Hvala. Pitanje za Aleksandra Vučića. Postavljam pitanje - da li je pre obećanja da će država investirati 8,5 miliona evra za proširenje aerodromske piste na Aerodromu Lađevci, kod Kraljeva, imao punu informaciju od predsednika Vlade, Ane Brnabić, i ministra građevinarstva, saobraćaja, infrastrukture Zorane Mihajlović? Ko god da je dao podatke Vučiću, podaci su apsolutno netačni, jer njegovo obećanje je nepotreban trošak u budžetu Republike Srbije. Aerodrom Lađevci pušten je u saobraćaj, kao civilni još 5. oktobra 2011. godine. U saobraćaj su ga svečano pustili Boris Tadić i Dragan Šutanovac. Ni tada, ni sada taj aerodrom nema ekonomskog opravdanja i taj tzv. tercijalni vazdušni saobraćaj isplativ je samo u bogatim zemljama sa bruto nacionalnim dohotkom od 18 hiljada dolara po stanovniku, a Srbija je naravno daleko od toga. Uostalom, Aerodrom u Nišu je najbolji pokazatelj da Vlada u okviru, u sferi vazdušnog saobraćaja vodi pogrešnu i veoma lošu politiku. Aleksandar Vučić je dobio od saradnika i naravno izneo još jedan netačan podatak, a to je da će uložiti tih 8,5 miliona evra upravo u proširenje piste, zato što na Lađevce ne mogu da sleću avioni marke „Boing“. Međutim, i to je apsolutno netačno, jer tehničke mogućnosti za korišćenje piste na ovom aerodromu postoje i za avione marke „Boing“. Pista na Lađevcima je već dugačka 2.200 metara, a široka je 30 metara. Znači, dovoljno je da „Boing“ može da se okrene na pisti, a prema zvaničnom prospektu „Boinga“ dovoljna je širina piste od 19,81 metar. Očigledno je, dakle, da je pista Aerodroma Lađevci znatno šira od neophodne širine za sletanje aviona marke „Boing“. Osim toga, duž cele piste na Lađevcima postoji široka staza od 60 metara i avioni bi mogli da koriste i tu stazu i da se na kraju te staze okrenu. U Evropi postoji više takvih aerodroma za frekventnim saobraćajem, kakav je na Aerodromu Lađevci i takav, u stvari, nikada u Lađevcima neće ni biti. To su na primer aerodromi u Santoriniju, na Skijatosu, na Zakintosu itd. To su manji i uži aerodromi od ovog za koji kažu da treba još 8,5 miliona evra. Znači, obećanja Aleksandra Vučića da će država uložiti 8,5 miliona evra za proširenje piste na Aerodromu Lađevci je štetno, a takva investicija je neodgovarajuća i nepotrebna. Za Kraljevo bi pametnije bilo da se tih 8,5 miliona evra uloži u poljoprivredu u koju decenijama niko nije ulagao i ne zna da uopšte Kraljevo može da bude veoma dobar poljoprivredni potencijal. Zato pitamo Vučića – ko je dao ove netačne podatke, ko mu je dao i da li će taj ko mu je dao ove netačne podatke sa kojima je on izašao u javnost, da li će biti odgovoran i da li će snositi posledice?
Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, svoje prvo pitanje postavljam Ministarstvu unutrašnjih poslova i tužilaštvu, a odnosi se upravo na Dragana Đilasa i nastavak činjenja širenja dezinformacija i laži, pre svega zadnje što je rekao a to je da će na izborima, koji bi sada bili organizovani, biti incidenata i nasilja, i to je jednostavno nastavak te njihove ideologije, ideologije koju je sad njihov najnoviji lider, u nedostatku lidera, lider njihove opozicije upravo Ljotićevac i poznati fašista, ali to je u suštini njihov problem, nije problem Srbije. Molim i Ministarstvo unutrašnjih poslova i tužilaštvo da preduzmu nešto po pitanju Dragana Đilasa. Neka ga tužilaštvo pozove, neka ustanovi šta je u pitanju, da li je u pitanju namera, možda on ima i neke druge problem, ali ja nisam stručnjak za to. Ono što je bitno to je da je potrebno zaštititi državu od Dragana Đilasa i ljudi koji u ovom trenutku se kriju iza fašističke ideologije, ideologije koja nikada nije bila prihvaćena u Srbiji i nikada i neće, a na današnji dan, tu ideologiju ne podržava niko osim te grupice građana okupljene oko Dragana Đilasa i Boška Obradovića. Drugo pitanje takođe postavljam MUP-u i tužilaštvu, ali i Ministarstvu spoljnih poslova, a odnosi se na sramnu posetu gradonačelnika Šapca Nebojše Zelenovića i predsednika skupštine Nemanje Pajića. Bili su u Peći, evo na ovoj slici se vidi gde oni upravo sede pod zastavom nepriznate i nepostojeće države Kosovo i ja pozivam njih i tužilaštvo i MUP i Ministarstvo spoljnih poslova da konačno preduzmu nešto. U ovu njihovu izdaju posebno je bio zahvalan Gazbet Mudžheri, gradonačelnik Peći, koji je posebno pozdravio izdajnike iz Srbije. Nema veće izdaje od izdaje svoje države. Taj isti gradonačelnik, a na ovoj slici ovaj čovek polu maskiran sa crnom kapom na glavi je čovek koji je prvo upao zajedno sa fašistom i ljotićevcem Boškom Obradovićem. Ovaj isti čovek je posle toga nastavio sa upadima, nije im to bilo dovoljno. Ja postavljam pitanje MUP-u i tužilaštvu – da li je nešto preduzeto protiv Nebojše Zelenovića, Boška Obradovića i svih onih koji su prvo upali u Lučane u stanicu policije? Da je tada nešto preduzeto ti isti ljudi ne bi bili na ovim slikama u RTS-u gde su nastavili sa nasiljem i pretnjama, pre svega bezbednosti ovih ljudi u RTS-u, ali i bezbednosti građana i bezbednosti države? Moje treće pitanje je upućeno MUP-u i tužilaštvu, a odnosi se upravo na gradonačelnika Nebojšu Zelenovića i njegovog nalogodavca Dušana Petrovića. Presudom Višeg suda u Šapcu gradonačelnik je osuđen za zloupotrebe u trošenju budžeta u iznosu od pet miliona evra. Moje pitanje je – da li su i da li će biti procesuirani ili srpski rečeno uhapšeni oni koji su naložili da se zloupotrebi pet miliona evra i oni koji su upravo tih pet miliona evra preko svojih firmi i preko preduzeća zloupotrebili i oprali za svoje nalogodavce Dušana Petrovića i Nebojšu Zelenovića i sa druge strane su zloupotrebili ta sredstva i za sebe. I ono što je posebno i time ću završiti to je pitanje da li će i na koji način, i da li se vodi bilo koji proces upravo protiv ljudi koji su do pre nekoliko godina, odnosno do promene vlasti u Vojvodini vršili dugogodišnju vlast? Da li je moguće da mi još uvek nismo obavešteni protiv koga se vode procesi i između ostalog, procesi koji su doveli do rasturanja privrede, poljoprivrede i budućnosti Vojvodine? Trebaće jako puno vremena da sadašnja vlast pomeri i unapredi Vojvodinu. Na dobrom su putu, ali dugujemo građanima Vojvodine, građanima Srbije informaciju protiv koga od visokih funkcionera žutog preduzeća u Vojvodini se vode procesi i kada će ti procesi ugledati svetlost dana, a građani dobiti tačnu informaciju o tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovane kolege, ja bih isto postavio konkretno pitanje vezano za naše poljoprivredne proizvođače, za ljude koji uplaćuju poljoprivredne penzije, odnosno osiguranje baš preko poljoprivrede, odnosno penziono osiguranje preko poljoprivrede i zdravstveno osiguranje, a tiče se, samo da podsetim da je kod nas u Srbiji 1986. godine počelo sa aktivnošću uplaćivanja poljoprivrednog osiguranja, gde je u tom periodu rađeno i da je u tom periodu stopa za otplaćivanje bila oko 5%. Do 2008. godine, kada je donesen zakon za vreme Vlade Mirka Cvetkovića, a o tome smo govorili i na zasedanju prošle nedelje u petak, gde je tada zakon donesen i neke stvari su promenjene na štetu naših poljoprivrednih osiguranika. Inače, kao što sam rekao, 1986. godine, kada je počelo to uplaćivanje socijalnog penzionog osiguranja preko poljoprivrede, veliki broj ljudi koji su tada bili nosioci gazdinstva, oni su prijavljivali svoje ukućane za članove gadzinstva, ali dešavalo se da i predstavnici mesne zajednice, šefovi mesnih kancelarija upišu sami neke ljude u tom gazdinstvu da su članovi gazdinstva, a da to ljudi nisu ni znali. U međuvremenu, ljudi su uplaćivali socijalno i penziono osiguranje preko poljoprivrede, veći broj tih ljudi je otišao u penziju i normalno, to je bilo dobro zato što ti naši poljoprivredni proizvođači imaju sada neku penziju da mogu da prežive neku situaciju. Ali, 2008. godine Vlada Mirka Cvetkovića i tadašnja Skupština je donela zakon kojim je pogoršana situacija za naše poljoprivredne osiguranike. Konkretno, tada u okviru tog zakona od 1.1.2009. godine je prvo povećana stopa za uplaćivanje sa 5, na blizu 26%, gde je izjednačena stopa za poljoprivredne osiguranike i za privrednike i sa druge strane, što je vrlo bitno, veliki broj ljudi koji je tada otišao u penziju ostalo im je neko dugovanje koje je 2008. godine, kada je donesen taj zakon i to dugovanje je prebačeno od 1.1.2009. godine za sve članove gazdinstva koje je kasnije raslo puno. Ljudi nisu ni znali da imaju to dugovanje pa su došli do cifre koje su milionske. Za jednog poljoprivrednog osiguranika koji živi na teritoriji Svrljiga, Bele Palanke, Gadžinog Hana, na teritoriji jugoistoka Srbije to dugovanje u nekim slučajevima dostiže i preko dva miliona dinara. Imam informaciju da ćemo ući u rešavanje tih problema i siguran sam da će ova naša Vlada i naš predsednik rešiti te probleme, da tim ljudima koji su napravili toliki dug, ne svojom krivicom, već greškom Vlade Mirka Cvetkovića, ti ljudi sada imaju velika dugovanja, velike probleme i tim ljudima sada moramo pomoći. Nadam se i siguran sam da ćemo to zajedno uraditi, jer unazad nekoliko dana je ministar zdravlja predložio da sednemo i da razgovaramo i da pozove relevantne ljude koji će na tome da rade, da zajedno rešimo te probleme, jer stvarno dugovanje koje je veliko, jeste veće iz dana u dan. Sa druge strane, poređenje konkretno, poljoprivrednik osiguranik i preduzetnik koji recimo ima građevinsku radnju, ima deset radnika, iks mašina koje rade građevinske poslove, plaćao im istu osnovicu. Mislim da to moramo da promenimo. Siguran sam da ćemo iznaći mogućnosti, siguran da će se naći mogućnost da se reprogramira dug, da se otpiše kamata i da ti naši poljoprivredni osiguranici nastave da uplaćuju i da mogu mirno da spavaju. Siguran sam da ćemo to zajedno uraditi, jer ova Vlada i predsednik Srbije radimo na tome da bude dobro našim poljoprivrednim proizvođačima i radnicima i na jugoistoku Srbije, a i u celoj Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje i objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Ne) Sada određujem pauzu u trajanju od pet minuta, do ulaska u salu ovlašćenog predstavnika predlagača. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Obaveštavam vas da je sprečen sednici da prisustvuje narodni poslanik Đorđe Milićević. Nastavljamo pretres u pojedinostima o 2. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o zdravstvenoj zaštiti. Saglasno članu 90. stavu 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je sednici pozvan da prisustvuje dr Zlatibor Lončar, ministar zdravlja sa saradnicima. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo intervenisali i na član 21, mi smo tražili konkretno da se briše stav 2, jer stav 1. ovoga člana govori o zabrani diskriminacije, dok drugi stav ovoga istoga člana propisuje mogućnosti diskriminacije i to predstavnici Vlade obrazlažu i opravdavaju nekakvom pozitivnom diskriminacijom, a diskriminacije ne može biti ni pozitivna ni negativna, već je diskriminacija. Evo, ministar ne zna, do sada se kikotao tamo i pozdravljao, pa sada ne zna o čemu se radi. Član 21. zakona, tražimo brisanje 2. stava. Stav 1. govori o zabrani diskriminacije, a 2. stavom propisujete da može biti diskriminacija kada se radi o pripadnicima grupe lica koja se nalaze u nejednakom položaju. Ta formulacija je preširoka, ta formulacija je pravno nedopustiva i to vama omogućuje da bilo koga sutra proglasite grupom koja se nalazi u neravnopravnom položaju i da na osnovu toga određenoj grupi date neke privilegije. Ne sviđa mi se ni redosled kada ste ovde nabrajali, hoćete da sačekam, a da mi zaustavi vreme Arsić, da vi dobijete informaciju od saradnika koje su vam potrebne, pa da nastavimo? Dakle, ovde kažete, zabrana diskriminacije u pružanju zdravstvene zaštite po osnovu, pa prvo ide pola roda, seksualne orijentacije i rodnog identiteta. Kada se nabrajaju osnove diskriminacije, mislim da treba krenuti od najvažnijih. Ovo svakako nisu ni najvažniji, ni najbrojniji, ali govore o tome koje su vaše namere i u kom će pravcu to ići u budućnosti. Mnogo su važniji osnovi diskriminacije po osnovu, ne kaže se starosti, ne može biti diskriminacija po osnovu starosti, nego se kaže po osnovu godina života, ako ćemo pravno, pa onda kaže, nacionalne pripadnosti, socijalnog porekla, veroispovesti, političkog i drugog ubeđenja, imovnog stanja, kulture, jezika, zdravstvenog stanja, vrste bolesti, to su mnogo važniji osnovi. Ja se plašim, gospodine ministre, da vi na mala vrata uvodite nešto što ćete zloupotrebljavati baš zbog ovoga, kako vi kažete, rodnog identiteta, seksualne orijentacije i drugih stvari, a da to građani Srbije ne žele. Jedna od vesti koju smo danas videli je to da je u Engleskoj nekom homoseksualnom paru, odnosno jednom od njih sinu, je rodila dete, a istovremeno sebi unuka majka, da je jajna ćelija od njegove sestre, a da je on otac. Dakle, brati i sestra prave dete, a rađa im ga majka. U skladu sa standardima srpskog naroda, to je potpuno bolesno, to je suprotno svemu na čemu srpsko društvo počiva. Plašim se da ćete vi upravo od takve, ja bih rekao bolesne pojave, proglasiti, i takve ljude, proglasiti za pripadnike grupe koja se nalazi u podređenom položaju. Ne može biti ono što je suprotno prirodi, što je suprotno veri, što je suprotno svemu zašta se većina građana jedne zemlje zalaže, proglasiti za pripadnike grupe koja je u podređenom položaju, odnosno u nejednakom položaju. Bez ograničenja kako ćete to uraditi vi ili neko drugi posle vas, ovo je stav zakona koji se može brisati, jer daje neograničenu praktično mogućnost zloupotrebe ili vama ili nekome drugom na vašem mestu, a to je nešto što ozbiljna država, ozbiljna nacija i ozbiljna Narodna skupština ne smeju dozvoliti.
Reč ima koleginica Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, Glava IV Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti definiše osnovna načela zdravstvene zaštite. Pomenuti član 23. definiše načelo pravičnosti koje je jedno od osnovnih načela u pružanju zdravstvene zaštite. Stavom 1. ovog člana 21. definiše se zabrana diskriminacije. Stavom 2. ovog člana zakona definiše se šta se ne smatra diskriminacijom, a to su sve one radnje i mere koje se u okviru zdravstvene zaštite preduzimaju u cilju zaštite marginalizovanih društvenih grupa. Između ostalih, to su na primer osobe sa invaliditetom. Naravno da nije dozvoljena nikakva proizvoljnost, niti je to prepušteno nekom nagađanju. Ovo je zakon, podzakonskim aktom definišu se tačno grupe lice, odnosno pojedinci gde je predviđen povećan obuhvat radi odsustva bilo kakve diskriminacije. Ono što posebno želim da naglasim, a što je u okviru Glava IV ovog zakona predviđeno, to je jedno novo načelo, a to je načelo poštovanja deteta u zdravstvenoj zaštiti. Naime, o čemu se radi, radi se da pravo deteta na zdravstvenu zaštitu mora biti u skladu sa najsavremenijim i najboljim standardima u zdravstvenoj zaštiti, da se moraju poštovati procedure i da dete u zdravstvenoj zaštiti mora biti zaštićeno od svih oblika zlostavljanja, zanemarivanja, iskorišćavanja, odnosno da bude od strane nadležnog zdravstvenog radnika prepoznate sve mere i radnje koje mogu ukazivati na zlostavljanje deteta. Takođe, predviđeno je da deca, trudnice, porodilje, ali i osetljive grupacije stanovništva iz kategorije starih uživaju pravo na najbolju zdravstvenu zaštitu. Moram da napomenem još jednu stvar, za razliku od žutog tajkunskog preduzeća koji su pljačkali građane, ali pljačkali i decu ometenu, na primer u mentalnom razvoju, vlast SNS, ova Vlada i predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić i te kako značajnu pažnju polažu na poboljšanje zdravstvenih uslova, lečenja svih građana, a pre svega ovde hoću da naglasim, lečenja dece. Moram da istaknem da Univerzitetska dečja klinika Tiršova, koja je jedna od najznačajnijih ustanova za lečenje dece, ne samo u Srbiji, nego i u bivšoj Jugoslaviji, ali i na Balkanu, više od 40 godina jedan jedini dinar nije uložen u njenu rekonstrukciju. Prvi put od dolaska SNS uloženo je 7,5 miliona dinara za rekonstrukciju Univerzitetske dečje klinike. Takođe, planira se izdvajanje 54 miliona evra za izgradnju nove Univerzitetske dečje klinike Tiršova 2. Takođe, ova Vlada, predsednik Aleksandar Vučić i te kakvu pažnju poklanjaju i drugim dečjim klinikama, odnosno klinikama u kojima se leče deca. Moram da naglasim Institut za majku i dete, gde su takođe uložena značajna sredstva za rekonstrukciju ovog objekta, ali je predviđeno i 20 miliona evra za dalju adaptaciju i unapređenje zdravstvenih uslova. Unapređenje infrastrukture i te kako je značajno za unapređenje zdravlja dece. Briga o zdravlju je briga o budućnosti i zato ovaj zakon i sve zakonske odredbe u njemu su deo sastavnog reformskog procesa zdravstvene zaštite. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Zahvaljujem. Uspeli ste jedan deo stvarno da objasnite oko ovih dilema koje su bile, ali da jednostavno zbog građana kažemo, upravo iz ovog razloga što ste vi rekli da bi moglo da dođe do zloupotreba su ove stvari i precizirane, da ne dođe do zloupotreba. Ovde kada se misli da se nešto kaže, to je samo da se odnose podaci na žene i na muškarce i da bude zastupljeno, to su jedini podaci koji idu i koji mogu da se dobiju, da li je to žensko ili muško, da bi imali dovoljan broj zastupljenih žena, baš iz tog razloga. To je suština priče. Druga stvar, čuo sam taj primer što ste naveli iz Engleske. Moram da vam kažem, daleko smo mi od Engleske i od svih tih stvari, tako da nema mesta za brigu i za zabrinutost. Imamo mi svoj put. Nismo mi ni u Bregzitu, ni u ostalim stvarima, bavimo se na odgovoran način svojim ljudima i zato donosimo ovakve zakone.
Pravo na repliku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Lončar, deo ovoga što smo prethodno čuli mislim da apsolutno nema nikakve veze sa mojim amandmanom. Znači, da li je gospođa pogrešila, vi slušajući nju i vi krenuli istom stranputicom, ali to sa amandmanom koji sam ja predložio nema nikakve veze. Druga stvar, reći da nema razloga za zabrinutost i da smo mi daleko od Engleske i daleko o Bregzita, nažalost, daleko od Bregzita jesmo, ali bi Bregzit upravo trebalo da nam bude putokaz u kom pravcu treba Srbija da se kreće. Ako Engleska, kao zemlja osnivač EU i zemlja koja je svakako među tri zemlje koje imaju najveći uticaj u EU, ako su oni utvrdili da ne mogu svoje nacionalne i svoje ekonomske interese da ostvare unutar EU jer to, priznaćete, uglavnom može samo Nemačka, ili u potpunosti može samo Nemačka, onda je pitanje šta će mala, siromašna i politički veoma malo uticajna Srbija moći da radi u toj uniji. Ja mislim da mi tamo nećemo i kada bismo, kojim čudom, ušli za 20 ili 30 godina, ne bismo imali nikakav uticaj i to nije naš interes. Što se tiče primera iz Engleske, za koji vi kažete da smo mi daleko od toga, nije to garancija. Znate, reč ministra u raspravi u pojedinostima ne znači mnogo, to ide u vetar. Ostaće negde u arhivi i u transkriptima, ali to treba da bude u zakonu, da se spreči mogućnost zloupotrebe zakonskim tekstom, a ne vašom deklaratornom izjavom. Sutra može biti drugi ministar na vašem mestu. Ne treba zaboraviti još jednu stvar, da je Toni Bler neko ko savetuje Vladu Republike Srbije. Prema tome, nije to toliko daleko od nas i nije tačno da ne preti realna opasnost da će se nešto slično dogoditi i u Srbiji u budućnosti.
Zahvaljujem. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? Kolega Despotoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom SRS je predložila, a ja ću iskreno, gospodine ministre, da skrenem pažnju na manje sredine sa ogromnim problemima, kada je u pitanju zdravstvena zaštita. U opštinama jugozapadne Srbije, Prijepolje, Nova Varoš, Priboj, Sjenica, koje pripadaju mreži Zdravstvenog centra Užice, zdravstvene ustanove su u nezavidnom položaju za adekvatno pružanje kvalitetne zdravstvene zaštite. Ministar me ne sluša. Ove nerazvijene opštine ne traže milostinju ni donacije, kako je predviđeno u članu 17. tačke 23. i 24, već traže da država obezbedi poštovanje načela zdravstvene zaštite. Zatim se suočavaju sa problemima stručnog kadra, gde postoji ugovor samo Zdravstvenog centra Užice sa zbirnim kadrovskim planom i normativima Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja. Bolnica i dom zdravlja se ne prepoznaju, problem je sa kadrom koji odlazi po raznim osnovama, a novi se ne prima. Još veći problem je što unazad 20 godina u pomenutoj bolnici Prijepolje država nije obezbedila novu tehnologiju, gde nedostaje, recimo, skener, o čemu sam nedavno i govorio, nedostaje rendgen za snimanje pluća, zatim centralni dovod kiseonika, već se boce pune u Kraljevu. Projekat postoji, ali je realizacija negde zastala na relaciji Beograd-Užice. Takav projekat bi se isplatio nakon dve godine. Pored takvih tehničkih problema, javlja se i problem bezbednosti zdravstvene ustanove. S obzirom da je na snazi zabrana zapošljavanja, teško je obezbediti fizičko obezbeđenje i sačuvati imovinu ustanove, kao i bezbednost pacijenata i zaposlenih zdravstvenih radnika. Prema Predlogu zakona o bezbednosti, trebalo bi sklopiti ugovor sa nekom od agencija koje pružaju usluge fizičko-tehničkog obezbeđenja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite.
Mislim da je ovo trenutak kad treba reći da je u 2018. godini uloženo mnogo više u RFZO nego 2017. godine, da je RFZO dobio negde oko 121 milijardu, da je to za 14,8 milijardi više nego u 2017. godini, da je to 13,8% više nego u 2017. godini. Znači, to su ogromna sredstva koja se ulažu, a da je potrošnja u 2018. godini u odnosu na 2017. godinu porasla za 8,7%. Znači, procenat povećanja kada je u pitanju zdravstvo je mnogo veći nego što su povećani rashodi na nivou države. Znači, jedna briga ispoljena za zdravstvenu zaštitu stanovništva je iskazana, a ovi zakoni koji su doneti, oni su doneti da reše sve praktične probleme koji su se u ovom trenutku javili. Ti praktični problemi jesu relacija RFZO-zdravstvene ustanove, drugo, relacija lokalnih samouprava i opštih bolnica, znači onih ustanova koje su pod nadležnošću Republike. Znači, omogućeno je da lokalna samouprava može da učestvuje u smanjenju troškova zdravstvenih ustanova. Recimo, kod tih sudskih presuda, pominju se taksativno sudske presude. Evo za Valjevo. Godine 2007. donet je pogrešan posebni kolektivni ugovor na osnovu opšteg kolektivnog ugovora i doktori su negde od 2012. godine počeli da tuže zdravstvenu ustanovu, odnosno sad bolnicu, jer više zdravstveni centar ne postoji. U poslednjih tri godine bolnica je za te troškove platila, ja samo ne znam kako, iz kojih sredstava, 32 miliona, u poslednja tri meseca morali su da plate radnicima koji su tužili, znači, raniji zdravstveni centar, četiri miliona i to je problem koji će se i dalje javljati, jer se očekuju nove tužbe. To su neke stvari gde bi mogla i morala da pomogne lokalna samouprava, a to je ovim zakonom omogućeno. Mislim da posle ovih zakona se očekuje rešenje i razrešenje svih tekućih problema koji u ovom momentu muče zdravstveno osiguranje i zdravstvene ustanove širom Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? Izvolite kolega Damjanoviću.
Ministar kao i u ovom zakonu, a i u prethodnim obraćanjima sve vreme govori o kvalitetnoj zaštiti i čak i u ovim, od ovih članova na tome potencira, pa bih ja ministre, kao neko ko je obišao čitavu Srbiju, a evo i prethodnih dana obišao zapadnu Srbiju, Moravički okrug, tačnije MZ Mrčajevci, gde ima 4.000 stanovnika, sa okolnim selima ukupno 10.000 stanovnika. Verovatno znate da tamo postoji DZ, ambulanta i verovatno znate da je ta ambulanta do pre dve godine radila dovoljno kvalitetno i dobro, da su imali sanitetsko vozilo, jer su udaljeni 18 kilometra od Čačka, za slučajeve kada su hitne potrebe, da su imali ambulantu, da su imali laboratoriju, da su dolazili internisti, a da je u međuvremenu, po ne znamo čijem nalogu, oprema preneta u Čačak, laboratorijska, sanitetsko vozilo preneto u Čačak. Do pre dve godine radilo je četiri lekara, koliko je bilo potrebno na taj broj stanovnika kojim je zakonom bilo utvrđeno. Sada radi samo jedan lekar. Radno vreme je ispisano i stoji da je do 20.00, kada smo mi došli, oko 17.00 nije radilo. Niti ima dovoljan broj zdravstvenih radnika. Pri tome, kada govorimo o tome da, vi dobro znate da u tim sredinama uglavnom živi starije stanovništvo, treba i proveriti, koliko sam se informisao, da su čak deo te opreme građani mesne zajednice Mrčajevci finansirali u dogovoru sa gradom i sad im je to bukvalno oduzeto. Sada oni imaju jednog lekara i ja mislim da je u pitanju jedna medicinska sestra. I, za najveću, slobodno mogu da kažem, glupost, za najmanju stvar, oni moraju da sedaju u svoje vozilo i da idu za Čačak, što je vrlo loš primer i pokazatelj da nije sve tako dobro u zdravstvu. Samo bih napomenuo da, pored ostalog, radi se o mestu sa mnogo i drugim nekim problemima, ali su oni kao osnovno stavili ovaj problem i zaista bih voleo da se lično informišete. Jedan zdravstveni radnik, lekar po struci je otišao, napustio je Moravički okrug, jedan je prebačen u Čačak i samo je jedan ostao da radi tamo, od četiri, koliko je bilo potrebe za rad u dve smene, plus medicinsko osoblje. I ono što posebno kažem, upada u oči, jeste da je godinama u tom DZ postojala laboratorija. Sada je premeštena, više je nema. Druga stvar, u osnovnoj školi koja, čini mi se, ako se ne varam, ima preko 200 đaka postoji stomatološka ordinacija. Godinama je radila u osnovnoj školi stomatološka ordinacija. Vi ste sami govorili da je potreba, je li tako, kada imaju mogućnosti, radi se o rekonstruisanoj školi, zaista izgleda impresivno. Često se govori da su građani ti zbog toga što ne idu redovno i deca na kontrole dolazi do toga da u 90% slučajeva imamo ne toliko dobro zdravu naciju kada su u pitanju zubi. Pre dve godine u isto vreme kada se ovo dešava je stomatolog izmešten, rečno je, nema potrebe više da ti radiš u ovoj školi, i stomatolog i medicinsko ostalo osoblje. Sada svi oni i stariji i deca i mlađi, svi moraju da nađu neko vreme, da nađu sredstva i idu u Čačak, iako postoji infrastruktura. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Lončar. Izvolite.
Vi ste sada sve ovo, što ste rekli, sve nas koji smo predložili ove nove zakone i što smo predložili povratak domova zdravlja pod ingerenciju Ministarstva zdravlja, kao da ste tačno znali i naveli najveći broj razloga zbog koji mi to radimo. Znači, prvo za sve što se dešava u ambulanti Mrčajevci, za sve što ste naveli, ambulanta pripada Domu zdravlja Čačak. Dom zdravlja Čačak je pod direktnom ingerencijom lokalne samouprave. Lokalna samouprava određuje direktora, određuje predsednika Upravnog odbora, određuje članove Upravnog odbora i vrši, odnosno određuje koncept kako će raditi, koja će se ambulanta ugasiti, koja će se otvoriti, gde će ko raditi. Znači do danas, ni danas Ministarstvo zdravlja nema nikakvu ingerenciju da to može da uradi bilo šta. Molim vas da te stvari razumete i razdvojite, jer toj velikoj većini Srbije nije bilo jasno i uvek dođu u Ministarstvo zdravlja, preskoče lokalnu samoupravu gde taj problem se rešava. Znači, jedini ko u ovom momentu dok se ne izglasa ovaj zakon, dok ne stupi na snagu, jedini ko može da reši taj problem je lokalna samouprava koja pravi organizaciju posla i rada na svojoj teritoriji, u svojim domovima zdravlja, u svojim ambulantama. Iz tog razloga, sve što ste vi naveli, mi ovo sada menjamo da se to ne bi dešavalo nego da imamo jedinstven sistem i da pokrijemo sve ono što je neophodno. Eto to je suština priče zato i ovo menjamo da se ne bi dešava stvari o kojima ste vi pričali.
Zahvaljujem. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Reč ima kolega Ljubenović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 36. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti koji je podnela poslanička grupa SRS predloženo je da se izmeni navedeni član u stavu 1. koji se odnosi na druga pravna lica, pružaoce zdravstvene zaštite. Ovde je reč o fakultetima u sastavu univerziteta na kojima se izvode integrisani studijski programi, akademskih studija iz oblasti medicinskih, stomatoloških i farmaceutskih nauka. Predlagač ovog zakona, oni mogu obavljati zdravstvenu delatnost preko svojih organizacionih jedinica, ako ministarstvo rešenjem utvrdi da te organizacione jedinice ispunjavaju uslove za određenu vrstu zdravstvene ustanove propisane ovim zakonom i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona. Mi smo ovim našim amandmanom predložili brisanje reči – i propisima donetim za sprovođenje ovog zakona. Razlog za podnošenje ovog amandmana je potreba da se uslovi za obavljanje zdravstvene delatnosti jasno utvrde zakonskim odredbama, a ne propisima za sprovođenje ovog zakona. Da ne bi došlo do nesporazuma SRS nema ništa protiv ovog vida pružanja zdravstvenih usluga, samo insistiramo da zakon jasno bude definisan, uslovi za njihovo obavljanje zdravstvene delatnosti. Ovaj predlog zakona je možda malo obimniji, ima 270. članova, ali je materija takva da mi u SRS smatramo da ne bi predstavljalo nikakav problem ako bi se dodao još koji član kojim bi se preciziralo sve što je neophodno da se precizira, jer oblast zdravstvene zaštite je i te kako bitna, jer je zdravlje ljudi važnije od svega. Zakone koje usvaja Narodna skupština moraju da budu u interesu građana Republike Srbije i morali biste da saslušate, a ponekad i uvažite konstruktivne predloge opozicije, kako pojedine stvari ne bi ostale nedorečene. Hvala.
Reč ima ministar, gospodi Lončar.
Samo da vam kažem za sve to što ste mislili to se pravilnicima i opštim aktima apsolutno reguliše i biše regulisano, tako da znate, taj deo o kome ste vi pričali, član 36. stav 1. ide pravni aktima i propisima, pravilnicima apsolutno se to sve reguliše.
Zahvaljujem. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Izvolite kolega Šešelj.
Hvala. Meni je jako žao, dame i gospodo narodni poslanici, zato što smo završili ranije prošle nedelje zasedanje, ali nisam mogao da zaboravim da je ministar rekao u jednom momentu, kao odgovor na kritike naših poslanika, jer evidentan je problem da najveći broj ljudi koji završe medicinske fakultete traži da ode gde može da se snaže u inostranstvu, pre svega u nekim zemljama zapadne Evrope. Vi ste rekli gospodine ministre, pa eto vidite vi kritikujete EU, parafraziram, a gde oni idu, ti što odlaze kad završe fakultete? Pa idu u EU. Znate ako je to stvarno vaše mišljenje to više nego naivno. Ne možete vi da poredite naše zdravstvo sa zdravstvom Nemačke ili Švedske. Vi morate da vidite šta se desilo novim članicama EU, koje su se nedavno učlanile, pogledajte šta se dešava u Hrvatskoj, kakav je tamo odliv stanovništva, šta se dešava u Bugraskom, u Rumuniji, u Mađarskoj i vidite kakve će to posledice imati u Srbiji. Dakle, nemojte da kažete da je rešenje nekog problema, učlanićemo se u EU i onda više nećemo imati odliv zdravstvenih radnika. Vaša politika, tj. politika vaše Vlade u kojoj ste vi član je puna kontradiktornosti. Znate u zdravstvu je ograničeno zapošljavanje i ograničeno je podizanje zarada. Nedavno, imali smo priliku da vidimo Aleksandra Vučića na jednoj od mnogobrojnih konferencija za štampu kako je rekao da će u sledećih pet godina jedan veliki, ogroman projekat, koji se zove „milijardu evra za zdravstvo“ da bude u Srbiji, kako ćemo mi da unapredimo naš zdravstveni sistem i da ćemo ga dovesti na neki nivo evropskih zemalja. Kako ćemo to da radimo sa ograničenim zapošljavanjem i ograničavanjem zarade? Evo vaš kolega ministar Šarčević je shvatio, pa je rekao juče da će tražiti da se ukine zabrana zapošljavanja u prosveti. Postoje neke delatnosti koje su za državu najvažnije, gde ne sme biti ograničavanja zarada i ograničavanja zapošljavanja. To su pripadnici MUP, Vojska, ljudima koji rade u prosveti, a posebno u zdravstvu. Koju vi poruku šaljete nekom ko studira medicinski fakultet, ako mu kažete da nema sada šanse da se zaposli tj. ograničeno je zapošljavanje, ukidaju se domovi zdravlja, pa šta vam treba, koju motivaciju ima da ostane u Srbij?. Znate, ova centralizacija neće rešiti ovo što ste malopre rekli. Ne možete vi da kažete sada da vi nemate uticaj na lokalne vlasti. Samo u pet opština u Srbiji niste na vlasti tj. vaša stranka. Kako mi možemo da očekujemo da će se to promeniti? Dakle, treba da se i ostavi neka autonomija lokalnim samoupravama, ali naravno ne treba ministarstvo isključiti iz toga. Treba pokušati da se u svim mesnim zajednicama otvoren ambulante i domovi zdravlja u opštinama. Predsednik Srbije je rekao jednom prilikom da će on ući u svaki toalet u školi i obići svaki dom zdravlja u svakom selu u svakom zaseoku u Srbiji, pa se verovatno umorio kada je shvatio koliko ima tih mesta, pa je otišao u dva sela i posle nikome ništa. Za šta ste vi? Jeste li vi za zapošljavanje? Pričali ste ovde o specijalizacijama prošle nedelje. Kako to onda može sa zabranom?
Reč ima ministar, gospodin Lončar. Izvolite.
Nisam samo rekao da će se problem, da bi ulaskom u EU Srbije da bi se rešio problem odlaska ljudi ili ne. To je problem koji postoji svuda. Druga stvar, što se tiče zapošljavanja. Ne postoji nikakva, da ljudi razumeju, ne postoji nikakva zabrana zapošljavanja gde god imate potrebu da se zaposli. Ono samo šta je urađeno. Ja pričam konkretno o zdravstvu. Znači mi nemamo ni jedan problem bilo koga da zaposlimo. Jedino o čemu vodimo računa a to je da ravnomerno rasporedimo ljude tamo gde je neophodno, da ne bude po principu ispunjavanja želja da negde dođemo u situaciju da imamo višak nekih specijalista i nekih ljudi, a da u drugoj nekoj sredini imamo manjak. Veći deo ljudi želi da ide u veće gradove i onda ako bi pustili da to tako. Nema nikakve zabrane, nema ničega, samo je kontrolisan, da se zna gde se ko zapošljava. To je suština priče. Gde god se ukaže potreba da se neko zaposli ne postoji nikakva prepreka da se to uradi ako je to opravdan razlog. Ali ako neko ima u višku 20 ili 30% endokrinologa ili internista kardiologa, pa traži da još primi tu, a imamo oblasti gde nam fale pedijatri, a mi ne primamo tu pedijatra, ne primamo dečijeg hirurga, nego primamo ovo čega još imamo u višku, mi onda ulazimo u problem koji će tek biti. Samo želim da vas podsetim na jednu stvar. Naveli ste sve te zemlje, i te koje su ušle u EU i koje su manje, veće, ovakve, onakve, i sve su se one suočile sa problemom da im je u jednom momentu sistem bio uzdrman i dan danas i da ne mogu da funkcionišu kako bi funkcionisali. Ako mislite da se to u Srbiji ne dešava i da je to slučajnost, ja samo moram da vam kažem ne treba verovati u slučajnosti. Mnogo toga smo uradili da ne dođemo u tu situaciju da nam se zatvaraju delovi bolnica, delovi zdravstvenih ustanova zbog nedostatka kadra, što je primer u svim tim zemljama koje ste vi naveli. Eto, samo imajte tu. Zaposlili smo zdravstvenih radnika u poslednje četiri godine i dali preko 7159 specijalizacija, to su činjenice. Što se tiče sređivanja toaleta, sređivanja prozora, sređivanja krovova, sređivanja svih stvari, vi sigurno znate kakvo je bilo stanje i kako smo zatekli sve te stvari. Prvo, ti toaleti nisu mogli da se zatvore, nisu funkcionisali uopšte, porazbijano, i sve ostalo. Ne vidim ništa loše, čak naprotiv, to je po meni pozitivno, jer kada negde uđete pogledate od toaleta kakva je ta ustanova i kako funkcioniše. Svaka čast predsedniku koji je našao vremena i za to da obiđe sve to, da iskontroliše, jer drugačije je kad se on uključi u sve to i uradi i danas nemamo tu situaciju. Mi već sad dolazimo, ono što smo obnavljali pre četiri godine, da mora opet da se obnavlja, jer, jednostavno, to su sistemi koji funkcionišu 24 časa 365 dana u godini. Molim samo da imate to na umu. I kad je nešto toliko u funkciji, onda zamislite na koliko to mora da se obnavlja i da se radi. Znači, to je suština priče.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Svaka čast predsedniku, zaista, kad on stigne da pogleda i prozore i toalete, a zamislite šta bi još bilo kad bismo imali i ministre koji isto tako rade svoj posao, pa onda i oni stignu nešto da urade. Mislim da ne shvatate dovoljno ozbiljno ovo vezano za Evropsku uniju. Znate, zdravstveni radnici Srbije odlaze masovno u poslednjih nekoliko godina, a mi smo još kandidati za članstvo, tj. u pregovorima smo. Šta bi se desilo kad bi granice bile otvorene i bila sloboda za naše radnike da rade u inostranstvu? Još bi ih više otišlo. A ovde se školuju, na našim fakultetima, specijalizaciju rade ovde, a posle tamo dođu na gotovo, tj. dobiju te zemlje već gotov proizvod, tj. svršene lekare. Kakva je to onda korist za Srbiju? Znate šta, ono kad sam rekao da je vaša politika puna kontradiktornosti, to je stvarno tačno. U emisiji „Oko“ na Radio-televiziji Srbije, 2015. godine, Aleksandar Vučić je rekao kako, to je bilo u jeku migrantske krize, kako je Angela Merkel jako pametno postupila sa tim prilivom, tj. prijemom migranata sa Bliskog istoka, da tu ima jako mnogo vrhunskih stručnjaka, pogotovo lekara. To može da se nađe na internetu, ako niste gledali. Ja sam to dobro zapamtio. Zamislite sada kakvu vi poruku, ne kažem vi lično nego vlast koju Aleksandar Vučić oličava, šaljete studentima medicinskih fakulteta. Posle smo čuli – milijardu evra za zdravstvo. Valjda treba da bude prioritet i specijalizacija, ali i zapošljavanje u Srbiji, pod normalnim uslovima, a ne da ne zna da li će vladina komisija da se sastane pa šta će da odluči, da li će da se neko primi u radni odnos. Ja mislim da je najvažnije da se razmišlja o tome, jer to je budućnost Srbije.
Pravo na repliku, ministar, gospodin Lončar. Izvolite.
Ne možemo te dve stvari da poredimo, stanje u Nemačkoj i kod nas, ni po jednom osnovu. Nemačkoj fali, ja mislim, nešto manje od milion zdravstvenih radnika i oni isto imaju situaciju da je sve starija nacija, sve manje mladih, sve manje se rađa. Ne ulazim u njihovu politiku niti me to interesuje, ali i oni su imali ideju da tu priliku koja se desila iskoriste, jer oni moraju od negde da nađu te ljude. Mi uopšte nismo u toj situaciji, kao što sami znate, daleko smo od te situacije. A što se tiče ovoga, ja moram da kažem i šta smo mi uradili. Mi smo uradili da onaj ko dobije posao, ko dobije specijalizaciju i specijalizacija traje pet godina, on duplo mora da ostane ovde, da odradi to, pa tek onda može da ide. Šta je uradila Mađarska? Mađarska je, kada završite fakultet u Mađarskoj, pet godina su doneli zabranu da ne možete da idete da radite u inostranstvo ukoliko postoji potreba u državi Mađarskoj bilo gde da budete angažovani. Znači, morate da odradite tih pet godina gde je potrebno za državu, jer ste imali besplatno studiranje, morate da ostanete tu. Znači, postoji dosta nekih mera koje neki uvode da bi sprečili to. Mi smo za sada na ovoj – kad dobijete posao, dobijete specijalizaciju, duplo od specijalizacije morate da odradite ovde. Jer, mi ne možemo da ulažemo i da školujemo kadrove pa sutra da bude – doviđenja. Mi moramo da vodimo politiku narednih pet do deset godina, da ne dođemo u situaciju koju smo nasledili, njih više od 40% starijih od 55-60 godina. To je suština. A što se tiče ovoga, svako ima pravo da prokomentariše neke poteze i svako gleda svoje građane i svoju zemlju. Mi možemo da iskoristimo neki dobar primer, ako može da se primeni kod nas, da ne pravimo neke greške koje su neki pravili, ali da mi slepo idemo negde i da ne gledamo svoje interese, u svakom slučaju građani Srbije znaju – naš prvenstveni interes je Srbija i građani Srbije. I ono što je bitno – uzećemo od svakog ono što je dobro za nas i što nama treba. Ali, nigde, ni u koga nemamo mi neku obavezu da nekoga sledimo, da nešto radimo a da to nije dobro za Srbiju. Prevashodno ćemo uvek gledati naš interes i sve ono što se uklapa u naš interes, to je sasvim u redu. Što se ne uklapa, ne možemo da prihvatimo i nećemo. To će nam uvek biti na prvom mestu. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Šaroviću, po kom osnovu? (Nemanja Šarović: Replika.) Nemate pravo na repliku. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Nije to problem, gospodine ministre, zabrana odlaska, kao što ste naveli primer, u Mađarskoj. Treba da se rukovodite time da bude što bolji položaj zdravstvenih radnika u Srbiji, ali, prvenstveno treba da stvorite perspektivu da oni hoće tu da ostanu, a ne da velika većina njih jedva čeka da ode, a to je zbog uslova i, pre svega, zbog plate. Dakle, kada budete vodili računa o tim stvarima, onda će se taj problem postepeno smanjivati, a nemojte da slušamo – milijardu evra za zdravstvo, a posle toga zatvaramo ambulante i domove zdravlja. Šta ćemo da radimo sa tih milijardu evra? Da podelimo, pa da se ide po privatnim lekarima, možda? Osnovna stvar jeste da se stvori želja da budući medicinski radnici koji završe fakultete u Srbiji, ostanu i da mogu da od svog rada žive u Srbiji. To treba da bude jedini plan i program ne vašeg ministarstva i vas lično, nego svakog Ministarstva zdravlja i budućeg nekog koji, možda, bude došao posle vas.
Pravo na repliku gospodin ministar. Izvolite.
Samo uzmite da izračunate konkretno i milijardu evra i da li ćete tih milijardu evra da date da povećate plate ili ovo drugo, da poboljšate uslove da se radi? Ne zaboravite da je Srbija uzela i gama nož i iks nož i najnovije akceleratore, konačno ih ima, i da je izgradila Klinički centar u Nišu i da je „Dragiše Mišović“, ona što je navodno izgorela, nova najbolja bolnica. Klinički centar u Beogradu, evo, pogledajte sa autoputa, vidite, već ide, u ozbiljnoj je fazi. Da ne kažem koliko skenera, magnetnih rezonanci, koliko operacionih sala, koliko rentgena i svega onoga što smo nasledili. Znači, tu milijardu, pomenuli ste milijardu, ako date na jednu stvar, da povećate plate, onda će ljudi imati plate, ali neće imati gde da rade i neće imati sa čim da rade. Ako date samo u opremu, a ne date u plate, opet će biti nezadovoljni. Znači, uvek tražimo balans da iz te milijarde izvučemo maksimum, a da vam ne pričam da godinama retke bolesti uopšte nisu prepoznate. Nula je bilo u budžetu za njih, a sada dajemo dve milijarde. Znate koliko je ljudi sa retkim bolestima koji nisu mogli da dobiju šansu da dobiju lek da se leče? Pa treba sve to nadoknaditi, isto iz te milijarde, pa kupiti svu opremu, pa uzeti dodatne količine lekova i stvoriti sve te uslove o kojima vi pričate, platiti i te specijalizacije, platiti sve te stvari iz te milijarde. Kada pogledate kada date za renoviranje ustanova, kada date za opremu, znate da ni jedan sanitet nije kupljen u prethodnih, ne znam, tih 10 godina, sećate se onih afera „Jucid“, naprave kombinaciju, milioni, firma dobije tender, oni prebace firmi pare, nema firme, nema kola, nema ničega. Ljudi su po milion, dva kilometra su ti saniteti prolazili. Mi smo uzeli preko 100 saniteta. Onda kada sve to rasporedite, da stavite da to funkcioniše, 120 hiljada zaposlenih u zdravstvu, obezbedite svaku ordinaciju, svaki dom zdravlja, svaku bolnicu, svaku operacionu salu da imaju s čime da rade, da mogu da urade, da završe, da im zamenite prozore, da im zamenite krovove da ne prokišnjava, da im ne duva, da imaju te toalete koje ste pominjali, da sredite te normalne uslove i videćete da ta milijarda ode na taj sistem od 120 hiljada zaposlenih, toliko bolnica, domova zdravlja, instituta i svega, kao jedna kap u moru. Izuzetno ozbiljan, izuzetno skup sistem. Nemojte da se zanosimo da zdravstvo može da bude dobro i da to košta malo. Ljudi, to nema nigde, plus naš sistem koji ne plaćate ništa. Svuda vi imate neko obavezno osiguranje, ostalo doplaćujete. Hajde samo malo da budemo realni. Šta mislite da li neko od nas postoji ovde da ne bi voleo da da lekarima plate ne znam, dve, tri, pet hiljada, pa, ko bi bio srećniji od mene? Evo, u moje vreme došle plate na dve hiljade, ne moram više ništa da radim, da šetam decu i da se smeškam, jer kaže – evo, u njegovo vreme plate 2000 evra i ostalo. Ko to ne bi uradio da može? Ali, možemo da uradimo to, ali ćemo sutra našu decu da zadužimo da budemo kao što su bili ovi prethodni, da kupujemo neke političke poene i ostalo. Ne može. Može da se rasporedi ono što ima ako hoćete da idemo dalje. Vi vidite ove stručnjake, evo njih sada ovde nema, oni po ceo dan obećavaju da će sve biti. Oni po ceo dan obećavaju da će sve u zdravstvu, oni koji su sve upropastili u zdravstvu, sad se razumeju u zdravstvo i sad kažu – sad će sve biti, samo da oni dođu, sve će da izleče, sve će da dobiju, sve će plate da povećaju i sve će da bude. Ti isti koji su sve upropastili. Ne smeju ni da izađu. Sada uzmete nešto da radite i sada neko od građana treba da pomisli da je to baš tako, da to može, prvo, moram i građanima koji ovo gledaju da se obratim, ljudi to nije realno. Taj ko vam kaže da će sve da bude, da će sve da vam obezbedi, to nije istina. To je nemoguće. Taj ko vam priča, taj nema veze sa zdravstvenim sistemom. Taj nije prošao pored toga, obezbediti sav taj novac za sve to. Ljudi, preskupo je zdravstvo. Pogledajte samo koliko košta ta oprema, koliko koštaju lekovi. Ja vam pričam, za jedno dete lečenje od jedne retke bolesti godišnje košta terapija 500 hiljada evra. Za jedno dete je 500 hiljada evra godišnje, od retke bolesti. Imate i veće, imate i niže cene, zavisi o kojoj se bolesti radi. To je istina, nemojte nikoga da lažemo. Mora da jača država da bi moglo više da se odvaja para, ali ne možete da odvojite samo na jednu stvar, morate da date sve te stvari ako hoćete da imate rezultat. Nemoguće je drugačije. (Nemanja Šarović: Poslovnik.)
Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Arsiću, čudan je način na koji vi vodite sednice Narodne skupštine. Prekršili ste član 27. koji vas obavezuje da ih vodite u skladu sa Poslovnikom, a Poslovnik u svom članu 157. stav 8. kaže da ministar o svakom amandmanu može govoriti jednom i to u trajanju najduže do dva minuta. Samo u ovom poslednjem javljanju, što je navodno bila replika, ne postoji replika na repliku, ministar je govorio skoro punih šest minuta. Ne postoji način u skladu sa Poslovnikom…
Razumeo sam kolega Šaroviću. Vi i ja nikada se nećemo složiti da li ministar ima pravo na repliku ili ne, ja citiram drugu odredbu da se i na ministra odnose iste obaveze kao za narodne poslanike. (Nemanja Šarović: Ako mogu ja po Poslovniku da…) Molim vas, razumeo sam o čemu želite da reklamirate povredu Poslovnika… (Nemanja Šarović: Imam pravo dva minuta da obrazložim.) Do dva minuta imate vremena da obrazlažete. Sačekajte da vam odgovorim. A druga primedba što se tiče vremena, ja vam se izvinjavam, tu ste u pravu i vodiću sada računa o tome. (Aleksandar Šešelj: Replika.) Kolega Šešelju, nemate pravo na repliku. (Nemanja Šarović: Po Poslovniku.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. (Nemanja Šarović: Po Poslovniku.) Da li neko želi reč? (Da) (Nemanja Šarović: Po Poslovniku, Arsiću.) Izvolite kolega Bojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, parlamentarna praksa i iskustvo nam govori da se amandmani opozicije listom odbacuju, da upotrebim ovaj narodni izraz, pa je tako naš trud na pisanju amandmana potpuno obezvređen, tako da ću ja u okviru ponuđenog i predviđenog vremena nastojati da iznosim svoje viđene ovog zakonskog predloga. U ovom Predlogu zakona ugrađeno je dosta naše i evropske pameti. Evropa nam može biti uzor u nekim metodama lečenja, u medicinskim istraživanjima, medicinskim aparatima i instrumentima i pomagalima, ali dobra organizacija mora biti naše delo, a naše iskustvo naša investicija. Srpska radikalna stranka smatra da neke odredbe u ovom Predlogu zakona nisu jasno definisane, što može da dovede do zabune i daje mogućnost različitog tumačenja, što automatski pretpostavlja i različite prakse u realnom životu. Ako je predlagač hteo da bude liberalan, a hteo je, pa je dozvolio osnivanje privatne prakse, ali samo jedan put, zašto svako ako ima pravo po zakonu ne definiše svoj interes? Monopola neće biti, a zloupotreba može biti kada se privatna praksa osnuje makar jedan jedini put. Ponekad predlagač izgubi meru, šta treba da radi Ministarstvo, a šta ministar, tako da je bitno…
Zahvaljujem kolega Bojiću, ja sam da imamo malo tolerantniji način rada, ali me kolega Šarović na to opominje, pa ne mogu više da vam dozvoljavam to. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Stojanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 42. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Poznat vam je stav SRS da mi principijelno nemamo ništa protiv da se stvari u ovoj oblasti urade na način kako to najviše odgovara našim građanima. Međutim, mi smatramo da su se mnoge stvari u ovom zakonu mogle rešiti na drugačiji način i efikasniji način. Naime, ovaj amandman govori o privatnoj praksi i pravilima na koje on mora da funkcioniše. Poznato je da se naplata usluga u privatnoj praksi neretko vrši u stranoj valuti. U najboljem slučaju, te usluge se naplaćuju u dinarima, ali je njihov nominalni iznos dinarska protivvrednost strane valute koja se kod nas najviše koristi, a to je evro. Postoji opravdana bojazan da će prilikom naplate ovih usluga doći do mnogih zloupotreba. Iskustva iz ranijih perioda nam govore da je moj strah opravdan, zato sam mojim amandmanom tražio da se u zakon odnese odrednica koja će pružaoca usluga obavezati da svoje usluge mora iskazati i naplaćivati isključivo u domaćoj valuti. Sada jedno pitanje za vas, gospodine ministre. Evo, već nekoliko dana raspravljamo o ovom važnom zakonu, ali do sada nisam čuo niti od vas niti od bilo koga iz vladajuće garniture kako se ovaj zakon odnosi i kako se i primenjuje na naše građane na Kosovu i Metohiji? Pre svega, želim da vas upitam da li znate kakvo je stanje po ovom pitanju u Kosovskom pomoravlju, odakle ja potičem? Poznato vam je da tamo još uvek živi veliki broj Srba i šta ste sve vi i vaša Vlada učinili za te naše građane? Kakva je njihova zdravstvena zaštita i da li nešto radite po pitanju zapošljavanja zdravstvenih radnika? Zahvaljujem.
Reč ima ministar gospodin Lončar. Kratko ću samo. Što se tiče naplaćivanja, to je regulisano po zakonu iz finansija. Nema veze nikakve sa nama. Tu je to regulisano. Ne može niko u zemlji Srbiji da naplaćuje u evrima, samo u dinarima može. Oni vrše kontrolu toga, nema veze sa zdravstvom. Što se tiče Kosova, dnevnoj satnoj komunikaciji sa zdravstvenim radnicima sa Kosova, sa našim zdravstvenim ustanovama, isto se primenjuju kao i u centralnoj Srbiji ili u bilo kom drugom kraju. Obezbeđeno sve ono što je neophodno da oni rade, da maksimalno dobro pruže uslugu, tako da mislim da to možete i da proverite i da se uverite. A, nikad više nije bilo zapošljavanja ni lekara ni sestara vezano za Kosovo i Metohiju. Zahvaljujem. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Bojić.
Dobro je što sam ovako brzo došao na red, da nastavim onu misao koju ste me prekinuli. Ponekad, pak, predlagač izgubi meru šta treba da radi ministarstvo, a šta ministar. Sačekaću da ministar obavi telefonski razgovor. Tako da, bitno je da bude zapisano, svakome po nadležnosti šta mu pripada. Ovo je primer kad nadležnost treba regulisati po zakonu, a ne dati ovlašćenja ministru. Predlagač neke stvari prenormira i suviše detaljno, a druge bitne ostavi otvorene za doradu za kasnije vreme. Osnovno je pitanje koliko je ponuđeni koncept održiv, koliko odgovara našim ekonomskim mogućnostima, da bi se unapredio kvalitet zdravstvene zaštite? Predlaže se vrlo razgranat zdravstveni sistem, pa se nameće pitanje da li su promene u ovoj oblasti zdravstva toliko intenzivne ili je naša zakonodavna aktivnost prespora? Sistem u potpunosti treba da zaživi za godinu dana, a do tada je u prelaznom režimu. Dokle će se predlagač zakona pozivati na nedorečenosti i nejasnoće u važećem zakonu kao razlogu za donošenje ovog zakona? Nalaze se i ovde obrazloženja tipa neophodnost aktivnije uloge ministarstva, odnosno ministra zdravlja, u pogledu donošenja podzakonskih akata za sprovođenje zakona. Ako će to da aktivira ministarstvo i ministra, neka vam bude. Ili slično obrazloženje, potreba za uvođenje većih ovlašćenja ministra u delu koji se odnosi na normativne aktivnosti za donošenje opštih akata za sprovođenje zakona. Suština ovih zakonskih predloga je da ministar dobije veća ovlašćenja i u marginalnim stvarima, kakva su sadržana u tački 8. obrazloženja za donošenje ovog zakona.
Zahvaljujem. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Marina Ristić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Mirčiću.
Mi ovde, ministre, razgovaramo o veoma ozbiljnoj temi. Ono što je najozbiljnije u svemu ovome je što problemi koji prate medicinske radnike iz dana u dan su maltene sve veći i veći, pre svega, problemi materijalne prirode. Da se razumemo, na medicinski fakultet upisuju se najbolji srednjoškolci i to su ljudi koji, osim tog opšteg uspeha, razmišljaju na potpuno drugačiji način kada se posvećuju ovoj profesiji. Nije suština, ministre, da vi ovde kažete da je nemoguće obezbediti 2.000 evra ili neku drugu visinu ličnog dohotka. Suština je da taj mladi čovek vidi neku svoju perspektivu. Svaki mladi lekar će videti svoju perspektivu ako može osim ove jedne trećine radnog vremena koje, ako bude imao slobodno, može da koristi da radi u nekoj drugoj klinici ili nekoj drugoj instituciji. On želi da za određeni broj godina radnog staža obezbedi sebi osnovne uslove za egzistenciju sebi i svojoj porodici, da može da obezbedi sebi stan, da može da prehrani svoju porodicu i da ostane da živi u Srbiji. Nerado naši stručnjaci idu u inostranstvo, i to vi dobro znate, zato što su tamo uslovi mnogo gori nego što su ovde, u smislu visine plaćanja zakupnine stana, životnih troškova i sve tako redom. Vi znate da svaki mladi čovek kad odlazi tamo, odlazi u veliku neizvesnost, a nama je ovde deficitarna struka medicinska. To što vi pričate oko zapošljavanja, to bi se možda moglo jednim delom usvojiti, da ne dođe do nagomilavanja određenih struktura, odnosno specijalizanata u jednoj instituciji, ali vi ste, ministre, najodgovorniji za to, pa onda hijerarhijski, kako to ide već, ispod ministarstva ostali. Pa vi ste ti koji treba da donesete neki plan, pa da kažete – u narednom periodu od pet godina Srbiji su potrebni stručnjaci u oblasti medicine u tim i tim sektorima, odnosno specijalizacijama. I to je suština. Ne možete vi zameriti mladom čoveku iz Beograda što je prirodno njegova želja, kad završi medicinski fakultet, kad specijalizira, da radi u Beogradu. To je njegovo pravo. Da li će ostvariti to pravo? Pa, vi ste ti koji kao izvršni organ vlasti usmeravate te ljude, da kažete – deficitarnost je u Čačku, u Valjevu, u Užicu, u Senti, u ostalim gradovima, u tim i tim oblastima. Tako ćemo usmeravati i specijalizaciju. Ali, šta je najveći problem ovde, osim ovoga što je materijalne prirode? Kadrovska politika koja se vodi, ministre. To je već postao kontinuitet nakaradne kadrovske politike. Vi na čelo klinika, institucija, zdravstvenih institucija stavljate članove stranke, bez obzira koliko je on stručan i koliko je sposoban. Vi imate jedan primer, presedane, gde su stručnjaci došli, kao što je na Dedinju, gde je došao čovek koji ne pripada SNS i vidi se odmah pomak, ne toliko koliko bi on želeo. Profesor Bojić je napravio pomak, i to veliki, značajan pomak kada je u pitanju sama institucija Dedinja. To mi dobro znamo, mi koji smo iz okoline ili iz okruženja Instituta u Kamenici. Pa više niko neće da ide u Kamenicu, nego dolazi, traži u Dedinje da dođe na operaciju. To je vraćanje poverenja pacijenata prema toj instituciji, a poverenje se vraća tako što će odgovarajuća adekvatna kadrovska politika da se vodi. Tome treba posvetiti pažnju.
Reč ima ministar.
Sve ono što ste vi rekli, mi smo to uradili. Kada nekog zaposlimo, prvo, zaposlili smo najbolje studente, što nikad niko nije zapošljavao. Drugo, svi se zapošljavaju na konkursu, dobiju posao, država im plati specijalizaciju, država im plati doktorske studije. To je ono o čemu pričate, da im se stvore uslovi. Šta radimo? Stvaramo im uslove da mogu najbolje da napreduju u Srbiji. Kupili smo opremu, kupili smo sve što je neophodno da se oni tu dokažu. Šta radimo sad sa ovim zakonom? Dodatnu stvar, da dodatno mogu da zarade. Ne zaboravite, oni kad završe i specijalizaciju i kad doktoriraju, oni, svako od njih, a imaju te dobre proseke, može da ima još jednu platu, da bude aktivan na fakultetu, to je još jedna plata, plus ovo što rade. Imamo ovo da on popodne, ako nema liste čekanja, ako ispuni svoje radne obaveze, da ne mora da ide nigde kod privatnika, pa da ga ne ucenjuje, ne znam, da naplaćuje u evrima, objasnili smo kako je to regulisano, kojim zakonom, on popodne u svojoj zdravstvenoj ustanovi radi, jer se dokazao i pokazao i vredan je i zna i ljudi hoće da dođu kod njega. On radi sa svojim timom, sa svojom sestrom, sa svojim asistentom i svi oni zarađuju, zarađuju dodatno. Znači, zaradi kao lekar, zaradi ovamo kada ode na fakultet i zaradi koliko hoće i kada hoće da radi popodne. Sve bude krajnje transparentno, vidi se koliko se uplati, zna, naravno, uplaćuje se u dinarima, koliko ostane bolnici, koliko ostane njemu, koliko ostane asistentima. To je ono što radimo i što smo promenili i što smo uradili da bi zadržali te ljude, a iz tog razloga što ne možemo da im damo tu platu o kojoj smo pričali, dve, tri, pet i deset hiljada kojih možemo, osnovnu platu pričam, ali on sa svim ovim stvarima više može da zaradi i da se trudi i da uradi. To je suština, ali nemojte pričati stvarno o partijskim direktorima. Navedite mi primere partijskih direktora u Srbiji, u ustanovama, molim vas. Evo, odmah uzmite navedite partijske direktore pred svima, da zna cela Srbija, SNS što je stavljala partijske direktore u ustanovama, a da ljudi nisu stručni, da smo ga stavili zato što je partijski, a nije stručan. Molim vas, sve navedite primere, a ja da vam navedem koliko je direktora koji nikakve veze nemaju sa SNS, gde gledamo apsolutno struku. Samo o činjenicama, da ukrstimo činjenice. Ljudi, pa tu smo, evo neka gleda cela Srbija. Dajete da ukrstimo i kako se primaju ljudi, da li se primaju na konkurs, da li neko im uzima pare, o čemu se radi. Hajdemo svi da otvorimo to. Po meni, najveći greh, najveće zlo koje postoji jeste da mladom čoveku koji je završio fakultet uzmete pare da se zaposli. Taj treba da bude osuđen na maksimalne zatvorske kazne, da nikome ne padne napamet to. To je najveće zlo koje postoji i to ćemo se boriti… Samo recite, ljudi, recite, prijavite taj uradio, to je uradio, neka dođe taj ko mu je tražio pare. Prvi sam za to da rešimo. To je ubijanje u startu mladih ljudi koji treba da krenu. Ako im taj primer date, pa šta će sutra da bude od njega, pa i on će da gleda tako da traži pare. Zato smo i dali konkurs. Da li je bio možda konkurs pre nego što sam došao na mesto ministra? Da li ste imali negde konkurs? Da li se sećate kako se zapošljavalo? Samo osvanu sa ugovorom da rade. Ne, ne, hajde… (Milorad Mirčić: Isti ti.) Koji isti ti? Kako? (Milorad Mirčić: Isti ti koji su ranije primani.) Ma, koji uzeli knjižicu? Da li vi znate da ljudima koji su primljeni ranije po ugovoru, koje imaju, mi ne možemo da damo otkaz? Kako da damo čoveku zato što je on politički primljen? Zato mi imamo sada veliki problem, negativnu selekciju što nisu primljeni kvalitetni ljudi, pa gubimo generaciju i dve, imamo vakuma. Ljudi, hajde samo malo da budemo realni, pa znate sve to bolje od mene. Nemojte sada da se pravimo naivni i da ne znamo. Ako hoćemo da pomognemo zdravstvu, ako hoćemo već i trošimo ovo vreme i sedimo svi ovde, pa najgluplje je da se raziđemo i da ništa nismo uradili i da skupljamo neke… Nema razloga, ljudi, na ovome nema. Ako se mi ne dogovorimo, nema sutra budućnosti. Ovo još jednom, ako ovo kolo u zdravstvu pade i ode da se urušava, ne popravi to niko, ljudi.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, replika. Izvolite.
Nema potrebe za bilo kakvu ogorčenost, pogotovo kada je način diskusije. Ministre, vi to dobro znate, kada bi nabrajali ovo što vi tvrdite da bez članstva u SNS neko je direktor, vama bi možda najviše trebalo prsti na obe ruke, a kada bi vam ja nabrajao koji su sve sa članskim kartama došli, kao „stručnjaci“ ne bi mi dovoljni bili prsti ni na rukama, ni na nogama. Suština je u sledećem, evo vam jedan od primera, svedoci smo da je prošle godine Vlada pokrenula jednu dobru inicijativu, a to je da se stambeno obezbede radnici Ministarstva unutrašnjih poslova i državni službenici. Kada bi bila inicijativa slična, a zašto je slična, kada bi se mladom stručnjaku, lekaru, omogućilo da po povoljnim uslovima reši svoj stambeni problem, vi bi na taj način napravili veliki korak u zadržavanju tog stručnjaka, pogotovo visokostručnih lica. Znate, ne ide u inostranstvo baš svako. Idu medicinske sestre, ali nije baš tako ni zapadna Evrope raširila ruke da primi sve lekare koji imaju želju tamo da odu. Primaju ono što je vrhunske struke i ono što njima treba. Ovi ostali, ako odu, rade tamo kao tehničari, rade mnogo niže plaćene poslove, i to mi znamo, a nama su tu ljudi i te kako dragoceni. Ne mali broj njih, ministre, ode samo iz razloga, to vi dobro znate, bar iz kolegijalnosti treba da znate, zato što ne vidi neku perspektivu kada je u pitanju stambeni prostor, kada je u pitanju egzistencija njegove porodice i samo to je, ministre, ništa više. Znate, vi dolazite u situaciju da neko ko je postavljen na čelo neke zdravstvene ustanove odlučuje, ali bukvalno odlučuje i o ovom delu koji se odnosi na osnovnu egzistenciju mladog lekara koji se zaposli, onda je to tragično, jer čim je ljudski faktor umešan u to, a Vlada bi ovakvom inicijativom, kao što su stanovi za MUP, i te kako postigla određeni efekat, tada bi zadržali te ljude i tada bi imali ovu mrežu ravnomerne zastupljenosti i kada je u pitanju visoko stručni ili specijalizovani kadrovi iz oblasti medicine. Ko dobije stan, primera radi, u Valjevu, pa neće baš toliko da rizikuje da dođe u Beograd i da bude podstanar. To je suština, ono na čemu insistira SRS i nema razloga da povisujemo ton ili da podgrevamo atmosferu. Ovo je sudbina mladih ljudi, mladih stručnjaka. Mi ćemo se svi, manje-više, morati lečiti, danas-sutra, ministre, kod naših stručnjaka, nećemo moći da idemo u Beč i ne vredi nam ta skupocena oprema ako nam odu elektroinženjeri, ako nam odu medicinski radnici. Možemo samo da je posmatramo i da se statistički hvalimo da i mi imamo savremenu opremu.
Hvala. Reč ima ministar Lončar, replika.
Slažem se. Apsolutno ćemo raditi na tome da obezbedimo stambeno pitanje i lekarima i medicinskim sestrama. To jeste nešto na čemu radimo, i to je vrlo bitna stvar. To nema veze ni sa čim. Radićemo i uradićemo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pomenuta je maločas i SNS. Gospodine ministre, sigurno ste obratili pažnju, reče narodni poslanik, postoje neki ljudi koji su, zbog toga što politički pripadaju SNS, na rukovodećim mestima. Vi zamolite za primer, ne čuste ni jedno ime, a bukvalno ni jedno ime. Nije to slučajno. Zato što takvih primera u ovoj diskusiji da se čuje nema i neće ih ni biti. To vam kažem već sada. Zapravo, jedino ime koje ste čuli, kao bilo kakav primer, ne ide kao dokaz onome što je govorio poslanik, ne ide u prilog onome što je govorio on, nego onome što ste govorili vi. Jedino ime koje su pomenuli je, čini mi se, dr Bojić. Dokaz je vaših reči da se ljudi danas na odgovarajuća mesta, na odgovorna mesta postavljaju zato što su stručni, zato što se u svoj posao razumeju, zato što su sposobni rukovodioci, zato što mogu da unaprede sistem u kom se nađu. To ste rekli vi, gospodine ministre. Primer koji smo čuli dokaz je vaših tvrdnji. Pominjalo se i šta je ocenio i šta je zaključio Aleksandar Vučić. U kom trenutku? Ja se sa predlagačem amandmana slažem u jednoj stvari. Mislim da se slažemo svi ovde. Zdravstveni radnici jesu ovom društvu dragoceni. To je rekao i Aleksandar Vučić i rekao je da su dragoceni, ne samo Srbiji, nego i svakoj zemlji koja vodi računa o sebi, pa između ostalog i Nemačkoj, dragoceni su i za Angelu Merkel i zato je ona davala svoje ocene o visoko kvalifikovanim i stručnim ljudima koji su dolazili u Evropu u prethodnim godinama. Ne treba od toga bežati. Dakle, svaka zemlja koja vodi računa o sebi želi takve ljude da zadrži. Ako ih ima, da ih zadrži. Ako ih nema, da ih privuče. Načini su sve ovo o čemu smo govorili i veće plate, vi me ispravite, ako grešim, gospodine ministre, ali upravo za zdravstveni sektor 10-12% veće. Da li je tako? Načini su i obezbeđivanje novih radnih mesta. Vi možda imate ažurniji podatak. Preko 12 hiljada novih mesta već obezbeđenih u poslednje tri godine. Sve stipendije o kojima smo pričali i praksa da se najbolji studenti odmah angažuju, o tome smo govorili danas, i to na čemu će ljudi raditi, ne samo za koliko, već i na čemu će raditi. Ne slažem se da nije važno kakvi su im uslovi obezbeđeni. To je veoma važno, jer zbog toga kakvi su uslovi obezbeđeni, ti ljudi imaju motivaciju, ti ljudi postaju bolji vremenom, a i oni ljudi kojima je sve to namenjeno, dakle, građani Srbije, vide neposrednu korist. Šta je rekao Aleksandar Vučić na sve ove teme. Ovo što pričamo mi sada i da ove plate koje jesu veće su više nego zaslužene, ali je i dodao da će biti još dodatno veće. I rekao je kako, u skladu sa našim budžetskim mogućnostima. Povećavali smo zato što smo se domaćinski starali o budžetu pa smo imali odakle. I danas možemo da kažemo već sada planiramo da to uradimo ponovo. Zato što se i dalje u ovoj državi stara neko na odgovoran način. I sve ono što smo obezbedili, a govorio je ministar i o Kliničkom centru u Nišu, i o silnim hiljadama novih kvadrata obezbeđenih tamo, ali i opremi čija se vrednost u desetinama miliona evra meri, i o centru u Beogradu, i o lečenju dece u inostranstvu, i o lečenju retkih bolesti. Dakle, o svim onim stvarima za koje imamo novca u kasi sada, a nekada smo mogli samo da ga sanjamo. Ali i o potrebi da se na taj način naši ljudi dodatno usavršavaju, pa sve ono što možemo da lečimo u Srbiji da to uradimo ovde. Kada možemo stručnjake da dovedemo ovde da naše ljude obuče. Mi to danas i radimo. O infrastrukturi koja toliko silna da mi možemo bukvalno celu današnju raspravu da posvetimo samo tome. Neću sve vreme rasprave da potrošim na to, ali zašto da se ne kaže i zašto da ljudi ne znaju. Ono u šta ulažemo i što je danas realnost, ne priča, nego nešto na čemu se radi, što se završava dok smo mi ovde u ovoj sali, podrazumeva i GAK – Višegradsku i KBC Zemun i Institut za kardiovaskularne bolesti, Urgentni centar, podrazumeva Kliniku za neurohirurgiju, Centar za radiologiju. Pričamo sve o vrednostima koje se mere u milionima evra. Pričamo o Institutu za ortopedskohiruške bolesti. Pojedinačna oprema, za koju nam treba jedna sednica kompletna da samo o tome govorimo. Dakle, o stvarima koje danas Srbija, još jednom, radi zato što ne samo da brine o sebi, ne samo zato što se o tome staraju odgovorni ljudi, nego zato što ima odakle - reči Aleksandra Vučića. Lepo je što ih pratite i treba da ih pratite. Evo vam još jedno, 30. mart, rezultat naše politike, to su njegove reči, jer su radna mesta i puna kasa. I ova radna mesta u zdravstvu o kojima pričamo i ta koje se odnose na druge sektore u ovoj zemlji i sve one koji će dobiti stanove po popularnim cenama, subvencionisanim cenama, koji su obuhvaćeni programima danas, a koji će biti obuhvaćeni novim programima sutra. Radna mesta za ljude u proizvodnji, radna mesta za ljude u privredi u najširem smislu, povećanja koja su rezultat ove pune kase, o kojoj sa ponosom i sa pravom govori Aleksandar Vučić. To su stvari koje pružamo građanima Srbije, između ostalog i zdravstvenim radnicima i zbog toga, siguran sam, ne grešim ništa ako kažem – danas je tim ljudima osetno bolje nego što je bilo, a naša je obaveza i stvar koju pre svega sami sebi dajemo u zadatak da se postaramo da im sutra bude još bolje nego što je danas. To su realne stvari. O tome da se malo kritikujemo i pokušavamo da izvučemo jedni iz drugih nešto više, mi možemo, ali kada pričamo o tome šta obezbeđujemo i šta je realnost, to je ovo i to ljudi znaju, pa i kad god ih budemo pitali iznova šta misle o svemu ovome, ja sam siguran, oni ubedljivi odgovori koje smo imali nekoliko puta kada smo ljude unazad pitali, mogu da budu samo još ubedljiviji. Mislim da je sada malo jasnije. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Na neki način se izvinjava kolegi Orliću, ali ne mogu da prepoznam kod vas kada ste završili citat, a kada ste ga počeli. Vaše reči su original reči Aleksandra Vučića. Rado bih vama replicirao, ali bolje onda autoru toga što vi govorite. Bolje kada dođe da iskoristim priliku da njemu repliciram. Evo šta je suština. Ministre, vi ste dobro upoznati da gotovo nepisano pravilo je kada je u pitanju primera radi Institut u Sremskoj Kamenici za kardiovaskularne bolesti, redovnom smenom vlasti dolazi do promeni i glavnog čoveka, odnosno upravnika ili direktora i kada je u pitanju onkologija i kada su u pitanju i poliklinika. Uvek je to prati sa promenom vlasti, dolaze nova lica, novi direktor. Naravno, većinom su oni iz kolektiva. Da ne spominjemo sada imena jer su to ljudi koji su pre svega obrazovani, oni su iz oblasti medicine i daleko od toga da bilo kakav prigovor možemo pojedinačno na njihovu struku. Zašto se ne prekine sa tim pravilom? Nije valjda da čovek koji je sada postavljen od strane, uslovno rečeno, ove vlasti nije toliko stručan da ne bi mogao ako dođe do promene vlasti da vodi tu istu instituciju? Paradoks, evo vama kolega, pa prenesite predsedniku Vučiću, vama je specijalista za plućne bolesti direktor Luke Novi Sad. Gde to ima? Profesor doktor Bata Milovančev umesto da bude i dalje u svojoj struci, vi ste ga postavili za direktora Luke Novi Sad. Gde to sada ima? Možemo mi da osporavamo i njegovo politički opredeljenje i njegove političke stavove, ali on je čovek koji je u dugom nizu godina radio, usavršavao se na instituciji koja se zove Onkološki klinički centar ili Institut u Sremskoj Kamenici. Čovek završava karijeru, jer je godinama biološki, kao direktor Luke Novi Sad. Zar stvarno toliko imamo stručnjaka? Zar stvarno su kriterijumi oštri i strogi? Umesto čovek da bude Pokrajinski sekretar za zdravstvo, on je direktor Luke Novi Sad. Sad je prodata Luka Novi Sad. Najverovatnije će završiti isto na nekom radnom mestu gde je u pitanju tehnika, a ljudi koji su završili fakultete tehničkih nauka, oni će raditi najverovatnije u medicini. Karikiram, ali sam vam naveo jedan primer. Još jednom vas molim da kažete kada citirate, a kada prekidate sa citatom.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orilić. Izvolite.
Hoću ja da pomognem. Nije to sporno. Do sada smo valjda utvrdili da ja hoću da pomognem. Dakle, nije bitan ovaj primer. Vidim da se malo predlagač amandmana malo zapetljao sa onim što je hteo. Hteo je da da primer za ljude koji su na čelu zdravstvenih institucija a nisu stručni, pa je otišao u potpuno kontra stvar. To je najmanje važno. Ne mogu ja sad da pratim svačiji tok misli. Što se tiče citata, pošto je poželeo da replicira Aleksandru Vučiću kada ga bude sreo, oko toga hoću da pomognem. Da zna predlagač amandmana, Aleksandar Vučić je rekao - da će zdravstveni radnici moći da očekuju i u budućnosti povećanja u skladu sa onim što možemo da obezbedimo iz našeg budžeta, kraj citata. Slobodno kada bude replicira da zna predlagač amandmana – to je tačno. To je potpuno tačno. Prosto da zna da replicira na istinitu stvar. Drugo, da će biti stanova i za ljude koji su u zdravstvenom sektoru angažovani čim budemo za to imali, takođe, mogućnosti u skladu sa budžetom. I to je takođe citat koji je ovim završen. Da zna predlagač amandmana i to je takođe tačano. Da sve to možemo, a nekada smo mogli samo da sanjamo, kraj citata, slobodno pitajte, ali da znate i kada pitate, i to je notorna činjenica. Možda i ponajviše važno ono što sam rekao maločas – šta je rezultat te politike koja je učinila Srbiju danas drastično uspešnijom nego što je bila u godinama iza nas? To što je njen rezultat radna mesta i puna kasa - Aleksandar Vučić, kraj citata. Slobodno pitajte Aleksandra Vučića za te reči i da znate, činjenica je da su to rezultati. Ako poželite da izvršite neke dodatne konsultacije na ovu temu, u međuvremenu razgovarajte sa građanima Srbije. Sada na ulicu da izađemo zajedno i da pitate građane Srbije da li prepoznaju radna mesta i punu kasu, kao što nije bila za rezultate, šta mislite šta će reći? Brat bratu 60% plus reći će vam – vidimo, nego šta.
Zahvaljujem. Nemate pravo na repliku, kolega Mirčiću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko. Meni je zasmetalo ovo sa Lukom Novi Sad. To nije vojska. Biti direktor Luke Novi Sad nije moranje. Verovatno je čovek konkurisao za to. Nije ga niko silom naterao. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno čl. 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Slavica Živković. Da li neko želi reč? Koleginice Živković, izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, podnela sam amandman na član 62. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti i amandman je odbijen zbog tehničke greške. Ali, bez obzira na sve, smatram da je ovo pitanje veoma važno i da o njemu treba govoriti, a tiče se obezbeđenja dostupnosti usluga zdravstvene zaštite osobama sa invaliditetom. Ako sprečavanje diskriminacije i ostvarivanje prava u skladu sa potrebama osoba sa invaliditetom prestavlja trajnu opredeljenost Republike Srbije iskazanu u prioritetima i ciljeva predviđenim strategijom unapređenja položaja sa invaliditetom u Republici Srbiji, Zakon o potvrđivanju Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom, takođe, kao i drugim brojnim dokumentima koji se odnose na unapređenje položaja osoba sa invaliditetom i sprečavanje diskriminacije po bilo kom osnovu, smatramo da je i na osnovu Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom, država se obavezala da preduzme sve odgovarajuće mere uključujući i zakonodavstvo u cilju menjanja ili ukidanja postojećih zakona, propisa, običaja i prakse koji predstavljaju diskriminaciju prema osobama sa invaliditetom. S toga smatram da rizici diskriminacije, marginalizacije i socijalne isključenosti osoba sa invaliditetom imaju tendenciju da se uvećavaju i umnožavaju, te je neophodno kontinuirano preduzeti različite mere i aktivnosti kako bi se ovi rizici sveli na najbolju moguću meru. Osobe sa invaliditetom imaju različite fizičke senzore, intelektualne i mentalne teškoće i potrebe zbog kojih im treba omogućiti dostupnosti i adekvatno korišćenje usluga zdravstvene zaštite. Šta to podrazumeva? Osobama sa fizičkim invaliditetom potrebno je obezbediti dostupnost u svim ustanova zdravstvene zaštite, izgradnjom rampi ili drugih pomagala. Osobama sa senzor invaliditetom potrebno je obezbediti audio informacije, kao i informacije na Brajevom pismu. Osobama sa intelektualnim i mentalnim invaliditetom dostupnost uslugama zdravstvene zaštite, znači razumevanje usmenih i pisanih informacija, kao i snalaženje u prostoru zdravstvene ustanove. Potom i obezbediti prilagođeno davanje usmenih i pisanih informacija i obaveštenje, jednostavnim i lakim jezikom, kao i slikovnim znacima. U cilju dostupnosti usluga zdravstvene zaštite, potrebno je takođe obezbediti pri svakoj ustanovi zdravstvene zaštite savetnika koji poznaje specifične potrebe i probleme osoba sa invaliditetom, ima posebna znanja i veštine da pomogne osobama sa invaliditetom u snalaženju u prostoru ustanove zdravstvene zaštite i u razumevanju obaveštenja i uputstava lekara i drugih zdravstvenih radnika. Savetnik ne mora biti novo zaposleno lice, može biti i lice koje radi na šalteru, a koje je dodatno osposobljeno za davanje informacija osobama sa invaliditetom na njemu, razumljivom pismu, jeziku. Zašto smatram da je to toliko bitno? Kao majka deteta sa invaliditetom, moja ćerka ima 29 godina i osoba je intelektualnim teškoćama. Oni su teško prepoznatljivi kada uđu u dom zdravlja, jer nemaju vidni hendikep, ali kada stanu pred šalter sva obaveštenja koja stoje pred šalterom njima ne znače ništa, jer ne umeju da čitaju, mahom. U zavisnosti od toga kakav problem imaju i koliki je stepen oštećenja osobe sa takvim problemom, u većoj ili manjoj meri su mogućnosti da iskažu problem zbog koga su došli u dom zdravlja. Naravno, osobe koje se nalaze na šalteru sa većim ili manjim razumevanjem pristupa takvoj osobi. Pitanje je kolika je gužva, da li može da se posveti na pravi način, kako će i da mu pomogne, ako osoba ne zna zbog čega je došla i ne ume to da kaže. To su problemi o kojima bi se moglo jako dugo govoriti, ali da ne dužim, verujte mi, već 22 godine se intenzivno bavim humanitarnim radom i unapređenjem osoba sa invaliditetom kroz udruženja za pomoć osobama sa smetnjama u razvoju. Ovaj problem je tema svakog sastanka. Roditelji u većoj ili manjoj meri mogu da se nose sa ovakvim problemom. Mi zbog problema sa našom decom smo vrlo često u domovima zdravlja. Vrlo često morate i odgovoriti na neke nepredviđene situacije i ne možete toliko često odsustvovati sa posla. Armija roditelja nije uspela da očuva zaposlenje baš zbog ovakvih problema. Ako ne kroz zakon, možda kroz neka podzakonska akta se možda može naći rešenje za ovakav problem, jer čak i angažovanje lica koje bi pomoglo osobi sa smetnjama u razvoju, snalaženju i u dostupnosti zdravstvene zaštite u domu zdravlja nije možda toliki izdatak koliko čitava armija roditelja koja ja ostala bez posla i koja je danas na socijalnoj pomoći. Na ovakav način pomaže i osobi sa invaliditetom i porodici i budžetu države. Možda je zahtev preobiman, možda i samo angažovanje savetnika zvuči kao neki dodatni ozbiljan problem koji bi se danas trebao naći u domovima zdravlja, ali mi se trudimo i kao država da unapredimo položaj osoba sa invaliditetom. Kroz moj celoživotni rad zaista se mnogo toga radilo i osobe sa invaliditetom danas ima značajno bolje uslove i vidljiviji su i prepoznatljiviji, imaju pravo na zapošljavanje, radno angažovanje, drugačiji vidovi podrške koji su zaista danas na mnogo višem nivou u odnosu na prethodni. Ako želimo da naše zakonodavstvo uskladimo sa EU i ako idemo tim putem, možda treba i ovaj deo po ugledu na savremene, evropske zemlje nekako dovesti na taj nivo i pomoći svima onima kojima je zaista pomoć potrebna, a koji to ne umeju da kažu. Hvala na razumevanju.
Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Zahvaljujem. Problem je veliki i problem je realan. Ono što mogu da vam obećavam jeste da ćemo se ozbiljno i dodatno baviti tim problemom, da nađemo najbolje moguće rešenje koje može za neki najkraći rok da da rezultat. To vam ja obećavam.
Zahvaljujem. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 64. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti. Slično kao i kod mog prethodnog amandmana gde sam izrazio bojazan da će se zdravstvene usluge naplaćivati u stranoj valuti, ovde izražavam jednu drugu vrstu bojazni. Ovde su u pitanju referentne zdravstvene ustanove i način njihovog uređenja. Zakonsko rešenje predviđa da nadležni ministar uređuje pitanje referentnih zdravstvenih ustanova. Ne smeju se ministru dati apsolutna ovlašćenja u ovoj oblasti, ove stvari treba da uređuje Ministarstvo i to uz konsultacije šireg spektra pojedinaca i institucija koje imaju dodirnih tačaka u ovoj oblasti. U protivnom doći će do novih zloupotreba, a na gubitku će kao i uvek biti građani Srbije. Ko garantuje, čak i sam ministar, da ima najčasnije namere, biti u stanju da izabere najoptimalnije referente zdravstvene ustanove? Sa druge strane, ko je taj stručnjak koji će oceniti da jedna ustanova priznate rezultate u fundamentalnom i primenjenom naučno istraživačkom radu, a druga ustanova to nema? Dakle ovde ima mnogo otvorenih pitanja koja mogu negativno uticati na jednu ideju koja sama po sebi nije loša. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 64. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Da li neko želi reč? Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre, podneo sam amandman na član 65. gde sam dodao da u domovima zdravlja postoji specijalnost interne medicine baš zbog toga što smo svedoci da u malim opštinama iz kakve ja dolazim, ima velikih teritorija, ima veći broj starih ljudi čija je potreba takva da u svakom trenutku im moramo obezbediti adekvatnu zaštitu. Svedoci smo da ima velikog broja naših ljudi u tim malim opštinama koje nemaju doktore interne medicine i da je ekspanzija kardiovaskularnih bolesti, dijabetesa itd. Kroz ovaj amandman sam tražio i bilo bi dobro da svaki dom zdravlja ima lekara interne medicine i da taj čovek bude prisutan svakog dana, jer je veliki problem kod nas u malim opštinama koje imaju veliku teritoriju, veliki broj ljudi umre, jer nemaju mogućnost da odu da se leče. Bilo bi drugačije da je u domu zdravlja doktor interne medicine i da tom čoveku da adekvatnu preventivu odnosno zaštitu ili lečenje ili da ga pošalje gde treba. Mislim da je neophodno da imamo u svakom domu zdravlja i u malim opštinama doktora interne medicine zato što je to stvarnost koja se događa kod nas, Velika ekspanzija kardiovaskularnih bolesti, dijabetesa i svega ostalog, a svedoci smo da neki domovi zdravlja nemaj specijalistu interne medicine. E, zbog toga. Hvala još jednom.
Zahvaljujem kolega Miletiću. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 75. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Branimir Rančić. Da li neko želi reč? (Da) Koleginica Vesna Ivković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, član 75. govori o tome šta dom zdravlja najmanje treba da obezbeđuje. Moja sugestija je bila za onaj stav 6. da treba da se doda „zdravstvena zaštita zaposlenih“ i u raspravi u načelu ja sam zaista dosta toga rekla koji je značaj medicine rada. Ono što bih htela da pitam gospodina ministra. S obzirom, da piše isto u istom članu zakona, da može da se obavlja i medicina rada, da li to znači da lekari specijalisti medicine rada mogu biti ugovoreni sa RFZO, a da obavljaju samo posao specijaliste medicine rada, a ne i posao izabranog lekara? Jer, do sada je bila praksa da specijalisti medicine rada moraju da se izjasne da obavljaju posao izabranog lekara da bi bili ugovoreni sa fondom. Zahvaljujem. Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
To je još pre 20 godina regulisano. Lekari medicine rada, oni iz toga što rade, oni se finansiraju bukvalno na tržištu i oni uvek zarade to što urade. To je suština priče. Oni sve te svoje stvari koje rade naplaćuju. Tako da je to suština.
Reč ima koleginica Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem. Ministre, ja znam da naplaćuju i da je to ogroman novac, tzv. sopstveni prihod domova zdravlja, jasno mi je to. Ali, do sada je bilo, ne oduvek, mislim da je od 2005. godine, da Medicina rada nije mogla biti ugovorena sa Republičkim fondom. Ispravite me, ali ja mislim da je tu negde posle 2000. godine prestala da bude ugovorena. Ranije su mogli da rade posao samo specijaliste medicine rada verujte mi. Znači, samo su radili posao specijaliste medicine rada i bili su ugovoreni sa fondom, kasnije su prešli u izabrane lekare. Posao i izabranog lekara i specijaliste medicine rada nemoguće je u jednom radnom vremenu od osam sati uraditi. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, ministar Lončar. Izvolite.
To što vi pričate, to je onaj momenat kada su oni imali pravo izbora da izaberu da li hoće da idu na fond, da li hoće da idu za izabranog lekara ili hoće da ostanu. To je bila njihova slobodna volja, šta izaberu tako su i dobili. To je to.
Zahvaljujem. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Izvolite kolega Šešelj.
Krivo mi je što je gospodin Arsić prekinuo malopređašnju diskusiju, ali koliko smo mogli da shvatimo iz vašeg izlaganja da to što je Aleksandar Vučić najavio na televiziji milijardu evra za zdravstvo sledećih pet godina, to nije neka nova ideja, novi projekat, nego je već novac koji se troši svakako. Šta znači onda to samo u medijima da vidimo te najave? To deluje bombastično. Znate, mi smo imali prilike da gledamo šta radi sadašnja naprednjačka vlast i da se razumemo, delimo mi mišljenje u vezi sa bivšim režimom tj. režimom DS, ali niste vi juče došli na vlast, nego ste na vlasti već sedam godina. Ne možete sada da se pravdate zbog nečega kakvo je bilo stanje pre sedam godina. Srbija se iz mnogo težih kriza oporavljala za manje vremena. Zamislite kakva je bila Srbija, zamislite da vam neko kaže sedamdeset pete godine – e, pa sad je bio Drugi svetski rat pre 30 godina, ili šezdeset pete. Kakvi su to izgovori? Vi ste valjda zato i pobedili na izborima, narod je mislio, ovi su bolji, Srbija je devastirana. I, šta sad? Mi slušamo već sedam godina – bivša vlast, bivša vlast. Zato ste i izabrani, treba to da promenite valjda. S druge strane, nije mi jasna jedna stvar. Ono što možemo da vidimo najave i što se dešava kada je konkretno stvar u ovim delatnostima koja su važna za državu, a to su pre svega MUP, vojska, prosveta i policija, da mi imamo spektakularne najave jednokratnih isplata u visini od šest, sedam, deset ili petnaest ili koliko je već. Mi se time hvalimo i mi to slavimo kao veliki uspeh. Zašto to? Zašto nemamo plansko povećanje plata? Zašto ne vodimo računa o ljudima koji su zaposleni u tim delatnostima? Ne možete mi reći bivša vlast, ko sad pita bivšu vlast? Sad je valjda vaša odgovornost.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pominje se naravno zato što treba da se pominje, zato što se tako razlike najjasnije vide. Na ove teme o kojima mi govorimo danas te se razlike vide i nije nikakav greh reći kako je nešto izgledalo za vreme bivšeg režima, a kako izgleda danas. Kada se kaže, da dobili smo poverenje naroda zato što smo rekli da će to biti bolje, da se lepo vidi ta razlika koja govori da danas nešto već jeste bolje. Evo, primera radi ovaj Klinički centar u Nišu, pričali smo o njemu i pričali smo baš u ovoj sali ovde kako je izgledao, recimo, taj projekat za vreme bivšeg režima i pričali o tome da je bila reč o livadi. Sad, uporedite livadu, jednu pustinju sa, daću vam precizne podatke, sa Kliničkim centrom koji se sada prostire na 45 hiljada kvadratnih metara, u čiju je obnovu, izgradnju, u čije je opremanje uloženo preko 50 miliona evra, uporedite to sa 16 najsavremenije opremljenih hirurških sala koje sada ima, sa tri angio-sale. Uporedite tu livadu i tu pustinju bivšeg režima sa dva urgentna centra koje ima sada. Uporedite to sa 613 standardnih ležajeva u stacionarnom delu, kapacitetima za intenzivnu negu i prvi put u razvijenim zdravstvenim ustanovama centar za transplantaciju. Dakle, to je nešto što je realnost. Ako smo izašli sa određenim predlozima i projektima pred građane pa dobili za njih poverenje, evo šta smo uradili. Kad kažemo – bivši režim nije uradio ništa od ovoga i kažemo da su za njega standardi bili ne ovo zbog čega danas dolaze ljudi iz regiona, iz cele Evrope da se kod nas leče, nego pustinje i naravno brojne pronevere koje su se merile milionima evra ali ne ovako upotrebljenih kao danas, nego stavljenih u džepove Đilasa, Jeremića i sličnih. Mi to govorimo sa dobrim razlogom, da se ne zaboravi gospodo, kako je to izgledalo, kako je to strašno izgledalo i kako je pretilo da još strašnije bude, a koliko je drugačije i bolje danas i koliko ćemo radeći ovako ozbiljno i ovako savesno, što jeste politika Aleksandra Vučića i SNS koju ste pomenuli, da učinimo da sutra bude još veća ta razlika, još ubedljivija pa da i građani još bolje vide sutra kada im se svi zajedno ponovo obratimo sa pitanjem – kome biste dali poverenje, da im učinimo da odgovor bude i lakši nego što je danas.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Znate, ako je neko stanje bilo katastrofalno, ne može da bude to izgovor što je sada stanje loše. Nemojte mi reći da je sada bivša vlast kriva što nam odlaze lekari ili studenti ili ljudi koji završavaju medicinske fakultete ili specijalizacije. Ne može da bude zato što je nešto bilo mnogo gore opravdanje za to što je sada loše stanje. Vi ste izabrani, vi ste na vlasti, vas ne treba da zanima šta je bilo pre, vas treba da zanima šta ćete vi da uradite. Potpuno nije važno ko je bio i šta se desilo, sedam godina je prošlo. Dakle, osnovna poenta svega kada je narod na izborima promenio vlast je da nije imao poverenja u bivšu vlast. Što mi to slušamo sad sedam godina? Pa to je jasno iz izbornog rezultata, ali ne mogu sada da budu oni krivi za nešto što se dešava npr. nekoliko godina unazad, pustite to. Zaista najdobronamernije govorim o ovome. Mislim da su to akutni problemi u našem društvu, pre svega vezano za ove četiri delatnosti, od kojih je zdravstvo tu najvažnije i čak možda, ako se ne varam, ima i najviše zaposlenih. Ja bih voleo da se ugledate samo na ministra Šarčevića, koji je juče dao izjavu koju ja podržavam, gde se prekida ograničenje zapošljavanja u prosveti. Ja mislim da je to dobar potez, mislim da bi trebalo da se ugledate na to i da će to dati jedan novi podstrek našem zdravstvu.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Moram da podvučem još jednom, kad god čujemo zamerku da ne treba da nas zanima kako je to izgledalo u vreme bivšeg režima, ne, zapravo treba. Zapravo treba zato što bi oni najviše voleli da mi sad zauzmemo stav – ne zanima nas i zaboravićemo sve i pravićemo se kao da nikad nije bilo i lakše nam je ako ne mislimo o njima. Njima bi najviše odgovaralo da se sad odjednom stvori neka atmosfera – oni su se tek pojavili i ništa nije bilo i nikad tu nisu bili, ništa ukrali nisu i ništa upropastili nisu i onda bi oni sad mogli da se pretvaraju da sve ovo što pričaju ima nekog smisla, a pričaju svakakve gluposti ljudi koji su lično odgovorni što su devastirali ovu zemlju, upropastili narod do daske, to da se zaboravi. Još jednom, naša je obaveza da ne dozvolimo. Pominjali smo plansko povećanje plata, pa danas kada u tom budžetu ima sredstava, a ima, još jednom, zahvaljujući toj politici za koju smo dobili poverenje i koju opravdavam, jer treću godinu zaredom imamo suficit u budžetu, pa i ta planska povećanja danas možemo da realizujemo i da planiramo već nova. To je znate kakva razlika, između ovih sada izmerenih 460 evra prosečne plate u Republici Srbiji, kad se to uporedi sa njihovih fantastičnih 330 evra, vama je potpuno jasno da i taj Đilas i taj Jeremić i onaj nesrećni Obradović, koji sad gleda kome će da bude novi omiljeni lik, zapravo samo gluposti pričaju kad obećavaju ma biće 1.000, ma biće 2.000, biće 100.000. Oni su pokazali šta umeju i pokazali su brojem 330 evra prosek. To da se poredi sa ovih 460 evra nama samo odgovara. Da se ne zaboravi, još jednom, to je naša obaveza, pa sutra kada bude 500, o kojima mi govorimo danas, a biće, videćete, da građanima bude jasno zašto je ta razlika velika i da se postaramo da oni koji su se postarali da se sami obogate, a tu mislim i na tog Đilasa i tog Jeremića, bili su u stanju da to rade i po cenu džepa, hleba i sreće tih ljudi, da im ne dozvole preko 330 evra u proseku, da bi za njih bilo, koliko beše ono za Đilasa, 500 miliona evra u par godina samo. To je jako važna stvar i ta stvar određuje sve ostalo. Ako se takvim ljudima ponovo u ruke bacite, onda posle može samo đavo da bude kriv što smo se vratili u gubljenje stotina hiljada radnih mesta, što je bilo u njihovo vreme, što smo bacili danas napravljeni rezultat da stotine hiljada novih radnih mesta otvaramo i da se sa najuspešnijima u svetu tučemo da napravimo još više i još bolje, da radimo na tome da gigante poput „Folksvagena“ dovedemo, što smo to lako pustili niz vodu. Ako se to dogodi ovom društvu, samo smo sami sebi krivi. E, zbog toga je naša obaveza da se podsećamo, da jasno govorimo na svakom mestu i u svakoj prilici ko su, kakvi su i šta su pokazali, pa zbog toga da građanima ponovo sutra kad im se obratimo i pokažemo ove rezultate i ove nove stotine hiljada radnih mesta i ova povećanja plata, da im bude lako da se prisete sa čim to treba da porede, šta su ovi što mašu vešalima i motornim testerama umeli, pa da im onda bude lako da novi zaključak i novu odluku donesu, da mi radimo odgovorno i savesno, budite bez brige, biće lakše nego ikada, biće jednostavnije nego ikada da se ta odluka donese na pravi način, a to znači u interesu države, u interesu ovog naroda i ove zemlje. Hvala. (Aleksandar Šešelj: Replika.)
Nemate pravo na repliku, kolega Šešelj. (Aleksandar Šešelj: Kratko.) Kratko ili dugo, pravo na repliku je pravo na repliku. (Aleksandar Šešelj: Dosadno je.) Nije dosadno. Reč ima koleginica Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Samo podsećanja radi, setimo se 2012. godine, pa da Srpska napredna stranka nije došla na vlast sa svojim koalicionim partnerima, ova zemlja bi bila potpuno mrtva. Zašto? Pa sledio je bankrot i to svi znamo. Treba govoriti istinu. Znači, 26 milijardi evra su nam ostavili duga. Vraćamo polako te milijarde, spali smo na 23, a uzimamo kredite po mnogo, mnogo povoljnijim uslovima, po 2%, uzimali su kredite po 8%. Zdravstvo. Kakvo je bilo zdravstvo 2012. godine? Očajno, potpuno devastirano, bili smo na 34. mestu, a na kom smo danas? Na 18. Šta to znači? Mnogo, mnogo bolje. Potpuno je drugačija zdravstvena zaštita. Uložili smo enormno mnogo para, potpuno drugačiji uslovi. Prvo ću govoriti kao pacijent, a onda i kao narodna poslanica. Godine 2011. sam bila u bolnici, nažalost, desilo se tako. Užasno, prljavština, svi se sećamo žutih buba, jedva sam čekala da izađem. Jel to istina? Jel neko bio 2011. godine? Katastrofa, užasno stanje, loši prozori, prljavo, nehigijenski, silne infekcije, a o tome koliko se kralo hajde da se setimo. Te Milosavljevićeva afera, te Bajec afera, silni doktori i afere, bilo, ne povratilo se. Danas je potpuno drugačija situacija. Neka ode neko malo pa neka pogleda. Okrečeno, promenjena vrata, prozori, prošireno, zaista je, ljudi, tako. Možemo da napravimo jednu komisiju pa da idemo od bolnice do bolnice. Nije sve, ali je mnogo, mnogo toga urađeno. Pogledajte samo šta smo uradili. Novi klinički centar u Nišu. Radi se klinički centar 2 u Beogradu. Šta je bilo sa Kamenicom? Devet godina nije rađena, ukrali silne pare, 19 miliona evra nestalo. Mi smo završili Kamenicu, spasili živote, oni su ubili 9.800 ljudi, sramota jedna. Koliko smo samo akceleratora kupili? Koliko smo samo sanitetskih vozila kupili. Je li to istina? Istina je. Sedam hiljada specijalizanata. Svake godine se prima po stotinu najbolje dece. Dvanaest hiljada ljudi smo zaposlili. Znači, ne može da se kaže, ne može niko da kaže da nismo dobro radili. Radimo koliko možemo, radimo mnogo bolje i to je jako, jako vidljivo i tek će biti kad se izgradi klinički centar u Novom Sadu, kada se izgradi klinički centar u Kragujevcu vašem. Napravljeni su projekti, spremljene su pare, polako, prosto za sedam godina nemamo čarobni štapić. Ali, ja vama čestitam, izvanredni su rezultati rada i zaista je boljitak na svakom koraku vidljiv. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Moram samo da kažem da se ja slažem sa tim da su ti bivši opljačkali Srbiju, i Đilas i Jeremić i ko već ne, Dinkić itd. Hajde da ih pohapsimo, hajde da ih uhapsimo i idemo da vidimo šta su oni ukrali na sudu i da vidimo posle zakonske kazne, da se imovina zapleni itd. Zašto da slušamo samo o njima? Nisu valjda oni toliko važni, da sad mi moramo da se bavimo njima ovde i kada su zakoni o zdravstvu. Ne mogu nam oni biti krivi sada za ovo stanje. Ja zaista nastupam konstruktivno, na način na koji ja mislim i stranka koju ja predstavljam, da treba da se stanje u zdravstvu popravi i uopšte u javnom sektoru, ali nemojte da tražimo tamo izgovore neke koji su prilično infantilni. Što se tiče ekonomije Srbije, slažem se i sa tim da dođe „Folksvagen“, naravno, sve te kompanije svetskog glasa su dobrodošle, ali nemojmo da se pretvaramo da se ekonomska politika nije promenila od 2012. godine i dalje se daju nenormalne subvencije po svakom radnom mestu i dalje se daje zemljište besplatno koje vredi nekad i više miliona evra, sve moguće dozvole i administrativne takse besplatno i sa tim se ugrožava srpski privrednik. Hajde da promenimo i to, i to je katastrofalno rešenje bivše vlasti. Ja se sa tim ne slažem i treba to da se promeni, da vidimo onda da li smo napravili neku očiglednu razliku.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, Skupština i Vlada nisu tužilaštvo. Ja bi bio zadovoljan kada bi Zagorka Dolovac radila svoj posao, kada lepo sankcionisala sve što se desilo do 2012. godine. Međutim, oni su to predupredili tako što su 2009. godine selektirali i tužilaštvo, i pravosuđe tako da u ovom trenutku na prste možemo nabrojati sudije koje smo mi izabrali prvi put da vrše tu funkciju. Što se tiče subvencija. Ja moram da budem tu protiv onoga što je prethodni govornik rekao, zato što je opšte poznato da se doprinosi za zdravstvo izdvajaju iz ličnih dohodaka. Bez subvencija teško da bi napravili ovoliki broj novih radnih mesta s obzirom da su ovi nesrećnici pre nas otpustili 400.000 ljudi, to je 400.000 manje doprinosa u PIO fondu i u Zdravstvenom fondu. Dakle, teško bi bez subvencija mogli da zanovimo ta radna mesta, a time obezbedimo doprinose za zdravstvo i kako BDP bude rastao tako će i naše zdravstvo biti sve bolje i bolje. Procenat koji mi izdvajamo je sasvim, u poređenju sa Evropom, je sasvim u redu procenat BDP, ali kada BDP budemo uvećavali, a uvećavamo ga, što bude veći to će više biti para za opremu, za plate, za lekove itd. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Samo par napomena na temu ovih subvencija i bivše vlasti. Nemaju oni baš nikakve veze sa dobrim rezultatima koje mi postižemo na tom planu, iz jedno jednostavnog razloga. Ti ljudi, pored toga što su brinuli, pre svega o samima sebi i o svom džepu, nisu voleli da rade ništa. Tim ljudima je bilo apsolutno teško, mrzelo ih je, na pamet im padalo nije da se bave nečim što je korisno za druge, konkretno za državu ili za one ljude koji su zbog njihove neodgovornosti, zbog njihovog javašluka i štetočinskog ponašanja ostajali bez posla. Pa da se oni angažuju da tim ljudima obezbede neku alternativu, time što će se truditi da dovedu investitore. Kada se to dešavalo? Na pamet im padalo nije. To što mi danas radimo, to radimo uspešno. Znači, podsećam, Srbija je koliko i sve druge države regiona, pa i više nego sve ostale zajedno, uspela investicije da privuče. U tom smislu je danas vanredno uspešna država. Postoje programi subvencija, ali da ih kritikujete možete samo ako niste želeli da pogledate preciznije kako izgledaju te subvencije, u kojim su iznosima i kome su namenjene, pa da pogledate kome su dodeljene. I možda bi se iznenadili ako primetite da su u značajno meri, ja mislim prošle godine čak ubedljivom većinom odobravane privrednicima iz Srbije, a ne onima koji dolaze iz inostranstva. Tačno je gospodine Rističeviću, ne ide to bez garancija. I tačno je, nije to u onom iznosu o kom se priča. Kažu u proseku 20.000-30.000 evra po radnom mestu, nije. U proseku je mnogo manje. Mislim između 3.000 ili 4.000 po ranom mestu u pitanju. Kada vi pogledate da se to na godinu dana vrati, vama je potpuno jasno, sve što traje duže od toga, traje svaka investicija duže od toga, potpuno se jasno isplati ovoj zemlji. A da ne pričam o tome šta su radili drugi, koji su u svetu uvek važili za dobre primere. Kakve su subvencije davali tamo kada im je trebalo, a trebalo je mnogima. Nalazile su se druge države na mestu na kome je Srbija danas. Znate koliko su u Slovačkoj plaćali subvencije za gigante, poput recimo poznatih proizvođača u automobilskoj industriji? Oni su to zaista plaćali po 40.000, što mi nikada nismo, po radnom mestu. Po 60.000 po radnom mestu, što mi nikada nismo. I niko im to tamo nije zamerao, jer su ljudi znali koliko to vredi. Ovde, mi to radimo domaćinski. Radimo ozbiljno i odgovorno u skladu sa onim što su nam realno naše mogućnosti, koliko možemo da priuštimo na osnovu onoga čime raspolažemo. Ništa više od toga. Ali pod tim uslovima, još jednom više smo nego uspešni. Postojali su vrlo sporni programi tihi subvencija. Postojali su oni programi koji su bili do te mere sporni da su posle toga bili obarani. Znate kada su se ti programi realizovali? Da li je to iznenađenje za nekoga ako kažem u predizborno doba 2012. godine, ko ih je tada sprovodio i zašto? Baš u predizborno doba. I kako naopako baš tako da svi popadaju pre zakonom posle. To, dakle, nije pitanje za nas, nego za te bivše, za koje neki kažu ne valja da ih se pominje često. A, ja opet kažem valja. Valja da se zna da što god u ovoj zemlji nije vredelo, sve što nije valjalo, sve što je štetu pravilo, nekako za baksuz, uvek se sa njima povezivalo i baš se njima i u njihovo vreme dešavalo. A ko misli da je slučajno, njegovo pravo. Nekako sam uveren, nije slučajno. I znate šta misli onih 60% i više građa Srbije. Evo isto što i ja. To što je bilo naopako u njihovo vreme nikako nije slučajno. Da li treba da se vrati? Da odgovor na to pitanje bude jasan, mi treba ovih stvari da se podsećamo što češće. Ja vam kažem, apsolutno ne treba. Daleko im lepa kuća.
Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Da li neko želi reč? Izvolite koleginice.
Zakon koji je na dnevnom redu je dosta glomazan i dosta spor, hoću neprecizan u mnogim članovima. Malo ste vremena posvetili i malo ste se uneli u proveru kvaliteta stručnog rada, i malo ste govorili o nadzoru nad sprovođenjem ovog zakona. Tako da mi znajući kakva je situacija na terenu i zdravstvu znamo da red i odgovornost u zdravstvu, da je to na vrlo niskom nivou. Iz tog razloga smo podneli amandman na član 75. predloga ovog zakona, gde se član 4 mora da promeni, tako da dom zdravlja, umesto da obezbedi sanitetski prevoz kao i prevoz pacijenata za dijalizu, samostalno ili preko druge zdravstvene ustanove u skladu sa Zakonom i planom mreže, dodajemo da dom zdravlja mora da obezbedi sanitetski prevoz, kao i prevoz pacijenata za dijalizu. Zašto to govorimo? Zato što može da se desi, stalno se dešava u praksi da kažu – nemamo danas vozilo, imaćemo sutra ili nemamo uopšte, a da pacijent, ili njemu blizak srodnik koji ide sa njim nema kome da se obrati, nema kome da se požali i niko zato ne snosi odgovornost. To je najveći problem u zdravstvu danas kod nas jer niko ne snosi nikakvu odgovornost, jer nema reda, rada i odgovornosti i nema ko da odgovara za nešto što pacijent i što građani trpe. Ono je još bitno, jeste da obratite pažnju kada ste rekli – nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. Ja bih volela da vidim, ne samo za ovaj zakon, nego za mnoge zakone koje prepisujete formalno iz EU, da vidim kada ste uradili analizu efekata bilo kog zakona i kada ste našli da nešto nije u redu u sprovođenju tog zakona i kada ste to doneli u Skupštinu da se promeni? Nikada. Ovako kako jeste, to će tako i ostati. Vi ste formalno pravno napravili ono što od vas traži EU, prepisali ste to, a da li se to prima na našu realnost, u našim uslovima sa našim građanima, o tome ne vodite računa, te vas najlepše molim da ovaj član 75. samo dopunite rečju – mora, umesto da – treba. Hvala.
Hvala koleginice Vukajlović. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene stalno iznenađuje jedna konstatacija da ne trebamo da pričamo kakav je bio bivši režim. Zašto ne treba pričati? Treba pričati, treba stalno pričati, koliko god puta budem moga i gde god budem mogao govoriću kakav su zločin napravili prema svojim građanima dok su vršili vlast. To što se dešavalo u Srbiji od 2000. godine do 2012. godine, bila je jedna potpuna devastacija jedne države, njene privrede, njenog penzionog sistema, njenog zdravstvenog sistema, i sada, ta gospodo se nadaju da će zato što je neko možda zaboravili kakvi su bili na vlasti da ih ponovo glasa, grdno se prevario. Dobro znaju građani Srbije kakvi su bili dok su bili na vlasti Jeremić, Đilas i Tadić i cela ta klika. (Vjerica Radeta: Kada ćete da ih hapsite?) Ovde kolege dobacuju – zašto se ne procesiraju. Zato što su u ovo u istoj Skupštini 2010. i 2011. godine donosili zakone koji su njima značili amnestiju za sve zločine koje su pravili prema svojim građanima, ovde u ovoj sali. Ja ću da ponovim samo jedan Zakon o deviznom poslovanju. Kada su pravili veštački, šticovali kurseve, iznosili novac iz države, promenili su Zakon o deviznom poslovanju da bi izbegli krivičnu odgovornost, menjali su Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, menjali su zakone o podsticajima u privredi. Sve moguće su menjali da bi mogli da pljačkaju. I sad takvi hoće da se vrate na vlast. I koliki im je moral dok hoće da se vrate na vlast, Jeremić, Đilas i Tadić? Isteruju decu od 17, 18 i 19 godina na ulicu da se tuku sa policijom. To je dno. To ne možete da opišete. Ta deca ne znaju kakvi su oni bili dok su bili na vlasti. Ne znaju kakvi su bili, ali najlakše je mladog čoveka koji jeste punoletan i ostvaruje puna građanska prava, ali nema životnog iskustva, gurati pred policiju ili političke neistomišljenike. E, sa takvima hoće oni da dođu na vlast, da ih prevare. Najlakše je mladog čoveka prevariti. Ali, njima to nije ni bitno. Nije im bitno što će možda da idu u zatvor. Nije im bitno što može neko da strada, kao što im nije bilo bitno dok su vršili vlast da teraju tu našu policiju da tuče njihove političke neistomišljenike, pa čak i ubija. I onda – ne trebamo da pričamo o njima. Ma, pričaću gde god mogu i koliko god mogu i kad mogu. Da se više nikad ne vrate na vlast. I da se manemo više tih priča o tome da investitorima nisu potrebni podsticaji države. Taj budžet, kome pripada? Valjda građanima. Šta je tu sporno da se iz tog budžeta izdvajaju podsticajna sredstva radi otvaranja novih radnih mesta, bez obzira na vrstu i strukturu investitora, da li je domaći, strani, itd? Pa, čemu taj novac onda? On se vraća građanima. Hoćemo da čuvamo svaki metar državnog zemljišta? Hajde neka neko postavi, da li je 10 metara gradskog, građevinskog, neizgrađenog zemljišta, ako se nekome da radno mesto za jednog čoveka, možda i metar, možda i pet, neću da ulazim, ali je novo radno mesto. I ta državna imovina onda ima svrhu. Upotrebljena je da bi se poboljšao kvalitet života građana na teritoriji gde se to zemljište nalazi. Šta je tu sporno? Što kaže naš narod, neki misle da vode politiku – niti ide, nit se vodi. Pa ne možeš da dobiješ a da ne daš. Ne možeš da kupiš ako ne platiš. Toga nikad nije bilo. Da li neko postavlja pitanje šta rade zemlje u okruženju? Vidim već određeno negodovanje. Kad neko kaže – nešto se investira, hajde da pogledamo, da mi neko odgovori – odakle se pune fondovi penzijsko-invalidskog osiguranja? Evo, ministre, odgovorite mi, mada nije vaš resor, ali pitaću vas za vaš resor – odakle se puni Fond zdravstvene zaštite? Od radnih mesta. Bar ja tako mislim, a vi me osporite ako nije tačno. Jer se taj novac koji uplaćuju zaposleni vraća njima na određeni način kroz poboljšanje kvaliteta zdravstvene zaštite. Ja mislim da da. To se vidi sada. Ali, da li, ministre, možemo da očekujemo da imamo kvalitetnu zdravstvenu zaštitu i penzije ako ne otvaramo fabrike u Srbiji? E, to je problem sa kojima sa jednim delom opozicije nećemo da se složimo. Kad je u pitanju bivši režim, kod njih je jasno – leva ruka, desni džep, nestala fabrika, nestao novac, nestalo zemljište. Da su bili na vlasti još četiri godine, nestao bi i narod, ceo narod. Ne kroz ratove nego kroz migracije. Pa bi onda imali zemlju na kojoj niko ne bi živeo, imali bi gradove u kojima niko ne bi živeo, možda nešto ovo malo starijih, kao što se na selima dešava. E, takvu nam je budućnost davao bivši režim. I sve ovo što radi, počev od Vlade Aleksandra Vučića 2014. godine pa do danas jeste da se taj proces zaustavi. I zaustavio se. Poboljšava se kvalitet zdravstvene zaštite, a što imamo kvalitetniju zdravstvenu zaštitu, pravimo im veći motiv da naši građani ostanu ovde a ne da idu po belom svetu.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima Borka Grubor. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja želim u ime građana Loznice i Podrinja, i u svoje lično ime, da se zahvalim našem predsedniku gospodinu Aleksandru Vučiću na svemu što je do sada uradio za naše građane, a posebno za današnje polaganje kamena temeljca za novu fabriku kineske automobilske kompanije „Mint“ u industrijskoj zoni Šepak, koja će zaposliti oko hiljadu ljudi. To će znati novi život za Loznicu i okolinu, jer otvaranjem novih radnih mesta smanjiće se procenat nezaposlenosti. Mladi ljudi biće zadovoljniji i neće odlaziti u beli svet, a i u Fondu za zdravstvo biće više novca za nova ulaganja i za nova zaposlenja. Takođe, pozdravljam formiranje zdravstvenih centara, tj. spajanje opšte bolnice i doma zdravlja, jer su u Loznici u istom dvorištu, deleći iste zgrade, bile dve odvojene zdravstvene ustanove, što je bilo na štetu najviše pacijentima, a i zaposlenom medicinskom kadru, pogotovo mladim lekarima koji su teže dolazili do željenih specijalizacija. Zahvaljujem se našoj Vladi i Ministarstvu zdravlja na svim dosadašnjim ulaganjima u lozničku bolnicu, kao i na rekonstrukciji internog, grudnog i odeljenja psihijatrije, koje je u toku, i čija investicija je oko 500 miliona dinara. Takođe je planirano renoviranje hirurškog bloka, infektivnog onkološkog odeljenja. Zahvaljujem.
Na član 76. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice.
Ministre, ovaj amandman je zaista trebalo usvojiti. Inače, mi u svakom predlogu i u svakom članu insistiramo na tome da zakonska norma mora biti precizna, jasna, nedvosmislena i da ne ostavlja mogućnost da li se nešto hoće ili neće. Vi ovde kažete: „Dom zdravlja može organizovati ogranke“. Mora da stoji: „Dom zdravlja će organizovati…“. Naravno, ako negde nema uslova koje ste vi ovde predvideli, neće, ali čim kažete – može, verujte, neko će da proceni da hoće, drugi će da proceni da neće. Generalno se čudimo kako vam Republički zavod za zakonodavstvo uopšte pušta ovakve formulacije članova ne samo vašem ministarstvu, nego i svima drugima? Dejana Đurđevića znam i znamo da je dobar pravnik. Ne mogu da verujem da pušta ovakve stvari. Dakle, gledajte da prihvatate ove amandmane koji vam ne štete, nego ćete samo i vi i mi imati glavobolju ako ostane ovako i ako prepustite bilo kome na volju da li će nešto da radi ili da ne radi. Malopre, kada je gospodin Arsić pričao o ovima iz bivše vlasti, ja pomislila u momentu da se vratio u SRS. Priča čovek, kad onda opet se prisetim, ne, on je ukrao mandat, pa otišao. Dakle, jeste u pravu sve što je govorio o ovima iz bivše vlasti, ali postoji jedan problem. Aleksandar Šešelj vas je malopre pitao zašto te ljude ne hapsite. Kome se žalite? Malopre kolega Arsić, još gleda u našem pravcu, viče kao da se žali nama. Ali, mi smo opozicija, vi ste vlast. Valjda vlast treba da reaguje? Zamislite mi da smo vlast i da znamo ko je sve lopov i puštamo ga da se šeta i dalje da radi šta hoće? Ja sam zapravo shvatila da je Arsić malopre vikao na Nebojšu Stefanovića. Ne sme baš direktno, pa onda ovako preko veze. Zaista, dobro je uradio kolega Arsić. Treba i Nebojša Stefanović i ostali nadležni organi da se malo late svoga posla.
Hvala.
Molim vas, pa gde na meni da vežbate strogoću?
Ne vežbam ništa, pustio sam vas 40 sekundi.
Pa znam, ali sve puštate.
Nisam pustio, stvarno, nikoga.
Uvaženi kolega Marinkoviću, malo ste bili odsutni.
Završite rečenicu.
Mi smo danas uspostavili, i u petak takođe, jedan demokratski princip uredne komunikacije, pa vas molim da ne kvarite. Nije lepo. Naljutiće se Arsić, pa će se vratiti. Dakle, evo opet kolega je hteo da zaštiti Arsića i Nebojšu Stefanovića. Nema potrebe, nemojte od nas da ih štitite, nego neka svako radi svoj posao. I vi morate reći još jednu istinu, jedan deo onih iz bivše vlasti koji su se ogrešili o zakon u međuvremenu su postali vaši funkcioneri i državni funkcioneri, tako da morate i sa njima da raščistite, a onda sa ovima koji vam šetaju, koji upadaju, ne u vaše, nego u naše institucije, u državne institucije. Tu je, takođe, napravljena greška od koje će boleti glava mnoge što se nije reagovalo na pravi način u pravo vreme, ali videćemo šta će se dalje dešavati. Samo još jedno pitanje ministru i kolegama mu iz ministarstva, mi smo ovde dobili jedan obiman materijal Komore medicinskih sredstava i zdravstvenih tehničara Srbije. Oni su se nešto sa vama dopisivali još od 2017. godine i kažu da im problemi nisu rešeni. Iskreno, nismo se preterano upuštali, to je više pitanje struke, ali čisto evo da vidite vi, verovatno ni vi ne znate sad napamet o čemu se radi, ali da vidite sa saradnicima. Ali, na su kraju kao važnu informaciju velikim slovima napisali – dokle će bivši savetnik Tome Nikolića, gospodin Mrkić, da štiti svoju priju i da li rodbinske veze koje neko ima u SNS-u štite nekog krivične odgovornosti, a prija mu je, kažu, Radmila Ugica, direktor Komore i to što njena ćerka radi u Kabinetu Marka Đurića da li to njenoj mami daje pravo da krade? Dakle, da li je ovo tačno vi ćete, takođe, proveriti, ali pošto smo pre neki dan govorili o Radomiru Nikoliću i njegovim šuraku i svastici koje je iz Kruševca doveo u Kragujevac na neke funkcije, sve je moguće. Proverite samo, molim vas.
Hvala, koleginice Radeta. Vladimir Orlić, pretpostavljam pravo na repliku.
Da. Nema veze, naravno, sa komentarima koji dolaze…
Pominjanje SNS.
Verovatno tamo negde u kajronu, kada gledate neke popularne emisije, pa ljudi od kuće šalju šta misle da je zanimljivo. Mi se ne bavimo tim stvarima. Nego, na temu ovoga šta radi država. Pomenuli ste ministra Stefanovića. Jasno je potpuno svakome da u ovoj državi postoje neke razlike između onoga što radi MUP i onoga što radi Tužilaštvo i onoga što radi sud, na trećoj strani. I da, zamerki na rad MUP-a nije imao niko ozbiljan. Dakle, ono što je njihov deo posla odrađeno je toliko profesionalno da vi imate one pokazatelje koji se mere na kvartalnom nivou, godišnjem nivou, koji govore da je država u tom domenu uspešnija nego ikada i da se više ne takmiči sa tim vremenom koje bi neki ovde želeli da se ne pominje više, sa tim vremenom propadanja i uništavanja svega od strane Đilasa, Jeremića, njihovog nekada zajedničkog „žutog preduzeća“ DS, nego se danas mi u rezultatima takmičimo sami sa sobom. Njihovo je bilo, znamo kako i od toga smo odavno bolji. Sada mi od svojih rezultata pokušavamo da napravimo još bolje, u svakom kvartalom i među ministarstvima kojima to zaista polazi za rukom nalazi se MUP. Na temu onoga što građani doživljavaju kao pitanje pravde, jasno je da se svetu ne može ugoditi. Kada je bio predmet interesovanja tu i tamo po neki bivši ministar koji je pripadao tom nekadašnjem zajedničkom „žutom preduzeću“ DS, koje se izgleda ponovo okuplja. Sećate se njihovih reakcija – jao, pa ovo je politički pritisak. Jao, pa mi smo sada progonjeni. Jao, sad oni sve rade protiv nas, zato što smo mi na politički drugoj strani. A kada neko dođe i kaže ovde – pa, vi ne uhapsiste nikoga i niko nije bio predmete kritika; ja ne mogu da se zapitam – što kukaše oni onoliko svi zajedno? Što kukaju i dan danas? Da krenemo od funkcionera koji su im i dan danas na rukovodećim mestima. Od onog Bore Novakovića, pa nadalje ili da se setimo bivših ministara, koliko ih je bilo ovde u ovoj sali samo predmet rasprave zbog toga što jesu bili predmet interesovanja nadležnih organa? Što su kukali ako se niko njima bavio nije? Mnogo interesantnije pitanje – što ovoliko kukaju sada? Da nije zbog toga što je najavljen zakon koji će se baviti pitanjem porekla imovine? Da nije možda zbog toga što se planira ukrštanje sa prihodima lica, onim zvanično prijavljenim, i njihovom imovinom koju su sticali u međuvremenu? Pa, da se vidi od bavljenja javnim poslom, i tokom bavljenja javnim poslom, poslom koji ima direktne veze sa politikom, poslom koji je funkcionerski, da li je mogao neko sa prihodima kao što su plata ministra ili plata poslanika, da stekne onolike kule na vračarskim pašnjacima ili onolike firmetine poput Dragan Đilasa koje su, pazite, jedan red veličine imale promete dok nije bio na funkciji, a onda par nula više na godišnjem nivou kako je on postao neko i nešto u ovoj državi? Pa, kad se te stvari uporede i kad se vidi da tu ima ponešto nelogično, ja mislim to je jako dobar razlog da ti ljudi danas budu nervozni i da kukaju mnogo više nego onda kada je policija sa dobrim razlogom dolazila da ih pita kako su. Kad se postavi pitanje – otkud Vuku Jeremiću, za čije babe zdravlje, 7,5 miliona od onoga Brus Lija iz Hong Konga? To je jako dobro pitanje i jako dobar razlog za brigu. I, koliko god se svaki put kada se pojave nadležni organi u njihovim fondacijama, nevladinim organizacijama ili firmama, preduzetničkim radnjama, šta već ko od njih ima, kad god se tamo pojave nadležni organi, a oni zakukaju na sav glas – jao, nepravda, jao, politički pritisak. Da znate, sigurno ne kuka onaj ko zna da je pred državom, zakonom, narodom, a i Bogom ako hoćete, čist i nevin. Kuka onaj koji unapred zna da ima zbog čeka da se brine. Kad pričamo o tom Đilasu, Jeremiću, ovim njihovim pilićarima iz Dveri koji su odlične milione dobijali dok su im pajtosi bili na vlasti, ako, nek kukaju. Što glasniji budu danas, verovatno će im lakše biti da sutra prihvate da su sve što su dobili zaslužili, sami sebi zamesili. Ako na nekoga treba da se ljute, to su oni sami i ako na nekoga treba da budu besni, nek budu besni na svoju ludu glavu.
Hvala, kolega Orliću. Vjerica Radeta ima pravo na repliku. Izvolite.
Ovo je na početku bio trenutak iskrenosti. Kaže kolega da se mi služimo nečim što nam neko javi telefonom, na kraju neke emisije, na kraju sednice da, ne znam, skupljamo tako informacije. Kaže – mi to ne radimo; kaže on za sebe. E, to i jeste problem. Treba to da se radi. Mi imamo informacije i videli ste sve ove dane dok smo o ovome govorili i ministru davali mogućnost da proveri na terenu i neke stvari proveravao i odmah nam odgovarao, neke obećao da će završiti. Dakle, posao narodnog poslanika je ste da sazna za svaki mogući problem na terenu, gde god je to i koliko god je to moguće. I, gde će pitati za rešavanje tog problema? Ovde, na ovom mestu. Koga? Nadležnog ministra. Ako neko drugačije razume posao narodnog poslanika, onda je to stvarno ozbiljan problem. Što se tiče opet kriminalaca iz bivše vlasti, stav SRS se po tom pitanju nikada nije menjao. Svi koji su vršili krivična dela i u bivšoj vlasti i u sadašnjoj vlasti i oni koji su bili povezani na bilo koji način sa nekim iz vlasti, svi oni koji su učestvovali u korupcionaškim aferama ili su omogućili svojim činjenjem ili nečinjenjem neku korupciju, treba da idu da budu procesuirani, da se vodi odgovarajući postupak i da ako to bude pravosnažno bude odlučeno idu u zatvor. Mi nikada nismo odstupali od tog svog stava i ne vidim zašto neko uopšte u raspravi sa nama govori da se neko plaši nečega, itd. Mi se osim Boga nikada nikoga plašili nismo i to važi i dalje. Insistiramo da možda je malo pre kada sam ja rekla da Arsić viče na Nebojšu Stefanovića, to je delom bila i šala, naravno, ali ne amnestira Nebojšu Stefanovića. To što ovi šetaju, a što niko nije pritvoren, a što nije vođen odgovarajući postupak, i te kako je on u tom lancu. Nemojte meni pravniku, bez skromnosti dobrom pravniku, objašnjavati šta je čija je nadležnost, pa mi sada govoriti šta je pravosuđe, čije su sudije itd. Odlično znamo i hijerarhiju i ko je koga dovodio i ko je čiji, ali znamo i odakle se kreće sa krivičnom prijavom. Dakle, gospodo, ako stvarno hoćete da se borite protiv kriminala, krenite, verujte, krajnje je vreme, biće ozbiljnih problema ako to ne uradite, valjda već osetite.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima po amandmanu dr Mihailo Jokić. Izvolite dr Jokiću.
Još jednom bih hteo da iskoristim priliku da kažem da najvažnije u ovim zakonima koji su doneti u domenu zdravstva jeste da je prednost data ljudima u odnosu na opremu. Problem zdravstva jeste u tome da se nagrade i zadrže oni najbolji. I, ovim zakonima je data mogućnost da oni koji vrede, oni koji znaju, da mogu da rade više i zarade više. Jer, problem nas u Valjevu jeste kako da zadržimo ortopeda koji operiše pacijente širom Srbije. Znači, mora mu se pružiti prilika da radi u kliničkom centru, da radi na još nekom mestu. Imamo doktora koji uspešno operiše štitnu žlezdu itd. Znači, ti ljudi koji vrede moraju biti nagrađeni, mora im se pružiti šansa da rade i zarade, a to je upravo učinjeno ovim zakonima koje smo mi doneli. Zato ja pohvaljujem zakone i pohvaljujem ministra koji predvodnik za ove zakone. Hvala.
Hvala, dr Jokiću. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite, prof. Atlagiću.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je stručni kadar jako bitan, pogotovo ne samo za funkcionisanje zdravstvene zaštite, nego on je bitan i za obrazovanje ne samo predmeta, da tako kažemo, iz medicinske struke, već iz društvenih nauka, da razumeju sistem u kome žive. Mi imamo situaciju da danas profesori univerziteta zagovaraju ulične demonstracije, kao što je prof. Živić, univerzitetski profesor u Nišu itd. Dakle, kadar je jako bitan, i te kako bitan. Žao mi je što nema ovih preko puta, čak i doktora među njima je bilo, među narodnim poslanicima. Vidite, mi se danas u zdravstvenom pogledu nalazimo u jako delikatnoj situaciji. Vi ste, gospodine ministre, nasledili sistem kada nismo bili na evropskoj listi od 35 zemalja za vreme stranke bivšeg režima. Mi smo danas na 18. mestu. Nemam vremena da nabrajam zemlje EU koje smo iza sebe danas ostavili. To je vaša zasluga, pored predsednika Vlade i Vlade, a danas i predsednika države. Tačno je, drago mi je da danas sagledavamo sveobuhvatni sistem. Vi ste nasledili sistem koji je totalno bio rasturen u materijalnom smislu, u finansijskom smislu i u kadrovskom smislu. Moram da kažem, gospodine ministre, da isti oni ljudi koji danas sede nasuprot nas iz stranke bivšeg režima su 5. oktobra zajedno sa vanjskim inostranim obaveštajnim službama išli u demonstracije da ruše ne vlast, nego sistem i državu Srbiju, a onda su došli 5. oktobra na vlast i ostali do 2012. godine i uništili, opljačkali, ne samo zdravstveni sistem, nego čitav privredni i ekonomski sistem. Najnovija analiza govori da su otpustili 573.500 radnika. To je njihov učinak. Ovo je vrlo bitno, dame i gospodo, isti ti ljudi čija ću imena sada navesti, 5. oktobra, isto danas nema ih ovde, šetaju na ulici, a to je Čedomir Čupić, Čedomir Antić, koji je postao univerzitetski profesor na krilima 5. oktobra, a juče poziva na demonstracije studente. Dalje, Dušan Teodorović zvani najnovije glavotres, jer videli ste, kad se ime predsednika države Aleksandra Vučića spomene, on ovako trese glavom. Narod ga zove sada glavotres. Dalje, Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Zoran Živković, Boško Obradović, Dušan Petrović, Boris Tadić, dr Živić i mnogi drugi, umesto da su ovde, a nema ih, oni šetaju na ulici. Isti ti ljudi su petog oktobra to radili. Na krilima petog oktobra zaposeli su univerzitete i fakultete. Danas im izbori idu, pet i 10 godina, i žele ponovo, pošto nemaju reference na međunarodnim časopisima, da dođu u istu situaciju. Narod ih je prepoznao. Ja zbog toga, gospodine ministre, pozivam sve studente, sve univerzitetske profesore da ne dozvole da ih pojedini neodgovorni profesori, poput Čedomira Antića, poput Miloša Kovića i mnogih drugih, zloupotrebe, pozivajući ih na uličnim demonstracijama. Politika se vodi preko političkih stranaka. I studenti i gospoda profesori, izvolite, gospodo profesori, u političke stranke, a nauka kroz naučne časopise i objavljene monografije itd. Međutim, u tom smislu želim da pozovem još studente i roditelje da ne dozvole da ih zloupotrebe. Isti su petog oktobra, isti su i sada, a da ne govorim njihove biografije. Jedan od njih koji je predložen za predsednika države ispred saveza za drugu pljačku Srbije, prvu su opljačkali za vreme DOS, je Dušan Teodorović, akademik. Znate li šta je on napravio? Pa, on je demonstracije vodio pre petog oktobra, kad je bombardovanje naše otadžbine bilo, napustio i otišao u SAD dve godine i završio poslove, zaposlio svoju decu na državne fakultete. Gospodo studenti, ne dajte da vas zloupotrebljavaju neodgovorni profesori. Vaše je da učite i studirate, a kada se bavite politikom, idete u političke stranke. Sve drugo je rušenje sistema. Oni to i ne kriju. Neki dan glumac, koji kaže – rušiću sistem, ne vlast, on kaže sistem koji se gradi 200 godina, 200 i nešto godina. Oni su to radili i petog oktobra. Došli su na vlast ne izborima nego ulicom. Vi znate da Milošević nije izgubio izbore, a Koštunica nije dobio. Nije bilo drugog kruga, uličnim putem učinili su prevrat i ostali do 2012. godine, opljačkali i uništili državu, ne samo u zdravstvenom smislu, gospodine ministre, kako rekoše kolege iz opozicione stranke, nego i u sistemu obrazovanja. Ministar Šarčević je zaokružio vaspitno-obrazovni sistem nakon 12 godina. Vi gospodine ministre, vi ste zaokružili zdravstveni sistem od rasula i došli smo u jednu poziciju gde, kao i čitav sistem privredni, modernizacija ide, problema ima, teškoća ima, biće još teško, mnogih teškoća, ali savladaćemo ih. Ja upozoravam građane Republike Srbije, studente i profesore da ne dozvoljavaju časni studenti, časni profesori da ih zloupotrebe. Sinoć na jednoj televiziji Miloš Ković poziva na ulične demonstracije studente. Pa, to je onaj profesor koji je u administraciji nazad godinu bio, nije imao reference. Kad gledate na Tompsonovoj listi, nula imaju, masa njih koji predvode nula imaju bodova. To vi znate, gospodo naučnici. U međunarodnim časopisima, ne, čim ih pozovemo, zapravo, država kad ih pozove i sistem evropski da objavljujemo u naučnim časopisima, evropskim i svetskim, nema njih nigde, nego naš domaći sistem, ja tebi objavim, ti meni, a od nauke jako malo. Još jedanput pozivam, gospodo studenti, a mnoge poznajem, mnoge generacije sam vaspitao studenata, i sad vaspitavam, studenata i učenika, ne dozvolite da vas neodgovorni profesori zbog lične svoje koristi zloupotrebe. Vi studirajte, vaše je da studirate i da se bavite, naravno, i politikom kod određene političke stranke. Jer, ovde su umešane strane obaveštajne službe da ruše državu, jer država ide ka modernizaciji. Ovu modernizaciju koju predvodi predsednik države i Vlada, gospodine ministre, i najveći deo poslanika u ovom domu, niko ne može više zaustaviti. Najveći problem poslanika iz bivšeg režima jeste što mi ovde iz vladajuće i deo opozicije radimo. Oni nikada nisu izdržali jednu sednicu ovde. Pogledajte statistiku gore. Neka su dolazili u pet sati poslepodne na jutarnju kafu, obično bih ja rekao – dobro jutro, gospodine Đorđe Vukadinoviću, Vlahu, u pet poslepodne na kafu dođe. Borko Stefanović, njemu je prolazna kuća bila ovaj visoki dom, dolazio 15 minuta i odlazio. Da ih dalje ne nabrajam. Najveći problem njima je što Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije i vladajuća većina radi. Oni bi voleli da se ništa ne radi. To je bilo za vreme njihovog režima. Tačno je što gospodin Arsić reče da su sve zakone prilagodili da ne odgovaraju. Pogledajte, molim vas, samo Krivični zakonik, na šta su ga sveli? Treba vremena da to ispravimo i kad-tad, verujte, istorija kaže, ja sam istoričar, odgovaraće. Kad-tad sudbina će ih, ono što su radili, dočekati. Neke u zatvorima, neke Bogami i malo poduže u zatvorima. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Na član 78. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, reagovali smo u ovom članu u stavu 4. zato što se ovde daje mogućnost da se obrazuju ogranci poliklinike. Kaže se – može, a mi smo tražili da to u neku ruku bude obavezno, naravno, po sagledamo stanju u čitavoj Srbiji, na osnovu kapaciteta tih poliklinika. Sada ovde hoću da potenciram opet ovaj odnos Ministarstva i Fonda za zdravstveno osiguranje prema privatnim klinikama. Vi ste potencirali u petak da su još, čini mi se, pre dve godine Ministarstvo i Fond potpisali ugovor sa privatnim klinikama, što se tiče operacije katarakte i veštačke oplodnje. Mi smatramo da je neophodno da napravite još nekoliko ugovora. Pre svega, mislimo na mogućnost pregleda magnetnom rezonancom, zato što u sklopu privatnih poliklinika ima, takav je podatak zvanično na njihovom sajtu, 23 magnetne rezonance, što, složićete se, bi u mnogome olakšalo rad državnim zdravstvenim ustanovama zbog velikog broja ljudi koji traže takvu vrstu pregleda. Takođe, ono što smatramo da je neophodno je da se sagleda šta to još treba poliklinikama koje postoje, a tiče se kadra. Mi smatramo da treba u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, dakle, a i na nivou poliklinika da se pojača kadar, što se tiče specijalističke struke za kardiovaskularne bolesti, jer i sami ste rekli da to zvanično nije uvedeno u zakon, mada ste vi svesni toga kao ministar za taj resor, kao i svi prisutni iz vašeg Ministarstva, da je zapravo taj problem najveći. Najveći iz razloga što su i nedavne studije pokazale da preko 50% ljudi koji spašavaju svoje živote je upravo iz oblasti kardiovaskularnih bolesti. To su Finci uradili na način tako što su preventivnim pregledima i, pre svega, ranim prepoznavanjem od hipertenzija, gojaznosti i svega onoga što može da dovede do tih bolesti bolest smanjili za 70%. Mi bar imamo mnogo mladih lekara koji mogu da krenu da rade, da se upute na tu specijalističku struku. Smatramo da bi to bilo neophodno i da se da mogućnost da i ti privatni vlasnici poliklinika uz dogovor, odnosno uz ugovor sa vama te pregleda omogućavaju, dok se drugi mladi lekari ne edukuju dovoljno, dok ne završe specijalističke studije, kako bi se taj problem rešio. Moram da potenciram odličan rad Studentske poliklinike u Kragujevcu. Da li ste nekada bili, ne znam, ali to je poliklinika koja dugo postoji, koja je zaista na najvišem nivou što se tiče kadra, ali ono što je potrebno i studentskoj poliklinici i što je potrebno kragujevačkom kliničkom centru, opet se vraćamo na one kvote za zapošljavanje, na sistematizacije i na neophodnost da vi date saglasnost za taj plan zapošljavanja, to su zdravstveni saradnici. Misli se na, pre svega, psihologe, defektologe, biologe, fizičare koji su uglavnom na radiologiji i zapošljavaju. Imali smo u Kragujevcu prošle godine jedan takav slučaj, ali psiholozi su neophodni, jer u sistemu zdravstvene zaštite studenata, u okviru Studentske poliklinike u Kragujevcu, oni imaju mogućnost zato što mnogi od njih, na kraju krajeva, pogotovu dođu iz raznih sredina i mi smo veliki univerzitetski centar, možda i ne znaju kojim putem da krenu da bi našli način da neku svoju zdravstvenu tegobu otklone. Mi smatramo, s obzirom na to i da grad Kragujevac, a verujem da je takva situacija u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, ima potrebu za zdravstvenim saradnicima te struke, da treba da date šansu da vi lično, kao ministar, sagledate koliko je to Kragujevcu potrebno i koliko još možete da zaposlite kliničkih psihologa koje, verujte, imamo, mnogi od njih ne rade, a imamo i takve svetle primere da su već na drugoj, trećoj godini doktorskih studija, da su završili sve edukacije, da im to država nije čak plaćala, nego su to iz privatnih džepova i njihovi roditelji, a da su sada bez posla. Kako bi se zaokružilo to i u Kliničkom centru Kragujevac i u Studentskoj poliklinici i svuda bilo bi potrebno da što pre to sagledate i da im date saglasnost da se ti ljudi zaposle, jer to je neophodno za te domove, a na kraju i po celoj Srbiji. Ovo je veoma bitno i to su tražili od nas da potenciramo, da nam kažete kada će se steći uslovi da vi, kao Ministarstvo i Fond, sa ovim privatnim poliklinikama i za ove druge, one koje žele, naravno, da ih integrišete, pozovete, potpišete ugovore i za ove druge vrste pregleda i onoga što je pacijentima potrebno.
Hvala, koleginice Jovanović. Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Uveliko radimo na analizi sa kime bi još mogli šta da potpišemo od ugovora i, druga stvar, napravljen je, oko tog zapošljavanja, i kadrovski plan za narednih pet godina za celu Srbiju, vodeći računa o onome šta je neophodno i šta je potrebno tako će se ljudi zapošljavati, a ove stvari će se proširivati.
Hvala, ministre Lončar. Na član 82. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Pošto smo nekako pri kraju amandmana i na ovaj zakon, bar onih koje sam ja potpisala, čini mi se da bi trebalo ovako malo da zaokružimo sve ono što smo ovih nekoliko dana govorili o ovim predlozima zakona. Zapravo se ta naša rasprava proširila uopšte na stanje u zdravstvu i sagledavali smo zdravstvo kao jedan od najvažnijih, jedan od važnijih stubova svakog društva, pa i našem. Mislim da smo imali dobru komunikaciju sa ministrom, a on očigledno sa svojim kolegama, jer smo u toku rasprave dobijali odgovore na određena pitanja. Tu i tamo je bilo možda nekih disonantnih tonova, a pogotovo kada su neke kolege iz vladajuće koalicije nekako nastupale kao da mi imamo nešto lično protiv bilo koga. Jednostavno, ministar je bio u nekim stvarima kritičniji od njih. Dobro, možda, svako ima određenu potrebu da se nekom partijski dodvorava, što mi takođe razumemo, jer mi nismo demagozi, ne mislimo da biti član neke političke partije je nešto loše, ne mislimo da su ljudi koji su članovi stranaka gubavi. Naprotiv, mi mislimo da što je moguće više ljudi u Srbiji treba da budu članovi stranke i da se na posredan ili neposredan način bave politikom. Što se nas tiče, bilo bi nam najdraže da ih je najviše u SRS, da ih privučemo svojim programom, svojim idejama, svojom ideologijom. Nije nama presudno da li je neko na nekoj funkciji zato što jeste ili nije član političke partije. Ne mislimo mi, džabe se vi branite od toga, znate, da je normalno da vi imate vlast, vaša stranka trenutno, kao najveća u toj koaliciji, i da vi svoje ljude nećete postavljati na određene funkcije. Hoćete i normalno je. Pitanje je da li se biraju pravi ljudi, da li se biraju ljudi koji su stručni? Reći ću vam, insistirali ste ministre da vam se kaže neki primer, neko ime. Evo, ja ću, kao i uvek direktna da vam kažem jedan primer. Dom zdravlja Zemun, dugo godina je tamo bio direktor dr Joksimović, pretpostavljam da ga vaše kolege znaju, čovek je član SPS, verovatno i sada, u penziji je, nisam ga dugo srela, odlično je radio svoj posao. Ni danas nećete sresti u Zemunu nekoga koji je imao dodir sa domom zdravlja, a da će reći nešto loše za dr Joksimovića. Kada smo mi, srpski radikali, vršili vlast u Zemunu, naš predsednik dr Šešelj je bio predsednik opštine, pozvao je dr Joksimovića, iz tada suparničke partije, da ga pita šta je potrebno da opština uradi da bi se opremio Dom zdravlja. On je napravio specifikaciju, ne istog momenta, nego posle izvesnog vremena. Po toj specifikaciji je sve nabavljeno i dugo godina, pošto ostale gradske opštine to nisu radile, Dom zdravlja Zemun je bio primer najbolje opremljenog Doma zdravlja. Nije tada bilo problema, ni ograničavanja u zapošljavanju, pa je bilo i dosta dobrih stručnjaka. Kada su naprednjaci preotimali vlast, ali baš preotimali, u opštini Zemun, to su uradili kupujući četiri odbornika. Jedan od tih odbornika je Ksenija, sada ne mogu da joj se setim prezimena, koja je kupljena uz obećanje da će biti direktor Doma zdravlja u Zemunu. Oterali ste dr Joksimovića, takvog čoveka i postavili ste tu Kseniju za direktora Doma zdravlja i niko ne bi imao ništa protiv same činjenice da je ona postala vaš član, pa postala direktor, nego sada prođite Zemunom, pitajte - da li ima i jedna građanin zadovoljan stanjem u Domu zdravlja Zemun, pitajte lekare i sestre kakav je odnos te Ksenije, direktora Doma zdravlja, prema njima, svi će vam reći, verujte mi ministre - manji nam je problem manja plata, nego njena bahatost. To su ti problemi o kojima smo mi zapravo govorili, ne pominjući i neke konkretne primere. Da je ona svoj posao radila kako Bog zapoveda, da su ljudi koji komuniciraju sa njom zadovoljni, što bi nama smetalo što je ona član vaše stranke? Pa vi ste vlast normalno da ćete svoje ljude da postavljate na ključne funkcije. Molim vas gospodine Mirinkoviću, još samo dve tri stvari, da završim sa ministrom. Govorili smo, ministre, o mali platama, o povećanju plata, o vašim nastojanjima da to bude još više. Molim vas, ministre, obratite pažnju na ove druge stvari u bolnicama, u domovima zdravlja. Obratite pažnju na napredovanje. Obradite pažnju na upućivanje ljudi na specijalizacije. Obratite pažnju na odnos, o tome sam vam govorila, starijih kolega prema mlađim lekarima. Govorili ste kada ste tvrdili da ste pozvali najbolje studente. To je tačno. Znate li gde postoji problem? Znate sigurno. Problem je i u nastajanju tih najboljih studenata. To zna svaki profesor Medicinskog fakulteta. To zna svaki student koji je završio medicinu, koliko tih mladih ljudi samo prošeta kroz fakultet i zna se pod kojim okolnostima bude svrstan visokim ocenama i visokim prosekom u te najbolje. I on umesto da se trudi na nauči nešto, još je bahat jer je on tu zbog mame ili tate. To su, verujte, ozbiljni problemi. Takođe smo vam skretali pažnju, i koleginica iz SDPS je o tome govorila, ona nažalost na njenom primeru, morate se pobrinuti o toj deci koja imaju trajne probleme, čiji se problemi zdravstveni ne rešavaju sa njihovih 18 godina. Nataša Jovanović je predložila da roditelji, staratelji, nije važno kako će se to zvati… Jednostavno, postoje neka deca koja do kraja života moraju imati roditeljsku negu, a ne postoje više poslodavci, osim državnih organa, koji su u stanju da jednog takvog roditelja drže na bolovanju. Ovo je samo realnost i mi moramo i naše propise upodobljavati realnostima. Još nešto, ministre, deca koja boluju od najtežih bolesti, često njihovi roditelji su sa njima smešteni u bolnicama gde oni leže, uglavnom deca koja boluju od karcinoma, malo vidite da i za te roditelje malo humanije uslove. Za decu nema primedbi. Deca se vrhunski neguju, leče, u vrhunskim uslovima, ali malo humanosti i prema tim roditeljima koji moraju po nekim ćoškovima da spavaju da bi bili uz svoje dete. Završavam ovom rečenicom, nestrpljivi kolega Marinkoviću. Gospodine ministre, verujte da ćete ove zakone vrlo brzo doneti ovde da ponovo raspravljamo o određenim izmenama, ali vas molim, ono što smo vam govorili i što smo predlagali kroz amandmane, možda vam je bilo neprijatno da javno kažete – prihvatam taj amandman, sagledajte ovo, dajte vašim saradnicima, vašim službama, pa kroz neke buduće izmene ugradite naše predloge i inicijative. Svi su dobronamerni i svi u interesu građana Srbije. Hvala.
Hvala koleginice Radeta. Nisam nestrpljiv. Čak mi je jako interesantno da vas slušam, nego zbog vremena. Doktor Zlatibor Lončar, ministar. Izvolite.
Da vam se zahvalim na svim sugestijama. Ako želite da složite, nikada se više nije vodilo računa i o bolesnoj deci i o njihovim roditeljima i radi se na tome i to nam jeste jedan od prioriteta i nastavićemo i dalje da radimo, jer tu uvek može i više i bolje da se uradi i tu nema nikakve dileme. To ćemo nastaviti dalje. Sada sam se raspitao za slučaj Zemun, Dom zdravlja Zemun. Nema nikakve veze sa Ministarstvom zdravlja. Dom zdravlja Zemun postavlja Gradska skupština, gradska vlast. Direktorka koju ste pomenuli nije direktorka već šest meseci. Nije tamo direktorka. Ta direktorka je smenjena. Prema tome, neke stvari se u međuvremenu i dese i reše. Biće manje prostora za takve stvari sada kada to bude na ovome. Hvala vam.
Hvala ministre Lončar. Na član 82. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Vlada Republike Srbije je proglasila 2019. godinu godinom bezbednosti i zaštite na radu i to je dobra odluka, ali pošto sada razgovaramo o članu 82. zakona, koji reguliše Zavod za zdravstvenu zaštitu radnika, da vidimo, gospodine ministre, šta se dešava u praksi. Dakle, nije samo za zaštitu i zdravlje radnika na poslu nadležno vaše ministarstvo, već i Ministarstvo za rad, boračka i socijalna pitanja. Ne može ministarstvo kao ministarstvo određene probleme koji se dešavaju ad hok da rešava, a da se to sistemski ne uradi. Ako je već ovo odluka Vlade Republike Srbije, onda pođite od toga da li poslodavci, osim toga što overe zdravstvenu knjižicu radnicima koji su na stalnom radu, nešto dalje rade na njihovom preventivnom zdravstvenom zbrinjavanju i kada se desi povreda na radu, a tu je važan vaš inspekcijski nadzor, i drugog ministarstva, da li se sve ono što je propisano Zakonom o radu, kolektivnim ugovorom i što je propisano kroz ovaj i druge zakone vašeg ministarstva, sprovodi u delo? Nažalost, ne. U prošloj godini u Srbiji je stradalo 53 radnika. Ko zna koliko njih je povređeno na radu. Da li vam je poznato, gospodine ministre, da toliko ima bahatih pojedinih privatnih poslodavaca koji osim toga što krše i ovakve norme lošeg Zakona o radu, koji mi tražimo da se stavi van snage, te ljude nezbrinu kako treba, odnosno vrše pritisak, zamislite, i takvih je slučajeva bilo, na lekare kada se radnik povredi da mu napiše – napiši neka ide na bolovanje, a kakvu je on povredu imao nemoj da zavodiš jer znaju šta ih dalje čeka. Naime, po postojećem Zakonu o radu, radnik koji doživi povredu na radnom mestu, ukoliko ima trajno invalidsko oštećenje i ne može više da obavlja taj posao koji je obavljao, mora da bude premešten na drugo radno mesto. Ali, znate kada? Zbog toga je taj zakon loš i mi tražimo da se potpuno novi zakon o radu donese. Samo u slučaju, ako ima adekvatno radno mesto za tog radnika. Znate vi koliko je poslodavaca koji će da kažu – e, nemamo adekvatno radno mesto. Pa setite se šta su ovi žuti kriminalci radili, Vlahović i Đelić i ostala mafijaška klika kada su otpustili onoliko hiljada radnika u kragujevačkoj „Zastavi“. Oni su bili dužni da za invalide rada formiraju takozvane zaštitne radionice. Evo nije sad tu Arsić, ali seća se toga, verovatno i ovde ima drugih poslanika iz SNS-a, i Martinovića koji je došao u salu. Izglasali u zakonu, tamo gde se gase fabrike koje su oni opljačkali i otpustili ljude, budzašto prodali u staro gvožđe onoliku opremu i mašine, oterali da niko ne zna ni gde, u stvari znaju oni za svoj džep, nisu formirali te zaštitne radionice. To vam je tipičan primer „Impra“ Kragujevac koji je tek kasnije nekako inkorporisan u sistem da ti ljudi imaju posao. Dakle, gospodine ministre imam jedno još konkretno pitanje za vas. Vi ste videli i čuli iz naših izlaganja da mi potenciramo da sa ovim privatnim sektorom pronađete još modalitete i načine da se uključe u sistem zdravstvene zaštite, da im fond to plaća kao što su apoteke poistovećene sa apotekarskim ustanovama, ima tome još koliko godina i mogu da kažem da to dobro funkcioniše i ovo pogotovo kada je u pitanju izdavanje lekova na recept, sada je to i šest meseci. Jel tako? Da ne mora da se ide, evo u konkretnom slučaju i moja majka i drugi stari ljudi, lepo dođe i preuzme svoju terapiju u apoteci, ne mora ponovo da čeka red, ako nema za tim potrebe. Ali, ako damo mogućnost privatnom sektoru da vrši ove poslove što se tiču medicine rada, to neće biti dobro. Da li oni mogu da se pojavljuju na tenderu za taj posao to je moje konkretno pitanje? Jer kao što ste videli iz ovih mogućih, a ima primera brojnih zloupotreba privatnika koji zaprete lekaru. Čak je jedna doktorka iz Novog Sada morala je da pozove advokata, došao je privatnik, radnik se povredio i on je rekao taj bahati čovek – e, napiši tamo njemu bolovanje do 30 dana, a ne da ona ustanovi, da ide dalje, da se procesuira sve to koja je to povreda? Zato što on zna da onda ima obavezu daljeg zbrinjavanja. Na kraju krajeva, da se pojača to i kod medicine rada, da oni znaju kakva je to vrsta bolesti, kada je taj čovek oboleo, da se to prati, da li mu se poboljšalo zdravstveno stanje, da li ima trajno oštećenje, da li on treba da se uputi na invalidsku komisiju, a da ne bude i ovih zloupotreba koje smo imali u praksi pa su ovi žuti i Tomica i društvo i ona Vukajlović beše, tamo zdrave ljude slali u invalidsku penziju. Dakle, sve to mora sad sistemski da se reguliše, a da se i ovo pitanje veoma važno, u sadejstvu sa drugim ministarstvom uredi pogotovo, opet se vraćam na početak priče, što je ova godina proglašena godinom bezbednosti na radu. Hvala.
Hvala koleginice Jovanović. Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Mi ovde konkretno intervenišemo amandmanom da neke stvari preciziramo. Naime, radi se o zavodima za dentalnu medicinu, kaže – obavljaju specijalističko konsultativne delatnosti iz oblasti dentalne medicine u skladu sa zakonom. Pa, kako bi obavljali nego u skladu sa zakonom. Suština je nešto drugo. Mi ovde imamo kao društvo i te kako izražen problem oko onih mladih ljudi koji završavaju medicinske fakultete, koji po struci stomatolozi. Oni su bukvalno u odnosu na kolege koji su lekari, ako može tako da se vrši poređenje i ako je primereno takvo poređenje, još ugroženiji. Naime, SRS uvek insistira na tome da svaki čovek koji završi fakultet u Srbiji bude od koristi ovoj Srbiji, da pokuša društvo i država na neki način da ga angažuje, da to što je stekao znanje, da to znanje stavi na uslugu i državi i svom narodu, kako bi to rekli neki. Ali, ovde imamo jedan veoma specifičan slučaj. Većina mladih kolega koji završavaju stomatologiju počinju sa svojim radom kod privatnika. Kažem većina, ne svi, ali većina. Zašto? Zato što su ograničeni sa opremom, sa brojem ambulanti, sa tehničkim uslovima itd. Država nije u situaciji da može sada da ulazi u takvu investiciju. Imamo jedan primer sa druge strane. Imamo kada je u pitanju podsticaj mladih ljudi koji žele da se bave poljoprivredom. Država im radi stimulacije obezbeđuje i te kako povoljne uslove da bi se oni bavili tom delatnošću privatno. Ovde, ovim mladim kolegama, stomatolozima, govorim vašim kolegama, je potrebno da posle stažiranja, onog period gde imaju tu obavezu stažiranja, da mu se pruži mogućnost da se sam bavi privatno tom delatnošću. Nekad je to možda bilo lakše, jer smo imali čuvenu poznatu fabriku za proizvodnju opreme u oblasti stomatologije. Zvala se „Jugodent“. Za vas koji ste malo stariji to nešto znači, ali kada su došli ovi petooktobarci, oni su rekli da to ne valja, ne možemo proizvoditi opremu, mi smo tu da kupujemo opremu, „Jugodent“ je prevaziđen tehnološki, predimenzioniran sa brojem zaposlenih i tu smo uskraćeni za mogućnost da tu tehničku opremu obezbedimo od domaćeg proizvođača, ali na stranu da stavimo to šta je bilo. Šta može država ovde da uradi? Po nama, srpskim radikalima, treba razmišljati da oni koji su zainteresovani, a pre svega mladi stomatolozi, da se bave privatno, da im država obezbedi bar približne uslove, kao za ove mlade ljude koji se bave poljoprivredom. Da im obezbede mogućnost kreditiranja, uzimanja opreme, da to bude na neki razuman period, da to bude uz neke prihvatljive kamate. Odlučiće se jedan određeni broj. Gledajte, sami ste svedoci, sve više je razvijen taj tzv. dentalni turizam, kada je u pitanju Srbija, a on se sastoji u tome što ne mali broj pacijenata iz dana u dan dolazi u Srbiju da bi koristio te usluge koje im pružaju naši stomatolozi, iz prostog razloga, iz racionalnog ponašanja. Taj kvalitet koji pružaju naši stomatolozi je jednak ili gotovo jednak kao i onaj koji je u zapadnoevropskim zemljama, ali je cena višestruko niža i to je delatnost koja osim ovog cenovnog aspekta ima i taj propagandni efekat. Taj koji koriste usluge, prenosi to i preporučuje naše lekare. Hajde da se potrudimo da u narednom periodu bar omogućimo, damo šansu tim ljudima da kažu – imate šansu da se bavite privatno, da ne bi radili, oni manje-više rade da ne govorim za kakve nadoknade kod privatnika i koliko rade, da se dokažu kao mladi ljudi. Hvala.
Hvala kolega Mirčiću. Samo molim narodne poslanike da se usklade sa vremenom koje imate. Samo povedite računa o vremenu. Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj moj amandman se odnosi na član 100. Podsetiću vas da član 100. govori o univerzitetskim kliničkim centrima. Naravno, znamo da je Univerzitetski klinički centar ustanova koja u sebi objedinjuje najmanje tri organizacione jedinice poput instituta, klinike itd. Ono što meni smeta u ovome članu zakona i znate i zbog čega sam podneo amandman je taj da pored toga što je, naravno, sedište univerzitetskog kliničkog centra u središtu, u mestu gde ima medicinski fakultet, znači, medicinska ustanova koja školuje lekare, ali mogu se osnivati i organizacione jedinice van sedišta, što je opet u redu, ali se u zakonu kaže, samo na teritoriji upravnog okruga na čijoj teritoriji se nalazi univerzitetski klinički centar. Ja konkretno mislim da to nije u redu da ta stvar mora da se proširi. Naime, ja dolazim iz Niša, znamo da Niš ima univerzitet, ima Medicinski fakultet, ima univerzitetski Klinički centar i u sklopu toga, univerzitetskog Kliničkog centra imamo i ustanove i klinike, kao, recimo, u Niškoj banji imamo institute u sklopu univerzitetskog Kliničkog centra „Pauh Nesel“, imamo kliniku za plućne bolesti, imamo i specijalizovanu Psihijatrijsku bolnicu u Topolnici. Ali, to je sve na široj teritoriji grada Niša, odnosno Niškog upravnog okruga. Ali, u neposrednoj blizini Niša i Nišavskog okruga, imamo i Ribarsku banju, nije potrebno naglašavati čime se ona bavi, imamo Sokobanju, koja je na teritoriji Zaječarskog upravnog okruga, imamo na teritoriji Topličkog okruga više banja, na teritoriji opštine Kuršumlija i zbog čega zakonu ne bi predvideli mogućnost da te organizacione jedinice, pored onih koje se nalaze na teritoriji upravnog kruga mogu biti i iz nekog drugog susednog, pa čak i da bude udaljenijeg upravnog okruga, jer znamo da južno od Šumadijskog okruga od grada Kragujevca, samo Niš ima univerzitet i univerzitetski Klinički centar. Šta ćemo sa nekim drugim mestima i zbog čega na taj način ne bi dali ovaj, da kažem, prednosti, malo podstakli i neke ustanove ovoga zdravstvenog tipa. Pre svega, banjskog tipa koje bi ušle, mogle da u sastav univerzitetskog Kliničkog centra, koji se naravno po pravilu nalazi, čije se sedište nalazi na teritoriji upravnog okruga.
Hvala, kolega Saviću. Na član 106. amandman je podneo narodni poslanik dr Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Gospodine ministre, vi se nalazite u jednom blatu, ne samo što ste vi to hteli zatečeno stanje, ali moram kolegama da objasnim. Postoji politička odgovornost i krivična, postoje još neke druge vrste odgovornosti, ali sada ćemo njih ostaviti po strani, nego samo nešto ove dve. Kada je u pitanju politička odgovornost, građani Srbije su tu oni koji vode postupak i oni su rekli šta su imali da kažu, ali postoji krivična odgovornost. Nemojte se više vraćati duže od sedam godina unazad, na to nemate pravo. Ja sam video da je određeni broj kolega izrazio sumnju u pristrasnost sudija. To nije dobro. Kada govorimo na Odborima za pravosuđe i na nekim drugim mestima onda je sve u redu, a sada ovde kažemo nisu procesuirani zato što su sudije izabrane 2009. i 2010. godine. Nije tačno, veliki broj sudija je izabran i naknadno i taj posao treba dovesti do kraja. Za takvu vrstu borbe imate podršku SRS. Gospodine ministre, mi ćemo da vam pružimo još jednu vrstu pomoći da rešavate brže ove probleme. Prvo, nećemo vas hvaliti, možda nešto i ima za pohvalu, nećemo zato što to vaše kolege iz SNS rade neuporedivo bolje od nas. Umeju to i to neka ostane njihova obaveza, a mi želimo da vam skrenemo pažnju na neke slučajeve za koje vi pokazujete interesovanje da ih rešavate. To i treba da bude naš cilj, znači da neposredno pomažemo rešavanju problema na takav način. Normalno je da ministar, narodni poslanici i druga izabrana lica da rade najbolje što mogu i umeju, sve drugačije i nije normalno. Građani pre svega zbog toga izlaze na izbore i daju poverenje, ali ima nešto što oni ne mogu da reše i onda se obraćaju sistemu. U ovom slučaju smo mi u domenu, u fazi razgovora o zdravstvenim zakonima, u ovom slučaju kad je potrebno lečiti.
Vreme.
Kolega Marinkoviću, samo jedan slučaj, ne sme da ne bude rečeno.
Vreme, moram u velikom sam minusu, stvarno puno vremena sam dao i priliku vašim kolegama. Izvinite kolega Periću, izvolite.
Da bi vama ostalo više vremena za suštinu, ima jedan slučaj gde se radi o jednoj retkoj bolesti, a vi ste rekli da to na godišnjem nivou košta oko 500 hiljada evra i to je u proseku verovatno tako. Imam pre sobom jedan odgovor od Fonda za zdravstveno osiguranje, gde ketridž koji je potreban, radi se o detetu koje je možda šampion u svetu, a u Srbiji… (Zlatibor Lončar: To je rešeno.) Nije rešeno, gospodine ministre, danas je to dete na kontroli. Nije još rešeno. Svakih sedam dana mora da dolazi na kontrolu, zato što sad lekovi koje propisuje ne mogu da se daju na duži vremenski period, ranije je to bilo tako. Hvala vam što vi pokušavate… [[Isključen mikrofon]]
Hvala vam, sada ćemo dati ministru reč. (Sreto Perić: Govorili su da će biti rešeno, još uvek nije rešeno.) Ministre, da li želite reč? Izvolite, ministar dr Zlatibor Lončar.
Ja se izvinjavam, ako pričamo o detetu kome je potreban ketridž da se uzme, lično sam organizovao da se tom detetu uzme ketridž i da bude. Evo, sada ću proveriti, u roku od pet minuta o čemu se radi.
Hvala ministre. Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite kolega Ljubenoviću.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smatramo da je potrebno da se prilikom usvajanja Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti neke stvari jasno definišu, pa smo mi iz SRS podneli ovaj amandman na član 116. Član 116. se odnosi na direktora zdravstvene ustanove, tačnije na postupak sprovođenja javnog konkursa za izbor direktora. Mi smo predložili da se u ovom članu izmeni stav 22, tako da glasi – direktor zdravstvene ustanove imenuje se na period od četiri godine i može biti ponovo imenovan. Mišljenje poslaničke grupe SRS je da se ovakvim amandmanskim rešenjem precizira da direktor zdravstvene ustanove može da bude više puta imenovan. Predlagač nam u obrazloženju navodi da je ovo zakonsko rešenje uvedeno da ne bi vremenski bio ograničen mandat direktora koji se pokazuje kao izuzetan rukovodilac i menadžer. Svakako da dobre rukovodioce zdravstvenih ustanova treba stimulisati da ostanu na tim mestima, treba ih zadržati da ne odu u inostranstvo što je poslednjih nekoliko godina postala masovna pojava kod naših zdravstvenih radnika, čime je država Srbija na ogromnom gubitku. Istovremeno, važno je istaći i da direktori zdravstvenih ustanova koji ne obavljaju svoj posao u skladu sa zakonom, koji osramote svoju struku, treba da budu razrešeni i da u buduće ne mogu da obavljaju funkciju direktora. Prihvatanjem ovog amandmana poslaničke grupe SRS bila bi napravljena razlika između te dve kategorije direktora, i onima koji dobro rade svoj posao omogućeno imenovanje više puta na mesto direktora zdravstvene ustanove. Hvala.
Hvala puno kolega Ljubenoviću. Na član 127. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite profesore.
Hvala gospodine Marinkoviću. Ja ću u okviru mog amandmana ovde da kandidujem jednu temu koja je više tema za ovu od mnogih priča koje su se mogle čuti. Naime, dobro je što su zakoni, predlozi zakona iz oblasti zdravstva danas na dnevnom redu i što se poklapaju sa dvadesetogodišnjicom zločinačkog bombardovanja naše zemlje. Prilika da se još jednom ukaže na katastrofalne posledice ovog bombardovanja po zdravlje ljudi i životnu sredinu. Kako sam član skupštinske Komisije za istragu ovih posledica sa posebnim osvrtom koje je ovo bombardovanje imalo, odnosno ovi projektili sa osiromašenim uranijumom, da vas podsetim projektili sa osiromašenim uranijumom koriste se za uništavanje protivoklopnih borbenih sredstava, znači tenkova. Pri udaru ovog projektila u metu, razvija se temperatura od preko 3.000 stepeni i oslobađaju se nano čestice koje odlaze u vazduh i koje su štetne i mogu biti smrtonosne za sve one koji ih udišu. Isto tako i druge čestice koje odlaze u zemlju i koje su opasne preko lanca ishrane, znači zemlja, trava, životinja, čovek. Na našu zemlju, da vas podsetim, zlikovci su ispalili preko 30.000 ovih projektila. Kako poštujem stav Komisije da ne izlazim sa podacima do kojih smo došli, samo ću vas podsetiti da smo obilaskom terena koji je najviše bio izložen dejstvu ovih projektila, a to je Vranje, Pljačkovica, Dobro Selce, Borovac, Žbevac i u razgovoru sa preživelima i obolelima, da su priče potresne, a slike veoma uznemirujuće. Da li imam još vremena?
Završite rečenicu, profesore, nema problema. Hvala, profesore Bojiću. Na član 132. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 141. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Stojanoviću.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 141. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ovim mojim amandmanom sam tražio da se u najosetljivijim stvarima razdvoji ovlašćenje ministra od ovlašćenja ministarstva. Ovaj amandman odnosi se na Etički odbor Srbije. Zakon predviđa da Etički odbor Srbije imenuje i razrešava Vlada Srbije, što je po nama u redu. Međutim, u SRS se ne slažemo da to imenovanje i razrešenje ide na predlog ministra, već na predlog nadležnog ministarstva. Neprimereno je da se ministru daju ovolika ovlašćenja o ovoj veoma osetljivoj oblasti. Sa druge strane, zakonom se ne preciziraju neophodnost i uslovi, ko i na koji način može biti predložen i imenovan za člana Etičkog odbora. Kao što se u Predlogu zakona kaže – članovi ovog odbora biraju se iz redova stručnjaka koji imaju značajne rezultate u radu, kao i doprinos u oblasti zdravstvene zaštite i profesionalne etike zdravstvenih radnika i humanističkih nauka. Ovo je sve u redu, ali nijedan pojedinac, pa makar on bio ministar, ne može sam odlučivati o ovako osetljivim stvarima. Zahvaljujem.
Hvala puno, kolega Stojanoviću. Na član 151. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, član 151. Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti odnosi se na položaj zdravstvenih saradnika u okviru sistema zdravstvene zaštite i propisuje koje stručne kvalifikacije i koje specijalizacije zdravstveni saradnici moraju da imaju da bi obavljali određene poslove. Međutim, ono što nije precizno određeno i mi smo našim amandmanom pokušali da preciziramo jeste položaj zdravstvenih saradnika u okviru sistema zdravstvene zaštite, jer je njihov položaj u odnosu na ostale zaposlene u sistemu zdravstvene zaštite neravnopravan. Vi ste u obrazloženju kao razlog za neprihvatanje istakli suprotno, međutim, za nas je ovakvo obrazloženje potpuno neprihvatljivo jer je u praksi slučaj totalno drugačiji i zdravstveni saradnici definitivno imaju neravnopravan status. Čest je slučaj da posao koji treba da obavlja zdravstveni saradnik obavlja medicinski radnik, koji nema stručne kvalifikacije za to. Konkretno govorim o poslovima koje bi trebalo da obavlja defektolog-surdolog često obavlja medicinska sestra tehničar, i to se konkretno odnosi na dijagnostički deo. S obzirom da taj medicinski radnik završi kompletno ispitivanje, polako se dolazi do gašenja formacijskih mesta za određene defektologe. Zato smatramo da je ovaj amandman trebalo da prihvatite i da posvetite više pažnje zdravstvenim saradnicima, pogotovo u pogledu zapošljavanja njihovog i treba da imate uvek na umu da tamo gde prestaje medicina počinje defektologija. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Na član 168. amandman je podneo narodni poslanik dr Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 181. amandman je podnela narodni poslanik Nada Kostić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 206. amandman je podneo narodni poslanik dr Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 219. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 221. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 223. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 223. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 265. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Izvolite, koleginice Vukajlović.
Ako u članu 264. piše da zdravstvene ustanove treba da usklade svoje opšte akte i organizaciju rada sa odredbama ovog zakona u roku od 12 meseci, onda bi logično bilo da član 265. isto tako poštuje taj rok i da je nepotrebno čekati dve godine za utvrđivanje potrebnog broja farmaceutskih inspektora za postupanje po ovom zakonu, iz jednog prosto formalnog i praktičnog razloga – ubrzati zapošljavanje mladih stručnjaka koji su na evidenciji za zapošljavanje, a uslova ima. Znači, ono što sam malopre rekla da je ovaj zakon dosta spor, znači dosta ste vremena ostavili za njegovo sprovođenje, ali nepotrebnog vremena, nauštrb građana i stručnjaka. Ono što sam htela da pitam ministra jeste sledeće. Molim vas da se odgovori, ovo iskazivanje zahvalnosti od strane pacijenta određenom lekaru. To iskazivanje zahvalnosti ste predvideli u visini od jedne prosečne plate. Šta to znači, u kojim uslovima, da li ste deo odgovornosti za male plate, za niske zarade lekara preneli na pacijente? Ja vas molim da odgovorite. Možda ja negde grešim, ali molim vas da vi ovo odgovorite, jer javnost mora da zna o čemu se radi.
Ministre, izvolite.
Ako nije problem, samo dajte, koji član, o čemu se radi, pošto mi nemamo to. Donesite slobodno, da ne gubimo vreme.
Strana 106, sukobi interesa, stavovi 5. i 6.
Hvala, koleginice Vukajlović. Ministre, da li želite odmah da odgovorite? Koji član, koleginice, ponovite ponovo?
Strana 106, član 2, 3. i 4, pa je negde: „Izuzetno od stava 5. ovog člana, iskazivanje zahvalnosti u vidu poklona manje vrednosti, odnosno reklamnog materijala i uzoraka koje nije izraženo u novcu ili hartijama od vrednosti i čija pojedinačna vrednost ne prelazi 5%, a ukupna vrednost ne prelazi iznos jedne prosečne mesečne plate, bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji, ne smatra se korupcijom, sukobom interesa, odnosno privatnim interesom u skladu sa zakonom“. Molim vas da to objasnite.
Hvala, koleginice. Izvolite, ministre.
Samo da vi znate i da znate svi, bili smo u obavezi da preuzmemo, to je nešto što je preuzeto iz Zakona o borbi protiv korupcije, ništa drugo. To je samo u originalu prenet iz Zakona o borbi protiv korupcije. Samo se o tome radi, ni o čemu drugom. Hvala vam.
Hvala ministre Lončar. Reč ima narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović.
To je onaj problem što ja kažem i što mi iz Srpske radikalne stranke stalno govorimo, da vi samo prepisujete, da se dovoljno ne vodi računa o analizi zakona i da se dovoljno ne vodi računa o primenljivosti zakona u realnom životu. Znači, moramo to mnogo praktičnije da privedemo nameni. Ovo i dalje ostaje sporno. Znači, ništa niste odgovorili, niste objasnili, meni nije kao diplomiranom pravniku jasno, a ja vas molim da to negde sagledate da li je ovo u redu ili nije, pa ćete javnosti da se obratite. Hvala.
Hvala, koleginice. Na član 269. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o predmetima opšte upotrebe, na pretres u pojedinostima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nemanja Šarović, Miljan Damjanović, Nikola Savić, Tomislav Ljubenović, Milorad Mirčić, Ružica Nikolić, Aleksandar Šešelj, Nataša Jovanović, Dubravko Bojić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, dr Darko Laketić, kao i Odbor za zdravlje i porodicu. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Odbor za zdravlje i porodicu jednim amandmanom predložio je izmene u članu 4. i 16. nazivu Glave 12 i članu 83. i 84. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Moramo da upitamo predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu, tako da molim ministra, odnosno predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu Odbora za zdravlje i porodicu, koji je predložio izmene u članu 4. i 16. nazivu Glave 12 i članu 83. i 84. Izvolite, ministre.
Saglasni smo.
Hvala, ministre Lončar. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Član 4. reguliše predmete od opšte upotrebe i mi smo amandmanski intervenisali. On ima šest tačaka gde je onako uopšteno opisano šta sve spada u predmete od opšte upotrebe. Pod tačkom 2) stoje igračke, mi smo predložili da se tu doda još i: „a predmeti namenjeni za decu i odojčad“. Ministarstvo, odnosno Vlada nije prihvatila ovaj amandman, obrazlažući da je to prihvaćeno Direktivom o bezbednosti igračaka iz 2009. godine, Direktivom EU. Evo, ponovo pitanje zbog čega se mi uvek oslanjamo na ono što nam preporučuje EU, ako mi nemamo od toga korist? Još jedna stvar, gospodine ministre. Vi ste možda upoznali bivše radikale, oni liče malo na nas, ali nismo isti. Ne bih ja vaš integritet doveo nikada u pitanje. Obezbeđen je aparat i jednom je kertridž obezbeđen, koji košta 75.000 dinara, a zamislite kad dete ima operaciju u prvom danu svog života, a sad ide u predškolce. Tu je velika i ogromna želja roditelja da nešto pokušaju da učine. I oni, kao roditelji, ogromnu zahvalnost upućuju Univerzitetskoj dečijoj klinici u Tiršovoj. Kažu da su pokazali ogromnu brigu, struku i sve i to je ono što sam pre nekoliko dana rekao, kada je u pitanju kvalitet naših lekara, možemo da se ponosimo i takmičimo sa celim svetom. Tu smo mi, ne na onom 18. mestu, mnogo smo mi ispred tog 18. mesta, ali kao ljudi treba nešto još da uradimo i to je, znači, situacija je takva, obećao je neko da će se menjati pravilnik o medicinsko-tehničkim sredstvima i pomagalima iz ovog republičkog fonda, pa prilikom promena. E, tada se vidi neka mogućnost da se tim ljudima izađe u susret. Vezano za ova dva zakona: Zakona o zaštiti i Zakona o socijalnom osiguranju, nisam precizno pobrojao imao oko 20, možda i više čak pravilnika. Mnogo je te materije za koju bi vi trebali da budete zaduženi, a jeste za donošenja, jeste za imenovanja nekih organa u ovim zdravstvenim ustanovama od javnog interesa. Okrenite samo to, to treba preneti, to mi predlažemo iz principijelnih i praktičnih razloga, to treba preneti nešto na ministarstvo, nešto na Vladu, a ministar da se više bavi ovim suštinskim pitanjima. Hvala.
Hvala, kolega Periću. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Čudno obrazloženje zašto se amandman ne prihvata, a član 4. na koji smo intervenisali amandmanom, govori o tome koji su predmeti opšte upotrebe, odnosno grupe tih predmeta, između ostalog, to su i kozmetički proizvodi. Mi smo predložili da se kaže da je to i ambalaža za pakovanje ovih proizvoda, i sad Ministarstvo kaže da ne mogu to prihvatiti iz razloga što je naziv ove grupe predmeta opšte upotrebe usaglašen sa nekim relevantnim propisom EU, na šta se mi ježimo čim nam preporučuje EU, opasno je po život, verujte, ali dodajete dalje. Ambalaža za sve grupe predmeta opšte upotrebe je predmet uređenja podzakonskog akta, koji uređuje oblast materijala i predmeta u kontaktu sa hranom, uključujući i proizvode namenjene odojčadi i deci mlađoj od tri godine za olakšavanje hranjena i sisanja, umirivanja, spavanja i ambalaža. Dakle, ovaj deo se odnosi na amandman kolege Srete Perića, o kojem je on malo pre govorio, ali dobro, može to da bude i tehnička greška ali dobro. Suština je da je trebalo prihvatiti ovaj amandman i da, svakako, ambalaža kozmetičkih proizvoda treba da bude u kategoriji predmeta opšte upotrebe i da to bude regulisano zakonom. Podzakonski akti treba da postoje i to nije sporno, ali podzakonski akti nemaju širu upotrebu. Znate, podzakonski akt je konkretno za neku grupu ljudi koja radi na primeni ovog zakona, a zakon je nešto što je, da kažem, više dostupno svakom zainteresovanom građaninu, lakše će doći do toga da vidi šta neki zakon propisuje, na koji način propisuje, dok za podzakonske akte to baš i nije tako. Inače, mi mislimo da i ovom zakonu treba posvetiti, odnosnu materiji koju obuhvata ovaj zakon treba posvetiti dužnu pažnju, pogotovo kada su u pitanju kozmetički proizvodi i kada su u pitanju igračke, kada su u pitanju, dečija igrališta, kada su u pitanju dečije igraonice, znate da se tamo sve i svašta stavlja za igračke, onaj ko organizuje dečije rođendane u igračnicama ili onaj ko organizuje igranje dece na dečijim igralištima gleda samo da prođe što jeftinije, ne vodi računa o kvalitetu, ne vodu računa o zdravlju dece, što je najvažnije, mi malo, malo pročitamo u medijima da je neka od igračaka ili njena ambalaža da nisu baš zdravi, da su kancerogeni, ovakvi, onakvi, naravno, ne verujemo u sve ono što pročitamo u medijima, ali vama kao ljudima od struke i nadležnim za ovo, na kraju krajeva, preporučujemo samo više kontrole i više obazrivosti. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov glave V amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Samo kratko. Ovo je skoro tri godine ovog saziva i poslanici SRS podneli su veliki broj amandmana i ovo je prvi put da je na jedan zakon usvojila ovoliki broj amandmana, što govori o tome da mi svoj posao obavljamo na jedan način koji svakako odgovara jednom parlamentarizmu. Kamo sreće da su i prethodne vlasti, pa i ova vlast u nekim drugim situacijama ovako postupali. Sada ne bi imali situaciju da se žalimo na bivši režim, jer mi smo i ranije podnosili mnoge amandmane koji su trebali biti usvojeni, ali se kasnije ispostavilo da smo bili u pravu, pa su morali da menjaju zakon iz nekog razloga samo da ne bi izašli u susret nama koji smo opozicioni poslanici. Hvala.
Hvala, kolega Saviću. Amandman kojim se posle člana 25. dodaje član 25a podneo je narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na glavu IX i odeljak 1. iznad člana 62. amandman je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Izvolite.
Prihvata se. Saglasni smo.
Amandman se prihvata od strane predlagača. Na odeljak iznad člana 63. amandman je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Izvolite.
Saglasan sam.
Hvala, ministre. Na naziv iznad odeljka 3. iznad člana 70. amandman je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Izvolite.
Saglasan sam.
Hvala, ministre. Na naziv odeljka 5. i naziv iznad člana 73. amandman je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Izvolite.
Saglasan sam.
Hvala, ministre. Na naziv odeljka 6. iznad člana 74. amandman je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Izvolite.
Saglasan sam.
Hvala, ministre. Amandman kojim se posle člana 91. dodaju naslov iznad člana 91a i član 91a, naslov iznad člana 91b i član 91b i naslov iznad člana 91v i član 91v podneo je narodni poslanik dr Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 102. amandman je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Izvolite.
Saglasan sam.
Hvala, ministre. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUPSTANCAMA KOJE SE KORISTE U NEDOZVOLjENOJ PROIZVODNjI OPOJNIH DROGA I PSIHOTROPNIH SUPSTANCI Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Dubravko Bojić, Nataša Sp. Jovanović, Sreto Perić, Nikola Savić, Zoran Despotović i dr Darko Laketić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ovaj amandman je svakako trebalo prihvatiti zato što predstavlja više pravno-tehničku redakciju i malo daje šire objašnjenje od samog predloga, ali pošto su u pitanju izmene i dopune ovog zakona, izneću principijelan stav. Ovo je veoma ozbiljan zakon i veoma ozbiljna tema. Stav SRS je da ovo treba da uredite kao jedan poseban predlog kao što smo imali ona dva prethodna zakona, da bude sveobuhvatan i da ozbiljno raspravljamo od člana do člana o tom vašem novom predlogu, jer menjanjem nekoliko članova neće se rešiti problemi koji postoje u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci. Taj problem je generalno prisutan u Srbiji. Mi smo govorili čak i o potpredsedniku Vlade Rasimu Ljajiću i njegovoj umešanosti u proizvodnju i distribuciju droge i ljudi koji su povezani s njim itd. Jednostavno, mislimo je ovo tema kojoj mora biti posvećena puna pažnja i ministarstva i Narodne skupštine. Vi ste ovde pokušali ovim malim sitnim izmenama nešto kao to da dovedete u red, a pretpostavljam da je i vama jasno da ovim problem nije rešen. Očekujemo da će se vaši saradnici potruditi i da ćete nam predložiti jedan sveobuhvatan predlog ovog zakona i da ćemo onda detaljno i precizno govoriti o njemu. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Reč ima prof. Bojić.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici moj amandman precizira način klasifikacije prekursora i u skladu je sa stavom SRS prema EU. Predlagač zakona uporno upotrebljava neke reči, tuđice i pozajmice iz drugih jezika i koje nisu u duhu našeg maternjeg jezika. Tako se ponavlja reč „prekursor“ od latinske reči „prekursorijus“, kojoj je ovde dato drugo značenje i koja se svodi na supstance koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga. Ako zakonoproizvođači ovako muljaju jezički, nije ni čudo što štetnici i kriminalci mešaju različite stvari da bi proizveli društveno zlo. U pitanju je savremena tobožnja medicinska alhemija. Mora li da pored ilegalne proizvodnje nedozvoljenih opojnih sredstava i zakonopisci jezički da zamuljaju značenje osnovnih termina? Kada ste već išli na izmene i dopune, zašto niste izabrali prave termine? Kinezi imaju jednu izreku – ko napravi grešku a ne ispravi je, čini dvostruku grešku. Kao što se vidi iz ovog predloga zakona, tj. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o supstancama, koristi se neprikladno termin – supstanca, u ovom nazivu, pa je ovu lepu reč trebalo zameniti rečju – tvar, materija ili sastojak, koje su svakako primerenije i lepše. Hvala.
Hvala, profesore Bojiću. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, mi smo protiv toga da se bilo koji propis iz ovog zakona usklađuje sa propisima EU, a pogotovo što je ovaj zakon u pitanju, iz prostog razloga što je projekat EU, zajedno sa Amerikom, narko-mafija na KiM, koju su šiptarski teroristi pokušali da svojim obezbeđivanjem kod pojedinih zemalja u svetu priznavanjem tzv. nezavisnosti otrgnu iz Srbije, što im neće uspeti, a tek im ništa od toga neće uspeti ako se odreknete evropskog puta. Treba li da vas podsetim da, prema proceni stručnjaka iz sveta, a i naših bezbednosnih službi, 15 narko-kartela posluje, pod znacima navoda, na Kosovu i Metohiji i da je na čelu svih tih narko-kartela upravo Tači, sa kojim zvaničnici Republike Srbije pregovaraju. Ono što je bila internet šala, u stvari je istina. Kada su ti šiptarski zlikovci proglasili tu tzv. nezavisnost pre više od 10 godina, pojavila se na internetu takva neka smicalica - da je distributer priznao nezavisnost svom dileru, odnosno Avganistan, koji je prvi požurio da prizna tzv. nezavisnost Kosova. To nije slučajno. Upravo zbog činjenice da 65% od ukupne proizvodnje heroina upravo ima taj tranzitni čvor preko južne srpske pokrajine. Leglo mafije, narko-kartela, droge koja se distribuiše do američke vojne baze „Bonstil“ odakle oni dalje finansiraju svoje aktivnosti i sve to u službi rušenja sistema i teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije. Ono što je najžalosnije, gospodine ministre, mi danas u Srbiji na političkoj sceni imamo upravo ove koji šetaju, uču, buču, koji podržavaju na izvestan način, odlaze tamo i pričaju kako je situacija u Srbiji katastrofalna, idu na ruku tim šiptarskim teroristima i njihovim prijateljima iz SAD i Evropske unije. Zato smatramo da kompletno naše zakonodavstvo treba da se projektuje tako da bude primenjivo za nas ovde. Apsolutno je nerealno, ne samo zbog izrazito antievropskog stava EU, Srpske radikalne stranke. Zapitajte se koliko birača u Srbiji, to vam je zaista na klackalici, kad ispituju ovi anketari javno mnjenje, uvek nekako to nategnu da bude preko 50%, a verujte da nije, jer ima onih koji su u tom ispitivanju i tzv. evroskeptici, koji nisu izričito protiv ali koji imaju određenu bojazan i sumnju. Kako vreme bude prolazilo i kako se svi oni koji hoće, onaj što sam vam ga pominjala pre neki dan, onaj Nemac iz Bundestaga, evo ga sada, došao u Prištinu i brifuje Tačija i Haradinaja za ono što dalje treba da rade. Čujem da će taj da dođe i u Beograd. Zaboravila sam mu ime, a bila sam zapisala. Taj isti je rekao, kao poslanik Bundestaga u oktobru prošle godine, da je realnost da se prizna tzv. nezavisno Kosovo. Zato smo mi protiv toga da se bilo kakve smernice i bilo šta, u bilo kom zakonu, usklađuje sa propisima Evropske unije, jer oni otvoreno podržavaju srpske neprijatelje i njihov projekat za narko-mafiju je upravo Kosovo.
Hvala, koleginice Jovanović. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Reče moja uvažena koleginica, Nataša Jovanović, da mu je zaboravila ime, a samo da podsetim da bi mnogima trebalo zaboraviti imena što pre, a najpre mislim na Tonija Blera jer, nažalost, on je savetovao i neke činovnike Vlade. Zakon o supstancama koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci je jedan vrlo ozbiljan zakon, pogotovo imajući u vidu u kojem pravcu idu sva društva, a samim tim i naše društvo. Za razliku od ova dva prethodna dva zakona, gospodine ministre, gde ste vi posvetili ozbiljnu pažnju tim zakonima, ovde imam osećaj da se radilo o nekom otaljavanju. Vaše intervencije koje ste vi u ovom zakonu predložili suštinski nisu značajne, neće dovesti do suzbijanja onog što predstavlja najveći problem za građane Srbije, pre svega za mlađu populaciju i mlađe naraštaje, nego će to odvesti u jednom potpuno drugom pravcu. Ovaj amandman koji sam predložio u ime Srpske radikalne stranke, on i da je prihvaćen ne bi doveo do nekih epohalnih otkrića i razrešenja nekih problema. Nego zaista, posebno treba doneti jedan nov zakon u ovoj oblasti, predložiti ga i doneti ga, ali najpre onakav kakav odgovara Srbiji, kakav odgovara građanima Srbije. I za kraj, još jedno pitanje za vas, gospodine ministre. Pre nekoliko dana ste rekli da više nema tih dugih čekanja za neke vrste operacija, kao što je operacija katarakte. Ja sam siguran da se tu krenulo napred. Pred sobom imam jedan izveštaj lekara specijaliste, vezano upravo za operaciju katarakte, gde je tačno pre dve godine predviđena intervencija operacijom. Niko nije kontaktirao tog pacijenta. Da li će to u nekom narednom periodu neko iz ministarstva ili iz neke druge ustanove da uzme taj spisak i da počne da poziva te ljude, ili neće ili postoji neki drugi način? Ne morate mi konkretno odgovarati, mene zanima uopšte kakav je vaš pristup vezano za to? Konkretno, ovaj pacijent, njemu je apsolutno sve jedno da li će biti pozvan u državnu kliniku ili će to biti neka privatna klinika. On je svestan i razgovarao je sa nekim pacijentima koji su imali taj problem, pa su imali intervencije, neko u jednoj, neko u drugoj klinici, ali su i jedni drugi zadovoljni posle tih intervencija. Toliko i hvala.
Hvala. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik dr Darko Laketić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Saviću.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, izmena i dopuna ovog zakona o supstancama koje se koriste u proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci je još jedan od zakona koji se donosi po nalogu, odnosno po preporuci Evropske unije, zbog usklađivanja sa propisima EU. Tamo se navode razlozi, više tih razloga zbog kojih se to radi. Srpska radikalna stranka vas više puta upozorava da ne morate donositi zakone samo zbog toga što to traži Evropska unija, jer, jednostavno, sve ono što dolazi iz Evropske unije ne mora da znači da je i dobro i da je primenjivo na naše uslove. Ali, kada bi to zanemarili, kada bi to ostavili po strani, i da je zakon najbolji, zakon je mrtvo slovo na papiru bez sveobuhvatne državne strategije za borbu protiv ovog zla, protiv ovog teškog oblika bolesti. Tu neću da svalim krivicu na ovo ministarstvo, čak naprotiv, mislim da vaše ministarstvo radi sve ono što je u njegovoj moći i delokrugu da bi se smanjile te bolesti zavisnosti, ali jedno drugo ministarstvo mislim da ne radi svoj posao, a to je Ministarstvo unutrašnjih poslova. Naime, to ministarstvo treba mnogo više da preuzme odgovornosti, da hapsi u korenu, da saseca sve ove pojave, da hapsi rasturače droga itd. Jer, znamo kako se počinje - na početku trava a na kraju strava.
Hvala, kolega Saviću. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na određivanje Dana za glasanje. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 3. april 2019. godine sa početkom… (Aleksandar Martinović: Javio se ministar za reč.) Želite da se javite? (Zlatibor Lončar: Da.) Izvolite, ministre. Izvinjavam se, nisam video da ste se prijavili.
Poštovani poslanici i građani Srbije, prvenstveno vama poslanicima želim da se zahvalim na ovoj raspravi koju smo par dana vodili ovde. Mislim da je dosta toga moglo da se čuje i mislim da su građani Srbije mogli da vide da ljudi koji se nalaze u Skupštini da su to ljudi koji vode računa o njima i koji žele iskreno da se urade neke stvari koje će biti bolje i za njih i za sistem. Nisu oni koji ne učestvuju u ovoj raspravi, nisu oni koji im žele dobro i koji se bore za njih. Ovo je bilo pravo i idealno mesto gde je moglo da se čuje i gde je trebalo da se čuje sve ono što treba da se čuje, jer su građani Srbije birali vas da prenesete njihova zapažanja, njihove probleme, njihove ideje, njihovo sve ono čime su oni mislili da može da se poboljšanja. Mislim da su ovog puta građani Srbije imali priliku da sve to vide, da sve to čuju i nadam se da iz toga izvuku adekvatan zaključak. Mi moramo, svi zajedno, da radimo na ovome, da kada je u pitanju zdravstvo da se ne prave nikakve razlike, jer jedino je to način da dobijemo rezultat. Ako ljudi vide da se mi ovde ne svađamo i da se ne delimo po tim stvarima, onda nećemo imati ni napade na medicinsko osoblje, manje ćemo imati neljubaznih medicinskih sestara i svega, jer onda niko neće imati da drži stranu ni onima koji napadaju medicinsko osoblje, a ni onima koji su neljubazni iz medicinskog osoblja. Kad budu videli naše jedinstvo, onda će i oni morati da se ponašaju. Zapamtite, to je osnov da budemo više zadovoljni. Nikad nećemo biti zadovoljni, ne postoji nigde, posebno u Srbiji, da neko je zadovoljan sa svim stvarima, ali da budemo više zadovoljni nego što smo danas. Imajte to uvek na umu i pričajte sa ljudima. To je jedini način da dođemo do rezultata. Još jednom, hvala svima i nadam se da će ovi rezultati dati efekta.
Hvala vama, ministre. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem sredu, 3. april 2019. godine sa početkom u 10,00 časova kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini, osim o tački 5. o kojoj je Narodna skupština ranije odlučivala. Hvala vam i vidimo se sutra na glasanju.