve veze sa amandmanom, sa zakonom. Dakle, i to što se on uživeo u ulogu te zvezde, o kojoj je reč, ne znači da ima za pravo da ovde maltretitra Narodnu skupštinu, da zamajava građane Srbije. Hvala.
Samo da proverim da opet nema neko po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Zoran Živkovi, replika.
Gospodin Martinović je rekao da mi nismo adekvatni sagovornici, i ja se potpuno slažem sa tom ocenom. Nikada nisam rekao za aktuelnog predsednika Vlade Srbije da je izdajica, da je kukavica, što gospodin Martinović jeste govorio. Ja nikada nisam bio seiz jednog haškog optuženika koji je poznat po tome što je dr opštenarodne odbrane i socijalističkog samoupravljanja. Nikada nisam bio pomenut u vezi sa bilo kakvim plagijatom i auto-plagijatom.
Gospodine Živkoviću, ja vas molim, pošto ste tražili pravo na repliku da je i stvarno iskoristite.
Repliciram. Dokazujem da mi nismo adekvatni sagovornici. Vrlo mi je drago što su se javili skoro svi poslanici koji imaju problem sa plagijatima. Pozivam i ostale da se danas jave, tako da srpska javnost bude potpuno uverena šta se ovde dešava. Ponavljam, ovde je rečeno i to da je akademska čestitost političko oružje. Za takve ljude, da. Za takve ljude, akademska čestitost jeste oružje. Jeste oružje protiv primitivizma, kriminala i korupcije. Hvala.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Reklamiram član 107. – povreda dostojanstva parlamenta. Ovde je neko sve nas koji smo se javljali, rekao između ostalog da imamo problema sa plagijatom. Izvinjavam se, svoje postdiplomske studije veoma vredno i marljivo učim i ne dozvoljavam da me neko ko nema ni maturski rad da me naziva plagijatorom. Za razliku od njega nisam uzimao subvencije od države da bi imao vinograde, a on ovde zaista nema pravo i nije adekvatan sagovornik za ovu temu. Hvala.
Pošto očigledno da imamo problema u funkcionisanju i radu Narodne skupštine, ja vam samo skrećem pažnju da ćemo od sada malo drugačije da primenjujemo Poslovnik zato što evo već dva sata vodimo raspravu o jednom amandmanu. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, potpuno sam saglasan sa vašom poslednjom napomenom sa vaše strane. Želeo sam da vam se zahvalim što ste mi preneli da u akademskoj čestitosti nema ništa nerazumljivo i sporno. Sa time se svakako slažem, kako ja verujem tako i svaki narodni poslanik ovde. Ukazujem ovom prilikom na tužnu činjenicu da jako dugo, praktično od momenta kada ste mi to preneli, a tome ima više od sat – sat i po, od strane predlagača ovog amandmana i narodnih poslanika koji amandman zastupaju i brane, nismo čuli ni jedan jedini novi razlog u svrhu komentara ili pružanja kontra argumenata o onome što smo danas kazali u raspravi, po amandmanu konkretno, u onome što je iznelo ministarstvo po amandmanu konkretno i u onome što je odgovor Vlade po amandmanu konkretno. Naprotiv, predlagač amandmana je u svojevrsnoj replici, ali i u svemu onome što se dešavalo kasnije zapravopotvrdio onu moju nedoumicu na samom početku današnjeg zasedanja – šta je osnovni motiv na ovaj način napisanog amandmana? Pošto je to tako i pošto mi je time dao za pravo, ovom prilikom povlačim ono na čistu dobru volju i poverenje dato, malo izvinjenje unapred. Davši mi za pravo, pokazuje da nikakvo izvinjenje te vrste zapravo nije zaslužio, a pošto ne pokazuje interesovanje za sam amandman, već za sve ono za šta sam se nadao da zapravo možda neće želeti da čini i radi danas, pozivam narodne poslanike da pošto smo već izneli svu argumentaciju po amandmanu, konkretno, nastavimo sa raspravom u današnjoj sednici. Hvala.
Hvala. Reč ima Žika Gojković. Izvolite.
Hvala. Želeo bih da reklamiram i ovaj klasičan primer da ipak kada želite da reklamirate povredu Poslovnika, ne možete da dobijete baš reč odmah iza onoga poslanika koji je govorio, na čiju u stvari grešku želite da ukažete. Želim da reklamiram povredu Poslovnika član 107. iz jednog prostog razloga jer je ovo već postalo učestalo, kao što smo svi rekli ovde, ko je uzimao reč, ali na kraju ipak nastavljao sa povredama Poslovnika. Podsetiću samo da jedan skupštinski dan zasedanja košta građane Srbije oko 50 hiljada evra i da smo izgubili i sate i dane na razne razgovore koji apsolutno nikakve veze nemaju sa temom niti postoji želja da se uvede neki red kada govorimo o zadatim temama. Nisam član ni SNS, niti sam član one stranke koja je okupljala sve akademike, a posle 2000. godine za premijera dala nekoga ko je imao višu stručnu spremu. Ipak, želim da kažem samo jednu stvar, da je jako simptomatično da kada kod nas neko počne da ima rezultate, kada je to u pitanju mlad čovek, kada je čovek koji se dokaže i kada je za svega nekoliko meseci pokazao da može da se nosi sa svim onim najtežim stvarima, da se uvek nađu oni koji su spremni da mu spotiču mnoge, a uvek se pozivajući na ono što je dobro za građane. Nažalost, takav je primer i sa Nebojšom Stefanovićem. Očigledno je da čovek kad god bude pokazivao rezultate, da će uvek biti onih ljudi koji će želeti da ga spreče. Molim vas, predsednice, da ipak u ovom domu ne dozvolimo takve stvari i da pokažemo da je ipak dostojanstvo Skupštine iznad svega, bez obzira ko iz koje stranke dolazi i šta govori. Hvala.
Slažem se sa vama. Smatram da niko od predsedavajućih nije povredio dostojanstvo Narodne skupštine, što ste vi naglasili u vašem izlaganju da su to činili poslanici, bez obzira ko je. Da li želite da glasamo o ovom povredi Poslovnika? (Žika Gojković, s mesta: Ne.) Inače, prihvatiću sugestije i jednog i drugog poslanika. Prelazimo na sledeći amandman, pošto mislim da je sasvim dosta dva i po sata rasprave o jednom amandmanu. Dakle, vaša poslanička grupa je to tražila. Na član 1. amandman je podneo narodni Poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima podnosilac amandmana Mirko Čikiriz.
Hvala, predesedavajuća. Ovo nije amandman koji je bio u fokusu interesovanja Ministarstva kod ovih izmena i dopuna zakona, ali mislim da će verovatno biti u nekom delu interesovanja Ministarstva kada se bude pravio novi Zakon o visokom obrazovanju. Naime, ja sam amandmanom predložio da se u članu 1. menja bivši član 6. zakona stav 1. tačka 5. da se menja i da glasi - da se kod autonomije univerziteta, pored izbora nastavnika i saradnika, to pravo propiše i kod izbora drugog osoblja. Takođe sam predložio da se u istom članu tačka 8. menja i glasi – pravo na ostvarivanje imovinskih prava i korišćenje imovine u skladu sa zakonom, a ne samo na korišćenje imovine. Ministarstvo je vrlo korektno sve podnosioce amandmana pozvalo na sednicu nadležnog odbora. Ja zbog drugih obaveza nisam mogao da prisustvujem toj sednici i da malo detaljnije obrazložim osnovnu ideju podnošenja ovog amandmana. Ministarstvo nije prihvatilo amandman sa obrazloženjem da u specifičnom sistemu visokog obrazovanja nije opravdano da se osim izbora nastavnika i saradnika na poseban način uređuje izbor, odnosno prijem u radni odnos drugog osoblja. To možda ima neku logiku, ali u uporednom zakonodavstvu imamo slučajeva gde je propisano kod autonomije univerziteta, zna se da je pored izbora nastavnika i stručnog osoblja potrebno primiti u radni odnos i mnoge druge, ne nastavno osoblje, od čuvara, pomoćnog osoblja, ljudi koji su zaposleni u računovodstvu, finansijama, pomoćnim službama itd, tako da to postoji u mnogim zakonodavstvima i nije na odmet da postoji u ovome, bez obzira što je moje mišljenje da od viška glava ne boli. Ministarstvo nije odgovorilo uopšte, niti komentarisalo to što sam ja tražio da se propiše pravo na ostvarivanje imovinskih prava u najširem smislu reči. Zbog čega? Prethodno ministarstvo, kada je donosilo zakon, akcenat je stavilo na, čini mi se, univerzitete gde je osnivač država i gde se univerzitet zbog toga što su sredstva kojima je osnovan univerzitet u državnoj svojini, univerzitet se pojavljuje samo kao korisnik. Ovo je pitanje ne za vas, ministre, kao nekog ko dolazi iz naučne oblasti, već pre svega, za pravnike u ministarstvu. To je sasvim u redu, ali mi imamo naprosto i kod univerziteta koji su osnovani od strane države, sredstvima u državnoj svojini, imamo i zadužbine, fondacije, sve ono što je posebna imovina univerziteta. Zbog toga univerzitetu treba, sa tom imovinom koja je vlasništvo univerziteta, omogućiti pravo imovinskog korišćenja u najširem smislu reči, a posebno kod privatnih univerziteta. Privatni univerzitet, bilo ko da ga osnuje, fizičko lice, grupa fizičkih lica, pravno lice koje nema veze sa državom, mora da ima ono što postoji još od rimskog prava. Znači, mora da ima, pored prava korišćenja, koje su to Rimljani nazivali ius utendi, pravo ubiranja plodova, recimo, izdavanja u zakup, ostvarivanje koristi itd. pravo na otuđivanje, na uništavanje, na raspolaganje svojom imovinom u najširem smislu reči, što su Rimljani nazivali ius abutendi. Ovakva rešenja postoje u uporednom zakonodavstvu. Ona su se, pre svega, oslonila na ono što postoji u praksi, kažem, pre svega na privatne univerzitete, tako je propisao Zakon o visokom obrazovanju Crne Gore. Mislim da, budući da ste odbili amandman, treba razmišljati za godinu dana, kada dođe novi Zakon o visokom obrazovanju, o svemu ovome o čemu ja vama pričam. Recimo, kod korišćenja imovinskih prava, ako je u pitanju privatno vlasništvo, imamo pravo svojine, pravo univerziteta da kupuje, da prodaje, da izdaje u zakup, da ostvaruje pravo na naknadu štete. Imamo niz nekih drugih prava koja proizilaze iz tog opšteg imovinskog prava. Onda imamo niz neimovinskih prava: autorsko pravo, pravo na traženje određene činidbe, pravo na naknadu štetu. Imamo niz ugovornih prava: pravo koje potiče iz obligacionih odnosa itd, što sve ne može da stane pod ovo što stoji trenutno u Zakonu korišćenja. To je samo jedan segment opštih prava koja treba da ima, pre svega, privatni univerzitet, ali i državni univerziteti koji imaju svoju posebnu imovinu. Zbog toga i zbog činjenice da apsolutna prava deluju prema svima i da svi moraju prema apsolutnim pravima da se tako i odnose, mislim da, ako ministarstvo nije išlo ovom logikom, verovatno ne konsultujući pravnike, onda treba konsultovati kod izrade sledećeg zakona, koji je najavilo Ministarstvo. Ovo je bio jedan vrlo afirmativan način da ono što postoji sada u praksi, zaživi i u zakonodavstvu. Ovo pravo korišćenja, bez obzira što je dobra ocena stanja kod državnih univerziteta, gde univerziteti nisu vlasnici svoje imovine, jer je osnovala država Republika Srbija, ono je relikt. Istovremeno, nepriznavanjem ovih prava normativno, a postoje u praksi na privatnim univerzitetima, relikt nekih prošlih vremena, gde niko nije mogao da bude vlasnik ničega, samo je država bila vlasnik, pa je mogla da daje određene stvari na korišćenje, recimo, poput građevinskog zemljišta ili fizičkim ili pravnim licima. Propustio sam priliku da juče na odboru obrazložim ovaj moj amandman. Mislim, ministre, da ćete sa vašim saradnicima, pre svega iz oblasti pravne struke, imati dovoljno vremena da o svemu ovome razmislite i da u sledećem tekstu zakona imamo univerzitete koji imaju svoju imovinu, koji sa njom raspolažu na svoj način, kako god žele jer su oni vlasnici toga. Hvala.
Hvala. Ovo vreme vam je bilo od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem. Imajući u vidu da je kolega Čikiriz afirmisao više pravno pitanje, nego pitanje koje se odnosi na samu suštinu člana, a to pravno pitanje izaziva određene polemike, ja ću prvo početi od toga da mi u poslaničkoj grupi SPS apsolutno nemamo problem da podržimo bilo šta što je progresivno, a nesumnjivo je da je ideja gospodina Čikiriza da da jednu progresivnu varijantu pomaka, što se tiče radno-pravnog statusa zaposlenih na univerzitetu. Međutim, te vizije nesumnjivo su postojale i kod nas u poslaničkoj grupi SPS. Na njih je ukazala vrlo razložno naša ovlašćena predstavnica Dijana Vukomanović, a te vizije su bile još u mandatu gospodina Žarka Obradovića, kada je on vodio Ministarstvo. Stoga, smatramo da ovaj amandman ima određenu prizmu posmatranja koja se sa uvažavanjem može prihvatiti. Međutim, šta je sporno? Sporno je što se radno-pravni status zaposlenih na nivou pomoćnog osoblja i svih onih koji ne predstavljaju nastavno osoblje ne reguliše samo odredbama Zakona o visokom obrazovanju, već i odredbama Zakona o radu, Zakona o državnim službenicima i nameštenicima, kao i drugim pozitivno-pravnim propisima, tako da zaista sa tog aspekta treba prvo videti da li amandman gospodina Čikiriza jeste upodobljen sa drugim zakonskim aktima, sa drugim zakonskim rešenjima i sistemskim rešenjima u zakonima na koje sam se sada pozvao, da bi uopšte mogli govoriti o implementaciji jednog ovakvog predloga u odredbe postojećeg Zakona o visokom obrazovanju. Nesumnjivo je da je član, koji je predložen u Zakonu o visokom obrazovanju, dosta širok i da dozvoljava mogućnost da se analognim tumačenjima upodobi i zasnivanje radnog odnosa, odnosno regulisanje radno-pravnog statusa sa ostalim zaposlenim, na koje gospodin Čikiriz ukazuje, ali sam i sto tako apsolutno siguran i, u ime poslaničke grupe SPS, izražavam uverenje da će ovo pitanje biti daleko bolje i kvalitetnije rešeno u odredbama novog predstojećeg zakona o visokom obrazovanju, koji će svakako sveobuhvatno obuhvatiti i ovu materiju. Uzgred ću iskoristiti priliku da, kad je već predstojeći zakon u nekoj viziji predloga, odnosno priprema da se donese, iz grada iz koga dolazim, dakle iz Užica, ukažem, a to je ministru i te kako dobro poznato, da mi imamo jednu visokoškolsku ustanovu. To je Visoka Poslovno-tehnička škola strukovnih studija. Iskoristili smo sve mogućnosti, koje su nam zakonom date, da uđemo u proceduru osnivanja integrisanog univerziteta. U tom pravcu su određene i sprovedene sve radnje koje Zakon o viskom obrazovanju propisuje, čak je i nakon elaborata vaše ministarstvo odlučilo da predloži Vladi RS donošenje odluke o osnivačkom aktu integrisanog univerziteta u Užicu. U tom pravcu ću iskoristiti priliku i da vas zamolim da odgovorite barem Užičanima i celoj zapadnoj Srbiji, svim građanima a naročito studentima, odnosno onim pripadnicima najmlađe populacije, koji očekuju da stiču akademska zvanja upravo na tom univerzitetu, kada možemo očekivati da će Vlada po tom predlogu postupiti, odnosno kada će se taj osnivački akt usvojiti? Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom RS. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Gospodine Verbiću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, naš je amandman veoma sličan amandmanu koji su podneli gospodin Zoran Živković i dr Vladimir Pavićević. Nadam se da i rasprava neće biti slična koja će uslediti, mada je ministar dao isto obrazloženje za ne prihvatanje našeg amandmana. Moram, gospodine Verbiću, da priznam da meni zaista nije jasna ta logika – slažemo se, ali ne prihvatamo. Ako bi ste mogli još da nam malo pojasnite, jer zaista želimo da razumemo razloge zbog kojih vi ne želite da prihvatite naše amandmane, kojim bi ceo sistem visokog obrazovanja inkorporirao princip akademske čestitosti. Kažete da je to predmet za član 4. osnovnog Zakona o visokom obrazovanju, a ne član 6,. koji vi menjate članom 1. Međutim, u članu 6. već ponavljate nešto što postoji u članu 4. osnovnog Zakona, a to je princip otvorenosti prema javnosti i građanima. Zbog čega onda ne bi mogla u članu 6. da se nađe ista formulacija, kao i u članu 4, ako formulacija, koja univerzitete obavezuje na poštovanje principa otvorenosti prema javnosti građanima, postoji u oba ta člana? Međutim, sve i da prihvatimo tu vašu argumentaciju da su stvarni razlozi, zbog kojih ne prihvatate amandman, to što njemu tehnički nije mesto u ovim izmenama i dopunama Zakona, vama se nudi da se predloži potpuno novi zakon kojim bi se na član 4. intervenisalo na onaj način na koji vi kažete da je trebalo i sada intervenisati. Ja sam zaista u jednom momentu, a mislim da su i drugi narodni poslanici, kao i građani, koji su možda gledali prenos, pomislili da ćete vi pristati na tako nešto, jer ja istinski verujem da vaša lična akademska čestitost vas obavezuje da ovako nešto prihvatite i ovakvu jednu ponudu, za koju prvo kažete da je bila prihvatljiva, prihvatite. Međutim, vi odbijate i to, sve vreme govoreći da je vaš lični stav, u šta verujem, i stav Vlade, u šta ne verujem, takav da vi smatrate da je potrebno inkorporirati princip akademske čestitosti u sistem našeg visokog obrazovanja. Gospodine Bečiću ja sad koristim vreme ovlašćenog predstavnika, ovo što koristim više. Mislim da ono što smo mogli da čujemo u toku rasprave o amandmanu od gospodina Živkovića i dr Vladimira Pavićevića zapravo ukazuje na prave razloge zbog kojih vi ne možete da prihvatite ovaj naš amandman, zbog kojih ne možete da prihvatite da se zakon menja u tom delu koji se odnosi na akademsku čestitost, jer su narodni poslanici SNS o ovom amandmanu i o principu akademske čestitosti reklida on nije smislen, da vređa akademsku zajednicu…
Gospođice Jerkov, ja vas molim, nemojte da otvarate krug replika. Govorite o amandmanu. Nemojte da se vraćate. Neću dopustiti da se vraćate na prethodne amandmane.
Šta nećete dopustiti, gospodine Bečiću?
Molim vas, nemojte da otvarate novi krug replika. Govorite o vašem amandmanu, nemojte da se vraćate na amandmane i nemojte da govorite o drugim narodnim poslanicima.
Radi se o istom amandmanu, koji su podneli narodi poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević.
Molim vas, jer neću to dopustiti, neću dopustiti da se ova rasprava o ovom amandmanu pretvori, kao o prethodnom, tako da ću koristiti Poslovnik…
Vi ne morate dopustiti. Uskladiću svoje izlaganje sa vašim preporukama, ali to neće izmeniti činjenicu da gospodin Verbić daje obrazloženja koja nisu u skladu sa onima što govore narodni poslanici, što nas samo utvrđuje u mišljenju da njegov stav nije stav Vlade RS. Gospodine Verbiću, kad ste govorili, ne o prethodnom amandmanu, nego o nekom drugom, rekli da ste vi mislili da će neki amandmani biti prihvaćeni, pa oni nisu prihvaćeni, molim vas nemojte da opet imamo posla sa kočničarima reformi, misterioznima, već recite ko vas sprečava da prihvatite amandmane koje želite da prihvatite, na kojim amandmanima se radi i uopšte o čemu se radi. Zašto je nama važan princip akademske čestitosti? Zašto je važno staviti ga u ovaj Predlog zakona, a na način na koji je to predložila grupa poslanika DS? Zato što zaista jeste stvar ličnog morala, poštenja, čestitosti, integriteta čoveka, o kom god čoveku se radilo, da li će on prihvatiti da brani doktorsku disertaciju ili bilo koji svoj drugi naučni rad pod uslovima koji ne ispunjavaju čak ni osnovne kriterijume da se to dešava. Ne odnosi se princip akademske čestitosti samo na mentore i na nastavnike na visokoškolskim ustanovama. Naprotiv, on se odnosi na sve studente. Rekla sam, sve i da zanemarimo o kome se radi, sve i da prihvatim argumentaciju gospodina Martinovića da neko ko nije stručan za datu oblast nije u stanju da uporedi dva teksta i da vidi da se radi o istoj sadržini, to umeju deca u osnovnoj školi da urade, sve i da potpuno zanemarimo da su to optužbe za plagijat i da zanemarimo da se radi o Nebojši Stefanoviću, da li princip akademske čestitosti podrazumeva da se doktorska disertacija brani pred komisijom u kojoj je samo jedan član komisije imao pravo, i formalno i zakonsko i praktično, da bude u toj komisiji? Zbog čega, gospodine Verbiću, ne odgovarate na to pitanje? Zaista smatram, bez ikakvog preterivanja, da bi neusvajanje ovog amandmana u danu za glasanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije bilo vaš lični poraz i da bi ne usvajanje tog amandmana, upravo imajući u vidu vaš integritet, vašu čestitost, značilo da vi nemate podršku da sprovedete reforme zbog kojih ste došli u Vladu Republike Srbije. Govorilo se mnogo. Govorilo se o tome kako je neko bio mašin bravar pa mu to ništa nije smetalo da vodi državu. Nije sramota biti mašin bravar, to je pošteno, ali je jako sramota i jako nepošteno predstavljati se kao doktor nauka, a da to niste. I jako je sramota i jako nepošteno politički braniti onoga koji to čini. Hvala.
Hvala gospođice Jerkov. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika.
Predsedavajući, reklamiran čl. 107, 108. i 109, zato što je malopređašnji govornik o svemu govorio, osim o amandmanu koga je inače sama podnela. Vi ste je na to lepo upozorili, ali je ona nastavila i dalje da to radi, pa ste bili dužni da joj izreknete opomenu. Inače, njen amandman, o kome se sada govori je vezan za način finansiranja Komisije za akreditaciju. Ona je pričala o svemu drugom, osim o tom amandmanu. Pričala je o čestitosti…
Niste u pravu gospodine Đukanoviću. Pročitajte amandman koji je podnela grupa narodnih poslanika.
U svakom slučaju, bila je opomenuta, odnosno prvi put, drugi put joj niste izrekli opomenu. Pričala je o svemu, osim o samom amandmanu, što je dokaz, naravno, njene nepripremljenosti i ja bih vas zamolio, pošto je ovo dokaz, eklatantan primer da neko vodi isključivo kampanju i da ga uopšte ne interesuje poboljšanje visokoškolskog obrazovnog sistema, kao što ih naravno to nije ni interesovalo kada su dopuštali da se osnivaju institucije koje su sebe nazivali fakultetima, da je zaista ubuduće upozorite i da izreknete opomenu. Neću ovog puta tražiti da se izjasni Skupština, ali bi zaista bio red da se o tome povede računa. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Đukanoviću. Gospođica Jerkov se javila po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Prosto radi pojašnjenja. Član 106. koji nas obavezuje da govorimo o tački dnevnog reda. Samo vas molim gospodine Bečiću da obavestite gospodina Đukanovića da sam ja govorila o svom amandmanu na član 1. koji se tiče upravo akademske čestitosti. Postoji i amandman koji se odnosi na način finansiranja Komisije za akreditaciju i kontrolu kvaliteta.
Zahvaljujem se gospođice Jerkov. To sam upravo učinio, rekao sam gospodinu Đukanoviću da pogleda amandman koji je podnela grupa narodnih poslanika, između ostalog i vi. Reč ima ministar dr Srđan Verbić.
Dozvolite prvo da odgovorim na pitanja koja se tiču člana 2. da se ne bi desilo da pređemo preko toga bez odgovora. Dakle, materija je vrlo interesantna i svakako smo se bavili ovim. Prvi deo amandmana nije prihvaćen zato što ovim zakonom ne bi trebalo da se uređuje izbor drugih lica sem nastavnika i saradnika. Ne bi trebalo praviti još jedan izuzetak od Zakona o radu, tako da, ako je to Zakon o radu regulisao, nema potrebe da to bude ovde. Što se tiče drugog dela ovog amandmana, to je svakako nešto o čemu treba raspravljati za sledeći zakon. Ovog puta nije bilo izgledno da bi bilo koja formulacija ovog amandmana bila potpuno u saglasnosti sa drugim zakonima, prosto je bio prevelik zalogaj da se ovo uredi jednim amandmanom. Ali, svakako da razmišljamo o tome. Imali smo pitanje koje se tiče Integrisanog univerziteta u Užicu, taj predlog još uvek nema pozitivno mišljenje Saveta za visoko obrazovanje. Tako da je to trenutni status. Što se tiče člana 3. mislim da smo za dva sata diskusije o amandmanu jedan dovoljno rekli na ovu temu. Imali smo samo jedno pitanje koje je bilo novo a za koje smatram da je važno da se na to pitanje odgovori. Pitanje je bilo – ko vas to sprečava da donesete članove zakona za koje smatrate da su važni. Mislim da je tu vrlo jednostavan odgovor – pravnici. To što radna grupa misli da je nešto dobro i da bi nešto trebalo da bude deo zakona, još uvek nije dovoljno. Pravnici imaju moraju da daju konačnu reč na tu temu. Što se tiče podrške Vlade, mislim da Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja ima punu podršku Vlade za sve što radi. Hvala
Reč ima šef poslaničke grupe SNS Zoran Babić, o amandmanu.
Lično smatram da je čestitost univerzalna vrednost i da svi građani ove države se ponašaju u skladu sa tom čestitošću. Da li su oni akademski građani ili neko nije bio u situaciji, materijalnoj prilici da postane akademski građani, ali jeste čestit. Čestitost se nosi od kuće. Čestitost se nosi u ponašanju, svakodnevnom radu, kao i u bilo kojem poslu koji mu je poveren. Ne mogu čestiti samo da budu doktori nauka, a da ne budu čestiti vodo instalateri, kafe kuvarice, vozači. Ne treba na taj način da degradiramo ljude i da ih smatramo ljudima i građanima druge vrste, drugog reda. Nemam nikakav problem ni da tu univerzalnu vrednost kao što je čestitost uvedemo u naše društvo, ali hajde da pođemo od nas. Hajde da uvedemo čestitost u ovu Narodnu skupštinu. Lakše će i oni drugi prihvatiti čestitost ako krenemo od nas. Postaje malo degutantno kada za jedan dokument koji će nadam se ova Narodna skupština voljom narodnih poslanika usvojiti kao što je kodeks ponašanja narodnih poslanika, koji definiše čestitost narodnih poslanika. Zašto je taj dokument dočekan na nož baš od onih koji su podnosioci ovog amandmana? Zašto su se oni jedini protivili da se uvede pojam čestitosti u Narodnu skupštinu, a jesu za čestitost akademskih građana? Zašto ne krenu od sebe? Zašto ne kažu – da, taj kodeks ponašanja narodnih poslanika će definisati neke stvari kako narodni poslanici moraju da se ponašaju, u skladu sa čestitošću, u skladu sa tom univerzalnom vrednošću. Ne, protiv su. Da li zato što se tiče njih? Ili su zbog tog nekog političkog nadgovornjavanja, ali zahtevaju tu čestitost za nekog drugog? Mislim da je to pogrešan pristup. Mislim da je to pogrešan princip. Zbog toga, zbog te nedoslednosti ovakav amandman je ne prihvatljiv za SNS, iako protiv čestitosti ne da nemamo ništa protiv, već i jesmo za nju, ali na način što ćemo krenuti od nas. Krenućemo prvo od ljudi koji se bave politikom, prvo od ljudi koji sede u ovoj sali Narodne skupštine. Ali, ne, kada nešto treba da krene od nas – nemojte, to je bolno, to je uniženje demokratije, lakše ćemo raditi to sa nekim drugim, lakše će to neko drugi uraditi. Ne gospodo, krenućemo od nas. Čestitost je univerzalna vrednost, zalažemo se za čestitost, čestitost je nešto što se nosi i od kuće, i u vaspitanju, sa čestitošću se rađate i sa njom završavate ovozemaljski život. Jesmo za to da se čestitost uvede u svaki segment, i da ne važi samo za akademske građane, nego za sve građane, ali, gospodo, ukoliko želite ovako nešto, mora da se krene od nas samih, a ne da budete protiv kodeksa ponašanja narodnih poslanika i uvođenje čestitosti u ovu salu Narodne skupštine.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik mr Zlata Đerić.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, želela sam da se javim još po amandmanu gospodina Živkovića i gospodina Pavićevića, pa nisam dobila reč, mada sam bila u sistemu. Obzirom da je rasprava otišla veoma daleko, iskoristila sam priliku da se javim po amandmanu poslaničke grupe Demokratske stranke. Naime, prihvatanjem ili neprihvatanjem ovog amandmana, ovaj predlog izmena i dopuna zakona, koji je zaista kvalitetan i zaista unapređuje prethodni zakon, bi možda dobio još jednu kvalitetniju dimenziju. Ali, ono o čemu ovde danas govorimo i što smo otvorili ozbiljnu raspravu, jeste pitanje čestitosti, ne samo akademske, i očigledno da je naše društvo postalo gladno ove kategorije. Zašto smatram da je mogao biti usvojen ovaj amandman, a takođe sam saglasna i da ne bude usvojen? Zato što se ta kategorija, etička kategorija, ne propisuje zakonom. Kako reče malopređašnji govornik, ona mora da postoji u društvu. Sa njom se ne rađamo, tu moram da ispravim gospodina Babića, ona se stiče. Rađamo se samo sa četiri bazična straha. Dakle, to je jedna etička kategorija koja se u životu stiče i nju u akademsku zajednicu donosite iz svog prethodnog života i vaspitanja, dugogodišnjeg obrazovanja i vaspitanja. Prekasno je da mi akademsku čestitost u društvu propišemo a da nam na svim ostalim segmentima društva i delatnosti i delovanja ona ne postoji. Zato ću vas sada sve podsetiti, kao i javnost Srbije, na jedan trenutak čestitosti ili nečestitosti i podsetiti uopšte građane Srbije da čestitost ne nastaje zakonom i izmenama Zakona o visokom obrazovanju. Za čestitost u društvu smo svi odgovorni, kao i ovaj dom, naravno, iza svih onih naših nekoliko desetina hiljada birača koji stoje iza svakog od nas koji je ušao u ovaj dom. Ali, kada smo o obrazovanju, obrazovanje kao sistem je najodgovornije za postojanje ove kategorije u društvu, za vaspitavanje ove kategorije. I ne može se ona vaspitati na visokim školama. Ona se vaspitava u predškolskim ustanovama i osnovnim školskim ustanovama. Tu je koren čestitosti. Naravno, i u porodici, pre svega. Opet ću vas vratiti na jedan trenutak od pre dve godine. Ako se sećate, i tada smo, a ja ne želim da se na ovaj način udvaram biračima, smatram ih vrlo odgovornim za ono što se desilo, dakle, tada smo bili svedoci jednog nemilog događaja u osnovnom školskom obrazovanju, kada su se prodavali ili provalili testovi u osmom razredu za prijem u srednje škole. Bili smo tada spremni da razvrgnemo ministra, koji je najmanje odgovoran, odnosno najmanje kriv zato što se desilo. I cela zajednica i novinari i javnost su se uzburkali i unemirili. Ali, postaviću sad pitanje te čestitosti. Šta je sa roditeljima? Šta je sa građanima koji svom 15-to godišnjaku, tinejdžeru, kupe testove na početku ulaska u neki ozbiljan život? Kakvi su oni vaspitači? Ko su ti ljudi? Gde je njihova čestitost? Kakvu poruku šalju svom detetu? I kakav će to akademski građanin da bude? O tome kao društvo moramo da se zamislimo. Ne možemo pred tim da zatvaramo oči, bez obzira što to jesu ili nisu nečiji birači. Ljudi to rade. Građani to rade. Dakle, mi moramo kao društvo imati jasan cilj šta želimo u svom društvu da imamo u budućnosti. Želimo čestitost, ne akademsku čestitost, želimo da budemo društvo čestitih ljudi. Opet ću se vratiti na prethodnog govornika da svako bude čestit i vozač i trgovac i kafe kuvarica i žena od koje kupujemo na pijaci neke proizvode. Dakle, mi treba da budemo čestiti ljudi. To se vaspitava na mnogo nižem nivou. To je princip mnogo nižeg nivoa. To je ona reforma o kojoj sam govorila u svom uvodnom izlaganju gospodinu ministru i obzirom da je mlad čovek želim mu više mandata jer to jeste kontinuirani proces koji stalno traje u društvu i to jeste pravi i jedini način da dobijemo jedno moderno, bogato i srećno društvo i to jeste naš cilj. Dakle, čestitost na svim nivoima. Moramo da se setimo svih momenata gde smo pokazali kao društvo, ne samo mi u politici, ne samo akademski građani da nismo čestiti i svi oni bezimeni koji su pokušali nečestitošću da nešto ostvare nedovoljno odgovorni i nedovoljno obavešteni, spremni da prihvate da taj postupak pokazuje mnogo ozbiljnije probleme u društvu i mnogo ozbiljnije rane društva i mnogo ozbiljniju metastazu osnovnih etičkih principa koji moraju da nam budu zakonodavni, koji moraju da budu zakonomernost života da bismo imali društvo u kome će naše buduće generacije, o kojima danas govorimo, akademski građani naši, naši mladi kojima ostavljamo ovo društvo, moći da naprave Srbiju koja će biti po njihovoj meri.
Zahvaljujem gospođo Đerić. Recite koje vreme ste koristili? Kao ovlašćena. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Bečiću, poštovani ministre i poštovani gosti, smatram da je u redu da se prihvati amandman četvoro poslanika DS koji se tiče akademske čestitosti uprkos tome što ministar nije prihvatio naš predlog da se akademska čestitost u Zakon o visokom obrazovanju unese na onaj način na koji je ovde predložen. Da ponudim još nekoliko stvari. Dakle, poštovani ministre, za razliku od vas smatram da upravo ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju treba da se akademska čestitost kao princip uvede u sistem visokog obrazovanja u Srbiji. Ako ste vi propustili tokom pripreme ovog Predloga zakona tu priliku da sami akademsku čestitost unesete kao princip u član 4. obezbedite onda da ovim amandmanom poboljšamo zakonski tekst i da akademsku čestitost imamo u sistemu visokog obrazovanja.
Gospodine Pavićeviću, dozvolite da kažem samo. Imali ste 40 sekundi vremena što vam je bilo preostalo. Pustio sam vas minut tako da ne mogu više.
Možete li da proverite, pošto mislim da mi je ostalo još 2 minuta i 40 sekundi.
Služba me je obavestila 40 sekundi. Pustio sam vas ceo minut. Zahvaljujem.
Da se usvoji amandman.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, šef poslaničke grupe DS.
Gde Vlada stade, ja produžavam. Da se usvoji ovaj amandman bilo bi jako dobro ministre iz više razloga. Dakle, prvo, akademska čestitostpo svojoj suštini ne može da se poredi u temi o kojoj razgovaramo sa čestitošću koju pokušavamo da zajednički uspostavimo u Narodnoj skupštini. Zato što, kako je kolega govorio, ovo je tema dnevnog reda i ovde pokušavamo to da uradimo. Akademska čestitost je jasno definisana. Ona se odnosi pre svega na zaštitu od zloupotreba od strane pojedinca u svetu akademskih aktivnosti ili u akademskim studijama. Dakle, onaj čovek koji se koristi tuđim radom neovlašćeno, plagira, prepisuje, podmeće, prodaje testove, bavi se bilo kakvom aktivnošću, narušava princip akademske čestitosti. Ako to vama toliko smeta, a svi se slažete, onda mi nije jasno zašto ako se slažete, zašto vam smeta i zašto ovo prosto ne ostavite ovde? Šta smeta to i kome ovo pozivanje na akademsku čestitost uopšte može nešto nažao da učini. Ne vidim uopšte negativnu posledicu usvajanja ovog amandmana. Molio bih uvažene kolege iz većine da mi objasne zašto ovo nije dobro, ako već kažete da smo svi za čestitost. Inače, skupštinski kodeks ponašanja isto ima pravne standarde, isto ima široko postavljene pojmove, ali za razliku od ovog pojma koji se precizno može definisati, ovaj u skupštinskom kodeksu ne može. To je problem, jer ono što je čestitost za mene nije čestitost i za uvaženog kolegu od preko puta, u Skupštini, jer za njega nije čestitost ako kritikujem premijera, a za mene je to prvoklasni patriotizam. I, šta ćemo sad? Imam još jednu molbu. Uvaženi kolega je govorio,o nečemu što je nazvao neko već treći put, „nadgovornjavanje“. Molim ga da mi pojasni šta to znači, kao i reč „sumlja“ sa lj. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov, po amandmanu. Gospodine Stefanoviću, vi ste koristili vreme poslaničke grupe? (Da) Magistar Aleksandra Jerkov, po amandmanu, koristi vreme ovlašćenog predstavnika. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Radi se o nečemu što je gospodin Babić rekao. Čini mi se da je pokušao da u obrazloženju zbog čega SNS ne prihvata amandman nekako univerzalizuje tu celu priču i da govori o tako nekim opštim ljudskim vrednostima, kao što su da treba biti čestit, treba biti dobar, govoriti istinu, biti ljubazan itd. Međutim, ne radi se u ovom amandmanu o tome, jer nije akademska čestitost što i čestitost kao takva. Veoma je jasno i veoma se zna šta je akademska čestitost. Akademska čestitost se zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova, kao i na striktnom poštovanju tuđih autorskih prava, a najteži oblici prestupa akademske čestitosti su plagijat i autoplagijat. Tako da, nekom pričom o čestitosti kao takvoj, o nekim univerzalnim vrednostima ne može se prikriti činjenica da SNS ovde sprečava da se princip samostalne izrade naučnih radova stavi kao obaveza za sve koji učestvuju na akademskim studijama. Hvala.
Zahvaljujem se gospođice Jerkov, mada koristite reč SNS. Diskusije poslanika ne možete stavljati kao da je to stav, ali dobro, sa vama se ne vredi objašnjavati. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani predsedavajući, već sam se javljao po ovom članu, po amandmanu koji je izazvao burnu raspravu, toliko burnu u kojoj su učestvovali razni akademski građani i razni profesori. Posle svih tih diskusija jedino što mi je drago je što nisam profesor. Način na koji je vođena ova rasprava meni ukazuje da sa pravom mogu biti zabrinut za buduće akademsko obrazovanje naših srednjoškolaca i naših studenata. Tolike su razlike ispoljene, toliko su profesori bili pristrasni, da je svako više branio ne svoje znanje, ne svoje zvanje, već je branio svoju političku stranku, pa i svoje političke lidere. S tim u vezi, pravim razliku između znanja i zvanja. Voleo bih da postoji neka komisija, koja naravno ne može biti parlamentarna, to profesori moraju da reše između sebe. Nije ovo Srpska akademija nauka, ne dolaze ovde samo profesori univerziteta, doktori i advokati, trebalo bi da budu prisutni i radnici i seljaci u daleko većem broju, domaćice, trebalo bi da budu čak i hendikepirani, osobe koje nemaju čak ni osnovne fizičke uslove da prate sednicu, pa bi morali da imaju određena pomagala.
Gospodine Rističeviću, molim vas da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine, da poštujete svakog narodnog poslanika i da ne koristite, kao što sam upozorio koleginicu Jerkov, molim vas da i vi o amandmanu govorite ono što priliči Narodnoj skupštini.
Govorim o amandmanu, daleko više nego što su to govorili drugi. Imam pravo da napravim uvod, da dođem do te akademske čestitosti, da dođem do tih građana i građanki koje se spominju. Imam pravo da kažem da ovu akademsku čestitost imaju pravo isključivo da rešavaju profesori između sebe, na univerzitetima, naučnim skupovima itd. Što se mene tiče, svima njima bih ja priznao zvanja i znanja koji bi mi napamet rekli naslove svih svojih naučnih radova koje su objavili ili doktorskih disertacija. Uopšte ne bih postavljao pitanje njihovih diploma, samo da svako od njih kaže naslov teme disertacije na kojoj je doktorirao i naslove svojih naučnih radova. Time bi se rešili mnogi problemi. Bojim se da po pitanju te akademske čestitosti, čak i akademske pismenosti ne bi daleko došli. Slušao sam ovde neke doktore koji su govorili – pacijenti se pregleđuju. U Zakonu o potrošačima jedan dr prof. je rekao – mereno na vazi. Znači, mereno na vagi. Ako neko ko je akademski obrazovan to kaže ovde u Narodnoj skupštini – mereno na vazi, onda sa pravom mogu da postavim pitanje, ne akademske čestitosti, već mogu da postavim pitanje akademske pismenosti, odnosno šta će naši studenti da nauče od takvih profesora i šta će posle ove rasprave na ovoj sednici da nauče o akademskoj čestitosti od takvih ljudi? Sa pravom sam zabrinut za naše buduće studente, za naše buduće akademce, gledajući ko treba da ih nauči toj akademskoj čestitosti. Takođe, ovde se upotrebljavaju termini „građani i građanke“. Vlada upotrebljava termin „prema javnosti i građanima“, neki poslanici koji su akademski obrazovni upotrebljavaju termin „građani i građanke“. Ako Vlada upotrebi termin „građani“, ona misli na državljane, ako poslanik koji je profesor upotrebi termin „građani i građanke“ onda on misli na demografsko određenje prilikom čega želi da utvrdi tu akademsku čestitost, onda se to odnosi samo na građane i građanke koji žive u gradovima. Postoji nekoliko termina, postoji selo koje se zove Građani u Crnoj Gori, ima 23 stanovnika, postoji pleme u Crnoj Gori koje se zove Građani. Kada neko navede u amandmanu, ne složi se sa Vladom da budemo otvoreni prema javnosti i građanima, već da to podeli na građane i građanke, onda on ne misli na državljanstvo, on misli isključivo na stanovnike gradova. Ako ćemo već tu akademsku čestitost da otvaramo prema građanima i građankama, hajde da sada kada dođu zakoni o subvencijama, zakoni o poljoprivredi itd, da ja tražim da se u zakon unese poljoprivredna i seljačka čestitost, da budemo otvoreni prema seljankama i seljacima i da poštujemo principe i pravila seljačke čestitosti, kada već postoji akademska čestitost koju treba uneti u zakon zato što se radi o obrazovanju. Onda ćemo, kada dođu zakoni o poljoprivredi, lepo da unosimo seljačku čestitost. Dakle, kada može da bude akademska čestitost, može da postoji i ova druga. Onda bismo došli do mnogo čega. Seljačka čestitost znači sledeće. Jedan profesor je ovde govorio – kada izađemo napolje videćemo da sija Sunce i ne može nas niko ubediti da pada kiša. Po pitanju seljačke čestitosti, kao i prema pitanju ove akademske, nas su ovde ubedili da je proleće u novembru. Po pitanju kada treba dobiti, kada ovi seljaci iz grada sa svojom akademskom čestitošću dođu na selo, onda kada dođemo do seljačke čestitosti, ona ne postoji. Onda nas neko ubedi da je u novembru bilo proleće, pa povuče subvencije na površinama poljoprivrednog zemljišta koje je zakupio na pet godina, u novembru, 7. novembra 2007. godine. Onda nas oni ubede da seljačka i akademska čestitost može da bude takva kad akademci uzmu da budu seljaci, da može da bude proleće i u novembru. Kiša leti može da padne, dragi moji profesori, leto je varljivo, može očas posla da padne kiša, grad, hoće da pobije useve, hoće da pobije vinograd, ali nikako ne može da bude proleće u novembru, bar ne u Srbiji. Kada neko uzme subvenciju da je zasadio vinograd u proleće, za prolećnu sadnju 2007. godine, a do parcele od 52 hektara kao u Krčedin dođe u novembru, veliko je pitanje seljačke i akademske čestitosti tog pojedinca – kako je uspeo da Vladu i Ministarstvo ubedi u tu svoju akademsku i seljačku čestitost i premijersku čestitost i ministarsku čestitost da se proleće desilo u novembru, 7. 11, kada je to gotovo nemoguće. Povuče 525 hiljada eura, bude tri godine seljački i akademski čestit, uzme subvencije, prestane da bude zemljoradnik i za tri godine unovči tu svoju profesiju, taj svoj pokušaj da postane poljoprivrednik. Dakle, možemo da govorimo o raznoj vrsti čestitosti, ne samo akademskoj, kada dođu sledeći zakoni koji su o veterini, poljoprivredi itd. Onda ću da insistiram sa punim pravom kako vi profesori insistirate da Skupština se bavi vašim akademskim pitanjima, da i mi uvedemo seljačku čestitost, onda radnička čestitost, čestitost domaćica, itd. Ali, se bojim da ovde imamo pokušaj jednog bivšeg ministra, saveznog ministra unutrašnjih poslova, koji je posle toga bio i premijer, kome su uzgred budi rečeno, dok je vršio tu funkciju, u državi članici ubili premijera, da je to pokušaj obračuna sa novim ministrom unutrašnjih poslova, republičkim, koji na čestit način radi svoj posao i ja…
Gospodine Rističeviću, ovde ne pričamo o ministrima nego o amandmanu na član 1.
Dozvolite samo da završim. Mislim da nije tema amandman, da nije tema akademska čestitost, da je to pokušaj suđenja jednog ministra nad drugim ministrom, i mislim da je tačna ona poslovica, „da onom ko je vladao nad drugima nikada ne odgovara vlast drugima nad njim samim“.
Zahvaljujem se gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik, šef poslaničke grupe SNS Zoran Babić, po amandmanu. Izvolite. Vreme poslaničke grupe.
Mada mislim da je više vreme za repliku, gospodine predsedavajući?
Da, pomenuti ste imenom i prezimenom, možete da koristite dva minuta. (Borislava Stefanović, s mesta: Nije tačno, ko ga je spomenuo.) Gospodine Stefanoviću, pomenuli ste imenom i prezimenom Zoran Babić. Rekli ste – Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući i zamolio bih vas gospodine predsedavajući ako ste završili ovo ćaskanje ja bih govorio, ali vas molim da vodite računa o vremenu za repliku.
Izvolite gospodine Babiću.
Za proteklih 25 godina naslušali smo se i nagledali različitih definicija patriotizma, ali ovo je prvi put da sam čuo da je vrhunski patriotizam, napadati premijera. Ne znam kako onda definisati i šta je to kada pozivate na rušenje vaše države, kada pozivate na ukrajinski ili bosanski scenario, kada pozivate na oružje, kada pozivate na sukobe unutar svoje države. Da li je to patriotizam, da li je to vrhunski patriotizam? Hajde da se prvo odreknemo takvih stavova, takvih poziva, pa makar i u žaru političke borbe i mislim da će to za početak doprineti patriotizmu. Smatram da je patriotizam otvarati radna mesta, sprovoditi reforme, omogućiti ljudima u Srbiji da žive bolje, a ne napadati premijera. Napadati premijera je deo definicije u politici i nekog političkog izražaja. Ni, protiv toga, zaista nemam ništa. Takođe, sam začuđen da neko ko zaogrne se demokratijom ne zna šta je to nadgovornjavanje. Da li zato što je navikao da sluša samo sebe i samo jednu stranu. Mislim da je posao politike da slušaju sve. Da je posao Skupštine da se nadmećemo i nadgovornjavamo. Ali, sam isto i juče, a i danas primio poruke ljudi iz dobrog dela Srbije koji nisu razumeli jednog narodnog poslanika koji je nekoliko puta govorio ovde „za čega“. Stvarno nisam razumeo šta taj čovek govori. Šta je to „za čega“, gospodine Bečiću? Voleo bih da čujem odgovor na to pitanje.
Hvala gospodine Babiću. Računao sam 30 sekundi koje sam izgubio, gde sam gospodinu Stefanoviću rekao da je ipak pomenuto vaše ime i prezime. Reč ima narodni poslanik dr Ljubiša Stojmirović, kao ovlašćeni predstavnik SNS.
Poštovane koleginice, poštovani kolege, predsedavajući, gospodine ministre, saradnici, hoću i iskreno imam dobru volju da verujem da su predlagači ovog amandmana imali čestite namere i da su želeli nešto da poprave. Isto tako verujem da je ministarstvo, odnosno ministar imao ovlašćenja da prihvati ili ne prihvati njihov amandman. Međutim, ono što mi se ne sviđa, to je što je taj predlog amandmana upotrebljen za nešto drugo, za jednu vrstu marketinga, za jedno dva sata vremena koje smo proveli ovde, da ne kažem izgubili, da bi odveli to na drugu stranu. Da bi to opet povezali sa tom akademsko čestitošću i umesto da tražimo načina kako da akademsku čestitost dovedemo u one okvire za koje pričamo da želimo da budu zbilja na nivou čestitosti mi dva sata provedemo diskutujući o stvarima o kojima smo mnogo puta do sada diskutovali. Reći ću vam neke primere koji mogu da utiču na tu akademsku čestitost, a video sam ih na mnogim fakultetima, a video sam ih i kod mene na Beogradskoj poslovnoj školi, kada kandidati spremaju svoje diplomske radove, master radove, ranije magistarske radove, daju jednu izjavu, pisanu gde kažu – moralno i materijalno odgovaram da je ovaj rad urađen na takav i takav način. Ta izjava se stavi u rad i nema potrebe uopšte da neko drugi razmišlja o tome da li su koristili tuđe radove da li su prepisivali ili ne znam šta sve radili, oni su materijalno i moralno odgovorni za ono što su napisali. Neka to bude jedan od načina da mi možemo da utičemo na smanjenje tih radnji, hajde da ne kažem neku težu reč, koje nisu moralne. Mislim da je ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju jedan korak napred, da treba da ga prihvatimo, a u nekim budućim vremenima, a ministar je tu nekoliko puta već rekao, da se radi na delovima zakona koji će uslediti već u januaru, odnosno da se radi na kompletnom novom zakonu za 2015. godinu učinimo napor, pa ćemo u tim trenucima da donesemo i neka nova rešenja koja će upotpuniti celu ovu problematiku. Hvala.
Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Dakle, pozivam još jednom da se ovaj amandman odbije iz razloga koje smo već apsolvirali danas, iz razloga s kojima se, verujem i predlagač amandmana zapravo slaže svesno ili ne. To smo imali prilike da čujemo kada smo napomenuli da se uvođenje novih principa vrši u članu 4, a da se oni kasnije adresiraju u narednim članovima kao što sada reč u članu 6. tek na osnovu uvođenja kroz član 4. Mislim da je to više nego jasno. Dodatno u ovom slučaju, slučaju ovog amandmana imam ličnu primedbu zato što se ovim predlogom amandmana izbacuje načelo otvorenosti onako kako je istaknuto dodatno u članu 6. za koji smatram da postoji mesto u ovom zakona iz razloga o kojima je takođe danas bilo reči. Za sam kraj, što se tiče iznetih zebnji, da se na bilo koji način zapravo danas onemogućava da određeni etički standardi nađu svoje mesto u zakonu, moram da napomenem da i to takođe ne stoji. Ova problematika je regulisana u jednom od članova zakona, mislim da je reč o članu koji se tiče stručnih organa na visokoškolskim ustanovama. Verujem da je reč o članu 55. i da će sve potrebno na zadatu temu zainteresovani poslanici naći u poslednjem članu ovog člana gde se to pitanje tretira. Hvala vam.
Na član 2. amandman sa ispravkom su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavo mi pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodna skupština Republike Srbije, poštovani ministre Verbiću, poštovani gosti, mi smo podneli i amandman na član 2. i hteo bih da ova dva minuta iskoristim da obrazložim ovaj naš predlog i da pokušam da ubedim druge narodne poslanike da glasaju i za onaj naš prethodni i za ovaj amandman. Dakle, postoje neka pravila evropskog prostora visokog obrazovanja koja se tiču toga koji stepen nezavisnosti mora da bude vezan za komisiju koja se bavi akreditacijom i proverom kvaliteta ili za neku agenciju. Postoje preporuke kojima se kaže da to treba da bude apsolutno nezavisni organ, da ljudi koji rade u toj agenciji ili u komisiji treba da budu profesionalci i smatrao sam da ovim predlog izmena Zakona o visokom obrazovanju, mi treba malo da pospešimo tu nezavisnost tog tela koje se sada prema našem zakonu bavi akreditacijom i proverom kvaliteta. Smatrao sam da je taj princip veoma važan, dakle da se osnaži komisija dok se ne usvoji novi zakon u okviru kojeg će, nadam se, postojati posebna agencija potpuno nezavisna. Šta se desilo? Mi smo ovim predlogom zakona umesto da jačamo taj princip pojačavanja nezavisnosti ili stvaranje potpune nezavisnosti Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta, mi sada imamo jedan predlog kojim se dodatno ograničava ili kontroliše ili utiče na delanje Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta. U obrazloženju Vlade piše da se ovim Vladinim predlogom zapravo pospešuje postupak akreditacije, ali sam ja smatrao da ako merimo tu jednu tehničku stvar pospešivanja i princip nezavisnosti komisije, da treba prednost da damo komisiji. Što se ostalih stvari tiče…
Vreme.
Završavam. Ako prvi amandman o akademskoj čestitosti nije usvojen, ne vredi ni jedan drugi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik prof. dr Ljubiša Stojmirović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici magistar Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatiliamandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije. Reč ima Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Gospodine Verbiću mi smo i prilikom javnog slušanja i kada smo razgovarali o Predlogu zakona na Odboru čuli vašu argumentaciju zbog čega vi mislite da ovaj amandman nije moguće prihvatiti. Mislim da ste i sami rekli da što se vas tiče mislite da bi ga trebalo prihvatiti, ali da nije moguće zbog toga što se ne može obezbediti nezavisnost rada nekakve ovakve institucije zbog toga što je nemoguće osnivati agencije. To je isti argument koji ste iskoristili i kada ste meni odgovarali u načelnoj raspravi na pitanje – zbog čega niste predvideli stalnu kontrolu, da li samostalne visokoškolske ustanove i visokoškolske ustanove i njihovom sastavu ispunjavaju uslove zbog kojih su i dobile akreditaciju. Vi ste rekli da je to nemoguće učiniti zbog toga što zakon sprečava zapošljavanje novih ljudi. Meni to gospodine Verbiću, onda ukazuje na to da ste vi ministar u Vladi koja donosi zakone koja vama onemogućava da sprovede reforme koje vi smatrate da je potrebno sprovesti, što nas samo utvrđuje u onoj našoj početnoj tvrdnji da vi ili i nemate plan reforme obrazovanja koji je predstavljeno da imate, kad su vas ovde narodni poslanici većine birali za ministra u Vladi Aleksandra Vučića, ili vas neko u toj Vladi svojim zakonskim predlozima, kada su u pitanju zakoni iz drugih oblasti, sprečava da te svoje reforme sprovedete. Ovo nije amandman koji je došao od poslanika opozicije. To je amandman koji je došao od same Komisije za akreditaciju. Svi koji su bili prisutni na javnom slušanju su mogli da čuju svojevrsnu raspravu o tome koja je nastala između predstavnika Komisije za akreditaciju i predstavnika Nacionalnog saveta koja je bila začuđujuća u najmanju ruku. Stekao se utisak da Komisija zaista nema podršku u svom radu. Ministarstvo se opredelilo da na ovakav način tretira Komisiju. Ako je razlog tome taj koji ste naveli, onda zaista nema više razloga da sedite u Vladi u kojoj ne možete da učinite ono što želite ili koja vas svojim drugim zakonskim predlozima sprečava da nivo visokog obrazovanja dovedete na onaj nivo na kom on treba da bude. Naši studenti će imati problema da svoje diplome u inostranstvu prepoznaju, da ih priznaju. Nemojte to da im radite, to je razlog zašto oni ne žele da studiraju ovde a ne to što neko ukaže na to da je ministar policije plagirao doktorat. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Goran Ćirić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatiliamandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatiliamandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici prof. dr Vladimir Marinković, dr Muamer Bačevac, prof. dr Vesna Besarović i prof. dr Branko Đurović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatiliamandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima dr Branko Đurović.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovani predstavnici Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, poštovani narodni poslanici, juče smo imali sednicu Odbora visokog obrazovanja kada smo diskutovali ponovo o odnosu Komisije za akreditaciju i stepena njenog nezavisnog delovanja u odnosu na Nacionalni savet i u odnosu na Ministarstvo prosvete. Rečeno je na osnovu trenutnog pravnog okvira, a to su Zakon o visokom obrazovanju i Zakon o budžetskom sistemu, da mi u ovom trenutku ne možemo dati veći stepen ekonomske nezavisnosti vezan za Komisiju za akreditaciju. U aprilu mesecu 2013. godine, komisija je primljena u Evropsku asocijaciju agencija za akreditaciju i proveru kvaliteta rada visokoobrazovnih ustanova ili kraće rečeno u ENKVA. To je bio jedan veliki rezultat za čitavu našu akademsku zajednicu. Sledeći veliki korak vezan za prijem u jednu novu evropsku agenciju, to je prijem u tzv. „EKVAR“. EKVAR je Evropski registar agencija za akreditaciju i proveru kvaliteta rada visokoobrazovnih ustanova. Za prijem u EKVAR potrebni su strožiji kriterijumi da se ispune. Jedan od parametara, na čemu insistiraju ove evropske asocijacije, to je taj ekonomski stepen nezavisnosti rada komisije. U toku jučerašnjeg sastanka, jedan od kolega je postavio pitanje da li nešto znamo vezano za skrining od strane EKVAR? Tada nisam znao, ali u toku današnjeg dana došao sam do spoznaje da praktično EKVAR treba da odluči o prijemu naše Komisije za akreditaciju negde sredinom oktobra meseca ove godine. Nadam se da ćemo proći ovaj test. Ono na čemu bi insistirao danas u toku ove naše sednice, ove naše diskusije u pojedinostima je, ako bi mogli u skorije vreme da formiramo agenciju za akreditaciju i proveru kvaliteta i nadam se da će u toku novog Zakona o visokom obrazovanju, koji treba da se donese do kraja 2015. godine, imati to na umu. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milanka Karić i Dragomir Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman sa ispravkom su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Stojadinović.
Poštovana gospođo Gojković, uvaženi ministre Verbiću sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, intencija ovog našeg amandmana, kao i amandmana na jedan od sledećih članova, bila je da se ojača nezavisnost akreditacione komisije, tačnije Komisije za akreditaciju i kontrolu kvaliteta, čime bi se stvorili uslovi za njen opstanak, bukvalno opstanak, u evropskoj mreži akreditacionih agencija, ali takođe i uslovi za prijem u evropski registar agencija za akreditaciju i kontrolu kvaliteta u obrazovnom procesu. Jedan od aspekata nezavisnosti je finansijska nezavisnost. S tim u vezi, predložili smo da se koriguje ovaj član, tako da se omogući stvaranje podračuna preko koga bi se finansirale aktivnosti komisije, a određivanje cene, utvrđivanje cene da ide na predlog komisije, pri čemu bi odluku donosio Nacionalni savet, uz saglasnost Vlade. Ovde moram da kažem da su neke dobre stvari urađene u zakonu, kao što je priznavanje stranih diploma, stranih visokoškolskih isprava, ali poenta ovog našeg članstva u međunarodnim akreditacionim asocijacijama je da i mi napravimo jedan značajan korak napred ka priznavanju naših diploma, ka međunarodnom priznavanju naših diploma i na taj način, ka integraciji u obrazovni prostor EU. Jednostavno, ovaj evropski prostor ne prepoznaje Nacionalni savet kao nezavisno telo, nezavisan organ, ne prepoznaje finansiranje sa računa budžeta. Evropski sistem obrazovanja, integrisani, ne prepoznaje ovaj način ni finansiranja, ni odlučivanja. Za sada govorim o finansiranju. Malo kasnije, govoriću o nezavisnosti odlučivanja. Obrazloženje Vlade da se ne prihvata amandman jer nije u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžetski sistem je po malo nekorektno. Treba reći koji zakon, koji član, zašto, kako. Uostalom, javnosti radi, i na jednom odboru i na drugom odboru i na javnom slušanju, ministar je rekao da su razlozi za ovo opravdani, ali da nema mogućnosti, da su okolnosti takve da to ne može da se reši i obećao je formiranje agencije, nezavisne agencije koja će se baviti pitanjem akreditacije i praćenjem kontrole kvaliteta. Sada se postavlja dilema. Kolega je pomenuo oktobar mesec. Ja lično mislim da neke stvari mogu da se reše, neka uverenja mogu da se daju i registru i mreži ovih akreditacionih agencija, da će se u jednom roku od godinu dana formirati agencija, čime bi se stvorili svi uslovi za međunarodno priznavanje naših diploma, time što bi prvo ušli u registar EKVAR, koji je definitivno najznačajniji. Na kraju, stvarno smeta na svim sastancima to što su stavovi, ne znam da li celog Nacionalnog saveta, ali predsednika Nacionalnog saveta i bukvalno svih članova Komisije za akreditaciju i praćenje kvaliteta totalno suprotni. On forsira jednu stvar, oni forsiraju nešto drugo, tako da bi ministarstvo, uz sve uvažavanje nezavisnosti Komisije i na neki način Nacionalnog saveta trebalo da se pozabavi i time. Hvala.
Reč ima ministar.
Poštovani poslanici, na ovaj član zakona smo dobili najviše amandmana. Očigledno mnogima među vama, a i među nama koji smo radili na Predlogu zakona, smeta to što ne možemo da napravimo nezavisno telo koje bi radilo akreditaciju visokoškolskih ustanova. Ne možemo to da uradimo zbog Zakona o budžetskom sistemu, koji, pretpostavljam da nije nevažno naglasiti, nije donela ova Vlada, već prethodna. Postoji očigledno ograničenje koje nam ne dozvoljava da u ovom trenutku uradimo ono što bi bilo pravo rešenje, jedino pravo rešenje, a to je da Komisija za akreditaciju bude agencija koja bi onda samostalno donosila sve one odluke koje od nas traže međunarodne asocijacije ENKVA i EKVAR. Treba napomenuti da, bez obzira što ovde ima nekoliko amandmana koji nisu prihvaćeni, da postoji jedan prihvaćeni amandman na istu temu, koji je bio najbliži onome što je u ovom trenutku moguće poboljšanje originalnog teksta. Tu smo izašli u susret primedbi EKVAR, koji se tiče određivanja naknade za akreditaciju.
Vreme, ministre. Isteklo vam je dve minute odgovora. Daću vam priliku za neki sledeći amandman. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić, po amandmanu.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, diskusiju predlagača amandmana ovom prilikom nisam shvatio toliko kao insistiranje na samom amandmanu i njegovom usvajanju, već više kao priliku da se iskaže briga za određenu problematiku. Inače, verujem da smo postigli vrlo visok stepen saglasnosti na Odboru za obrazovanje i na javnom slušanju i na prethodnoj sednici i zajedno sa vama iz Ministarstva usaglasili da postoji želja svih nas u čitavom našem društvu da se obezbedi članstvo u međunarodnim institucijama za sva naša merodavna tela, da to uopšte nije sporno, niti može biti. Ovde je konkretno reč o jednom argumentu koji niko, uključujući i predlagača amandmana, ne samo ovog, svih amandmana na ovaj član, zapravo nisu osporili ni u jednom momentu, a to je argument Vlade da treba voditi računa o zakonu kojim se uređuje budžetski sistem. Niko to nije osporio. Naprotiv, neki predlagači nekih od amandmana na ovaj član zakona su se sa time potpuno usaglasili. Ako smo toga svi međusobno svesni, mislim da je ovde situacija više nego jasna i da je jasno da se ovakvim amandmanskim pristupom neće promeniti situaciju, odnosno da postoji obaveza da postupimo na određeni način. To je više nego jasno. Jednu napomenu dodatno bih morao da dam. Osećam potrebu da to učinim. To su komentari koji govore u smeru eventualnih opasnosti da se ugrozi naše članstvo u tim međunarodnim institucijama. Konkretno, mi smo razgovarali na tu temu na javnom slušanju organizovanom u ovom visokom domu i tada se po prvi put pojavio komentar ove vrste dobijen od strane Komisije za akreditaciju i procenu kvaliteta. Moram da kažem, napominjem još jednom, da tada nismo dobili ni jedan argument koji govori u prilog eventualnoj ugroženosti stanja u jednom od tih udruženja od strane drugog udruženja. Dobili smo samo dve preporuke, odnosno dva predloga za izmenu našeg zakona, a do dana današnjeg, iako smo to eksplicitno tražili, nismo dobili neku eksplicitnu potvrdu, jer je reč o preporukama koje su obavezujućeg karaktera ili o prostim preporukama, željama, glasnim razmišljanjima, kako bi situacija mogla da bude učinjena boljom. Juče smo još jednom finalno, za informaciju naše javnosti, razgovarali na ovu temu na sednici nadležnog skupštinskog odbora i verujem zajednički i dobili odgovor da, kako stvari stoje po informacijama kojima se zvanično raspolaže, zapravo ništa nije hitno i ništa nije u fazi da je neposredno ugrožen status. Ako je tako, verujem da imamo vremena da radeći na novom zakonu, celovitom zakonu o kome je bilo mnogo reči ovih dana i verujem da će ga tek biti u vremenu pred nama, zajednički rešimo ovo pitanje na najbolji mogući način. Hvala vam najlepše.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovani ministre i gosti, smatram da treba još malo razmisliti o našem amandmanu na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Čini nam se da formulacija koja postoji u članu 3. obezbeđuje jednu priliku za, da kažem, učvršćivanje problema koji smo mi nazvali kao problem ekselizacije sistema visokog obrazovanja u Srbiji. Samo da napomenem. Mi predlažemo da samo formulacija u članu 14, koji se zapravo menja, posle stava 3. u novom stavu 4. treba da bude ovakva – kod akreditacije studijskog programa doktorskih studija najmanje jedan recenzent, to je sve u redu, mora biti nastavnik, naučnik ili umetnik zaposlen na visokoškolskoj, odnosno naučnoj ustanovi iz inostranstva, mi podržavamo takvo usmerenje, koji ispunjava uslove da bude mentor na tom studijskom programu ili mentor na studijskom programu u okviru koga se proučava srodna naučna ili umetnička problematika, u skladu sa standardima, itd. Mi smo smatrali da treba da se da mogućnost visokoškolskim ustanovama, koje imaju specifične ili jedinstvene programe doktorskih studija, da možda lakše dođu do recenzenata ako znamo da u toj oblasti, za koju postoji taj program doktorskih studija, nije jednostavno ili lako to uraditi. Dakle, ne da obezbedimo da sada može da prođe bilo šta, već samo da budemo malo pažljiviji prema onim studijskim programima koji su specifični ili jedinstveni. Zato smatramo da je ova formulacija ovoga stava, kako smo mi predložili, mnogo bolja nego ova koja sada postoji. Naravno, podsetnik, bez akademske čestitosti, ministre, nijedna promena ovim zakonom ne vredi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, mislim da treba odbiti ovaj predlog kolege i da je Vlada dobro formulisala. Zaista ne mislim da ne možemo obezbediti jednog profesora iste nastavne grupe iz inostranstva. Ako prihvatimo ovaj predlog, onda postoji mogućnost kod srodnih disciplina ili srodnog predmeta da se tu kriju mnoge druge stvari, kao što se krilo do danas. Znamo kakvu praksu imamo na univerzitetima. Tražimo iste grupe. Ako ih nema, onda tražimo najbliže. Ne bi dali zakonsku mogućnost. Ovo što je predloženo, dobijam dojam da bi otvorili mogućnost korupcije. To je jedan od najvećih problema na fakultetima. Pod formulacijom koju je kolega predložio izuzetno se krila korupcija. Treba imati decidiran zakon. Vi ste to lepo predložili. Možemo obezbediti stručnjake, nema nikakvih problema, iz svake naučne discipline. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić.
Predlažem da amandman bude odbijen iz jednog razloga. Smatram da je formulacija u tekstu predloga, koji je sačinila Vlada, daleko kvalitetnija. Kvalitetnija u smislu preciznosti. Naime, reč je o akreditaciji studijskih programa doktorskih studija, o recenzentima koji učestvuju u tom procesu i o formulaciji koju smo dobili od predlagača, odnosno Vlade. Kriterijum je da to može biti lice koje ispunjava uslove da bude mentor na tom studijskom programu. Dakle, princip da nešto ocenjuje lice koje je samo dovoljno merodavno da na njemu radi. Obezbeđen je princip da se stvarima bavi onaj ko ih razume i koji su mu bliski. Sa druge strane, formulacija – srodna naučna oblast je suviše široka i gubi se nit sa ovim principom da odlučuje neko ko se dobro razume i ko se time bavi. Hvala najlepše.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Goran Ćirić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov.
Ovaj amandman i amandman kolega Markovića i Ćirića su slični i oba imaju istu argumentaciju, odnosno da mi smatramo da angažovanje nekog stranog stručnjaka nije neophodno i garant toga da će se time podići kvalitet visoko obrazovnog sistema. To mogao biti slučaj jedino da mi u Srbiji nemamo odgovarajućih stručnjaka ili da im ne verujemo, ali ako ne verujemo njima, onda se postavlja pitanje kako ćemo verovati nekome ko je došao sa strane, a koga je odredila Komisija za akreditaciju ili sama ta visoko školska ustanova. To otvara čitav niz problema. Ono što ste vi naveli u obrazloženju za ne prihvatanje amandmana, kaže – amandman se ne prihvata jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona, a koja ima za cilj da obezbedi podizanje kvaliteta u oblasti visokog obrazovanja. Ukoliko to jeste slučaj, ukoliko to jeste koncepcija zakona, zbog čega onda ne menjate one odredbe osnovnog zakona koje se odnose na obavezu stalne kontrole da li visoko školska ustanova i dalje, nakon akreditacije, ispunjava uslove zbog kojih je dobila akreditaciju? Vrlo dobro znate da je najveći problem, nakon dobijanja akreditacije, visoko školske ustanove više ne ispunjavaju iste uslove zbog kojih su dobile akreditaciju. Niti imaju te uslove, niti imaju te studijske programe, ni te profesore, a to mogu da čine zbog toga što znaju da ih pet godina niko više neće kontrolisati i da one neće biti predmet provere sve dok ponovo ne dođe vreme za njihovu akreditaciju. Rekli ste da nema sredstava, nema kapaciteta. Zašto, gospodine ministre, ne povećate kapacitete? Zašto se ne izborite da bude sredstava za to, jer to je najvažnija stvar, kada govorimo o kontroli kvaliteta visoko školskog obrazovanja? Gospodin Atlagić će se složiti. Verovatno će vaš odgovor biti da imamo četiri inspektora za visoko školsko obrazovanje. To jeste problem. Zašto nemamo više, gospodine Verbiću? Da li je to zbog zabrane zapošljavanja u javnom sektoru? Ko je doneo taj zakon? Da li ste se vi bunili na Vladi protiv toga? Da li ste vi rekli na Vladi da se to ne može, recimo, odnositi na prosvetnu inspekciju? Da li ste tražili da ti ljudi budu izuzeti iz toga, jer mi imamo ozbiljan problem deficita inspektora za visoko školsko obrazovanje? Zbog toga ne možemo da kontrolišemo kvalitet nastave koja se izvodi na našim fakultetima. Ukoliko niste to rekli, zašto niste rekli? Ukoliko ste to rekli, šta je bio odgovor i zbog čega se zabrana zapošljavanja odnosi i na prosvetnu inspekciju u kojoj imamo očigledan manjak ljudi?
Zahvaljujem. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milanka Karić i Dragomir Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani ministri, poštovani gosti iz Ministarstva, mi smo podneli i amandman na član 4. U tom članu mi predlažemo dve izmene. Najpre, Vlada je predložila da se u članu 16. postojećeg zakona posle stava 9. doda novi stav 10, koji glasi: „Komisija izdaje uverenje o akreditaciji, odnosno donosi rešenje kojim se odbija zahtev za akreditaciju u roku od 12 meseci od dana prijema urednog zahteva.“ Možda bi bilo dobro da čujemo zašto vi smatrate drugačije, ali mi smatramo da je rok od 12 meseci za izdavanje uverenja nepotrebno dugačak period, da se birokratizuje postupak akreditacije i smatramo da taj rok treba da se skrati za tri meseca, dakle, da rok bude devet meseci. Takođe, Vlada je predložila da posle dosadašnjeg stava 10, koji postaje stav 11, da se dodaje novi stav 12, koji glasi: „Po žalbi na rešenje iz stava 10. ovog člana odlučuje nacionalni savet u roku od 30 dana od dana podnošenja žalbe“. I tu smatramo da je rok od 90 dana nepotrebno dugačak i predlažemo da se umesto tog roka od 90 dana stavi rok - od 30 dana od podnošenja žalbe. Smatramo da te dve izmene mogu da budu samo dobre, ali, poštovani ministre, samo pod uslovom da danas ovde prihvatite da se u sistem visokog obrazovanja u Srbiji uvede konačno princip akademske čestitosti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima mr Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodine Verbiću, amandman je, to bez sumnje znate, isti kao i amandman narodnih poslanika Zorana Živković i dr Vladimira Pavićevića. Ima nekoliko takvih amandmana. Mislim da je ovo još jedan od članova u kome je veliki broj amandmana iz raznih poslaničkih grupa došao koji, manje-više, ili su isti ili makar idu u istom pravcu, a tiču se skraćenja rokova i za postupak akreditacije i za odlučivanje po žalbi o tom postupku, između ostalog zato što je jedna od osnovnih žalbi bila ta da taj postupak predugo traje. Ja bih još jednom dodala i još jednom vas zamolila da nam kažete – zbog čega taj postupak ne može da se ubrza, zbog čega ne možete da uvedete obavezu da se nakon dobijanja akreditacije i dozvole za rad još jednom ili konstantno kontroliše da li ta visokoškolska ustanova ispunjava uslove zbog kojih je dobila akreditaciju? Nemojte govoriti da je to zbog nedostatka kapaciteta komisije ili prosvetne inspekcije, jer to znači da ili ne pokušavate dovoljno ili se ne trudite dovoljno ili dajete svoj maksimum a ne nailazite na razumevanje kod ljudi sa kojima radite. Recite nam šta je od ta dva u pitanju. Koji god da je slučaj u pitanju, imate podršku DS da ga razrešite, jer to jesu ozbiljne stvari, pogotovo kada ovako dolaze iz više poslaničkih grupa. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik dr Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, ja podržavam ovaj predlog Vlade. Mi koji radimo u visokoobrazovnim ustanovama znamo kako je složen proces akreditacije i ustanova visokoškolskih i nastavnih programa. To je jako obiman posao i upravo je zato Vlada i dala period od godinu dana da se donese rešenje, jer je prosto fizički nemoguće učiniti taj posao. Dakle, radi se o akreditovanju visokoškolskih ustanova i plus posebno svakog programa. Jedan fakultet ima više programa. To je ogroman materijal. Ja to nisam radio, radio sam na nivou fakulteta, a oni koji su radili u komisijama vrlo dobro znaju. Prosto, fizički je nemoguće i podržavam ovaj stave Vlade. Mislim da je potpuno razuman. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milanka Karić i Dragomir Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine ministre, u kontaktu sa zaposlenima na visokoškolskim ustanovama i na osnovu opštih saznanja, razmišljao sam o tome da li je potrebno da se skrati rok za dobijanje dozvole odnosno rešenja za akreditaciju fakulteta. Budući da je ovo što je rekao i gospodin Atlagić i što ste vi u ime Vlade i odgovorili, da je to zaista jako složen proces, mislim da je rok od godinu dana dug, ali u ovim uslovima neophodan. O čemu sam razmišljao kada sam podnosio amandman i tražio da se rok za žalbu koji odlučuje Nacionalni savet, sa 90 skrati na 30 dana. Prvo da kažem nešto oko roka od godinu dana. Bilo ko ko želi da osnuje univerzitet mora pre svega, ako pravi novu zgradu da uloži u zgradu, opremu, kadrove itd. tu je potrebno dosta vremena. Onda može izgubiti godinu dana u procesu akreditacije. Zatim dodatna tri meseca o rešavanju po žalbi, a u međuvremenu može pored jedne izgubljene školske godine po stvaranju svih uslova za rad, da se izgubi još jedna školska godina jer univerzitet ne može da počne da radi na sredini školske godine. Sada, neko ko hoće da investira u to, ako se dobro raspita mora da zna da neće od prvog koraka koji preduzme ka osnivanju univerziteta do dobijanja dozvole o akreditaciji može da protekne i rok od možda tri godine, a tek onda treba da počne da se vraća uloženo. Zbog čega sam tražio da rok bude trideset dana? Zato što to Nacionalni savet nema toliko predmeta kao što imaju naši sudovi. Vrlo retko se pojavi predmet po žalbi o tome da neki univerzitet ne ispunjava uslove za dobijanje akreditacije. Prema tome, taj predmet bi trebao da bude po hitnom postupku uzet u rad, jer je to od šireg značaja. Nemam statističke podatke, ali ne verujem da u današnjim uslovima u Srbiji Nacionalni prosvetni savet ima jedan, možda dva predmeta godišnje, ali sigurno da ih u budućnosti neće biti nešto puno. Sa druge strane, svi su se dotakli segmenta rada Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta, naravno uz puno uvažavanje da se radi jedan veoma odgovoran i složen posao, veoma obilan posao koji zahteva izuzetno stručnost, izuzetnu koncentraciju, izuzetan utrošak vremena, velika putovanja i sve ostalo, čini nam se da je Komisija sa dejstvom svih prethodnih ministara prosvete morala veoma oštro da reaguje na pojavu da rade univerziteti koji nemaju akreditaciju. Nekoliko desetina hiljada mladih ljudi je završilo fakultete sa kojima nisu mogli da budu prijavljeni na tržište rada. Tu je bilo neophodno izmeniti i krivično zakonodavstvo, bio je neophodan i pojačan nadzor i prosvetne inspekcije i MUP-a i niz aktivnosti. Mislim da je to nešto što mora da se uradi u budućnosti jer mi ne smemo da dočekamo sledeću školsku godinu, a da vi kao ministar prosvete date budućim studentima visokoškolcima da date preporuku da se dobro raspitaju da li univerzitet, odnosno fakultet koji upisuju ima dozvolu za rad. Kada bi neko iz uređene zemlje, zemlje EU došao ovde i čuo takvu izjavu ministra prosvete za nju vi niste odgovorni, jer ste vi nasledili stanje, ali su odgovorni svi prethodni. Kada bi neko čuo, prekrstio bi se i levom i desnom rukom. Pitao bi kakva je to država u kojoj postoje nelegalni univerziteti i u kojoj ja kao građanin treba da razmišljam i dobro da se raspitam da li sam upisao fakultet na nelegalnom univerzitetu ili ne. To je u normalnim i uređenim državama nezamislivo. Onog ko dobije tu informaciju ne interesuje čija je to nadležnost, da li je to nadležnost Komisije za akreditaciju kao što je u našem slučaju, da li je to nadležnost neke druge agencije, tela itd, on u svemu tome vidi javašluk u državi. Zbog toga, vi ministre treba da do sledeće akademske godine inicirate izmenu krivičnog zakonodavstva, da se ova oblast uredi i da bude najstrože kažnjeno osnivanje, odnosno rad nelegalnih fakulteta. Mislim da ako se sledeća akademska godina dočeka sa istim stanjem i ako vi budete primorani da date neku sličnu izjavu da će to biti jedan vaš i lični i profesionalni poraz. Zbog toga ja znam da je, s obzirom na nadležnosti Komisije za akreditaciju, kažem, potrebna jedna šira akcija, potrebno je preduzimanje nekoliko mera, ali tu ste vi kao ministar prosvete da takve mere inicirate i da sledeću akademsku sezonu dočekamo što se tog dela tiče u uređenom stanju. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima mr Zlata Đerić.
Poštovani gospodine ministre, pre svega da vam zahvalim što ste od tri ponuđena predložena amandmana NS jedan prihvatili. Sva tri amandmana koje smo podneli odnosila su se na skraćenje pojedinih rokova u procedurama. Već sam rekla da smo poslanička grupa koja će podržati ove predloge izmena i dopuna zakona u Danu za glasanje, ali smo smatrali da bi zakon zaista bio još kvalitetniji da su i ova tri amandmana usvojena. Amandman na član 4. koji sam podnela takođe se odnosi na skraćenje roka po pitanju davanja odgovora na žalbu Nacionalnog saveta. Prihvatljivo je upravo iz razloga koje je izneo kolega Atlagić, godinu dana rok da se odgovori na akreditaciju, ali smatramo da je neprimereno dug rok od 90 dana da se odgovori na žalbu i da je 30 dana sasvim dovoljno i objektivno da se na žalbu može odgovoriti obzirom da se u tih godinu dana steknu sve potrebne informacije kojima se može Nacionalni savet vratiti u svom eventualnom odgovoru na žalbu onome ko se žali, jer vreme je resurs koji je jedini nekupiv i nepotkupljiv i sa njim uvek moramo biti posebno odgovorni. Dakle, ovim zakonom uređujemo visokoškolsko obrazovanje, uređujemo najvažniji resurs koji imamo kao društvo, a to je znanje, najmoćniji i najskuplji resurs, a uštedom u nekim procedurama, uštedom vremena doprinećemo da taj naš resurs, resurs znanja bude još atraktivniji, još kvalitetniji i da budemo i kao društvo i kao država atraktivni i za one koji se mogu zainteresovati da u Srbiju dođu upravo po tu robu, po znanje kao neki naši budući studenti.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Ninoslav Stojadinović.
Uvaženi gospodine Arsiću, ministre Verbiću sa saradnicima, kao što sam već najavio intencija ovog amandmana, vezano za Komisiju za akreditaciju, bila je da se poveća odnosno pojača druga komponenta njene nezavisnosti, možda još i važnija, a to je način odlučivanja i konačnost u odlučivanju. Naime, znamo da odluku o akreditaciji visokoškolskih ustanova donosi Komisija za akreditaciju i praćenje kvaliteta, ali se one ustanove koje ne budu akreditovane mogu žaliti i po žalbi odluku donosi Nacionalni savet u roku od 90 dana, kako je predloženo u članu 4. zakona. Tako je predlagač to definisao. Ako se malo vratimo u prošlost i prisetimo najvećih problema, uglavnom je do problema dolazilo i sa aspekta kvaliteta doktorskih studija, kvalifikacije mentora, kasnije afera i naknadnog praćenja kvaliteta, mere nadzora tzv. na fakultetima i univerzitetima gde je odluku Komisije poništio Nacionalni savet i odobrio akreditaciju. Sa tim u vezi naša ideja je bila da se uvede dvostepenost, da se u slučaju poništenja odluke vrati materijal Komisiji na ponovno odlučivanje, pri čemu bi odluka Komisije bila konačna. Upravni spor o tome može da se vodi. To je sve jasno i time bi se i druga komponenta obezbedila i ne bi bilo više prepreka za naš ulazak u registar Agencije za akreditaciju, evropski registar. Međutim, iznenađuje šta kaže Vlada o našem predlogu – amandman se ne može prihvatiti jer nije u skladu sa odredbom člana 16. stav 11. koji propisuje da je rešenje Nacionalnog saveta po žalbi konačno. Strašno. Mi to hoćemo da promenimo. Drugi deo – osim toga amandman se ne prihvata ni iz formalnih razloga jer nije pravno-tehnički ispravan, nije obuhvatio izmenu stav 2. Još strašnije. Pravnik nisam, ali sam konsultovao pravne eksperte koji su mi ovakav komentar dali – očigledno da Vladino poznavanje instituta upravnog prava, procesnih i materijalnih normi nije na zavidnom nivou, zato što prvim delom amandmana proširujemo ono što je predlagač dao, a onda u drugom delu uvodimo dvostepenost. Sve je to u redu. Konačno, da ne čitam sve šta sam dobio od pravnog tima – prema tome amandmanska intervencija je usklađena ne samo sa evropskom praksom, već i sa pozitivnim pravom RS tj. odredbama Zakona o opštem upravom postupku, kao i sa Zakonom o upravnim sporovima. Ovo sam dao bez obzira na osmehe saradnika gospodina Verbića da ipak smo mi ovde poslanici, nismo svi pravnici, advokati pa nekada treba potražiti i mišljenje eksperata. U kasnijim amandmanima i to sam pripremio, videćete kako za gotovo identičan amandman Vlada daje obrazloženja koja jedna sa drugim nemaju apsolutno nikakve veze. Čak se u jednom obrazloženju kaže da to nije predmet zakona, da bi posle na predlog Odbora taj amandman bio usvojen. Strašno. Kažem, ovde je bila poenta da obezbedi pojačana nezavisnost Komisije. Nažalost, u tome se nije uspelo, opet obećanje da će Agencija to uraditi. Ali, plašim se, ako za podzakonska akta nama treba godinu dana, koliko će nam trebati da se donese odluka i da se formira Agencija? Na kraju, samo da podsetim gospodina Arsića da ovo vreme ide iz vremena ovlašćenog predstavnika, preko dva minuta. Hvala.
Znači, trošili ste vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, da li je tako? (Da.) U redu. Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslanici, ja bih sumarne komentare na amandmane koji se tiču člana 4. predloga Zakona, kada se postave rokovi onda izgledaju kao previše dugi, ali imajte u vidu da pre ovog nacrta zakona nismo ni imali rokove. Sada uvodimo rokove, uvodimo rokove za koje smatramo da su realistični. Ne želim da stavimo rok koji je nemoguće da se ispoštuje. Ukoliko se ispostavi da nešto od toga može brže, i da postoji kapacitet za to, vrlo rado ćemo prihvatiti izmenu ovog zakona i skratiti rok. Ponegde postoji potreba, odnosno mogućnost angažovanja dodatnog recenzenta, što dodatno može da uspori proces. Mislimo da su u ovom trenutku ovi rokovi najrealniji mogući. Još jedan komentar koji se tiče poziva studentima, odnosno budućim studentima da provere da li visokoškolske institucije imaju akreditacije ili ne. Mi nismo jedina zemlja na svetu koja ima neakreditovane obrazovne institucije ili ima institucije koje se samo deklarišu kao obrazovna, a zapravo to nisu. Najviše što možemo u ovom trenutku je da pozovemo buduće studente da na to obrate pažnju, da provere da li postoji akreditacija ili ne. Ono što nama nedostaje, a to je zadatak za ubuduće, to je da se kristališe rang lista obrazovnih institucija gde će svako voditi računa o tome kakav prestiž ima ta institucija i voditi računa o tome gde planira da studira. Dok to ne budemo imali, mi ćemo pozivati studente da obrate pažnju na akreditaciju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Sklon sam da diskusiju po konkretno ovom amandmanu koji je trenutno pred nama prihvatim pre svega kao želju da se ukaže na određenu potrebu, pre nego kao insistiranje na samom amandmanu i na usvajanju rešenja koje je u njemu sadržano. Verujemda nailazim i na odobravanje od strane predlagača. Sa dobrim razlogom, verujem da smo se još jednom, ponavljam, raspravljajući u više navrata i na nadležnom skupštinskom Odboru, na nekoliko sednica, ali i na javnom slušanju razumeli oko toga šta su zajedničke želje i šta se želi postići kada je reč o svemu onome što se tiče statusa Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta. Ovo konkretno zakonsko rešenje, odnosno ovaj konkretan član ima takođe veze sa tim pitanjem. Mislim da se određena nedoumica pravne prirode pojavila u obrazloženju, da li je ono što je Vlada odgovorila na mestu ili nije, iz čistog razloga zabune. Došlo je do promene položaja određenih stavova 10. i 11. Neki su dodati, u amandmanu nije predviđeno da oni translirani naniže budu uključeni uopšte. Da li to stvara koliziju ili ne, to je jedno pitanje, ali suština ovakvog predloga, na to bih ukazao iz dubljih razloga, je da ovako koncipiran dvostepeni sistem odlučivanja zapravo nije dvostepeni i da je zbog toga predlog loš. Verujem da se oko toga takođe možemo dobro razumeti. Tamo gde dvostepeni sistem odlučivanja postoji, konačna reč je na višem, odnosno drugom stepenu. Dakle, postoji mogućnost u praksi da drugi stepen vraća prvom na ponovno odlučivanje, ali se i dalje zna, slobodnim rečnikom rečeno, čija je starija. U slučaju da prvi stepen ponovi svoju prvobitnu odluku, to ne može proći bez posledica, odnosno ne može to biti konačni status. Drugi stepen je sam slobodan da preinači svoju originalnu odluku, a to se u praksi vrlo retko dešava, priznaćete, ili da ostane pri svojoj originalnoj odluci i to je onda i konačna odluka. Dakle, gde postoji drugi stepen, da sumiramo, drugi stepen je i finalna instanca. Jedina alternativa tome je da drugi stepen uopšte ne postoji, a ovakvo rešenje, moram da primetim, već postoji u praksi nekih drugih komisija, ne mislim sada na KPK, u našem generalnom sistemu, i razlog je za brojne probleme i lošu praksu. Ne samo da pozivam da ovaj amandman ne prihvatimo, već pozivam da, kada budemo u prilici, ovakva rešenja tamo gde su i dalje u nekom statusu zatečenog stanja, korigujemo tako da dobijemo pun i pravi smisao dvostepenog odlučivanja. Hvala najlepše.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu. (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Goran Ćirić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, koleginice i kolege poslanici, podneo sam amandman na član 5. koji se odnosi na član 23, a on se bavi akreditacijom visokoškolskih ustanova, tj ministarstava, konkretno, ovlašćenjima ministarstva koji kaže, pročitaću vam izgled člana kako je glasio – ministarstvo predlaže Vladi politiku visokog obrazovanja, planira politiku upisa studenata na studije koje ostvaruju visokoškolske ustanove i čiji je osnivač Republika na predlog Nacionalnog saveta, pod tri, prati razvoj visokog obrazovanja, pod četiri, izdaje dozvolu za rad visokoškolskih ustanova, pod pet, utvrđuje sadržaj diplome i dodatak diplomi. Ministarstvo je predložilo da se to menja i da glasi – utvrđuje način izdavanja diplome i dodatak diplomi, uz obrazloženje da se to usklađuje sa zakonom kojim se uređuje zaštita podataka o ličnosti. Uložio sam amandman, mislim da je smislen koji glasi da umesto „utvrđuje način izdavanja diplome i dodatak diplomi“, glasi – utvrđuje način izdavanja diplome, sadržaj i dodatak diplomi. Zbog čega? Zato što, budući da formulacija utvrđuje način izdavanja diplome, ne može u potpunosti da zameni prvobitan izraz „sadržaj“, onda predlažem da se ne izbaci stari, već da se samo postojećoj formulaciji pridoda – utvrđuje način izdavanja. Ova primedba nije samo stilskog karaktera, kako možda izgleda, jer način izdavanja ne mora da se odnosi na sadržaj diplome ili samo na njega, pa u tom slučaju sadržaji diplome mogu biti različito sagledani, od obrazovne institucije do obrazovne institucije, i da se tako unese šarenilo u sagledavanju šta sadržaj diplome obuhvata. Dobro bi bilo da se to dalje uređuje iz jednog kompetentnog centra, a to je, po mom mišljenju, jedino Ministarstvo koje praktično sprovodi državnu politiku i kroz pitanje kao što je jednoobraznost izdavanja diplome. Svedoci smo da što više visokoškolskih ustanova akredituje. Ovim mojim predlogom, ako Ministarstvo prihvati moj amandman, će isključivo Ministarstvo uređivati kako ta diploma izgleda, da nemamo recimo jedan državni ekonomski ili pravni fakultet koji ima jednu formu diplome, to isto imate drugačije na „Megatrendu“ ili nekom drugom privatnom fakultetu ili univerzitetu, da bi diplome bile jednoobrazne, sa jednakim sadržajem, ako treba, to je već odluka Ministarstva, i oblikom i veličinom da diplome nisu raznolike, nego da oni koji steknu visokoškolsko obrazovanje imaju bar diplomu ujednačenu. To je bila osnovna ideja i mislim da nema razloga da se ne prihvati nešto što treba da bude odluka i odgovornost Ministarstva, nego da se ostavi široko da svaki fakultet odlučuje kako smatra za shodno, a onda da vidimo da li je validno ili nije validno. Mislim da je smisleno da to Ministarstvo izvorno uredi i da nema problema. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Pošto se ove primedbe odnose na neke druge amandmane, na sadržaj, pa on mora da bude uređen zakonom i to je zahtev poverenika. Tako da tek kada to budemo mogli da definišemo zakonom, onda ćemo moći i sam sadržaj da stavimo u ovaj član. To ne može podzakonskim aktima sutra.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja? Reč ima dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Samo dve rečenice. Ako je već tako kao što vi kažete, ja nisam pravnik, pretpostavljam da to pravnici sugerišu, onda bar u članu napomenite da će to biti uređeno Zakonom o ličnim podacima. Ovako je ostalo otvoreno i nedorečeno. Ovo je otvoreno i nedorečeno. Mora da bude uređeno, mora da bude definisano zakonom, ali nećemo da napišemo da piše – zakonska formulacija dok se ne donese zakon. Tu su pravnici. Formulišite da ljudima bude jasno, da ne bude nedoumica kod određivanja kako će diploma da izgleda i šta da sadrži. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Hvala vam gospodine Arsiću. Mislim da ste u čitanju amandmana rekli Aleksandar Jerkov ili tako, pretpostavljam da se na mene odnosi. Ovaj amandman se odnosi na nešto što su podneli i poslanici iz raznih poslaničkih grupa, neki među njima i poslanici koji pripadaju poslaničkoj grupi SNS, između ostalog to jeste jedna od stvari oko kojih smo na javnom slušanju, kada je ovaj zakon još bio u fazi nacrta vodili dosta živu polemiku. U pitanju su master strukovne studije. Vi ste rekli da su mišljenja o njima bila podeljena, što nije tačno. Istinita informacija bi bila da ste samo vi bili za uvođenje master strukovnih studija, a svi drugi koji su bili prisutni na javnom slušanju su bili protiv toga, uključujući čak i rektore nekih univerziteta koji bi od tih strukovnih master studija mogli da zarade dosta sredstava, s obzirom na to da u svom sastavu imaju fakultete koji su tog tipa da bi oni mogli da upišu veliki broj studenata upravo na te master strukovne studije. Međutim, uprkos tome što su i narodni poslanici, i rektori, i KONUS, i Nacionalni savet, i svi koji su učestvovali u tome bili protiv uvođenja master strukovnih studija, uprkos tome što vi nedostatak master strukovnih studija niste naveli kao jedan od osnovnih problema u visokom obrazovanju kod nas, i uprkos tome što je sasvim očigledno da mi kao zemlja i u našem sistemu obrazovnom visokom ne možemo da organizujemo ni osnovne strukovne studije, a ne master strukovne studije na zadovoljavajući način. Vi se ipak opredeljujete da u onim prvim najvažnijim izmenama Zakona o visokom obrazovanju nađete mesta za uvođenje master strukovnih studija iako niste našli mesta ni za uvođenje principa akademske čestitosti ni za uvođenje obaveze da se nakon dobijanja akreditacije stalno kontroliše kvalitet rada visoko školskih ustanova. Mislim da nam dugujete odgovor na pitanje – zbog čega je to tako? Zbog čega vi smatrate da je našoj zemlji u interesu da finansira obrazovanje master stručnjaka koji neće imati gde da se zaposle zato što Srbija nema industriju i nema privredu koja bi mogla da isprati postojanja master strukovnih studija. Vi kažete da to postoji u određenom broju evropskih zemalja. Drago mi je da ste odustali od netačnog objašnjenja da se radi o zahtevu EU, jer u većini zemalja EU takve studije ne postoje. Istina je zapravo da takve studije postoje samo u onim zemljama EU koje imaju visoko razvijenu industriju, koje imaju visoko razvijenu privredu, koje imaju kompanije, koje imaju saradnju sa fakultetima i univerzitetima jer master strukovne studije podrazumevaju obrazovanje za toliko uzak spektar tema da se ti ljudi zaista školuju za određena radna mesta u skladu sa potrebama kompanija koje na tom poslu sarađuju sa visoko školskim ustanovama. S obzirom na to da u Srbiji ne postoji industrija, ne postoje radna mesta na koja bi se ti ljudi mogli zaposliti, to zapravo znači da mi školujemo čitavu jednu grupu ljudi koja se školuje za radna mesta koja ne postoje. Nije samo industrija u pitanju ili privreda, u pitanju su vrlo dobro planirane socijalne usluge koje postoje u tim zemljama. To kao što znate isto tako kod nas nije slučaj, imamo tu čuvenu zabranu zapošljavanja u javnom sektoru. Još jednom vas molim, konsultujte se sa gospodinom Zlatiborom Lončarom na koji način on pokušava da zaobiđe primenu zakona o zapošljavanju u javnom sektoru, pošto je to ovde u Skupštini rekao, pa na svaki način pokušajte to da primenite i na svoje ministarstvo i na svoju oblast. Objasnite nam zbog čega se uvode master strukovne studije koje apsolutno nemaju potrebe da postoje u Srbiji. Ako će one pokušati da pružaju neki opštiji nivo obrazovanja, širi obrazovanja, pa da bi se prenebregao taj problem o kome sada govorim, onda to više neće biti master strukovne studije, nego neka loša kopija akademskih studija, što ne samo da će zbuniti studente, nego će i izazvati jednu opštu pometnju na tržištu rada i stvoriti jedan čudan paralelni sistem u visokoobrazovanom sistemu, što mislim da ničemu neće voditi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, članovi ministarstva, poštovane kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, pre nego iznesem argumentaciju zbog čega ovaj amandman treba da se odbije, želim da pohvalim ministra prosvete kao i članove ministarstva na svom angažovanju, na aktivnom učešću u Odboru za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj. Hvala vam na svemu. Imali smo jednu dobru, argumentovanu raspravu. Vi ste nam odgovarali na sva moguća pitanja koja smo vam postavljali. Ono što je dobro jeste da smo sav materijal za izmenu Zakona o visokom školstvu dobili na vreme još 1. avgusta, pa smo imali vremena da se ovako temeljno i pripremimo. Naravno, vraćam se na amandman, samo kratko, mislim da ove pohvale nisu na odmet i naši građani treba da čuju. Inače, i član samOdbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj. Izneću svoje argumente zašto treba da se odbije amandman na član 6. dopune Zakona o visokom školstvu. Kao što znamo mi imamo našu strategiju za obrazovanje u Republici Srbiji do 2020. godine. U toj strategiji se predviđaju master strukovne studije. To je jedan od razloga, ne jedini. Ono što je dobro, a znam jer sam u ovom odboru, da se priprema i akcioni plan za sprovođenje ove strategije obrazovanja do 2020. godine pored svih onih dobrih zakona koji nas u budućnosti čekaju. Da pomenem samo to su i Zakon o udžbenicima, Zakon o osnovama sistema obrazovanja. Sledeći razlog jeste i taj što u mnogim zemljama Evrope mi imamo ovakvu praksu. Da se ne bih ponavljala, čuli smo u načelnoj raspravi od uvaženog profesora Ljubiše Stojmirovića koje su to sve zemlje. Nisu to samo neke zemlje već je to veliki broj zemalja iz Evrope. Dalje, mi imamo nameru, naravno, da naša privreda i ekonomija ide uzlaznim trendom, a tada će nam i te kako trebati ovakvi obrazovni profili koji će se obrazovati za određena stručna znanja. Ovo je samo jedna mogućnost koju ćemo mi imati u ovom zakonu. Naravno, ovo su prvi koraci, sveobuhvatnije promene nas čekaju u zakonu koji tek dolazi o visokom školstvu. Ono što moram da demantujem, meni je žao što je uvažena predstavnica, koleginica izašla, da čuje demant, moram da kažem da nije tačno, u najmanju ruku tako da kažem, da nije tačno da su svi članovi Odbora na javnom slušanju ili na Odboru bili protiv uvođenja ovakvog vida obrazovanja. Među njima sam i sama, a među njima znam još više kolega narodnih poslanika izovog Odbora koji nisu iznosili takva svoja mišljenja. Naredni amandmani tiču se slične problematike gde će biti i slične argumentacije za njihovo odbijanje. Iz svega napred navedenog, ja smatram da ovaj amandman na član 6. dopune Zakona o visokom školstvu, svakako treba odbiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Konkretno po amandmanu i argumentaciji koju smo bili u prilici da saslušamo danas, a mislim da smo identičnu argumentaciju mogli da saslušamo i tokom rasprave u načelu, upravo ovde. Prvo bih iskoristio priliku da se nadovežem na reči koleginice koja je i sama član nadležnog skupštinskog odbora. U stanju sam da citiram ono što je bilo sporno u argumentaciji predlagača amandmana, a to su doslovce reči da, svi koji su učestvovali na javnom slušanju su bili protiv uvođenja strukovnog mastera. To zaista ne stoji. Da li su možda svi koji su se javili za reč po konkretno tom pitanju dnevnog reda na javnom slušanju, izrazili negodovanje, ne mogu se zakleti, ali da su svi članovi Odbora koji su bili prisutni i učestvovali na javnom slušanju bili protiv ne stoji. Čuli ste jedan demant i malo pre, drugi tokom rasprave u načelu, iskoristiću priliku da se izjasnim i sa svoje strane. Ja nisam glasno negodovao protivovako nečega, je pokušavam da pristupim čitavoj problematici otvorenog srca, razmišljao sam šta bih uopšte mogao da mislim o tako nečemu i od ovoga što ću vam sada reći, najiskrenije, nisam otišao dalje, a to je kako uopšte posmatram potrebu situaciju u koju se uvodi neki novi nivo studija. Bilo kakav novi nivo studija. Samo isključivo kao priliku za dodatnim znanjem, dodatnim obrazovanjem, dodatnim usavršavanjem protiv čega lično nemam apsolutno ništa, i verujem ako pogledamo stvar iz te perspektive neće imati niko drugi. Šta ima loše u još znanja, još obrazovanja, još specijalizacije, još usavršavanja i ličnog i stručnog? Apsolutno ništa, tako da taj motiv nije sporan, ne može ni da bude. Ono što je eventualno bilo sporno što smo čuli kao argumente protiv uvođenja ove vrste studija, strukovnih studija u drugom stepenu, u principu se svodi na dva argumenta. I onda smo čuli malo pre, tokom obrazloženja koje je dao predlagač amandmana, prvi se odnosi na nedostatak kadrovskog prostora, odnosno radnih mesta za one koji će završiti strukovne master studije. Ako stvari postavimo tako, a svesni smo da su strukovne master studije, prost produžetak osnovnih strukovnih studija, dakle, studija koje već postoje u našem sistemu, koje žive i protiv kojih kao takvih niko nema ništa, da li to onda znači da, ako je problem nedostatak radnih mesta za prost produžetak studija koji već postoje, pa onda isti taj argument važi i za te studije u svom osnovnom obliku? Da li to onda znači da predlagač amandmana posredno sugeriše da ukinemo strukovne studije kao takve? Uveren sam da nije to slučaj, uveren sam da prosto nismo dovoljno izvagali argumentaciju kada smo odlučili da se na nju pozovemo i da je stavimo u zvanično obrazloženje. Smatram da taj argument definitivno ne stoji. Čuli ste zašto. Drugi argument odnosio se na potencijalnu opasnost od stvaranja zabune. Zabune između novo uvedenog strukovnog mastera i već postojećeg akademskog mastera. Lično, verujem da što se zakona tiče, stvari su više nego jasne, da prostora za zabunu nema, zakon ne tretira ova dva studijska programa na isti način, naprotiv, vrlo precizno u svakom članu se pravi razlika između njih, ne predviđen identičan naziv, akademski master se zove master, strukovni master se zove strukovni master. Nema terminološke zabune. Da li je može doći u glavama poslodavaca sutra? Moguće je, to se nikada ne zna, ali to je onda nešto što ide čisto na račun samog poslodavca, da li će želeti da zaposli akademskog mastera pa pogrešiti, za to će morati da snosi konsekvence sam. Da uvek može da dođe do neke zabune, imamo više nego dovoljno primera u praksi. Eto, od uvođenja akademskog mastera do danas, verujem da se svako od nas više desetina puta sreo sa ljudima koji prosto ne umeju da razumeju razliku između nekadašnjeg magistra i u međuvremenu uvedenog mastera i verovatno će ih biti dok je sveta i veka, a ta razlika svakako nije problem nedorečenosti, nepreciznosti zakona. Zakon tu pravi vrlo jasnu razliku i ona ne da postoji, nego je daleka kao što je to bilo popularno reći u nekim godinama političke prakse za nama, „kao Bog i šeširdžija“, sećate se te popularne metafore, ogromna je razlika u pitanju pa je neki ljudi i dalje ne razumeju. Da li će se pojaviti ljudi koji možda neće razumeti između mastera i strukovnog mastera, moguće je da hoće, ali to nije nedostatak zakona. Nedostatak zakona bi se ogledao samo i isključivo u činjenici da ih zakon tretira na identičan način, da je zakon izvor zabune, a to nije slučaj. Dakle, još jednom, još znanja, još usavršavanja, još sticanja novih sposobnosti i umeća, kako ličnih, tako i profesionalnih doživljavam kao pozitivnu stvar, kao dobru intenciju i u skladu sa tim kao nešto što u principu podržavam pa samim tim ne delim zabrinutost po pitanju uvođenja strukovnog mastera i ne smatram da treba da bude obrisan iz novog zakonskog rešenja. Hvala.
Zahvaljujem Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslanici, mislim da je ovo bila vrlo kvalitetna diskusija, kao što je bila kvalitetna diskusija i ranije i mislim da se prilično dobro razumemo i što se tiče razloga zašto ne bi trebalo uvoditi i zašto bi trebalo uvoditi master strukovne studije. Jedna stvar koja možda nije razjašnjena, želim da je razjasnimo. Argumenti tipa – to nam je tražila EU, pa to zbog toga radimo, ne stoje i ako su ikada bili upotrebljeni, nisu upotrebljeni na pravi način. Evropska unija nam ništa ne traži po ovom pitanju. Mi na ovaj način uvođenjem mastera strukovnih studija ispunjavamo ovo što smo sami sebi zacrtali u strategiji razvoja obrazovanja. U vrstama i nivoima obrazovanja stoji i master strukovne studije. Na ovaj način samo otvaramo mogućnost za takve programe. Ne kažem da su nam neophodni, ne kažemo da po svaku cenu treba imati mnoštvo takvih programa. Ako neko predloži dobar program, ako se naprave adekvatni kvalitetniji standardi takvog studijskog programa, ne želimo da izgovor zašto to ne može da se realizuje bude zakon. Zakon to dozvoljava, a onda je na visokoškolskim institucijama da naprave dobar program. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Izvinjavam se, pošto je po amandmanu, mislio sam da treba da se završi pa da onda ministar odgovori, ali ste sasvim u pravu što ste ministru dali reč, ja ću se u stvari osvrnuti na diskusije mojih prethodnika vezano za ovaj amandman, pošto je naša poslanička grupa, gospodin Stojadinović, moj kolega, i ja podnela sličan amandman, a tiče se diskusije koleginice i kolege pre diskusije ministra. Naime, uvažena koleginica je rekla, govoreći o ovom amandmanu, da se zahvaljuje ministru što je došao na odbor i učestvovao u radu odbora. Dakle, to je obaveza ministra. Gospodine Arsiću, čak smatram da ste trebali da reagujete na to. Dakle, to je obaveza ministra. Ko ne razume parlamentarni rad i podelu vlasti, odbori i Narodna skupština kontrolišu rad ministra i nikakva zahvalnost za činjenicu da je došao na odbor ne može da postoji, već je njegova obaveza da daje odgovore na pitanje da li je i u kojoj meri izvršavao zakone koje je Narodna skupština donela. Ilustracija da su poremećeni odnosi između parlamenta i Vlade je konstatacija koleginice da smo dobili materijal na vreme i da se zahvaljuje na tome. Činjenica je da mi zaista dobijamo materijale sa zakašnjenjem dan, dva pred sednicu, ali bi bilo normalno da smo materijal za ovakvu jednu sednicu dobili na vreme. Osvrt na ovo što je kolega rekao. Kaže da novi nivo studija ne znači ništa loše i da on može samo da znači jedan novi kvalitet. Nije tako, kolega. Nešto novo, nešto što ne pripada našem društvenom sistemu, vrednostima društvenog sistema, može da devalvira i ono što imamo. Ne možete da kažete da je ekspanzija privatnog visokog obrazovanja „privatnih fakulteta“ donela neki kvalitet državni Srbiji. U pojedinim slučajevima da, ali u pojedinim slučajevima ne. Govorili smo ovih dana o devalvaciji zvanja i magistara i mastera i doktora i o činjenici da su pojedini stekli ta zvanja na vrlo čudan način. Sama činjenica da imamo nove strukovne studije, odnosno master strukovne studije, ne znači novi kvalitet. Možda ćemo imati i neke mastere iza kojih se neće kriti znanje i moguće je da će to devalvirati zvanje mastera onih koji su ta zvanja stekli na jedan sasvim drugačiji način. U tom smislu, ovo je opasna teza koju ste izrekli, u smislu da jedna širina, kvantitet, dovodi do kvaliteta. Kolega, to nije tačno, naročito u oblasti visokog obrazovanja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik doktor Vladimir Orlić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Vrlo kratko. Pozvao bih uvažene kolege, koje inače vrlo pažljivo slušam i trudim se da svačije mišljenje maksimalno uvažim, da se što bolje čujemo danas. Ne da nije bilo reči o kvantitetu koji prelazi u kvalitet, niti o promociji ekspanzije privatnih visokoškolskih ustanova, nije bilo ni pomenuto ni jedno, ni drugo, ni jednom jedinom rečju. Ono na šta bih želeo da ukažem još jednom jeste da danas pričamo o potrebi da se dodatno radi, dodatno usavršava, dodatno uči. To je osnov svega što sam imao nameru da kažem malopre i verujem da ćemo se oko toga razumeti i u dobroj volji složiti da je to nešto što je samo i isključivo pozitivno. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milanka Karić i Dragomir Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević. Izvolite.
Ja sam se prethodno javila, pa me niste uključili. Nisam za ovaj amandman. Htela sam repliku na prethodno izlaganje, ali sada već ne.
Ja se izvinjavam, ali pre nego što sam počeo čitanje, pogledao sam u monitor, nije bilo. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Uvaženi gospodine Arsiću, poštovani ministre sa saradnicima, prekjuče, u raspravi u načelu, ja sam već istakao da po našem mišljenju ovo predstavlja najveći problem Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Tu mislim na uvođenje dodatnog stepena strukovnih studija, master strukovnih studija. Dosta argumenata se čulo o tome i prošli put. Pokušaću samo još jednom da ukažem na osnovnu razliku između strukovnih i akademskih studija. Akademske studije i u okviru njih master studije služe da daju neka dodatna znanja studentima, da ih osposobe za dodatne poslove, ali i da ih pripreme za doktorske studije u različitim oblastima. S druge strane, strukovne studije imaju za cilj da osposobe studente kasnije za stručne poslove. Prema tome, uvođenje ovog stepena nije u skladu sa samom prirodom strukovnih studija i to je najvažnija stvar. Ako se ima u vidu da postoje specijalističke strukovne studije, onda su sasvim suvišne master strukovne studije. Ima tu još argumenata. Kaže se da je sve precizno definisano, da nema zabuna oko naziva. Ima, dragi kolega, uvaženi kolega, zabune, i te kako. Najveći broj poslodavaca apsolutno nije u stanju da razlikuje akademske i strukovne studije. Kada se pojave diplomirani studenti akademskih studija sa 240 ESPB bodova, ili kredita, oni ne znaju o čemu se radi. Još veća zabuna je kada se pojave i oni koji su po zakonu koji je važio pre 2005. godine diplomirali. Znači, ima tu velikih problema. Ono što sam prošli put naglasio kada sam se drugi put javio, tvrdim da u velikom delu Srbije, a proverio sam tri okruga, inspektori gledaju samo broj bodova. Za njih je 240 bodova sasvim isto, da li je to diplomirani po starom, diplomirani akademskih studija po novom, ili je to diplomirao iz strukovnih studija sa specijalističkim. Inspektori apsolutno ne prave razliku. Nije stvar u tome da nemamo dovoljno inspektora, nego se i kod njih stvara zabuna. Drago mi je da sam čuo od ministra Verbića da ovo nije bio uslov EU. Gospodine Verbiću, izvinjavam se što sam to prošli put rekao, ali tvrdim, imamo transkript, to je rekao predsednik Nacionalnog saveta prof. Stanković. Odgovorno stojim iza toga. Rečeno je tako. Što se tiče toga ko je bio protiv i ko je bio za, kolega Rogić je veoma lepo definisao, svi koji su diskutovali, osim, da ja dopunim, uvaženog kolege Stojimirovića, bili su protiv, znači, članovi Odbora, članovi akademske zajednice, rektori i prorektori, članovi SANU, potpredsednik, član predsedništva i moja malenkost. Prema tome, nisu stvari baš tako jasne. U svakom slučaju, tvrdnje da treba pustiti, ona kineska – hiljade cvetova itd, nije to tako jednostavno. Prvo, formirati programe, akreditovati ih. Ako imamo u vidu da je veliki broj visokih škola na ivici praga za akreditaciju, šta znači uvođenje dva ili tri nova programa? Sviđa mi se kad se saradnici ministra smeju. Znači da je nešto dobro. Hvala. Šta znači uvođenje novih programa? Da li to znači da smanjujemo broj nastavnika u stalnom radnom odnosu, da smanjujemo kriterijume? Sedamdeset posto nastavnika, pa 20 nastavnika. Doći ćemo u situaciju, to je druga stvar. Nema ovde govora o kvalitetu. Treba više nastavnika da se pređe taj prag i opet će biti kritična situacija. Sve u svemu, mislim da je ovo, uz dobra rešenja, neka koja rešavaju akutne probleme, neka koja su novine, nostrifikacija, o tome ću kasnije diskutovati, i ovaj informacioni sistem, najlošije rešenje. Obrazloženje Vlade za odbijanje amandmana, jer nije u skladu sa evropskom praksom u obrazovanju, je strašno. Amandman nije u skladu, a navodio sam u kojim najrazvijenijim zemljama EU se ove studije ne primenjuju. Druga stvar, nije u skladu sa strategijama razvoja do 2020. godine, strukovne studije su nešto najvažnije u skladu sa strategijom što treba uraditi. Postavljam pitanje – šta ste ovih 100 plus, posle toga, mesec dana uradili iz strategije? Koliko se sećam, ništa nije urađeno. Ako je prioritet da se iz strategije uvedu strukovne studije, neka vam služi na čast. Mislim da je ovo loše rešenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Ljubiša Stojmirović.
Koleginice i kolege, predsedavajući, gospodine ministre, saradnici, ovo je jedan od amandmana koji je izazvao dosta oprečnih argumentacija i gde su, da tako kažem, u žaru diskusije, ne želim da me pogrešno shvatite da mislim da je neko namerno hteo da izazove drugačije tumačenje, sa željom da opravda svoje viđenje, izneseni mnogi podaci, ne utvrđene činjenice i, iskreno rečeno, povređena je i uvređena je jedna humana, ponosna i veoma važna struka, struka medicinskih sestara. U ovom trenutku bih im se izvinio. Kažem, to nije bila želja onih koji su spominjali medicinske sestre vezane za master studije. Čak je tu bilo – šta će biti medicinska sestra kada završi višu poslovnu školu, da li će biti viša medicinska sestra? Mislim da je to sve bilo u žaru borbe, odnosno sukoba mišljenja. (Janko Veselinović, sa mesta: Ja sam spomenuo.) Nisam želeo da spominjem, ali ti si rekao. Tako je bilo. Mislim da je ova odluka Ministarstva na svom mestu i da je normalno, ako već imamo i u našoj strategiji to, ako smo uveli Bolonju i dali mogućnost da Srbija, odnosno obrazovni sistem u Srbiji bude poput obrazovnih sistema u drugim zemljama EU, onda je sasvim normalno da dozvolimo da se uvedu te master strukovne studije. Vezano za javnu raspravu, bio sam jedan od onih, to sam rekao i prošli pu, koji je sa kolegom Domazetom imao prepirku, a vezano za te master studije. Tada sam podržavao to. Podržavam i sada. Kolega Atlagić je podržavao, ali je rekao – na onima koji daju saglasnost, odnosno akreditaciju biće da utvrde da oni, koji se kandiduju za te master studije, moraju da ispune sve uslove koji su važni. Što se tiče tih evropskih zemalja u kojima su master studije, prošli put sam pročitao 18 zemalja. Sada ću ih ponoviti. Možda ih znam napamet, ali ne po redosledu. To su Holandija, Nemačka, Finska, Austrija, Irska, Poljska, Estonija, Portugalija, Grčka, Rumunija, Bugarska, Luksemburg, Crna Gora, država kandidat za članicu EU koja, rekao sam to prošli put, nema naziv master studija, nego su to neke magistarske studije, i Švajcarska koja nije članica EU. Bilo je primedbe na ovaj spisak, da tu nisu najrazvijenije evropske države: Engleska, odnosno Velika Britanija, i Francuska. Po meni, Nemačka je mnogo značajnija i jača u toj EU od njih. Šta to znači najznačajnija? Za nekog su jedne zemlje, a za nekog druge. Vidi se da je evropska praksa takva kakva jeste. Srbija je krenula tim putem i trudi se da usaglasi svoj obrazovni sistem sa EU, premda to nije bio uslov, to nije obaveza. Zašto je u jednom delu javnosti došlo do velikog otpora uvođenja ovih master studija? Ako ćemo biti iskreni, to je tržišna bitka, pozicija za studente, jer postoji strah od drugih ustanova da će te strukovne studije preuzeti njihov znatan broj studenata. Neću da sumnjam da je to jedini razlog, ali jeste jedan od razloga. Nadam se da je Ministarstvo donelo dobru odluku i da ovo neće imati nikakvih loših posledica po obrazovni sistem u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić.
Dakle, vrlo kratko, pošto verujem da na ovu temu dovoljno dugo razmenjujemo mišljenja i da smo otprilike blizu da zaključimo da smo kazali sve što smo imali. Verujem da je jedini argument koji preostaje jeste da se dodatno razjasni pitanje budućih nesporazuma, odnosno nekih nedoumica kod poslodavaca. I dalje smatram da je to pitanje za same poslodavce. Ako ne budu na pravi način razumeli diplome, ispaštaće zbog toga sami. Mislim da se ne može razlika i pitanje nedoumice svoditi na prosto bodovanje. Kao što smo već imali prilike da čujemo u mnogim diskusijama u prethodnih 30-ak minuta, takvih problema smo imali i do sada, bez ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Ako su sve nedoumice, koje mogu da proisteknu iz identičnog broja bodova za suštinski različite diplome, glavni problem, da li to znači da treba da eliminišemo već postojeće oblike studija koji mogu dovesti do istog broja bodova za nešto što je suštinski različito. Složićemo se, vrlo je jasna razlika između strukovnih i akademskih studija. Mislim da nije problem za poslodavca da tu razliku uoči. Ako propusti da je uoči, još jednom, posledice snosi sam. Dvesta četrdeset bodova kod nekoga ko je završio osnovne strukovne studije plus specijalizaciju i nekoga ko je završio, recimo, bečelor akademski program kvantitativno je 240-240, ali postoje određena radna mesta koja zahtevaju eksplicitno jedno, odnosno eksplicitno drugo. O tome mora da vodi računa onaj koji pokušava da nađe kadrovsko rešenje za ta radna mesta. Dakle, ne može se pitanje nedoumica svesti na pitanje bodova. To nam je više nego jasno. Šta drugo može biti izvor nerazumevanja? Možda samo ime, ime ovih studija koje, podvlačim, zakon tretira drugačije, daje im posebno ime, ime – strukovnog mastera. Ako je to suština svih zamerki, mislim da je predlagač ovog amandmana mogao da zaključi da to, samo po sebi, nije osnov za eliminaciju ovih studija, kao takvih, dodatnog usavršavanja, kao takvog. Možda je odgovarajuće rešenje nešto što bi predstavljalo satisfakciju za argumente koje koristi mogao da potraži u prostom korišćenju drugačijeg imena za ove studije, a da prostor za dodatno znanje i usavršavanje ipak ostavimo. Samim tim, ne verujem da smo dobili dovoljno dobre razloge da izbrišemo ovu vrstu studija iz Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Otvorilo se nekoliko pitanja vezano za master studije na višim školama. Moj kolega Stojmirović je pomenuo dve teme. Jednu temu koja se tiče možda žara diskusije i činjenice da se možda neko našao uvređen u toj diskusiji, ali samo zbog navođenja činjenica i faktičkog stanja u kojem ćemo biti posle donošenja ovog zakona. Dakle, voleo bih da dragi kolega Stojmirović da odgovor na pitanje – ko ima više zvanje, ili ko će imati više zvanje, osoba koja je završila visoku školu za medicinske sestre i završi master studije ili lekar? Dakle, molim vas, dajte mi odgovor na to pitanje. Ko će biti viši u zvanju? Molio bih da se i ministar uključi u odgovor na ovo pitanje. Ja na njega ne znam odgovor. Dakle, ne radi se o bilo kakvom vređanju. Radi se o apsurdnoj situaciji u koju dovodimo naše obrazovanje. Druga stvar, gospodin Stojmirović je pomenuo strah nekih da će izgubiti studente, postdiplomce. Ja bih mogao uzvratiti kontra pitanjem – da li je možda postojala želja nekih da dobiju postdiplomske studije koje do sad nisu imale, a reč je o višim školama? Dakle, da li se možda tu krije interes viših škola, koje nemaju malo novca i koje nemaju problem da lobiraju, da se ovakav jedan institut progura na mala vrata, jer, složićemo se ministre, nije nam ovo prioritet u visokom obrazovanju? Govorio je kolega Stojadinović – strategija. Ima puno pitanja koja bi došla na red pre master studija na visokim školama, koje stvaraju apsurdne situacije i koje ugrožavaju loše stanje u našem visokom obrazovanju. Složićemo se da postoji puno problema u visokom obrazovanju. To dodatno usložnjava problem u visokom obrazovanju. I, ako mogu dobiti odgovor, to bi bilo neko autentično tumačenje vaše, vi ste predlagač zakona. Dakle, kako će se tu ponašati poslodavac sutra kada bude, recimo, određivao menadžera u nekoj zdravstvenoj instituciji. Da li će isti tretman i položaj imati ova dva zvanja i ko će tu biti u rangu viši kada je plata u pitanju? Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč po podnetom amandmanu? (Ne) Na član 7. amandman su u istovetnom tekstu podneli zajedno narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović i zajedno narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milanka Karić i Dragomir Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović i zajedno narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Stojadinović.
Gospodine Arsiću, poštovani ministre Verbiću i veseli saradnici, samo da iskoristim priliku da kratko kažem o čemu se radi u amandmanima od sedam do deset. S obzirom da smo predložili da se briše član koji uključuje i strukovne studije, predlaže se i brisanje ostalih članova koji su usaglašavanje sa ovim članom. Tako da mislim da nema potrebe da o ovome nešto šire diskutujemo. Predlažem da pređemo na sledeće članove. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milanka Karić i Dragomir Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanici Zlata Đerić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović i zajedno narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov.
Isto kao i gospodin Stojadinović, nisam se javljala za prethodne amandmane, jer su se svi odnosili na brisanje master strukovnih studija. Ovaj se odnosi na to da se neke stvari koje se uređuju statutom visokoškolske ustanove, predlažemo da se uređuju osnivačkim aktom. Upravo da bi osnivač imao više uticaja na donošenje nekih odluka, nego što je to sada slučaj. Imamo prilike da vidimo dekane koji na veoma nezgodan način zloupotrebljavaju statut visokoškolskih ustanova. U Novom Sadu smo imali jedno veoma nesrećno iskustvo na Fakultetu tehničkih nauka, sa dekanom koji je protivzakonito menjao statut itd. mislim da je i ministar upoznat sa time i da je davao i završnu reč u tom celom slučaju. Naša sugestija je da se ipak neke stvari urede osnivačkim aktom pre nego statutom. Imamo mnogobrojne primere da postoje takve zloupotrebe. Da bi se to sprečilo predlažemo da se to uradi na način na koji mi to predlažemo. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 13. amandman sa ispravkom su zajedno narodni poslanici mr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman sa ispravkom su zajedno narodni poslanici dr Milorad Mijatović, Milena Bićanin, Ljiljana Nestorović i prof. dr Branko Đurović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Poštovani gospodine Arsiću, uvaženi ministre Verbiću, koristim priliku da zahvalim Vladi što je prihvatila i ovaj amandman. Suština ovog amandmana je bila, kao je predlagač to rešio, da se omogući profesorima emeritusima da učestvuju u drugom stepenu studija, znači u master i doktorskim studijama uključujući i komisije za master teze, završne radove i doktorske teze, ali i da učestvuju u izboru saradnika i nastavnika. Mi smo smatrali da je to preveliko opterećenje za ovako eminentne stručnjake s jedne strane, a sa druge strane smatramo da to na neki način sužava prostor za razvoj i napredovanje mladih kadrova pa smo tu eliminisali drugi stepen i izbore uz saradnička zvanja, tako da sada emeritus profesori mogu da se fokusiraju na doktorske studije, izradu doktorskih disertacija, mentorisanje i izbore u nastavnička zvanja. To je bilo poenta našeg amandmana. Još jednom hvala resornom Ministarstvu i Vladu što su prihvatili ovo.
Zahvaljujem. Na član 17. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik prof. dr Ljubiša Stojimirović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici magistar Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica magistar Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Ovaj amandman došao je iz Srpske akademije nauka i umetnosti. Mi smo na javnom slušanju razgovarali o tome da i oni akademici koji su bili profesori imaju sva prava kao i profesori emeritusi. To kasnije nije ušlo u Predlog zakona kada se on pojavio pa nam seSrpska akademija nauka i umetnosti obratila sa inicijativom koju smo mi pretočili u predlog amandmana da tako nešto ipak omogućimo. Kasnije se Vlada opredelila da ne prihvati amandmane narodnih poslanika nego da predloži odboru da predloži takav amandman. Sada mene interesuju vaši razlozi da postupite na taj način? Zato što u obrazloženju zašto se amandman ne prihvata, vi kažete – amandman se ne prihvata jer po važećem zakonu postoji mogućnost da se pod propisanim uslovima svakom radnom profesoru u penziji dodeli zvanje profesor emeritus. U praksi postoji značajan broj slučajeva da redovnim profesorima u penziji koji su članovi SANU, dodeljeno zvanje profesor emeritus. Ukoliko ispravno razumem to što ste vi ovde napisali, samo ovde, ne šta piše u vašem amandmanu, nego samo šta ste ovde napisali, vi praktično govorite da je to manje više nepotrebno jer su svakako mnogi profesori u penziji koji su članovi SANU već svakako i profesori emeritusi. Međutim, šta se onda dešava? Vi se onda ipak opredeljujete da odbor podnese amandman koji je vrlo sličan ovome uz dodatak jednog stava, ali ukoliko je razlika u tom jednom stavu, onda ovo što ste napisali u obrazloženju kao razlog zašto se amandmanne prihvata nije istinito. Onda ti razlozi koje ste nam naveli kao razloge za odbijanje amandmana nisu zapravo razlozi zbog kojih odbijate amandman. Niste rekli da se amandman odbija zato što je nepotpun ili zato što nedostaje taj jedan stav u kom slučaju bismo rado uradili dopunu amandmana. Ne, vi ste nama rekli da su oni svakako veoma često profesori emeritusi pa baši nema potrebe za takvim amandmanom, a onda sami predlažete vrlo sličan amandman u kom samo dodajete u odnosu na ono što smo mi predložili da se prava i obaveze lica iz stava 6. ovog člana uređuju ugovorom o angažovanju za izvođenje nastave. Dakle, hoćete da kažete da kada vi to predlažete, onda je to korisno i svrsishodno, a kada predlažu narodni poslanici onda za tako nečim nema potrebe. Ili nije istinito ovo što ste napisali u obrazloženju zašto se odbija amandman ili je vaš amandman koji ste podneli preko Odbora za obrazovanje i nauku isto tako nepotreban kao i amandman koji su podneli narodni poslanici iz DS.
Reč ima ministar dr Srđan Verbić.
Poštovani poslanici, istina je da obrazloženje nije baš najjasnije. U svakom slučaju, Vlada se odlučila da usliši predloge velikog broja poslanika uz praktično dve važne izmene koje nisu bile zajedničke za sve predložene amandmane. Prvo je da se angažovanje članova akademije odnosi samo na treći stepen i druga važna izmena koja je potpuno u skladu sa drugim izmenama u ovom zakonu, da se omogući ljudima koji nisu bili na univerzitetu već su radili na institutima da se takođe ukoliko su članovi akademije uključe u realizaciju doktorskih studija. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici magistar Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, Dejan Čapo. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo podneo je amandman na član 17. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik dr Ninoslav Stojadinović.
Ako smo, poštovani gospodine Arsiću, uvaženi ministre Verbiću, saradnici iz Ministarstva, imali neke dileme ovde koji je odnos bio snaga za predlog za uvođenje strukovnih master studija, da li je većina bila za jedno ili drugo rešenje, ovde jednostavno nema dileme. Apsolutno svi uključujući i ministra sa saradnicima bili su za ovo rešenje da se na neki način i članovima Srpske akademije nauka i umetnosti u radnom sastavu omogući da imaju u jednom delu isti status kao profesori emeritus. Kao posledica toga ovde se pojavilo šest ili sedam amandmana veoma sličnih na tu temu. Moram da priznam da smo i mi predlagači jednu sitnicu prevideli, a to je da članovi Srpske akademije nauka i umetnosti dolaze kako sa fakulteta, gde su imali nastavna zvanja, tako i sa instituta gde su imali naučna zvanja, pa je trebalo to usaglasiti i dodati – koji su pre penzionisanja imali i jedno ili drugo zvanje. Na neki način ne oštetiti akademike koji potiču iz instituta. Tako da, vidim da je to jedan od razloga bio, ali neka od obrazloženja Vlade za odbijanje amandmana mi nisu jasna. Recimo, za sve amandmane se kaže da već postoji mogućnost da akademici budu izabrani u zvanje emeritus profesor, što uostalom je tačno, jer je veliki broj do sada izabran. Na naš amandman odbijanje je dato uz obrazloženje da ovaj amandman nije predmet zakona. Na kraju, sve je dobro kada se dobro svrši. Ovaj predlog amandmana je objedinio novi predlog amandmana, objedinio je i profesore emeritus i akademike u radnom sastavu, tako da,koristim priliku da se ispred SANU i u ime predsednika, gospodina Hajdina, i potpredsednika, gospodina Rakića, koji su me zamolili, zahvalim Vladi što su uvažili ovaj predlog. Takođe, zamolili su da se zahvalim brojnim poslanicima i predsednici Odbora za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj što su učinili jedan napor da se i ovim akademicima koji su u penziji omogući da nastave angažovanje na fakultetima i, ono što je još važnije za njih, rad na naučnoistraživačkim projektima, bez obzira što se tu radi o jednogodišnjim ugovorima. Hvala.
Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslanici, samo da napomenem da je Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo podneo amandman koji zapravo predstavlja najbolje rešenje i spaja sve do sada pominjane amandmane. Vlada se pozitivno izjašnjava, dakle, prihvatamo amandman koji je predloži Odbor za obrazovanje.
Zahvaljujem. Pošto je podnosilac amandmana nadležni odbor, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, ovlašćeni predstavnik predlagača zakona je prihvatio amandman na sednici Narodne skupštine, tako da, konstatujem da je podneti amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi gospodine Arsiću, poštovani ministre Verbiću, suština ideje za ovaj amandman bila je da se malo koriguje Predlog zakona, jer smatramo, a to su i neki univerziteti, neki iz akademske zajednice, naravno, univerziteti koji u svom sastavu nemaju institute, predložili, sugerisali, da naučna zvanja nisu dovoljna kvalifikacija da bi ti naučnici, znači istaknuti naučnici mogli da budu u komisijama za izbor nastavnika. Ovaj amandman je odbijen sa jednim malo čudnim obrazloženjem, da je intencija predlagača bila da se podigne kvalitet, što definitivno donose naučni radnici sa instituta, ali drugi razlog za odbijanje – zakon za regulisanje naučno-istraživačke delatnosti kojim je rešeno da lice u nastavnom zvanju mogu biti članovi Komisije za izbor u naučno zvanje. Znate šta, ako profesori univerziteta imaju pravo da budu u komisijama za izbor u naučna zvanja, to je sasvim prirodno i to je regulisano zakonom. Oni imaju, pored nastavne komponente, određen broj naučno-istraživačkih radova, kvalifikovani su, licitiranja i sve ostalo, ali automatski ne znači i suprotno. Oduvek sam bio za varijantu za integrisani sistem instituta i univerziteta gde bi automatska ekvivalencija postojala između nastavnih i naučnih zvanja i gde bi se u oba smera išlo. Znači, profesori bi imali pravo da pišu referate za naučna zvanja i suprotno, učešće na projektima itd, ali smatram da u ovom trenutku to što nastavnici imaju pravo da pišu, učestvuju u referatima, u komisijama za izbor za naučna zvanja, automatski ne znači i suprotno. To je bila naša primedba. Ovo nije primedba od dramatičnog značaja i da neće ništa negativno uticati ako ljudi sa naučnim zvanjima budu u komisijama za izbor nastavnika i verovatno će prema strategijama 2020 ova integracija biti još prisutnija, tako da će ovaj problem biti, ako ga i ima u pravno formalnom smislu, biti razrešen. Hvala.
Gospodine Stojadinoviću, nisam hteo da vas prekidam u izlaganju. Samo da vas obavestim da je vaše vreme koje vam pripada kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe isteklo i da sada kada budete koristili više od dva minuta, kada ste podnosilac amandmana, to je vreme poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući i ujedno zahvaljujem na diskusiji predlagača amandmana, odnosno konkretno o rečima da zapravo u ovako koncipiranom članu zakona nema ništa dramatično, odnosno da ne postoji razlog da se insistira na amandmanu kao takvom. Ono za šta bih svakako iskoristio ovu priliku jeste da zahvalim Ministarstvu što najzad imamo ovakvo rešenje koje na pravi način pospešuje, verujem, zajedničku želju, dugogodišnju želju svih aktera u društvu, a to je da postignemo punu integraciju između naše nauke, naše privrede i našeg visokog obrazovanja. Verujem da je ovakvo zakonsko rešenje u pravom smeru. Mi smo o tome dosta dugo pričali. U našem društvu postojalo je takvo rešenje kroz Zakon o naučno-istraživačkoj delatnosti. Nije imalo odgovarajući pandan u Zakonu o visokom obrazovanju, sada ga dobijamo. Dakle, ne samo da podržavam ovakvo rešenje i ovaj nivo međusobne saradnje, ujedno pozivam da prilikom izrade novog kompletnog zakona o visokom obrazovanju te veze učinimo još čvršćim i da učešće lica iz privrede i iz nauke, koja su de fakto lica sa izborom u naučna zvanja, bude još veće na svim nivoima visokog obrazovanja i ova veza samo snažnija, a saradnja samo isključivo još bolja. Hvala najlepše.
Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić i Mirjana Andrić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Jovanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Opet su master strukovne studije u pitanju, tako da neću dodatno obrazlagati, samo vas molim da razmislite još jednom. Mislimo da je to odredba od koje će biti više štete nego koristi i dalje nismo čuli šta je to što ćemo mi dobiti time što ćemo ih uvesti, osim određenog broja ljudi koje ćemo školovati za radna mesta koja ne postoje i neće postojati u skorijoj budućnosti. Ukoliko to budu strukovne master studije koje zaista bude strukovne master studije, a ukoliko to budu strukovne master studije koje pretenduju da budu nešto više, onda će to biti loša kopija master akademskih studija koja će samo stvoriti dodatnu zabunu i kod poslodavaca i kod tih budućih studenata i neće doprineti onome što vi kažete da je koncept zakona, a to je unapređenje nivoa visokog obrazovanja.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Milan Korać. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Hvala vam gospodine Arsiću. Gospodine Verbiću, ovim članom 26. se predviđa dodavanje nekoliko potpuno novih članova zakona koji govore o pravljenjima baza podataka studenata, nastavnika itd. Ono što je opet upadljivo izostaje kao što je slučaj i sa obavezom kontrole da li visoko školske ustanove ispunjavaju uslove zbog kojih su dobile akreditaciju jeste još jedna stvar o kojoj smo mi pričali na sednici odbora. To je obaveza da se napravi neka vrsta centralnog registra nastavnika koja bi bila na jednom mestu da bi se sprečilo to što se dešava. Gospodin Atlagić najviše voli o tome da priča, on se nudi, ne znam da li će se javiti za diskusiju. Uglavnom se nekoliko puta nudio da sam sačini takvu jednu bazu, ukoliko nemate kapaciteta to da učinite, da bi se sprečilo da nastavnici zloupotrebljavaju to što ta centralna baza ne postoji i da upravo na taj način omogućavaju univerzitetima da dobiju akreditaciju i da nakon toga, znajući da neće biti kontrolisani uopšte ne ispunjavaju uslove zbog kojih su dobili akreditaciju. Nije bilo moguće da mi amandmanom to predložimo zbog Poslovnika Skupštine, zato što mi ne možemo predlagati uvođenje novih članova zakona. Ne znam zbog čega se vi niste opredelili za to. Ono na šta smo mi reagovali amandmanom i dobili vrlo čudnovato odgovor, u ovom delu gde se predviđa novi član 97b govori se o podacima koje fakulteti prikupljaju svojim studentima, pa se kaže – za određivanje identiteta, obratite pažnju, za određivanje identiteta prikupljaju se sledeći podaci – ime, prezime, ime jednog roditelja, po JMB građana, broj pasoša od strane državljana, datum rođenja, mesto rođenja, država, adresa stalnog stanovanja, tip naziva stana stanovanja, nacionalna pripadnost, bez obaveze izjašnjavanja, bračni status. Zbog čega je bračni status bitan za utvrđivanje nečijeg identiteta? Dakle, ne radi se o socijalnom statusu studenta, gde bračni status zaista može imati uticaja na to da li taj student živi sam u domaćinstvu, da li ima neka izdržavana lica itd. Ne, vi tražite da se student izjasni o svom bračnom statusu da bi se utvrdio njegov identitet a naš predlog da se obriše i da ne tražite od studenta taj podatak koji zaista, ne znam zbog čega je bitan visoko školskoj ustanovi, vi odgovarate da se amandman ne prihvata zato što nije u skladu sa zakonom kojim se uređuje zaštita podataka o ličnosti. Dakle, vi tražite da se student izjasni o više stvari nego što mi tražimo i još tvrdite da to nije u skladu. Ne znam gde u zakonu o zaštiti podataka o ličnosti piše da neko mora da se izjašnjava o svom bračnom statusu na fakultetu na koji se upisuje? I uopšte od kakvog je značaja ta informacije fakultetu kada je u pitanju njegov identitet. Za sve drugo se slažem, pošto ima dalje stvari koje govore o socijalnom statusu studenta gde se piše o broju članova domaćinstva, izdržavanih lica, zaposlenih lica, prihoda članova domaćinstva. To su sve stvari koje su važne, ali za status studenta, ali za identitet na fakultetu apsolutno nije bitna informacija da li je taj student oženjen ili udat, u kom je bračnom statusu. Nejasno je zbog čega se pozivate na Zakon o zaštiti podataka o ličnosti kada mi amandmanom predlažemo da studenti daju manje podataka nego što vi predlažete to u predlogu zakona. Hvala.
Samo da obavestim, minut i 40 sekundi je od vremena poslaničke grupe zato što ste utrošili vreme ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, dozvolite mi da kažem dve rečenice, pošto me je, hajde da kažem prozvala predsednica Odbora, mislim da je problem oko ovoga zaista težak. Mi smo se dogovorili, da ne kažem dogovorili, ali hajde da kažem konstatovali da je to problem koji je gospodin ministar Verbić nasledio i on nije unazad dve godine, on je dugogodišnji. Mi smo čak i apelovali na predsednike susednih država. To znači Republike Srpske, kažem srpskih da tako kažemo, i drugih, da nam pomognu u tom smislu da profesori ne mogu u isto vreme vršiti predavanje u Republici Srpskoj i ovde u Srbiji i imati puni radni staž, punu platu i penzioni osnov. To nije teško utvrditi, znate. Po meni ima tu jako mnogo, ali je žalosno da to rade rukovodioci visoko školskih ustanova. Zamislite na jednom beogradskom institutu da direktor to radi već šest godina. Em, je direktor instituta i drugo radno mesto u Republici Srpskoj i drugi penzioni osnov i to nema nigde na kugli zemaljskoj, da tako kažem. Koliko radnih mesta mogu naši studenti dobiti i načni radnici. Zbog toga nema unapređivanja u zvanja, jer postaju gospodari, ono što ja često kažem, života i smrti redovnih profesora. Dakle, to je zaista jedan težak problem, ali ohrabruje ministar što je najavio da će inspekcija raditi svoj posao. To je ono što je bitno. Akreditacijom ćemo mi postići uspeh, nije to problem, ali inspektori nisu radili svoj posao, to moram ovde javno da kažem, da oni kontrolišu svakodnevno visoko školske ustanove itd. žalosno je da mi imamo 700 profesora na nivou države Srbije sa visoko školskim ustanova ili instituta da izvode nastavu, hajde da kažem i sa drugim penzionim osnovom, ne samo u jednoj državi susednoj, nego u dve i tri, a imamo profesora koji izvode nastavu na tri, četiri, pet, a jedan na 22 fakulteta, u Bijeljini. Zamislite, a zakonodavac je rekao – može da izvodi na svom matičnom fakultetu u punom radnom odnosu i plus u trećinskom odnosu eventualno na jednom drugom fakultetu. Šta rade ti dekani? Problem je u dekanima. Ko im daje saglasnost? Zašto? Da li i oni to rade? I zato se ja zalažem da država kontroliše rukovodioce dekana i kod izbora da ona daje jedan, da kažem, skoro trećinu država bi trebala da da u savet i da kontroliše šta oni rade. Šta rade inspektori? Dakle, tu je taj problem u Republici Srpskoj, u Crnoj Gori i ovde kod nas. To je zaista sramota. I još kažu da su patriote – jeste, kad treba podrivati ekonomski sistem susedne bratske zemlje i obrnuto. Naši mladi naučnici… (Goran Bogdanović, s mesta: Sa Kosova svi to rade.) Da kolega, jeste, svi to rade. Izvinite, kad ste me povukli baš, vaša vlast je to uvela znate, i sad ispravljamo ovo. Bolje da me ne potežete za jezik. Teško je ispraviti. Trebaće još 20 godina da ispravimo ono što ste vi za tri godine upropastili. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč? Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Anamarija Viček, Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Anamarija Viček.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, Savez vojvođanskih Mađara je predao amandman na član 26. koji je spomenut i malo pre, ali iz malo drugačije perspektive i ja bih volela malo da uđemo tu u detalje, pošto se pitanje odnosi na veoma važno pitanje, ne samo za nacionalne manjine nego i zbog ulaska Srbije u EU. Naime, ovaj član iz člana 26. koji uređuje evidencije o visokoškolskim ustanovama, studentima i zaposlenima, ne samo nastavnicima nego i ostalom stručnom osoblju i ostalim zaposlenima u visokoškolskim ustanovama, naš predlog je da se u evidenciju uvede, i pored nacionalne pripadnosti, i maternji jezik, kao i jezik na kome je student, odnosno nastavnik, slušao osnovno školsko, srednjoškolsko obrazovanje, odnosno kod nastavnog kadra i visokoškolsko obrazovanje. Prvi deo koji se odnosi na podatke maternjeg jezika i o jeziku obrazovanja studenata, smatramo da je izuzetno bitan zbog toga, jer, kao što i u strategiji razvoja obrazovanja koji se odnosi i na visokoškolsko obrazovanje u Srbiji do 2020. godine, veliki naglasak se stavlja na razvoj kvaliteta obrazovanja. Svi znamo da maternji jezik, odnosno jezik na kome se sluša nastava je od velikog značaja što se tiče napredka u obrazovanju odnosno u studijama. Mišljenja smo da, ukoliko imamo evidentirane podatke o tome na kojem jeziku su studenti pohađali osnovnu školu, odnosno srednju školu, možemo da imamo i strategiju, odnosno plan kako u slučaju da je za to potrebno, kako im dati dodatnu obrazovnu podršku. Drugi deo našeg amandmana se odnosi na podatke koji se odnose na maternji jezik, odnosno osnovne školske, srednjoškolske i visokoškolske studije nastavnika i ostalog osoblja koje je zaposleno u visokoškolskim ustanovama, a ovo je izuzetno bitno zbog toga jer, ova dopuna stvara šire osnove za primenu člana 76. stava 2. Ustava Republike Srbije kojim je propisano da se pri zapošljavanju u državnim organima, javnim službama, organima autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave, vodi računa o nacionalnom sastavu stanovništva i u odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina. Pored toga, dopuna Predloga zakona u tom smislu je neophodna i radi ispunjavanja obaveze iz procesa pridruživanja EU. Naime, SRJ je 3. decembra 1998. godine, potvrdila Okvirnu konvenciju za zaštitu nacionalnih manjina Saveta Evrope, a Republika Srbija, kao naslednik međunarodnog pravnog subjektiviteta i međunarodnih dokumenata nadležni Monitoringu Saveta Evrope. Savetodavni komitet Saveta Evrope je u dosadašnjem periodu usvojio tri mišljenja, 2003, 2009. i 2014. godine o primeni okvirne konvencije za zaštitu nacionalnih manjina od strane Republike Srbije. Treće mišljenje Savetodavnog komiteta od 23. juna 2014. godine sadrži 47. preporuka za poboljšanje položaja nacionalnih manjina, a od 47 preporuka, nekoliko se odnosi na nedovoljnu zastupljenost nacionalnih manjina u javnom sektoru. Naša sugestija koja bi se odnosila na evidentiranje, i to na nešto kredibilnije evidencije, pored nacionalne pripadnosti i da se odnosi evidencija na maternji jezik, bio bi prvi korak što se tiče ulaska, u stvari obaveza koje Republika Srbija ima u procesu pridruživanja EU. To nisu naravno zakoni koji bi doveli do preduzimanja mera i sprovođenja efikasnog monitoringa koji će i u perspektivi obezbediti odgovarajuću zastupljenost, ali bi ipak bio prvi korak što se tiče evidentiranja. Savez vojvođanskih Mađara nastoji na tome i nadamo se da ćete ovo uzeti u obzir, pošto još uvek nije kasno da ćete prihvatiti ovaj amandman pošto mislimo da je to od izuzetnog značaja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima ministar dr Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslanici, mislim da se ovde radi samo o formi pitanja. U svakom slučaju, postoji podatak o tome na kom jeziku je učenik završio srednju školu. Što se tiče prava i mogućnosti na obrazovanju na jezicima nacionalnih manjina, Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja radi na strategiji razvoja obrazovanja na jezicima manjina i svakako će svi dobri predlozi biti uvaženi. Za sada smatramo da je sasvim dovoljno ovo podataka što imamo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Anamarija Viček. Izvolite.
Zahvaljujem. Naravno, podatak o nacionalnoj pripadnosti jeste jedan važan podatak. Međutim, svi smo svesni toga da postoje porodice u kojima se radi o mešovitim brakovima. U Vojvodini na primer imamo veoma veliki broj takvih, gde se deca evidentiraju po jednom roditelju i imamo tako Mađare po ocu, Slovake po ocu. Međutim, njihov ni maternji jezik, ni nacionalna pripadnost nije kredibilna u tom slučaju i zbog toga mislimo da bi ipak evidencija o maternjem jeziku, odnosno o obrazovanju bila itekako bitna. Što se tiče strategije razvoja obrazovanja na jezicima nacionalnih manjina, jeste jedan deo tog paketa i mi nastojimo naravno na tome da podržimo razvoj obrazovanja na jezicima nacionalnih manjina. Međutim znamo, svesni smo i toga da građani Srbije bez obzira na to koje su nacionalne pripadnosti, imaju mnogo veće šanse i treba da znaju i govore srpski jezik. Znači, mi nastojimo na tome da ukoliko se studenti nacionalnih manjina upišu na fakultete i pohađaju nastavu na srpskom jeziku, da im treba dati šanse za to, a zna se i to da jezičke sposobnosti u nekim slučajevima mogu da utiču i negativno na studije i zbog toga mi ipak nastojimo na tome da se ti podaci pojave u evidencijama. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 28. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Riza Halimi i Šaip Kamberi. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovim amandmanom ukazali smo na mogućnost da se još više pojednostavi procedura priznavanja visokoškolske strane isprave, odnosno diplome, upravno u onim pravcima koji su dati u obrazloženju ovih izmena i dopuna Zakona o visokom školovanju. Oni su tu bili jasni jer su, po meni, jedan pomak napred kada se poziva formiranje evropskog prostora visokog obrazovanja, zatim i na Zakon o ratifikaciji Konvencije o priznavanju kvalifikacija iz oblasti visokog obrazovanja u evropskom regionu. Posle je u obrazloženju dodato još da se ovim izmenama i dopunama zakona omogućavaju kraći rokovi za priznavanje stranih diploma, koji treba da vrate naše stručnjake iz inostranstva. Mislim da je bilo uputno da se doda i u obrazloženju svega ovoga i problematika nacionalnih manjina i problema koje do sada imaju nacionalne manjine upravo sa veoma sporim, dugim, dosadašnjim procesima nostrifikacija stranih visokoškolskih isprava. Naravno, to nije traženo decidno, nego je predloženo da bude kao mogućnost da se da prostor da se ovaj proces tog jedinstvenog evropskog prostora, da se taj proces ubrza što je zajednički interes, a ne samo interes manjina koje iz različitih razloga do sada, u celini nacionalne manjine, ali naročito u ovom slučaju Albanci iz Preševa, Bujanovca, Medveđe, iz Preševske doline, unazad ne godinama, nego decenijama, najmanje dve decenije, nisu imali uslova da studiraju na univerzitetima, visokoškolskim ustanovama države, pa su koristili te usluge i u Makedoniji, u Albaniji, a tradicionalno i na Kosovu, gde ranije nije uopšte bilo problema sa priznavanjem diplome iz Prištinskog univerziteta. Kada se taj problem pojavio, ja sam i u načelu govorio da je nerešavanje tog problema, nepriznavanje visokoškolskih diploma, kod nas ostavilo veoma pogubne posledice koje se odražavaju na celokupne društvene, ekonomske tokove, a koje se, nažalost, odražavaju i na pražnjenju tog prostora. U tom periodu koji se poklapa, od 1991. godine pa do sada, dolazi do drastičnih migracija. Vlada je, ponavljam koliko puta već, bila alarmirana samo u onim trenucima kad je bio ugrožen vizni režim zbog azilanata sa tog područja. Pored Roma je najveći broj upravo s tog područja, Bujanovac, Medveđa, da su tražili azil po evropskim državama, jer nemaju perspektivu za zapošljavanje, za normalan život. Ne priznaju im se dugo vremena diplome i ljudi traže rešenja. Sad, normalna država bi se verovatno zabrinula na vreme da reši ovakve akutne probleme svojih građana, ali ovo se, gospodo, predugo ovakva situacija dozvoljava, da se ovakvi problemi u kontinuitetu pojavljuju i pojavljuje se nonšalantnost društva i država da ne reši te probleme, pa onda kada izbijaju problemi, traži se i pomoć od međunarodne zajednice. Imali smo dosta takvih situacija. To je u redu. Ako želimo evropske integracije, zajedno treba da rešavamo i zajedničke probleme. Mislim da se predugo ovaj problem nije rešavao. Dobri su ovi predlozi sa odvajanjem tog dela koji se tiče zapošljavanja, tog profesionalnog priznavanja, od akademskog, jer je, po mene, verovatno ovo prvo goruće, ono što se tiče direktnih problema građana na terenu i mogućnosti da ljudi rade, da se zaposle nakon što završe fakultet ili visoku školu. Po meni je to pozitivna stvar. To treba pozdraviti. Ali, mislim da treba imati sluha i za sve druge varijante i mogućnosti i prakse koje se pojavljuju u okruženju, u susednim državama, gde ima političke volje i pristupa se i efikasnijim načinima rešavanja ovih gorućih problema i onih koji se tiču međunarodnih ugovora, sporazuma o ekvivalenciji školskih isprava ili visokoškolskih isprava. Ima veoma pozitivnih primera. Mislim da je red da se ugledamo na takve pozitivne primere i da pokazujemo daleko veću političku volju za rešavanje ovako dramatičnih problema na terenu, koji direktno prouzrokuju odlaske. Na kraju krajeva, mi imamo već prostore koji su etnički očišćeni na terenu, čitave prostore koji već ostaju bez stanovništva, i to po nacionalnoj osnovu. Nažalost, takva je situacija prisutna na terenu. Među ostalim faktorima je direktno ova problematika ne nostrifikacije ili predugi, preobimni ili, da kažem, skoro ponekad neostvarivi procesi nostrifikacije, teraju ljude da idu vani, da napuste svoja rodna mesta. Zato ovde pominjem momenat da se i o toj problematici ozbiljnije razmišlja i da se svi pozitivni primeri, u praksi dokazani, primenjuju da bi bili ne samo formalno, nego suštinski da dokazujemo da smo za evropske integracije i da napustimo ne samo diskriminaciju, već se spominje ovde da je to zahtev ili direktiva EU, o izbegavanju diskriminacije školovane dece radnika emigranata, nego uopšte i pripadnika manjina koji su nužno bili prinuđeni da u određenim vremenskim periodima nisu mogli da koriste usluge domaćih visokoškolskih ustanova, nego su morali da se školuju u Prištini, Tirani, Makedoniji. Naravno, sad oni ni krivi ni dužni ispaštaju. Nemamo vremena da analiziramo ko je kriv za ovu situaciju koja se olako prepušta jednoj manjini. Koji je udeo države da se došlo do takve situacije? Opet kažem, to je za neke detaljnije analize. Jedino što bih ovde apelovao, da imamo daleko više obzira za jednu dramatičnu i katastrofalno tešku situaciju na terenu, koja traži urgentna rešenja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ivana Stojiljković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre i gosti, u vezi amandmana koji su podneli poslanici SDA, podržavam mišljenje Vlade da nema osnova, pre svega se osvrćem na ovaj prvi deo amandmana, da se izmeni naziv potpisanog sporazuma sa Republikom Srpskom i da se on u celini primeni na Bosnu i Hercegovinu. Govorim u teritorijalnom smislu. Ali, svakako da treba razmišljati u pravcu nekih dodatnih sporazuma i ugovora sa našim susednim državama. Treba da imamo u vidu i teritorijalnu bliskost Crne Gore, Republike Srpske i BiH u celini, naročito teritorijalnu bliskost sa zapadnom Srbijom i sa Užicem kao glavnim administrativnim centrom. To pre svega govorim u smislu migracija, odnosno gravitiranja stanovništva iz ovih opština ka zapadnoj Srbiji. Ovi problemi o kojima smo delimično sada slušali, ali činjenica jeste, da na teritoriji Sandžaka i kompletnog Zlatiborskog okruga, poražavajuća činjenica, odnosno podaci da je najniži procenat visokoobrazovanih ljudi. Zato i smatram opravdanim zahtev velikog broja mladih, kako iz naše države tako i iz susednih, koji mogu i žele da stiču akademska zvanja i na studijama budućeg integrisanog univerziteta u Užicu i smatram da je to zaista za zapadnu Srbiju neophodno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Imajući u vidu suštinu amandmana, nadovezaću se na ono što je koleginica Stojiljković započela kao temu, ali ovde nisu u pitanju migracije, ovde su u pitanju „pozitivne migracije“ ili fluktuacije stanovništva, i to mladih ljudi. To je upravo vezano za one pitanje koje sam ja pre podne postavio ministru i dobio delimičan odgovor. Naime, nadovezujući se na izlaganje gospođe Stojiljković, moram da istaknem jednu činjenicu koju niko ne može da dovede u sumnju. Pre svega, opravdanost ovakve pojave da se što više kretanja mladih, radi sticanja akademskih zvanja, prepoznala još pre 36 godina, kada je 1978. godine upravo u Užicu otvorena tri odeljenja Beogradskog univerziteta. Tada je to bilo odeljenje Pravnog, Mašinskog i Ekonomskog fakulteta. Ta ista opravdanost je bila prepoznata, doduše ne za Užice ali za širu regiju Srbije, od strane ranijeg ministarstva koje je predvodio prof. dr Žarko Obradović, kada je čak u Republici Srbiji otvoreno pet integrisanih univerziteta. Ono što zagovornici amandmana traže nije sporno, sa stanovišta interesa stanovništva sa te teritorije. Opravdanost takvog zahteva ceniće ministarstvo i država. Ali, ono što podrazumeva zahtev, zahtev građana zapadne Srbije, kome gravitiraju zaista brojne opštine sa teritorije Republike Crne Gore, sa teritorije Republike Srpske, jeste upravo činjenica da je Užice bilo i treba da bude centar sticanja akademskih zvanja, prema studijskim programima koji će, nadam se, biti uskoro i odobreni i potvrđeni. Danas, kad smo razgovarali na ovu temu, zamolio sam samo da se proveri da li je zaista Nacionalni savet za visoko obrazovanje dao pozitivnu ili negativnu ocenu za osnivanje integrisanog univerziteta u Užicu, tim pre što je jedna takva odluka sa predlogom za usvajanje osnivačkog akta integrisanog univerziteta u Užicu već bila na sednici Vlade. Dakle, mi smo na jedan korak od nečega što podrazumeva afirmaciju jednog područja koje nije malo, a to je područje zapadne Srbije. To je područje koje će na ovaj način dobiti mnogo. Ono što se tražilo amandmanom, dobila bi jedna regija u Srbiji i to mnogo. A šta je to mnogo? Pre svega, cirkulacija robe i ljudi, pre svega mladih, samim tim ekonomski napredak jedne regije koja je poprilično zaostala. Neću podsećati ovde kolege narodne poslanike koliko je Zlatiborski okrug privredno ruiniran, koliko bi se na taj način povezivanjem sa određenim studijskim programima učinio privredni preporod za takvu regiju, pogotovo kada se ima u vidu činjenica da je u elaboratu za osnivanje integrisanog univerziteta sadržano nešto što može da bude na nivou studijskih programa vezanih za informacione tehnologije, a to je nešto što se može smatrati najpropulzivnijim zanimanjem današnjice. I zaista, mislim da bi bilo jako značajno da Užice bude centar jednog takvog obrazovnog sistema i jedne takve visokoškolske ustanove, odnosno više visokoškolskih ustanova u okviru integrisanog univerziteta. Zato ću podržati izlaganje koleginice Ivane Stojiljković. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uz puno uvažavanje usmenog obrazloženja gospodina Halimija i uveren u najbolju moguću nameru predlagača ovog amandman, predlažem da se odbije ovaj amandman, amandman na član 28. Predloga zakona o visokom obrazovanju, iz krajnje logičnih i racionalnih razloga, koji su sadržani u obrazloženju Vlade Republike Srbije. Ne bih sada čitao obrazloženje. Pretpostavljam da ste upoznati sa sadržaj obrazloženja. Međutim, ono što je dodatno problematično u ovom obrazloženju predlagača ovog amandmana je i netačno navođenje regija u Srbiji. Kaže se u jednom trenutku da je veliki broj mladih ljudi iz regije Sandžak svoje studije završilo na Sarajevskom univerzitetu, a dodatnu otežavajuću okolnost u zapošljavanju ili u obavljanju pripravničkog staža predstavlja i postupak nostrifikacije diploma. Uz dužno poštovanje, pokušao sam i potrudio sam se da pronađem taj izraz u zvaničnim aktima Republike Srbije. Međutim, nisam uspeo. Istine radi, u Srbiji postoje statistički regioni i regije. Bilo ih je sedam, ako se ne varam, do 2010. godine. Dakle, Vojvodina, Beograd, zapadni region, istočni region, centralni, južni, Kosovo i Metohija. Od 2010. godine, promenom zakona, uvodi se pet statističkih regiona: Beograd, Vojvodina, Šumadija i zapadna Srbija, južna i istočna Srbija i Kosovo i Metohija. Dalje, u Srbiji postoje upravni okruzi. Ima ih 29 plus Beograd, ali ni tu se ne spominje taj naziv „Sandžak“. Iz svih razloga koje sam naveo, predlažem da se odbije ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala, gospodine predsedavajući. Pošto su prethodne kolege dale doprinos u diskusiji na ovaj amandman, dopuniću neke stvari. Počeću od poslednjeg govornika. Znamo svi postojeću situaciju, trenutna zakona i ustavna rešenja, ali svesni smo da to nije statično, da se društveni procesi menjaju, menjaju se okolnosti. U mom obraćanju maločas spominjao sam termin „Preševska dolina“ sa kojim smo izlazili tri puta na parlamentarne izbore. Termin „Sandžak“ je još poznatiji. Ne bih ulazio u neku raspravu kada se radi o terminima koji su u svakodnevnoj upotrebi. Niko nikoga ne može sprečiti da zastupa mišljenja za neka buduća rešenja, koja predstoje u okviru regionalizacije svake države koja pretenduje da ulazi u evropske integracije. Suštinski, oko amandmana, gospodin Jovanović je spomenuo da nije u interesu građana na tom području ono što je u tom amandmanu izneto. Maločas sam pokušao da iznesem stvarno ozbiljne probleme. Stvarno je teška situacija kada jedna porodica bez jednog dinara, bez ikakve državne pomoći finansira decu, završavaju fakultete, završavaju visokoškolske ustanove, a ne mogu da se zaposle u Preševu, Bujanovcu i Medveđi. Onda to prouzrokuje ono što sam već rekao – odlazak ili na Kosovo ili u države evropske zajednice. Rekao sam, u redu je sasvim što se ovde u obrazloženju razmišlja o tome da se naši stručni kadrovi vraćaju iz Evrope i iz drugih svetskih država, ali dajte da ovo u celini sagledamo. Jer, ovo je opšti problem države, ali je naročito karakterističan sad kad su u pitanju manjine, a naročito u ovom slučaju i Albanci na jugu. Imate slične, ako ne istog intenziteta, probleme sa Bošnjacima u Sandžaku. I šta sad? Studirali ljudi u Sarajevu i treba da pretrpe ovde neverovatno mučne dosadašnje procedure da bi došli do prava da rade, iako su završili kao svi drugi njihovi vršnjaci iste fakultete, iste programe. O tome je sad reč. Stvarno je nekorektno da se kaže apriori da to nije u interesu građana, a ono se preko poslanika u ime građana ovde iznosi. Ne ulazim u tu problematiku tih specijalnih veza sa Republikom Srpskom, ali je, po meni, suština, cilj je da se ostvaruje praktični interes, da nema nostrifikacija, da mogu ljudi odmah da rade kad završe fakultete u Banjaluci. Zašto ne bi omogućili da što kraće i što brže da i oni koji su završili u Sarajevu, oni koji su završili u Prištini, Tirani, Tetovu ili Skoplju, da iste te mogućnosti imaju za dalji razvoj, za zapošljavanje, za dalji život? Tu je, po meni, suština problema. Opet ponavljam, ako ima političke volje, kao što je bilo 2002. godine, tada je, kažem, veoma elegantno, veoma efikasno Ministarstvo prosvete rešilo problem, a nije ga bilo rešilo 11 godina ranije. Zato i sada, ako ima političke volje, problemi se rešavaju. Amandman je samo imao cilj, ne decidno da se zakonskom normom sada da obaveza, nego da postoji mogućnost da se i preko međunarodnih ugovora i sporazuma dozvoljava malo, ne malo, nego poprilično efikasniji način rešavanja priznavanja visokoškolskih diploma. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Halimi. Za reč se javio narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite gospodine Đukanoviću.
Hvala uvaženi predsedavajući. Zanimljiv je ovakav predlog, ali naravno da je to nešto što je neizvodljivo, jer mi moramo da budemo potpuno precizni. Ako već govorimo o Republici Srpskoj, bar do 2006. godine, koliko vidim ovde da je i oročeno, mnogi univerziteti u Republici Srpskoj su radili po programu Republike Srbije. Samim tim je potpuno logično da naša država može da prizna bez problema takvu diplomu. Što se tiče univerziteta u Sarajevu, to je strana država i strani program. Vi ne možete tek tako da priznajete, već morate po ovom zakonu kako i ovde zaista važi, vezano za nostrifikaciju diplome. Uvaženi prethodnik je spomenuo da mnogi studenti idu pa, kaže, studiraju na Kosovu, kao da je to neka druga država. Ja zaista nemam ništa protiv što će neko možda u Prištini završiti fakultet, s obzirom da, pretpostavljam, po Briselskom sporazumu će i doći do tih nekih usaglašavanja, ali ja, recimo, doživljavam taj univerzitet tamo kao univerzitet Republike Srbije, kao što i Kosovo i Metohiju doživljavam kao sastavni deo Republike Srbije. Tako da, ne vidim ni u budućnosti neki problem ako neko svoj fakultet završi u Prištini. Čak, naprotiv, to je deo Republike Srbije i samim tim, svakako, da će ta diploma verovatno, na neki način, moći u budućnosti da se prizna, odnosno da se pronađe neko rešenje za takve stvari. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Đukanoviću. Za reč se javio narodni poslanik Riza Halimi.
Kratko ću. Gospodine Đukanoviću, ovo je suština o čemu vi govorite. Ostavimo politička raspoloženja i stavove o tome kako ko doživljava Kosovo. Nego, kako da rešimo problem naših građana, naših ljudi? Slažem se kad kažete – nema problema da se priznaju te diplome. Pa, nek se priznaju. Zašto je trebalo prvo čekati 12 godina i te diplome nisu bile priznate? I zašto se sad opet čeka, verovatno, nekih šest godina? Zašto toliko ispaštaju ljudi? zašto moraju da napuštaju svoja rodna mesta i da se snađu u belom svetu, da rizikuju živote, a znate šta se desilo, dosta tragičnih događaja, jer nemaju rešeno pored ostalog i ove probleme. Vi veoma olako kažete – to će biti rešeno. Postavljam pitanje – kada? Ako je Ustavni sud pre više od četiri meseca doneo rešenje koje je doneo, da se ne mogu priznavati, da se zapravo osporava rešenje bivšeg predsednika Vlade, Cvetkovića i ta uredba je stavljena van snage, a indirektno je stavljen van snage i Briselski sporazum. I prošli put sam postavio pitanje – šta ćemo dalje? Kako ćemo, već od momenta kada je Ustavni sud osporio Briselski sporazum, više nijedan univerzitet ne prima zahteve studenata koji su završili fakultete u Prištini. Albanski jezik ne mogu da nostrifikuju u Beogradu.
Isteklo vam je vreme gospodine Halimi. Siguran sam da ćete posle amandmana 36 biti zadovoljni, tako da će vaša diskusija imati smisla. Na član 30. amandman je podnela narodna poslanica Jovana Jovanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici mr Aleksandra Jerkov, Dejan Nikolić, Vesna Martinović i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov.
Mi smo podneli amandman koji se odnosi na produženje rokova za studente koji su upisali studije po starim studijskim programima. Izgleda da niste, bar po onome što vidim iz obrazloženja, niste dobro shvatili na šta se odnosi amandman. A sada u konsultacijama sa kolegom Čapom, vidim da je isti slučaj i sa njegovim amandmanom. Naime, mi ne predlažemo da se produži rok za završetak magistarskih studija, nego za izradu doktorskih disertacija za one doktorante koji imaju doktorske disertacije koje su tog tipa da se ne mogu završiti u narednih godinu, dve, jer je to prosto fizički nemoguće. Kada su društvene nauke u pitanju, to nije problem. To je jedan rad koji se piše i verovatno sama po sebi izrada rada ne zahteva više vremena od onog vremena koje je potrebno za njegovo pisanje. Međutim kada su u pitanju mnoge prirodne nauke, postoje situacije u kojima je nemoguće nešto završiti za dve godine, kada se rade neki eksperimenti ili u slučaju kada ljudi rade doktorate iz oblasti poljoprivrede kako treba da prate neke procese u zemlji. Prosto i vi znate da su neka od najvećih naučnih dostignuća tako rađena da su bile potrebne godine, čak i decenije da se nešto uradi. Ovo bi zaista, onako kako mi predlažemo, bio izuzetak. Daleko od toga da je to predviđeno da tako ostane ukoliko postoji potreba, nego mislim da se dalje podzakonskim aktima možemo urediti u kojim sve slučajevima rok za izradu doktorskih disertacija može da bude produžen, jer zaista u nekim prirodnim naukama jednostavno nije moguće završiti za dve, tri godine neku disertaciju ukoliko sam proces izrade zahteva fizički više vremena nego što to predviđate predlogom zakona. Vi ste netačno odgovorili da se odnosi na magistarske studije. Ne odnosi se na magistarske studije nego, kažem, na izradu doktorskih disertacija. Niste imali sluha ni za ovaj naš amandman, kao ni za 15 drugih koji je podnela grupa narodnih poslanika iz DS, među kojima sam i ja, kao ni za pet ili šest ili deset još drugim amandmana koji su podneli poslanici iz DS. S obzirom na to da je ovo naš poslednji amandman, moram da vam kažem da smo mi dosta obeshrabreni načinom na koji ste danas odgovarali ovde na naše primedbe i amandmane. Vi, gospodine Verbiću, ne želite da se uvede princip akademske čestitosti, ne želite da pronađete načina da Komisija za akreditaciju radi nezavisno od budžeta Republike Srbije, ne želite da se fakulteti stalno kontrolišu da li ispunjavaju uslove zbog kojih su dobili akreditaciju, ne želite da ukinete master strukovne studije, ne želite da ili niste dobili podršku u Vladi za to da ojačate kapacitete Komisije za akreditaciju prosvetne inspekcije, ne želite da se konsultujete sa ministrom Lončarom na koji način on zaobilazi Zakon o zabrani zapošljavanja u javnom sektoru što nam je priznao ovde pre nekoliko dana. Tako da mi, ukoliko se nekim čudom većina u Skupštini Srbije u Danu za glasanje opredeli da usvoji naše amandmane, nećemo moći da podržimo ovaj vaš Predlog zakona. Zato što ono što predlažete, a dobro je, nije ni izbliza dovoljno dobro ono što predlažete, a loše je, jako loše. Ona najvažnija pitanja i najvažniji problemi ostaju i dalje nerešeni. Ako nemate podršku da sprovedete svoj plan reformi, zna se šta se radi. Eno ga ministar Krstić bivši, hteo je da sprovede reforme, nije uspeo i to jeste jedan od načina. Ovo nije jedan od amandmana koji je ključan. Mnogo su važniji oni koji su bili pre toga, koje niste prihvatili i mnogo je važnije to što ne želite da sprovedete temelj reforme ili ne možete ali u svakom slučaju ovaj predlog zakona na ovakav način na koji ste se vi izjasnili u našem amandmanima svakako nije nešto što će poslanici DS podržati u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem se gospođice Jerkov. Dva minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Za reč se javio ministar u Vladi dr Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslanici, poslanice Jerkov, ne smatram da su svi vaši predlozi loši, daleko od toga. Mislim da konkretno kod ovog amandmana postoji nesporazum. Mi nismo produžili rok za doktorate po starom programu, već smo predložili drugo rešenje koje u članu 128. postoji kao dopuna koja kaže da lice sa zvanjem magistra nauka koja nisu ostvarila pravo iz stava 1. mogu se upisati na treću godinu doktorskih akademskih studija. Dakle, samo nudimo alternativno rešenje, ne produženje, već prelazak na novi program i tri dodatne godine.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Za reč se javio narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, mislim da je suvišno da govorim. Za doktorske studije ste izuzetno dobro postavili pitanje rešenjem ovog zakona i decidiran je zakon u tom delu i nema nikakve logike da se produžava jer data je mogućnost. Ono što želim da vas se zahvalim i vama i Odboru i narodni poslanicima što smo produžili po starom nastavnom programu još dve godine na osnovnim akademskim studijama studentima po starom nastavnom programu. U ime 22 hiljade studenata, razgovarao sam sa velikim brojem, ali sa nekim potpisima 4.200 sa jedinstvenim brojem dolazili kod nas, zaista vam se zahvaljujem što ste imali sluha, i Vladi da produžimo studentima po starom programu jer se radi u najvećem delu o izuzetno vrednim studentima, ali zbog svojih ekonomskih prilika, tragičnih ratnih, porodičnih, nisu bili u mogućnosti u vremenu da završe studije. Još jedanput vam se zahvaljujem i pozivam studente da na neki način u ove dve godine, verujem da će završiti osnovne studije i zaista mislim da nikada u životu nije kasno. Pred njima je budućnost. Najveći stvaraoci, i prošli put sam rekao, su u poznim godinama svoja najbolja dela stvarali i ne možemo unapred potpisivati bilo kog jer nisu oni večiti studenti, i ovo moram podvući. To su studenti po starom planu i programu i oni su se jako vređali kada smo izgovarali te reči. Gledao sam indekse mnogima. Zaista se radi o dobrim studentima. Moram da naglasim, fakulteti su to zloupotrebljavali pa su čak neki gledali samo uverenja i uslovljavali da pređu na novi nastavni plan i program uz ogromna materijalna sredstva. Radilo se od 100, 200 do 300 hiljada,verovali ili ne. Sve se vrtelo oko finansijskog efekta. Nakon dve godine mi smo postigli uspeh sa vama svima i Narodnom skupštinom, 1.10. njima ističe rok, a zakon će stupiti na snagu za osam dana. Hvala još jedanput.
Na član 32. amandman u istovetnom tekstu su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo i narodni poslanik Jovana Jovanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dejan Čapo.
Hvala poštovani potpredsedniče Bečić. Uvaženi ministre Verbiću, koleginice i kolege poslanici, poslanička grupa LSV podnela je amandman na član 32. o kome ste malopre pričali, gde želimo da produžimo rok za studente koji su upisali doktorske studije za završetak sa 2015. tj. 2016. godine, školski na 2017. – 2018. godinu. Vi ste odbili naš amandman, a u obrazloženju ste rekli da se ne prihvata amandman jer prema Zakonu o visokom obrazovanju studenti se ne upisuju na magistarske studije od 2005. – 2006. godine, tako da rešenje u Predlogu zakona obezbeđuje dovoljno vremena za završetak ovih studija. Mi nismo pričali o magistarskim studijama, nego o doktorskim. Pretpostavljam da je to neki slučajan previd ili nenamerna greška. Mislim da gospodin ministar ima priliku sada da to ispravi. Dali ste malopre neko objašnjenje vezano za član 128. da se mogu upisati u treću godinu doktorskih studija, ali trenutno važeći član 4. govori o studentima koji su već upisani na doktorske studije odnosno kandidatima koji su prijavili doktorsku disertaciju, tako da nema veze sa ovim studentima o kojima ste vi pričali vezano za član128. Ukoliko ste već dali mogućnost da studenti koji su upisani na osnovne studije i studije magistarske po starom zakonu imaju produžetak tog roka, ne vidim razlog zašto se ne bi dozvolilo da i studenti koji su već upisani na doktorske sudije, jer tako piše u članu 4. postojećeg zakona, odnosno kandidati koji su prijavili doktorsku disertaciju ne mogu da za još dve godine produže svoj rok za odbranu magistarske disertacije. Celo jutro smo imali raspravu o preispitivanju i sumnju u validnost pojedinih doktorskih disertacija, koje nam javnost nameće u poslednje vreme. Mislim da imamo sveopštu devalvaciju naučnog rada u Srbiji. Mislim da bi ovaj naš amandman pomogao studentima koji su već upisani i koji su već u hodu, da im omogućimo više vremena da svoj naučno-istraživački rad sprovedu na bolji način i na kraju da taj naučni rad zaista ima pravu validnost prave doktorske disertacije. Hvala puno.
Reč ima ministar u Vladi, dr Srđan Verbić.
Poštovani poslanici, ono što sam malopre rekao, želim da ponovim još jednom, ali možda da bude malo eksplicitniji, baš zbog studenata, jer je vama, kao i nama želja da im izađemo u susret. Ova mogućnost koju dajemo sa doktorskim studijama zapravo nije alternativno rešenje, već zakonsko rešenje koje bi se odnosilo i na te studente koji su već započeli izradu doktorske disertacije. Ne postoji prepreka da taj doktorat, odnosno da tu disertaciju nastave da rade tako što prelaze na doktorske studije od treće godine. Taj deo nije nužno da se uredi zakonom, to može podzakonskim aktom i nastojaćemo da to rešimo što pre. Dakle, oni koji prelaze na treću godinu doktorskih studija zapravo dobijaju mogućnost da završe svoj doktorat.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, recimo ja razumem kolege iz opozicije što su podneli ovaj amandman. Na Vladi je, naravno, da odluči da li će ga prihvatiti ili ne. Ali, zašto uopšte ovakav amandman? Zašto smo došli dovde? To je ono što bih voleo, gospodine ministre, da ubuduće razmislimo vezano za naš visokoškolski sistem. Zašto? Zato što zaista smatram, mi jesmo ušli u taj postupak koji zahteva Bolonjska deklaracija, ali to je onaj problem o kojem sam i govorio, da je to na vrat na nos uvedeno kod nas, i mislim da su baš postdiplomske studije izuzetno degradirane Bolonjskom deklaracijom. Mislim da je taj stari sistem, kada ste imali dve godine magistraturu plus godinu dana pripreme za doktorsku disertaciju, daleko bolji. Vi danas imate jednu nepraktičnu situaciju, ljudima koji žele da doktoriraju, jer oni studiraju tri godine, bukvalno studira, te polažete nešto što vam neće možda ni trebati, odnosno ne bi vam zapravo trebalo, umesto da se orijentišete da radite na naučno-istraživačkom radu vašem, odnosno da pripremate doktorsku disertaciju. Vi ste ovako, na neki način, napravili, ne vi, nego taj koji je ovako uvodio taj sistem, napravili ste problem za doktorante. Polažete ispite koji veze nemaju sa vašom doktorskom disertacijom. Zato zaista smatram da ono što je nekada bilo daleko bilo bolje. Mislim da to nije trebalo ni menjati. Sada je ovako kako jeste, zato i imamo ovakvu konfuziju. Generalno, mislim da bi to u nekoj bliskoj budućnosti valjalo razmisliti da se promeni, da se možda ponovo vrati onakav stari sistem, jer ljudi su kroz izradu magistarsko rada se odlično, dobro pripremali za svoje nastupajuće naučne radove, odnosno za svoju doktorsku disertaciju. Ovako, kada imate bukvalno studiranje tri godine, mislim da je to jako pogrešno i da to ne doprinosi nikakvom kvalitetu i izradi doktorske disertacije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dejan Čapo. Izvolite.
Poštovani ministre, slažem se sa delom vašeg objašnjenja, samo bih još jednu konstataciju. Vi ste izmenom i dopunom zakona omogućili da studenti koji na osnovnim i magistarskim studijama imaju produžetak roka za završetak svojih studija, a mislim ipak trebali da razmislite do dana za glasanje, vi u vladajućoj većini, da ipak prihvatite ovaj amandman da bi mogli zaista da studentima koji su već upisani na doktorske studije, da se ne bi ponovo upisivali na treću godinu, odnosno kandidati koji su već prijavili doktorske disertacije da im se omoguće još te dve godine dodatnog roka, jer znamo da su poslovi i rad na doktorskim disertacijama mnogo ozbiljniji i sveobuhvatniji u naučno-istraživačkom radu, nego kada su u pitanju studenti osnovnih i magistarskih studija. Zaista mislim da je amandman koji je podnela poslanička grupa LSDV opravdan i mislim da će poboljšati vaš Predlog izmena i dopuna zakona. Nadam se da ćete još jednom razmisliti pre nego što doneste konačnu odluku. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik akademik Ninoslav Stojadinović.
Hvala vam. Uvaženi gospodine Bečiću, poštovani ministre sa saradnicima, evo o čemu se radi, šta je suština ovog amandmana. Ovde se stalno govori kada nešto nije moguće da se uradi da se vrlo brzo pristupa, a to je uostalom i prošle nedelje izjavio i za medije ministar Verbić, se odmah po usvajanju ovog zakona pristupa izradi novog zakona, u skladu sa strategijama 2020. Mislim da onda nema smisla da ostane rok za podzakonska akta godinu dana. Najavljuje se da će sledeće godine biti gotov nov zakon, tako da je predlog bio da se rok skrati na šest meseci. Vlada objašnjava koliko je to složen posao. Znamo da je složen, da puno subjekata ima, ali godinu dana za podzakonske akte stvarno mislim da je previše. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof dr Janko Veselinović. Izvolite.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Koliko je još ostalo vremena?
Ostalo vam je još pet minuta i 30 sekundi.
Hvala poštovani gospodine Bečiću. Dakle, kolega je rekao suštinu. Ne postoji nikakva logika da ministar najavljuje donošenje novog zakona, koliko sam razumeo, taj zakon bi trebalo uskoro da bude donet, odnosno da bude na Vladi, makar u narednih godinu dana da se za izradu podzakonskih akata predviđa cela godina. To u suštini pokazuje da je ova Vlada, naravno, i Ministarstvo ušlo u posao nespremno. Bilo bi sasvim normalno ako kažete da ćete raditi ubrzano, da će biti progresivno zapošljavanje, da će Skupština raditi dan i noć, da i Vlada radi makar po danu. Nije moguće da vam potrebno godinu dana da bi doneli podzakonske akte. Da li je moguće da nemate tim da napravite podzakonske akte? Gospodine Verbiću, da vam kažem, bilo bi normalno da već kada ste stavili zakone u proceduru da ste imali nacrte podzakonskih akata u pripremi i da vam je onda trebalo dva do tri meseca da te podzakonske akte usaglasite sa eventualnim izmenama zakona. Ne, vi dajete sebi rok od godinu dana da donesete podzakonske akte. To znači da ovaj zakon ne može da stupi na snagu za sedam, odnosno osam dana. On će praktično u svojoj primeni biti za godinu dana. Vi tu pokazujete vašu realnu sposobnost i sposobnost ove Vlade. Tako je i sa obnovama kuća uništenim od poplava, tako je i sa stanjem u drugim oblastima. Jednostavno, ne radite dovoljno. Gospodine Verbiću, prihvatite ovaj amandman i pokažite da makar malo ima elana u vama, da ćete ovaj posao uraditi u neko dogledno vreme. Hvala.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo podneo je amandman na član 36. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li gospodine ministre želite da se izjasnite o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, ministar Verbić.
Hvala. Poštovani poslanici, na sednici Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo podnet je amandman koji se tiče priznavanja visokoškolskih isprava i vrednovanje studentskih programa univerziteta sa teritorije AP KiM. Mi smo prihvatili ovaj amandman. U članu 36. Predloga zakona će biti dodat stav 2. koji glasi – Vlada će u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona doneti akt kojim će se na poseban način urediti priznavanje visoko školskih isprava i vrednovanje studijskih programa univerziteta sa teritorija AP KiM, koji obavljaju delatnost u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN, kao i druga pitanja od značaja za utvrđivanje prava u pogledu nastavka obrazovanja, odnosno zapošljavanja imalaca visoko školskih isprava sa teritorije AP KiM.
Zahvaljujem gospodine ministre. Konstatujem da je u ime Vlade ministar prihvatio ovaj amandman. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima akademik Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Uvaženi gospodine Arsiću, poštovani ministre Verbiću, obrazloženje da su ovo isuviše kratki rokovi da KONUS tačnije Konferencija univerziteta i Nacionalni savet donesu ova podzakonska akta i to bi bilo tačno da otprilike kad bi javna diskusija o ovom zakonu krenula, nije krenula, a možda čak i ranije diskusija o minimalnim uslovima kriterijuma za izbore, nastavnička zvanja, doktorati itd, tako da apsolutno za KONUS roka od tri meseca je prihvatljiv, isto i Nacionalni savet radi na ovim spiskovima. Ovo obrazloženje ne stoji. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i prof. dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima akademik Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Uvaženi gospodine Arsiću, poštovani ministre Verbiću, evo o čemu se ovde radi, mi smo članom 29. predlagača, to je 105b za nove zahteve za priznavanje visoko školskih stranih diploma dali ministru 90 dana, tri meseca. Dalje, prihvaćen je amandman koleginice Zlate Đerić, istine radi, on je identičan sa našim amandmanom, razlika je u tome što tamo piše 90 dana, kod nas tri meseca, a obrazloženje je da je njen precizniji. Dobro, to je za ove po starom, rok od 90 dana ili približna tri meseca, stoji jasno da će ovaj centar biti od pomoći, da će raditi na tom priznavanju. Kako onda, ako već u roku od 90 dana neke stvari treba završiti dajemo rok za formiranje centra od šest meseci. Mislim da je u neskladu. Obrazloženje da nije predviđeno budžet, postoji budžet ali postoji i rebalans. Sredstva su veoma mala, tu ste u pravu, tako da apsolutno rebalansom može da se to reši i da se što pre taj centar formira. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Stojadinoviću. Za reč se javio narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala uvaženi predsedavajući, vidim da su svi amandmani sem ovog na poslednji član, ali od uvaženih kolega vezani za rokove, kada bi trebalo nešto da se donese, pa samo kratko bih rekao. Inače vas razumem potpuno, čak donekle smatram da ste i u pravu, ali opet s druge strane razumem ljude u Ministarstvu zato što je potrebno sve ovo urediti. Nisu ovo ni malo naivne stvari i bolje raditi i sporije, ali da to bude efikasnije. Ali, tu bih vas ministre tu zaista zamolio pošto, inače sam veliki protivnik nedorečenih stvari i često se ranije dešavalo da se namerno ostavi rupa u zakonu, da namerno nešto bude nedorečeno kako bi se tu mogle neke određene zloupotrebe da rade, u zavisnosti od sfere do sfere, ali što se ovoga tiče, zaista vas molim da ispoštujete ove rokove, jer ovo su vrlo bitne i veoma važne stvari za naš visoko školski sistem. Ovo što ste sebi zadali, a ovde ste se oročili, znači ovde piše da ćete nešto uraditi u roku od šest meseci, u roku od godinu dana, da to zaista tako i bude, da ne dođemo za godinu dana u situaciju kao što smo ranije imali velikih problema kada je neko drugi vodio državu da se to nikada ne donese i da naravno ostane jedna stravična rupa u zakonu.
Zahvaljujem gospodine Đukanoviću. Amandman na član 40. podneo je narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i profesor dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar u Vladi Srđan Verbić.
Poštovani poslanici, ja bih još jednom u vezi sa rokovima. Mi se trudimo da u zakon stavimo realistične rokove, a verujte nam da niko neće biti srećniji od nas da kažemo da priznavanje diploma radi i da smo doneli sve podzakonske akte i da smo zaposlili ljude i da to funkcioniše konačno posle decenija čekanja. Prema tome, niko nije motivisaniji od nas da ovo realizujemo što pre. U zakonu stoji rok, a mi se nadamo da će biti i pre roka.
: Zahvaljujem. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici akademik Ninoslav Stojadinović i profesor dr Janko Veselinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da)
Uvažena gospođo Gojković, poštovani ministre Verbić, želim da kažem da je suština ideje za ovaj amandman bila gotovo identična kao za onaj amandman koji su dr Vladimir Orlić i Mirjana Andrić podneli. Koristim priliku da kažem da je njihov amandman bolje sročen, prihvaćen je, tako da apsolutno nema problema. Ono što smo hteli to smo i postigli i mislim da je u redu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 42. amandman su zajdeno podneli narodni poslanik dr Vladimir Orlić i Mirjana Andrić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 44. amandman sa ispravkama, je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da)
Hvala predsedavajuća. Vlada je u pravu kada je u samom odgovoru rekla da je školska 2014/2015. godina izuzetak, toga sam bio apsolutno svestan kada sam podnosio ovaj amandman. Međutim, ono što sam želeo to je, budući da će se raditi novi zakon da skrenem pažnju na mišljenje naše poslaničke grupe o broju ispitnih rokova. Znam, mišljenje akademske javnosti, većini profesora, dekana, znam mišljenje studenata i čini mi se da je sredina negde između, da nisu u pravu u potpunosti ni jedni ni drugi, a zajednički cilj nam je da imamo što veću prolaznost, što bolje stručnjake i da ono što je osnovni smisao bolonjskog procesa student da bude u centru pažnje. Ministre, ako je Ministarstvo svesno toga da postoje ne akreditovani univerziteti, to je pokazatelj stanja koje kontroliše Komisija za akreditaciju i kontrolu kvaliteta, onda su po toj logici i s obzirom na broj naučno nastavnih programa na različitim univerzitetima, studenti u pravu kada govore da su preopterećeni, da sunaučno nastavni programi često preobimni, da nisu svi međusobno usklađeni da variraju u velikoj meri od univerziteta do univerziteta, da čak variraju na jednoj katedri na istom fakultetu ako su u pitanju dva profesora. E sada, čini mi se da se sa smanjenjem broja ispitnih rokova, protiv čega mi nemamo ništa, ali na kraju procesa, kada se ostvare svi prethodni uslovi i kada se otklone svi problemi koji opterećuju studente, onda studenti nemaju razloga ni da se bune, ni da protestuju, ni da skupljaju potpise, ni da pišu ministarstvu, ni da pred svaku akademsku godinu najavljuju proteste, ali, čini mi se da su u tom delu u pravu. Sa druge strane, u pravu su i profesori i dekani, s obzirom na nasleđen mentalitet o kome se često smatra da i šest ispitnih rokova je malo jer studenti najčešće ostavljaju ispite za zadnji ispitni rok po logici – ostaviću to na kraju, a onda mu se sve to izmakne i bude sve kako ne treba. Ona saglasnost koja je postignuta oko 48 bodova za upis naredne školske godine je apsolutno dobra i tu nema šta da se doda ni da se oduzme. Dobro je i što će apsolventi imati neki produžen rok. Oni smatraju možda da je trebalo da ostanu još jednu godinu na budžetu. Ako se kriterijumi za studente vremenom pooštravaju, a fakulteti u potpunosti ne ispunjavaju svoju misiju, onda čini mi se da mi treba da pritegnemo fakultet, a ne studente. Kada fakulteti budu u potpunosti ujednačeni u svemu ovome o čemu sam ja pričao i još mnogim problemima koji opterećuju studente, e tada je onda sve ovo opravdano. Drugo, preobimni su mnogi predmeti. Ja mislim da je to nasleđe nekog starog sistema u kome se nekako škola na neki način, pored svoje obrazovne i sve vaspitne i sve druge naučne i uopšte školstvo misije, doživljavao na jedna rigidan način. To pokazuju i osnovci. Zadnjih 10-15 godina, to je aktuelno da roditelji kada dete šalju u prvi, drugi razred osnovne škole, prvo traže one ogromne rance sa ojačivačem ili sa onim točkićima da deca ne iskrive kičmu, jer je preobimno gradivo. Znam da to nije samo posao Ministarstva, to je stvar naučno-prosvetnog saveta, ali Ministarstvo u tom delu treba da bude vrhovni autoritet i ne treba da samo prepusti ostalim institucijama koje su zadužene za naš obrazovni sistem i onda da kažu – e pa eto, to je odgovornost nekog drugog. Na većini fakulteta ni posle toliko godina od uvođenja Bolonje nije omogućeno da se ispiti polažu preko kolokvijuma i pred ispitnih obaveza. Što je prosto nedopustivo. Ne kažem, ima fakulteta koji su to fenomenalno uradili, poput Medicinskog fakulteta u Kragujevcu, i mnogo sjajnih primera, i zaista bi ovde kada se o ovome priča, moglo da se izdvoji niz fenomenalnih fakulteta, ali je i mnogo onih koji ne rade onako kako standardi zahtevaju. I ovako je teško studentima da bi se pooštrili kriterijumi za upis naredne godine i budžet, potrebno je da se reformiše nastava, da se ima više kolokvijuma, da se gradivo sa kolokvijuma, ako je to moguće, ne ponavlja na ispitima, bez obzira što je i tu evropska praksa vrlo različita. Postoje univerziteti u Evropi, fakulteti koji omogućavaju polaganje u predispitnim rokovima i bukvalno ako samo želite veću ocenu onda se pojavite na ispitu, a postoje i oni koji pored toga što ste položili uredno sve kolokvijume traže izlazak na ispit, ali naravno da je želja studenata uvek da što više privilegija za sebe izvuku. Zatim, zaista su rigorozni mnogi fakulteti, na kojima se pokazalo da je i šest ispitnih rokova malo, a da na drugom fakultetu koji tretira istu obrazovnu problematiku, da je prolaznost znatno veća. O tome koliko se Bolonja primenjuje od fakulteta do fakulteta i od univerziteta do univerziteta se i u Narodnoj skupštini manje pričalo i ja mislim da je to tema koja je verovatno trenutno najvažniji problem koji muči studente. Evo i u strategiji o razvoju obrazovnog sistema do 2020. godine koja je rađena ne samo za vreme vašeg mandata, definiše se i navodi se deo problema i mnogo više od ovoga što sam ja rekao, pa se navodi recimo da smo mi imali od osnivanja školstva i obnove moderne srpske državnosti dvadesetak reformi obrazovnog sistema, da su uglavnom reforme bile izazvane unutrašnjim potrebama obrazovnog sistema, da razvoj sistema obrazovanja treba da se razume sa stanovišta njegove misije i njegove funkcije u spoljnom svetu, zbog čega on i postoji i da u savremenim uslovima sistem obrazovanja Srbije, zatvoren u sebe, odvojen od svog okruženja, veoma oblikovan komercijalnim interesima, izložen partijskim uticajima, kratkoročno doterivan, privatne obrazovne institucije su često išle ka komercijalnim zahtevima na uštrb kvaliteta i mnogo toga se može prigovoriti obrazovnom sistemu. Ono što ministre zaista, vi ste zatekli jedno stanje koje je delimično uređeno, ali u velikoj meri i haotično i zbog toga se od vas očekuje i sa velikom pažnjom ćemo pratiti novi zakon o visokoškolskom obrazovanju i čini mi se bez obzira na, ja nikada nisam bio ostrašćen, bez obzira da li sam pripadao sa mojom poslaničkom grupom delu vladajuće koalicije ili opozicionim političkim strankama, uvek smo nekako pokušavali da lociramo probleme koji su po mišljenju naše poslaničke grupe oni glavni problemi na koje ministarstvo treba u budućem svom radu da obrati pažnju. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Srđan Verbić. Izvolite.
Poštovani poslanici, želim samo da skrenem pažnju da je povećanje broja ispitnih rokova sa četiri na šest bilo oročeno i da ovim predlogom mi zapravo povećavamo broj ispitnih rokova sa četiri na pet. Šest po našem mišljenju je previše jer ugrožava obrazovni proces. Previše vremena odlazi na ispitne rokove. Ako želimo da utičemo na fakultete da oni malo promene stav prema studentima, nećemo to uspeti ako celu godinu pretvorimo u niz ispitnih rokova. Izuzetno je važno da se to vreme upotrebi za nastavu i da se podigne kvalitet nastave. Hvala.
Zahvaljujem. Na član. 44. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu iu pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Danas smo završili sa radom. Nastavak sednice sutra u 10,00 časova.