Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 111 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju narodni poslanici: Gašo Knežević, Goran Svilanović, Velimir Stanojević i (pre podne)Slavoljub Matić i Branče Stojanović. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVLjANSTVU REPUBLIKE SRBIJE (nastavak) Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik Velimir Simonović.
Poštovani narodni poslanici, danas se pred ovim visokim domom našao zakon o državljanstvu, jedan od osnovnih sistemskih zakona, a državljanstvo, po svojoj pravnoj prirodi, jeste status koji svakom građaninu omogućuje da kao državljanin uživa građanska prava, ali sa druge strane i državu obavezuje da tom pojedincu – državljaninu pruži punu zaštitu. Uređenje državljanstva bi trebalo da bude najvažniji zadatak, s obzirom na ostvarivanje osnovnih prava koja pripadaju državljaninu jedne zemlje. Dakle, državljanstvo je jedno od osnovnih ljudskih i građanskih prava, pa sam mišljenja da se ova materija mogla urediti daleko bolje. I pored hvalospeva predlagača da je zakon dobar, pojedine odredbe zakona bi morale biti izmenjene kroz amandmane koje je podnela SRS, jer ima određenih nejasnoća prilikom uređivanja, sticanja i prestanka državljanstva. Takođe, pojedine odredbe sticanja državljanstva stranaca nisu dovoljno jasne, niti precizne, pa bi ih, u krajnjoj liniji, trebalo poboljšati kroz predložene amandmane koje je podnela SRS. Državljani druge članice državne zajednice, misli se na Crnu Goru, trebalo bi da stiču, po automatizmu, državljanstvo Republike Srbije, pod uslovom da imaju prebivalište u Srbiji. Ne vidim zašto treba podnositi zahtev. Pripadnik srpskog naroda, ma gde on bio, trebalo bi, po automatizmu, da stekne pravo državljanstva Republike Srbije, bez obzira na prebivalište, ma gde se on nalazio i čije državljanstvo on imao. Bitno je da je pripadnik srpskog naroda. U članu 29. nije dovoljno precizno određeno koji su to razlozi bezbednosti, gospodine ministre. Dakle, treba ih taksativno nabrojati, ako postoje, da bi se dozvolio otpust iz državljanstva Republike Srbije. Član 41. je potpuno nejasan, konfuzan, a govori o odbijanju zahteva za sticanje državljanstva, iako su ispunjeni uslovi propisani ovim zakonom, "ako organ proceni da postoje razlozi od interesa za Republiku Srbiju" zbog kojih odbija državljanstvo, a da pri tom ne navede koji su to razlozi i interesi. Takođe, u članu 44, koji predviđa donošenje rešenja o utvrđivanju državljanstva, potrebno je odrediti rok, s obzirom da je postupak kod ovog zakona hitan. Takođe sam mišljenja da knjige državljana Republike Srbije, koje se vode, ne treba ukidati tako brzo. One treba isključivo da služe za upis u knjigu državljana, dok rešenje da se to radi u matičnim knjigama nije adekvatno niti primereno rešenje. SRS je podnela više amandmana, sa namerom da se poboljša tekst zakona, kako bi njegove norme bile celishodnije i jasnije. Na kraju, gospodo narodni poslanici, rekao bih, kada se stekne državljanstvo Republike Srbije, onda je država Srbija u obavezi da svojim državljanima pruži punu zaštitu. Da li je to radila i da li to sada radi? Ne i ne radi. Da ima države, štitila bi osnovna građanska prava i pružila bi zaštitu svojim državljanima, pa ne bi naši državljani i najveći sinovi srpskog roda, junaci i heroji Srbije, poput prof. dr Vojislava Šešelja i naših generala, tamnovali u Haškim kazamatima, već bi ih država štitila i tu u svojoj zemlji ostvarivali svoja osnovna ljudska i građanska prava.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo, daću dva-tri komentara na ovaj zakon i počinjem od člana 5. Mislim da je to dobro rešenje, jer tu piše: "Državljani Republike Srbije, koji imaju državljanstvo strane države, smatraju se državljanima Republike Srbije kada se nalaze na teritoriji Republike Srbije". Znam slučajeve kada su naši građani koji imaju dvojna državljanstva, recimo, kada putuju, pa na aerodromu čas podnose naš pasoš, ako im to odgovara zbog carine, policije itd, a čas podnose neki drugi pasoš, ako im to odgovara. Zato smatram da je ovo dobro rešenje: kada je na teritoriji Republike Srbije, onda mu isključivo važi državljanstvo naše države. Tu stoji, uostalom, da mi kao država priznajemo dvojno državljanstvo, ali ovde me malo zbunjuje član 14. Da li ovo znači da bi neko postao državljanin da treba da ispuni sva četiri uslova ili jedan od njih, bilo koji. Da je gore stajalo na kraju prvog stava – na svoj zahtev dobija državljanstvo Republike Srbije ako ispuni jedan od uslova, onda bi to bilo potpuno jasno, jer ako ispunjava sva četiri uslova, onda iz tačke 2. sledi da mi ne priznajemo dvojno državljanstvo. Građanin treba da se odrekne državljanstva strane države ako ga ima, da bi dobio naše državljanstvo. Mislim da to treba raspraviti. Da li smo mi država koja priznaje dvojno državljanstvo ili smo država koja ne priznaje dvojno državljanstvo. To je taj moj komentar. Još jedan komentar tiče se člana 45. a o njemu je već bilo reči ovde. Dame i gospodo, imao sam prilike da čujem od vrlo uglednih pravnika više puta da se iz neprava ne može steći pravo. Prema tome, ako je neko putem falsifikata ili podvala stekao državljanstvo, njemu ono mora da se oduzme kada se to sazna. Stav da mu se neće državljanstvo oduzeti da ne bi ostao bez državljanstva nije prihvatljiv. Mislim da to ni u jednoj zemlji nije dozvoljeno, niti su to preporuke EU o kojima je govorila koleginica Nestorović pre neki dan. Nemoguće je da neko stekne neko pravo na lažni podacima, falsifikatima itd. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Proroković.
Zamolio bih samo još jednu rečenicu da kažem, ako mi dopuštate. Dakle, imam želju da uvek govorim kratko, pa sam tu rečenicu izostavio. Treba znati, jer kada neko stekne državljanstvo jedne zemlje, on stiče ne samo prava, nego i obaveze koje iz toga proističu. Mi imamo slučajeve naših građana koji žive u inostranstvu, u dijaspori da žele neke obaveze da izbegnu. Oni žele da budu državljani, ali hoće da izbegnu služenje vojske itd. Treba jasno naznačiti: državljanstvom se stiču pravo ali i obaveze prema državi. Hvala vama predsedavajući, a hvala i vama narodnim poslanicima.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama jedan važan zakonski projekat. Naime, zakon o državljanstvu jeste jedan zakon koji treba da ima svaka država, pa i država Srbija. Tačno je to da se ovaj zakon zasniva na samom ugledu države, a tu je i rešenje statusa građana, ali je istina i to da je ovaj zakon dosta hvaljen juče i danas. Mi srpski radikali smatramo da ovaj zakon ima dosta svojih manjkavosti, nedostataka i nedorečenosti. Prethodni govornik je pre mene rekao, mislim na komentar jednog člana, odnosno da postoji dosta manjkavosti i nedorečenosti, što znači da amandmane SRS treba usvojiti, jer oni na taj način poboljšavaju i tekst ovog zakona i samu preciznost zakona o državljanstvu. Mi znamo da smo ovaj zakon imali i za vreme SFRJ i SRJ, znamo da su ti zakoni rešavali državljanstvo Srba, državljana Srbije, SRJ. Ovaj zakon rešava državljanstvo države Srbije, što je neminovnost u ovom slučaju, kada je bivša Savezna Republika Jugoslavije, odnosno bivša SFRJ prestala raspadom, a zatim i SRJ. Znači, neminovnost je da Srbi imaju svoje državljanstvo. Znamo da su prethodni zakoni stvarali velike probleme građanima, posebno našim sunarodnicima i izbeglicama srpskog naroda sa teritorije bivših republika bivše Jugoslavije i da su ti građani tretirani kao građani drugog reda. Zatim, bio je donet zakon 1994. godine i on je predviđao da izbeglice mogu steći državljanstvo SRJ u to vreme, to je ipak rađeno selektivno, partijski, jer se tadašnja vlast plašila da će izbeglice glasati možda za onu političku opciju ili neku drugu, pa zbog toga to nije urađeno ili je selektivno urađeno. Dobro je ovo što smo čuli juče da će se usvojiti naš amandman, gde neće morati građanin da ima prebivalište 10 godina da bi stekao državljanstvo, i to je dobar potez da bi na taj način bili ravnopravni svi građani koji žele da imaju državljanstvo države Srbije. Ovde, kao što sam rekao, ima dosta nejasnoća, nedorečenosti, ali normalno je, mi smo uložili amandmane, i samo želim da napomenem neke od tih nejasnoća. Primera radi, ovde se govori kako će nadležno ministarstvo voditi nadzor nad upisom državljana u matične knjige, a mi znamo da se matične knjige vode pri lokalnoj samoupravi. Normalno da lokalna samouprava podleže pod nadzor drugih ministarstava, a ne MUP-a. Znači, tu će odmah prilikom sprovođenja ovog zakona biti problema i ponovo će biti velikih zabuna u vezi samih upisa u matičnu knjigu državljana. Zatim, član 5. nije do kraja jasan, jednostavno, nije jasno da li se ovim zakonom reguliše status građana ili proizilazi pravo. Mislim da taj član 5. treba razjasniti, odnosno pojasniti da bude dorečen. Zatim, u članu 9. nije dobro pojašnjeno šta je to prijava, a šta je to zahtev. To je jedan nejasnoća koja bi morala da se ispravi. Zatim u članu 17. reguliše pravo stranaca na državljanstvo. Tamo kaže, da mora dve ili tri godine da bude neki strani državljanin venčan sa građaninom Srbije, države Srbije koji ima državljanstvo, da bi stekao to državljanstvo. Znamo da ovde imamo mnogo javnih ličnosti, umetnika koji su bitni za ovu državu Srbiju i mislim da je ovo trebalo drugačije predvideti, a ne na ovaj način, jer time ćemo ostati bez ovih uglednih i bitnih ljudi za našu državu. U članu 27. vi navodite tamo da druge države članice, a zašto se ovde konkretno ne kaže, članica Crne Gore, znači, druga država nešto poništava, već je pitanje šta predviđa budućnost i šta se može desiti pod ovom odredbom. Ovde je bilo dosta govora o članu 45, u vezi poništavanja državljanstva, i dosta je nejasan, i mislim da ovaj član 45. treba da se briše. Dame i gospodo, na kraju želim da kažem da bi dobro bilo da ovaj visoki dom usvoji amandmane SRS kako bi ovaj zakon dobio smisao i bio jasan i primenljiv za svakog građanina.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Lazar Čavić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Donka Banović, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Penezić.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, pred nama se nalazi Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije. Ponuđena rešenja novog zakona, o kojima ćemo se izjasniti, ne samo što predviđaju olakšano sticanje državljanstva za određene kategorije lica, već istovremeno omogućavaju da i oni koji to do sada uopšte nisu mogli reše ovo pitanje. U ovaj propis ugrađena su rešenja većine razvijenih zemalja, a što je još važnije napušteno je načelo, jedna država - jedno državljanstvo, što je od posebnog značaja kada je reč o ljudima našeg porekla u svetu. Najbitnija novina jeste što je prestao apsolutizam kriterijuma prebivališta, zbog koga su mnogi građani srpskog porekla ostajali bez mogućnosti da budu formalno deo svoje otadžbine. Sada pripadnik srpskog naroda ili nekog drugog naroda ili etničke zajednice sa područja Republike Srbije, koji nema prebivalište na njenoj teritoriji, može biti primljen u državljanstvo ako potpiše izjavu. Slično važi i za iseljenike, odnosno one koji su se iselili iz Srbije sa namerom da stalno žive u inostranstvu. Za njih, njihove potomke i bračnog druga predviđa se mogućnost da postanu srpski državljani, ako su navršili 18 godina starosti, ako im nije oduzeta radna sposobnost i ako podnesu i potpišu izjavu da Srbiju smatraju svojom državom. Istovremeno, Srbija ovim zakonom okuplja i pripadnike srpskog naroda iz nekadašnje Jugoslavije, bez obzira na to kuda ih je životna sudbina odvela. Državljanstvo mogu da dobiju i rođeni u nekoj drugoj republici bivše SFRJ koji su imali državljanstvo te republike i koji su kao izbegli, prognani i raseljeni danas ili u inostranstvu ili na području Srbije. Postavlja se pitanje, ukoliko predlog zakona bude prihvaćen, a sigurno je da će biti prihvaćen, koliko bi država Srbija dobila novih državljana. S obzirom na to da je poslednji popis državljana pokazao da se Srbija suočava sa osipanjem stanovništva, da nas je sve manje, što zbog niskog nataliteta, što zbog iseljavanja, što zbog procesa denacionalizacije, svaki novi građanin bi trebalo da je dobrodošao. Procenjuje se da bi posle usvajanja ovog zakonskog predloga naša zemlja trebalo da dobije nekoliko stotina hiljada novih građana. Navešću primer susedne Hrvatske, koja je dala državljanstvo svim Hrvatima u Bosni i Hercegovini, u Mađarskoj, u Rumuniji, Vojvodini, kao i svim Hrvatima u prekomorskim zemljama. Na taj način je oko 300.000 ljudi dobilo hrvatsko državljanstvo po veoma jednostavnoj proceduri. Ono što posebno treba da raduje je činjenica da Srbi, koji nikada nisu imali jugoslovensko državljanstvo, žele da ga imaju. Na primer, Srbi u Albaniji, Mađarskoj, Rumuniji doživljavaju Srbiju kao svoju matičnu državu i žele da imaju naše državljanstvo. Recimo, u Makedoniji živi oko 40.000 Srba, a prošle godine, i pored nekoliko hiljada podnetih zahteva, samo petoro je dobilo naše državljanstvo. Tu je i primer iz Rumunije koji posebno zabrinjava. Na pretposlednjem popisu 30.000 ljudi u Rumuniji se izjasnilo kao Srbi, a na poslednjem popisu samo 20.000. Međutim, Hrvatska je dobila 10.000 novih pripadnika svoje nacije zato što Srbi katolici iz Rumunije, koji su se vekovima osećali Srbima, pošto nisu mogli da dobiju naše srpsko državljanstvo dobili su hrvatsko. Dakle, nije dobro što se broj Srba u zemljama okruženja stalno smanjuje. Sa 600.000 Srbi su u Hrvatskoj pali na 200.000. U Rumuniji sa 30.000 na 20.000, a u Mađarskoj nešto više od 5.000 Srba. Sa druge strane, u zapadnoj Evropi se povećava broj Srba, ali ne kao posledica nataliteta već iseljavanja iz Srbije, zbog čega se smanjuje broj ljudi u Srbiji. Opet je problem to što se oko 15.000 naših ljudi prošle godine odreklo državljanstva Republike Srbije i uzelo državljanstvo Republike Austrije. Znači, u prošloj godini smo izgubili čitav jedan grad. Kako nam se to više ne bi događalo, predlažem da svi glasamo za predlog ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, a neka se pripremi narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo, nekoliko puta predsedavajući je u toku ne samo ove rasprave, nego i pre toga upozoravao govornike da se drže teme, odnosno da pričaju o zakonu. Ja ću malo neobično početi upravo o zakonu, ne samo o ovom nego uopšte o zakonu. Poznato je da u svim segmentima društvenog života, pa i u prirodi, postoje zakoni i postoje pravila. Ako je zakon o njemu nema rasprave, mora da se poštuje, a pravila su ono što može i ovako i onako. Pošto sam stručnjak za jezik, mogu vam reći da u jeziku imate primera da može i ovako i onako, ali ima zakonski određenih primera koji moraju da se sprovode. Primera radi, upotreba velikog slova kod ličnih imena, vlastitih imena, mada bih vrlo rado neke narode pisao najmanjim slovima koja postoje, a pogotovo one koji su izvršili agresiju na našu zemlju, ali nažalost po zakonu moram da ih pišem velikim slovom. Obratio bih se gospodinu ministru, vidim da je zauzet nečim drugim, u ovom zakonu ima nekih mogućnosti i za jedno i za drugo. Ne može u zakonu da stoji - može podneti, može prestati, može biti, može steći itd. Mora da stoji kao - podnosi, prestaje, biće i steći će. Drugo, dozvolićete mi još jednu digresiju, u stvari nije digresija nego se tiče ovog zakona, da kažem nešto i o jezičko-stilskom pisanju ovih zakona. Sa nekim od kolega ovde govorio sam o tome da su često prisutne greške koje mogu zakon da odvedu u stranputicu, odnosno da se tumači dvojako ili trojako, i upravo su to te, kako kažu, rupe u zakonu, koje mi Srbi vrlo vešto koristimo. Tu se radi otprilike o upotrebi pojedinih suvišnih i nepotrebnih reči, zatim rasporedu interpunkcije, pa bih zamolio ako ova skupština ima nekog stručnog lektora da to na vreme ispravlja, da ne dolazimo u dilemu šta je u stvari pisac hteo da kaže. O tome će biti reči kasnije, kada bude govora o amandmanima koje smo podneli upravo na te pogreške, a ima ih dosta. Pošto mi vreme ističe, moram da se osvrnem na zakon konkretno, i to samo na neke članove. Posebno sam zapazio jednu konfuziju, nedorečenost i želeo bih da se to ispravi u članu 30. Govori se o prestanku državljanstva otpustom, a to isto imamo i u sticanju državljanstva na teritoriji Republike Srbije. Ovde imamo - ako su roditelji razvedeni, posle ću to citirati, samo vas upozoravam da je to najosetljiviji deo našeg života, odnosno to su deca, pogotovu deca razvedenih roditelja, i to ovde zakonski nije dobro rešeno. Vi dobro znate da niko nije birao kada će se, kako, gde i od koga roditi. To je najbolje rekao u svojoj pesmi "Plač matere čovekove", Dušan Vasiljev, kada kaže - sine, ti si plod dve neme žudnje i jednog besvesnog minuta. Svi smo mi, u stvari, plod te dve neme žudnje i jednog besvesnog minuta. Nismo planski došli na svet i zato, ako smo već došli, trebalo bi posvetiti svima podjednaku pažnju, a pogotovu toj deci, odnosno zakonski dati mogućnost da reše neke svoje probleme u svim pogledima, a posebno ovde kada se radi o ovom zakonu. Ovde se traži saglasnost u članu 30. i drugog roditelja, a i u drugim članovima, kao što je npr. član 20. i ostali, da i drugi roditelj da saglasnost. Pa, molim vas, oni da su mogli da se usaglase ne bi ni dolazilo do toga da se razvode. Znači, na njihovom antagonizmu, odnosno netrpeljivosti, gradi se sudbina njihovog potomka. Zato zakonski treba rešiti da dete, ovde u ovom članu, koje pripadne jednom roditelju po zakonu, da on odlučuje, jer ako vi budete tražili ovog, kako ovde kaže - ili je nepoznatog prebivališta, ili je lišeno poslovne sposobnosti, što je takođe pogrešna konstrukcija. Ne može niko biti lišen poslovne nesposobnosti, nego može biti poslovno sposoban ili nesposoban. Toga se niko ne lišava, ako ga lišava onda ga on fizički onesposobljava. I tako dalje, kaže - ili roditeljskog prava, a i dalje - zahtev za otpust deteta iz državljanstva Republike Srbije će se prihvatiti ako je to po mišljenju nadležnog organa starateljstva u interesu deteta. E, to stoji. To je u redu. Ali, izbacite ovo - da drugi roditelj u slučaju toga daje saglasnost, bar je to tako po mom mišljenju. On je nikada neće dati. Kažem vam da ima primera, pošto sam dugo radio u školi, da posle drugog časa jedan roditelj dolazi i otima dete, a posle petog časa onaj drugi ga vraća. To je čitava zbrka, a sve to dete ispašta. Zato ovde obratite posebnu pažnju. Imao bih o tome dosta da pričam, ali mi to vreme ne dozvoljava. Ovaj zakon ... trebalo bi ministar da sluša ovo (ministar - vrlo dobro slušam), dobro, posle ću vam dati neke primere. Izvinite i vi, gospodine ministre. Dakle, vi ćete ovaj zakon usvojiti možda baš ovakav kakav jeste ili uz neke male ispravke. Potrudite se bar da ispoštujete kasniju praksu, kod člana 38. i 39, gde kaže - postupak po zahtevima za sticanje i prestanak državljanstva Republike Srbije, koji vodi ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove, hitan je. E, ovo - hitan je, da se odmah uzme u obradu zato što je do sada bilo, znam slučajeve, žale mi se ljudi, po nekoliko godina su čekali na državljanstvo pa ništa nisu uradili i nisu ni dan-danas to rešili. Iz kojih razloga, verovatno vam je poznato, o tome je juče govorila gospođa Vjerica Radeta. Zatim, u sledećem članu je nešto slično, ali ima jedna opasnost. Ako vi usvojite ovaj zakon, član 41. ima dve reči - ministarstvo nadležno itd. ako oceni da postoje razlozi u interesu Republike, zbog kojih zahtev za sticanje ili prestanak državljanstva treba odbiti... E, šta je ovo - ako proceni. Opet slobodna procena. Opet nije zakon. Zna se tačno šta može, a šta ne može. Ono što ne može - ne može. Prema tome, da ne ostavljamo proceni. Sada moram da prekinem, a imao sam nameru da govorim o jeziku, juče je započeta jedna rasprava o srpskom jeziku, pa ću o tome više govoriti kada dođu na red amandmani.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković, a neka se pripremi Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, državljanstvo je jedno od osnovnih ljudskih i građanskih prava. To je status koji pojedincu omogućuje uživanje građanskih prava i državnu zaštitu, ali je istovremeno i element pomoću koga se određuje personalno važenje suverene državne vlasti i njenog pravnog poretka. Znači, država ima suvereno pravo da određuje uslove pod kojim određena lica stiču ili gube pravo na državljanstvo. Kao što rekoh, državljanstvo je status koji pojedincu omogućuje državnu zaštitu. Da li je to naša država u stanju? Rekao bih da nije. Već duži niz godina naša zemlja ne može da pruži osnovnu zaštitu svojim građanima. Ovih dana smo to videli u slučaju košarkaša Milana Gurovića. Tu su zakazale sve državne institucije, počev od ministra inostranih poslova, koji, uzgred rečeno, zna da pozove regrute da se ne odazivaju na služenje vojnog roka, a ne zna da uputi protest Vladi Hrvatske, koja našem vrhunskom sportisti i reprezentativcu ne dozvoljava da nastupa za svoj tim zbog tetovaže na telu. Tu je zakazao i Partizan kao sportsko društvo, koje svog igrača nije uzelo u zaštitu, nego je sramno pristao da igra utakmicu bez najboljeg igrača, samo da bi se dodvorio čelnicima ove Gudijer lige, ili možda Hrvatima. Tu smo svi pali na ispitu. Jer, ako sami sebe ne cenimo, onda šta da očekujemo od drugih, koji bi na sve načine da nas potcene i omalovaže. Kao što reče Žarko Paspalj - stav Hrvata je toliko neukusan i bezobrazan da ne zaslužuje komentar, ali mi ovde u Srbiji sve shvatamo olako.Ovaj postupak mnogo više govori o njima nego o nama. Milanova majka Mara reče da je najviše boli to što Hrvati mogu da budu rodoljubi i vole svoju zemlju, a mi šapatom govorimo da smo Srbi. Zato vas pitam da li ćemo ubuduće, prilikom prelaska granice, biti skidani do gole kože da bi se ustanovilo da nemamo na telu neku tetovažu koja se nekome ne dopada, i onda timpostupkom da još više naši građani budu degradirani. Može li naša država da zaštiti svog građanina, kao što to čine sve ozbiljne države u svetu? Još bi se zadržao na članu 52. koji kaže, između ostalog, i to da se državljanstvo može steći i na taj način ako je građanin imao prijavljeno prebivalište na teritoriji Republike Srbije u trajanju od najmanje deset godina. Mislim da je ovaj rok dug i da bi trebalo da se skrati. Šta u tom slučaju sa našim građanima iz Republike Srpske Krajine, koji su proterani sa svojih ognjišta u vreme "Oluje" 1995. godine. Uostalom, mislim da je ovaj član i suvišan tj. nepotreban je. Sve ovo je lepo regulisano članom 23, uz malu korekciju, što smo mi u SRS uradili amandmanom koji je podneo moj kolega Milovan Radovanović. Na kraju da kažem u vezi člana 34, trebalo bi onome ko se jednom odrekne državljanstva izričito zabraniti da ga on može ponovo steći.
Narodni poslanik Nemanja Šarović nije prisutan, Aleksandar Vučić nije prisutan. Pošto je na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Ne. Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, mi smo juče kada smo govorili u načelnoj raspravi skrenuli pažnju na ovaj termin koji postoji u članu 4, a i u još više članova ovog zakona. Naime, u članu 4. predlagač kaže da državljanin druge države članice Srbije i Crne Gore na teritoriji Republike Srbije ima jednaka prava i obaveze, kao i njen državljanin, izuzev izbornog prava. Mi smo, odnosno kolega naš Vučeta Tošković iz SRS je podneo amandman i predložio da se u članu 4. reči: "druge države članice Srbije i Crne Gore" zameni rečima "Republike Crne Gore". Obrazloženje koje je Vlada dala, zbog čega nije prihvatila ovaj amandman, zaista je neuverljivo. Kaže Vlada da ne prihvata amandman budući da je u Predlogu zakona korišćen termin koji je preuzet iz Ustavne povelje i potpuno je jasno o kom državljaninu se radi. Osim toga, po Ustavu Republike Crne Gore državljani te države članice imaju crnogorsko državljanstvo, a ne državljanstvo Republike Crne Gore. Ovo formalno može da izgleda kao zadovoljavajuće obrazloženje, ali suština našeg amandmana je nešto sasvim drugo. To što je napravljena nekakva kvazidržavna zajednica koja se zove Srbija i Crna Gora je nešto što ide na dušu i sadašnjoj skupštinskoj većini i mi želimo, mi iz SRS, čak iako je takva kakva je ta zajednica, da se bar terminološki ne briše iz zakona koji se donose u ovoj Narodnoj skupštini. Zato mislimo da je potpuno opravdano, potpuno umesno i da treba da stoji državljanin Republike Crne Gore, a ne državljanin druge republike. To zaista izgleda možda i posprdno, jednostavno rogobatno zvuči i zato smo mi mislili, ne samo u ovom članu, nego i u nekoliko još članova gde se koristi ovaj termin, da bi zaista bilo umesno da se ovi amandmani SRS-a prihvate i da na taj način poboljšamo tekst ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pored ovoga što smo amandmanom hteli da se ispravi ovo o čemu je gospođa Radeta pričala, ujedno smo hteli da skrenemo pažnju Vladi kao predlagaču ovog zakona da nije dobro da nešto što stoji u Ustavu, ili ajde ako možemo da kažemo da je ta Ustavna povelja neki viši pravni akt od zakona, nije dobro da se prepisuju norme. Ovo je prepisana norma iz Ustavne povelje. Ona svoj oblik i formu u Ustavnoj povelji ima i to je isto to, ali kada se to pretače u zakone Republike, onda to mora da ima drugi oblik. Osnovni prigovor koji se tiče člana 4. sastoji se u tome što na ovom članu u stvari vi pokazujete da idete izvan okvira materije koja treba da se uredi zakonom o državljanstvu Republike Srbije. Ovo sada spada već u nešto što je pravo koje izvire iz prava državljanstva. Ovom članu nije mesto najmanje po dva osnova u ovom zakonu. Prvo, što prepisujete Ustavnu povelju, pa devalvirate ustavnu normu i, drugo, što suštinski ovaj član ne treba da bude u ovom zakonu, jer na ovaj način ste vi praktično otvorili jednu temu gde sa puno prava možemo da vas pitamo šta je sa drugim pravima. Vi ste ovde samo prepisali zbog ovog dodatka verovatno izborno pravo, što u krajnjem slučaju možda i nije loše. Generalno posmatrano, sve slobode i prava garantovani Ustavom Republike Srbije nisu vezani za državljane Republike Srbije koji se u Ustavu zovu građani, već su vezani za sva ljudska bića koja borave ovde, pa čak i strance itd. To je ta osnovna primedba, što niste napravili jasnu crtu u pogledu suštine i sadržine ovog predloga zakona. Ovde ste ubacili nešto gde mu nije mesto. Ako bi se prihvatilo ovo, onda bi moglo da u ovaj zakon ubacujemo i neka druga prava koja izviru iz prava državljanstva. Da se vratim suštinski na ovaj amandman. Kada se donosio Ustav SRJ takođe je bila neka ograda, pa tamo se pričalo republike članice, pa se računalo doći ćeneko vreme kada će biti pod tim generičkim pojmom obuhvaćeno sve i svašta, ovde takođe koristite jednu sintagmu iz Ustavne povelje, potpuno nepotrebno i nepravilno. Ta druga država članica je Republika Crna Gora i nema potrebe da se to kamuflira nečim što bi moglo da bude sinonim. Mi smo podneli nekoliko amandmana, verovatno na pet-šest mesta se ovo isto pojavljuje, nema potrebe da povodom svakog člana to objašnjavamo, ali ovde treba jasno da stavite da se radi o Republici Crnoj Gori, upravo zbog one odredbe koja praktično ukazuje na to da građanin Republike Srbije ne bi mogao da ima državljanstvo Republike Srbije i državne zajednice i istovremeno državljanstvo Republike Crne Gore i državne zajednice. Mi smo u načelnoj raspravi ukazali, nije problem toliko u shvatanju predlagača. Znam da i vi delite ovo mišljenje, ali je problem u tome što sa one druge strane, moram tako da kažem, nalazi se DPS, njihova vlast i njihova sklonost i spremnost da to što oni smatraju da zastupaju neke građane, da štite njihova prava, oni su zaštićeni kao međedi na celoj teritoriji državne zajednice. Videćete kada se otvori pitanje poreske politike i kada se pravi analogija i poređenje između Republike Crne Gore i Republike Srbije u pogledu prava koja imaju neki građani. Nadam se da niko nije pogrešno shvatio ovo što pričam. Ovo što pričam nije u funkciji razdvajanja, nego u funkciji da vidimo, da se orijentišemo i da onemogućimo da neko bude ravnopravniji. Ravnopravnost znači jednakost u pravima. Pokušajte nađite način kako da sprečite neke zloupotrebe koje mogu da dođu. Vrlo je loše kada se te zloupotrebe javljaju po pitanju državljanstva. Zato je bolje da prihvatite ovaj amandman, jer onda nema sintagmi, nema drugih zavrzlama, nema korišćenja nekih drugih reči, nego se jasno kaže - druga država članica je Republika Crna Gora. Ne treba da se stidimo, tako je napisano u Ustavnoj povelji. Oni koji su stvarali Ustavnu povelju, tako su zamislili državnu zajednicu. To je naša realnost u koju ste nas ugurali.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Srđo Komazec. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, moj uvaženi kolega iz SRS Srđo Komazec je podneo amandman na član 7. stav 1. tačka 3), 4) i 5) zakona o državljanstvu kojim predlaže da se reči: "druge države članice" zamene rečima "Republike Crne Gore". Ovde su moje uvažene kolege Krasić i Vjerica Radeta rekli suštinu, odnosno šta je to navelo poslanike SRS da predlože ovakav predlog. Valjda i vi svi znate da je ta druga državna zajednica Crna Gora. Zašto to upotrebljavate u pogrdnom, čak i pežorativnom smislu. Ovako kako ste stavili, nije jasno o kojoj se državnoj zajednici radi. Mislim da je amandman osnovan i da ga treba usvojiti.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, ministar Dragan Jočić.
Prethodni govornik je rekao da je možda čak i posprdno to što smo uradili, samo ću da odgovorim jednim pitanjem, takvu formulaciju ima i crnogorski zakon. Druga stvar, čini mi se da ovo potpuno koristi termin iz Ustavne povelje, bez obzira ko šta o njoj mislio, ali Ustavna povelja je jedan od pokušaja da se sačuva jedan narod na dve teritorije. Ako bi mene, potpuno politički, van ovog zakona govorim, pitali, mislim da je termin "država članica" mnogo bolji i u širem političkom smislu podrazumeva zajedništvo, nego da upotrebljavamo ovako kao što ste vi rekli, mada je potpuno tačno to što ste rekli, ali u svakom slučaju ovo daje jednu atmosferu, ako ne, onda budućeg srastanja odnosa i buduće bliže integracije između Srbije i Crne Gore ili, ako hoćete, između država članica.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mita Avramov. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ste juče ceo dan bili ovde u sali sa nama i imala sam utisak pažljivo pratili šta govore narodni poslanici o Predlogu ovog zakona, a s obzirom da smo jutros dobili mišljenje Vlade o našim amandmanima, a Vlada je, vidim po datumu, sednicu imala juče, pretpostavljam da niste bili na toj sednici, jer nisam čula da se sinoć kasno održavala neka sednica Vlade, jer to radite jedino kad utičete na Komisiju za hartije od vrednosti. Da ste bili na toj sednici, ubeđena sam da biste prihvatili ovaj amandman koji je podnela Nataša Jovanović na član 11. zakona. Pročitaću 3. stav na koji se odnosi amandman: "Zahtev iz stava 2. (a stav 2. je zahtev za upis usvojenika iz stava 1. ovog člana u evidenciju državljana podnosi usvojilac - državljanin Republike Srbije) ovog člana može podneti usvojenik stariji od 18 godina do navršene 23. godine života." (Dragan Jočić, sa mesta: Prihvatamo.) Prihvatate? Hvala.
Amandman je prihvaćen. S obzirom da Odbor za pravosuđe nije prihvatio ovaj amandman, nije sastavni deo zakona, ali će se glasati o njemu u danu za glasanje. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hajde, gospodine ministre, da vas ubedim da prihvatite i ovaj amandman i onda ćete imati solidan zakon. Amandman na član 13. sam podnela u ime poslaničke grupe SRS. Član 13. govori o sticanju državljanstva rođenjem na teritoriji Republike Srbije. U stavu 1. kaže: "Dete rođeno ili nađeno na teritoriji Republike Srbije (nahoče) državljanstvo Republike Srbije rođenjem stiče ako su mu oba roditelja nepoznata ili nepoznatog državljanstva, ili bez državljanstva, ili ako je dete bez državljanstva." Predlog je da se reči "ili ako je dete bez državljanstva" brišu, zato što se prethodni tekst stava 1. odnosi na dete bez državljanstva i nepotrebno je da se to posebno naglašava, jer ništa novo se ne kaže sa ovih nekoliko reči, a cilj amandmana je da se zakon uredi, da bude pravno-tehnički sređen, jasan, razumljiv, koncizan i zakon ne treba da sadrži suvišne reči zbog jednostavnijeg i lakšeg tumačenja zakona. Vlada je u obrazloženju zašto odbija ovaj amandman rekla - amandman se ne prihvata jer je u pitanju obaveza koja proističe iz Evropske konvencije o državljanstvu. Naime, u svetu postoje razni sistemi sticanja državljanstva od momenta rođenja, poreklom ili rođenjem na teritoriji neke države, pa se može desiti da nahoče koje je rođeno ili nađeno na teritoriji Republike Srbije ni po jednom od tih osnova ne stekne državljanstvo od rođenja i na taj način postane lice bez državljanstva. Ovo vaše obrazloženje je upravo u prilog našem amandmanu, jer dete rođeno ili nađeno na teritoriji Republike Srbije državljanstvo rođenjem stiče ako su mu oba roditelja nepoznata ili nepoznatog državljanstva. Automatski je dete bez državljanstva i nema potrebe da se dodaju ove reči. Čisto iz pravno-tehničkih razloga predlažem da se i ovaj amandman usvoji. Suštinu zakona ne dira.
Hvala. Ministar Dragan Jočić želi reč. Izvolite.
Poštovana poslanice Radeta, vi ste dobro izanalizirali ovaj član, ali ipak postoji jedna mogućnost da dete koje je rođeno na našoj teritoriji ostane bez državljanstva. Šta bi bilo da dete koje je rođeno ovde, a oba roditelja su mu poznata i oba roditelja su američki državljani? Ono nikako ne bi moglo da dobije američko državljanstvo, zato što važi princip u Americi ius soli, znači ne princip rođenja na teritoriji ius sanguinis novog tipa, nego ius soli, a to znači da dete zapravo dobija državljanstvo ako je rođeno na teritoriji određene zemlje. Ovim rešenjem mi pokrivao i ovu situaciju i zato se pozivamo na Konvenciju o državljanstvu, zato da bi svi mogli da imaju državljanstvo. To je jedini razlog zbog čega pokrivamo sve slučajeve.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
Vrlo je prosto i jednostavno: nahoče koje je rođeno ovde, nepoznati su mu roditelji ili su roditelji bez državljanstva, jeste lice bez državljanstva, tako da vi u prvom stavu dva puta ponavljate jedno isto. Dobro, vi ste se izjasnili povodom toga. Što se tiče amandmana koji je podneo gospodin Petar Jojić, taj ću amandman da vam obrazložim konkretnim primerom. Vi ste naveli ovde: dete koje je rođeno na teritoriji Republike Srbije, a radi se o situaciji iz prvog stava, bez državljanstva su roditelji, ili su nepoznati roditelji, ili su stranog državljanstva itd. sada kaže – "detetu može prestati državljanstvo Republike Srbije ako se do navršene 18. godine utvrdi da su mu oba roditelja državljani druge države članice (mi to kažemo Republike Crne Gore) ili strani državljanin". Vi ovde to vezujete za zahtev roditelja. Znači, u trenutku rođenja deteta se nije znalo državljanstvo roditelja. U međuvremenu je to pitanje rešeno. Da li su oni primili državljanstvo ili se naknadno iščupalo njihovo državljanstvo, koje nije državljanstvo Republike Srbije, sa gledišta ovog člana nije bitno. Mi amandmanom tražimo da, po automatizmu, i detetu koje je maloletno prestane naše državljanstvo. Zbog čega? Imaćemo nenormalnu situaciju: dete je rođeno ovde, roditelji su namerno prikrili svoje državljanstvo da dete ne bi dobilo to drugo državljanstvo, a kada su ostvarili pravo državljanstva deteta na srpsko državljanstvo, ono kao srpski državljanin koristi ta prava, a roditelji su posle nekoliko godina stranci, to dete uvažava i koristi kompletna prava, a njegovi roditelji nisu naši državljani i ne žele da budu naši državljani. Mi ovim amandmanom samo želimo da sprečimo zloupotrebu, jer koliko procenjujemo, naša država ni u nekom redovnom postupku, da tako kažem, ni redovnim državljanima nije u mogućnosti da omogući ostvarivanje svih prava koja su propisana. Znači, pitanje državljanstva, u ovom slučaju, nemojte samo da posmatrate kao pravo, nego posmatrajte ga malo šire i koja prava proizilaze iz prava državljanstva: školovanje, besplatno lečenje itd. A da ne pričam o obavezama, da ne bismo došli u situaciju kada se koriste prava, a bogati smo za to iskustvo, na bazi onoga što se dešavalo i što se dešava na prostoru Kosova i Metohije, znači kad treba da se koristi, onda sam državljanin Republike Srbije, a kada ima neka obaveza, nisam, ja sam stranac. Znači, ovaj amandman gospodina Petra Jojića shvatite kao amandman kojim se pomaže državi da se spreče zloupotrebe prava državljanstva. U potpunosti razumem Vladu koja je u drugoj rečenici stava 3. napisala – "od dana dostavljanja rešenja". Šta da radimo ako neko izbegava, ode u inostranstvo i neće tri godine da primi rešenje da mu je prestalo državljanstvo? Naravno, pričamo o situaciji deteta do 18 godina života. Praktično, izbegava, onemogućava da rešenje stupi na snagu, a za to vreme u diplomatsko-konzularnim predstavništvima Srbije i Crne Gore u inostranstvu koristi sva prava koja postoje, kao državljanin Republike Srbije. Samo zbog toga smo podneli ovaj amandman, da vam skrenemo pažnju da ovo rešenje koje ste vi naveli u članu 13. stav 3. omogućava zloupotrebe prava državljanstva, a na ovaj način želimo da uvedemo red. Moram da vam kažem da ovo nije u suprotnosti ni sa jednom od ove tri konvencije koje regulišu pravo državljanstva, jer država je ovlašćena da štiti svoje interese u slučaju zloupotrebe ovog prava.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS sam predložio amandman na član 14. stav 1. tačka 1) Predloga zakona o državljanstvu, tako što se reči "da mu nije oduzeta poslovna sposobnost" zamenjuju rečima "da je poslovno sposoban". Dakle, u navođenju uslova koje stranac treba da ispuni da bi bio primljen u državljanstvo, ne treba polaziti i ne sme se polaziti od uslova koje treba ispuniti, a ne od onih koji ne treba da se ispune. Obrazloženje Vlade se ne može prihvatiti i pravno ne stoji tako. Naime, punoletno lice jeste poslovno sposobno, pa prema tome, ono je poslovno sposobno sve dok mu se ne oduzme poslovna sposobnost. Dakle, ovim amandmanom se poboljšava zakonska norma, rešenje je racionalno i prihvatljivo. Stav 1. tačka 1) bi glasila: "da je navršio 18 godina života i da je poslovno sposoban". Dakle, jasno i precizno. Ovim amandmanom bi bila poboljšana zakonska norma. Rešenje je racionalno i prihvatljivo, jasno, i molim vas da ga prihvatite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ministre, u članu 14. stav 1. tačka 2), gde treba da podnese dokaz da će otpust dobiti, to je već sadržano. Nemate potrebe u stavu 2. da prepisujete ono što se nalazi u stavu 1. tačka 2). Vi ste samo okrenuli sa pozitivnog na negativno, sa negativnog na pozitivno. To je potpuno isto. Vi ovde sad kažete – čime se dokazuje. To je isto. To možete u nekom vašem uputstvu da kažete - kao dokaz da će nekome biti odobren otpust iz stranog državljanstva, ako je to prethodni uslov koji treba da se ispuni pri prijemu u naše državljanstvo, koristite potvrdu Nemačke, gde se kaže – ukoliko Srbija želi da ga primi u državljanstvo, mi ćemo prethodno da ga otpustimo itd. Ovo nije materija koja treba da stoji u zakonu, tim pre što ovo što je tačka 2), vi ponavljate. Drugo, nadam se da ste shvatili gospodina Koprivicu, to se odnosi na prethodni amandman, ali u pitanju je isti član. Vidite, za sve važi prezumpcija da su poslovno sposobni. Gubitak poslovne sposobnosti se dokazuje odgovarajućim aktom. Da li je naš interes da toliko liberalizujemo prijem u naše državljanstvo da nam, ne daj bože, dolaze poslovno nesposobna lica? Moramo da štitimo svoje interese. Ne možemo mi da dokazujemo otvorenost prema Evropi i prema svetu na taj način što ćemo svakoga da primamo u državljanstvo. Drugo, kaže: "da mu nije oduzeta poslovna sposobnost". Ko mu oduzima poslovnu sposobnost, da li naša vlast ili tuđa vlast? Ovde smo na materiji prijema, prijem u državljanstvo, on trebada donese neki dokaz da bi se primio u državljanstvo. Šta prihvatamo kao dokaz? Strani dokument ili naš dokument? Možda je on u inostranstvu lišen poslovne sposobnosti, a kod nas može da obezbedi neki dokument da je zdrav, da ima zdravstvenu sposobnost i da može da upravlja vozilom. U tom smislu je gospodin Koprivica podneo amandman, da vam se skrene pažnja da u toj preteranoj otvorenosti, liberalizaciji uslova ne padnemo u jednu drugu krajnost. Ovde su moguće zloupotrebe. Samo ću da vas podsetim, vi to po dužnosti znate, nekada su se pasoši državljanstva prodavali po dve, tri, četiri, pet ili šest hiljada maraka, kao dokaz da je neko navijač nekog tima i tako bežali u inostranstvo. Jeste smešno, a uostalom, vi imate ovu aferu u Nemačkoj sa ovim konzulom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
U prvom stavu člana 18. predlagač kaže: "Iseljenik i njegov potomak mogu biti primljeni u državljanstvo Republike Srbije, ako su navršili 18 godine života i nije im oduzeta poslovna sposobnost i ako podnesu pismenu izjavu da Republiku Srbiju smatraju svojom državom." Amandman Vojislava Milajića predviđa da se reči "nije im oduzeta poslovna sposobnost" zamenjuju rečima "poslovno su sposobni". Znači – iseljenik i njegov potomak mogu biti primljeni u državljanstvo Republike ako su navršili 18 godina i ako su poslovno sposobni. Mislimo da nije u redu da se zakonom stavljaju negativne odrednice. Obrazloženje Vlade zašto ne prihvata amandman; kaže, amandman se ne prihvata, budući da u našem pravu potpunu poslovnu sposobnost imaju punoletna lica, tako da se za ta lica kao uslov za sticanje državljanstva može predvideti samo da im ta sposobnost nije oduzeta, a ne kao, kako se u amandmanu predlaže, da je poslovno nesposoban. Naravno, punoletna zdrava lica su poslovno sposobna. Ne možemo u ovom zakonu da govorimo o postupku ako mu je oduzeto, ako je punoletno lice, ako je poslovno sposobno do nekog momenta, iz određenog razloga drugim zakonima predviđenih, licu može da se oduzme poslovna sposobnost. To je jedan drugi postupak i to nije sporno. Kada se oduzme licu poslovna sposobnost, onda ono više nije poslovno sposobno. Ne kaže se da je to lice kome nije oduzeta poslovna sposobnost, nego je to lice koje je poslovno sposobno. Zato mislimo da je ovaj amandman zaista umestan i samo obrazloženje Vlade je suviše bledo, i verovatno se Vladi činilo da bi bilo previše da usvoji mnogo amandmana poslaničke grupe SRS, a kažem vam da ovaj amandman suštinu člana ne menja, ali jednostavno, lepše zvuči, u duhu je našeg pravnog sistema, termin je koji se inače koristi, lice je koje je poslovno sposobno ili nije, i ovde ne govorimo, kako ste vi predvideli u ovom članu, a kome nije oduzeta poslovna sposobnost, govorite o nekom postupku da stavite do znanja da se nekome oduzima poslovna sposobnost. Ovo što smo mi predložili je jedno de fakto i de jure stanje, lice ili ima ili nema poslovnu sposobnost. Predlažem, gospodine ministre, da ovaj amandman usvojite radi jednog boljeg zakonskog teksta jer je u duhu našeg pravnog sistema.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Sudeći po obrazloženju koje je dala Vlada da ne prihvata ovaj amandman, vi smatrate da se član 19. odnosi na prijem u državljanstvo iz počasti. Međutim, ne znam da li ste možda primetili, mi amandmanom tražimo, ne može to da se desi, da se primaju u znak počasti u naše državljanstvo maloletna lica ili poslovno nesposobna lica i zbog toga smo mi tražili da se u ovoj numeraciji stav 1. preuredi, da se izbriše tačka 1) iz člana 14, na koji se vi pozivate. Ako se radi o detetu, ministre, vi već imate regulisano to članovima 20. itd. Znači, nema potrebe, praktično, vi biste primili u srpsko državljanstvo dete koje je čudo, a maloletno dete. Hvala.
Vlada prihvata amandman, ali s obzirom da Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, odnosno nije se izjasnio, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o amandmanu. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Tomislav Penezić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić.
Nastaviću ono što je malopre započeto, ali sada stvarno držeći se samo amandmana, amandman se odnosi na član 22, stavove 2, 3. i 4. i glasi: "druge države članice" zamenjuju se rečima "Republike Crne Gore". O tome je bilo reči do sada nekoliko puta. Iskreno smatram da bi trebalo ovo da se usvoji iz jednog razloga što neki potajno priželjkuju da bude tu i treća članica, četvrta, peta, a već se zna na šta se odnosi, pa kada se konkretno kaže – Republike Crne Gore ili Republike Srbije, recimo, može i Kosovo. Drugo, malo da se našalim, ljutiće se Crnogorci na ovo. Oni nikada ne vole da budu drugi. Ljutiće se oni koji se ovde deklarišu kao Crnogorci u Srbiji, a neće oni koji su Srbi iz Crne Gore, pa se bojim ako se ovi naljute, pola Dedinja će ostati prazno, a pola Srbije bez direktora. Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije moj kolega iz Srpske radikalne stranke Milovan Radovanović podneo je amandman na član 23. stav 1. koji se menja i glasi: "Pripadnik srpskog ili nekog drugog naroda ili etničke zajednice sa teritorije Republike Srbije, koji nema prebivalište na teritoriji Republike Srbije, prima se u državljanstvo Republike Srbije ako je navršio 18 godina života i poslovno je sposoban i ako podnese pismenu izjavu da Republiku Srbiju smatra svojom državom". Gospodine ministre, ako se neko pravo stiče podnošenjem zahteva, uz ispunjenje određenih uslova, kao što je regulisano članom 21. stav 1, onda je reč "može" nepotrebna. Zato mislim da bi trebalo da prihvatite ovaj amandman mog kolege iz Srpske radikalne stranke.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić.
U vezi sa ovim amandmanom i još nekim, a to sam govorio na samom početku, da ima dosta jezičkih nedoumica, pogrešaka, ovde ću vam konkretno navesti nešto i mislim da ćete biti saglasni, bespotrebna upotreba istih reči, gomilanje. Budite strpljivi pa čujte. Stav 2. ovog člana kaže: "Pod uslovima iz stava 1. ovog člana, u državljanstvo Republike Srbije može biti primljeno i lice rođeno u drugoj republici ranije SFRJ koje je imalo državljanstvo te republike ili je državljanin druge države nastale na teritoriji SFRJ, koje je kao izbeglo, prognano ili raseljeno lice..." Napisali ste ponovo lice, a ne treba to. To je kao u zadatku - moj otac, on je išao. Znači, udvajanje subjekata. Ovo "lice" izbrišete i onda ide - "koje kao izbeglo, prognano ili raseljeno boravi na teritoriji Republike Srbije ili je izbeglo u inostranstvo." To je čisto tehničkog karaktera i možete to prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Stevanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, na član 23. Predloga zakona o državljanstvu Republike Srbije podneo sam amandman ispred poslaničke grupe SRS. Vrši se zamena reči tako što se "može biti primljeno" zamenjuje rečima "prima se". Izgleda kao gramatička izmena, međutim veće značenje ima kada se kaže - može biti. To je jedan malo širi pojam, tako da bi mnogo preciznije i mnogo bolje bilo da se prihvati ovaj amandman, a odnosi se na raseljena, izbegla i prognana lica koja su masovno ratovima u bivšoj Jugoslaviji proterana, tako da bi se izbegla duga procedura davanja državljanstva, gde se od šest meseci, godinu, pa i dve čeka na državljanstvo Republike Srbije. Naše ljude ćemo time svrstati u normalne građane Republike Srbije i neće biti građani drugog reda, kako je to do sada bivalo. U ovom slučaju do sada nije bila kriva administracija, na šta se narod najviše žalio. U stvari, kriv je zakon ovakav kakav je bio. Prihvatanjem većine amandmana SRS ovaj zakon će zaista biti pravi. Uz ovaj amandman rekao bih još par reči, da smo u javnosti izloženi velikim pritiscima, ovaj parlament. Već nekoliko puta sam skretao pažnju predsedniku parlamenta i da iskoristim prisustvo gospodina ministra da kažem da bi bilo zgodno u nekom doglednom dnevnom redu da stavimo na dnevni red jednu tačku gde ćemo raspravljati, baš mi koji odlučujemo o svim bitnim pitanjima u državi, da zaštitimo ovaj parlament, zaštitimo vojsku i policiju, gde imamo stvarno velike pritiske od centara moći koji žele da obezvrede ovaj parlament i najveće zakonodavno telo države.
Reč ima ministar Dragan Jočić.
Samo kratko objašnjenje. U ovom članu jednostavno nije sticanje državljanstva po sili zakona, već se vodi jedan postupak koji je krajnje neizvestan. Od okončanja postupka zavisi da li će neko dobiti državljanstvo ili neće. Ako bi ovo prihvatili, onda bi prejudicirali rešenje postupka. Imperativnost ove reči uklanjamo zato što postoji postupak i tek na kraju postupka se zna da li je neko dobio pravo ili ne.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovaj amandman odnosi se na dan sticanja državljanstva prijemom i u vladinom predlogu stoji: "Državljanstvo Republike Srbije stiče se prijemom danom dostavljanja rešenja o prijemu u državljanstvo Republike Srbije". Amandman SRS je taj da se umesto reči "dostavljanja" stavi reč "donošenja" i da ceo tekst ovog stava glasi: "Državljanstvo Republike Srbije stiče se prijemom danom donošenja rešenja o prijemu državljanstva Republike Srbije". Vladino obrazloženje, zašto amandman nije prihvaćen, meni je zaista krajnje neubedljivo. Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata budući da se postupak sticanja i prestanka državljanstva vodi po opštim pravilima (ne znam koja su to opšta pravila, valjda postoje propisi po kojima se određeni postupak vodi) po kojima pravo na podnošenje pravnog sredstva teče od dana dostavljanja rešenja i stoga se kao dan sticanja državljanstva ne može uzeti dan donošenje rešenja već dan dostavljanja rešenja". Mislim da će se svi pravnici u ovoj sali složiti sa činjenicom da je pravo na državljanstvo jedno od ličnih prava građana, a kada su u pitanju lična prava građana onda akt o ličnim pravima proizvodi pravno dejstvo danom donošenja. Ovo je jedan specifikum koji zaista treba da prihvatite. Državljanin Republike Srbije lice postaje onog dana kada se radi o sticanju državljanstva prijemom, onog dana kada se donese rešenje o prijemu u državljanstvo Republike Srbije. Ovo je amandman koji bi zaista bilo neophodno prihvatiti da bi ovaj zakonski tekst bio zaista valjan, jer ovo obrazloženje da se ovaj postupak vodi po opštim pravilima je potpuno neutemeljeno, a ponavljam još jedanput, akt o ličnim pravima građana proizvodi pravno dejstvo njegovim donošenjem. Državljanstvo je lično pravo građana. Rešenje je akt o utvrđivanju tog prava i zato je neophodno da se ovaj amandman usvoji.
Reč ima ministar Dragan Jočić, izvolite.
Da bi neko saznao o sudbini svog zahteva i svom pravu on mora da bude upoznat sa tim. Ako bi se usvojio ovaj amandman, moguće je da se desi da onaj ko je podneo zahtev nikada ne sazna da mu je rešeno o zahtevu. Normalno, onda ne bi mogao ni da podnosi određene pravne lekove. Znači, dostavljanje, upoznavanje, zvanično upoznavanje sa rešenjem ili drugim pismenim na koje može da se primeni pravni lek, u svakom slučaju, zahteva momenat dostavljanja. Na primer, član 220. Zakona o opštem upravnom postupku kaže kod pravnog leka - žalba se podnosi u roku od 15 dana od dana dostavljanja rešenja. Znači, to je bila intencija ovog predloga, da bi onaj ko je podneo i tražio svoje pravo bio upoznat, lično upoznat sa ishodom toga.
Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Božidar Koprivica.
Podržao bih amandman gospodina iz SRS. Treba da se razjasni jedna stvar. Pravni termini - dostavljanje i donošenje rešenja, to su dva potpuno različita pravna pojma. Dakle, pravnim rečnikom rečeno, ovo što ste vi predložili predstavlja apsolutni pravni promašaj, ili narodski rečeno "ne drži vodu". Onaj ko donosi rešenje ustanovljava i odlučuje o pravu danom donošenja rešenja, a ne nikako danom dostavljanja protivnoj stranci. Molim vas, nemojte da pribegavate ovakvom pravnom nasilju. Ovo bi bilo pravno nasilje, ovo što ste pročitali, jer to nema nikakve veze sa ovim. Nikakve veze sa ovim, jednostavno, to svi pravnici ovde znaju, svi advokati koji se bave ovim poslovima, znaju da dan donošenja nema nikakve veze sa danom dostavljanja. Dostavljanje može da bude i kasnije, a čak i nikad. Prema tome, zbog toga što dostavljanje nije izvršeno građanin ne sme da trpi i osnovno pravo kao lično pravo mora se priznati - samo danom donošenja rešenja. Ako sam vas malo ubedio voleo bih, a molim vas da usvojite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, poslanik Milan Veselinović.
Vidite, kao što sam govorio u načelu, sada se pokazuje, prema amandmanima SRS, da ovaj zakon ima svojih nedostataka, manjkavosti, propusta i nedorečenosti. Naime, naši amandmani koji su u neposrednoj vezi, imaju za cilj da isprave ne samo tekstualni deo ovog zakona nego da doprinesu njegovoj jasnoći, preciznosti i svemu onom što je neophodno da bi zakon bio jasan i građanima Srbije, a i primenljiv u praksi. U mom amandmanu na član 27, kao i o ovoj materiji govoreno je u prethodnim amandmanima koji su bili dati od strane SRS. Naime, članom 27. regulisano je kada državljanstvo Republike Srbije prestaje - otpustom, odricanjem, sticanjem državljanstva druge države članice, po međunarodnim ugovorima. Podneo sam amandman na član 27. tačku 3) s predlogom da umesto "druge države članice" bude rečeno "Republike Crne Gore". Zašto to? Radi jasnoće, a i radi toga da ne nipodaštavamo našu bratsku Republiku Crnu Goru, nego da bude jasno i precizno rečeno o kojoj se državnoj zajednici radi. Obrazloženje koje je dato kaže da je to preuzeto iz Povelje državne zajednice Srbije i Crne Gore. Pa, ako u toj povelji piše da je to državna zajednica Republike Srbije i Crne Gore, nije mi jasno zašto ovde i prema Ustavnoj povelji i prema Beogradskom sporazumu ne piše - Republike Crne Gore. Ovim bi amandmanom izmenili kontekst ovog člana, ali i prethodne članove do kraja. Znači, bilo bi mnogo preciznije i jasnije, dorečeno prema Ustavnoj povelji i prema Beogradskom sporazumu, i bilo bi iskazano ono što tamo i piše. Hvala.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Pored ovoga što je gospodin Veselinović objasnio, zamolio bih vas (obraća se ministru) samo da pogledate član 27. tačka 3) i pogledajte naslov iznad člana 35. Vidite, znači - prestanak državljanstva Republike Srbije, pa onda kaže - državljanstvo Republike Srbije prestaje sticanjem državljanstva druge države članice. Da zapostavimo to imenovanje, znači ovde ste naveli da naše državljanstvo prestaje kada se stekne državljanstvo u Crnoj Gori, a ovamo ste rekli kao naslov - prestanak državljanstva radi sticanja. Znači, prvo prestanak, da bi se tamo steklo državljanstvo. Ne znam da li ste primetili. Morate to da usaglasite nekako. To će u praksi da bude problem. Vidite, znači državljanstvo Republike Srbije prestaje državljaninu Republike Srbije ako on na osnovu svog zahteva stekne državljanstvo druge države. Znači, on je stekao. I, u jednom trenutku, u jednom minutu je imao dva republička državljanstva. Jeste, jeste, pogledajte. A, gore kažete - radi sticanja. Znači, nešto je izgubio, izgubio je državljanstvo da bi stekao tamo. Radi se o logičkom problemu. Prosto taj institut niste rešili. Možete da ga rešite jedino tako što bi u naslovu, gore, rekli - prestanak državljanstva sticanjem državljanstva druge države, ili da ovo"radi" izbrišete. Nažalost, to nije obuhvaćeno amandmanom. Ali, to ne smeta Vladi da ona podnese amandman. Pa, kad već koristim ovu priliku, ministre, preporučio bih vam da i u članu 6. poslednji stav, ovo na kraju, gde se kaže - nakon sprovedenog postupka, uvek je - nakon sprovedenog postupka, znate. Nema potrebe da se objašnjava da ministarstvo vodi postupak. Kada rešava na osnovu zakona, pa valjda vodi postupak po zakonu. To je ponavljanje. I drugo, ministre, što niste shvatili gospodina Koprivicu, znate, u prethodnom članu 25. vidite, zakon je opšti akt i on definiše kada se stiče tj. dan sticanja državljanstva, ali ga definiše jednom opštom normom - kao pravilo, i onda se kaže, a vi ste rekli - danom dostavljanja. Ne danom dostavljanja, nego onim danom koji je određen u rešenju o prijemu u državljanstvo. To je verovatno dan podnošenja zahteva. A, kada će da stupi na pravnu snagu to rešenje, tek kad ga primi stranka. E, tu se niste razumeli. I vi ste lepo pročitali - dostavljanje, ali je pogrešena tema. Dostavljanje je lično. Ukoliko ga nema, može i na tabli da se oglasi, ali to je jedna potpuno druga dimenzija. Znači - rešenje stupa na pravnu snagu kada ga primi stranka, kad sazna, a ovo je nešto što treba da vam znači šta treba da stoji u tački 1. dispozitiva rešenja o prijemu u državljanstvo. O tome se radi. Znači, kada njemu država priznaje korišćenje prava. U tom smislu to treba da posmatrate. Jedno je objektivno od kada se priznaje pravo, a drugo je ono lično kada se čoveku dostavi. Tu postoji problem, može da postoji problem dostave. O tome se radi.
Reč ima ministar Jočić.
Znate, kada se primi jedan akt, to ne znači da je ušao u potpunu zatvorenost pravnog sistema. Postoje još neki postupci koji mogu, a i ne moraju da se obave, kao što je upravni spor. Što se tiče ovoga, moram da kažem da ste u pravu. Radi sticanja državljanstva, ali opet moram da naglasim da ovo nije norma, ovo je samo rubrum koji verovatno nije dobro formulisan, ali uopšte ne utiče na validnost svih normikoje su ispod njega. Ne znam da li može da se napravi neka redakcija van Zakonodavnog odbora, ali u suštini jeste da bode oči na prvi pogled pročitano, ali nije norma.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Ljiljana Nestorović ima reč.
Uvažene kolege poslanici, gospodine ministre, podnela sam amandman na član 29. Predloga zakona. Taj član glasi: "Otpust iz državljanstva Republike Srbije neće se odobriti ako je to neophodno iz razloga bezbednosti ili odbrane zemlje, iz razloga uzajamnosti ili ako to zahtevaju ekonomski i drugi interesi Srbije i Crne Gore". Amandman sam podnela iz sledećih razloga. U članu 28. koji prethodi članu 29. nabrojani su uslovi koji su potrebni da bi jednom licu bio prihvaćen zahtev za otpust iz našeg državljanstva. Dakle, da bi dobilo rešenje za otpust, lice mora da ispunjava sledeće uslove: da je navršilo 18 godina života, da nema smetnji u pogledu vojne obaveze, da je izmirilo poreze i druge zakonske obaveze u Srbiji i Crnoj Gori, da je regulisalo imovinske obaveze iz bračnog odnosa, da se protiv njega ne vodi krivični postupak i da ima strano državljanstvo ili dokaz da će biti primljen u strano državljanstvo. U članu 42. Predloga zakona vrlo je precizno propisano da se otpust iz državljanstva Republike Srbije neće dati, odnosno neće se prihvatiti odricanje od državljanstva Republike Srbije dok traje ratno stanje, stanje neposredne ratne opasnosti ili vanredno stanje. Hoću da kažem da su u članu 29. kriterijumi potpuno neprecizni, široki i da pozivanjem na ovaj član MUP praktično može da postupa kako hoće. Naime, zakon mora da bude jasan i precizan, a ovaj član to nije i on je nepotreban, s obzirom da postoje članovi 28. i 42,koji su vrlo precizni. Recimo, šta znači to ekonomski interes zemlje, ko procenjuje i na osnovu kojih kriterijuma precizno definisanih da se o tome radi. Takođe, u obrazloženju zakona jesam pročitala da će se ovaj član odnositi jedino na pojedine slučajeve, kada se odlučuje o zahtevima naših državljana na privremenom radu u inostranstvu, jer je poznato da bi naši državljani dobili radnu dozvolu u Nemačkoj i da moraju da imaju rešenje o odbijanju otpusta državljanstva našeg. Međutim, smatram da to stoji samo u obrazloženju zakona, a ako se to ne pročita, a posle usvajanja i objavljivanja ovog zakona to obrazloženje nema nikakvo pravno dejstvo, niti bilo koga obavezuje. Dakle, šta je garancija da će neki činovnik MUP-a ovaj član zakona primenjivati samo kada je reč o zahtevima naših građana na privremenom radu u inostranstvu. Smatram da zbog toga ovaj član ne treba prihvatiti, jer omogućava s jedne strane dalju birokratizaciju samog činovničkog aparata i svojevrsnu zloupotrebu, a pri tom je sve što je njime htelo da se postigne definisano sa ova druga dva člana koja sam navela.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi amandmanom samo tražimo da se izbrišu ove reči "ili drugi", jer ovo "ili drugi" u praksi može da znači veliko diskreciono pravo onoga koji odlučuje o tome. Smatramo da ste obuhvatili ovim napred sve. Već ste naveli, razlozi bezbednosti. Prihvatate. Znači, sve je obuhvaćeno.
Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Bečić je tražio da se izmeni stav 3. Prihvatate. Vidite da je tu već obuhvaćeno gore sve.
Vlada je prihvatila ovaj amandman. (Dragan Jočić, sa mesta: Član 32. stav 1, amandman poslanika Branislava Rankića je prihvaćen.) Prethodni amandman Branislava Rankića je prihvatila Vlada, kao i ovaj amandman Igora Bečića, s tim što zbog Odbora za pravosuđe koji nije prihvatio taj amandman u danu za glasanje ćemo se izjasniti o tom amandmanu. Na član 34. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 34. koji glasi: "može ponovo steći" zamenjuju se rečima " stiče ponovo", a reči "nije mu oduzeta poslovna sposobnost" rečima "poslovno je sposoban". Ovakvu sličnu situaciju imali smo i u amandmanu na član 14. stav 1, koji je podneo narodni poslanik SRS-a gospodin Božidar Koprivica. Kada se navode uslovi koje mora da ispuni lice da bi dobilo naše državljanstvo, treba poći od uslova koje treba obavezno ispuniti, a ne od onih za koje može da se nagađa da li su ispunjeni. Konkretno, na primeru ovog člana 34. može se uvideti razlika između rešenja u predloženom članu zakona i rešenja u podnetom amandmanu. Šta znači termin "nije mu oduzeta poslovna sposobnost"? To može da znači da licu koje stiče državljanstvo nije ni utvrđivana poslovna sposobnost, pa prema tome ne može ni biti ukinuto. Amandmanom se predviđa da lice mora biti poslovno sposobno, ali ne kao što piše u Predlogu zakona. Možda je lice nesposobno, a ta nesposobnost nigde nije zakonski evidentirana i regulisana, pa samim tim kao da je nema. Zato je potrebno usvojiti ovaj amandman, da bi se izbegla dvosmislenost u tumačenju.
Narodni poslanik Goran Cvetanović podneo je amandman na naslov iznad člana 35. i član 35. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Podnela sam amandman na član 41. u smislu da se taj član potpuno briše. Član 41. predloženog zakona o državljanstvu glasi: "Ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove može odbiti zahtev za sticanje državljanstva Republike Srbije prijemom ili prestankom državljanstva Republike Srbije, iako su ispunjeni uslovi propisani ovim zakonom, ako oceni da postoje razlozi od interesa za Republiku Srbiju zbog kojih zahtev za sticanje ili prestanak državljanstva treba odbiti." Smatram da se ovim članom 41. suspenduje sve ono dobro što je definisano, inače, po mom mišljenju, vrlo korektnim i dobrim Predlogom ovog zakona. Naime, ovim se narušavaju sva utvrđena pravila iz Predloga zakona za sticanje, odnosno za prestanak državljanstva. Navedenim članom dato je pravo ministarstvu da licu koje ispunjava baš sve uslove iz zakona za prijem ili prestanak državljanstva odbije zahtev ako oceni, kako se navodi - da postoje razlozi od interesa za Republiku Srbiju zbog kojih zahtev za sticanje ili prestanak državljanstva treba odbiti. Dakle, dezavuiše se čitav zakon koji je precizan i dobar, i smatram da uslovi za prijem, kao i uslovi za prestanak državljanstva u zakonu moraju da budu vrlo eksplicitno navedeni, a proizvoljne ocene državnih organa koji o zahtevu odlučuju, bez obzira što se ovde radi o prvostepenom postupku, moraju biti svedene na minimum, odnosno, najbolje je da ih uopšte nema. Ima ovakvih odredbi u nekim zakonima, još uvek se pronalaze, ali ih treba izbegavati u novim zakonima jer su zastarele i kontraproduktivne.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Velimir Simonović.
Iskreno mi je žao, ali se u ovoj stvari ne slažem sa gospođom Nestorović, zbog toga što smatram da mora da postoji diskreciono pravo, kako se to obično zove, da ministar ili ministarstvo može da postupi kako piše u članu 41. Idem i korak dalje, da uopšte ne mora da obrazlaže zašto je uskratio neko pravo.
Hvala. Izvolite, replika, narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Još jednom moram da ponovim svoje uverenje da se jednim ovakvim članom, vrlo opšte napisanim, bez obzira što se slažem da je potrebno neku vrstu diskrecionog prava omogućiti i ministru, bez dodatnih preciziranja apsolutno dezavuiše sve što je bila intencija u prethodnim članovima. Šta znači - diskreciono pravo i da li je to pravo ministra, to ovde ne stoji. Dakle, šta znači da iako ispunjavate sve uslove neko može, zbog nekih razloga koji ni na koji način nisu precizirani, da vam sva ta prava oduzme. Pretpostavljam da ste imali i druge razloge da se ne složite sa mnom, ali volela bih da ih preciznije čujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Falsifikat je krivično delo, a laž pod nekim uslovima takođe zahteva i krivičnu odgovornost. Zakon o opštem upravnom postupku ima odredbe o vanrednim pravnim sredstvima, osim ponavljanja postupka, to je i poništenje po pravu nadzora. Postoje instrumenti kojima može da se sanira posledica falsifikata lažnog iskaza na osnovu koga je neko stekao ili izgubio državljanstvo. Znam da vi prihvatate ovo profesionalno, ali se javlja problem stava 2. koji se poziva na stav 1. Ova situacija je definisana što se tiče Zakona o opštem upravnom postupku, nema potrebe da se ugrađuje ovaj izuzetak, tim pre što ovaj izuzetak ničim vremenski niste ograničili, niste rekli - u roku od pet godina, dve godine, 10 godina itd. Znači, ukoliko stav 1. izbrišite, zakon nije upropašćen, jer postoje odredbe Zakona o opštem upravnom postupku gde postoji mogućnost po pravu nadzora da se izmeni konačni upravni akt, da se poništi, da se ukine. Postoji mogućnost da se ponovi postupak i da se otkloni taj propust, a ako je posle 15 godina neko zaključio da je prilikom sticanja državljanstva neko prevario državu, valjda je sam protek roka dovoljan opravdani razlog da taj čovek i dalje bude naš državljanin. To važi i u slučaju gubitka državljanstva, odnosno prestanka državljanstva. Ovako kako ste dali nema pravne sigurnosti i s pravom neko može da ukaže na veliku diskreciju onoga ko odlučuje o sticanju i prestanku državljanstva. Da ste ovde naveli makar neki rok, pet, deset godina, to bi koliko-toliko bilo prihvatljivo. Zato smo amandmanom tražili da se ovo izbriše jer je već obuhvaćeno. Ionako u ovom postupku primenjujete Zakon o opštem upravnom postupku. Tamo postoje odredbe koje ovu situaciju regulišu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Govorim o članu 45, s tim što mojim amandmanom predlažem da se briše stav 2. člana 45, jer kako se kaže ovim članom - ako ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove u postupku utvrdi da je neko lice steklo državljanstvo Republike Srbije ili da mu je prestalo državljanstvo Republike Srbije suprotno propisima o državljanstvu koji su važili u vreme sticanja ili prestanka državljanstva, naročito na osnovu lažne ili falsifikovane isprave ili izjave, na osnovu netačnih činjenica, zloupotreba i nepravilnosti u sprovedenom postupku, doneće rešenje o poništenju. U stavu 2, za koji predlažem da se briše, kaže se da rešenje o sticanju i prestanku državljanstva Republike Srbije ne može se poništiti ako bi lice iz stava 1. ovog člana ostalo bez državljanstva, odnosno postalo apatrid. Naime, gospodo uvažene kolege narodni poslanici, posebno oni koji su pravnici, ništa što je zasnovano na falsifikatu i lažnoj izjavi ne može da bude zakonski prihvatljivo. Nikakvi izuzeci u tom smislu ne treba da budu pravljeni. Sva takva rešenja se poništavaju, a onaj ko to uradi čini krivično delo. Bez obzira što znam i pročitala sam u vašem objašnjenju da vi sledite onu intenciju koju imaju sve međunarodne povelje, da se broj apatrida smanji, odnosno da se oni nikako ne stvaraju, to je potpuno jasno, ali nigde u toj povelji ne stoji takva stvar. Jeste da postoji intencija, ali ne po svaku cenu, da ih uopšte nema, jer u svojoj ruci upravo držim povelju koja je osnovna i vama bila, to je Evropska konvencija o državljanstvu iz 1997. godine. Dakle, u članu 7. koji nosi naslov - Gubitak državljanstva eh lege, znači, po sili zakona ili na inicijativu države ugovornice, kaže se da država ugovornica ne sme da predvidi svojim unutrašnjim pravom gubitak njenog državljanstva eh lege, ili na inicijativu te države ugovornice, izuzev u sledećim slučajevima - pa se navodi koji su to slučajevi. Između ostalog, pod b) da sticanje državljanstva države na prevaru korišćenjem lažnih informacija ili skrivanjem bilo koje relevantne činjenice koja se može propisati podnosiocu zahteva, pa čak u tački 3) kaže da država ugovornica ne može da predvidi svojim unutrašnjim pravom gubitak njenog državljanstva na osnovu stava 1. i 2. ovog člana, osim slučajeva pomenutih u stavu koji sam pročitala, a to je da je došlo do državljanstva na prevaru, korišćenjem lažnih informacija ili skrivanjem bilo koje relevantne činjenice. Čak i ova konvencija iz 1997. godine, na koju se pozivate, kaže: napravite apatrida, ukoliko je ovo primenio. Čitala sam ovu i druge povelje, i jasno stoji da čak i kada nastaje apatrid, morate da se pridržavate pre svega krivičnog prava i ovog drugog, o upravnom postupku.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, o ovome sam se već izjasnio u načelnoj raspravi i potpuno se slažem sa koleginicom Nestorović u ovoj stvari. Čak bih otišao i korak dalje od onoga što sam rekao u načelnoj raspravi. Zamislite lice koje hoće da postane naš državljanin, a to hoće na bazi podvala da uradi. Kada bi taj uopšte postao častan građanin naše države? Ne samo što ne bi podržao da ostane ovde ovaj drugi stav, nego mu ne bih dao državljanstvo više nikada, ili barem u narednih pet ili više godina, dok se on ne popravi, da stekne pravo i da može da traži od nas da bude naš državljanin. Ne može se na podvalama postati državljanin.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. (Dragan Jočić, sa mesta: Prihvaćen je.) Amandman je prihvaćen, a s obzirom da Odbor za pravosuđe nije prihvatio, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o tom amandmanu. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, gospodin Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi završnu reč? Da, izvolite.
Želeo bih da se zahvalim svima onima koji su amandmanima pokušali da poprave ovaj zakon, odnosno da on bude bolji. Moram da kažem da nijedan zakon ne može da bude perfektan. Nikada se ne može napisati zakon da se ne sagledava i iz ovog i iz onog ugla. Ali, ono što stvarno ohrabruje, da je većina poslanika ocenila da je ovaj zakon bio potreban i da je on, u suštini, dobar. Suština ovog zakona je, zapravo, briga za svoje, briga za sve one koji su ostali bez državljanstva, koji nemaju državljanstvo i koji žele da budu državljani Republike Srbije. Kao ministar unutrašnjih poslova, za ovih osam meseci sam video mnoge ljude koji žive daleko od zemlje Srbije, da plačući traže da dobiju ličnu kartu, da dobiju potvrdu da je to njihova matična zemlja. Zapravo, ovo je jedan zakon kojim kompletiramo ili počinjemo da kompletiramo svoju državnost. Jednostavno, ovim zakonom želimo da se sakupimo. Bez obzira kakav će biti ishod glasanja u danu za glasanje, svima vam se zahvaljujem.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU (zajednički načelni pretres sa 6, 7. i 8. tačkom) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona, za koju je to predložio narodni poslanik Miloljub Albijanić, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštenje da su ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda: za SRS narodni poslanik Branislav Blažić, za DSS narodni poslanik Jovan Palalić, za DS narodni poslanik Gordana Čomić, za G17 plus narodni poslanik Ivan Živadinović, sa SPO-NS narodni poslanik dr Dušan Mrvoš i za SPS narodni poslanik Miloje Savić. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, Predlogu zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, Predlogu zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine i Predlogu zakona o zaštiti životne sredine. Da li predstavnik predlagača, gospodin Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi reč? Da, izvolite. Pre nego što vam dam reč, samo još jedno obaveštenje. Odbor za zaštitu životne sredine održaće se u 14,00 časova na petom spratu.
Poštovani gospodine potpredsedniče, dame i gospodo cenjeni narodni poslanici, u oblasti zaštite prirodnih vrednosti i životne sredine u Republici Srbiji postoji, na ustavno-pravnim osnovama, izgrađen sistem pravnih normi, koji čini preko 100 propisa. Ovaj sistem posebno čine propisi o planiranju i uređenju prostora i naselja, izgradnji objekata, rudarstvu, geološkom istraživanju, zaštiti voda, zemljišta, biljaka, životinja, šuma, nacionalnim parkovima, postupanju sa otpacima, prometu otrova, prometu i prevozu eksplozivnih i opasnih materija itd. Zakonom o zaštiti životne sredine Republike Srbije iz 1991. godine i propisima donetim na osnovu ovog zakona uređena je zaštita vazduha, zaštita od buke, zaštita prirode i dobara od posebnih vrednosti, institucionalizovana procena uticaja objekata, odnosno radova na životnu sredinu i drugi kriterijumi i uslovi zaštite i unapređenja životne sredine. Ovakav sistem, uređen velikim brojem propisa i sektorski podeljenim ovlašćenjima u različitim državnim organima, javnim službama ili javnim preduzećima, nije mogao usklađeno i konzistentno ostvarivati zaštitu životne sredine. Ekonomski i neekonomski interesi i razlozi diktirali su uslove i načine eksploatacije prirodnih resursa i dobara, bez uračunavanja direktnih ili indirektnih uticaja na životnu sredinu. Dosadašnji pristup imao je, na republičkom i drugim nivoima, neusklađene planove i odluke, odsustvo koordinacije i delovanje svih subjekata u zaštiti i očuvanju prirodnih resursa, dobara i životne sredine na teritoriji Republike Srbije. Veliki broj zakona i drugih propisa nema jedinstveno postavljene ciljeve i ne obezbeđuje zadovoljavajuće efekte u pogledu odgovornog i solidarnog odnosa prema korišćenju prirodnog bogatstva i zaštite životne sredine. Naizgled uređenom sistemu zaštite životne sredine nedostaje konsekventan pristup u donošenju i sprovođenju odluka, kao i usklađen sistem uslova i mera prevencije i kontrole korišćenja prirodnih resursa i dobara, odnosno zaštite životne sredine. Zakon o zaštiti životne sredine, zajedno sa zakonom o proceni uticaja na životnu sredinu, zakonom o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu i zakonom o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja, predstavlja korak napred i de fakto novi koncept u zakonodavno-pravnom regulisanju životne sredine u Republici Srbiji, u skladu sa zahtevima Evropske unije i našim posebnostima i specifičnostima. Izveštajem sa petog unapređenog dijaloga Srbije i Crne Gore sa Evropskom unijom, održanog 16. jula 2004. godine u Podgorici, a posvećenog političkim reformama, regionalnoj saradnji i međunarodnim obavezama Srbije i Crne Gore, saradnji u oblasti pravosuđa, unutrašnjih poslova i zaštiti životne sredine, i zaključkom Vlade Republike Srbije, od 20. avgusta 2004. godine, ukazano je da je prioritet u oblasti zaštite životne sredine usvajanje zakona o zaštiti životne sredine i seta posebnih zakona. Predlog zakona o zaštiti životne sredine izrađen je u skladu sa zahtevima Evropske unije, kojim će se na savremen način, u skladu sa međunarodnim iskustvima u ovoj oblasti, uspostaviti integralni sistem zaštite životne sredine i institucionalno rešenje za efikasno upravljanje životnom sredinom. Značaj i složenost ove oblasti, koja zauzima mesto u prioritetima politike Vlade Republike Srbije, kao što je slučaj u svim razvijenim zemljama i zemljama centralne i istočne Evrope, podrazumeva adekvatno vrednovanje i obezbeđivanje uslova za sprovođenje politike, koji će doprinositi shvatanju i efikasnom funkcionisanju države u ovoj oblasti. Predlog zakona o zaštiti životne sredine je model okvirnog zakona koji, zajedno sa posebnim zakonima, uređuje sistem zaštite životne sredine koji čine mere, uslovi i instrumenti za održivo upravljanje prirodnim vrednostima, kao i sprečavanje, kontrolu, smanjivanje i sanaciju svih oblika zagađivanja. Tekst Predloga zakona o sistemu zaštite životne sredine iz 2002. godine poslužio je kao osnova za izradu novog teksta zakona, imajući u vidu da je prošao javnu prezentaciju i raspravu u preko 30 gradova Srbije. Ovim tekstom su otklonjene ključne primedbe, izvršena revizija koncepta i unapređena rešenja. Bitne izmene su u konceptu zakona, imajući u vidu rezultate projekta sa "JUGOLEKS", razvoj propisa u oblasti zaštite životne sredine, a odnose se na izradu posebnih zakona, zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, zakona o proceni uticaja na životnu sredinu i zakona o integrisanom sprečavanju kontrole i zagađivanja životne sredine. Ovaj tekst zakona o zaštiti životne sredine je korak približavanja zakonodavstva Srbije zakonodavstvu EU. Karakteriše ga strateški preventivan, integrisan pristup u upravljanju privrednim resursima zaštite životne sredine. Zasniva se na posebnoj izraženoj saradnji među nadležnim organima, pojačana je uloga i odgovornost Vlade, a ne jednog ministra nadležnog za zaštitu životne sredine. Razgraničena je nadležnost između Republike, AP i lokalne samouprave. Karakteriše ga konzistentnost i konciznost, jasno utvrđena načela zaštite životne sredine. Dat je okvir za upravljanje prirodnim vrednostima koje se uređuju posebnim zakonima, vode, zemljište, šume, mineralne sirovine i dr. Otklonjena je najveća primedba koja se odnosila na prethodnu verziju zakona u vezi izdavanja dozvola za korišćenje prirodnih vrednosti. Mere i uslovi zaštite životne sredine čine srž zakona i bitnu koncepcijsku novinu. Imamo opisane i preventivne mere, kao i uslove zaštite životne sredine, odnosno standarde kvaliteta životne sredine i standarde emisije, sistem upravljanja zaštitom životne sredine i standarde procesa, proizvoda i usluga. Jasno je definisana nadležnost Agencije za zaštitu životne sredine kao informacionog centra za prikupljanje, obradu i razmenu podataka o stanju životne sredine sa drugim međunarodnim infromacionim sistemima. Značajne promene su unete predlaganjem osnivanja fonda za zaštitu životne sredine i posebno u poglavlju "Odgovornost za zagađivanje". Zakon predviđa pooštrenu odgovornost za zagađivanja životne sredine sa 23 privredna prestupa i 13 prekršaja. Koncept zakona o zaštiti životne sredine se zasniva na: 1) donošenju i sprovođenju odluka kojima se obezbeđuje uravnoteženost između zaštite životne sredine i ekonomskog razvoja kroz integraciju zaštite životne sredine u sve sektore politike,na planiranju i održivom korišćenju prirodnih resursa, dobara i energije, monitornigu, kontroli i podizanju kvaliteta životne sredine, praćenju, sprečavanju, ublažavanju ograničavanju nepovoljnih uticaja na životnu sredinu i zdravlje ljudi, uvođenju energetskih efikasnijih tehnologija i korišćenju obnovljenih prirodnih resursa, integracija ekonomskih analiza i uslova zaštite životne sredine na proporcionalnoj osnovi, uspostavljanje informacionog sistema zaštite životne sredine i prirodnih vrednosti, promovisanje i upotreba proizvoda procesa, tehnologije i prakse koji manje ugrožavaju životnu sredinu, obezbeđenje i sprovođenje ekonomskih instrumenata za finansiranje zaštite životne sredine, zaštiti posebno vrednih ugroženih ili oštećenih područja, sanaciji štete koja je naneta životnoj sredini, smanjenju ponovnom korišćenju, reciklaži, regeneraciji otpada, unapređenju obrazovanja, u obuci, razvijanju svesti u značaju zaštite životne sredine, učešću javnosti u aktivnostima i procesima donošenja odluka u oblasti sistema životne sredine. Cilj je stvaranje uslova za prilagođavanje strukture i dinamike privrednih i drugih delatnosti prirodi i dinamici uslova, odnosno procesa u životnoj sredini, tako da se zadovoljavanjem potreba sadašnjih generacija ne ugrožava pravo budućih generacija na zdravu životnu sredinu, na istom ili višem nivou. Nacrt zakona uvažava do sada dostignuti stepen tehničko-tehnološkog razvoja, različitosti i specifičnosti prostora Republike Srbijei na jedinstveni način reguliše osnovna načela i institute na kojima se zasniva ostvarivanje sloboda i prava čoveka i građana u oblasti zaštite životne sredine, čime se obezbeđuje jedno od osnovnih načela pravne države, jednakost pred zakonom. Neuvažavanje ovih činjenica pogubno bi delovalo na dugoročni razvoj i uticalo na još veće zaostajanje za razvijenim svetom. Opredeljenja ugrađeno u Nacrt zakona su preduslov da koncept razvoja usaglašen sa zahtevima zaštite životne sredine zaživi na prostoru Republike Srbije. Ostvarivanje ovog razvoja zahteva izmenu ponašanja svih subjekata i nosilaca odgovornosti za zaštitu životne sredine i razvoj, odnosno usklađivanje ekonomske politike na teritoriji Republike Srbije. Pri tome, mora se imati u vidu da se zaštita životne sredine obezbeđuje tek po donošenju posebnih zakona i usaglašavanju postojećih zakona i drugih propisa sa odredbama ovog zakona. Jedan od načina ostvarivanja politike zaštite životne sredine je sprečavanje stvaranja zagađivanja i značajnih promena koje mogu nastati u činiocima životne sredine usled preduzimanja određenih aktivnosti. Da bi se te značajne promene ili zagađivanje mogle sprečiti, umanjiti ili ublažiti potrebno je u početnoj fazi svih tehničkih planiranja, kao i u procesu odlučivanja, sprovesti promenu uticaja na životnu sredinu. Zakonom o proceni uticaja na životnu sredinu uređuje se postupak procene uticaja za projekte koji mogu imati značajni uticaj na životnu sredinu, sadržaj studije o proceni uticaja na životnu sredinu, učešće zainteresovanih organa i organizacija i javnosti, prekograničnog obaveštavanja za projekte koji mogu imati značajne uticaje na životnu sredinu druge države, nadzor i druga pitanja od značaja za procenu uticaja na životnu sredinu. Predmet procene uticaja su projekti koji se planiraju i izvode, promene tehnologije, rekonstrukcije, proširenje kapaciteta, prestanak rada i otklanjanje projekata koji mogu imati značajan uticaj na životnu sredinu. Predmet procene uticaja su i projekti koji su realizovani bez izrade studije o proceni uticaja, a nemaju odobrenje za izgradnju ili upotrebu. Procena uticaja vrši se za projekte iz oblasti industrije i rudarstva, energetike, saobraćaja, turizma, poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, upravljanje otpadom i komunalnih delatnosti, kao i za sve projekte koje se planiraju na prirodnom dobru posebnih vrednosti i u zaštićenoj okolini kulturnog dobra. Odredbe ovog zakona ne primenjuju se na projekte koji su namenjeni odbrani zemlje. Zakonom o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu uređuju se uslovi, način i postupak vršenja procena uticaja određenih planova i programa na životnu sredinu. Tu je načelo održivog razvoja, integralnosti, predostrožnosti, načelo hijerarhije i koordinacije, javnosti radi obezbeđivanja zaštite životne sredine i unapređivanja održivog razvoja kroz integrisanje osnovnih načela zaštite životne sredine u postupak pripremei usvajanja planova i programa. Strateška procena vrši se za planove, programe i osnove u oblasti prostornog i urbanističkog planiranja ili korišćenja zemljišta, poljoprivrede, šumarstva, ribarstva, lovstva, energetike, industrije, saobraćaja, upravljanja otpadom, upravljanje vodama, telekomunikacija, turizma, očuvanje prirodnih staništa, kojima se uspostavlja okvir za odobravanje budućih razvojnih projekata određenih propisima kojima se uređuje procena uticaja na životnu sredinu. Na kraju, zakonom o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine uređuju se načelo predostrožnosti, integrisanosti i koordinacije, načelo održivog razvoja, hijerarhije upravljanja otpadom. Takođe na principu – zagađivač plaća postiže se sprečavanje i kontrola zagađivanja životne sredine kroz postupak izdavanja integrisane dozvole za postrojenje i aktivnosti koje mogu imati negativan uticaj na zdravlje ljudi i životnu sredinu ili materijalna dobra. Dame i gospodo, usvajanjem ovog seta zakona Srbija će se za jedan korak približiti standardima EU. Naravno, potreban je još jedan dopunski veliki set posebnih zakona kojima bi se u različitim oblastima naše stanje u životnoj sredini uskladilo sa standardima EU, ali isa našim posebnostima. Dame i gospodo narodni poslanici, hvala na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa DS je vrlo pažljivo iščitala i raspravljala o Predlogu zakona o zaštiti životne sredine, koji je Vlada uradila i uputila u proceduru Skupštini Srbije, sa vrlo bogatim iskustvom sličnog rada na prethodnom Predlogu zakona o sistemu zaštite životne sredine, a to je i ministar spomenuo u svom izlaganju, i iz kojeg je oko 80% uvršteno u ovaj zakon koji je pred nama. Zašto smo vrlo pažljivo i detaljno razmatrali Zakon o zaštiti životne sredine? Zbog toga što ga smatramo jednim od ključnih, ako ne i ključnim zakonom za ono što su korenite promene u Srbiji, što je menjanje sistema vrednosti u Srbiji, a u skladu sa normama EU i u skladu sa onim oko čega smo i u ovoj skupštini donošenjem Rezolucije o evropskim integracijama svi opredeljeni. Moje izlaganje će biti podeljeno u četiri dela. Prvi je, razlike u gledištima u konceptu DS i predloženog zakona. Drugi je, komentar o predloženim amandmanima koji su podeljeni u četiri grupe. Treći je, preporuke za ministra u toku ove rasprave. Četvrti je, projekcija ili scenario događaja koji će u Srbiji uslediti usvajanjem ovakvog predloga zakona ili prihvatanjem naših amandmana i njegovim poboljšavanjem i onda usvajanjem takvog predloga zakona. Dakle, životna sredina ili uopšte sistem zaštite životne sredine možete podeliti po dekadama ako ste u Evropi sedamdesetih godina imali samo koncept kontrole zagađivanja životne sredine. Dakle, vladao je princip - razblaženje nije rešenje. Da vidimo šta ćemo da uradimo, jer do sedamdesetih imali ste - ne znam šta ću sa zagađenjem, ajde da ga razblažim. To se odnosilo na vodu, vazduh, zemljište. Sedamdesetih godina se pokazalo da razblaženje nije rešenje, nego naprotiv da proizvodi mnogo veći skup problema nego što je ekonomski razvoj doneo dobrih stvari, a da je pri tome produkovao zagađenje. Osamdesetih godina je uveden koncept integracije procesa. Znači, pratila se životna celina celovito preko činilaca životne sredine, preko vazduha, vode, zemljišta, biljnog i životinjskog sveta. Ko prati ovu oblast ili ko je u oblasti zna za velike evropske projekte i projekte u zapadno-američkim zemljama koji su se ticali integracije procesa i celovitog pristupa onome što je životna sredina. Odmah da stavim napomenu, zakon koji je pred vama je po konceptu, po duhu, po rešenjima i po onome što će proizvesti koncept osamdesetih iz razvijenog sveta. Devedesetih godina u razvijenim zemljama napravljen je koncept planiranja celog postrojenja. Znači, osim što imate prihvatanje da razblaženje nije rešenje, osim što imate da se integrisano posmatra - proizvodim pivo, gumu, hleb, bilo šta radim, lovim, izlovljavam, krčim šumu, dakle šta god da radim u zemlji, koja nije pozajmljena od sopstvenih unuka, tome pristupam integralno i gledam gde će sve da se proizvede posledica zato što čovek interveniše u životnoj sredini. Tada su se prvi put uveli bilansi energije i otpada. Dakle, 1990. godine praktično počinje uvođenje čistih tehnologija u proizvodnji, svuda gde je celovitom pristupom i traženjem ustanovljeno šta je poremećeno u bilansu. Ovde skeptici često daju primedbe tipa - ma mani me, krenuo je razvoj tehnologija, nema to veze sa životnom sredinom nego treba prodati neki novi proizvod, neku novu tehnologiju, pa podmećete nekakve uslove održivog korišćenja životne sredine. Imate čuvenu priču o ozonskoj rupi koja je izmišljena samo zato što su se pojavila nova sredstva za sprejeve. Dakle, sve to onaj ko se bavi životnom sredinom ima kao podatke. Vidim da se neki poslanici čude. Nekoliko puta imate ponovljene u ciklusima priče da je svo bavljenje životnom sredinom samo zamaskirano služenje onome što se zove veliki kapital multinacionalne kompanije i slično. Nije tačno, i to da nije tačno vidite po monitoringu za sve parametre kojima određujete kvalitet neke životne sredine. To su 1990. godine bilans, energija i otpad. Kada je na štetu životne sredine uvek se morao naći mehanizam da se ulazna veličina potrebne energije ili šta god bilo, tone uglja, tone nafte, kilograma hleba, tone mineralnog đubriva ili bilo čega što čovek koristi, da se tu uvede kontrola, da se bilans između energije i otpada ne bi poremetio. Od 2000. godine, osim koncepta industrijske ekologije, danas važećeg svuda u svetu, posmatraju se i bilansi – materijal, sirovina, resursi. Dosta brzo od stava da razblaženje nije rešenje, preko integralnog pristupa šta sve šteti dok proizvodim korist u obliku profita, preko bilansa energija i otpada, jako se brzo stiglo do energija, materijala, sirovina i resursa, iz prostog razloga što su resursi iscrpiva kategorija. Ako želite zaista da imate samo poštovanja u nekoj zemlji koju ste pozajmili od svojih unuka onda morate da vodite računa o resursima da bi mogli da znate šta ćete sa količinom sirovine koju hoćete da uložite u svoj ekonomski razvoj, šta ćete sa otpadom koji ćete pri tome dobiti. Na kraju imate koncept održivog razvoja kome nakon 2010. godine teže sve zemlje razvijene Evrope, znači koncept industrijske ekologije i protok kapitala, radne snage i socijalne komponente. Ako hoćete nekakvo poređenje, onda bi mogli da krenemo natrag i da kažemo da danas u svetu koncept održivog razvoja podrazumeva da imate stolicu na četiri noge. Na toj stolici sedi budućnost vaše nacije, budućnost prostora na kojem živi vaša nacija i budućnost vaše države. Te četiri noge, jedno je životna sredina i zato je potreban zakon o sistemu zaštite životne sredine, drugo je ekonomija, treće je socijalna situacija u zemlji u kojoj posmatrate i četvrto je politika, profil politike koju prihvatate kao važeći u toj zemlji. Kako je to izgledalo deset godina ranije? Falila vam je noga socijalne politike i falila vam je ekonomija. Znači, imali ste samo životnu sredinu i nekakvu politiku koja nije bila uređena sektorski kroz sve oblasti u društvu. Ako idete još natrag dođete do sedamdesetih, gde imate samo jednu nogu od te stolice i to je situacija kontrole zagađivanja. Šta ovaj zakonski akt predlaže? Predlaže u suštini da se Srbija zadovolji 2004. konceptom zaštite životne sredine iz osamdesetih godina. Ne sporim pravo predlagača da kaže da je to mera stvari, ne možemo održivi razvoj, ne možemo ovo, ali tražim argumente za to. Ja argumente ni na odboru, ni u raspravi sa ministrom nisam čula. Znači, naš predlog da se odmah u zakon uvrsti poglavlje - uslovi za održivo korišćenje resursa, sadržan je u tome što je sada jeftinije i što je jedan od najvažnijih argumenata u bilansu. Ovakav pristup sasvim sigurno će proizvesti skuplje. Dakle, ministar je u svom uvodnom izlaganju potpuno tačno rekao da sada imate sektorski pristup, ali ćete i posle ovog usvajanja zakona imati sektorski pristup. Recimo, vodoprivreda će da određuje ko koristi, ko naplaćuje, ko kontroliše zagađenje.
Oprostite, da li koristite i drugih deset minuta?
Da, koristim i sledećih deset minuta. Šumarstvo i vodoprivreda će da kažu ko koristi, ko naplaćuje i ko zagađuje i tako sektorski, bez uticaja Zakona o sistemu zaštite životne sredine, kako je trebalo da se zove, i bez uticaja praktično Skupštine nećete imati politiku. Dakle, u startu vam fali ona četvrta noga. Fali će vam naravno i socijalna politika neminovno kao posledica. Ministar je u uvodnom izlaganju rekao da nedostaje konsekventni pristup. Niste otklonili ovakvim Predlogom zakona konsekventnost. Znači, tri prateća zakona koja su po svojoj suštini pravilnici, a ne zakoni, ne otklanjaju konsekventnost pristupa. Pravilnici su bili u vreme dok je predlagan zakon 2002. i 2003. godine i pravilnici su po svom sadržaju ostali. Izmenjeno je da se to uređuje zakonom i tu se vidi da vam fali druga noga na ovoj stolici, jer ste jednu već izbacili, a to je da nemate politiku gde vam je struka glavna zbog toga što vam volja da se nešto što je pravilnik zove zakon, govori o opredeljenju da se u oblasti životne sredine fokus da na upravni postupak, protiv čega ja nemam ništa. Dakle, da se fokus da na pravo, da se fokus da na papire, na propise koje prati korisnik, zagađivač, naplaćivač, kako god. Ali, to nije sistem zaštite životne sredine u 2000. godini. Imaćete nezadovoljstvo da voljom većine usvojite ovakav predlog zakona i da u nekom drugom mandatu, i vi sami ako opet budete ministar i zaštite životne sredine ili neko drugi kaže - nedostaje ovom zakonu, koji je trebalo da bude krovni zakon, nedostaje mu integralan prilaz. Dakle, ovo je nešto što je i prethodna a i ova vlada ostavila - ne sektorsku primenu principa sistemazaštite životne sredine, nego je ostavila sektorsku političku volju da pojedini segmenti u Vladi donose propise na način kako to njima odgovara. Šta je to što je glavna zamerka. Glavna zamerka je što je zakon na nivou eksploatacije. Zakon u svom prilazu, po odredbama koje radite, ima u suštini ideju eksploatacije prirodnih resursa, a ne održivo korišćenje prirodnih resursa. Vaš odgovor u dosadašnjoj raspravi je bio - to se rešava kroz ova tri prateća zakona. Ne rešava se. Dokaz za to su podzemne vode. Podnela sam i amandman o podzemnim vodama. Nigde ih nema. Dokaz da se ne rešava je nesrećan slučaj, ako se desi, a i to smo rekli u raspravi, ako se razlivena afera oko prodaje "Knjaza Miloša" i završi dobro po državu, jer mislim da je to glavna ideja - da se završi dobro po državu, nema nigde u ovom zakonu, a ni u pratećim pravilnicima koje zovete zakonima, odredaba na koje se ugovor o koncesiji može pozvati da se izmeni iscrpivost ili pretrpivost izvora lekovite ili mineralne vode. Može da dođe i do situacije da država, ponavljam - ako se dobro po državu reši afera "Knjaz Miloš", koja se razlila iz Vlade i drugih nadležnih organa za proces, može da dođe državai da kaže - ja se izvinjavam, ali vi nemate ništa sa izvorom mineralne vode, vi ste kupili ono što ste kupili. Ista stvar je i sa glinom, sa laporcem, sa bilo čim. Imate taj problem trenutno kada su cementare u pitanju. Dakle, taj problem sada postoji. Ovim zakonom, ni pratećim pravilnicima koje zovete zakonima, taj problem nije rešen. Ako se govori o monopolima koje svaki sistem zaštite životne sredine hoće da eliminiše, zato što kad neko ima monopol onda mu obično nedostaje savest, to je priroda monopola i ljudska priroda. Ako imate monopol i ako nemate nikog da vas u tom monopolu omeđi, hvala bogu da nećete odoleti iskušenjima. Dakle, svi sektorski pristupi, govorite o tome da će biti primenjena sektorska politika, ali očekujete zakon o vodama, zakon o šumama, zakon o hemikalijama itd. i kažete - oni će u tim budućim zakonima da urede pitanja sistema zaštite životne sredine. Na osnovu čega to tvrdite? Kada sada imamo problem sa vodoprivredom, koja neće da se odrekne monopola da koristi, da naplaćuje i da zagađuje. Ako je to pravilo zašto sada vodoprivreda ne kaže odmah - hajmo da vidimo šta može od korišćenja voda da se uredi u zemlji. Ono što su bočni razlozi za popravak ovog zakona su dva, jedan upravljački i jedan finansijski. Šef agencije u vašem predlogu zakona je praktično ministar. Dakle, agencija je po našem mišljenju trebalo da bude javna agencija. Mi smo na to podneli amandman. Znam sva ustavna ograničenja. Znači, kad god predložite javnu agenciju kao potpuno nezavisno telo, što je problem i sa agencijom za telekomunikacije, čak i sa radiodifuznim savetom, znači uvek ćete imati opravdanu primedbu - ali, to nije u skladu sa našim Ustavom. Nije ni izričito protiv. Znači, da je to pitanje političke volje, da zajedno procenimo da li postoji društveni konsenzus da uvedemo javne agencije kao nezavisna kontrolna tela. Ova agencija to neće biti. To je potpuno jasno iz zakona i ja nemam ništa protiv da je to opredeljenje, ali mi tvrdimo da su agencije potrebne kao javne agencije koje su potpuno nezavisne. Naravno da vas to ne spasava. Primer vam je Komisija za hartije od vrednosti. Ali, obezbeđuje javnost rada. Da nemate tu komisiju za hartije od vrednosti onda bi se negde "Knjaz Miloš" razlio, kroz pesak, i ne bi ga nikad niko ni video. Pošto imate, onda znači da je prosto nezavisnom telu postalo jasno da imamo problem, pa da ćemo da vidimo kako da ga rešimo. Fond za životnu sredinu je kao ideja dobar. Imaju ga lokalne sredine, neke lokalne samouprave, i to funkcioniše, ali ovde sa budućim direktorom fonda ovo izgleda kao treće ili četvrto po snazi finansijsko mesto, u finansijskoj vertikali javnih prihoda. S obzirom da nisam zabrinuta iz koje će stranke doći za direktora Fonda neko kome to nedostaje da bi bilo finansijske vertikale, onda ostavljam to na diskusiju u toku načelne rasprave, jer je Fond za životnu sredinu sjajna ideja. Namenski fond - sjajna ideja, ali ovako kako je koncipiran vi imate direktora fonda koji ima praktično dobru nedodirljivost guvernera NBS. Znači, ne kvalifikujem, samo ističem da je to stvar koja može da napravi problem. Naši amandmani su podeljeni u tri grupe. Prvanajvažnija grupa oko koje želimo debatu u ovoj skupštini su - ustanovljenje uslova održivog korišćenja resursa, jer je ministar u pravu kada je rekao da do sada nije bilo sistemskog pristupa. Jedino sa ovim poglavljem vam je omogućen sistemski pristup održivom korišćenju resursa, zbog toga što su prirodna bogatstva i životna sredina i kapital i ekonomska kategorija. Dakle, nikome ne pada na pamet da bilo kome, bivajući za sistemsku zaštitu životne sredine, govori da ne treba da živimo u uslovima civilizovanog, komfornog, udobnog, savremenog života, ali da se to radi na održiv način. Sada ako to rešimo jeftinije će biti nego 2008. godine. Tada ćemo već imati da tražimo investicije za crne tačke i zagađenja koja će ovaj zakon omogućiti. Druge dve grupe amandmana su manje važne. Prosto su u pitanju principijelne stvari. Svako od nas ima stav o tome kako treba nešto da se zove, ili kako se tumače direktive Evropske unije, ali ova ja prva. Mi smo dobili izveštaj o amandmanima i od Odbora i od Vlade, i osim što u ovom izveštaju svugde piše da je Gordana Čomić podneo amandman, što se odnosi na Službu Skupštine, onda očekujem da je ministar Aleksandar Popović odbila amandman ili nije prihvatio, sa čime se saglasila Vojislav Koštunica. Dakle, to je nešto što je prosto primer za to kada se ne misli kako se lako naprave potpuno nepotrebne i glupe greške. Ja nisam - podneo ništa, ali - podnela jesam, i to je ... izvolite? [[Komentar se ne čuje.]] Kažite poslaniče?
Molim vas da nastavite a i prekoračili ste vreme.
Evo, završavam, prekoračila sam jedan minut. Dakle, to što je ministar Aleksandar Popović odbio i nije prihvatio amandmane koji se tiču uslova korišćenja resursa, ne koristi ni meni kao nekom ko je podneo amandman, ni vama, i ne radi se ovde o različitim konceptima. Ovde se radi o tuči između sujete i jednog jedinog pravog koncepta, a to je sistem zaštite životne sredine. Sa željom da zaista zajedno, prihvatajući ove amandmane, učinimo ogroman korak u ovoj skupštini jednoglasnim izjašnjavanjem o amandmanima i o celokupnom zakonu, moram u ime Demokratske stranke da izrazim svoje zadovoljstvo što je i ovakav predlog zakona konačno stigao na dnevni red. Dva puta je ulazio, dva puta je zbog neopravdanih razloga skidan, jer mi je to znak da ćemo zaista da sprovodimo zajedno ono o čemu smo ovde glasali, a to je Rezolucija o pridruživanju Evropskoj uniji. Hvala vam.
Određujem pauzu do 15,00 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad zasedanja. Pre prelaska na rad molimo vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da elektronski sistem pokazuje da imamo dovoljno prisutnih poslanika. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite. Ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPO- Nova Srbija gospodin Dušan Mrvoš.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo odbornici, konačno je pred nama ovaj set zakona, pričamo o Zakonu o zaštiti životne sredine. U problemima zaštite životne sredine sve zemlje, pa i naša zemlja, suočavaju se sa istim potrebama. S jedne strane postoji jedno nasleđeno zagađenje, zagađenje vode, tla i vazduha, a sa druge strane kontrola i prevencija kako postojećeg, tako i kontrola nekog budućeg zagađenja. Razvoj svih zemalja je u nekoj prošlosti išao po istom principu. Između ostalog prirodna dobra, a kada govorimo o životnoj sredini, ne pričamo samo o vazduhu, samo o vodi ili samo o zemljištu, pričamo i o flori, pričamo o fauni, pričamo o otpadu, o prevozu hemikalija ili opasnih materija, znači, u neko prethodno vreme prirodni resursi su se maksimalno iskorišćavali, zaštita životne sredine ili priča o ekologiji je bila isključivo deklarativna, iako su za sve to postojali i neki pozitivni zakonski propisi, ona je bila ipak definitivno u zapećku. Neki budući razvoj Srbije i zaštita životne sredine u Srbiji mora istovremeno da obuhvati dva faktora ili da nađe pravu ili pravilnu meru između neka dva faktora. Sa jedne strane to je ekonomski razvoj, a sa druge strane su svi oni činioci koji čine zdravu životnu sredinu. Nova Srbija - SPO razmišljajući o tome rukovodi se određenim principima i neki od tih principa su prvo donošenje nacionalne strategije o zaštiti životne sredine, zatim to je princip prevencije, princip očuvanja prirodnih vrednosti, princip odgovornosti. Tu je princip plaćanja, tu je princip edukacije i princip informisanosti i učešća javnosti u donošenju nekih odluka koje mogu imati posledicu na životnu sredinu. Zatim, tu je princip decentralizacije i spuštanja nekih nadležnosti na lokalni nivo, uključujući i to da lokalni inspektori za zaštitu životne sredine imaju daleko veća ovlašćenja nego što ih imaju sada i, konačno to je, možda je poslednje u ovom redosledu nabrajanja, ali možda i najvažnije, pravo svakog pojedinca na zdravu životnu sredinu i mogućnost ostvarenja tog prava i zakonom, odnosno preko sudova. Sve ili većinu tih principa zaštite životne sredine Nova Srbija i SPO su prepoznali u ovom setu zakona, počev od Zakona o zaštiti životne sredine i zato ovaj set zakona ima bezrezervnu podršku i Nove Srbije i SPO-a. Ja ću vama oduzeti još samo malo vremena ne konkretnom pričom o ovom zakonu o zaštiti životne sredine, niti o ovom setu zakona, samo hoću da vam kažem da dolazim iz Pančeva i kada sam krenuo ovde hteo sam da ponesem takozvanu zaštitnu masku model M1 ili među prostim svetom poznato kao gasmaska. Da održimo jedan kratak kurs, jednu edukaciju stavljanja i korišćenja zaštitne maske. Posle onih jučerašnjih priča o Žući itd., smatrao sam da je to malo deplasirano jer neki od vas i znaju kako izgleda gasmaska, neki od vas su imali prilike da koriste. Većina nadam se nije imala tu priliku, ali verujte mi da svih 150.000 stanovnika opštine Pančevo znaju kako izgleda i kako se stavlja i kako se koristi zaštitna maska. Znaju iz jednog prostog razloga, i pre 1999. godine, pre bombardovanja Jugoslavije, posebno bombardovanja Pančeva, i podsetiću vas da nikada i nigde na svetu, u svim ratovima koji su se u istoriji čovečanstva vodili, nikada ni nigde nije bombardovana ni jedna petrohemija. Ovde kod nas je bombardovana "Petrohemija" u Pančevu. Počev od te 1999. godine i tog bombardovanja preko svakodnevnog udisanja raznoraznih materija otrovnih kao što su benzini, kao što su metal, merkantanik, ugljovodonici nemetanskog tipa, kao što je ugljen monoksid, ugljen dioksid, kao što su totalni redukovani sumpori, građani opštine Pančevo imaju potrebu da koriste tu zaštitnu masku. Verujte mi, posle svega toga smrt je postala prijatelj većine domaćinstava, kuća u Pančevu, a Novo groblje u Pančevu se već u žargonu popularno naziva "Dom omladine". Građani Pančeva hoće samo jednu stvar. Oni ne žele da zaštita životne sredine bude sredstvo dnevne politike, niti žele licemerje pojedinih stranaka, odnosno pojedinih šefova, pojedinih stranaka koji dolaze u Pančevo da bi tobož pričali o zaštiti životne sredine i zagađenom vazduhu u Pančevu, a pri tom kao što se desilo relativno skoro, tako u ovim lokalnim izborima, davali podršku određenom kandidatu za predsednika opštine određenoj političkoj grupaciji. Građani Pančeva ne žele da se Pančevo nađe u novinama samo onda kada vetar malo promeni pravac, pa zasmrdi Beograd ili u pojedinim delovima Beograda. Građani Pančeva žele kao i građani Bora, Obrenovca,građani pojedinih gradova u Srbiji žele da se ovo pitanje reši sistemski, da svi ti problemi uđu u institucije sistema. Građani Pančeva žele, ja vas ministre molim, apelujem na vas, apelujem na Vladu da shodno jednom od članova ovoga, ja sam siguran usvojenog zakona, da Vlada proglasi Pančevo za sredinu posebno ugroženu i na taj način lokalna samouprava zajedno sa industrijom, sa Vladom Republike Srbije, počne da rešava deo po deo problema Pančeva. Moguće je i da to ne bude. Moguće je da je Pančevo iz meni nepoznatog razloga žrtvovan grad, što nije neuobičajeno, i za vreme Drugog svetskog rata je Čerčil žrtvovao Koventri, da Nemci ne bi saznali da engleski šifranti znaju nemačku šifru, ali ako je to tako, onda vas molim jednu stvar. Da dozvolite meni da to kažem građanima Pančeva.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? Izvolite. Ovlašćeni predstavnik SRS, Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su četiri zakona o zaštiti životne sredine, zakoni koje smo čekali duže vreme. Logično je da dolaze kao posledica i zahteva, normalno u jednom razvoju jedne zemlje i predloga i načela EU i potrebe da mi kao uređeno društvo dobijemo jedan uređeni sistem u zaštiti životne sredine. To su bila naša očekivanja i to je neka podrška koju svaki predlagač zakona u svakom slučaju treba da ima, koji su opredelili da se upuste u takav jedan ozbiljan poduhvat, ali u svakom slučaju naša očekivanja su bila daleko veća. Prema tome, mi ne možemo tvrdo da kritikujemo nešto što samo po sebi treba da da jedan novi doprinos razvoju društva uopšte, ali moramo da ukažemo na sve probleme koji su propušteni, pokušavajući to kroz amandmane i kroz ovu načelnu raspravu. Na kraju krajeva, treba da damo doprinos da ovaj prvi korak u nekom novom konceptu o zaštiti životne sredine bude samo prvi korak, ali da iza njega sledi čitav niz koraka koji treba da upotpune i daju novi kvalitet ukupnom razvoju i zaštiti životne sredine u Srbiji. Šta je ono što u startu možemo da zamerimo i da kažemo šta smo očekivali i kako treba da se postavimo prema rešavanju ovako vitalnog i značajnog problema u Srbiji? Poslanici su morali da dobiju informaciju i analizu o stanju životne sredine danas u Srbiji za 2003. i 2004. godinu i da vidimo kakvo je stanje vazduha, kada je u pitanju aerozagađenje i emisija u pojedinim područjima i kako ćemo taj problem rešavati. Ovde je ponuđena jedna koncepcija –zagađivač plaća. Krećemo da analiziramo suštinu. Koncepcija – zagađivač plaća je nešto što svakako je trend, zahtev i potreba i način rešavanja takvog problema. Međutim, instrumenti koji se ovde koriste su, pre svega, administrativni. Kriterijum i uvođenje koncepcije – zagađivač plaća morali bi da imaju u sebi sve elemente ekonomskih instrumenata, da budu stimulativni za zagađivače, da on može i da zna sa smanjivanjem zagađenja kako će se to odraziti na njegovu dobit, na njegovu proizvodnju. Ovako administrativno, sa nekim utvrđenim normama, kroz princip – zagađivač plaća, mi suštinski nećemo dobiti ništa. Takse i dažbine koje su mogle da budu korišćene kao instrumenat u poboljšavanju aerozagađenja, pre svega, moraju da budu klizne. Država mora da se uključi u sistem kliznih taksi, u smislu da onaj zagađivač koji smanjuje zagađenje, ujedno ima i smanjenu taksu, s jedne strane, a sa druge strane da subvencijama, smanjivanjem poreza država bude ta koja će stimulisati svakog zagađivača da on nađe svoj ekonomski interes i da na bazi svog ekonomskog interesa upravo odradi onu priču što se zove – zaštita životne sredine. Prema tome, ubiranjem naknada, stimulativnim ekonomskim efektima, zagađivači svuda u svetu bitno su promenili svoj odnos prema zagađivanju životne sredine, što je cilj i ovog našeg predloga. Prema tome, u toj koncepciji ako želimo da uhvatimo korak sa svetom, moraćemo i da dobro izanaliziramo taj deo koji je predviđen, a to je nešto novo u zakonu, sistem – zagađivač plaća. Druga tačka, što je trebalo u informaciji da dobijemo, to je stanje naših vodotokova, zagađenost reka, tu se odmah otvara suštinsko pitanje – da li ga ovim zakonom rešavamo, a to je objedinjena zaštita svih naših resursa, jer Ministarstvo za nauku i zaštitu životne sredine pod svojom ingerencijom mora imati, pre ili kasnije, u ovoj zemlji zaštitu, kako vazduha, tako vodotokova, tako i zemljišta. Ne može se odvojeno takav problem rešavati, jer koncepcijski je to neizvodljivo, da zaštita voda bude u Ministarstvu za poljoprivredu i vodoprivredu, jer imamo sukob interesa sa jedne strane, ekologa ili zaštitara sa svojim posebnim načinom razmišljanja i koncepcijom, a na drugoj strani imamo shvatanje i doživljavanje vode kao nekog privrednog resursa iz kojeg treba da se iscrpi neka ekonomska dobit. Prema tome, dok ne rešimo taj problem objedinjene zaštite, voda, vazduha, zemljišta i svega ostalog što u sistemu treba da bude, mi ćemo ipak imati nedorečenu priču i nedorečen zakon, da možemo sve definitivno da rešimo. Zagađivanje zemljišta, takođe, u smislu nekontrolisanog korišćenja herbicida, pesticida i svega ostalog, dovelo je do ozbiljnih problema na koje i ovaj zakon mora da ukaže i da da unapred perspektivu i strategiju, kako to rešavati, jer je to ozbiljno pitanje koje, zbog povećanja broja karcinoma i svega ostalog, ima svoj značajan udeo. Stanje deponija, otpada, transporta otpada, sve je to ovde moralo biti dato kroz informaciju da znamo u kakvoj se to zemlji nalazimo i kako uopšte da razmišljamo i ovaj zakon da podržimo ili da ga ne podržimo, da ga doživljavamo kao nešto deklarativno, u smislu raznih definicija, predloga, objašnjavanja šta određeni pojmovi znače, ili da ga doživljavamo kao prvi korak pri rešavanju i stvaranju jedne ozbiljne strategije, nacionalne strategije u rešavanju zaštite životne sredine. Takođe, morali smo dobiti mnoge odgovore o tome kakvo je stanje prirode, zaštićenih prirodnih dobara. Zaštićena prirodna dobra danas se nalaze u vrlo teškom stanju. Preti im uništenje, država nema para da vrši revitalizaciju, kako značajnih bara tako i drugih zaštićenih područja koje mogu u nekom vremenskom trajanju da propadnu, ako se značajno ne interveniše. Koncesija za koju mi smatramo da je opravdana i za koju mislimo da bi mogla da doprinese poboljšavanju kvaliteta, to je koncesija na određena zaštićena prirodna dobra. Određena zaštićena prirodna dobra koja predstavljaju prostore od posebnog državnog interesa, danas su zbog teške ekonomske situacije dovedena u poziciju ugroženog opstanka. Takvi prostori koji predstavljaju staništa izuzetno retkih biljnih i životinjskih vrsta vrlo su značajni sa aspekta naučnog, ekološkog i turističkog potencija. Ti prostori bi mogli predstavljati mesta za dovođenje velikog broja stručnjaka, ljubitelja prirode i turističkih posetilaca. Zbog ekonomske situacije mi to ne možemo da uradimo, mislimo da je potrebno značajno pokrenuti davanje međunarodne koncesije na takva zaštićena prirodna dobra, po svim našim planovima i programima za datu oblast. Davanjem koncesija na nabrojana i slična zaštićena prirodna dobra, sačuvali bismo ih i unapredili, obezbedili finansijska sredstva za ulaganju u životnu sredinu Srbije, pokrenuli život nad tim prostorima i sve to lakše i bolje predstavili svu lepotu Srbije. Prema tome, ta koncepcija, kada je u pitanju priroda, je nešto što smatramo da bi ovog momenta, zbog prevazilaženja naših ekonomskih mogućnosti i nemogućnosti da to rešavamo, bilo nešto što treba da se ugradi u jednu značajnu strategiju, nacionalnu strategiju razvoja. Prema tome, morao se ovde dati izveštaj i kada je u pitanju informisanost od strane zdravstva, zdravstvene zaštite, u smislu kako se zagađenost životne sredine odražava na zdravlje stanovništva i gde su najvitalniji problemi, pogotovo NATO bombardovanje i genetske malformacije koje se u poslednje vreme javljaju kao posledica trajnih oštećenja u životnoj sredini. Morali smo dobiti informaciju o tome kako rade inspekcijske službe, kroz koje probleme oni prolaze, da li je na terenu to izvodljivo ili nije, šta je to što treba da im se da kao povećana nadležnost da bi oni mogli represivnim merama da urede taj prostor u Srbiji. Na kraju, obrazovanje, razvijanje svesti itd, sve je to jedan kompleksan izveštaj koji je trebalo da dobiju poslanici i na bazi toga izgrade svoje stavove, kako će odlučivati i kakve će zaključke donositi. Druga stvar koja je tu bitna, to je kakav smo zakon imali, šta je bilo kvalitetno u zakonu iz 1991. godine, šta je to što je vreme u nekoj svojoj distanci napravilo, što bi trebalo da se menja, da li je on kao takav bio sprovodiv ili nije, šta u toj njegovoj životnosti je nedostajalo da bi mi mogli da zaključimo da li će ovaj zakon uopšte biti u mogućnosti da se sprovede i da li on u sebi nosi neku životnost ili je on samo nešto što će biti na papiru, a zbog nekih drugih objektivnih, subjektivnih ili drugih razloga neće biti to što od njega očekujemo. U sklopu toga svakako je trebalo analizirati stanje naše privrede, mogućnosti kako se sve to odražava u postupku privatizacije i svega ostalog što je značajno za razmišljanje o tome da li postoje neki problemi koji nas sprečavaju da ostvarimo ono što svi u ovoj skupštini želimo, a to je da poboljšamo životnu sredinu. Imamo ovaj značajan problem koji smo, u smislu funkcionisanja tog sistema, sami sebi namestili, omnibus zakonom o AP Vojvodini, sistem zaštite životne sredine se podelio na tri dela. To na svetu nećete nigde naći, jer imate sistem jednog globalnog razmišljanja i imate lokalno delovanje u smislu rešavanja problema u lokalu, praktično u jedinicama lokalne samouprave. Mi smo sada postavili nešto što je potpuno nelogično, a to je neka treća priča, autonomna pokrajina koja sada preuzima neke nadležnosti. Imamo potpuno razdeljenu situaciju i vrlo je teško u tome funkcionisati, to je sada klasičan primer da se vidi koliko je nepotreban taj zakon bio i da on više smeta. Imamo bujanje demokratije, imamo dupliranje planova, dupliranje programa, imamo sve što je nepotrebno, što građani sada plaćaju a ne bi morali da plaćaju, jer se ništa kvalitetno u životnoj sredini u Vojvodini ne dešava, sem što građani Vojvodine dopunski uzimaju sredstva za zadovoljenje, pre svega birokratije koja se namnožila, koja ništa drugo ne radi nego izmišlja šta će raditi da bi dokazala svoju potrebu za postojanjem. (Predsednik: Gospodine Blažiću, koristićete i drugih deset minuta?) Da. Ono što je bitno u celoj ovoj priči, to je analiza kako se stranci ponašaju kod nas. U EU su zakoni rigorozni kada je u pitanju zaštita životne sredine. Moralo bi se, kroz proces privatizacije, tačno naglasiti šta je to što je potreba da oni koji na takav način kupuju neke naše fabrike, da urade da bi se taj prostor popravio i za njega ne bi moglo da se kaže da je on i dalje pod istom tom pričom kao što je bio pre privatizacije. Pitanje eko znaka, to je vrlo ozbiljno pitanje. Mislim da se u članu 53. zakona naglašava njegovo uvođenje. To uvođenje ne može tako da se uradi. Pre uvođenja eko-znaka treba da se napravi jedna ozbiljna studija koja podrazumeva šta taj eko znak i kako će se njegovo primenjivanje odraziti, pre svega, kada je u pitanju tržište, kada je u pitanju favorizovanje nekih proizvođača, nekih proizvoda, kako će se to odraziti prema uvozu, prema izvozu i šta mi tu, ustvari, dobijamo, šta gubimo. Eko-znak je jedna marketinška kategorija i može da ima elemente vrlo značajnog uticaja na kupca, u smislu opredeljenja ili neopredeljenja. To je nešto što je prilično krupan zalogaj. Lepo je što se on ugrađuje, što se predviđa, što se na njega misli, ali pre toga podrazumeva jednu ozbiljnu analizu, jer to ekološko obeležavanje, opet podvlačim, može da bude za nekog favorizovanje, pogotovo što nisu dati instrumenti kako će se nekome davati potvrda da on dobija neki znak da je ekološko. Kakve su naše navike u Srbiji, često puta se to daje prema raznim kriterijumima koji svakako nisu ekološki, ili po političkoj pripadnosti ili po nekim drugim stvarima. Bojim se da smo mi još nezreli za tako nešto. U svakom slučaju, neka to bude način da se kaže da ulazimo u tu priču i da ćemo jednog dana možda do toga kvalitetno doći. Dolazimo u poziciju kako zakon odgovara prema lokalnoj samoupravi, nešto što je najvažnije, u smislu pokušaja decentralizacije Srbije, pa sad na ovom primeru koliko smo mi spremni ili koliko nismo spremni da ono što se zove decentralizacija stvarno i uradimo. Uvek se priča o decentralizaciji, dok ne dođemo u poziciju da treba da primenjujemo, ali onda uprava ili bilo koje ministarstvo, Vlada pogotovo, uvek gleda da sačuva kako sredstva, tako i neke svoje nadležnosti, računajući i pravdajući se da je to jeftinije, kvalitetnije itd. Činjenica je da oštećenje životne sredine, pre svega, nastaje u lokalnoj samoupravi. Sistem lokalnih samouprava je nešto što dovodi do globalne analize kakva je situacija u čitavoj Srbiji. Prema tome, rešavanje i treba da se dešava u lokalnoj samoupravi. U sistemu, ne mogu tačno da se setim koji je član, gde se predviđaju sredstva, doduše, prvi put neka značajnija sredstva za lokalnu samoupravu, mislim da opet imamo sistem centralizovane priče, da će se 40% od onoga što zagađivač plaća dati državi, a 60% lokalnoj samoupravi. Tu je Vlada pokazala jednu korektnu i tolerantnu priču. U Predlogu je čak bilo da 60% ide državi, a 40% lokalnim samoupravama. Pošto je ovde govoreno o Pančevu, ja ću govoriti o Kikindi, kakva je situacija, pre svega u odnosu Naftagasa ili NIS-a prema životnoj sredini u Kikindi, da je proizvodnja nafte Naftagasa 55% na teritoriji Kikinde, da se raubuje životna sredina decenijama, da se gasi tolika proizvodnja u odnosu na sve druge, da postoje, da ne govorim koje količine isplake, da se radi 30 bušotina u građevinskoj zoni u Kikindi. Odnos prema lokalnim samoupravama je katastrofalan. Šta se onda desi – katastrofa, da jedna opština koja toliko izdvaja za ovu zemlju i godinama to daje, odjednom se desi da isključe gas tri dana građanima koji su ni krivi ni dužni, zato što je neko društveno preduzeće dužno prema dobavljaču – NIS gasu. U odnosu prema građanima se to vidi, monopolisti ili ljudi koji, koristeći državni monopol, mogu na takav način da se odnose prema nekoj lokalnoj samoupravi ili građanima na toj teritoriji. Mislim da se ovim zakonom tu nešto popravlja, ali nedovoljno, tako da će još na tome morati mnogo da se radi i da se shvati da svi oni koji koriste nečiju životnu sredinu moraju za to da plate ili moraju bar korektno da se odnose, a da ne dozvole da se tako nešto dešava. Ovde se sada postavlja pitanje kako obezbediti sredstva za ovaj zakon i kako bi još mogli da obezbedimo sredstva za zaštitu životne sredine i ekologiju uopšte. To je značajno pitanje, u smislu dva osnovna stuba koja treba da funkcionišu. Sa jedne strane ekologija, a sa druge strane ekonomija. Sve ostalo je manje značajno. Sinhronizacija te priče je nešto što je, ustvari, pravi put za rešavanje mnogih problema. Naša ekologija treba sa svoje strane da da neki svoj doprinos kod onoga što sam ja ovde samo zabeležio, a to je da nismo dovoljno dobro kao država organizovali korišćenje zaštićenih biljnih i životinjskih vrsta, što je ogroman izvozni potencijal. Da bi smanjili pritisak na privredu, mogli smo kroz kreditiranja farmerskog, plantažnog gajenja lekovitog bilja i ostalog, za šta Srbija ima izvanrednu klimu i izvanrednu zemlju, da ostvarimo prihode koji su onda namenski mogli biti korišćeni u rešavanju značajnih problema u životnoj sredini. Druga je stvar našeg odnosa za zaradu, našeg odnosa prema bio masi koja može i mora bolje da se iskorišćava, kako u smislu briketiranja, tako i u smislu kompostiranja i stvaranja humusa da bi se obezbedila dodatna sredstva da možemo da finansiramo ove probleme na koje smo ukazivali i koji su evidentni. Treća stvar koju niko ne spominje, a koja bi trebalo da bude izvor najvećih prihoda u životnoj sredini, to je nadoknada za posledice od NATO bombardovanja. Posledice NATO bombardovanja su stravične i tu niko nema pravo da objašnjava i da pravda da je postojalo bilo kakvo međunarodno pravo da se tako nešto uradi. Oni mogu da kažu – bombardovali smo, zaslužili ste, niste zaslužili, trebali smo, nismo trebali, ali niko nema pravo u svetu da kaže da je moglo i smelo da se koristi naoružanje ili municija sa osiromašenim uranijumom, da se, praktično, vodi nuklearni rat protiv Jugoslavije. Pročitaću vam kolike su štete u životnoj sredini od bombardovanja, na osnovu analize i izveštaja o proceni u ratnim štetama, koje su prihvatile Ujedinjene nacije preko svog ekspertskog tima, koji je gledao, jer je primenjena njihova metodologija i primenjene su njihove cene. Ukupna šteta u životnoj sredini od strane NATO agresora je 4.258.237.000 dolara. To je šteta, a sve ono drugo što ne može materijalno da se izrazi, ostaje i nikada se ne može naplatiti. Insistiranje na nadoknadi dela ove štete, insistiranje na tužbi, insistiranje na nečemu što se zove naše moralno pravo da kao ljudi kažemo da su prekršene sve međunarodne konvencije, da NATO agresor nije smeo to da koristi, da je izvršena jedna užasna agresija protiv ljudi i protiv naše životne sredine, je nešto što moramo svi zajedno neprekidno da tražimo i uslovljavamo da se mnogo toga što je urađeno u životnoj sredini sanira tim sredstvima. Bojim se da u poslednje dve-tri godine mi na tome uopšte nismo radili i da bi stalno trebalo na tome da radimo, jer to su značajna sredstva kojima bi mogli da nadoknadimo mnogo toga. Prema tome, da rezimiram ono što smatram najvažnije – kako to uraditi, koji su postupci i koji su koraci? Mislim da je ovo samo prvi korak. Mi moramo ići dalje. Donošenje nacionalne strategije o zaštiti životne sredine, pod broj jedan - objedinjavanje zaštite svih prirodnih resursa, pod broj dva - korišćenje onoga što se zovu ekonomske mogućnosti, pod broj tri - ako idemo na ekološki znak, onda to moramo raditi nekako objedinjeno sa Evropskom unijom, jer to bez njih ne vredi praviti. Ostalo što je bitno, to je obrazovanje, nešto što je sporo, trajno, ali jedino kvalitetno, insistiranje da ekologija uđe u prosvetu, u prvi razred osnovne škole, da se ta ekološka svest razvija, pa čak i u predškolskim ustanovama, kako bi stvarali generacije koje će daleko odgovornije, daleko poštenije, kvalitetnije, humanije, na kraju krajeva i civilizovanije se odnositi prema svojoj životnoj sredini. To su neki od mogućih pravaca. U svakom slučaju, ne želim da kažem, ali osećam da u ovom zakonu još kako ima sukoba uprave i struke. On se pomalo oseća. Pokušao je da se izbegne, delimično je izbegnut, ali je još uvek ostala nekako okoštala priča i pokušaj administracije da ona dominira, a da se struka uvek stavlja u neki drugi plan. Sećam se 2000. godine, Ministarstvo je tada imalo 64 zaposlena, a danas Ministarstvo ima 300 zaposlenih. Mislim da je potrebno za trista ljudi naći posao i traženjem tog posla onda se struka uvek gura sa strane, a upravo pokušava da ona bude dominantna. Možda to nije razlog, možda je to samo neko, možda je to samo moje razmišljanje, ali u svakom slučaju, naš je stav da ovaj zakon predstavlja korak napred, ali još uvek nedovoljan korak. Mislimo da ćemo u narednom periodu na osnovu naših sugestija i predloga, donošenjem okvira nacionalne strategije moći da krenemo u veći korak, pa valjda ćemo jednog dana i mi kao druge razvijene zemlje doći u poziciju da kvalitetno štitimo svoju životnu sredinu.
Da li još neko od predstavnika želi reč? Reč ima gospodin Ivan Živadinović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, pravo na zdravu životu sredinu je Ustavom zagarantovano pravo svakog građanina Srbije, ali je verovatno jedno od najčešće kršenih prava i to skoro uvek bez sankcija. Podsetiću vas da se program za zaštitu životne sredine nalazi u programima svih političkih partija, ali uvek redovno na poslednjim stranicama tih programa. Prethodni Zakon o zaštiti životne sredine iz 1991. godine praćen je sa stotinak propisa koji uređuju posebne oblasti, ali ovako glomazan sistem nije mogao usklađeno da ostvari zaštitu životne sredine. Postojeći sistem zaštite životne sredine ima neusklađene planove i odluke i nema skoro nikakve koordinacije među nivoima odgovornosti. Donošenjem Zakona o zaštiti životne sredine, Zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja, Zakona o proceni uticaja na životnu sredinu i Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, koji su u potpunosti usaglašeni sa deklaracijom UN o životnoj sredini i razvoju i programom za 21. vek poznatijim kao Agenda 21, Srbija će biti jedan korak bliža članstvu EU. Različiti su načini organizovanja resornih ministarstava za životnu sredinu u većini zemalja, ali problemi rešavanja nasleđenog zagađenja i kontrola novih zagađenja su za sve isti. Cilj je da se integrišu ekonomski i ekološki ciljevi i da se favorizuje preventivno delovanje. Zato je potrebno da Srbija dobije efikasan sistem zaštite životne sredine, jer nam je to neophodno za nove investicione projekte i ulazak stranog kapitala u našu zemlju. Ovi zakoni ne smeju da stopiraju razvoj Srbije, već da ga stimulišu uz planirano korišćenje prirodnih resursa, dobara i energije. Zakon o zaštiti životne sredine je baziran na 11 načela. To je načelo integralnosti, predviđa međusobno usaglašene planove i programe zaštite životne sredine na svim nivoima, načelo prevencije i predostrožnosti da planirane aktivnosti moraju biti takve da izazivaju najmanju moguću promenu u životnoj sredini. Onda ide načelo očuvanja prirodnih vrednosti, načelo održivog razvoja koje predviđa usklađene interese zaštite životne sredine i interese ekonomskog razvoja, načelo odgovornosti zagađivača i njihovog pravnog sledbenika, a to će posebno biti interesantno kod privatizacija koje slede, jer prilikom promene vlasništva obavezna je procena stanja u životnoj sredini, da nam se ne bi desila situacija koja je bila u Češkoj da država zbog neregulisanih odnosa iz ove oblasti mora da izdvoji 4,5 milijardi dolara da bi rešila ove probleme što je jednogodišnji budžet Republike Srbije. Načelo – zagađivač plaća naknadu za zagađenje životne sredine – načelo korisnik plaća, gde svako ko koristi prirodna dobra, dužan je da plati realnu cenu za korišćenje prostora, načelo supsidijarne odgovornosti u slučaju nepoznatog zagađivača i prekograničnog zagađenja, posledice otklanjaju državni organi. Načelo primene podsticajnih mera gde vlast na svim nivoima koristi svoje kapacitete za popravljanje stanja same životne sredine, načelo informisanja i učešća javnosti, svako ima pravo da bude obavešten o stanju u životnoj sredini i načelo zaštite prava na zdravu životnu sredinu i pristupa pravosuđu. Naravno, poštovanje ovih načela, izrada ovih zakona nisu samo dobra volja i odraz stručnosti i savesnog odnosa prema životnoj sredini, već naša obaveza prema međunarodnoj zajednici, jer Srbija i po ovom pitanju može i mora da poštuje svoje obaveze. Najveći broj zakona koje je potrebno usvojiti u narednom periodu da bi se ličilo na Evropu je upravo iz ove oblasti. Da bi Srbija ušla u EU potrebno je usvojiti oko 80.000 propisa, a od toga je 30% iz zaštite životne sredine. Važno je napomenuti da će ove zakone pratiti i nacionalna strategija održivog korišćenja prirodnih resursa i dobara, a donose se na period od 10 godina u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Bitna razlika od dosadašnjeg uređenja ove oblasti je da će odgovornost za zaštitu životne sredine ubuduće nositi Vlada Republike Srbije, a ne ministarstvo. Zakonom o zaštiti životne sredine je predviđena zaštita prirodnih resursa, dakle, zemljišta, vode, ali i strogo kontrolisani uvoz i izvoz i zaštićena vrsta fauna kako se ne bi opet dešavale afere oko izvoza ptica. Nije zanemarena ni zaštita od buke, vibracija i jonizujućeg zračenja i otpada, ali svi ovi problemi će ubrzo biti predmet specijalnih zakona koji će detaljno obraditi sve obe oblasti. Zakoni predviđaju rigoroznu kontrolu postojećih tehnologija, ali i visoke kriterijume za korišćenje novih tehnologija, da nam se ne bi dešavalo u budućnosti da Srbija postane industrijsko groblje Evrope. Novina je i uvođenje ekološkog znaka koji će moći da nose proizvodi opšte potrošnje, osim hrane, pića i farmaceutskih proizvoda koji manje zagađuju životnu sredinu pri proizvodnji, plasmanu i potrošnji ili su dobijeni reciklažom otpada. Naravno da će oni koji budu zloupotrebili ovaj znak morati da plate kaznu do milion dinara ili da odleže u zatvoru 30 dana. Da bi implementacija ovih normi mogla da se prati, planiran je sistem monitoringa na teritoriji cele države koji će paralelno obavljati i država preko ovlašćene organizacije, ali i zagađivači će biti dužni da obezbede finansijska sredstva za ove planove. Radi efikasnije obrade podataka, formiraće se informativni sistem koji će voditi Agencija za zaštitu životne sredine i integralni katastar zagađivača. Vlada će biti u obavezi da jednom godišnje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije, a zakon obezbeđuje dostavljanje informacija na zahtev, s tim što će podnosilac snositi troškove dostavljanja informacija. Od ovoga su izuzete samo informacije od interesa za odbranu zemlje i bezbednost, što je slučaj i sa zemljama EU. Usvajanjem ovih zakona neće u Srbiji poteći med i mleko. Neodgovornost pojedinaca i firmi, prema životnoj sredini i dalje će postojati, ali se nadamo da će kazne od tri miliona dinara za pravna lica, za privredne prestupe i do milion dinara za prekršaje, kao i kazne do 200.000 dinara ili 30 dana zatvora za preduzetnike i fizička lica, za počinioce zločina protiv prirode, opametiti mnoge. Zakon o zaštiti životne sredine neće biti samo temelj, već ozidana kuća, a zakoni koji ga prate biće prozori, vrata i nameštaj koji nedostaje. Od građevinskog objekta do udobnog doma rastojanje je veliko, ali najduže putovanje počinje korakom. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa G17 plus će podržati ovaj zakon, i ne samo ovaj zakon, nego i sve buduće koji budu dolazili iz Ministarstva za zaštitu životne sredine, jer nam je stalo da Srbija što pre uđe u EU. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloje Savić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, ovlašćen sam da u ime poslaničke grupe SPS iznesem stav o ovom setu zakona koji je jako značajan za našu zemlju. Želim prvo da ukažem na preku potrebu da se u Srbiji u oblasti zaštite životne sredine u odnosu na postojeće stanje, a posebno u odnosu na praksu, učini neophodan korak napred, da se obezbedi usklađenost radi čoveka i njegovih potreba i prirode i njenih kapaciteta. Mislimo da ovi zakoni predstavljaju dobru osnovu da se potrebama za zdravim okruženjem, da i sadašnja i buduća generacija, pomire svoje pravo na životnu sredinu, kao i dobru osnovu za stvaranje integralnog sistema koji će valorizovati prirodne vrednosti Srbije, promeniti odnos prema njima i uspostaviti održivo upravljanje bez monopola, bilo u korišćenju ili odlučivanju. Zato je nemoguće ne ukazati na odgovornost zbog nepotrebno propuštenog vremena i posledice tog propuštanja koje su rezultirale postojećim stanjem i praksom. Zakoni su posebno prihvatljivi ako se uporede sa ranijim pokušajima i namerama za uređenje ove materije. Predloženi sistem zasniva se na izbalansiranoj podeli nadležnosti između Vlade, organa autonomne pokrajine i lokalnih samouprava nasuprot koncentraciji ovlašćenja pri ministarstvu ili čak u rukama ministra. Razgraničavaju se upravni i stručni poslovi i obezbeđuje se da stručne institucije istinski budu uključene u sistem zaštite životne sredine, onemogućavaju se voluntarizam i arbitrarnost uprave, tako prepoznatljive u ranijem periodu. Poseban kvalitet u odnosu na ranije pokušaje predstavlja obezbeđenje učešća javnosti, i to najšire javnosti, u svim fazama planiranja i odlučivanja kroz odgovarajuće zakonom, a ne aktom ministra, ugrađene mehanizme. Za nas je prihvatljiv i predloženi pravno-tehnički pristup koji je rezultirao predlaganjem četiri zakona. Prvo, zato što se na ovaj način vrši dosledna i komparativna implementacija odgovarajućih direktiva Evropske unije u nacionalno zakonodavstvo, i zato što smo potpuno svesni da je zakon o Zaštiti životne sredine sistemski. Ostala tri zakona ne smatramo tehničkim, niti smatramo da je njihovu materiju trebalo prepustiti da uradi ministar svojim aktom. Ne smatramo ni zbog potrebe za izgradnjom usklađenog i konzistentnog sistema, ni zbog mogućnosti za čestim i nepotrebnim potrebama, ni zbog potrebe za pravnom sigurnošću, ni zbog dužnosti da se obezbedi odgovarajući uvid i uticaj najšire javnosti u postupku donošenja ove tri vrste akata, a posebno zbog toga što se radi o izuzetno značajnim aktima kojim se omogućuje i obezbeđuje ekološka prevencija, odnosno utvrđivanje i otkrivanje uzroka koji ugrožavaju životnu sredinu na samom izvoru, te saglasno značaju akata o pravu i obavezi Skupštine Republike Srbije, a ne ministra da uredi ovu materiju. Zato smatramo da ovako koncipiran sistem zaštite čini značajan otklon u odnosu na ranije predlagani i eleminiše mogućnost da se pod vidom potrebe za efikasnošću ili za održivim razvojem upravljanje prirodnim dobrima i vrednostima u sveopštem zalaganju za transparentnošću zapravo skloni od očiju javnosti i koncentriše u rukama pojedinca ili grupe, makar to bili ministar ili ministarstvo i obezbeđujući da se građani i institucije Republike Srbije staraju o svojoj životnoj sredini. Predloženi koncept naravno ima i svoje nedostatke, a mi ih vidimo pre svega u segmentu ekonomskih instrumenata, odnosno u delu projekcije izvora i visine sredstava koji su prihod budžeta lokalnih samouprava i ocenjujemo da se predlogom neopravdano i nepotrebno vrši koncentracija sredstava u budžetu Republike Srbije. Sistem zaštite životne sredine se ne može graditi ako građani, bilo kao pojedinci ili kroz institucije lokalne samouprave ne mogu aktivno i efikasno da se staraju o sopstvenom životnom okruženju, ako građanin i lokalna sredina nisu istinski subjekt zaštite svoje sredine. Zato neobezbeđenje adekvatnih ekonomskih instrumenata na lokalnom nivou može postati ozbiljan nedostatak celokupnog koncepta, građanina udaljiti od njegovog prava i potrebe, a prava i obaveze lokalne samouprave u ovoj oblasti učiniti praktično nesprovodivim. Razumevanje predlagača i spremnost na prihvatanje određenih amandmana ohrabruje i uverava da će u daljem procesu donošenja pojedinačnih zakona biti obezbeđeni novi stabilni izvori i potrebna visina sredstava, kako bi briga i staranje o zdravoj životnoj sredini bile delotvorne uprave tamo gde problemi i nastaju. Ovde posebno mislim na dalju operacionalizaciju načela - korisnik plaća. Na kraju, posle ovog očekujemo i tražimo nove korake, brze i odlučne, hrabre da raskinu sa stečajnim pozicijama i ustaljenimnačinima mišljenja, motivisane potrebom da zaštitimo i unapredimo životnu sredinu Srbije, i zasnovane na plemenitosti misije koja je poverena i nama i predlagaču. U skladu sa iznetim, obaveštavam Skupštinu i predlagača da će poslanička grupa SPS prihvatiti predloge ova četiri zakona u načelu dajući kroz amandmane svoj doprinos u njihovoj izradi.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Da li ministar želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele sve poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stanimirović.
Gospođo predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set zakona iz ekologije, a ja kao čovek koji se godinama bavi medicinom, specijalista za plućne bolesti i kome je izuzetno stalo da nam bude što zdravija životna sredina, želim da izrazim jedan svoj lični optimizam da ćemo posle usvajanja ovog zakona imati mnogo kvalitetniju i zdraviju životnu sredinu. Stranka G17 plus u svojim predizbornim obećanjima zalagala se za tvrdu regulativu što se tiče ekologije. Mogu da primetim da su i sve druge političke stranke u svojim predizbornim programima imale puna usta ekologije. Možda je to nekako najzgodnija tema za sticanje političkih poena. Međutim, problem nastaje kada se locira, pa kada se napravi program za rešavanje i kada se ne uradi ništa. Nažalost, evo i u lokalu je tako. Dosadašnje lokalne vlasti uvek su mnogo pričale i mnogo obećavale u lokalu, a ništa se značajnije nije dešavalo po pitanju sređivanja situacije što se tiče životne sredine. Svedoci smo mnogih deponija totalno neregulisanih. Nažalost, od naših šuma, naših rečica, potoka pravimo mini deponije i to već zadire u jednu moralnu crtu našeg naroda. Većina od nas je sa oduševljenjem putovala po Evropi, gledala uređene predele, divili se tome i kada smo se vraćali u našu zemlju svi smo želeli da i naša Srbija izgleda tako. U neka ranija vremena upoređivali smo sebe sa okolinom, upoređivali sa komšijama, pa smo znali da budemo arogantni i da kažemo da smo bolji od Bugara, bolji od Rumuna, pa smo se dičili da smo bolji i od Albanaca sa Kosova. Ja sam učesnik rata na Kosovu i verujte da na momente ova naša okolina umnogome podseća upravo na Kosovo koje je u toku rata i pre rata bilo jedno veliko đubrište upravo zbog necivilizacijskog ponašanja stanovništva. Izvinjavam se ako se neko nađe povređen. Želeo bih da pređem konkretno na zakone koji su u proceduri i opet da kažem da izražavam lični optimizam da će ovi zakoni doprineti, kao i zakoni iz Ministarstva zdravlja, a svedoci smo da smo skoro usvojili Zakon o sanitarnom nadzoru, usvojili smo Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, tako da u jednom setu sa ekološkim zakonima imamo šansu da ne samo na rečima nego jednom akcijom delujemo preventivno na očuvanje zdravlja i životne sredine. Pred nama su četiri zakona, Zakon o proceni uticaja na životnu sredinu, Zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, Zakon o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja životne sredine i Zakon o zaštiti životne sredine. Ovi zakoni se uzajamno dopunjuju. Želeo bih da apelujem na poslanike da budemo jedinstveni i da podržimo ovaj zakon, bez obzira što čujemo neke tonove, kritičke tonove. Svaka čast ljudima koji se mnogo intenzivnije i detaljnije bave ovom problematikom, ali moramo da krenemo svi zajedno da jednostavno popravljamo ono što nije dobro i da ne budemo prestrogi u oceni predloga zakona, nego jednostavno da svi budemo na jednom frontu, da zajednički, pomoću zakona, idemo u realizaciju onoga što zakon predviđa. Složenost, kompleksnost i međuzavisnost pojava i procesa u životnoj sredini zahteva integralni pristup za normativno uređenje ove oblasti. Donošenje Zakona o zaštiti životne sredine nameće za potrebu da se usvoje uniformni propisi na nivou cele Srbije, kao i usklađivanje sa međunarodnim zakonodavstvom i institucionalnom organizovanošću. Cilj zakona je, normalno, i usklađivanje kriterijuma zaštite životne sredine sa Evropskom unijom. Zaštita životne sredine planira se bez sputavanja razvoja naše zemlje, već, naprotiv, podsticanjem i stimulacijom razvoja u novim uslovima privređivanja. Tu bih želeo lako da kritikujem. Ne želimo da se vraćamo unazad i ne želimo da kopamo po našoj istoriji, da pričamo šta to ne valja, nego jednostavno da krenemo u rešavanje problema. Međutim, želim da naglasim da je neka ta naša planirana dogovorna ekonomija mnogo široko gledala kroz prste određenim zagađivačima životne sredine, pa se onda išlo logikom - daj, nećemo da kažnjavamo toga i toga što je životnu sredinu zagadio, nego ćemo jednostavno da ga pustimo da preživi, a ovo ćemo, kako je koleginica Čomić rekla, da malo razvodnimo, da razblažimo pa ćemo dalje da guramo. Međutim, ne smemo više tako da radimo. Moraćemo nove privrednike, nove preduzetnike i tim procesom privatizacije da nateramo ljude koji stvaraju profit da obavezno određena sredstva moraju da planiraju za zaštitu životne sredine i da obavezno ono što upropaste, i ono što pokvare moraju da poprave. Zakon o zaštiti životne sredine određuje subjekte sistema zaštite životne sredine i njihove obaveze. Dobro je tu što zakon predviđa i određene obaveze lokalne samouprave, a normalno i sredstva za rad tih organa lokalne samouprave. Zakon utvrđuje precizno načela zaštite životne sredine, kojih svi subjekti treba da se pridržavaju. Posebno poglavlje reguliše upravljanje prirodnim vrednostima, planiranje korišćenja i zaštitu prirodnih vrednosti. Zatim zakon precizira mere i uslove zaštite životne sredine, preventivno delovanje, standarde i sistem upravlja zaštite životnom sredinom. U sklopu svih radnji koje Zakona o zaštiti životne sredine predviđa, veoma je značajno praćenje stanja životne sredine, kroz monitoring, informisanje i učešće javnosti. Svedoci smo i toga tj. negativnih trendova od ranije, iz ranije naše prošlosti, da su pojedini opasni incidenti i zagađivači bili na momente prikrivani. Da bi se obezbedila realizacija ovog zakona predviđeni su i ekonomski instrumenti. To je finansiranje zaštite životne sredine. To uopšte nije beznačajno. Naprotiv, i ovo finansiranje dešavaće se kroz razne naknade koje zakon predviđa da se propišu od strane subjekata zaštite životne sredine, zatim predviđena su i sredstva iz budžeta Vlade Republike Srbije, normalno kroz Ministarstvo za nauku i zaštitu životne sredine. Dalje, predviđene su međunarodne finansijske pomoći, i na kraju predviđena su i sredstva Fonda za zaštitu životne sredine. Zakon o zaštiti životne sredine predviđa odgovornost za zagađivanje životne sredine, zatim inspekcijski nadzor preko inspektora i određuje ovlašćenja inspektora prema prekršiocima. Predviđene su i kazne u vidu privrednih prestupa i prekršaja za nepoštovanje odredaba ovog zakona. Zadovoljenjem potreba sadašnje generacije ne smemo ugroziti pravo budućim generacijama na zaštitu životne sredine, na istom, a svi se nadamo i na višem nivou. Poslanička grupa G17 plus glasaće za ovaj zakon i opet ponavljam jedan optimizam da ova vlada i naša ministarstva misle i žele ozbiljno da rešavaju probleme stanovništva i normalno misle o zdravlju stanovništva Srbije. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a neka se pripremi Vladan Vučićević.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, strah od zagađenja životne sredine, koji je drugi na listi strahova kod građana Srbije, nakon egzistencijalnog straha od gubitka posla, i stoga ekološka politika ove zemlje mora biti usmerena i formulisana kroz izbor građana Srbije da se kroz približavanje standardima zaštite životne sredine približe boljem životu i pozitivnim rezultatima visoko razvijenih zemalja u ovoj oblasti. Čovek koristi sve moguće resurse do kojih se dokopa, ne obazirući se na kapacitet životne sredine. Čovek prvo koristi resurse a tek kada počnu da nestaju počinje da razmišlja o tome šta mu je činiti kada ostane bez njih. Poremećaj prirodne ravnoteže pod uticajem tehničko-tehnološkog razvoja započeo je u 17. veku industrijskom revolucijom,. Od tog vremena naglo dolazi do razvoja industrije, poljoprivrede i urbanizacije. Zagađenje životne sredine je po obimu, vrstama i posledicama dobilo takve razmere da je postalo preokupacija čitavog čovečanstva. Razvojem svesti o stepenu degradacije životne sredine, koja je jedan faktor u razvoju čovečanstva, javile su se i prve organizacije za borbu protiv degradacije životne sredine. Prva međunarodna konferencija UN o čovekovoj sredini održana je 1972. godine u Stokholmu i na njoj je doneta Deklaracija o čovekovoj životnoj sredini. Načelo 2. ove deklaracije glasi: prirodni izvori zemlje, podrazumevajući vazduh, vodu, zemljište, floru i faunu, naročito reprezentativne primerke prirodnih ekosistema, moraju se sačuvati za dobro sadašnjih i budućih generacija brižljivim planiranjem i upravljanjem". Dakle, to je bilo 1972. godine. Preskačemo ceo jedan period i 20 godina kasnije, u Rio De Žaneiru 1992. godine održana je konferencija UN o životnoj sredini i razvoju, na kojoj je doneta deklaracija o životnoj sredini i razvoju. Deklaraciju čini 27 načela koja su polazna tačka za uspostavljanje novog, globalnog sistema partnerstva među državama u pogledu zaštite i upravljanja prirodnim resursima za razvoj i očuvanje biološke raznovrsnosti, kao i ekološko upravljanje biotehnologijom. Zaštita životne sredine, operativno znanje, predstavlja skup mera i postupaka koji se koriste u sprovođenju i cilju očuvanja životne sredine, u stanju koje obezbeđuje opstanak i normalno funkcionisanje eko-sistema i bio sfere. Gde se Srbija danas nalazi? Gospođa Gordana Čomić, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe DS - Boris Tadić, već je i rekla o ovom razvoju i odnosu prema zaštiti životne sredine globalno, uzimajući u obzir celu planetu. Mi se nalazimo negde gde su se nalazileevropske zemlje u sedamdesetim godinama. Dakle, to je na nivou sedamdesetih godina u razvijenim zemljama, a naši zakoni pisani su početkom devedesetih godina. Šta predlaže ovaj zakonski set koji se danas nalazi pred poslanicima parlamenta Republike Srbije. On predlaže Zakon o zaštiti životne sredine. To su tri pravilnika koji su pretvoreni u zakone, u saradnji Ministarstva inostranih poslova Republike Finske i Ministarstva spoljnih poslova Srbije i Crne Gore. To je projekat razvoja propisa o zaštiti životne sredine i tri pravilnika, pravilnika o proceni uticaja na životnu sredinu, pravilnika o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu i pravilnika o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine, pretvoreni su u zakone. Mi smatramo da su oni mogli da ostanu na nivou pravilnika, upravo zato što život nameće određena rešenja i što će biti mnogo teže na neki način menjati zakone, nego što bi to bilo u situaciji sa pravilnicima. Što se tiče samog zakona, to je u osnovi zakon o sistemu zaštite životne sredine koji je pripremljen u prethodnom sazivu ove skupštine, pripremljen od strane Ministarstva za zaštitu životne sredine i prirodnih bogatstava 2003. godine i koji je urađen u okviru projekta ''Razvoj, zakonodavstvo u oblasti životne sredine'', koji je takođe realizovan uz pomoć Finske vlade. Ova tri zakona u potpunosti je pripremila prethodna Vlada, ova tri pravilnika, o kojima sam govorio, a Vlada je o njima napravila zakone. Zakon osnovni i okvirni je 80% prepisani tekst Predloga zakona o sistemu zaštite životne sredine koji je uradila i predala još uvek aktuelnoj Vladi prethodna Vlada. Pored toga što su prepisana ova tri teksta ovih pravilnika ovih 20% mislimo da su napravljene neke izmene. Samo da kažem oko ovih pravilnika su izostavljene neke tabele, formulari za ekološku dozvolu itd. koji su bili sastavni deo ovih pravilnika. Ono što je dobro pripremila prethodna Vlada, a i zbog budućnosti Srbije i interesa građana Srbije mora da ukaže šta je izostavljeno i šta su direktne negativne posledice za građane Srbije. DS zalažući se da građani Srbije imaju bolje uslove života i životnu sredinu kakva je u evropskim zemljama, mora da ukaže, a pred poslanicima je odgovornost da nas čuju, da se prirodna bogatstva i resursi ove zemlje moraju pošteno davati na korišćenje, tako da ostanu i za našu decu i za buduće generacije. Bez naših amandmana ovaj osnovi zakon ostaje na nivou eksploatacije prirodnih bogatstava, i u tom delu na štetu građana Srbije. Dakle, odnosi se pre svega na održivo korišćenje resursa i na one zamerke koje se odnose da je u jednoj ruci i nož i pogača, da neko propisuje i uslove korišćenja i ko koristi, ko naplaćuje i ko zagađuje. Dakle, ostvaruje se monopol i potencijalno to može biti uzrok korupcije. Mi ćemo ove zakone podržati u situaciji ukoliko budu prihvaćeni amandmani DS-a, a ovi amandmani mogu se svrstati u tri grupe amandmana. Tražimo amandmanima ustanovljavanje uslova održivog korišćenja resursa. Do sada se radi od slučaja do slučaja, bez sistematskog pristupa. Resursi su vode, mineralne sirovine, šume, lov na divljač, ribe itd. i ispunjavamo zahtev građana koji je bio jasan kada je prethodna Vlada uz pomoć OEPS-a uključila građane u pisanje zakona da se upravo uradio ono što sam malopre rekao, odvoji nož od pogače. Druga grupa amandmana jeste da ustanovljavamo efikasnije približavanje načinu života kakav imaju građani u zemljama EU, čistiju i zdraviju životnu sredinu, veći korak, veću viziju, veći boljitak za građane Srbije. Između ostalog ustanovljavanjem prave Agencije za životnu sredinu, jer Agencija za zaštitu životne sredine je u okviru Ministarstva za nauku i zaštitu životne sredine i kontroliše je ministar, a treba da predstavlja nezavisno stručno kontrolno telo radu Ministarstva. Treća grupa amandmana, želimo da doprinesemo amandmanima da ovaj zakon bude realno sprovodljiv. Znači, prelazni rokovi, nagli nameti industrije, jer je predviđeno da faktički nema perioda u kome industrija treba da se prilagodi, jer on iznosi svega godinu dana. Ja dolazim iz Vrbasa grada, koji je faktički obeležen kao jedna crna tačka ekološka na mapi. Vrbas je prehrambeni centar, to je bila jedna kuhinja u kojoj je pedeset godina spremana hrana. "Vital" , "Karneks" "Šećerana", a ta kuhinja pedeset godina nije očišćena. Izlivalo se u veliki bački kanal i industrijski otpad iz fabrika vrbaskih, ali takođe i iz susedne Kule. Direktno zagađujući ne samo četiri opštine, kao što su Kula, Vrbas, Srbobran, Bečej, nego i ceo Podunavski sliv. U tom kanalu koji na potezu od šest kilometara protiče kroz Vrbas faktički nema vode. Prepun je mulja, u tom mulju iz fabrike "Istra" u Kuli ima i teških metala, olova itd. Upravo je ''Češka dekonta'' donacijom od 300.000 evra izvršila između ostalog i analizu tog mulja, gde su pronađeni pored otpada organskog porekla, i teški metali, koji direktno ugrožavaju zdravlje stanovništva i primećeno je da stanovništvo koje živi u području blizu kanala oboljeva od bolesti pre svega od kancera. Mi smo pokrenuli nešto sa mrtve tačke uprkos tome što na neki način ova zakonska regulativa nije bila donesena, ali uz pomoć Evrope mi smo pokrenuli neke stvari sa mrtve tačke. Tačnije, lokalna samouprava u prethodnom mandatu je uspostavila saradnju sa norveškom vladom, sa norveškim institutom za vode "Niva", dobili smo donacije 1,3 miliona evra i taj projekat rešavanja zagađenja velikog Bačkog kanala treba da bude završen u januaru naredne godine. Da bi onda faktički mogli da tražimo mogućnost za rešavanje ovog ogromnog ekološkog problema. Donošenjem zakona učestvujemo aktivno u strategiji izrade nacionalnog ekološkog plana od vrha ka dnu, od međunarodnih propisa, uslova i zahteva. Ali je podjednako važno razvijati i aktivnu politiku zaštite životne sredine, oddana ka vrhu, izradom lokalnih ekoloških akcionih planova. Moram da kažem da je Vrbaska opština ušla u izradu lokalnog ekološkog akcionog plana zajedno sa opštinama Valjevo, Čačak, Bujanovac i sa Borskim okrugom u kome se nalaze Bor, Kladovo, Majdanpek i Negotin. Da smo u saradnji sa Evropskom agencijom za rekonstrukciju konkurisaliza rešavanje kolektora. Investicija koja je vredna blizu dva miliona evra i taj projekat je ocenjen visokim ocenama. Međutim čujemo da iz nekih razloga nije potpisano, jer tu postoje partneriEvropska agencija za rekonstrukciju, lokalna samouprava i Uprava za zaštitu životne sredine, odnosno Ministarstvo za nauku i tehnologiju i zaštitu životne sredine'. Mislim da je to trebalo završiti sa gospodinom Pitersenom, jer to predstavlja ključ dešavanja jednog ekološkog problema konkretnog, jer ćemo moći ne samo otpadne vode, kanalizaciju da prikopčamo na taj veliki kolektor, a taj kolektor je tako dimenzioniran da jednog dana bude povezan i sa susednom opštinom Kula, nego ćemo moći i deo otpadnih voda iz industrije takođe u taj kolektor da upuštamo i da onda rešavanjem sekundarnog prečistača i rešimo problem onako kako je to rešavano u visoko razvijenim zemljama. Očekujem od Uprave za zaštitu životne sredine i od ovog Ministarstva aktivan odnos u rešavanju i konkretnih problema, kao što je ovaj problem, posebno zato što smo imali jako dobru saradnju i sa norveškom vladom, norveškim institutom za vode "Niva". Očekujemo završetak tog velikog projekta u januaru 2005., očekujemo realizaciju, konkretne rezultate izrade lokalnog ekološkog akcionog plana u čemu su učestvovali građani opštine Vrbas, kako bi ova velika fabrika hrane očistila najveću otvorenu septičku jamu u Evropi zvanu veliki Bački kanal. Nadam se da će amandmani koje je predložila DS - Boris Tadić biti prihvaćeni i da ćemo donošenjem zakona učestvovati aktivno u strategiji izrade nacionalnog ekološkog plana na dobrobit svih građana naše zemlje.
Hvala gospodinu Stanimiroviću. Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine ministre, danas imamo ispred nas set zakona o zaštiti životne sredine. Naravno, postavlja se pitanje neophodnosti donošenja ovakvih zakona. Svaka ozbiljna država koja ozbiljno razmišlja i misli o svojoj budućnosti, o zaštiti životne sredine, neophodno je da ima jedan kvalitetan zakon koji garantuje u potpunosti zaštitu flore i faune i životne sredine. Unazad smo imali nasledstvo gde je društvena svojina dominirala, a čim je nešto bilo društveno, onda je bilo ničije, na neki način to ničije nije se ni poštovalo, a svest kod nas nije bila na tom nivou i nije bila tako razvijena da moramo poštovati i štititi životnu sredinu zarad budućnosti svih budućih pokoljenja. Odnos pojedinaca prema životnoj sredini u proteklom vremenu bio je izuzetno bahat. Naravno, ta bahatost se pokazuje i danas i ako želimo da se integrišemo sa Evropskom zajednicom, onda moramo i prihvatiti evropske standarde i imati kvalitetan zakon koji će apsolutno omogućiti zaštitu životne sredine. Šta reguliše ovaj zakon? Ovaj zakon u potpunosti reguliše odnos prema životnoj sredini, flori i fauni i način na koji treba da se ophodimo, kako bi mogli da se ukolotečimo u zemlje onih koji znaju da cene i štite ono što imaju i ono što je najveće nacionalno bogatstvo, a to je zaštita životne sredine. Šta je novo u ovom zakonu što možda u proteklim zakonima koji su bili nema? Novo je osnivanje fonda, što je vrlo bitno i odnos između lokalne samouprave i Republike. Postojali su ti fondovi i ranije u Republici, ali lokalna samouprava je iz tih fondova imala vrlo mali procenat. Ono što je dobro, to je da danas lokalna samouprava ima 60 posto, a Republici se odvaja 40 posto, a ta sredstva se koriste, kako u lokalnim sredinama za nadoknadu eventualno nanetih šteta. Ono što je vrlo bitno, što u prethodnom periodu nije bilo, a to je da su svi privredni subjekti koji se na neki način bave prometom opasnih materija ili preradom opasnih materija i koji mogu zagaditi životnu sredinu, u obavezi da osiguravaju sebe, ako dođe do oštećenja životne sredine, nadoknade štetu koja je naneta. Ovaj zakon koji je više prekršajni, i pored ovog zakona Republika Srbija ima i Krivični zakon koji takođe reguliše zaštitu životne sredine, vrlo je bitno da se ovaj zakon na neki način implementira u naše društvo. Implementacija zakona do sada nije bila dovoljna i mi smo, u proteklom periodu, doneli premnogo zakona, ali ti zakoni se nisu poštovali. Zato je implementacija zakona vrlo bitna. Naravno, pored implementacije zakona, potrebno je izvršiti i edukaciju našeg stanovništva, edukaciju kako i na koji način i zašto treba štititi životnu sredinu i okruženje u kojem svaki pojedinac živi. Mislim da su ta kultura življenja, način ponašanja i ophođenja u jednoj sredini vrlo bitni i da je to ono što je mnogima od nas u nekom proteklom periodu nedostajalo. Možda nismo bili ni svesni, možda nismo ni znali da cenimo ono što imamo, ali vreme koje je pred nama apsolutno nam nalaže da sve potencijale i sve resurse koje ova zemlja ima, moramo staviti u promet, moramo poštovati ono što imamo, a znamo da će određeni resursi, kao što je to zdrava i pitka voda, u budućnosti vredeti čitavo bogatstvo i vredeti zlata. Siguran sam da će ovaj zakon proizvesti mnoge podzakonske akte koji će regulisati određene oblasti, na osnovu ovog zakona bliže i detaljnije. Želim da kažem zašto je neophodno da imamo upravo ovakav set zakona. Setimo se u bliskoj prošlosti šta se desilo u Topoli kada je došlo do zagađenja vode. Kragujevac ima jednu reku. Ona nije tako velika, ali je za Kragujevac vrlo značajna. Ta reka nema živih organizama. Ta Lepenica opet svojim tokom se uliva u drugu reku, uliva se u Moravu, pa onda, bez obzira što postoji prečišćavanje otpadnih voda, siguran sam da je to nedovoljno i da mnogi teški metali odlaze u Moravu. Ono što mogu zameriti ovom zakonu, to je da su ove zakonske odredbe, tj. kazne strašno niske i strašno male. Možda će neko kritikovati visinu ovih kazni, ali mislim da su ove kazne strašno male, pa ću reći da je za pravno lice kazna od 300 do milion dinara. Naravno, mislim da je bilo potrebno u ovom zakonu staviti i neka druga ograničenja. Šta se dešava ako jedna firma ispusti opasne materije svesno ili nesvesno. Verujem da je u nekom proteklom periodu bilo mnogo puta svesnog ispuštanje određenih opasnih materija u naše vodotokove, zato što je čuvanje, skladištenje i prerada tih opasnih materija mnogo skuplja no što je kazna predviđena za takvo ispuštanje bila regulisana zakonom. Mislim da je potrebno da se prema određenim prekršiocima koji jednom, pa ti isti možda drugi ili treći put prekrše, sankcioniše na drugi način, grublji način i eventualno, potrebno je kao što je u Zakonu o fiskalizaciji, kada se proda jedna kifla a ne izda fiskalni račun, plati se kazna od 100 hiljada dinara, druga kazna je 300 hiljada dinara, ali treća je pečaćenje firme. Smatram da su ove kazne blage. Možda se nekima čini da su one visoke, ali budite sigurni da ribolovci koji su vrlo često na vodama znaju najbolje kakvo je stanje naših voda u našoj Srbiji. Tužno je gledati pomor riba a da sankcije budu tako minorne, da bude kazna 100 hiljada dinara ili milion dinara. Ono što je dobro u ovom zakonu, to je da postoji osiguravajuće društvo i obaveza da oni koji zagade ekološku sredinu, nadoknade štetu, ali ne vidim u ovom zakonu kako i na koji način se vrši ravnopravna procena štete i naneta šteta. Mislim i verujem da će Ministarstvo sigurno na neki način podzakonskim aktima to možda regulisati, pa da se oni koji zagade vodotokove i naprave pomor ribe na neki način sankcionišu da budu u obavezi da makar tri, četiri ili pet godina moraju to područje poribljavati. To je vrlo bitno za Srbiju. Srbija je zemlja koja ima premnogo resursa koji se u ovom trenutku ne koriste, ali verujte da će zdrava priroda, zdrava voda u budućnosti značiti mnogo i da će Srbija u razvoju turizma imati veliku korist i naravno, imati prednost u odnosu na ostale zemlje u našem okruženju. Zato želim da jedan ovakav zakon pohvalim, ali naravno, apelujem na Ministarstvo da razmisli kako i na koji način će se izvršiti implementacija ovog zakona, da ovaj zakon ne završi kao i mnogi zakoni koji su doneti, pa imate Zakon o pušenju i zabrani pušenja u zatvorenim prostorijama, a onda vidite članove Vlade i Vladu koja to ne poštuje, pa onda kažu i oni pojedinci – kad ne poštuje onaj ko je to doneo, zašto bi ga poštovao ja. Imate drugi zakon, koji je isto koristan i donet je, a to je Zakon o prodaji alkohola maloletnim licima. Naravno, vidite da ta deca od 12-13 godina mogu da kupuju alkohol, da se opijaju. Jednostavno, to je ono što je ružno – kada se jedan zakon donese, a ne doživi nikada svoju primenu. NS i SPO će sigurno zdušno podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Bojan Kekić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o zaštiti životne sredine, sa predlogom tri prateća zakona, biće dobar ako će situaciju u budućnosti, kao npr. u Paraćinu od pre dve godine, rešavati država i Ministarstvo brzo, a krivce adekvatno kazniti i posledice ekološkog incidenta sanirati. Kada kažem Paraćin, mislim i na Pančevo, Majdanpek, Šabac, Kostolac, Dremnovo, Lazarevac. Ministre, kada ste već tu, da vam kažem za ekološki incident od pre dve godine u Paraćinu. Sada je jubilarna dvogodišnjica tog incidenta. Ministarstvo je time počelo da se bavi zvanično marta meseca 2004. godine. Osim podnetih prijava za privredni prestup i jedne krivične prijave, do danas se tako reći ništa nije uradilo na sanaciji terena, jer su burad još uvek tamo. Ovim zakonom se predviđa davanje prava na koncesije, odnosno na korišćenje prirodnih resursa, a koje pripada direktno Vladi Republike Srbije. Ministarstvu ostaje davanje saglasnosti na projekte po kojima se vrši eksploatacija prirodnih bogatstava. Za razliku od ranijeg predloga one bivše vlade, kada je predlogom zakona, koji nije usvojen, na svu sreću, mogućnost davanja prava na korišćenje prirodnih resursa pripadalo isključivo ministru za zaštitu životne sredine, danas je to drugačije uređeno, za šta mislim da je bolje rešenje. U odeljku – principi i zaštite životne sredine, navedeni su pojedini principi kojima se na neki način definišu pojedini pojmovi iz oblasti životne sredine. Princip – zagađivač plaća, lepo zvuči, ali da li je danas to izvodljivo u praksi kod nas? Teško da će neko uspeti da natera velike zagađivače da plate prouzrokovanu štetu nanetu životnoj sredini. To su obično preduzeća pod stečajem, bez sredstava da unaprede tehnologiju kojom će moći da se drže graničnih vrednosti emisije i imisije ili, pak, preduzeća koja su privatizovana i koja imaju neke pravne mehanizme da sebe štite od posledica primene ovog zakona, izgovarajući se zatečenom zastarelom tehnologijom u procesu proizvodnje. Princip informisanja javnosti je, po meni, neodređen i opširan. Pitam vas šta to znači da svako ima pravo da bude obavešten. Svako može biti i NATO pakt, i Havijer Solana i Stipe Mesić. Amandmanom koji sam podneo, sugerisao sam promenu ovog stava, ali vi to, nažalost, niste prihvatili. Značenje izraza takođe zaslužuje komentar, pogotovo tačka 23. koja reguliše pojam "udes". Zašto pod pojmom "udesa" nisu obuhvaćeni i nuklearni udesi, genetski modifikovani organizmi, transport opasnih materija? Baš su to potencijalni izvori ekoloških katastrofa i mi ih ne podvodimo pod ovu zajedničku kategoriju udesa. Članom 13. reguliše se mesto lokalne samouprave kada su u pitanju prirodni resursi. Na primer, kako lokalna samouprava može da donese plan upravljanja prirodnim resursima i dobrima, kada je to u nadležnosti Vlade? Bojim se da će, zahvaljujući ovom članu, doći do sučeljavanja Vlade i lokalne samouprave, naravno, na štetu lokalne samouprave. Jedna generalna ocena ovog zakona je nedefinisanost rokova i nepostojanje propisa i podzakonskih akata, na koje se često pozivati u većini članova ovog zakona. Sada, kada neko pravno ili fizičko lice počne da se usaglašava sa ovim zakonima, videće da dobar deo pratećih propisa uopšte ne postoji, a ono što postoji, više se ne može primeniti u današnjem vremenu. Kako onda da počne primena ovog zakona? U članu 123. je ostavljen rok od godinu dana za usklađivanje, što će izgleda biti teško ostvarljivo za mnoge koji dolaze pod ingerencije ovog zakona. U članu 25. se govori o zaštiti šuma i kaže se da su vlasnici i korisnici šuma dužni da preuzimaju mere za očuvanje i održavanje održivog korišćenja šuma itd. Recimo, ko će da natera vlasnike privatnih šuma da uništavaju legla gubara? Šta ako neka šumska uprava čistom sečom uništi više odeljenja u nekoj gazdinskoj jedinici? Ovde se zadire u resor drugog ministarstva i to bi trebalo uskladiti, ko u takvim situacijama treba da reaguje. Članom 27. pojašnjavaju se mere na zaštiti flore i faune u Republici Srbiji. Primer ponašanja bivše vlade, odnosno nadležnog ministarstva prema divljim životinjama i pticama, svima je poznato. Pola miliona ubijenih ptica je trebalo ilegalno izvesti iz zemlje. Toliko obimna akcija hvatanja, ubijanja ptica da ostane neprimećena, jednostavno je nezamislivo. Jedan od veoma bitnih problema kod nas i u svetu je problem otpada. Članom 30. regulišu se pitanja upravljanja otpadom. Vlasnici otpada dužni su da preduzmu mere upravljanja otpadom, jer skoro 80% ekoloških akcidenata i zagađenja uzrokovani su neadekvatnim ili, tačnije, nikakvim upravljanjem otpadom. To upravljanje otpadom meni za sada liči na pravilno skladištenje i vođenje evidencije o vrsti i količini otpada. Inače, to radi veoma mali broj preduzeća, proizvođača otpada u Srbiji, kroz proces proizvodnje. S obirom da nema u Srbiji nijednog postrojenja za reciklažu, niti postoji zakon o reciklaži, postavlja se pitanje šta sa tim otpadom. Država će ili pod hitno da reguliše ovo pitanje ili će za 10 godina biti zatrpana otpadom. Da se otpad spaljuje, postiže se još gori efekat jer se štetnom emisijom i imisijom još neposrednije ugrožava životna sredina i životi naših građana. U Skupštini Srbije smo jula meseca imali prezentaciju projekta velikog regionalnog centra za reciklažu, predstavljenog od strane stručnjaka iz Uprave za zaštitu životne sredine. Takvi i slični projekti trebalo bi da se realizuju i kod nas, kao što se realizuju u svetu. U ovom odeljku se može govoriti i o alternativnom gorivu, odnosno otpadu koji se može upotrebiti kao gorivo, a na bazi uštede energije, npr. stare gume, otpadna ulja, hemijski otpadi itd. Danas u Srbiji bi tako nešto izazvalo pravu ekološku katastrofu. To se radi u zemljama Evropske unije, SAD-u i u drugim zemljama u razvijenom svetu. Šta je potrebno ovde uraditi? U tim tehnološkim procesima su već ugrađeni najsavremeniji filteri za prečišćavanje vazduha i voda, koji dolaze iz procesa proizvodnje. Dakle, oni poseduju tehnološki nivo da održe granične vrednosti emisije i imisije. Kada će naša preduzeća dostići taj nivo, ostaje da se vidi, ali bez ugrađenih savremenih sistema za prečišćavanje voda i vazduha, kao i uspostavljanje monitoringa, nikako se ne sme ulaziti u ovako opasnu avanturu. Članom 41. Zakona o zaštiti životne sredine predviđa se i ograničavanje rada postrojenja, dok se vrednosti emisija ne dovedu na nivo zadovoljavanja donetog propisa Vlade Republike Srbije i dok se ne ograniče vrednostima. Primenom ovog člana 41. u praksi možete da zatvorite 90% proizvodnih i prerađivačkih preduzeća u Srbiji, jer teško da će sa svojom starom tehnologijom dostići postavljene standarde. U članu 57. govori se o opasnom otpadu, odnosno o uvozu otpada. To je veoma osetljivo pitanje ako se ima u obzir da u opasni otpad spada i nuklerani otpad koji ovde ni jednom rečju nije spomenut. Što se tiče uvoza otpada, potrebno je nastrože zabraniti uvoz polovnih guma, starih uređaja i drugih vrsta otpada, jer je to Srbiju pretvorilo u veliko smetlište. Ako tome dodamo i nemogućnost reciklaže, onda možemo samo da očekujemo gomilanje otpada. Takođe, predviđen je uvoz samog otpada koji je neophodan u proizvodnji kao sekundarna sirovina, mada to može biti mač sa dve oštrice i može se sa pravom postaviti pitanje ekološke ispravnosti tako dobijenih proizvoda. Članovima zakona 69. i 73. predviđa se uvođenje monitorniga odnosno kontinuiranog praćenja stanja životne sredine. Veoma bitna činjenica za zaštitu životne sredine kao i za građane Srbije, pre svega za lokalno stanovništvo nastanjeno u blizini velikih zagađivača, a to su kotlovi, bazeni, železare, cementare, livnice itd. Monitoringom se prati svaka promena kada su u pitanju parametri opasnih materija u vazduhu, vodi i zemljištu. Svaku organizaciju koja ima licencu za emisije, kao i za druge radnje iz oblasti praćenja životne sredine, ukoliko zloupotrebe to pravo davanje iskrivljenih činjenica, treba kazniti kao i samog zagađivača i oduzeti licencu za rad. Jedna od zamerki ovom zakonu je rok predviđen za usklađivanje od godinu dana. Što se tiče ekologije, to će biti veoma teško izvodljivo, s obzirom na nedostatak dodatnih zakonskih propisa i sredstava kod većine preduzeća kako bi se obezbedila sredstva u procesu proizvodnje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Živković.
Poštovani predsedniče, kolege poslanici, sistemski zakon koji je pred nama i set zakona koji nam definišu ekološku zaštitu kod nas poslanika pobuđuje obaveze koje imamo prema svom sopstvenom kraju, odnosno prema kraju koji predstavljamo u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ja ću se, pre svega ne upuštajući se u pravnu normativu ovih zakona, osvrnuti na ono što je konkretno i što ugrožava Braničevski okrug. Neko je malopre spomenuo Kostolac. Region Kostolca poseduje značajne energetske potencijale na bazi kojih su razvijeni veliki površinski kotlovi za eksploataciju uglja koja se vrši više od 100 godina i snažan sistem Termoelektrane Kostolac, za koje se kažu da su Đerdap na suvom. Oni su postali značajan činilac degradacije životne sredine. Svakodnevno se izlučuje velika količina gasova, pepela, prašine i otpadnih voda koje zagađuju vodu, vazduh, zemljište, podzemne i površinske vode. Zauzimanje poljoprivrednog i šumskog zemljišta, isušivanja izvorišta, izmeštanje vodotokova, saobraćajne i druge infrastrukture, eko-sistema dodatna je posledica primenjenog vida eksploatacije energetskog resursa. Sagorevanja uglja u Termoelektranama Kostolac stvaraju se ogromne količine pepela koje delom izlaze kroz dimnjak, dok se preostale količine oko dva miliona tona godišnje odlažu na deponiju pored Dunava. Deponija se ne tretira na odgovarajući način tako da se pri najnepovoljnijem pravcu vetra celo područje zasipa velikom količinom pepela koji sadrži teške metale, što ugrožava kvalitet zemljišta i podzemnih voda, a deponija pepela nije dobro zaštićena i dolazi povremeno do njenog izlivanja. Malopre je spomenut ekološki incident 1999. godine gde je pukla brana na deponiji, naselje Stari Kostolac, 90% tog naselja i sva dvorišta su bila prekrivena pepelom. Moje informacije kažu da ni do dana današnjeg EPS nije nadoknadila tu štetu koju su ljudi pretrpeli tim ekološkim incidentom. Na zahtev nadležnog ministarstva obavlja se kontrola zagađenosti vazduha u Kostolcu da bi se utvrdilo odstupanje od dozvoljenog nivoa zagađenog vazduha i doneo program sanacije celog područja radi zaštite zdravlja ljudi i njihove životne sredine. Treba reći, ako se za procenu zagađenosti vazduha uzmu kriterijumi dati u preporukama za izgradnju naselja, onda se na osnovu sedmogodišnjih merenja taložnih materija može reći da je Kostolac srednje do znatno zagađeno naselje, sa visokim koncentracijama sumpordioksida i čađi koje povremeno prelaze maksimalno dozvoljene koncentracije sa čestim tzv. kiselim kišama. Kisele kiše su padavine sa PH vrednošću ispod 5,6%. Godine 2000. PH vrednost bila je 3,8% i pala je tri do pet meseci u toku godine. Ove padavine oštećuju vegetaciju, menjaju osobine zemljišta i ostalo. Ovo zahteva preduzimanje niz konkretnih mera oko zagađenja kako bi se smanjila emisija štetnih materija, što se ogleda u smislu samog tehnološkog procesa sagorevanja uglja, što bi rezultiralo u potpunosti sigurnijim sagorevanjem i kontinuiranim radom filtera, sprečavanjem samozapaljivih procesa uglja na deponijama, centralnom gasifikacijom naselja Kostolac i revitalizacijom jalovišta, sanacijom i rekultivacijom pepelišta. Jedna stvar, koja takođe tišti Braničevski okrug, a verujem da ima određene specifičnosti, to su odnosi između Rumunije i državne zajednice Srbije i Crne Gore. U opštini Golubac naselja Vinci i Braničevo već nekoliko desetina godina izloženi su stalnim pretnjama da prilikom jačih vetrova, a u narodu se kaže, istočna košava, ta naselja budu zasipana pepelom, čađima, jer u naselju "Stara Moldava", koja je preko puta Golupca, nalazi rudnik teških voda sa eksploatacijom teških metala, i dolazimo u situaciju da u letnjem periodu, a to je kraj koji je poznat po razvijenim baštovanima,da sva ta količina preko Dunava uz pomoć vetra pređe na našu stranu. Još 1970. godine bilo je pokušaja da se ostrvo koje se zove "Umka", tako ga zovu naši stanovnici, da se više ne odlaže taj otpadni materijal, a ono se nalazi nasred Dunava, ali godinama nema nijednog rezultata. Ne mislim da je ovo neki međunarodni incident, gospodine ministre, ali bi bilo dobro da se napravi neka međunarodna saradnja i da se na neki način, kao što se pepelište u Kostolcu konstanto zaliva da vetar ne bi mogao da ga podigne, da se to razreši. Moje iskreno mišljenje, da me ministar ne shvati pogrešno, da bi možda na težini ova problematika imala bolju prođu, ako tako mogu da kažem, ako bi bilo kao što je u uporednom pravu, odnosno u zemljama EU, ako bi bilo Ministarstvo za ekologiju posebno ministarstvo. Mi smo imali tu priliku da imamo posebno ministarstvo, mislim da bi onda bilo mnogo bolje i da bi na drugačiji način mogli da rešavamo ove probleme. Takođe, nisam video u zakonu, a nisam ni upoznat kojim je to zakonom definisano, da prilikom izdavanja građevinskih dozvola naplata za ekološku zaštitu ili za ugroženost nije definisan ovim zakonom. Ako se izgrađuju pojedini objekti na zelenim površinama ili drugim površinama, sigurno da utiču na ekološku zaštitu, odnosno na razvoj ekologije uopšte. Ne znam da li ste me razumeli, ali suština sa ministarstvom znači da građevina treba da napravi taj pandan i da se nešto slično kao što se radi za skloništa, da se uvede naknada prilikom izgradnje i izdavanja građevinskih dozvola, da se plaćaju određene naknade koje bi se baš utrošile da se ova degradirana područja zaštite od izvora.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Predrag Mijailović.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, set zakona o zaštiti životne sredine, koji se danas nalazi pred nama, od izuzetnog je značaja ne samo za sprečavanje zagađenja naše okoline, vazduha, vode, zemlje, biljnog i životinjskog sveta, već i za korišćenje resursa koji nam stoje na raspolaganju. Ključni problem koji donošenjem ne samo ovog seta zakona treba da razrešimo jeste razvoj i to ne bilo kakav razvoj. Nama je potreban održivi razvoj, dakle razvoj koji će potrajati duže vreme i koji će nadživeti ne samo ovu nego i narednu Vladu, ne samo ovu nego i narednu Skupštinu. U isto vreme problem zagađivanja našeg prirodnog okruženja rešavamo u situaciji kada se ta oblast u Srbiji, najblaže rečeno, može oceniti kao zapuštena. Zašto to kažem? Ne mora se biti ekspert da bi se uočilo, jer se to može videti već na prvi pogled. Najgore je što se vrlo često mirimo sa tom činjenicom, što je naravno veoma opasno, jer to ugrožava naše zdravlje i u velikoj meri ograničava naš razvoj. Koje su to činjenice? Divlje deponije na sve strane, rečna korita pretvorena u deponije, samo par uređenih sanitarnih deponija u Srbiji. Broj postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda može se izbrojati na prste. Snabdevanje stanovništva zdravom pijaćom vodom je nedovoljno, nema dovoljno kanalizacionih sistema. Industrija jenajveći zagađivač. Kako se odnosimo prema prirodnim bogatstvima? Najblaže rečeno nedomaćinski, ali na svu sreću ne baš uvek. Naše prirodne resurse, prirodna bogatstva eksploatišemo i to vrlo često surovo. Dobar doprinos tome često daju inspekcijski organi zbog loše kontrole i otuda ne čude česte primedbe građana koji zameraju da je ta eksploatacija nekontrolisana, a tiče se skoro svih resursa, onoga što je najuočljivije, peska, šuma, gline i drugih bogatstava. Umesto eksploatacije mora se negovati koncept upravljanja prirodnim bogatstvom. Dakle, problem zaštite okoline mi rešavamo u veoma teškim uslovima, ali istovremeno moramo biti svesni da to nije samo pitanje stvaranja uslova za zdrav život. To je, pre svega, razvojno pitanje. Trenutno stanje našeg zakonodavstva se može oceniti da ono definiše kontrolu zagađivanja, što je koncept razvijenih zemalja sedamdesetih godina i koji je, uzgred rečeno, davno prevaziđen. Već osamdesetih godina razvijene zemlje su svojim zakonodavstvom definisale koncept integracije prevencije i praćenja zagađenja. Predloženi set zakona u najvećoj meri sledi ovaj koncept, što znači da i dalje zaostajemo za razvijenim zemljama, nažalost deset do 20 godina. Devedesetih godina ove zemlje su prešle ne koncept planiranja celog postrojenja tj. uvođenja ekološki čistih tehnologija, a 2000. godine prešle su na koncept industrijske ekologije. Naše približavanje ovim modernim konceptima razvijenih zemalja u oblasti životne sredine traži od nas da zakonima predvidimo ne samo zaštitu već upravljanje prirodnim resursima. Tri od četiri tražena zakona pripremila je prethodna vlada i to u obliku pravilnika, jer je procenila da bi se oni mogli lakše menjati. Preciznije, to je bilo Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. Nije slučajno što baš navodim pun naziv ovog ministarstva. Onda kada smo usvajali Zakon o ministarstvima stavili smo primedbu na objedinjavanje dva izuzetno važna ministarstva koja su od izuzetno velike važnosti za naš dalji razvoj. Dakle, Ministarstvo za nauku i tehnologiju je objedinjeno sa Ministarstvom za zaštitu životne sredine, odnosno ono se zvalo Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. Mi smo stavili primedbu na to jer smo smatrali da jedno ministarstvo koje bi objedinilo brigu o prirodnim resursima i zaštitu životne sredine, da bi problematiku upravljanja prirodnim resursima na bolji način rešilo. Četvrti zakon od četiri predložena zakona, to je Predlog zakona o zaštiti životne sredine, takođe u najvećem delu predstavlja sadržaj koji je pripremila prethodna vlada, ali ima i određenih izmena i moram reći da je poslanička grupa Demokratska stranka - Boris Tadić veoma pažljivo analizirala ovaj zakon i uputila niz primedbi koje su sadržane u preko 50 amandmana. Nažalost, samo je pet amandmana prihvaćeno i moram već sada reći da će naš odnos prema predloženim zakonima zavisiti od odnosa skupštinske većine prema amandmanima koje smo uputili. Dakle, smatramo i zato i molim uvažene kolege narodne poslanike da podrže one ključne amandmane, da bismo podržali ovaj inače izuzetno važan set zakona, što sam na samom početku već rekao. Demokratska stranka smatra da naši građani treba da žive u zdravoj životnoj sredini, a da se prirodna bogatstva ove zemlje moraju trošiti na domaćinski način, pošteno i pravedno, uz omogućavanje održivog razvoja. Zbog toga se naši amandmani uglavnom odnose na deo zakona koji određuje upravljanje prirodnim resursima kao jedno od najvažnijih razvojnih pitanja. Predloženi amandmani imaju za cilj bolje regulisanje uslova održivog korišćenja prirodnih resursa, integraciju životne sredine u različite sektore energetike, ribarstva, poljoprivrede i druge sektore. Time se obezbeđuje saglasnost sa propisom koji je poznat pod nazivom Kom 98, a poznat je kao dokument iz Kardifa. Jedno od značajnih pitanja ovog zakona jesu ekonomski instrumenti i vašu pažnju ću pokušati da zadržim na jednom problemu koji se odnosi na finansiranje zaštite životne sredine. Moj lični stav je da što se tiče člana 85. koji definiše naknadu za zagađivanje životne sredine, a nažalost trebalo bi izbeći da se životna sredina zagađuje, ali eto kada se već zagađuje prikupljaju se neka sredstva koja treba iskoristiti namenski za uklanjanje posledica tog zagađivanja i po rešenju koje je predloženo predviđeno je da 40% sredstava ide lokalnoj samoupravi, a 60% budžetu Republike Srbije, što po meni nije dobro rešenje i to iz principijelnih razloga. Naime, ako zagađenje nastaje i zato se plaća naknada, šteta od zagađenja je najveća na prostoru gde ono nastaje i zbog toga bi sredstva zaštite trebalo usmeriti na taj lokalitet i zbog toga smatram da predložene procente treba promeniti u korist lokalne samouprave. Na kraju još jednom treba naglasiti ozbiljnost situacije u kojoj se nalazimo i potrebu da celokupno društvo, pre svega Vlada, ali isto tako i lokalne samouprave, Narodna skupštinavide da se ti napori već čine, ali i sami građani doprinesu rešavanju ovih problema na najbolji mogući način.
Reč ima ministar Popović, a potom narodni poslanik Predrag Mijailović - Lune.
Pre svega želeo bih, dame i gospodo, pred kraj prvog dana u kome smo govorili o ova četiri zakona da se zahvalim u ime Ministarstva nauke i zaštite životne sredine svim poslanicima na korektnoj i konstruktivnoj raspravi. Nisam želeo, pošto je puno pitanja spomenuto, da uzimam reč nakon svakog govornika i da uzurpiram vaše vreme, zato što je ovo pre svega vaš dom, dakle dom narodnih poslanika, a ne dom ministara. Spomenuto je puno stvari, mnogo je pitanja otvoreno, puno problema, i ne bavi se ovaj set zakona svim tim problemima, niti treba sve te probleme koji su pomenuti da reši, ali činjenica da problema toliko ima svakako govori od neophodnosti da se nešto uradi što je pre moguće. Stoga ću se truditi da kažem nešto o nekim od najvažnijih primedbi koje su do sada izrečene, pre svega o onima za koje ne mislim da sasvim stoje, a takođe i da ukažem na neke probleme i da se složim sa onima koji su u raspravi danas pokrenuti. Lično ne verujem ni u kakvu revoluciju. Verujem da svaka nova vlast mora da pogleda šta je prethodna radila, da nastavi ono što je dobro, da izmeni ono što je manje dobro i da unese neke novine. Dakle, u uvodnom izlaganju sam i rekao da je zakon o zaštiti životne sredine baziran na zakonu koji se 2002. godine prvi put našao u skupštinskoj proceduri. Neću sada da ulazim u to zbog čega taj zakon tada nije donet, kada znamo da je tada vladajuća koalicija imala većinu, ne uvek doduše većinu baziranu na Ustavu i na realnom glasanju poslanike koji su bili u skupštinskoj sali, i činjenica da je procena da je 80% tog zakona prihvaćeno, neću ulaziti da li je više ili manje, u svakom slučaju govori se o jednoj vrsti kontinuiteta, ali dozvolite, neke stvari su ipak ispravljene i izmenjene, zato što ova vlada veruje da neke stvari treba drugačije uraditi. Ne verujem lično da je ovo koncept zakona iz osamdesetih godina. Jer, ako je 80% preuzeto, kao što se kaže, iz prethodnog zakona i onda se kaže da je sadašnji zakon, zakon iz osamdesetih godina, biće da ni sa prethodnim nešto nije bilo sasvim u redu, a stalno se u diskusiji, ili vrlo često, na njega pozivamo. U krajnjoj liniji u ova četiri zakona su ugrađeni i principi SPO konvencije i SEA protokola, i PIAR-TIAR protokola i Montreal SI konvencije i Bazelske konvencije, CITES konvencije i Konvencije o očuvanju biološke raznovrsnosti i Arhuske konvencije, dakle najnovijih dokumenata, ili onih dokumenata koji služe za ponašanje i u Evropskoj uniji i u ostatku sveta, koji je te konevncije ili propise već usvojio. Drago mi je da je spomenut dokument EUKOM 98, zapravo iz 1998. godine, 333 final, to je tzv. kardifski dokument, ali moram da vam kažem da u Evropskoj uniji ima preko 400 propisa u oblasti zaštite životne sredine i da preporuke i rezolucije, a ovo je ta vrsta dokumenta, predstavlja strateški dokument, dokument koji se direktno ne primenjuje i ne implementira u zakonodavstvo. Dokumenti koji se direktno implementiraju u zakonodavstvo su direktive, pravila i odluke koje se unutar Evropske unije neposredno primenjuju. Direktiva koja sprovodi kardifski dokument je SEA direktiva o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu i ona je ugrađena u Predlog zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, dakle implementirajući dokumenti kardifskog papira su apsolutno ugrađeni u skladu sa srpskim osobenostima u jedan od ova četiri zakona. Da li ovde ima ili nema održivog razvoja, pogledajte član 1. i 2, pogledajte član 9. koji govori o načelima, govorim o Zakonu o zaštiti životne sredine, pogledajte strategiju koja se planira članom 12. U krajnjoj liniji, u članovima 35, 36. i 37. kao i upratećim zakonima zapravo se implementira životna sredina u sektorske politike. Postoji jedna suštinska razlika, i sada, da kažem, dozvolite da postoji razlika u mišljenju. Ta razlika ne govori da je bilo ko u pravu ili nije u pravu. Ta razlika ne govori takođe ni da bilo ko ima dobru ili manje dobru nameru, dakle verujemo da dozvole za korišćenje, kada se izdaju, saglasnost treba da da zaduženo ministarstvo za oblast životne sredine, a da odobrenje treba da daju resorna ministarstva. To je razlika u konceptu. Koncept iz 2002. godine je bio koncept koji je davao preveliku moć ministarstvu zaduženom za oblast životne sredine. Ono je kontrolisalo apsolutno sve. Mislimo da odgovornost u tako ozbiljnoj oblasti treba podeliti, da je ovo bolje rešenje. Bilo je pitanje i ko garantuje uključivanje životne sredine u sektorske zakone. Prvo, način sprovođenja i donošenja zakona, da bi Vlada usvojila zakon moraju ministarstva da utvrde predlog zakona koji će vam poslati, vama narodnim poslanicima, i ministarstva moraju da budu saglasna uključujući i ovo ministarstvo. Kod same gradnje, kod promena u životnoj sredini članovi 35, 36. i 37. zakona i ova tri dodatna zakona zapravo regulišu tu situaciju. Govoreno je i o javnosti rada, da je nezavisnost agencije u tome da bi obezbedila javnost rada, i mi ovde imamo primenu arhuske konvencije, a sa druge strane, u krajnjoj liniji, pa vi ste doneli zakon koji obavezuje državnu upravu na dostavljanje svakih informacija koje se traže, naravno pod uslovom da te informacije ne spadaju u bilo koju vrstu državne tajne. Član 15. sam već pomenuo- bez saglasnosti ovog ministarstva nema nikakvog korišćenja prirodnih resursa, a imaćemo strategiju iz člana 12. koja će o tome da govori. Kada se govori o različitim oblastima ovaj zakon nije trebalo da reši, niti mu je cilj bio da reši zakonski sve probleme u životnoj sredini, niti je zakon iz 2002. godine trebalo da izmeni sve zakone. Naprotiv, zakoni koji sada postoje, bili dobri ili loši, o vodi, vazduhu, zemljištu, trebalo je da nastave da postoje i nastaviće da postoje dok se ne donesu novi. Nadam se da će uskoro uslediti još jedan talas zakona iz Ministarstva nauke i zaštite životne sredine gde ćemo probati da još neke sektore održimo. Bila je primedba da je pre donošenja ovog zakona trebalo dati informaciju o stanju životne sredine za 2003. i 2004. godinu. Moja malenkost je ministar od 3. marta 2004. godine. Slažem se za 2003. godinu, ali to nije bio zadatak ovog ministra i ministarstva koje predvodim, i ono što mogu da obećam je da će Ministarstvo krajem godine izveštaj o svom radu proslediti nadležnim skupštinskim odborima, jednogodišnji izveštaj. Što se tiče informacija o stanju životne sredine za 2004. godinu to će biti moguće izraditi tek početkom 2005. godine, jer je potrebno sakupiti do kraja godine sve rezultate. Nije moguće 31. decembra sa tim izaći. Verujemo da član 86. govori nešto i reguliše na jedan određeni način stimulaciju zagađivača da manje zagađuju. Tu moram da kažem jednu stvar - spominjana je finska vlada, dakle činjenica u okviru projekta JUGOLEKS su urađena tri pravilnika, a u okviru tog istog projekta sada su urađena tri zakona. Prethodni zakon o sistemu zaštite životne sredine nije rađen u okviru projekta JUGOLEKS, samo da stvari budu potpuno čiste. Jedno od pitanja je bilo i - zašto zakoni a ne pravilnici. Prvo, zato što se samo zakonom može propisati postupak strateške procene uticaja planova i programa na životnu sredinu, procene uticaja na životnu sredinu, izdavanje integrisane dozvole, jer ovi postupci predstavljaju posebne upravne postupke koji se razlikuju od opšteg upravnog postupka, propisanog Zakonomo opštem upravnom postupku. Drugo, donošenjem zakona izvršena je hijerarhija pravnih akata Vlade i ministra, što prethodno rešenje nije imalo. I, konačno, samo zakonom se može tretirati učešće javnosti i prekogranični uticaj. Tu sad već govorimo o međunarodnom aspektu. To se ne može uraditi pravilnicima. Uvek može da postoji dilema i to je zdrava dilema - da li je bolje donositi pravilnike o kojima se Skupština onda ne izjašnjava, pa građani Srbije preko svojih predstavnika nemaju mogućnost učešća, ili donositi zakone. Pravilnici se, naravno, lakše menjaju i to jeste njihova prednost. Međutim, ne iz političkih, nego iz onih krajnje pravno-tehničkih razloga ova vlada je na stanovištu da je potrebno doneti zakone. Govoreno je o kaznama, da li su visoke ili niske. Zakon o privrednim prestupima i prekršajima propisuje kazne i ovo su maksimalne kazne koje taj zakon propisuje. Spominjani su Pančevo, Paraćin, Veliki bački kanal, Kostolac, a govoriću samo o onome nad čim je ovo ministarstvo direktno imalo ingerenciju, a to su Pančevo i Paraćin. Dakle, ovo ministarstvo je platilo analizu u Pančevu, na osnovu koje je, nakon mesec dana, ustanovljeno zaista kako se zagađuje vazduh u Pančevu, gde su slabe tačke, koje je neophodno što je pre moguće zakrpiti u dogovoru sa NIS-om. Taj postupak popravke na mestima gde dolazi do određenih curenja je otpočeo. Dakle, nakon dvadeset godina država je učinila nešto da zaista kaže i da vidi šta je realni problem. Postoji jedan drugi problem, a to je problem Pančevačkog kanala. Međutim, pri čišćenju Pančevačkog kanala nastaje jedna vrsta otpada koji se klasifikuje kao opasni industrijski otpad. Ono što je naš problem je što mi u zemlji, i o tome više poslanika direktno i indirektno je govorilo, nemamo u ovom momentu nijednu deponiju ni postrojenje za uništavanje ili preradu takvog otpada. Ovo Ministarstvo je u ovih osam meseci učinilo sve što je moglo i u ovom momentu smo u razgovorima sa tri ili četiri opštine koje su prihvatile da ta postrojenja za preradu opasnog otpada budu na teritoriji tih opština. Ja očekujem da u toku 2005. godine uđemo u rešavanje tih problema. Nema mađioničarskih štapića, nema jednostavnih rešenja, stanje je jako zapušteno i zahteva vreme da bi se rešilo. Transport nuklearnog otpada, transport genetski modifikovanih organizama pokrivaju drugi zakoni. Podzakonski akti za ove zakone se rade, ne mogu da budu urađeni pre nego što sami zakoni prođu kroz parlament, odnosno ne mogu da važe pre nego što zakoni prođu kroz Narodnu skupštinu. Manje-više to je ono što sam želeo na kraju prvog dana da vam kažem. Dakle, trudio sam se da odgovorim na neke od najozbiljnijih primedbi, da na neki način prikažem stanje.
Prvo, jedno obaveštenje. Molim članove Odbora za pravosuđe, sednica Odbora koja je zakazana za ponedeljak, 6. decembra 2004. godine, sa početkom u 9,00 časova, odlaže se za utorak, 7. decembra 2004. godine, sa početkom u 9,00 časova, u sali na trećem spratu. Pošto sam rekao da je po članu 81. stav 4. određen i ponedeljak kao radni dan, a pretpostavljam za poslanika Mijailovića nema dovoljno vremena danas, onda završavamo rad danas i nastavljamo u ponedeljak u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Molim vas da na početku utvrdimo kvorum. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nataša Mićić, Miodrag Stamenković, Staniša Stevanović, Milorad Belić, Gordana Čomić. Pre podne: Vojislav Mihailović i Dragan Rafailović. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU (nastavak u načelu sa 6, 7. i 8. tačkom) Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović - Lune.