Poštovani narodni poslanici, otvaram Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na ovu posebnu sednicu, saglasno članu 119. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine pozvala je radi polaganja zakletve predsednika i članova Fiskalnog saveta koji, u skladu sa zakonom, polažu zakletvu pred Narodnom skupštinom. Molim Službu Narodne skupštine da pozove izabranog predsednika i članove Fiskalnog saveta da uđu u salu. Podsećam vas da je Narodna skupština Republike Srbije na Prvoj sednici Prvog redovnog zasedanja u 2011. godini, održanoj 31. marta 2011. godine, izabrala gospodina dr Pavla Petrovića za predsednika Fiskalnog saveta, a gospodina dr Vladimira Vučkovića i gospodina mr Nikolu Altiparmakova, za članove Fiskalnog saveta. Takođe vas podsećam da je članom 92b stav 4. Zakona o budžetskom sistemu utvrđeno da nakon izbora članovi Fiskalnog saveta polažu zakletvu pred Narodnom skupštinom, čime preuzimaju dužnost. U skladu s tim, pozivam predsednika i članove Fiskalnog saveta da pristupe radi polaganja zakletve. Molim narodne poslanike da ustanu i molim članove i predsednika Fiskalnog saveta da pristupe polaganju zakletve. (Predsedavajuća Narodne skupštine čita, a predsednik i članovi Fiskalnog saveta ponavljaju tekst Zakletve.) "Zaklinjem se na odanost Republici Srbiji. Obećavam da ću poštovati Ustav i zakone. Zaklinjem se čašću da ću svoju dužnost obavljati nezavisno, pošteno i na dobrobit sadašnjih i budućih generacija." Molim predsednika i članove Fiskalnog saveta da potpišu i da predaju tekst zakletve Narodnoj skupštini. Zahvaljujem vam u svoje ime i u ime svih narodnih poslanika, dozvolite da vam u naše zajedničko ime čestitam na izboru i poželim puno uspeha u radu. Od vas mnogo zavisi u budućnosti fiskalna kontrola dobrog trošenja javnog novca i javnost rada u oblasti javnih finansija. Hvala vam puno, želim vam puno uspeha. Neće vam biti lako, a mi ćemo vas zvati s vremena na vreme da vas pitamo kako vam je. Hvala puno. Zaključujem Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Pozivam službu Protokola da otprati predsednika i članove Fiskalnog saveta iz sale Narodne skupštine. (Sednica je završena u 10.15 časova.)
TREĆA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 5. april 2011. godine (Drugi dan rada) (Sednica je počela u 10.15 časova. Predsedava Gordana Čomić, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da u vaše i u svoje ime pozdravim članove Verhovne Rade Ukrajine, koji se nalaze u zvaničnoj poseti Republici Srbiji i trenutno su prisutni na galeriji Velike sale Doma Narodne skupštine. U delegaciji se nalaze: gospodin Volodimir Litvin, predsednik Verhovne Rade Ukrajine, njegova ekselencija, gospodin Viktor Nedopas, ambasador Ukrajine u Republici Srbiji, gospodin Jevgenij Suslov, gospodin Jevgenij Geler, gospodin Andrej Najdjonov, gospodin Dmitro Markov, gospođa Olga Čorna, gospodin Kirilo Tretjak, gospođa Irina Karmeljuk, gospodin Oleksandr Kiričenko i gospođa Natalija Markevič. Dobrodošli u Narodnu skupštinu, dragi naši gosti iz Ukrajine, želimo vam uspešan rad i boravak u Srbiji i da nam dođete opet. Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad, molim sve narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje uslovi predviđeni Poslovnikom Narodne skupštine za normalan rad sednice. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju, sednica teče na osnovu člana 286. stava 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u 1. stavu kaže: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su narodnom poslaniku potrebna za ostvarivanje njegove funkcije." Stav 2. kaže: "Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu". Reč ima narodni poslanik Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za gospodina Šutanovca, ministra odbrane i za Snežanu Malović, ministra pravde u Vladi Republike Srbije. Naime, o čemu se radi? Ivanović Radosava Predrag, rođen u Kraljevu, mobilisano od Vojske Srbije iz Kraljeva, poginuo je 2. aprila 1999. godine. Iza sebe je ostavio suprugu Vesnu i ćerku Tijanu, staru 20 meseci u vreme pogibije oca. Nadležni sud je doneo odluku i njima je za ubijenog oca, odnosno supruga dodelio i finansijska sredstva – supruzi 300.000 dinara, a devojčici staroj 20 meseci 450.000 dinara. Sve bi bilo u redu da pre neki dan neka revizija pravosuđa vojnog pravobranilaštva iz Niša nije organizovala novi proces i u tom procesu zahtevaju da devojčica Tijana vrati 150.000, koje je ni kriva ni dužna dobila pre devet godina. Pravobranilaštvo donosi takvu odluku da devojčica maloletnica mora da vrati 150.000 državi, sa zateznom kamatom. Mene, kao narodnog poslanika, to sigurno puno boli kako će prinudno naplatiti. Hoće li pravobranilaštvo uzeti joj lutku ili hulahopke ili igračke? Od čega 150.000 posle devet godina? Najcrnje od svega toga je što traže i zateznu odgovarajuću kamatu od 2002. godine do današnjeg dana. Plašim se da ovakav postupak kod mnogih porodica palih boraca ne izazove ogroman revolt i može imati nesagledive i neprimerne posledice. Smatram da bi gospodin ministar Šutanovac i gospođa Snežana Malović mogli da ovu odluku povuku i da dete od 11 godina ne ode na sud da vraća ovih 150.000 dinara, koje ni kriva ni dužna jeste primila nekom drugom odlukom od starijih ljudi, a ne ona mala da vrati tih 150.000 dinara. Hvala lepo.
Reč ima poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pre mesec dana u Narodnoj skupštini je obrazovana radna grupa sa zadatkom da pripremi Predlog izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika. Koliko je meni poznato, ta radna grupa je održala samo jedan sastanak, gde smo se konstituisali i razmatrali pitanja i zadatke koje nam je dala Narodna skupština. Doduše, nisu bili prisutni svi predstavnici poslaničkih grupa, ali jednoglasno smo odlučili da u izbornoj godini nije dobro menjati izborne zakone, a da izborna pravila mogu da se promene pre svega u smislu odluke o blanko ostavkama i kako će to u budućem periodu funkcionisati. Pre nekoliko dana sam imao prilike da pročitam u jednom dnevnom listu da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić Dejanović, uputila predlog izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika Venecijanskoj komisiji. Zaista imam pitanje za predsednicu Narodne skupštine, ko je napravio taj predlog, ko ga je uputio Venecijanskoj komisiji, kada ćemo mi, bar članovi radne grupe, biti upoznati sa Predlogom izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika, obzirom da je jutros kao glavna vest objavljeno da je Venecijanska komisija dala mišljenje da su potrebne izmene ovog zakona, a da nacrt koji je njima dostavljen, ne ispunjava uslove i kriterijume koje su oni potpisali. Zaista molim da što pre dobijemo taj predlog, jer u razgovoru s kolegama, koliko sam saznao, niko od njih nije video taj nacrt, a neko drugi razmatra o tome kako će se birati predstavnici u ovom visokom domu. Hvala.
Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas pitamo predstavnike režima, Vladu Republike Srbije i Borisa Tadića lično, dokle će ponižavati građane Srbije i dokle će omalovažavati srpske žrtve. Informisani smo iz medija da je juče kod Malog Zvornika na graničnom prelazu Karakaj uhapšen Božidar Vučurević, gradonačelnik Trebinja. Brzopotezno su reagovali sudski organi, istražni sudija u Višem sudu u Šapcu odmah je odredio pritvor i već najavio da Božidar Vučurević nije državljanin Republike Srbije i da razmišljaju o njegovom izručenju Hrvatskoj. Ovo je zaista skandal koji je jedan u nizu skandala ove vrste koje čini ovaj režim i zaista se postavlja pitanje, zapravo mi srpski radikali postavljamo pitanje režimu kako oni to slepo slušaju crvene poternice hrvatske države ili BiH, a olako se odriču poternica koje sami pišu. Šta je sa poternicom protiv Ganića, protiv Divjaka, Jurišića i niza ostalih za koje se osnovano sumnja da su kršili ratne zločine nad Srbima. Koji je to ratni zločin izvršio Božidar Vučurević? Crvena poternica je raspisana zbog, navodnog granatiranja Dubrovnika. Božidar Vučurević im je smetao samo zato što je bio prkosan, što nije savijao leđa i Božidara Vučurevića hapsi država Srbija, bruka i sramota. Boris Tadić se nezvanično šeta sa zvaničnicima Hrvatske, čas s Josipovićem, čas s Kosorkom, prima od njih naloge, i nije mu palo na pamet da kada se video pre neki dan s Jadrankom Kosor, umesto da ugovara neko kumstvo, da je podseti da ne sme da diskriminiše građane srpske nacionalnost u Hrvatskoj i da ne sme da ih tera da se u ovom sadašnjem popisu ne mogu upisati kao pravoslavci, već kao grkokatolici, odnosno unijati. Nije mu palo na pamet da je pita da li će neko odgovarati za "Oluju", "Bljesak", "Medački džep", nije mu palo na pamet kada razgovara sa predstavnicima BiH, kada će neko odgovarati za "Tuzlansku kolonu", za "Dobrovoljačku ulicu", za hiljade drugih žrtava, ali zato je spreman kao i ceo režim, ka i sudije i tužioci, kako smo iz medija obavešteni, koji su se birali, DB-ovci, da izvršavaju svaki nalog koji dobiju, da li iz BiH, da li iz Hrvatske, iz Haškog tribunala. U nemogućnosti da uhapse Ratka Mladića, pohapsiće sve Srbe koji su ikada bili na bilo kojem ratištu u poslednjim otadžbinskim ratovima. Broj Srba koji su na poternici Hrvatske meri se hiljadama, a broj državljana Hrvatske, koji pri tom uglavnom nisu Hrvati, mere se jednocifrenim brojevima. Sada će opet ministar pravde, kako najavljuje, da vrši reviziju i da opet kažu kako je konačan spisak onih Srba koje traže po raznim poternicama iz Hrvatske i tako će biti sve dok se neko od njih ne prevari i ne pređe granicu. Naravno, tamo će biti uhapšen, a ako bude uhapšen ovde, biće izručen, kao što nameravate da izručite Božidara Vučurevića. Pratila sam sinoć na portalu jednih dnevnih novina, ogroman broj građana je pisao i svi osuđuju, 98% građana koji su bili na tom portalu, predstavnike režima zbog sramnog hapšenja Božidara Vučurevića i jedan od tih ljudi je napisao: manje će posledica imati Japanci od Fukušime nego Srbi od režima Borisa Tadića. Nažalost, čovek je rekao istinu.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 286. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.)
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da postavim poslaničko pitanje, zašto nema odgovora na pitanja koja smo više puta postavljali i koja se tiču onih problema koji su evidentirani i koji su došli u tužilaštvo i nikako ne mogu da se daju odgovori na ta postavljena pitanja. Jedno od pitanja koje bih danas postavio, vi se sećate dobro da je bilo izuzetno puno napada, da su neke prethodne vlade dugovale putarima, da je bilo problema i da je došlo do nezadovoljstva, da su ti računi isplaćeni nekim kreditnim linijama koje su stvorene obaveze, odnosno kada je Direkcija za puteve transformisana u javno preduzeće i da je rečeno da se plaća dan za danom i da svi ovi radovi koji su urađeni, da su svi plaćeni, a danas vam putari štrajkuju i dolaze ispred Vlade Republike Srbije. Opominjem vas da u prethodnim vladama nijednom putari nisu došli ispred Vlade Republike Srbije i da su ti dugovi završeni. Otkud sada novi dugovi, ko to nije platio izvedene radove, koliko se danas duguje putarima Srbije, kada su stvorene te obaveze, ko ih je stvorio i kako su mogli da se izvode radovi, ako sredstva nisu bila obezbeđena. Da li su ti radovi rađeni na tenderima i kako su mogli da budu tenderi međunarodni, ako sredstva nisu bila obezbeđena za finansiranje tih projekata? Prema tome, ovo je izuzetno važno pitanje i želeo bih da nadležni daju odgovor na jedno ovakvo pitanje. Isto tako bih postavio jedno pitanje izuzetno značajno. U svaki naš dom, mislim na Srbiju, ušla je kablovska televizija na mala vrata, bez mogućnosti ikakve kontrole i bez plaćanja tog prirodnog resursa državi, odnosno Republici Srbiji. Danas su distributeri kablovske televizije potpuno van kontrole i oni podižu cene. Evo, sad su došli maltene do hiljadu dinara mesečno po porodici. Pitanje bi bilo sledeće – kako je moguće, na primer, da SBB isključi nekome kompletno gledanje televizijskog programa i ko ih je ovlastio da poseku sve antene sa objekata, ako korisnik plaća uredno pretplatu RTS-u? Zašto RTS naplaćuje pretplatu, ako SBB u svakom momentu može da izvrši isključenje neurednog platiše, bez obzira što se RTS-u uredno plaća pretplata? Da li taj ko RTS-u uredno plaća pretplatu ima pravo da gleda samo RTS? Zašto ne nađu neki odnos RTS i SBB, ili nekog drugog kablovskog distributera, i ne regulišu međusobne odnose, već mi jednostavno budemo uskraćeni gledanja televizijskog programa, a uredno plaćamo pretplatu? Prema tome, to je značajno pitanje. Sve više je tih isključenja širom Srbije i ljudi, znači, ne treba da plaćaju RTS. Ne vidim razlog zašto bi neko plaćao RTS kad je kompletno pod kontrolom kablovskog distributera i bez obzira što uredno plaća on ne može dobiti nikakvu uslugu jer kablovski distributer ima punu kontrolu nad svim korisnicima televizijskog programa.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi da iskoristi svoje pravo iz člana 286.? (Ne.) Pitam drugi put? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić Dejanović, Konstantin Samofalov, Zoran Nikolić i Zoran Šami. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić Dejanović, pozvala da povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresao predlozima zakona iz tačaka 1, 2, 3, 4. i 18. dnevnog reda, pored predstavnice predlagača Snežane Malović, ministarke pravde, sednici prisustvuju i: Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde, i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad. Prelazimo na 1-4. i 18. tačku dnevnog reda: –PREDLOZI ZAKONA O ADVOKATURI, JAVNOM BELEŽNIŠTVU, IZVRŠENjU I OBEZBEĐENjU, IZMENAMA ZAKONA O IZVRŠENjU KRIVIČNIH SANKCIJA I POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I MEĐUNARODNOG KRIVIČNOG SUDA O IZVRŠENjU KAZNI MEĐUNARODNOG KRIVIČNOG SUDA (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o 1, 2, 3, 4. i 18. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, u osnovnom postupku ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznose pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 15 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika, jer se na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika prijave za reč primaju do otvaranja tačke u načelu, odnosno pretresa. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Siniša Stamenković - poslanička grupa PUPS; narodni poslanik Laslo Varga – poslanička grupa Manjina; narodni poslanik Đorđe Milićević – poslanička grupa SPS-JS; narodni poslanik Miroslav Petković – poslanička grupa DSS; narodni poslanik Nikola Novaković – poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije; narodni poslanik Srđan Spasojević – poslanička grupa Nova Srbija; narodna poslanica Judita Popović – poslanička grupa LDP i narodni poslanik Petar Jojić – poslanička grupa SRS. Shodno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine,otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o advokaturi, Predlogu zakona o javnom beležništvu, Predlogu zakona o izvršenju i obezbeđenju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Međunarodnog krivičnog suda o izvršenju kazni Međunarodnog krivičnog suda. Pre nego što pitam da li želi reč predstavnica predlagača, ministarka Snežana Malović, na osnovu člana 90. i člana 87. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a do završetka rasprave po tačkama dnevnog reda u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, koje su upravo otvorene. Uobičajena pauza biće u 14.00 časova. Da li predstavnica predlagača, ministarka Snežana Malović, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na početku ove načelne rasprave dala bih nekoliko uvodnih napomena o predlozima zakona o kojima ćemo danas raspravljati, a čije donošenje je veoma važno, kako zbog nastavka reforme pravosuđa, tako i zbog pridruživanja EU i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Navedene predloge zakona je predložila Vlada sa predlogom da se razmotre i usvoje po hitnom postupku, a kao resorno pripremilo ih je Ministarstvo pravde. Tri su osnovna razloga za donošenje zakona o advokaturi. Prvi važeći Zakon o advokaturi donet je još 1998. godine, kao zakon SRJ. Imajući u vidu da je Ustav RS utvrdio advokaturu kao samostalnu i nezavisnu službu, koja pruža pravnu pomoć građanima i pravnim licima, neophodnoje doneti novi zakon kojim bi se uredila ova pravosudna profesija u skladu sa ustavnim načelima i potrebama jednog demokratskog i savremenog društva koje Republika Srbija izgrađuje. Drugi razlog je usklađivanje normativnog okvira Republike Srbije sa međunarodnim dokumentima koji uređuju oblast advokature. Treći razlog je proces pristupanja Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji, gde je jedno od pitanja i liberalizacija tržišta u domenu usluga, a koje se odnosi na pružanje pravne pomoći, pa je stoga, u skladu sa zahtevima država članica Svetske trgovinske organizacije, potrebno da se zakonom na detaljniji način urede uslovi za obavljanje advokatskih poslova u Republici Srbiji za advokate strane državljane. Rad na izradi ovog zakona traje više od godinu dana, a radne verzije zakona bile su objavljivane na veb-stranici Advokatske komore Srbije i Ministarstva pravde, kako bi svi zainteresovani advokati i druga zainteresovana lica mogla da daju predloge i primedbe, koje je kasnije razmatrala radna grupa. Takođe, u pripremi ovog teksta održan je veliki broj okruglih stolova u svim područnim advokatskim komorama. Istakla bih i da je konačni tekst radne verzije zakona koju je izradila Radna grupa dostavljen Savetu advokatskih komora Evrope, SSB, koji je dao pozitivno mišljenje o usklađenosti zakona sa evropskim standardima vezanim za advokaturu. Takođe bih istakla da su u izradi teksta zakona korišćeni sledeći međunarodni izvori i uporedno-pravno zakonodavstvo, i to: osnovni principu UN o ulozi advokata iz 1990. godine, preporuke Saveta Advokatske komore Evrope o osiguranju advokata od profesionalne odgovornosti i edukacije, relevantne preporuke Komiteta ministara Saveta Evrope, zatim, direktive Saveta EU, direktive Evropskog parlamenta, korišćene informacije o potrebnim izmenama zakonske regulative u skladu sa zahtevima zemalja članica Svetske trgovinske organizacije, koje je usvojila Vlada Republike Srbije 2008. godine. Zatim, zakoni o advokaturi Crne Gore, Makedonije, Hrvatske, Slovenije, Republike Srpske, Francuske i Nemačke. Prema Predlogu zakona, advokatura se definiše kao nezavisna i samostalna delatnost pružanja pravne pomoći fizičkim i pravnim licima. Kao uslovi za obavljanje advokature određene su diplome pravnog fakulteta, položen pravosudni i advokatski ispit, državljanstvo Republike Srbije, kao i obezbeđen radni prostor i drugi uslovi. Kao posebna novina u zakonu predstavlja to da je za upis u imenik advokata položen advokatski ispit. Takođe, novinu predstavljaju uslovi za upis advokata stranog državljanina. Zakon predviđa da se strani državljanin može upisati u imenik advokata u Republici Srbiji ako se bavi advokaturom u matičnoj državi, u skladu sa propisima te države i ako, u zavisnosti od vrste upisa, ispunjava druge propisane uslove. Ovakvim zakonskim rešenjima se na potpuno drugačiji način utvrđuju uslovi za obavljanje advokature u Republici Srbiji za advokate strane državljane u odnosu na važeći zakon, jer se napušta princip uzajamnosti i precizno zakonom propisuju uslovi za obavljanje advokature stranih advokata, što predstavlja jedan od osnovnih zahteva Svetske trgovinske organizacije u procesu pristupanja Republike Srbije ovoj organizaciji u delu koji se odnosi na liberalizaciju usluga. Novinu predstavlja zakonska obaveza advokata da se profesionalno usavršava u skladu sa programom stručnog usavršavanja koji nam donosi Advokatska komora Srbije. Pravo je advokata da odluči da li će prihvatiti pružanje pravne pomoći, izuzev ako ga kao zastupnika ili branioca u skladu sa zakonom postavi sud, drugi državni organ ili Advokatska komora. Zakon precizno uređuje slučajeve u kojima je advokat dužan da odbije pružanje pravne pomoći, a to su uglavnom razlozi sukoba interesa. Advokat je dužan da čuva kao profesionalnu tajnu sve što mu je stranka poverila ili što je u predmetu u kome pruža pravnu pomoć na drugi način saznao ili pribavio u pripremi tokomipo prestanku zastupanja. Advokat ima pravo na nagradu i na naknadu troškova za svoj radu u skladu sa advokatskom tarifom. Advokat strani državljanin ne može birati i ne može biti biran za člana organa i nosioca funkcije u Advokatskoj komori. Ne može da zapošljava advokatske pripravnike i ne može biti imenovan za privremenog zastupnika, poreskog zastupnika ili branioca po službenoj dužnosti, ne može pružati besplatno pravnu pomoć, niti biti punomoćnik stranke koja je oslobođena od plaćanja sudskih troškova ili ne može biti medijator. Zakonsku novinu predstavlja ovlašćenje Advokatske komore Srbije da propiše uslove koje treba da ispunjava advokatska kancelarija u pogledu opremljenosti za pružanje pravne pomoći. Zakon posebno utvrđuje pravo advokata da, za potrebe pružanja pravne pomoći, od državnih organa i pravnih lica traži i blagovremeno dobije informacije, spise i dokaze koji su u njihovom posedu ili pod njihovom kontrolom. Zakonsku novinu predstavlja uvođenje obaveze advokata da se osigura od profesionalne odgovornosti. Advokatska komora može zaključiti ugovor o kolektivnom osiguranju od profesionalne odgovornosti za sve advokate upisane u njen imenik advokata. Aktom Advokatske komore Srbije utvrđuje se minimalna suma osiguranja za štetu od profesionalne odgovornosti. Predlogom zakona zadržano je važeće zakonsko rešenje i kao oblici rada advokature utvrđeni su: samostalno bavljenje advokaturom, zajednička advokatska kancelarija i advokatsko ortačko društvo. Advokatska komora Srbije i advokatske komore u njenom sastavu definišu se kao samostalne, nezavisne i obavezne profesionalne organizacije advokata, osnovane u skladu sa zakonom i statutom Advokatske komore Srbije, koje su nadležne za vršenje javnih ovlašćenja i obavljanje drugih poslova u skladu sa zakonom i statutom. Novinu predstavlja zakonsko uređenje organa Advokatske komore. Predlog zakona, takođe, precizno određuje povrede dužnosti i ugleda advokature, disciplinske mere, organe i disciplinski postupak. Disciplinski postupak pokreću i vode disciplinski organi Advokatske komore Srbije. Protiv drugostepenih, odnosno konačnih odluka Advokatske komore Srbije može se voditi upravni spor pred upravnim sudom, čime je obezbeđena sudska zaštita u vezi sa pojedinačnim aktima koje donose advokatske komore, a iz razloga što komore vrše javna ovlašćenja. Zakonom je data mogućnost da se, u cilju stručnog usavršavanja i specijalizacije advokata, od strane Advokatske komore Srbije osnuje advokatska akademija. Pored toga, budući da je zakonom, kao poseban uslov za upis u imenik advokata, određen advokatski ispit, bliže se uređuje ovaj ispit. Povodom Predloga zakona o javnom beležništvu, istakla bih da uvođenje ove nove pravosudne profesije u Republici Srbiji predstavlja još jedan korak u realizaciji nacionalne strategije reforme pravosuđa, koju je usvojila Narodna skupština. Istakla bih da je javno beležništvo 1930. godine uvedeno u pravni sistem Kraljevine Jugoslavije, ali ova institucija nikada nije zaživela na celoj teritoriji Srbije, a i ukinuta je posle Drugog svetskog rata, pa se, istorijski i pravno posmatrano, ne može uspostaviti kontinuitet sa javnim beležništvom iz predloga ovog zakona. Imajući u vidu potrebu pravne sigurnosti i izvesnosti obavljanja pravnih poslova, u određenim poslovima pokazuje se celishodno da se poslovi od javnog značaja povere posebnoj službi od javnog poverenja, čiji je nosilac javni beležnik, što je u skladu sa članom 137. Ustava, prema kome se javna ovlašćenja zakonom mogu poveriti i pojedincima. Takođe bih istakla da je Republika Srbija poslednja zemlja u regionu koja nije donela ovaj zakon. Donošenjem ovog zakona preneo bi se deo državnih poslova na javno-beležničku službu, što bi doprinelo pravnoj sigurnosti u prometu, kao i rasterećenju sudova i organa uprave i omogućilo građanima i pravnim licima da brže i jednostavnije ostvaruju svoja prava. Na ovaj način ostvaruju se uslovi za efikasnije postupanje sudova, jer bi se, uspostavljanjem javnog beležništva, sudovi oslobodili poslova koji ne predstavljaju suđenje u užem smislu te reči. Javno beležništvo, kao pravosudna profesija, ima svoje mesto u većini evropskih država i činjenica da se u našoj zemlji priznaje pravna snaga stranih javno-beležničkih akata predstavlja još jedan razlog da se institucija javnog beležništva uvede u naš pravni sistem. Rešenja u predloženom zakonu usaglašena su sa rešenjima iz zakona koji uređuje javno beležništvo u evropskim zemljama, na odnosu načela notarijata latinskog tipa, i to kako u pogledu nadležnosti javnih beležnika, tako i u pogledu organizacije i obaveznog udruživanja javnih beležnika u komoru. Javno beležništvo određuje se kao služba od javnog poverenja, a javni beležnik kao stručnjak iz oblasti prava, imenovan od strane ministra pravde, koji vrši javna ovlašćenja poverena zakonom. Javni beležnik je ovlašćen da sastavlja, overava i izdaje javne isprave o pravnim poslovima, izjavama i činjenicama na kojima se zasnivaju prava i overava privatne isprave, preuzima na čuvanje isprave, novac, hartije od vrednosti i druge predmete i, na osnovu zakona i po odluci suda, obavlja poslove koji mu se mogu poveriti. Zvanje javnog beležnika nespojivo je sa obavljanjem advokature, bilo kog drugog plaćenog zanimanja, odnosno funkcije, kao i poslova koji nisu u skladu sa ugledom, nezavisnošću, samostalnošću i sa javnim poverenjem javnog beležnika. Zakon određuje tri osnovne vrste javno-beležničkih isprava, i to: javno-beležničke zapise, javno-beležničke zapisnike i javno-beležničke potvrde. Broj javno-beležničkih mesta određuje ministar pravde. Osnovno pravilo da se jedno javno-beležničko mesto određuje za područje jedne opštine ili grada, a kao dodatni kriterijum propisana je veća koncentracija stanovništva i intezivnije privredno poslovanje i u tom slučaju se jedno javno-beležničko mesto određuje na svakih 25 hiljada stanovnika. Javnom beležniku se određuje jedno službeno sedište u kome je dužan da ima prebivalište i vodi javno-beležničku u kancelariju. Radi očuvanja javnog poverenja u delatnosti javnog beležnika, Predlogom zakona je propisana zabrana poslovne saradnje koja se ogleda u tome da se javni beležnik ne sme povezivati, sarađivati, odnosno koristiti zajednički poslovni prostor sa advokatom ili drugim fizičkim ili pravnim licem, radi zajedničkog obavljanja delatnosti. Iz istih razloga, javnom beležniku je zabranjeno da učestvuje u aktivnostima političkih stranaka i da bude član njihovih organa. Radi zaštite stranaka propisana je odgovornost javnog beležnika za štetu koju je prouzrokovao trećem licu u obavljanju svoje delatnosti i propisano je obavezno osiguranje od profesionalne odgovornosti. U odredbama zakona koje uređuju javno-beležničke zapise navedeni su pravni poslovi koji se sačinjavaju u obliku javno-beležničkog zapisa. To su, na primer, ugovori o imovinskim odnosima između supružnika, ugovori o imovinskim odnosima između vanbračnih partnera, sporazumi o deobi zajedničke imovine supružnika ilivanbračnih partnera i drugo. Pored navedenih pravnih poslova u zakonu su navedeni i drugi pravni poslovi koji mogu imati oblik javno-beležničkog zapisa, kao što su, na primer, ugovori o raspolaganju nepokretnosti ili testament. Pored toga, zakonom je propisana sadržina i izvršnost javno-beležničkih zapisa. U odredbama zakona koje uređuju javno-beležničke zapise određene su isprave koje moraju imati oblik javno-beležničkog zapisnika, a to su na primer: zapisnik sa osnivačke skupštine i druge skupštine akcionarskog društva. Takođe, zakonom se određuju činjenice, radnje i izjave o kojima se sastavljaju javno-beležnički zapisnici, kao i sadržina javno-beležničkog zapisnika. Zakon propisuje dužnost i ovlašćenje javnog beležnika da izda javno-beležničku potvrdu. Javni beležnik je ovlašćen da izda potvrdu da je određeno lice u životu, potvrdu o protestu menice ili čeka i druge vrste potvrda. U odredbama zakona koje uređuju javno-beležničke overe, propisano je ovlašćenje javnog beležnika da overava potpise na nejavnoj ispravi, overava nejavne isprave, overava prepise isprava, zatim prevode i odluke organa upravljanja pravnog lica. Zakonom su propisana ograničenja poveravanja sudskih poslova javnom beležniku. Sud ne može javnom beležniku poveriti poslove za koje je nadležan sud po zakonu koji uređuje parnični postupak, izuzev obezbeđenja dokaza i radnji, dostavljanja pismena, kao i poslove za koje je nadležan sud po pravilima zakona koji uređuje postupak izvršenja i obezbeđenja. Pored toga, sud ne može poveriti javnom beležniku postupke za koje je nadležan po pravilima vanparničnog postupka, i to: proglašenje nestalog lica za umrlo i dokazivanje smrti, zadržavanje u zdravstvenojorganizaciji i druge poslove koje zakon predviđa. Kada sud odlukom poveri javnom beležniku određene poslove izvan navedenih ograničenja, javni beležnik primenjuje pravila postupka koji mu je poveren. Sud može poveriti poslove javnih beležnicima sa područja svoje mesne nadležnosti, a takođe i obavlja nadzor nad radom javnih beležnika u postupcima koje im je poverio. Javni beležnici udružili su se u javno-beležničku komoru. Takođe, Predlogom zakona propisano je da javni beležnik ima pravo na nagradu za svoj rad i naknadu troškova nastalih u vezi sa obavljenim poslom, u skladu sa javno-beležničkom tarifom, koju donosi ministar pravde po pribavljenom mišljenju Komore. Zabranjeni su sporazumi kojima se određuje veća nagrada od one koja je propisana javno-beležničkom tarifom. Kao jedan od uslova za obavljanje poslova javnog beležnika određen je i javno-beležnički ispit, koji može da položi lice koje je završilo pravni fakultet i ima najmanje dve godine radnog iskustava na pravnim poslovima u javno-beležničkoj kancelariji, sudu ili advokaturi, odnosno tri godine radnog iskustva na drugim pravnim poslovima. Javno-beležnički ispit se polaže pred ispitnom komisijom koju obrazuje Ministarstvo pravde. U delu zakona koji uređuje javno-beležnički depozit propisano je da se u taj depozit mogu predati novac, hartije od vrednosti, izuzev serijskih i dematerijalizovanih, kao i druge isprave koje se mogu unovčiti, zatim isprave koje se ne mogu unovčiti, spisi, rukopisi, zapisi, lične arhive, dokumenti, odlikovanja, plemeniti metali, nakit, dragocenosti i drugi predmeti izrađeni od plemenitih metala. Predmeti depozita mogu se predati svakom javnom beležniku na teritoriji Republike Srbije. Predmeti depozita čuvaju se u obezbeđenom sefu, skladištu ili sličnoj obezbeđenoj prostoriji. Prelaznim i završnim odredbama Predloga zakona utvrđeni su rokovi za donošenje podzakonskih akata, određivanje broja mesta i sedišta javnih beležnika, organizovanje ispita, imenovanje i obrazovanje javno-beležničke komore, koja se konstituiše kada bude imenovano prvih 100 javnih beležnika. Predviđeno je da zakon počne da se primenjuje u drugoj polovini sledeće godine, kako bi se stvorili svi neophodni normativni, kadrovski i materijalni uslovi za njegovu primenu. Na kraju bih istakla da je Predlog zakona o javnom beležništvu pripremila radna grupa Ministarstva pravde, na čijem čelu je bio profesor dr Dragor Hiber i da su u njihovoj izradi korišćena uporedno-pravna rešenja iz Francuske i Nemačke, kao i zemalja sa dugom tradicijom u ovoj oblasti, a takođe i rešenja zemalja u okruženju, koje su u skorije vreme uspostavile javno-beležničku službu. Sada bih prešla na predstavljanje jednog veoma važnog zakona, a to je Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. U Republici Srbiji postoji sistemski problem, kada je u pitanju izvršenje sudskih odluka u građanskoj materiji. Prema prikupljenim podacima, srednja starost nerešenih predmeta u Republici Srbiji iznosi 442 dana, a prosečno trajanje izvršnog postupka iznosi oko 260 dana. Za razliku od Republike Srbije, u zemljama EU prosečno trajanje izvršnog postupka iznosi 60 dana. Indikator neefikasnosti izvršnog postupka u Republici Srbiji je i podatak da se od 3.500 predstavki pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu 1034 predstavke odnose na postupak izvršenja, pri tome treba uzeti u obzir da je i u 14 presuda koje je sud doneo protiv Republike Srbije, a koje se odnose na povredu prava na pravično suđenje, odnosno povredu prava na suđenje u razumnom roku, da je sud zauzeo stanovište da je izvršni postupak nastavak parničnog postupka. Imajući u vidu ovako dugo trajanje postupka gubi se smisao sudske zaštite, budući da stranke posle vođenja dugogodišnjih parnica, nakon dobijanja pravosnažne sudske odluke, ne mogu efikasno da izvrše tu odluku u izvršnom postupku. Na ovaj način se narušava pravo stranaka, kako fizičkih, tako i pravnih lica, i stvara stanje pravne nesigurnosti, što predstavlja veliki problem za ostvarivanje prava građana, a takođe za privlačenje investicija u Republici Srbiji. Prilikom izrade Predloga zakona pošlo se od toga da je smisao izvršnog postupka da se pravosnažna i izvršna sudska odluka prinudno izvrši od strane države ako izvršni dužnik to ne učini dobrovoljno u određenom roku, kao i od analize postojećih zakonskih rešenja i njihovog uticaja na praksu. Imajući to u vidu, u predloženom tekstu zakona sadržana su nova rešenja koja se odnose na nadležnost sudova u izvršnom postupku, sistem pravnih lekova, rokova za postupanje, sankcija za nepoštovanje sudskih odluka, efikasnije sprovođenje izvršenja, kao i vođenje jedinstvenog registra izvršnih dužnika i registra sudskih zabrana. Imajući u vidu i jedan od najvećih problema u izvršnom postupku – sprovođenje izvršenja, posebna novina koju ovaj tekst zakona sadrži je uvođenje vansudskih izvršitelja, koji bi preduzimali izvršne radnje u cilju sprovođenja rešenja o izvršenju koje donosi sud. Ova profesija postoji u mnogim zemljama u kojima je njeno postojanje veoma pozitivno uticalo na efikasnost sprovođenja izvršenja. U zakonu je propisano da izvršenje i obezbeđenje određuje sud, a sprovodi ga sud ili izvršitelj. Sud je isključivo nadležan za sprovođenje izvršenja odluka u vezi sa porodičnim odnosima i za izvršenje radi vraćanja zaposlenog na rad. Kao stvarno nadležan sud u postupku izvršenja i obezbeđenja određen je osnovni sud, odnosno privredni sud u privrednim stvarima. Izvršni postupak u prvom stepenu vodi sudija pojedinac, a odluke u drugom stečenu donosi veće istog suda. Nadležnost izvršitelja određena je tako što izvršitelj sprovodi izvršenje na osnovu rešenja suda za čije područje je imenovan. Načelo hitnosti izvršnog postupka razrađeno je kroz obavezu suda da o predlogu za izvršenje odluči u roku od pet radnih dana. Takođe, utvrđeno je da opšti rok za preduzimanje radnji koje određuje sud ne može biti duži od pet radnih dana, a stranka koja ne postupi u zakonskom roku ili roku koji je odredio sud gubi pravo na preduzimanje radnji. Kao osnov za određivanje izvršenja određene su izvršne i verodostojne isprave. Pored toga, posebnu novinu u vezi sa izvršnim ispravama predstavlja rešenje prema kome izvršna isprava postaje izvršna onog trenutka kada postane pravosnažna, tako da nije više potrebno da bude snabdevena potvrdom o izvršnosti. Takođe, novinu predstavlja način dostavljanja izvršnom dužniku, koje se vrši na adresu sedišta pravnog lica upisanog u registru, odnosno na adresu prebivališta ili boravišta fizičkog lica upisanog kod organa nadležnog za vođenje evidencije o ličnim kartama. Ako se dostavljanje na ovaj način ne može izvršiti u roku od pet radnih dana, sud je dužan da narednog dana po proteku ovog roka istakne pismeno na oglasnu tablu suda, nakon čega se po proteku od pet radnih dana smatra da je pismeno uredno dostavljeno, izuzev za dostavljanje rešenja na osnovu verodostojne isprave. Pored toga, zakon predviđa da u izvršnom postupku nije dozvoljeno vraćanje u pređašnje stanje i veštačenje, izuzeće sudskog izvršitelja i izvršitelja, kao i predlog za određivanje drugog stvarno nadležnog suda. Izuzeće sudije je moguće samo do isteka roka za donošenje odluke o prigovoru na rešenje o izvršenju. Zakon određuje da je pravni lek protiv rešenja o izvršenju prigovor, o kome odlučuje veće istog suda. Radi efikasnosti odlučivanja po prigovoru, nije dozvoljeno predlaganje novih dokaza i iznošenje novih činjenica posle isteka roka za prigovor, održavanje ročišta i odgovor na prigovor, a redukovani su i razlozi za podnošenje prigovora. Takođe, prigovor ne odlaže izvršenje rešenja, a sud će fotokopirati spise predmeta i dostaviti fotokopije veću radi odlučivanja po prigovoru. Određene su i novčane kazne za nepostupanje po odlukama i nalozima suda ili izvršitelja. Novčana kazna se izriče u povećanom iznosu ako lice ne postupi po odlukama suda ni u novom roku, a što se ponavlja dok se ne postupi po odluci. Novčana kazna se može izreći strankama i drugim učesnicima u postupku, uključujući i odgovorno lice u pravnom licu i državnom organu. Pored toga, uređen je i postupak za dobijanje izjave o imovini. Ovu izjavu može tražiti izvršni poverilac koji je pokrenuo postupak pred nadležnim sudom u slučaju kad se obaveza izvršnog dužnika sastoji u novčanim davanjima. Zakon propisuje vođenje knjige izvršnih dužnika u sudu i propisuje postupak za upis i brisanje iz knjige, kao i javnost knjige izvršnih dužnika. Novinu u zakonu predstavlja uspostavljanje jedinstvenog registra lica upisanih u knjigu izvršnih dužnika za celu teritoriju Republike Srbije. Izvršenje se može sprovesti od strane suda ili od strane izvršitelja. Predlogom zakona precizno su utvrđene obaveze policije u pružanju pomoći pri sprovođenju izvršenja i utvrđena je novčana kazna za odgovorno lice u policiji ako policija po nalogu suda ili izvršitelja ne pruži pomoć. Takođe, propisana su i prava stranaka da mogu tražiti od suda ili izvršitelja da otklone nepravilnosti pri sprovođenju izvršenja, kao i pravo na sudsku zaštitu u slučaju da se nepravilnosti ne otklone. Utvrđena je i obaveza za sud da obavesti Ministarstvo pravde i Komoru izvršitelja o nepravilnostima u radu izvršitelja. U Predlogu zakona koje se odnose na izvršenje na pokretnim stvarima dato je ovlašćenje izvršitelju da izvrši procenu vrednosti popisanih stvari i brisana je procena od strane veštaka, budući da je to vodilo odugovlačenju postupka. U vezi sa prodajom stvari propisano je da između dana popisa i prodaje može da protekne najmanje 15, a najviše 30 dana. Takođe, zakonom se precizno utvrđuje i postupak koji se odnosi na izvršenje na nepokretnim stvarima, na izvršenje na zaradi, izvršenje na računu izvršnog dužnika, izvršenje radi ispražnjenja i predaje nepokretnosti, na izvršenje u porodičnim odnosima, na izvršenje radi vraćanja zaposlenog na rad itd. Takođe, zakonom je uređen poseban postupak za namirenje potraživanja po osnovu komunalnih usluga. Imajući u vidu veliki broj izvršnih postupaka za namirenje potraživanja po osnovu komunalnih usluga koje se vode pred sudovima u cilju efikasnosti izvršenja po navedenim potraživanjima, ukazala se potreba da se propiše poseban postupak. Novinu predstavlja da se predlog za izvršenje na osnovu verodostojne isprave radi ostvarenja novčanog potraživanja po osnovu izvršenih komunalnih usluga, kao što je isporuka vode, toplotne energije, odvoza smeća i sličnih usluga, podnosi izvršitelju na čijem području se nalazi sedište izvršnog poverioca. Nadležni izvršitelj donosi zaključak kojim se određuje izvršenje. Protiv zaključka izvršitelja može se podneti prigovor nadležnom sudu. U delu zakona koji se odnosi na obezbeđenje, uređen je postupak za određivanje prethodnih i privremenih mera. Vođenje registra sudskih zabrana predstavlja novinu koja se uvodi iz razloga publiciteta podataka o izdatim privremenim merama. Registar sudskih zabrana predstavlja javnu evidenciju koja sadrži podatke o privremenim merama, donetim pre, u toku ili po okončanju sudskog postupka, kojima se zabranjuje otuđenje i opterećenje pokretnih stvari, nepokretnosti ili stvarnih prava na nepokretnostima, pod uslovima propisanim zakonom. Registar je jedinstvena centralna elektronska baza podataka u kojoj se čuvaju svi podaci uneti u registar. Za vođenje registra sudskih zabrana nadležna je Agencija za privredne registre, koja ovaj postupak vodi preko registratora. Od trenutka upisa u registar smatra se da su treća lica upoznata sa postojanjem zabrane i niko se ne može pozivati da podaci koji su tu upisani nisu bili poznati. U delu zakona koji se odnosi na izvršitelje, uređena su pitanja koja se odnose na status izvršitelja, uslove za imenovanje, nespojivost drugih poslova sa poslovima izvršitelja, određivanje broja, kao i postupak za imenovanje izvršitelja, stupanje na dužnost i razrešenje. Zakonom je propisano da izvršitelj vrši javna ovlašćenja koja su mu poverena ovim zakonom, da obavlja delatnost kao preduzetnik i kao član ortačkog društva, kao i da izvršitelje imenuje ministar sa područja osnovnog suda i područja privrednog suda. Broj izvršitelja određuje ministar pravde. Jedno mesto izvršitelja određuje se, po pravilu, na 25 hiljada stanovnika, s tim da ministar, u zavisnosti od potrebe ili na obrazloženi predlog Komore, može odrediti i veći broj izvršitelja. Mesta izvršitelja popunjavaju se na osnovu javnog konkursa koji raspisuje ministar pravde. Pre stupanja na dužnost, izvršitelj je dužan da zaključi ugovor o osiguranju za štetu koju bi mogao pričiniti trećem licu obavljanjem delatnosti i da obezbedi kancelariju i opremu neophodnu za sprovođenje izvršenja. Predlogom zakona propisano je obrazovanje, nadležnost i organizacija Komore izvršitelja koja predstavlja profesionalno udruženje u koje se udružuju svi izvršitelji i zamenici upisani u imenik. Predlog zakona precizno uređuje nadzor nad radom i disciplinsku odgovornost izvršitelja. Nadzor nad radom izvršitelja vrši Ministarstvo pravde i Komora. Izvršitelj je dužan da jednom godišnje podnosi izveštaj o svom poslovanju Ministarstvu i Komori. Podaci iz godišnjeg izveštaja izvršitelja se objavljuju na internet stranici Ministarstva i Komore. U prelaznim i završnim odredbama zakona uređena su pitanja koja se odnose na postupanje sa predmetima izvršenja i obezbeđenja započetim po ranije važećem zakonu, rokovi za izbor izvršitelja i rokovi za obrazovanje Komore izvršitelja i donošenje podzakonskih akata i prestanak važenja Zakona o izvršnom postupku. Predviđeno je da primena zakona počne u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu, izuzev odredaba koje se odnose na izvršitelje, čija primena počinje nakon jedne godine od dana stupanja na snagu zakona. Na kraju bih istakla da rad na izradi Zakona o izvršenju i obezbeđenju traje oko tri godine, da je tekst pripremila radna grupa Ministarstva pravde, uz podršku međunarodnih organizacija, kao i da je o ovom zakonu vođena javna rasprava i da je pribavljeno mišljenje eksperata Saveta Evrope. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija istovremeno rešava više problema koji su prisutni u ovoj oblasti. Jedan od njih je nedovoljan broj zaposlenih u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija. Imajući u vidu da ovaj zakon sadrži neke specifične odredbe koje se odnose na radne odnose zaposlenih u Upravi, neophodno je iste precizirati i uskladiti sa odredbama drugih zakona koji regulišu radne odnose državnih službenika i nameštenika i stvoriti uslove za lakši prijem novih zaposlenih. Ovde se posebno misli na omogućavanje da zaposleni iz drugih državnih organa, pre svega iz MUP i Vojske Srbije, koji su već radili na istim ili sličnim poslovima, mogu biti preuzeti na najjednostavniji mogući način u Upravu. Takođe, podiže se starosna granica za prijem pripravnika u Službu za obezbeđenje, što je do sada takođe bio veliki problem zbog nedovoljnog broja zainteresovanih lica, kao i činjenice da veliki broj prijavljenih kandidata nije ispunjavao zakonske uslove za prijem. Pored toga, preciziraju se odredbe o stručnim ispitima zaposlenih u Službi za obezbeđenje, kaoi odredba o stručnom usavršavanju zaposlenih u Upravi. Na navedeni način očekuje se i kvantitativno i kvalitativno poboljšanje strukture zaposlenih u Upravi, što je neophodno, imajući u vidu mnogobrojne probleme u ovoj oblasti, a pre svega preopterećenost smeštajnih kapaciteta zavoda, što samim tim otežava ostvarivanje prava osuđenih lica i ugrožava bezbednost zavoda. Druga novina je preciziranje dosadašnjih zakonskih rešenja koja se odnose na izvršenje kazne zatvora bez napuštanja prostorije u kojima osuđeni stanuje. Imajući u vidu višegodišnji trend drastičnog porasta broja lica lišenih slobode u Republici Srbiji, na ovaj način se stvara potreban normativni okvir da se ovakva kazna može efikasno izvršiti i istovremeno stvara mogućnost za veću primenu u praksi nego što je to do sada slučaj. Time se omogućava da veći broj lica koja su osuđena na kaznu zatvora do jedne godine izvršava u prostorijama u kojima osuđeni stanuje, naravno, pod uslovima predviđenim zakonom. Takođe, novinu predstavlja odredba kojom se bliže uređuje primena elektronskog nadzora prema okrivljenom u krivičnom postupku, kada takvu meru odredi sud. Ova mogućnost nije bila do sada izričito propisana, te je bilo neophodno i u tom smislu dopuniti postojeći tekst zakona. Na kraju, napomenula bih da su izmenjene i pojedine odredbe koje su do sada predstavljale problem u praksi, a odnose se na rok u kome se pokreće disciplinski postupak prema osuđenom licu, zastarelost vođenja takvog disciplinskog postupka, odredbe vezane za disciplinski postupak prema zaposlenima, kao i mogućnost odbacivanja molbe za odlaganje kazne u prekršajnom postupku. Kada je u pitanju Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Međunarodnog krivičnog suda o izvršenju kazni tog suda, pre svega bih podsetila da je još 2001. godine donet Zakon o potvrđivanju Rimskog statuta Međunarodnog krivičnog suda, a da je Narodna skupština 2009. godine usvojila Zakon o saradnji sa tim sudom. Predloženi zakon predstavlja dalji korak u pravcu rešenosti Republike Srbije da u punoj meri pruži konkretnu podršku radu suda. Pored toga, ovo je još jedan konkretan pokazatelj odlučnosti Republike Srbije da ratni zločini moraju biti kažnjivi, bez obzira na to gde su ova dela izvršena. Napomenula bih i da je Republika Srbija potpisala Sporazum o izvršavanju kazni Međunarodnog krivičnog suda 20. januara 2011. godine, kao i da je Republika Srbija u ovom trenutku prva država u regionu i jedna od prvih država članica koja sa sudom ima zaključen ovakav sporazum. Na kraju, još jednom bih istakla važnost ovih zakonskih predloga za nastavak dalje reforme pravosuđa, zahvalila se na pažnji i izrazila nadu da će nakon rasprave u načelu i u pojedinostima predloženi zakoni biti usvojeni, čime će se stvoriti neophodan normativni okvir za efikasniji rad pravosuđa, kao i za zaštitu i ostvarivanje prava građana i pravnih lica.
Pre nego što pitam da li žele reč predstavnici nadležnih odbora, obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS narodni poslanik Đuro Perić. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Narodni poslanik Boško Ristić, Odbor za pravosuđe i upravu? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora, da li želite reč? (Ne.) Narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora za evropske integracije? Narodni poslanik Laslo Varga je ovlašćeni predstavnik, tako da će tada dobiti reč, za koji minut, ali ne želi da uzima učešće kao predsednik Odbora za evropske integracije. Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Laslo Varga ima reč.
Gospođo potpredsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, želim pre svega da u ime poslanik SVM pozdravim donošenje novog seta zakona iz oblasti pravosuđa. Pored političkih pitanja, spoljnopolitičkih, odnosno pitanja saradnje sa Haškim tribunalom, sigurno da je reforma pravosuđa najvažnija oblast za dobijanje statusa kandidata. Iz tog razloga je zaista značajno da sada donosimo naredni set zakona iz ove oblasti. Želim da iskoristim ovu priliku da izrazim svoje ponovno žaljenje zbog toga što Vlada još uvek nije smogla snage da predloži izmene i dopune onih zakona koji regulišu mrežu pravosudnih organa. U ovom trenutku se sprovodi revizija reforme pravosuđa, ali samo u jednom delu, jer ima dosta signala koji govore o tome da to neće ili ne bi bilo dovoljno bez povećanja efikasnosti pravosuđa, a za efikasnost pravosuđa ubeđen sam da je neophodna i ponovna, nažalost, reorganizacija mreže sudova. Ova mreža sa sudskim jedinicama jednostavno nije kompatibilna, odnosno inkompatibilna je sa evropskim standardima. To nije teško proveriti u poslednjem izveštaju Evropske komisije. Nažalost, očigledno je da u ovom trenutku ne postoji politička volja za otvaranje ovog pitanja. To znači da će pitanje vraćanja svojstva ili statusa sudova po jednom broju sudskih jedinica, nažalost, ostati za saziv naredne Vlade Republike Srbije. Ubeđen sam da sa ovom organizacijom pravosudnih organa, tj. sudova i javnih tužilaštava, neće Srbija biti u mogućnosti da zatvori poglavlje o pravosuđu, ali to će se desiti, nažalost, ne u nekoj bliskoj budućnosti. Nije dobro ni to što se ne poštuju rokovi postavljeni nacionalnim planom integracija. Tim planom ili programom je predviđeno da do kraja 2012. godine svi zakoni budu usklađeni sa evropskim standardima. U ovom trenutku je otprilike procenat ispunjenosti oko 80% i to će imati za posledicu da do kraja 2012. godinenećemo biti u mogućnosti da taj izuzetno važan plan, odnosno program u oblasti evropskih integracija ispunimo. Zakon o advokaturi je jedan od tih zakona, prema nacionalnom planu integracija bilo je predviđeno da će Vlada u prvom kvartalu 2010. godine taj zakon usvojiti, a sada smo najmanje godinu dana probili taj rok. Slično važi i za zakon o javnom beležništvu. Za taj zakon je bio utvrđen rok do kraja 2010. godine da bude u Narodnoj skupštini usvojen. Nažalost, ni taj rok nije ispoštovan. To stvara problem. Postavljanje nerealnih rokova jednostavno dovodi do gubljenja poverenja kod samih građana, a naravno i kod evropskih institucija. Sada bih rekao nekoliko reči o Zakonu o advokaturi. Pre svega, pozdravljamo način donošenja zakona, odnosno način sačinjavanja Predloga zakona. Tu su advokatske komore aktivno bile uključene u ovaj proces, to je izuzetno dobro. Veliki broj javnih rasprava, javnih slušanja, jedan od njih je održan i u Narodnoj skupštini, jeste jedna dobra praksa ili bi trebalo da bude dobra praksa, a posebno je važno za nas iz Vojvodine što je ispoštovan najveći broj zahteva ili predloga Advokatske komore Vojvodine. Nadamo se da će biti usvojen i veliki broj amandmana, a među onima i amandmani koje je praktično sačinila Advokatska komora Vojvodine, a neke kolege poslanici su ih i podneli. Smatramo da su nepotrebne tenzije stvorene oko jednog pitanja, a to je pitanje unutrašnje organizacije Advokatske komore. Postoje neke indicije da će postojati spremnost da se saslušaju argumenti onih koji ne podržavaju ovo rešenje koje sadrži Predlog zakona. Sigurno je da ima argumenata za i argumenata protiv, ali bih pozvao svoje kolege iz vladajuće koalicije da pokažu otvorenost. Mislim da ovo pitanje nije u tom smislu suštinsko, da ne može da se učini ili da se pošalje jedna poruka i onoj drugoj strani koja se s ovim rešenjima ne slaže. Mi smo, kao poslanici SVM, podneli ukupno 12 amandmana na zakon o advokaturi, na zakon o javnom beležništvu i na zakon o izvršenju i obezbeđenju. Tim amandmanima predlažemo, s jedne strane, da table i pečati advokata, javnih beležnika i izvršitelja budu višejezične u sredinama sa značajnom manjinskom populacijom. Predlažemo isto da se u postupku izbora javnih beležnika i izvršitelja poštuje član 77. Ustava Republike Srbije koji govori o tome da je potrebno voditi računa o nacionalnom sastavu stanovništva. To rešenje je prihvaćeno Zakonom o sudijama i Zakonom o javnom tužilaštvu, i ne bi trebalo da to bude prepreka da se i u ove zakone ugradi. Predlažemo da se prilikom sastavljanja javnobeležničkih isprava nedvosmisleno utvrdi pravo stranke da odabere ili izabere jezik na kojem želi da bude javna isprava sastavljena. Ne vidim razlog da u jednom mestu, u Kanjiži, gde stanovništvo 90% govori mađarski jezik, da paralelno budu sastavljene dve javne isprave i mislim da za to nema potrebe, samo u slučajevima ukoliko građanin to želi. Na kraju, jednim amandmanom predlažemo i jedno rešenje, a to je da se zakonski isključi mogućnost da osiguravajuća društva sopstvenim aktima, nekim svojim unutrašnjim aktima, ispod neke realne mere smanjuju svoju odgovornost za štete koje proizilaze iz neprofesionalnog rada advokata. Imaćete prilike da detaljno proučite taj amandman. Mislim da će struka da podrži to rešenje, zato što to rešenje postoji u nekim drugim državama, gde to funkcioniše. Na kraju želim da kažem nešto o jednoj pojavi koja je samo na poseban način, ali je povezana sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, ovo dramatično povećanje broja krađa u Vojvodini. Mi smo kao stranka gospođi ministarki i gospodinu ministru MUP uputili jedno pismo gde smo skrenuli pažnju na ovaj problem, i gde smo zadovoljni brzim odgovorom Ministarstva pravde, a i odlučnom reakcijom MUP, zadovoljni smo vašom spremnošću da se razmotre i uvaže naši argumenti kada dođu na dnevni red izmene i dopune Krivičnog zakonika. Radi javnosti, želim da kažem da je najvažniji predlog, odnosno da se drastično smanji cenzus od 15.000 dinara koji je u ovom trenutku cenzus u smislu kako bi se postupak po službenoj dužnosti vodio zbog krivičnog dela sitne krađe, dakle, ispod tog cenzusa, da se to krivično delo goni prema privatnoj tužbi. Mislim da je to u potpunosti nerealno u državi u kojoj je prosečna penzija 22.000 dinara, a prosečna plata 30.000 dinara, i ne može da iznos od 15.000 dinara predstavlja malu vrednost. Mislimo da to nije u redu. Ovo zakonsko rešenje ima za posledicu da su građani u potpunosti demotivisani da prijavljuju takve slučajeve policiji i ona je demotivisana da ih istražuje, jer kada pronađe počinioca i posle toga se ne otvara krivični postupak, jer nema ko da vodi taj postupak, tako da bih apelovao da u neko dogledno vreme razmotrite još jednom naše argumente i da ministarstvo uradi detaljnu analizu i da pripremi izmene i dopune Krivičnog zakonika. Imao sam prilike od kolega da čujem da se te izmene planiraju negde za kraj godine, a mi mislimo da je prekasno. Naime, u mnogim mestima ova pojava je dovela do samoorganizovanja građana, što je izuzetno opasno. Primeri nekih drugih država gde se to dešavalo ukazuju na to da ne sme država da čeka neki kasniji trenutak, nego mora odmah da reaguje. Kada se desi neki incident krivičnog dela, pa kasnije zbog nekog akta samoodbrane, onda to stvara jednu lančanu reakciju i siguran sam da to niko ne bi želeo i mislim da nema razloga da se za neka naredna dva, tri ili četiri meseca pripreme izmene i dopune Krivičnog zakonika u ovom smislu. Ukoliko to ne bi niko želeo, odnosno da dođe do nekih incidentnih situacija, to može stvoriti mnogo veće prepreke na putu ka evropskim integracijama, nego u donošenju nekih zakona iz oblasti pravosuđa koje nisu krucijalne. Ovim apelom bih završio svoje izlaganje u nadi da ćete prihvatiti što veći broj naših amandmana.
Iskorišćeno je 12 minuta i 15 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, pred nama je danas set predloga zakona koji je Vlada predložila i sigurno da određeni zakoni predstavljaju novine u pravnom sistemu Srbije i određena rešenja jesu novina, ali da li će sve probleme koji su bili pred pravosudnim organima biti rešeni vreme će pokazati. Ono što pada u oko više godina unazad, primećujemo da mnoge stvari koje su bile u nadležnosti sudova polako izlaze iz ingerencija sudova. Pre nekoliko godina smo imali uvođenje Agencije za privredne registre, pa smo napravili jednu ogromnu firmu, samo u Kraljevu to radi 10 ili 15 ljudi, a negde su dva ili tri čoveka u privrednom sudu radila registraciju preduzeća. Na taj način smo jedan ozbiljan posao izuzeli, izmakli od sudova, a sada vidimo da uvodimo dva nova instituta. Zakonom o izvršnom postupku uvodimo praktično privatne izvršitelje i po meni je neprihvatljivo da deo sudskog postupka, izvršni postupak, izlazi iz ingerencije sudova, naročito neka rešenja, a što ću u daljoj diskusiji reći, pogotovu član 336, namerno ću apostrofirati taj stav, rešenje je potpuno neprihvatljivo. Dakle – izvršitelj može da zaposli ili angažuje treća lica koja u ime i za račun izvršitelja sprovode pojedine radnje u izvršenju obezbeđenja. Postavljam pitanje predstavnicima Vlade: koja su to treća lica, koja je njihova kvalifikacija? Ukoliko je taj privatni izvršitelj diplomirani pravnik, podrazumeva se kao što imamo kod notara, odnosno kod javnih beležnika jasno predviđene stavove gde se kaže, da su i zamenici isto iz delokruga diplomiranih pravnika, i možemo ovde da prihvatimo da to mogu da budu čak i diplomirani ekonomisti ili neka druga struka. Ovakvo rešenje, Nova Srbija je podnela amandman, mora da se definiše, jer ovakvo široko davanje postoji ozbiljna mogućnost da se u naš pravni sistem, bez obzira na rešenja koja ću dalje kritikovati, s kojima se ne mogu složiti, a ovo sam namerno na početku stavio, može da ima uvođenje takvog stanja u izvršni postupak da slobodno mogu reći da mogu potpuno da se legalizuju uterivači dugova, da tako kažem. To smo i rekli amandmanom i apelujemo na Vladu i na ministra da prihvati amandman Nove Srbije, jer ovde nešto mora da se promeni, jer dovodi u pitanje potpunu legalnost i nešto što će uznemiriti građane Srbije, bez obzira na dužničko-poverilački odnos koji se ovim zakonom želi rešiti. Naravno, pre godinu dana Nova Srbija je ovde predložila, između ostalog, a mislim da smo se tada svi zajedno složili, i predstavnici Vlade i predstavnici opozicije, čak i ministar, da izmena izvršnog postupka bez regulisanja Zakona o sudskim taksama neće doneti nikakav boljitak. Ovde moramo da shvatimo jednu stvar, poverioci u ovoj državi su potpuno nezaštićeni. Poverilac ulaže ogroman napor da u sudskom postupku izvrši neko svoje pravo, a kada dođe do izvršenja, tu se stane. Nova Srbija je predložila da možda, evo, sad se korigujem, osim inicijalnog akta podnošenja tužbe i obavezne takse, smatramo da taksa na odluku i taksa na izvršenje mora da bude po ostvarenom pravu. Onda ćemo imati efikasan sistem i ukoliko ovo bude izglasano, da postoje privatni izvršitelji, isto mora važiti za njih obaveze, jer nećete ih naterati da rade svoj posao ukoliko oni budu onaj deo koji bude naplaćivao od građana, od poverioca taksu, pa neće ni oni biti svemogući. Meni se sve čini da ovo predstavlja, ovo uvođenje privatnog izvršitelja, jednu nemoć države, odnosno pravosudnog sistema, da izvrši svoju obavezu. Ponavljam, izvršni postupak je deo sudskog postupka i on mora da ostane u tim okvirima. Mnogo bolje je bilo rešenje od pre par godina koje smo imali, odnosno predlagali, odnosno biliu nekim radnim verzijama, uvođenje eventualne sudske policije. Pa, ukoliko smo uveli komunalnu policiju za ovakav jedan ozbiljan posao, bilo je bolje uvesti sudsku policiju i da sve ostane u legalnim tokovima države i suda. Niko ne razmišlja o tome da će ovakav jedan zakon dovesti do toga da se smanji broj izvršnih radnika u sudovima. Ljudi će i ovde ostajati bez posla, jer ostavlja se široka mogućnost po članu 336. privatnom izvršitelju da prima neka treća lica. S tim apsolutno ne možemo da se složimo. Smatramo da i u članu 30. ovog zakona ima potpuno nelogičnih rešenja. Naime, kod vraćanja u pređašnje stanje itd, institucija veštačenja praktično je neprihvatljivo da se potpuno izbacuje iz izvršnog postupka. Znam da je tendencija predlagača da se ubrza postupak, ali jednostavno postoje neke stvari koje je nemoguće uraditi a da se prethodne ne izveštače. Neko će u celom tom miljeu stvari biti oštećen, apsolutno oštećen. U članu 34, kad se govori o troškovima postupka, izvršni poverilac je dužan da predujmi troškove postupka u skladu sa Zakonom o propisima koji uređuje troškove postupka. Da, ali po zaključku suda. Znači, neko mora da kanališe i da kaže šta je to, a to je opet sud. Tu je Nova Srbija podnela amandman i očekujemo da će ova praktično tehnička i ispravka radi preciznosti biti prihvaćena. Član 47. je potpuno nepotreban, jer sve je opisano u članu 46, tako da ga apsolutno treba brisati. Naravno i kod javnog nadmetanja, kod onog konkretnog trenutka kada je izvršena prodaja stvari, mora da se ostavi neki vremenski trenutak od deset minuta, što je potpuno uobičajena stvar. Dao sam samo nekoliko primedbi na stvari koje su potpuno, po nama, neprihvatljive, da ne bih sada dužio, jer ćemo u raspravi o amandmanima sigurno detaljnije govoriti o svemu tome, još jedanput samo ponavljam da deo koji se odnosi na privatne izvršitelje, ako i ostane, apsolutno treba precizirati članom 336. Građani godinama ostvaruju neko svoje pravo. Samo u Kraljevu, više puta sam naveo, ima 20 hiljada predmeta, pet hiljada broj predmeta. Jeste ogroman posao, ali postojale su neke stvari koje je trebalo uvesti i lakše izvršiti i sigurno da bi ovaj zakon imao potpuni smisao. Evo, reći ću vam konkretno kako bih, na primer, uradio to kada se odnosi na izvršni postupak. Ako postoje određene sudske presude, recimo, za plaćanje alimentacije, ako u prekršajima ko ne plati kaznu za parkiranje može da ode, gospođo ministre, u zatvor, ovde treba uvesti jedan rigidniji stav, jednostavno nešto što dužnika koji ne poštuje presudu, pravosnažnu presudu, istoga treba sankcionisati na neki način. Ukoliko građanin ne plati sudsku taksu na vreme, on 50% po opomeni mora da plati sudsku taksu. Da li je bio problem da se na neki način, nekom kaznenom politikom u izvršnom postupku, primora stranka da izvrši svoju obavezu? Sigurno da tu postoje neke stvari iz nekih kodeksa koji štite dužnika, ali ukoliko mi imamo situaciju da društvo sa ograničenom odgovornošću, gde su najveće zloupotrebe, gde su najveće nepravilnosti, gde uz osnivački ulog od 500 evra praktično neko iz društva ograničene odgovornosti izvara, izvara, izvara mnogo ljudi, zatvori firmu, odvede u stečaj. Pa ne može više to lice da se bavi nijednom delatnošću, a najčešće se dešava da ono otvori pored firmu sa drugim računom i nesmetano počne da radi. Onda imamo unedogled probleme i neće privatni izvršitelji ništa tu uraditi. Jednostavno će država da kaže, odnosno sud – to je u rukama privatnog izvršitelja, sud više nema nikakve veze s tim. Bez obzira koliko vi, gospođo ministar, imate sutra ingerencije i određene postulate da vršite na neki način kontrolu tih ljudi, mislim da se tu neće ništa bitnije uraditi, osim što će se taj deo izuzeti iz suda. Ponavljam, bilo je bolje da sudski postupak, odnosno izvršni postupak, koji je deo sudskog postupka, ostane u sudu, a da se sa nekom institucijom sudske policije ovaj problem reši. Drugi predlog zakona je Predlog zakona o advokaturi. Naravno da ga je trebalo promeniti. Naravno da je trebalo izmeniti, od 1998. godine neke stvari nisu promenjene. Sigurno da određena rešenja, sigurno da pripadam toj branši, ali bez obzira na sve, čovek ne može da primeti neke stvari koje nisu potpuno logične. Meni apsolutno neće biti jasno kako će sutra Ustavni sud ili predsednik potpisati nešto što je u suprotnosti sa Ustavom, a to se pre svega odnosi na one ljude koji ne budu izabrani, da im se onemogući pravo da dve godine mogu da obavljaju advokatsku delatnost. Znam da je tako u određenim državama, znam da su to neki evropski standardi, ali sve ono što ste imali u subotu u "Sava centru", ili već ne znam gde, informisan sam samo o tome, postavljam pitanje – od čega će ti ljudi dve godine da žive? Da li ste postavili pitanje predstavnicima EU? Po mojim informacijama, tamo država stoji iza njihovih primanja, u nekom delu, tih dve godine. Nemam ništa protiv ovog zakonskog rešenja, da dve godine, na kraju krajeva, ne mogu da obavljaju, ako se želi sprečiti neki uticaj zloupotreba, ali tim ljudima mora biti obezbeđeno od čega će oni da žive. Postavljam i pitanje kakav je status sada neizabranih sudija, s obzirom da će zakon stupiti na snagu? Da li su oni u statusu izabranih sudija, ovi koji nisu izabrani, ili ne? Ako nisu, onda oni ne treba da primaju više lične dohotke. Dakle, postavljam pitanje šta je statusno pravo tih ljudi? Koja je njihova trenutna situacija? Siguran sam da će, između ostalog, ovaj zakon sigurno pomoći da se oni što pre opredele šta žele da rade, jer ako ovaj zakon stupi na snagu, onda dve godine neće obavljati. Mislim da je tendencija predlagača zakona na neki način da se uz ovako nešto što pre oslobodi tih ogromnih troškova koje država ima. Naravno, ne kažem da ti ljudi ne treba, treba da primaju određene dohotke, jer su sigurno oštećeni. Oni će verovatno dokazati da su mnogi od njih neizabrani po nekim uskostranački interesima, a ima toga puno. Nisam potpuno siguran i ne razumem potpuno da li se ovo, osim sudija, u članu 6. tačka 10) ili javne funkcije u organu uprave, da li se to odnosi na inspektore Ministarstva unutrašnjih poslova ili ne? Da li se odnosi? Ukoliko se odnosi, onda je u redu, jer sigurno da mnogo više u advokaturi ima zloupotreba, ako pričamo o privilegijama, jer ti ljudi koji dolaze, inspektori koji dolaze u redove advokata u nekom sledećem periodu su najbrži, sve znaju, oni su pritvorski advokati, oni su informisani. Imaju određene veze, kanale i svi koji se bave advokaturom znaju da su tu i najozbiljniji, najunosniji poslovi, a siguran sam i znam da su oni bili privilegovani u nekom prethodnom periodu. Uvođenje advokatskog ispita, posle položenog pravosudnog ispita, totalna besmislica. Mislim da to ne treba da bude tako. Zaboravio sam da kažem još nešto, ukoliko neizabrani sudija ne može da obavlja poslove advokature, postavljam i pitanje, a evo to je, na kraju krajeva i protiv mog ličnog integriteta i nekih kolega koji su u ovom parlamentu – da li je trebalo uvesti pravilo da ni advokat koji prestane da se bavi funkcijom ne može da konkuriše na mesto sudije? Konkretno pitanje. Tu postoji uzajamni odnos. Govorim ne samo u ime tih sudija, nego govorim sa ove strane, jer i tu postoji određeni sukob interesa, ali onda se postavlja pitanje – ukoliko jedne ograničimo i druge ograničimo, dovešćemo totalno sistem u paradoksalnu situaciju i bavićemo se samo nekim sumnjičenjem da neko nešto zloupotrebljava. Otuda i kada smo brali sudije i tužioce, ne mogu se složiti da tužioci iz drugih gradova rade u drugim gradovima, iz Kraljeva u Kruševcu, iz nekog drugog grada u Kraljevu, u Čačku ili Užicu, iz drugih gradova, ne samo da poskupljuje troškove nego sam vam i tada, a i sada rekao, vi se samo bavite određenim sumnjičenjima da će neko nešto da zloupotrebi. Ukoliko neki nosilac pravosudne funkcije hoće da zloupotrebi, pa mnogo će lakše, ministre verujte, da to zloupotrebi ukoliko ne radi u svom gradu, ukoliko ne šeta svojim gradom. Ukoliko poznaje ljude, on ima neku odgovornost u tom gradu.Ukoliko ode u drugi grad, manja je odgovornost, njega niko ne poznaje. Skloniji je tome. To, između ostalog, nikada ne mogu prihvatiti kada je bilo obrazloženje, kada smo donosili zakone o sudijama, sudovima itd. Nova Srbije je podnela dosta amandmana. Nadam se da će određeni amandmani, koji su sigurno u duhu da poprave zakon, biti prihvaćeni. Ostaje mi samo dovoljna vremena da nešto ukažem i o zakonu o javnombeležništvu, pošto je kod ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o krivičnim sankcijama praktično samo neko preciziranje stvari. Još jedan zakon koji iz sudova onaj deo rada oko pisarnice izmešta u neke privatne okvire. To je institut koji je poznat u svetu, u Evropi. Za neki prvi trenutak mislim da je primedba da možda treba spustiti taj prag od 25 hiljada na 20 hiljada ljudi. Možda treba malo više notara. Ogromna je tu odgovornost. Svi očekuju da je to jedan posao koji će biti unosan, ljudi se obučavaju, polažu određene kurseve, ali tolika je odgovornost, tamo je i osiguranje i reosiguranje itd. Mislim da će biti vrlo opasno da u našim uslovima taj institut zaživi. Možda bi trebalo prolongirati još određeni period, da se ljudi priviknu, da ne dođemo u situaciju da tu bude ogromnih problema. Verujte, sve što se vidi u tom zakonu ukazuje da ovaj institut neće tako lako zaživeti u našem pravosudnom sistemu. Pošto polako ističe vreme, još jedanput konstatacija: mnogo brzo mnoge zakone izvlačimo iz ingerencija sudova, to sam rekao na početku diskusije. Postavlja se pitanje – šta će, osim onih golih stvari, odnosno suđenja, sudovi raditi? Mislim da smo društvo koje nije potpuno sazrelo za ovoliko korenite promene. Mnogo toga brzo menjamo, a kako naš narod kaže "što je brzo, to bude često i kuso", ali se nadam, kao i svi mi, da će ovo zaživeti, da će biti kako treba. Mislim da, naročito kod ovog izvršnog postupka, kod uvođenja privatnih izvršitelja, siguran sam da to neće biti tako lako i mislim da ćemo imati dosta problema, ali vreme će pokazati kako će to biti. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, ovlašćena predstavnica LDP.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ovih pet zakonskih predloga o kojima danas raspravljamo imaće podršku LDP u danu za glasanje, obzirom da smatramo da su ovi zakonski predlozi deo onog reformskog procesa pravosuđa koji je započet, između ostalog, i u ovom parlamentu. Mi smo na početku, kada smo raspravljali o onom setu pravosudnih zakona, rekli da smo svesni toga s kojim problemima se suočava srpsko pravosuđe, svesni smo toga kakvi su sve izazovi da se promeni to pravosuđe, svesni smo teškoća s kojima se s suočava ta reforma, a ujedno smo svesni i toga da reformu, pre svega, treba da iznesu oni koji i sprovode zakone, pre svega nadležno ministarstvo, dakle, izvršni organ, kao i sami sudovi i tužilaštva. Mi iz opozicije, jedne konstruktivne, ozbiljne i odgovorne opozicije, možemo samo da podržimo sve one zakonske predloge koji idu u interesu građana Srbije, a smatramo da su zakoni koji su vezani za reformu pravosuđa i te kako od koristi i u interesu građana Srbije, kao i u interesu upravo tih evroatlantskih integracija, o kojima toliko puno pričamo. Kada govorimo o ovim zakonima koji su danas na dnevnom redu, moramo da uočimo jednu konkretnu stvar, a to je da se održalo obećanje da će, pored seta pravosudnih zakona koji su bili striktno vezani za rad sudova i tužilaštva, stići na red i neki zakoni koji u velikoj meri mogu da ubrzaju taj reformski proces. I zakon o advokaturi, i zakon o izvršenju i obezbeđenju, i zakon o javnom beležništvu i zakon o izvršenju krivičnih sankcija, sve je to deo tog procesa i sve je to proces koji će u velikoj meri da rastereti radu sudova, u velikoj meri da zaštiti pravni poredak i u velikoj meri da omogući građanima Srbije mnogo lakši pristup pravdi i radu sudova. Prema tome, kada se uzme u obzir sve ovo što sam rekla, onda možemo samo u pozitivističkom smislu da raspravljamo o ovim zakonima, normalno, očekujući da neka rešenja koja smo predlagali putem naših amandmana, koja će u znatnoj meri da poboljšaju već predložena zakonska rešenja, budu prihvaćeni i o kojima ćemo razgovarati i u toku ove parlamentarne diskusije, dok budemo govorili o konkretnim zakonima. Predlagali smo određene promene rešenja iz Predloga zakona o advokaturi, koja su se, pre svega, ticala određivanja advokature kao obavezne organizacije, dakle, pored toga što je advokatura definisana kao nezavisna i samostalna. Predlagali smo između ostalog i da se održi prvostepena nadležnost advokatskih komora u sastavu Advokatske komore Srbije u pogledu upisa, brisanja, poništaja i promena sedišta u svim oblicima rada u advokaturi, a time i da se obezbedi devolutivno dejstvo pravnog leka i dvostepenost u odlučivanju i kada su u pitanju ortačka advokatska društva, da bi se izbeglo svrstavanje ovih društava u režim APR-a, a dovoljno je vođenje jedinstvenog imenika u Advokatskoj komori Srbije. Ujedno te izmene koje smo mi predlagali tiču se i sprečavanja i osnivanja novih advokatskih komora bez saglasnosti najvišeg organa komore, čije područje nadležnosti bi bilo zahvaćeno područjem nadležnosti novoosnovane komore. Ujedno da se utvrde stroža merila za oduzimanje javnih ovlašćenja i da se izričito propiše privremenost te mere. Nikako ne možemo zanemariti činjenicu da se pod određenim uslovima advokatskim komorama u sastavu Advokatske komore Srbije omogući osnivanje advokatske akademije, stručnog usavršavanja advokata koji nakon završetka pravnog fakulteta i polaganja pravosudnih ispita sada imaju u obavezi i da se i dalje usavršavaju, a advokatska akademija je ta koja će im omogućiti takvu vrstu usavršavanja. Sama advokatura, kao što sam već rekla, jeste samostalna, nezavisna delatnost, i jeste advokatura i obavezujuća. Bez jedne takve advokature mi nemamo zaista mogućnost da u potpunosti zaštitimo prava građana u sudovima, pred tužilaštvima, pred organima unutrašnjih poslova. Dakle, advokatura je ta brana građanina prema državi koja je i te kako od značaja i zaista čini sastavni deo pravosudnog sistema i pravnog poretka, i bez dobre i bez jake advokature nikada nećemo dostići taj nivo i taj standard zaštite građana koja se očekuje od nas ukoliko ozbiljno mislimo da pristupimo EU. Zakon o izvršenju i obezbeđenju takođe je veoma značajan zakon u procesu reforme. Očekivali smo možda neka revolucionarnija rešenja, možda neka rešenja koja će još u znatnijoj meri da skrate taj postupak od momenta podnošenja tužbe, pa do realizacije te sudske odluke, dakle, do okončanja samog sudskog postupka. Očekivali smo da se možda spoje ta dva postupka, parnični i izvršni, u smislu jednostavnog nastavka parničnog postupka u izvršni, bez otklanjanja te barijere, koja nastaje nakon postizanja pravosnažnosti sudske odluke, dakle, bez odvajanja, striktnog odvajanja parničnog od izvršnog postupka, jer bi možda najcelishodnije rešenje bilo to da sudija, odnosno sudsko veće koje je sudilo u prvom stepenu, jednostavno nastavi taj postupak i u izvršnom postupku, dakle izvršenje bi bilo u nadležnosti prvostepenog parničnog suda i na taj način bi postigli mnogo efikasniji način rada i u izvršenju. Smatramo da bi to bilo rešenje izuzetno celishodno i u znatnoj meri bi efikasnost celokupnog rada sudova povećalo, jer sudija, koji je doneo odluku koja je postala pravnosnažna, vrlo dobro zna na koji način je tu odluku koncipirao, na koji način je predvideo da ta odluka bude i moguća i u kojoj meri ona može da se realizuje prostim izjašnjavanjem parničnih stranaka o tome, odnosno tužioca, a sada već poverioca, da li se slaže sa izvršenjem te pravnosnažne odluke, mi bismo jednostavno postigli, u stvari, samo jedan kontinuitet i nastavak samog tog sudskog postupka, bez nepotrebnog odugovlačenja i nepotrebne cele te procedure oko posebnog donošenja rešenja o izvršenju, koje bi u stvari bilo sastavni deo te sudske izvršne odluke. Normalno da podržavamo i osnivanje izvršitelja, odnosno izmeštanje izvršitelja u određenim postupcima iz nadležnosti sudova. Smatramo da je to dobro rešenje i da će to u znatnoj meri da rastereti rad sudova. Smatramo samo da je potrebno, s obzirom da je to neko novo rešenje u našem pravnom sistemu, da se pojačaju kontrolni mehanizmi rada tih izvršitelja, kako ne bismo kompromitovali i to dobro rešenje i tu dobru nameru da se ubrza postupak izvršenja. Jeste da je potrebno da se ubrza postupak i jeste da je potrebno da se podigne efikasnost, ali nikako ne smemo da zanemarimo i kvalitet kao sastavni deo tog postupka i ne smemo da zanemarimo mogućnost zloupotreba i eventualnih korupcija, jer to moramo na svaki način da onemogućimo, pa čak i u naznakama, čak i pod znakom sumnje. Što se tiče zakona o beležništvu, to jeste potpuno nova institucija u srpskom zakonodavstvu. Ne računamo onaj zakon iz 1930. godine, koji nije zaživeo na celoj teritoriji Srbije. Međutim, jeste zaživeo na teritoriji Vojvodine i jeste dao dobre rezultate i samo beležništvo, odnosno notarski sistem, daje odlične rezultate u uporednom pravu i u drugim državama EU, koje imaju taj beležnički sistem i tog javnog beležnika, takođe u znatnoj meri rasterećuje rad sudova i u znatnoj meri ubrzava određene postupke koji su od izuzetnog značaja za građane. Pođite samo od pretpostavke overe bilo kog dokumenta, bilo kog ugovora, sa koliko prepreka i sa koliko traćenja vremena se suočava svaki građanin kada se pojavi na sudu i kada vidi te silne redove koje mora da sačeka da bi došao do najobičnije overe bilo kakvog akta, dokumenta. Od početka kada smo govorili o tome da je reforma pravosuđa i u smislu smanjenja broja sudskih jedinica i u smislu nove mreže sudova od bitnog značaja i da će vremenom dati dobre rezultate, sada se samo potvrđuje, jer ukoliko u znatnoj meri rasterećujemo sudove, na taj način u stvari samo dajemo prostor sudovima da se zaista bave onim poslom kojim treba da se bave, a to je da dele pravdu, a da svi ostali poslovi koji su i te kako otežavali i odugovlačili rad sudova, sada se rade mimo sudova, preko određenih institucija koje će to samo da ubrzaju i da pojednostave. Sve su ovo dobra rešenja. Međutim, ta dobra rešenja mogu biti mnogo bolja. Zato ćemo danas raspravljati u načelu, a za koji dan ćemo govoriti i u pojedinostima. Svaki predlog koji dolazi od strane opozicije i koji ima cilj i svrhu da se poboljšaju zakonska rešenja iz ovih predloga mislim da moraju ozbiljno da se razmotre, jer među poslanicima ima popriličan broj advokata, popriličan broj pravnika koji se razumeju u svoj posao i znaju koliko je teško u praksi primenjivati određena zakonska rešenja, ukoliko ona nisu realna, odnosno ukoliko nemaju onaj cilj koji bi svaki zakon trebalo da ima, a to je pre svega da racionalizuje pravni sistem i da racionalizuje pristup pravdi onom najobičnijem građaninu Srbije. Prema tome, i kada govorimo o zakonu o advokaturi i kada govorimo o beležnicima, kada govorimo o zakonu o izvršenju, svi oni imaju zajednički cilj, a to je pojednostavljivanje celokupne procedure, što se tiče procedure u sudovima, rasterećenje sudova, skraćenje onog postupka od početka podnošenja tužbi, pa do završetka okončanja tog postupka. Poslednji cilj jeste pravna sigurnost i očuvanje pravnog poretka. Prema tome, očekivanja su velika. Želje su očigledne. Međutim, bilo bi dobro da sva ta očekivanja i sve te želje ne ostanu samo prazna slova na papiru, nego da se ovi zakoni zaista i sprovode i da daju one očekivane rezultate. Ukoliko ostanemo samo na deklarativnom nivou, onda ne možemo očekivati ni rezultate u reformi pravosuđa, niti možemo očekivati reforme ovih pojedinačnih zakonskih rešenja odnosno ovih pojedinačnih zakona. I advokatura, i izvršenje i javni beležnik su suviše ozbiljna pitanja, suviše ozbiljne institucije da bi se bilo ko poigravao sa njima i da bi bilo ko pravio oko istih samo najobičniju političku priču i politički marketing.
Iskorišćeno je 15 minuta i 40 sekundi vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe URS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo potpredsedniče, gospođo ministre, članovi Vlade, neću dugo zadržavati vašu pažnju na zakonima koji su previše ozbiljni i previše značajni za ovako kratko vreme koje bih inače mogao da iskoristim u celosti, pa ću onda biti još kraći, ali ću da pokušam da ne hvalim mnogo ali da iznesem određene primedbe koje URS smatraju da su bitne. Ići ću obrnutim redosledom. Dakle, pravna sigurnost jednog sistema, jedne države i jedne zemlje se ogleda upravo u efikasnosti pravosuđa. Kruna svega toga je Zakon o izvršenju, dakle, izvršni postupak. Brzinom sprovođenja tog izvršenja u suštini se realizuju i ona prava za koja svaki građanin smatra da su mu povređena. Ujedno taj izvršni postupak u srpskom pravosuđu jeste rak-rana, i to veća nego ona koja se zove dužina trajanja sudskog postupka. Jer, i ovo je deo tog postupka koji oduzima čak mnogo više vremena, a ishod, efikasnost i rezultati nikada nisu dovoljno dobri. Neki osećaj mi govori da će ovim zakonom biti donekle poboljšani, ali ne onoliko koliko bi moglo, trebalo, valjalo i koliko sam se nadao i očekivao. Pročitao sam suviše malo normi u određenim delovima i umesto radikalnog skraćivanja svih mogućih rokova i otezanja, mi smo opet ušli u priču produžetka parničnog postupka, samo što ga sada zovemo izvršni. Naravno, neki novi instituti će doprineti da to bude daleko bolje i efikasnije, ali da li će biti dovoljno? Hajde da se nadamo, da budemo pozitivni, da damo šansu i privatnim izvršiteljima. Međutim, već sada mogu da vam kažem da onaj deo priče o dostavljanju će nas zaustaviti, zakočiće, iako smo pokušali da ubrzamo. Jednostavno rečeno, da me svako razume, izvršni postupak se pokreće radi nekog namirenja, radi neke činidbe, radi neke usluge itd. Dakle, dužnik ima apsolutno pravo samo da kaže – izvršio sam, platio sam ili nisam izvršio i nisam platio, što nema pravo da kaže jer je već izvršni postupak u toku. Prema tome – platio, izvršni postupak se obustavlja. Ili – nije platio, izvršni postupak se nastavlja i završava. Možda će, hajde da razmišljamo tako, izvršitelj kao jedan od najaktivnijih nosilaca funkcije u samom izvršnom postupku – valjalo i da taj deo priče koji se zove izvršenje, umesto ovih pet plus pet dana, umesto velikih problema koji će biti stvoreni u sudu na tim tzv. oglasnim tablama, znam kako je bilo u Novom Sadu, to se posle nedelju dana više ne vidi šta je od silnih papira – tu tehnički pomoći, ubrzati na neki drugi način. Sve ovo ostalo nije loše. Neki instituti su čak i vraćeni i to je dobro. Mislim da ovom zakonu treba pružiti tu priliku, ali ga stalno pratiti u njegovom izvršenju i izvršavanju, ne bi li možda taj deo mogli malo ubrzati. Dakle, da ga svedemo upravo na ono – platio-nije platio. To je odgovor za sve. Poslednji smo u Evropi, evo, Predlog zakona o javnom beležništvu je pred nama, pa kad smo poslednji, mogli smo još malo da pričekamo i da ga malo bolje upakujemo. Jer, nešto što izaziva strepnju i zebnju, a to je da nismo ništa naučili iz tuđih iskustava. Sada imam jednu strepnju i zebnju. Bojim se da prvih sto, a tačno smo mu dali ime, prvih sto javnih beležnika u vrlo kratkom roku svih sto ne završi u zatvoru. To je slučaj Slovenije. To smo već imali i mogli smo tu videti. Naime, ne znam zašto mi se čini, možda nisam dovoljno ušao u samu materiju, ali mnogo egzaktnije granice prema advokaturi, s jedne strane, i prema sudu, s druge strane, morale su da budu postavljene. Znači, bez diskrecije, bez poveravanja, nego striktno u zakonu navesti – notar radi to, to, to, to i kako to radi i tačka. Hajde da i tom zakonu damo šansu, hajde da ga pratimo. Nadam se da svi koji su zainteresovani danas prate ovu raspravu jer je ona korisna za njih, dakle svi koji su zainteresovani da jednog dana uđu u notaroški ili javno-beležnički posao, nemojmo zaboraviti da smo taj zakon imali, da je važio desetak godina i da se primenjivao samo na teritoriji Vojvodine. Dakle, tu je našao neko plodno tle, u celoj Jugoslaviji ga nije bilo. Vrlo indikativno i neobično. Advokatura se konačno samoregulisala. Evo prilike da nešto i hvalimo, gde ima najmanje loših rešenja, štaviše čini mi se da su dobra sva rešenja predložena u ovom predlogu koja su pred nama. Dobra su iz prostog razloga što je radnu grupu koja je osmislila ovaj zakon formirala advokatura. Dakle, advokatura se samoregulisala konačno. Dobro je što su i advokati shvatili da je edukacija trajna obaveza, da jednom položen pravosudni ispit nije neko vjeruju, on mora da se obnavlja. Nikad neću zaboraviti jednog od mojih principala koji je svako veče ostajao po sat-dva u kancelariji i nešto čitao, a mi pripravnici smo se pitali kud su ovog doveli, pa ovaj ništa ne zna, on stalno nešto uči, da bi, kada sam otvorio moju kancelariju, ja ostajao i tri sata i čitao itd. Dakle, nisam siguran da su moje kolege to radile. Isto tako, nisam siguran da kodeks advokatske etike koji postoji, koji je vrlo dobar i koji će u suštini biti jedan od ključnih predmeta buduće advokatske akademije, dakle, nisam siguran, štaviše siguran sam da je jako mali broj advokata pročitao, a još manji broj nešto iz njega naučio, zapamtio ga, a još manji broj ga primenjuje. To će da se promeni, pa ćemo to lepo vaspitanje i te lepe odnose koji su nekada važili vratiti na scenu i postaviti potpuno drugu atmosferu u advokaturi, u sudu i u pravosuđu u celini. Sve ovo ukazuje da je poglavlje koje se tiče pravosuđa očigledno poglavlje koje je možda najkomplikovanije i najteže. Ovom prilikom moram da iskažem svoje divljenje ministarki na čvrstim stavovima, na dobrom putu, ali stalno nešto radimo, stalno nešto krečimo, moramo jednom da stanemo malo, da sačekamo da se ta boja osuši, da vidimo jesmo li je pogodili ili nismo. Nažalost, tranzicija se u pravosuđu najžešće izgleda ogleda, pa stalno nešto moramo i da dopunjujemo i da menjamo. Kakogod. Možda je jeres, ali vraća se polako kvalitet, vraćaju se neki suštinski osnovi pravosuđa koji su nestali ranih devedesetih, potpunom devastacijom i urušavanjem, a čiji je osnovni znak i simbol bilo ukidanje Vrhovnog suda Vojvodine. Danas je sasvim bolja situacija. Teško je, jer u glavama ljudi je stalno ista poruka - menjajmo da bi sve ostalo isto, slabo se i teško menjamo. Percepcije nam zamagle sliku, pa onda ni ne znamo koliko znamo. Velik put je srpska advokatura prošla - od kadija, preko budžaklijskih advokata za vreme knjaza, do advokature koju danas ovaj savremeni zakon pokušava da uvede i siguran sam da najveći broj advokata sadašnjih, a i budućih, sa velikim entuzijazmom prima ova nova rešenja i sigurno je da u primeni tih rešenja kao posledicu će imati svakako i bolji, daleko bolji kvalitet rada u pravosuđu u celini. Toliko. Hvala.
Jedanaest minuta iskorišćeno je vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Malović, nama iz Demokratske stranke Srbije zaista nije jasno zašto ovako radimo danas i ta kafa koju pijete u varijanti tri u jedan, a mi u jednoj tački danas raspravljamo o pet vrlo važnih zakona. U pitanju su tri potpuno nova zakona: zakon o advokaturi, o izvršenju i obezbeđenju i o javnom beležništvu. Znači, to nisu izmene i dopune. Najblaže rečeno, mislim da je nepristojno da o radu hiljada ljudi, koji će pružati usluge milionima ljudi ove zemlje, razgovaramo samo par minuta, ali to je izbor vladajuće većine koja je objedinila ove tačke. Vi ste na početku vašeg izlaganja danas rekli da su ovi zakoni u kontinuitetu nastavak reforme pravosuđa, da su oni neophodni zarad pridruživanja Evropskoj uniji, članstvu u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Neki advokati u Srbiji su nam u prethodnom periodu rekli da je ovaj predlog zakona normativno-pravno nepismen, da se zakonom sprovodi disciplinovanje advokata, da se ovo nije dešavalo ni u Brozovo vreme, da je ovo vrhunac hipokrizije u srpskom pravosuđu, da zakon nije preduslov za Svetsku trgovinsku organizaciju, da su advokati iz EU onemogućeni da se bave advokaturom u Srbiji u periodu od tri godine. Još mnogo toga su nam rekli, što nije za ovaj visoki dom. Mi iz DSS-a dobro znamo da je advokatura svakako deo pravosudnog sistema, ali to ne znači da je deo državnog aparata. Smatramo da ukoliko želimo da razvijamo srpsku advokaturu, da je potrebno otvoriti konkurenciju, kako bi svi imali jednake šanse da se njome bave. Ne znam da li ste vi obratili pažnju na član 67. Ustava Republike Srbije, u kome jasno stoji da pravnu pomoć pruža advokatura, kao samostalna i nezavisna službai službe javne pomoći koje se osnivaju u jedinicama lokalne samouprave, u skladu sa zakonom. Ne vidim da je advokatura definisana kao služba, već kao delatnost. Ovakvim predlogom zakona o advokaturi mislim da se ugrožava samostalnost i nezavisnost advokature, jer kada zakon predviđa organe advokatske komore, njihove nadležnosti, način izbora, trajanje mandata, mislim da se država isuviše umešala u nezavisnu i samostalnu profesiju, kako to predviđa Ustav Republike Srbije. Ovakvim predlogom zakona o advokaturi, vi uvodite ograničenja i nemogućnosti upisa u imenik advokata u periodu od najmanje dve godine od prestanka pravosudne funkcije ili javne funkcije u organu uprave. Zanima me – kako će se to reflektovati na stotine sudija i tužioca koje nisu izabrane u briljantno sprovedenoj, sjajnoj reformi pravosuđa? Šta će s njima biti? Da li ste razmišljali da recimo advokati odmah mogu, bez te pauze od dve godine, da budu birani za sudije? Na kraju krajeva, i vi, kada vam prestane mandat, dve godine nećete moći da se bavite advokaturom, ukoliko budete imali želju za tim, jer obavljate javnu funkciju u organu uprave. Smatramo da je ovde trebalo dati mnogo veća ovlašćenja Advokatskoj komori koja će odrediti uslove za upis advokata. U članu 14. Predloga zakona, koji reguliše upis advokata stranih državljana, vi ste predvideli da je za strane državljane obavezno polaganje pravosudnog i advokatskog ispita. Mi zaista ne vidimo potrebu da strani državljanin, da Englez koji se bavi advokaturom u Britaniji mora da polaže pravosudni ispit u Srbiji da bi se bavio tim poslom ovde. Ne znam zašto se ukida princip uzajamnosti. Mi smo kroz naš amandman predvideli princip reciprociteta, bez obzira da li to kaže ne znam koja evropska komisija i da li je to uslov za pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji, jer smatramo da ako može Englez u Beogradu, onda treba i Srbin u Londonu to isto da radi. Prema tome, smatramo da treba da ostane advokatski ispit. Naravno da strani državljani moraju poznavati i kodeks i statut i zakon ove zemlje, ali mislimo da treba ukinuti pravosudni ispit. Takođe, smatramo da je potrebno propisati nužni krug poslova koji su nespojivi sa ugledom u advokaturi, a veće nadležnosti preneti upravo na advokatske komore, odnosno na njihov statut i kodeks kojim će oni to precizno definisati. U članu 35. govori se o lišenju slobode advokata i pretresanje advokatske kancelarije. Tu je predviđeno da pretres advokatske kancelarije može odrediti samo nadležni sud, u pogledu tačno određenog spisa, predmeta ili dokumenta. Gospođo Malović, mi znamo da vreme u ovoj vladi ide unazad, ali složićemo se da živimo u 21. veku. Zašto u zakonu niste predvideli postojanje elektronskih dokumenata? Podsećam vas da svi zapisi mogu biti i na DVD-u, na eksternom hard disku, na laptopu koji može advokat da drži u svojim kolima, na fleš memoriji. Razgovarao sam sa advokatom koji je rekao – cela kancelarija mi se nalazi ovde, to mi je u džepu. Molim vas da razmotrite predlog DSS-a i usvojite i ovaj amandman. Pojasnite nam odredbe, niste nam jutros to precizno definisali, o obavezi advokata da zaključi ugovor o obaveznom osiguranju. Smatramo zaista da je potrebno da postoji ugovor o osiguranju, ali vi predviđate obaveznost za svakog advokata, ako sam to dobro razumeo. Da li ste napravili neku projekciju koliko će iznositi premija za koliki osigurani slučaj? Da li je to 200, 300 evra mesečno? Da li je to 200, 300 evra godišnje, u zavisnosti od vrednosti predmeta i svega ostalog? Nije isto da li će advokat u Lebanu moći da odvoji 300 evra i da li će to uraditi onaj koji ima kancelariju na Terazijama. Naravno, to će određivati osiguravajuća društva, ali da li će ova obaveza za advokate uticati na povećanje advokatske tarife, da li će to direktno uticati na platežnu mogućnost građana i na pristup pravdi? Mi smo u našem amandmanu predvideli da Advokatska komora može da zaključi kolektivni ugovor o osiguranju. Znam, kolega Novaković je malopre govorio da svaki principal leže u krevet i razmišlja – da nije neko od mojih saradnika, kolega ili pripravnika napravio neki problem zbog čega će on morati da plati velike kazne. Ali, dajte da u ovim uslovima omogućimo ljudima da advokatska komora kolektivno zaključi ugovor o osiguranju, a ne da bude obavezna za svakog advokata. U članu 38, što je potvrda još jednom da je prenormirana ova materija, vi predviđate da je advokat dužan da na prihod ostvaren po osnovu obavljanja advokatske delatnosti plaća porez u skladu sa poreskim propisima. Naravno da će advokati plaćati porez, ali mislim da je to regulisano nekim drugim propisima, finansijskim zakonima ove zemlje. Molim vas, član 47. koji je veoma bitan, šta smo predložili za advokatsko-ortačko društvo i preduzeće, jer zaista hoću da verujem da niko ne želi da spreči razvoj srpske advokature da ostane slaba i usitnjena, da bude neotporna na iskušenja i na izazove, ali zašto bi samo strane kancelarije u Srbiji mogle da se angažuju za velike poslove? Da li znate, gospođo Malović, koja je advokatska kancelarija bila angažovana od strane države u sramnoj prodaji "Telekoma"? Svakako nije domaća. U ovoj zemlji posluje 13 ili 14 advokatskih kancelarija i da li je njihovo poslovanje u potpunosti regulisano zakonom? Nije. Da li im je postavljena visoka lestvica koju treba da preskoče? Jeste, ali oni idu popreko, oni zaobilaze to i to je činjenica, i to se vidi u svakodnevnoj praksi. Nije nam jasno zašto se zakon meša u definisanje organa komore, način izbora i u trajanju mandata? Vi ste predvideli u ovom zakonu da je izborna skupština organ Advokatske komore Srbije. Imamo prvog potpredsednika, pa drugog potpredsednika Komore, pa gde je onda predsedništvo i zašto i to niste predvideli? Da li ste stvarno hteli da prekršite svesno član 67. Ustava Republike Srbije? Najbolje je da zakon obradi minimalan broj organa, a da Advokatskoj komori ostavimo mogućnost da ona propiše koliko će trajati mandat, koliko puta godišnje će se oni sastajati i kako će uređivati svoj rad. To je onda prvi preduslov za samostalnost i nezavisnost advokatske profesije u ovoj zemlji. Što se tiče disciplinske odgovornosti, u članu 75. stav 2. vi zaista predviđate da advokati i advokatski pripravnici disciplinski odgovaraju za lakše i teže povrede dužnosti i ugleda advokature koji se uređuju statutom Advokatske komore Srbije. Zašto ste dalje nabrajali, kako je ovo precizirano? Advokatska komora statutom treba da odredi koji su to razlozi za odgovornost za povredu dužnosti. Vi ste čak naveli, traženje naknade veće od naknade propisane tarifom. Bolje da ste naveli, traženje naknade manje od propisane tarifom Advokatske komore, jer onaj ko naplaćuje više, naravno da neće niko ići kod njega, nego će ići i platiti uslugu advokata kolika je predviđena. Problem je, ukoliko postoji nelojalna konkurencija, pa neko manje naplaćuje i na taj način privlači klijente u svoju kancelariju. Zaista, nije mi jasno, u stavu 3. ovog člana stoji odbijanje i izdavanje stranci računa za primljeni iznos nagrade ili naknade. Da li je ovo uvod u fiskalizaciju advokata? Ne piše obračun, nego piše račun. Kakav račun da mu izda? Mislim da ovo treba precizirati i imate priliku da u raspravi u pojedinostima i to rešimo. Što se tiče člana 83, mislim da zbog vremena nije moguće da se zadržim na njemu, ali je potpuno nejasan prestanak prava na bavljenje advokaturom, jer i da je na kineskom napisano, mislim da bi bilo razumljivije, ali to ćemo iskoristiti za raspravu u pojedinostima. Zaista, teško je govoriti na ovaj način kada ima vrlo malo vremena, ali pokušaćemo da se dotaknemo. Sledeći je zakon o izvršenju i obezbeđenju, smatramo da je kontradiktoran u mnogim svojim rešenjima, pre svega, ne rešava veliki problem dugačkog i neefikasnog izvršavanja pravosnažnih odluka. Upravo ta sporost je i najveća primedba i domaćih i stranih kompanija i umnogome otežava njihovo poslovanje i pravnu sigurnost i sve što je potrebno ozbiljnim ljudima da bi mogli da ulažu u ovu zemlju. Poznato je da za naš sistem važi pravilo da on štiti dužnike, a ne poverioca. To je nedopustivo i to se mora promeniti. Zakon nije našao adekvatan odgovor za ove kritike i kao spasonosno rešenje u zakonu se nudi uvođenje privatnih izvršitelja. Zaista za nas iz DSS je potpuno neprihvatljivo da se prenos pojedinih ovlašćenja vrši na privatne izvršitelje. Ne može se država i sud odreći nekih nadležnosti zarad postizanja brzine. Vi tu imate primer u članu 325. Zakona o izvršenju, gde privatni izvršitelj može da postupa po predlogu za izvršenje, na osnovu verodostojne isprave, a radi ostvarivanja novčanog potraživanja, na osnovu izvršenih komunalnih usluga, kao i da prikuplja podatke o imovinskom stanju dužnika. To će se svesti na to da direktor komunalnog preduzeća odvoji sredstva, plati prvo privatnog izvršitelja, a on će naći napucane saradnike da oni uteruju dugove dužnicima. Nije moguće govoriti o ubrzanju postupka, jer u dosadašnjem zakonu taj rok je iznosio tri dana kao rok u postupku, a sada se uvodi rok od pet radnih dana. Pitam vas, šta se dešava ukoliko u tih pet radnih dana se pogodi vikend, jer to se produžava odmah na sedam dana, ukoliko je u pitanju državni ili verski praznik. Da li ćemo na taj način ubrzati ili usporiti postupak. I to smo predložili, pa vas molim da razmotrite i da to promenimo. Takođe, pitanje koje je kolega Novaković lepo objasnio, a vezano je za dostavljanje pismena uopšte, jer taj problem nije rešen, a to je hroničan problem našeg pravosuđa, izbegavanje prijema pismena, odlaže čitav postupak, a u nekim slučajevima čak i onemogućava njegovo pokretanje. DSS je predložila amandman koji u potpunosti rešava ovaj problem i mislim da je zaista pravo rešenje. Što se tiče zakona o javnom beležništvu, očigledno je da ovaj zakon ne uređuje javno beležništvo kao slobodnu profesiju koja daje određene mogućnosti javnim beležnicima u svakodnevnom postupanju i razlikuje ovu njihovu aktivnost od drugih profesija. Funkcija beležnika podrazumeva javno poverenje, njegovu nepristrasnost, njegovu nezavisnost i beležnici nisu državni službenici, već oni obavljaju službu kao slobodan poziv, što im daje mnogo veću slobodu delovanja i rada. Oni imaju status osoba od javnog poverenjai kod njih dominira opredeljenje da štite javni poredak. Kodeks ponašanja ne donosi država, već donose profesionalna udruženja, odnosno notarske komore. Pravni poslovi i izjave koje su sačinjene u obliku javno-beležničkog zapisa imaju istu dokaznu snagu kao da su sačinjeni u sudu ili pred drugim državnim organom. Ovo je svakako neophodan zakon, potrebno je da uđe u naš pravni sistem, a vi ste pominjali da su prvi obrisi tog notarskog sistema još u Kraljevini Srbije nastali 1930. godine, ali siguran sam da ni tada ministar nije imao ovolika ovlašćenja. Vi utvrđujete broj javno-beležničkih mesta, vi utvrđujete njihovo radno vreme, vi ih imenujete, imenujete komisiju za polaganje javno-beležničkog ispita i konkursnu komisiju kod imenovanja prvih beležnika. Da li je to normalno i da li se njima ostavlja nekakva sloboda? Vi, pre formiranja javno-beležničke komore, imenujete prvih sto beležnika. Pre nekoliko meseci, nedavno smo usvojili zakon kojim smo uveli i pravosudnu akademiju, i zašto nije ovim zakonom predviđena javno-beležnička akademija? Da li je razlog za to da se provereni i iskusni kadrovi proguraju u prvom talasu, čitaj – podobni kadrovi, a da se nekim mladim i stručnim ljudima stavi što više prepreka da bi mogli da obavljaju ovaj posao. Zaista, gospođo Malović, predloženi zakoni jesu potrebni, ali nisu dobri. Demokratska stranka Srbije je uložila 53 amandmana na ova tri zakona. Pozivam vas, i vas kao ministra, kao predlagača i nadležni odbor, da razmotrite te amandmane, jer rekao je kolega Novaković, džaba smo krečili, pa makar i u žuto, ukoliko ovi zakoni ne budu izmenjeni amandmanima. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta i 15 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja da u ovom delu sednice iskoristi svoje pravo? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, predlog četiri zakona koji se nalaze u Skupštini i u njenoj proceduri predstavljaju sistemske zakone. To su zakoni koji treba da regulišu brojna pitanja u pravnom saobraćaju, u ostvarivanju prava naših građana, posebno kada su u pitanju prava zaštite osnovnih i ljudskih prava, koja garantuje Ustav Republike Srbije i koje garantuju, pre svega, međunarodna pravila, s kojima je Srbija i prethodna Jugoslavija zaključila ratifikovane ugovore. Malo je vremena govoriti o ova četiri zakona za 20 minuta kao uvodničar. Malo je poslaničkim grupama pet dana da raspravljaju samo u načelu o ova četiri zakona. Velika je greška što je došlo do spajanja ova četiri zakona u jednu tačku. Osvrnuo bih se prvo na zakon o advokaturi. Prvi zakon o pravnim zastupnicima donet je još davne 1862. godine, da bi se kasnije taj isti zakon menjao i doneo kao pravna pravila od strane Udruženja javnih pravozastupnika 1886. godine. Zakon o advokatima bivše Kraljevine Jugoslavije Srba, Hrvata i Slovenaca predviđa postojanje advokatske komore i u ovom zakonu odredba glave pet predviđa regulativu za rad advokatske komore, a posebno njegove odredbe u članu 38, koje govore i o upisu, disciplinskoj odgovornosti i o nadležnim organima u advokatskoj komori. Zatim dolazi donošenje zakona novoga još 1929. godine. Zatim, zakon iz 1946. godine koji je donet – "Službeni list 102" iz 1946. godine. Potom dolazi do izmena i dopuna i izrade boljeg teksta zakona 1957. godine. Zatim, donosi se novi Zakon o advokaturi 1970. godine. Novi Zakon o advokaturi donosi se još 1971. godine. Potom se donosi jedan potpuniji i bolji Zakon o advokaturi iz 1998. godine. Sistem zakona o pravosuđu je u stvari i Zakon o advokaturi koji je jedan od najozbiljnijih zakona kome treba posvetiti posebnu pažnju. Tim pre što taj zakon više od 40 godina ne doživljava dublje, radikalnije promene, jer sve ono što je do sada rađeno predstavlja beznačajne promene u oblasti advokature, kao jedne od grana pravosudnog sistema. Iz tih razloga, ovaj zakon treba da sadrži kao obavezu za Skupštinu Srbije, da on ovog puta bude radikalno menjan prema potrebama pravosuđa u Srbiji i usklađivanja njenih propisa sa propisima EU. S tim u vezi, treba posebno reći da ovakav predlog zakona nije ispunio i neće ispuniti očekivanja predlagača. U vezi sa usklađivanjem ovog zakona sa propisima EU i propisima zakona kulturnih država u svetu, s razvojem pravnog sistema, otvoreno moram reći da pri izradi ovog zakona o tome nije vođeno računa. Dovoljno je napomenuti da prilikom izrade ovog predloga zakona nije od komisije koja ga je sačinila neposredno konsultovan ni jedan zakon o advokaturi, a kamoli o pravosuđu uopšte, nijedne zemlje kontinentalnog prava, iako se tvrdi u obrazloženju predloga da je tako urađeno pri njegovoj izradi. Što se tiče usklađenosti ovog predloga zakona sa potrebama građana i pravnih lica Republike Srbije, tj. o vođenju računa o interesima zaštite njihovih prava i interesa u skladu sa Ustavom, takođe nije ni približno postignut potreban cilj, iako se u tom pogledu u obrazloženju tvrdi da je u pitanju savremen, potpun i adekvatan zakon, potreban današnjoj Srbiji i njenim građanima. Na izneto su najbolje primedbe koje ću izložiti, kako u vezi načela predloga, tako i zakona i posebno u pojedinostima, o čemu će i poslanici SRS imati mogućnosti za kratko vreme da daju svoje primedbe. Posebno želim da istaknem činjenicu da je ovaj predlog zakona direktno i neposredno potekao iz Vlade Republike Srbije, odnosno iz resornog ministarstva, od članova komisije koji su imenovani ne onako je to propisano već, možemo slobodno reći, po diskrecionom pravu Ministarstva pravde. U vezi sa iznetim naročito treba istaći činjenicu da su predstavnici i srpske advokature imenovani neposredno od strane da li ministarstva ili užeg kruga ljudi, a nisu na adekvatan način delegirani iz redova advokature Srbije, odnosno njenih komora, kako je to bilo po pravilu do sada. Iz tih razloga, Skupština Advokatske komore Beograda ocenila je radni nacrt predloga zakona kao neprihvatljiv. Međutim, Advokatska komora Beograda nije isticala primedbe na ovaj predlog zakona, pa se postavlja pitanje zašto su ga postavili kasnije, a ne na vreme kada je bio u nacrtu? Nije ni čudo zbog toga što je došlo do zakona koji je doživeo fijasko u javnosti, kako u opštoj, tako posebno i u stručnoj javnosti, a naročito od advokata iz cele Srbije. Ovakav predlog zakona može jedino biti popravljen usvajanjem predloženih amandmana, pa vas molim, gospođo ministre, obratite pažnju na amandmane i nemojte se ustručavati da prihvatite amandmane koje je uložila SRS, jer će doći do poboljšanja teksta. Posebno ističem da je advokatura ustavna kategorija, da je advokatura našla svoje mesto u pravnom sistemu, a pre svega u Ustavu Republike Srbije, u odredbama člana 67. Međutim, kada je u pitanju advokatura, nije naodmet i da država uredi tu oblast, kao što se to uređuje u drugim državama. Međutim, advokatura je nezavisna služba, a nije advokatura delatnost. Ona je po Ustavu javna služba. Uplitanje države i politike, pa i rešenje koje je predloženo u odnosu na osnivanje osnovnih komora od strane Komore Srbije, odnosno neposredno zakonom, neustavno je i neprihvatljivo. Takvo rešenje ne može da opstane, zbog čega smo bili prinuđeni da uložimo veliki broj amandmana, da bi očistili predlog zakona o tzv. virusa i neustavnih odredaba. Što se tiče ostalih odredaba Predloga zakona, a naročito onih koje se odnose na osnivanje stranih advokatskih kancelarija, to je veliki problem, i stranih društava za vršenje advokature u Srbiji. Treba otvoreno reći da je to pokušaj vlasti da uništi osnove na kojima počiva advokatura u Srbiji, tj. da onemogući advokata kao suverenog nosioca advokatske delatnosti i pretvori ga u slugu stranih advokatskih društava i kancelarija. Tome služe naročito odredbe člana 13. stav 4. i čl. 14, 25. i 26. Predloga zakona. Prema tome, očigledan je cilj predlagača da se advokati Srbije stave neposredno u službu advokatskih društava stranih država, zbog čega se i propisuju pravila o radu stranih kancelarija advokatskih, koje danas nelegalno čak posluju na teritoriji Srbije, o čemu znaju ne samo građani i advokati, nego i organi komore i Ministarstvo pravde. Ništa se nije u tom pravcu uradilo, niti preduzelo da se spreči to divljanje, delovanje stranih advokata u Srbiji, ako ih ima, mimo zakona i mimo bilateralnog ugovora. Tome posebno doprinose i predložene odredbe o osiguranju obaveznog osiguranja od odgovornosti advokata, čiju visinu ne bi mogla da podnese ni država u ovim okolnostima i uslovima, a kamoli pojedini advokati koji jedva sastavljaju kraj sa krajem i kojima država, po osnovu službenih odbrana, duguje velike milionske iznose. Dame i gospodo, najzad treba reći i istaći otvorenu nameru aktuelne vlasti da preko ovakvog predloga zakona omogući stranim advokatima da u Srbiji vršljaju na neustavan način, bez ikakve obaveze njihovih država da omoguće našim advokatima, na bazi uzajamnosti ili na bazi reciprociteta, da se bave advokaturom u njihovim državama. Zašto to naša država radi? Ovim se zakonom u toj oblasti ide direktno protiv nezavisne službe advokature u Srbiji. U sadašnjim uslovima i okolnostima obavljanja advokatske delatnosti, a posebno ispoljene netolerancije Advokatske komore Beograda prema ovlašćenjima Advokatske komore Srbije, koja je bila prinuđena, zbog pokušaja zavođenja monopola od strane Advokatske komore Beograda, da ukine Advokatskoj komori Beograda javna ovlašćenja po pravu nadzora, da bi se sprečio monopol pojedinaca koji bi želeli da godinama upravljaju tom komorom bez personalnih promena i da sami odlučuju u ime 3.500 advokata u Beogradu, što Advokatska komora nije dozvolila koristeći pritom svoja prava i svoje obaveze iz Zakona o advokaturi, baziranih na Ustavu. To dokazuje naročito i činjenica je da je novo rukovodstvo Advokatske komore Beograd nastavilo sa ranijom praksom rukovodstva iste komore pretvarajući organe te komore kao neposredne vršioce svojih prava i obaveza advokata u slepe izvršioce naloga rukovodstva te komore. Zato je zakonodavac dužan da ovim predlogom zakona, sa predloženim amandmanima i usvajanjem tih amandmana, spreči dalje urušavanje ugleda advokature Srbije i ostvarivanja njene ustavne uloge, pa je jedini način da se ti uslovi obezbede propisivanjem od strane zakonodavca slobodnog formiranja osnovnih advokatskih komora od strane advokata, kako bi to, kao i u svim državama, izgledalo kao i u Evropi, a posebno u bivšim republikama SFRJ. S obzirom na trenutno stanje u advokaturi Srbije, gde je bilo i fizičkih napada na one koji drugačije misle u redu advokature u Srbiji, u Komori Beograda nedavno se dogodio fizički napad na uglednoga profesora i advokata Pravnog fakulteta sada u Beogradu, što oslikava stanje advokature Beograda, koje probleme zakonodavac treba zakonom da razreši i omogući časnim i poštenim advokatima da obavljaju svoju delatnost nesmetano, u skladu sa Ustavom. Protiv onih pojedinaca koji narušavaju ugled i ugrožavaju advokaturu Srbije da obavlja svoju funkciju po Ustavu, organi Advokatske komore moraju, jer imaju na to pravo i obavezu u skladu sa svojim ovlašćenjima, po službenoj dužnosti da pokrenu disciplinski postupak, da pokrenu postupak i da se takvi trajno udalje iz advokature. Dame i gospodo, kada je u pitanju advokatura, proučavao sam odredbe uporednog prava, pa ću vas samo podsetiti da je u zakonu iz 1946. godine, koji je u skladu i sa zakonom Kraljevine bivše Jugoslavije, Srba, Hrvata i Slovenaca, oni koji su vršilijavna ovlašćenja, sudije, tužioci, načelnici i funkcioneri, ne mogu da se bave advokaturom u njihovom mestu punih pet godina. Imam saznanja da se pokušava amandmanima da se ukine tačka 10. predviđenog člana, kako bi se nekim koji su trenutno neizabrani, a primaju plate, omogućilo sad da ušetaju u advokaturu u onim mestima gde su radili kao sudije ili kao tužioci. Mislim da je to nespojivo i to je mesto, i to je tlo gde će se razvijati korupcija, jer onome ko je obavljao pravosudnu funkciju u mestu gde radi evropska regulativa ne dozvoljava čak i pet godina, a ne dve kako se to predlaže u ovom zakonu. Dakle, advokatura mora da očisti svoje redove. U advokaturi mora da se napravi red i mora da se spreči ono što je donosilo negativne poene i negativno uticalo na pravosuđe, da se u advokaturi mora zakonom regulisati red, rad i mir i na taj način sačuvati advokatura i njen ugled. Advokatura nije pastorče. Iz advokature u zemljama anglosaksonskog prava i kontinentalnog prava 90% se regrutuju, iz te profesije biraju nosioci pravosudnih funkcija. Međutim, u Srbiji to nije slučaj. Advokati u Srbiji, kada je u pitanju izbor nosilaca pravosudnih funkcija, tu i tamo neko bude predložen i izabran, ali mora se s tom praksom prekinuti i advokatura, koja po Ustavu čini granu prava, mora biti uvažavana, ali advokati moraju preko svojih komora da podignu ugled advokature na viši nivo. U advokatskim komorama moraju da spreče grupe koje žele po 20 godina da ostanu na funkcijama i u foteljama, a da advokati ne mogu da razreše takve ljude, jer iz dana u dan oni jačaju svoje pozicije i u poslednje vreme pokušavaju da se učlane u političke stranke, pa će im političke stranke, koje sutra budu došle na vlast, omogućiti ili da budu sudije i tužioci, ili da budu advokati, ili da budu javni beležnici. Što se tiče zakona o javnom beležništvu, gospođo ministre, kao savezni ministar pravde 2000. godine sam izradio studiju o beležniku, koja je objavljena, a vidim da ste delimično i nju koristili, a to je studija preko Instituta za uporedno pravo. Iz ove studije možete videti kako je u Evropi, u anglosaksonskim zemljama i u kontinentalnom pravu, beležništvo organizovano i od kada ono funkcioniše. Ova studija je objavljena u Časopisu za filozofiju, društvene nauke i političku kulturu, u izdanju SRS. Imate deset studija koje su uređene na sistemske zakone, pa ću vas moliti da pogledate i uverićete se da su odavde dobrim delom preuzeli, što pohvaljujem, sastavljači ovog predloga dobar deo odredaba. Pozdravljam to i mislim da je to dobro. Što se tiče zakona o obezbeđenju i izvršenju, mogu reći da je ovo zakon koji je delimično preuzet iz zakona koji smo radili u Saveznoj Vladi 2000. godine, a radi se o zakonu o izvršenju, gde ste jedan deo odredaba iz tog zakona preuzeli u Predlog zakona. Međutim, ono što je neprihvatljivo, to je da ovim zakonom predviđate sudske izvršitelje i izvršitelje. Vi na neustavan način želite i hoćete da prenesete sudsku vlast na fizička lica, na agenciju, na uterivače dugova, a da za to oni nemaju ovlašćenja. Oni nisu ustavna kategorija. Ni beležnik kod nas nije ustavna kategorija. Za šta će da vam služe sada sudski izvršitelji, a za šta će ovi izvršitelji kao fizička lica, kao preduzetnici? Kada je u pitanju dostavljanje, može vam se desiti da odete u inostranstvo, a da izvršitelj vaš poziv ili spis okači na tablu, vi o tome nemate nikakva saznanja, kad dođete u stanu možete da nađete drugog kupca vašeg stana i na taj način da trpite štetu. Izvršitelj ima pravo da procenjuje, i to sam, ali nema veštačenja. Izvršitelj će izvršiti procenu kuće koja vredi 200 hiljada evra i svešće je na 50 hiljada evra, jer ako se niko ne pojavi na prvoj licitaciji, on ima pravo da skine na 30%. Šta ćemo onda? Sada ovde dovodite ljude u neravnopravan položaj. Sigurno treba da se vodi računa da se spreči dužnički lobi, ali moraju se i dužnici zaštititi. Najveća korupcija u Evropi, u Evropskoj komisiji je izneto, jesu upravo javni beležnici, a ovi novi uterivači dugova, oni će da naprave haos u državi. Bez sudije nema ovde hleba, sudija mora da kontroliše. Vi dozvoljavate da izvršitelj donosi zaključak i da donosi odluke. Zašto? Kako on može da preuzima sudsku vlast? (Predsedavajući: Gospodine Jojiću, vreme.) Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Milićević, ovlašćeni predstavnik SPS.
Poštovana gospođo Malović, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su četiri zakonska predloga koja su neophodna, koja su potrebna. Tiču se oblasti pravosuđa. Reč je, dakle, o Predlogu zakona o advokaturi, Predlogu zakona o javnom beležništvu, Predlogu zakona o izvršenju i obezbeđenju i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Najpre, kada je reč o Predlogu zakona o advokaturi, želim da kažem da je potpuno jasno da je neophodno doneti nov zakon koji će urediti ovu izuzetno važnu oblast i to, kako je između ostalog rečeno, u skladu sa ustavnim načelima i potrebama savremenog društva i imajući na umu pre svega činjenicu da je važeći Zakon o advokaturi,kao što je rečeno, donet 1998. godine kao Zakon Savezne Republike Jugoslavije, a da je Srbija, između ostalog, 2006. godine dobila novi Ustav Republike Srbije. Zatim, tačno je, neophodno je uskladiti normativni okvir sa međunarodnim dokumentima, kada je reč o ovoj oblasti i naravno, kao što je između ostalog takođe rečeno, obzirom da je Srbija u procesu pristupanja Svetskoj trgovinskoj organizaciji i važno je urediti uslove, kada je reč o pružanju pravne pomoći u Srbiji od strane advokata koji su strani državljani. Ovaj zakon jeste izuzetno važan i za približavanje Srbije EU, ali i za članstvo Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Zato je veoma važno da Srbija dobije novi zakon koji će, kao što je već rečeno, na jedan novi i moderniji način urediti ovu profesiju u skladu sa evropskim standardima, profesiju koja ima značajnu ulogu u okviru procesa reforme pravosuđa u Srbiji, ali je podjednako važno da Srbija dobije jedan kvalitetan zakon o advokaturi, koji će biti i u interesu građana Srbije, ali naravno i u interesu samih advokata i onih na koje se sam zakon i odnosi. Dakle, pronaći jednu ravnotežu između države i pravila nezavisnosti, samostalnosti i samoregularnosti. Pored toga što je radna verzija ovog zakonskog predloga u sve tri faze izrade bila dostupna javnosti i što je održan niz javnih rasprava, kada je reč o ovom zakonskom predlogu, ovaj zakonski predlog, kada je reč o onim novinama, pokrenuo je i otvorio brojna pitanja u javnosti. Ne želim danas da govorim pojedinačno o svakoj novini, ne želim da kažem ni ono što je između ostalog takođe bila tema u javnosti da su neki protesti imali nekakvu političku pozadinu ili ne, ali želimo da izrazimo zadovoljstvo što su predstavnici Ministarstva pravde razgovarali sa predstavnicima Advokatske komore Srbije, predstavnicima Advokatske komore Beograda i koliko smo mogli da shvatimo, nakon tog razgovora, ne bi trebalo da, nakon ove rasprave u načelu i nakon rasprave u pojedinostima, nakon rasprave, odnosno, nakon amandmana i amandmanskih rešenja koja su ponuđena i koja će biti prihvaćena, ne bi trebalo da bude nedoumica i otvorenih pitanja, već samo jedan zajednički interes da Srbija dobije jedan kvalitetan zakon o advokaturi. Kada je reč o Predlogu zakona o javnom beležništvu, usvajanje ovog zakona jeste zapravo nastavak reforme pravosuđa i obaveza iz Strategije o pravosudnoj reformi, koju je usvojio Republički parlament, čini mi se 2006. godine, i to je između ostalog navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga. Verujemo da će se usvajanjem ovog zakonskog predloga značajno rasteretiti rad sudova, prenošenjem dela nadležnosti na javne beležnike ili notare. Ovo u neku ruku jeste nešto što bi trebalo da pomogne, odnosno što će pomoći u decentralizaciji državne uprave, jer država prenosi svoja ovlašćenja na određene javne službe. Ovo jeste jedna novina u našem pravosuđu koja treba da doprinese i rasterećenju, ali i većoj efikasnosti i pravnoj sigurnosti. S druge strane, cilj je, dakle, rasteretiti rad sudova, kao i ubrzati efikasnost, odnosno ubrzati trajanje sudskih postupaka. Želimo da verujemo da primenom ovog zakona nećemo imati one velike gužve u sudovima, kada je potrebno čekati po nekoliko sati da bi se overili potpisi. Dakle, građani će, koliko smo shvatili, po istoj ceni imati svakako bolju uslugu, što treba da bude zajednički interes. Predlog zakona utvrđuje i disciplinsku odgovornosti notara, njihov položaj, delatnost, način udruživanja i obaveze, organizaciju, način rada javnog beležnika i druge stvari koje su važne za njihov rad, ali ono što je, pre svega, potrebno utvrditi jesu, rekao bih, jasna pravila za polaganje ispita, koji će se, kako je predviđeno nacrtom, odnosno Predlogom zakona, polagati pred državnom komisijom Ministarstva pravde. Što se tiče Predloga zakona o izvršenju i obezbeđenju, želim da kažem da poslanički klub SPS-JS podržava ovaj zakonski predlog, jer pre svega podržavamo cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga, a to je brzo i efikasno izvršenje sudskih odluka u građanskim i privrednim postupcima. To je nešto što je neophodno i što je izuzetno važno, imajući na umu činjenicu, ono o čemu je već bilo reči danas tokom ove uvodne rasprave, da je Srbija među poslednjima po efikasnosti u izvršenju sudskih presuda i naravno da ta činjenica stvara određenu pravnu nesigurnost i kod građana i kod investitora, što nije dobro. S jedne strane, nemogućnost izvršenja, rekao bih, obesmišljava samu odluku, obesmišljava čitav postupak. S druge strane, ima izuzetno negativan uticaj na celokupnu privredu u Srbiji. Najveća novina kada je reč o ovom zakonskom predlogu jeste sistem dvojakog načina izvršenja sudskih odluka, odnosno uvođenje privatnih profesionalnih izvršitelja, pored postojećih sudskih i nova pravosudna profesija – profesionalni izvršitelj jeste nešto što postoji u više od 70% evropskih zemalja, a podaci zemalja u okruženju, kao što smo mogli da čujemo, pokazuju da je došlo do značajnog povećanja u rezultatima rada sistema, i to uz vrlo malo ulaganja iz državnog budžeta. Posle pravosnažne odluke o izvršenju, poverilac će moći da bira da li će izvršenje poveriti sudskom ili privatnom profesionalnom izvršitelju. Privatni izvršitelji će obavljati značajne poslove koje su ranije obavljali sudski. Dobijaće određenu nagradu od onih koji ih angažuju. Odgovaraju svojom imovinom za štetu koju eventualno pričine sudskom krivicom i od njih očekujemo stručnost i efikasnost. Odgovornost se obezbeđuje, koliko smo shvatili, kroz angažovanje Ministarstva pravde i kroz angažovanje sudova. Na samom kraju, nekoliko reči o Predlogu zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Usvajanjem ovog predloga očekuje se da će biti stvoreni neophodni zakonski uslovi za brže zapošljavanje lica u upravi, što je važno i što je neophodno, zatim, normativni okviri za uspešnu primenu izvršenja kazne zatvora bez napuštanja prostorija u kojima osoba stanuje. Menjaju se neke odredbe koje su izazvale veće probleme u praksi. Zapravo, stvaraju se, kako je navedeno u zakonskom obrazloženju ovog predloga, uslovi za poboljšanje opšteg stanja bezbednosti u zakonima i poboljšanje odredbi vezano za izvršenje tzv. alternativnih sankcija. Na samom kraju, još jednom želim da naglasim da će poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati sva četiri zakonska predloga. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Da li još neko želi reč? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: Nova Srbija, poslanička grupa LDP, DSS – Vojislav Koštunica, Napred Srbijo, SRS i poslanička grupa ZES. Dajem reč narodnom poslaniku gospodinu Bojanu Đuriću.
Uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Popović je dosta govorila o stavovima LDP u odnosu na ova četiri zakona i praktično najavila naš generalni stav. Mi smo na neke od ovih zakona, pre svega na zakon o advokaturi, podneli niz amandmana. Za neke verujem da su prihvatljivi, o nekim možda problematičnim rešenjima, i koji ne ugrožavaju generalno ni duh, ni tu načelnu potrebu da se novi zakon o advokaturi usvoji. Dakle, neka od tih rešenja bi ga svakako popravljala i govoriću o nekim amandmanima ili o sadržaju amandmana. Prvo, mislim da je važno da se kaže da, makar sa stanovišta LDP, svi ovi zakoni, a pogotovo zakon o advokaturi, predstavljaju praktično integralni deo reforme pravosuđa. To je tako i po suštini i tako bi bilo da nije bilo opšteg izbora i nekih problema koji su ga pratili, ali pogotovo s obzirom na posledice, nedoumice, pa i izvesne probleme kojima je bio obeležen taj deo reforme pravosuđa, čije posledice su svakako javnosti, a pogotovo kod onog dela vrlo zainteresovanih, pa i nedobronamernih, preuveličavan konstantno. Ali, svakako da će to što se dešavalo imati posledice i na ovaj zakon i na primenu ovog zakona, pa u određenoj meri mora imati posledice i na neka njegova rešenja. Tu pre svega mislim na odredbu o zabrani ili klauzuli zabrane konkurencije, odnosno načelnoj zabrani bavljenja advokaturom, o onemogućavanju upisa u advokatski imenik, u imenik advokata u roku od dve godine za bivše nosioce sudske funkcije. S teorijskog stanovišta, pa i sa stanovišta problema koje mi imamo u različitim oblastima, pogotovo kada su u pitanju različiti mogući oblici sukoba interesa, svakako da to obrazloženje stoji. Međutim, mislim da mi s druge strane moramo da vodimo računa i o problemu u kome se nalazimo, o visokoj senzibilisanosti javnosti na problem neizabranih sudija, na vrlo različite statuse u kojima se oni nalaze i mislim da tu odredbu treba relativizovati. Poslanici LDP-a su podneli amandman kojim traže njeno brisanje. Možemo razgovarati o tome da recimo njena primena bude vremenski ograničena odnosno odložena itd. Ali, mi s druge strane tražimo da se možda i kroz ovu raspravu, a svakako u narednim nedeljama konačno stavi tačka, odnosno da se raščisti šta se dešava s onim ljudima koji nisu izbrani, koliko njih je, mi smo neka od tih pitanja postavili - koliko njih je prešlo u advokatske redova, da se konačno raščisti ova situacija. Prošlo je, čini mi se, sedam ili osam meseci od tvrdnje jedne parlamentarne političke stranke da je nekoliko stotina bivših sudija prešlo u članstvo te partije. Neki od njih su u postupku žalbi na odluke Visokog saveta sudstva, neki postupci su vođeni pa prekinuti pred Ustavnim sudom. Za sve njih se praktično, ili za ogromnu većinu, isplaćuje naknada iz budžeta, i u tom galimatijasu više niko ne može da se snađe i da podvuče crtu da kaže kakva je situacija. To je važno za građane. Građani koriste i advokatske usluge. Neki od tih ljudi su u međuvremenu postali advokati. Ako govorimo o tome problemu, onda i ova odredba o zabrani upisa u roku od dve godine praktično ne bi važila za one bivše sudije i tužioce koji su u međuvremenu postali advokati i upisani u imenik advokata. U realnoj situaciji, njihov problem je isti ili sličan u smislu posledica ili položaja koji mogu da imaju u budućnosti. Posledice zakonske odredbe bi bile različite. To bi stvorilo neku vrstu diskriminacije i neku novu vrstu pravne nesigurnosti. LDP će glasati za zakon o javnom beležništvu. Praktično od osnivanja, poslednjih pet, pet i po godina, ideja da se u naš sistem uvede javno beležništvo, odnosno javno-beležnička služba, s jedne strane, i sertifikovani privatni izvršitelji u izvršnom postupku, s druge strane, vrlo je važan deo segmenta i programa i politike LDP. Tu odluku zakonodavca i najveći deo rešenja podržavamo, pogotovo s obzirom na činjenicu, na situaciju, mnogi poslanici su to ovde pre mene pominjali, da sa aspekta efikasnosti pravosuđa i sudskih postupaka, ali i sa aspekta potencijalnog i realnog kršenja individualnih prava i sloboda ljudskih prava, trajanja sudskog postupka, pogotovo ovog njegovog izvršnog dela, jeste najveći problem u proteklim godinama. To je problem koji će se najteže rešavati. Svi ovi drugi problemi u manjoj ili u većoj meri zavise ili su zavisili od postojanja političke volje. Neki od problema se rešavaju sporije zbog toga što možda kvalitet te političke volje nije bio dovoljno dobar i realizacija poslova dovoljno efikasna, a s druge strane otpori preterani. U ovom delu moraju da budu nađena tehnička rešenja i da ona vrlo dosledno budu sprovođena kako bi se situacija poboljšala. Znate da se ubedljivo najveći deo i okončanih postupaka pred Evropskim sudom za ljudska prava, ali pogotovo onih koji su u toku, odnosi upravo na ovaj deo sudskog postupka, na član 6. i član 13. Evropske konvencije o ljudskim pravima, odnosno pravo na pravično suđenje i pravo na efektivno pravno sredstvo ili efikasan pravni lek. Manje-više, s obzirom na zatečenu situaciju, Evropski sud donosi uvek iste presude odnosno iste odluke, s obzirom na to da je opis situacije ili problem sa kojim se suočavaju građani i privredni subjekti uvek isti. Podneli smo jedan amandman na zakon o javnom beležništvu. Videćemo u ovoj raspravi da li će biti prihvatljiv. Mislimo da on ide sa tim da poveća sigurnost građana kao korisnika te usluge, pogotovo u situaciji kada se uspostavlja jedna nova služba koja dobija dosta velika i dosta značajna ovlašćenja. Ne delim ovaj strah da će Srbija biti u problemu i da ćemo posle niza drugih neprijatelja koje smo imali, da će ovde početi da vršljaju i strane advokatske kancelarije. Mislim da s te strane ne preti nikakva opasnost, pogotovo s našom državom koja je uvek spremna da zaštiti pogotovo domaći monopol, a pogotovo onaj monopol kada se vezuje za neke njene organe. Mislimo da je svaka vrsta konkurencije, pa i takva, dobra, da ona mora da bude uvedena pod vrlo strogim pravilima. Imamo problem sa tom samoregularnošću, što bi rekao kolega Milićević malopre, i to ne samo u ovoj oblasti. Zbog toga toliko problema postoji u advokatskim komorama, zbog toga je ovaj zakon toliko važan i zbog toga je bilo toliko nedoumica u njegovom pisanju i usvajanju. Lobiranje je sasvim legitimno, da se odmah razumemo, ali ono mora da funkcioniše po nekim unapred definisanim pravilima, mora da bude elementarno transparentno i mora da bude u skladu sa nekim bazičnim, ustavnim i uopšte zakonskim načelima koja definišu naš život, pa i funkcionisanje ovog dela života. Dobro je što smo konačno odustali od te ideje da se advokatura makar formalno ili u smislu zakonske odredbe definiše i doživljava kao neka vrsta javne usluge kojoj svako može da pristupi i da je uzimanje advokata, angažovanje advokata, njegovih usluga praktično na nivou bilo koje druge državne usluge koju, uz odgovarajuću taksu, plaćamo. Među advokatima postoji ogromna razlika u kvalitetu, ugledu, sposobnosti. S druge strane, osnovni smisao advokatskog posla nije zaštita javnog interesa nego je zaštita privatnog interesa pre svega, naravno, u skladu sa Ustavom i zakonom, ali to ne izdvaja ovu profesiju od bilo koje druge ili od bilo koje druge vrste posla, tako da mislim da je dobro što je uvodnim odredbama, u članu 2. i u članu 3, smisao advokature regulisan na takav način. Mislimo da je možda bilo prostora da se u jednom delu odustane od ovog rigidnog opredeljenja koje kaže da advokat ne može biti u radnom odnosu, odnosno da je jedan od uslova za upis advokata da nije zasnovao radni odnos, pre svega zbog realne situacije koja postoji, pogotovo kada su u pitanju mlađi advokati i oni koji rade u većim kancelarijama. U realnom životu oni rade za neku vrstu naknade koja je neka vrsta plate, iako se to ne zove formalno tako. S druge strane, nemaju onu vrstu garancije koje su vezane za prava iz radnog odnosa. Konačno, ljudi se u advokatskom poslu, kao i u svakom drugom, razlikuju po količini i kvalitetu ambicije koju imaju. Neki ljudi će iz niza razloga biti zadovoljni time da su možda u pravom formalnom smislu zaposleni u nekoj advokatskoj kancelariji, da u njoj rade, da primaju platu, da imaju tu vrstu sigurnosti, a da s druge strane možda ne moraju da ulažu onaj nivo angažmana, posvećenosti, celodnevnog angažmana koji zahteva ta vrsta partnerskog statusa ili vođenja advokatskog posla na taj način. Mislim da je jedan deo neprecizan. Čini mi se da je to član 21, koji u jednom delu govori o uslovu da nije u radnom odnosu, a onda o tome da ugovor o radu tog lica ne zabranjuje konkurenciju. Mislim da se te dve stvari međusobno preklapaju, ali to je, manje-više, pravno-tehnička primedba na ove odredbe. To su neke generalne ideje s kojima LDP ulazi u ovu raspravu. Verujem da će neki od amandmana biti prihvatljivi za vas. Insistiramo i na ovim pitanjima koja sam postavio zbog toga što je to važno, pre svega za građane, ne za našu političku borbu ovde, ali važno nam je da znamo koliko od onih sudija koji bi potencijalno možda mogli da se vrate u sudijske kabinete i u međuvremenu koliko je njih ušlo u članstvo nekih političkih partija, kakav je njihov status, koliko je njih u advokatskom statusu, konačno da saznamo malo preciznije taj iznos koji svakog meseca izdvajamo. On nije mali i Ministarstvo i državu očekuju značajne investicije i u ovom delu. Ovde se uvodi Advokatska akademija, a nedavno smo uveli i Pravosudnu akademiju. Mislim da je možda korisnije da tu situaciju razrešimo, pa da taj novac koji nemamo ili ga imamo u ograničenoj količini možda uložimo u taj deo obrazovanja ili takvu investiciju, a ne u ovakvo trošenje budžetskog novca. Nemam vremena. Nadam se da ćemo nekom drugom prilikom moći više da pričamo o tome i o kvalitetu pravničkog obrazovanja. Moram da vam kažem, juče sam razgovarao sa 14 studentskih lidera. Verujem da bi premijer Putin, kad bi video i broj studentskih lidera, imao sličnu primedbu kakvu je imao ovde na sastanku sa šefovima poslaničkih grupa, ali među njima nijedan nije pravnik. Nemam ništa protiv drugih profesija, drugih škola, pa i ovih tehničkih, ali mislim da nekako nije prirodna situacija da među tim sadašnjim ili budućim liderima nema nijednog pravnika.
Izvinjavam se poslaničkoj grupi manjina što nisam pročitao u delu kada sam govorio o podnetim prijavama za reč, pa to ovom prilikom činim. Dajem reč gospodinu Rizi Halimiju.
Gospodine predsedavajući, gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću kratko o predlozima zakona o javnom beležništvu i o advokaturi. U principu podržavam ova dva predloga zakona, valjda će se amandmanima dopuniti i da ćemo imati celovitije zakone koji će što bolje obrađivati ove veoma važne oblasti pravosudnog sistema. Doduše, tu je jedan amandman u vezi sa članom 25. stav 1. tačka 5) u vezi sa potrebnim iskustvom od pet godina nakon položenog pravnog ispita za javnog beležnika, mislim da je ipak veoma preterano jak kriterijum, uzimajući u obzir iskustvo koje se stiče do polaganja pravosudnog ispita, sasvim je dovoljno nakon toga dvogodišnje iskustvo. Ujedno bih podržao amandmane koje je grupa poslanika SVM podnela u vezi sa problematikom primene Zakona o manjinama u ovim oblastima i u delu koji se tiče javno-beležničkih isprava, tabli, pečata, štambilja. Čim se zakonskim odredbama ne preciziraju ove stvari, onda u praksi veoma malo ostane od dvojezičnosti i uopšte od službene primene jezika manjina. Imamo to iskustvo iz pravosudnog sistema. Velike su muke da se to u praksi ostvari. Imam mišljenje, verovatno je to i ovim postojećim zakonima koje smo nedavno usvojili utvrđeno, da nismo dovoljno precizirali te obaveze upotrebe jezika manjina. Uzimajući u obzir da ta upotreba povećava obim posla, to je povećana količina rada koji jedan sudija mora da odradi. Onda po inerciji ljudi pribegnu onome što je lakše, a obično je lakše da se radi u jednom jeziku i onda nadvladava jezik koji je, pod jedan, službeni i zbog toga onda u praksi imamo slabu primenu jezika manjina, pogotovo sada u slučaju Preševa, Bujanovca, veoma slabu primenu albanskog jezika. Doduše, u Osnovnom sudu u Vranju su primljeni prevodioci, imaju zapisničara, ali već ima problema npr. kod Suda za prekršaje, gde verovatno još u sistematizaciji nije predviđeno neko mesto na kojem bi trebalo da bude zapisničar i za poznavanje albanskog jezika, kako bi mogao da se primenjuje i albanski jezik u sudskim postupcima u Sudu za prekršaje. Vidim da imaju problem. Objavili su konkurs i onda žalbeni postupci zbog ovih nedefinisanih stvari traju. Kao što traje, vidim, tri meseca najmanje žalbenipostupak za jedno mesto pripravnika u Osnovnom sudu u Vranju, a nema nijednog pripravnika koji zna albanski jezik trenutno u Osnovnom sudu u Vranju. Jedan je primljen pre dva-tri meseca, ali još uvek traje taj žalbeni postupak. Ako mi nemamo pripravnike, nećemo imati sudije, onda nećemo imati kandidate kada se ističu konkursi, ne samo za sudije Osnovnog suda, ali govorimo o Višem sudu. Kako da imamo Albanca u Višem sudu, ako nismo jedva obezbedili četvoro od 43 u Osnovnom sudu u Vranju, jer je ta loša praksa bila? Da nije bilo pripravnika, da nije bilo sudijskih pomoćnika, onda ne možeš da dođeš ni do sudija. U ovom slučaju mislim da se ova praksa odražava i kod advokature, gde su advokatske kancelarije nakon primene novog sistema znatno smanjile posao, jer se sve stvari sada odvijaju u Vranju. Gospođo Malović, vi ste pre dva-tri meseca ovde javno izneli da nema problema da sudske jedinice rade skraćeni postupak, ali to ne ide u praksi. Ko kaže da sprečava to tužilaštvo, da bez određene volje u tužilaštvu ne može to u praksi da se odvija? Ali, činjenica je da su te sudske jedinice u Preševu i Bujanovcu, sem civilnog predmeta, apsolutno ne mogu, još nisu počele nijedan predmet po onom skraćenom postupku. Ne vidim zbog čega, jer je to daleko racionalnije. Onda bi advokatske kancelarije verovatno imale više posla i onda bi i ovaj zakon o advokaturi imao jaču primenu, a nadam se i o javnom beležništvu da će da sredi neke poslove i da će da oslobodi sudove preteranih poslova koje su do sada imali. Na kraju ističem da bi trebalo da se vidi da se ovim dopunama, amandmanima poboljšaju ovi predlozi zakona i da bi što bolje sredili ovu veoma važnu oblast.
Reč ima gospodin Srđan Miković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su predlozi nekoliko važnih zakona, no hteo bih pre svega par reči da kažem o Predlogu zakona o advokaturi. Mislim da me vi svakako razumete jer kao sin advokata i kao unuk advokata, koji se od 1935. do 1941. godine bavio i javnim beležništvom i bio kraljevski javni beležnik, mislim da je na mestu da još jednom podvučemo značaj advokature i javnog beležništva i osećam potrebu da objasnim kako potrebu da se ova oblast dobro uredi, tako i predložena zakonska rešenja. Dolazim iz Pančeva, iz Vojvodine, koja u naš pravni sistem unosi upravo veliku tradiciju bavljenja advokaturom, pa i beležništvom. Kao advokat, učen sam na najboljim primerima dobre prakse i divnih primera velikih advokata koji su obeležavali ne samo određeno vreme, već i epohe. Nema advokata u Vojvodini koji u sebi ne nosi i delić Jovana Muškatirovića, prvog Srbina advokata u Austrougarskoj, delić Polita Desančića, Jovana Sterije Popovića, Milorada Botića, dugogodišnjeg predsednika Advokatske komore Vojvodine, dugogodišnjeg urednika Glasnika Advokatske komore Vojvodine i priređivača kodeksa profesionalne etike advokata. Mi nosimo i trag onoga što su ostavili veliki advokati južno od Dunava i sa drugih prostora, koji su zajedno gradili ono što smo zvali jugoslovenskom advokaturom. Upravo su advokati u prelomnim istorijskim trenucima preuzimali veliku odgovornost i često bili ispred svog vremena. Često su, radi pravde, i sami stradali. Sagledavajući svu veličinu advokata koji su časno i savesno branili i odbranili svoju čast i etiku, setimo se samo Nikole Đonovića i dr Dragića Joksimovića, kao i predsednika Advokatske komore Srbije i Saveza advokatskih komora Jugoslavije Slobodana Subotića. Potomci dr Dragića Joksimovića i Slobodana Subotića, koji su sami lično postradali, naše kolege, Nataša Vučković i Nenad Konstantinović, sede s nama u poslaničkim klupama. Govoreći o svima koji su nam ostavili putokaz kako treba raditi ovaj odgovoran, težak, a pre svega plemenit posao, hteo bih da istaknem da su svi oni ostavili putokaz kako treba urediti ovu oblast. Upravo ovaj predlog zakona o advokaturi treba da stvori uslove da se što bolje reguliše ova pravosudna profesija, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, koji je utvrdio advokaturu kao samostalnu i nezavisnu službu koja pruža pravnu pomoć građanima i pravnim licima. Teško je u nekoliko reči pobrojati sve dobre strane ovog zakonskog predloga, no valjalo bi bar nešto istaći. U Predlogu zakona o advokaturi uređena je advokatska delatnost, uslovi za bavljenje advokaturom i oblici rada advokata – prava, obaveze i odgovornost advokata i advokatskih pripravnika i organizacija i rad advokatskih komora. Posebno je podvučena samostalnost, nezavisnost i javni značaj advokature i to je veoma važno. Kada su osnovna ljudska prava i slobode ugroženi, često upravo advokatura ostaje sama na braniku zaštite tih osnovnih vrednosti. Zbog toga je izuzetno važno stvoriti zakonske uslove da se to sačuva. Predlogom zakona na dobar način određeni su uslovi za bavljenje advokaturom, prava i dužnosti advokata. Na nov, drugačiji i mnogo primereniji način predviđena je mogućnost stalnog usavršavanja i unapređivanja rada advokata. Regulisan je budući rad advokatske akademije, kao posebnog tela zaduženog za stalnu stručnu obuku advokata, advokatskih pripravnika, diplomiranih pravnika i lica zaposlenih u advokatskim kancelarijama i kao tela zaduženog za usavršavanje teorijskih i praktičnih znanja i veština advokata, potrebnih za stručnu, nezavisnu, samostalnu, delotvornu i etičnu advokaturu, kao i specijalizaciju advokata u određenoj oblasti prava i advokature. Predlogom zakona propisan je i advokatski ispit koji se sastoji od provere poznavanja domaćih i međunarodnih propisa i pravnih akata koji se odnose na advokaturu. Važno je da ponovo afirmišemo značaj advokature u našem društvu i da i time doprinesemo poštovanju zakona i pravne države, a naročito zaštiti osnovnih društvenih vrednosti. Upravo najveći advokati decenijama su kroz istoriju postavljali standarde postupanja u korist naroda, u korist siromašnih, u korist obespravljenih i u korist budućnosti, bez obzira na vremena u kojima su živeli. Zbog toga pozivam vas da usvojimo ovaj zakon, da i mi doprinesemo uređivanju ove oblasti koja je veoma važna za celo društvo. Pozivam vas da kao narodni poslanici podržimo ovaj zakon, da podržimo sve korisne amandmane koji će još više unaprediti ovaj dobar predlog zakona. Takođe, pozivam vas da ovu jako važnu materiju regulišemo na način kako je to uređeno u svim razvijenim državama, ali pre svega zbog nas samih. Usvajanjem Predloga zakona o advokaturi uspešno ćemo nastaviti proces reformi i pokazati da smo privrženi pre svega stvaranju uslova za potpunu zaštitu osnovnih prava, kako građana tako i pravnih lica. Dame i gospodo, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, pozivam vas da u danu za glasanje usvojimo sve predložene zakone, uključujući i zakon o advokaturi.
Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, pred nama su zaista važni zakoni koji uređuju jednu od najosetljivijih oblasti koja se tiče svakog građanina, ne samo Srbije nego uopšte, svakoga ko živi na ovoj planeti. Dakle, zakoni kojima se približavamo konačnoj reformi pravosuđa, koja baš nije najbolje i najsrećnije prošla, koja nije dala one željene rezultate koje smo tako transparentno najavljivali, ali koja je svakako neophodna i nužna i mi smo kao poslanička grupa NS veoma aktivno, amandmanski, učestvovali u pokušaju da ove predloge zakona učinimo boljim, jer su zaista potrebni. Ono što je kolega pre mene govorio, zaista sam ponosna na iste primere koje je naveo i u ime te dobre naše vojvođanske prakse, a govorim pre svega kao neko ko dolazi iz Vojvodine i ko baštini tradiciju uređenih odnosa, dakle, ponosna na sve to, pozivam vas da u ime daljeg unapređenja pravosuđa budete vrlo objektivni prema svim amandmanima koji dolaze iz poslaničkih grupa, bez obzira da li je u pitanju pozicija ili opozicija, da ih objektivno sagledate i da usvojite sve one, a smatramo da smo kao poslanička grupa tu bili izuzetno korisni, sve one koji će doprineti da ovi zakoni žive na korist građana Srbije. Znači, da budu pre svega efikasni i primenjivi, jer samo takvi zakoni imaju svrhu života. Zakon o advokaturi je veoma važan zakon. O njemu je, kako ste i sami rekli, vođena javna rasprava. U ovom predlogu ga ne smatramo u potpunosti savršenim i smatramo da ga treba u mnogo čemu popraviti, jer funkcija advokata u narodu je veoma važna i vi znate da advokatska kancelarija nije uvek samo mesto gde ljudi pokušavaju da nađu posrednika između sebe, pravde i nepravde, odnosno da pokušaju da dođu do neke pravde, vrlo često, gospoda advokati koji su poslanici to znaju, vrlo često su oni i psiholozi i psihijatri i savetodavci i utešitelji i sve ono ostalo što prati tu funkciju. Na kraju krajeva, to je neko koga su ljudi vrlo često, bar u krajevima odakle dolazim, dugo oslovljavali sa doktore, ne samo zbog toga što ta funkcija ima to stručno zvanje, nego zbog toga što je zaista advokat vrlo često posmatran, na neki način, kao doktor, neko ko je lečio od mnogo čega. To advokati ne treba nikada da zaborave i tu svoju uzvišenu ulogu ne treba nikada i ničim da dovedu u pitanje, a ne daj bože da nečim isprljaju. Dakle, u ime toga, a podsećajući vas na to šta je EU dala kao ocenu reformi našeg pravosuđa, bez ikakve loše namere i bez ikakve želje da to više i teže kritikujemo, podsetimo vas da je put reformi dug, spor, odgovoran i da one, pogotovo u pravosuđu, ne trpe česte intervencije. Zakon o javnom beležništvu, koji vraća na pravnu ili zakonodavnu scenu Srbije ponovo jednu funkciju koja je ranije postojala i za koju se ispostavilo da nam je vrlo potrebna, ima ozbiljnih nedostataka. Kažem, stavili smo i tu nekoliko primedbi. Vidim da su stavile i kolege iz drugih poslaničkih grupa. Očekujemo da ćete to uvažiti, jer to je jedno, u ovim novim generacijama, novo iskustvo koje svi stičemo i stiču ga i građani zajedno s nama. Sistem funkcioniše onda kada su svi u njega uključeni, i korisnici, i država koja treba to da vrši. Posebno će biti problematično i nezahvalno zakonodavno rešenje oko sudskih izvršitelja. Uvode se neke nove kategorije. Znamo da su to najpopularniji likovi u životu. Znamo da je to deo života koji je vrlo neprijatan i za jednu i za drugu stranu. Znamo da je potrebno zaštiti poverioce. O tome je kolega Srđan Spasojević vrlo iscrpno govorio, skrećući pažnju na one fine, nesagledive propuste, koji postoje, a koje treba uvažiti. Dakle, jedno od težih zakonskih rešenja, jedno od težih zakonskih predloga, koje vam je verovatno teže bilo i doneti, a ispratiti sve ono, i ono što će u praksi naići na mnogo više loših primera u samoj primeni, ali to je deo našeg života. Sudske odluke kada su izvršne moraju biti izvršene, dopadalo se to nekome ili ne. Samo tada država postoji i samo tada država služi u korist svojih građana. Ono što očekujemo kao poslanička grupa, to je da veliki broj amandmana koje smo stavili na ova četiri zakonska predloga, koje smo zaista stručno i profesionalno, uvažavajući interese struke, uvažavajući interese građana, predložili, očekujemo da ih sagledate, da usvojite one koji su korisni i da usvojite one od drugih poslaničkih grupa za koje smatrate da su možda bolji nego naša rešenja. Verovatno da je neko predložio i nešto što je bolje, ali svakako da na kraju ovi zakoni, kada se pristupi usvajanju, budu onakvi kakve građani očekuju. Svakako da ćemo se prema vašem odnosu prema našim amandmanima i našim predlozima odnositi i mi u danu za glasanje.
Reč ima poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mi pred sobom imamo nekoliko veoma važnih zakona, rekao bih sistemskih. Naravno, izraziću nezadovoljstvo zbog čega su tako značajni zakoni ponovo, po ko zna koji put, u ovoj skupštini spojeni u jednu tačku dnevnog reda, ali se ne bih previše zadržavao na tom pitanju, jer to je očigledno postala praksa, rekao bih loša praksa vladajuće većine u ovoj skupštini, jer nekad žurba može da bude jako štetna. Malopre je kolega Miković, ne vidim ga u sali, pomenuo neke znamenite srpske advokate, pa hajde da u tom stilu i ja dam jedan odgovor. Pomenuću advokata iz Smedereva, Mihajla Stajkovca, posle čijeg istupanja pre donošenja Ustava iz 1869. godine zauzet je stav da advokati ne mogu da budu poslanici. Očigledno da je tad namesništvo imalo ozbiljne probleme sa advokatima. Pravi pristup ovoj temi dovešće do toga da se sa advokatima nema problema. Mi smo, kao partija koja je podržala reforme pravosuđa, vrlo ozbiljno pristupili ovom problemu i svim ovim zakonima. Podneli smo desetak amandmana i, naravno, insistiraćemo na njihovom usvajanju. Tu bih se opet osvrnuo na ono što je rekao kolega Miković. On je u dobrom advokatskom maniru odlično branio tekstove ovih zakona. Ispalo bi po tome da mi pred sobom imamo tri odlična teksta zakona. Naravno, nisu odlični, jer da su odlični ne bi pokušavali da ih popravimo amandmanima. Na drugoj strani, mi smo podneli desetak amandmana, jer smatramo da su oni suštinski i da je podnošenje 20, 30, 50 amandmana u stvari vid opstrukcije, jer ako ima na jedan zakon toliko amandmana, onda bolje napišite novi predlog zakona, nego takvim opstruktivnim pristupom pokušavati da se menja sadržina čitavog zakona. Dodao bih još jednu stvar, imali smo, što se jako dopalo, jedan ozbiljan i konstruktivan razgovor sa predstavnicima Ministarstva pravde, pre nego što je uopšte počela debata o ovom setu zakona. Mogu da kažem da smo oko dobrog dela onoga što smo pokušali amandmanski da rešimo postigli saglasnost. Rekao bih da tako dobra praksa treba i da se nastavi ubuduće. Naravno, više vremena ćemo imati kada budemo govorili o samim amandmanima, tako da tom pitanju ne bih previše poklanjao pažnje. Dao bih par uopštenih komentara. Ovim zakonima se uvode neke novine koje naše zakonodavstvo nije prepoznavalo. Konkretno kod zakona o izvršenju, dakle, ne rade to samo državni organi, već postoji mogućnost da se to uradi na drugi način. Mi mislimo da će se time povećati i efikasnost i to ćemo naravno podržati. Zakon o javnom beležništvu smo dugo čekali. Bez zakona o javnom beležništvu i bez javnih beležnika, po našem mišljenju, nema adekvatne efikasnosti u obavljanju nekih javnih poslova i javnih ovlašćenja. Postavio bih jedno konkretno pitanje – da li su možda, vezano za zakon o javnom beležništvu, rokovi adekvatni? Lično mislim da su rokovi za ostvarenje nekih važnih stvari, koje su predviđene zakonom, kratki. Možda bih kasnije voleo da čujem i objašnjenje zašto su se pisci Predloga zakona baš opredelili za takva rešenja i za takve rokove. Pošto vreme koje moja poslanička grupa ima ističe, ostatak onoga što smo želeli da predložimo uz amandmane i uopšte o zakonu u celiniuradićemo kada bude rasprava u pojedinostima.
Reč ima gospođa Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi generalno podržavamo ideju donošenja zakona o javnim beležnicima, prvenstveno zbog unošenja veće sigurnosti u pravni promet, zbog olakšanog dokazivanja i zbog rasterećenja sudova od niza onih radnji koje bi oni inače bili u obavezi da čine. Ako smo 1930. godine imali Zakon o javnim beležnicima, koji je izgledao ovako, vidite, ima svega par strana, on je u to vreme bio izuzetno moderan zakon, jako dobro izbalansiran zakon i zakon koji je uvažavao sve dobre osobine latinskog sistema notarijata, onda se podrazumeva da i danas, 80 godina nakon toga, treba da imamo zakon koji je bar približno sličan po svom kvalitetu ovom zakonu. Ono što je vrlo vidljivo kroz ceo tekst zakona, ovaj naš o kome sada raspravljamo, jeste ogromna nadležnost ministra u regulisanju svih važnih glavnih pitanja vezanih za javne beležnike. Sadašnja slika pravosuđa najbolje govori o tome šta se dešava u pravosuđu kada se ministru daju odrešene ruke – pravosuđe se reformiše na taj način da u njega više ne veruju ni oni koji su tamo pozvani da dele pravdu. Mnogi zbog straha da bi sačuvali sopstvenu funkciju ne prezaju od toga da zloupotrebe tu istu funkciju, ni tu istu instituciju u kojoj rade, da bi učestvovali u montiranju i kreiranju montiranih procesa. Eto, u najkraćem, to je slika pravosuđa danas. Ipak da se vratim tekstu ovog zakona. Očigledna je namera predlagača zakona da ima odlučujući uticaj na imenovanje prvih sto javnih beležnika. Postavlja se pitanje – zbog čega baš prvih 100? Zašto taj broj nije bio manji? Ako se kaže da se broj, da se javno-beležnička mesta utvrđuju na osnovu kriterijuma teritorija osnovnih sudova, zašto nisu predlagači zakona krenuli od toga da javnih beležnika ima 34, koliko ima uopšte osnovnih sudova u Srbiji? Ne vidim uopšte nikakav razlog za toliku žurbu, s obzirom da zakon počinje da se primenjuje tek od 1. jula 2012. godine. Ne znam da li se uopšte raspravljalo o tome da se izbor, odnosno imenovanje prvih javnih beležnika prepusti Narodnoj skupštini. Smatram da bi u tom slučaju imali jedan transparentan postupak izbora, a ovako imamo samo neskrivenu nameru potpune kontrole ovakvog procesa. Vrlo je čudno zbog čega prvenstveno ministar, zato što je on nadležan za imenovanje javnih beležnika, polazi za tom formulacijom da će on, maltene, imenovati više beležnika nego što će to uraditi onda kada bude formirana javno-beležnička komora. To je za nas potpuno neprihvatljivo i mislim da se na taj način ostvaruje ogroman uticaj na izbor javnih beležnika. Postupku imenovanja javnih beležnika je posvećeno svega par članova, ako se ne varam od 25. do 30. Mnogo sam puta čitala zakon, tako da nema potrebe više da ga gledam. Naravno, to nije dobro i nije dobro što nisu razrađeni nikakvi kriterijumi, ni merila za samo imenovanje javnih beležnika. Stiče se utisak da će ovde biti slična situacija kao kod reizbora sudija, zbog toga što se ostavlja jako mnogo prostora za proizvoljno odlučivanje. Vi ste toga vrlo svesni. Ko nama garantuje da ministar pravde prvih sto javnih beležnika neće imenovati na osnovu svog ličnog nahođenja, od ljudi iz vašeg neposrednog okruženja, članova stranke, prijatelja stranke, koga god želi? U ovom tekstu zakona garancija za tako nešto ne postoji. To jasno treba da se naglasi. Dalje, u toj samovolji se toliko ide da se čak kaže da će ministar da imenuje konkursnu komisiju koja će biti sastavljena samo od tri člana. Ne zna se uopšte koja tri člana. Gospođo ministar, sada vas pitam od koja tri člana: vašeg vozača, državnog sekretara ili vašeg telohranitelja? Zbog načina kako ste vršili reizbor, ovakav scenario uopšte nije nemoguć. Vi ste toga vrlo dobro svesni. Molim vas da nam sada pred svima objasnite koja tri člana ste imali u vidu i zašto to ne stoji u predlogu zakona. U nekim vrlo dobro regulisanim sistemima, zemljama koje imaju dugu javno-beležničku tradiciju, konkursna komisija je sastavljena prvenstveno od sudija najviših sudskih instanci u toj državi i profesora pravnog fakulteta. Znam da je vama mnogo lakše kada nemate dodira sa strukom, jer u toj situaciji radite šta god želite, kao što ste radili sa sudijama, ali vas molim da ovo pitanje ozbiljnije definišete i da ovo pitanje ozbiljno shvatite. Posao javnog beležnika je definitivno, ne samo da će biti u našoj zemlji nego svuda u svetu, izuzetno dobro plaćen, a zbog načina kako je u ovom predlogu zakona predviđeno imenovanje javnih beležnika ostavlja se veliki prostor za sumnju u nepristrasnost izbora. Ovom prilikom pozivam Agenciju za borbu protiv korupcije da vrlo budno nadgleda celokupan postupak i da otvori oči prilikom imenovanja prvih sto javnih beležnika, a onda kako bude. Dalje, zašto nije predviđeno da lica koja su završila specijalističke studije iz oblasti javnog beležništva nemaju prednost prilikom imenovanja za javne beležnike? Zašto to nije napisano u Predlogu zakona? To govorim ne zbog svog ličnog interesa, nego govorim zbog toga što je jako mnogo ljudi završilo specijalističke studije, što na Pravnom fakultetu u Beogradu, što na drugom fakultetu koji su organizovali profesori koji su, u krajnjem slučaju, bili i članovi Radne grupe koja je radila ovaj tekst zakona. Znači, bila sam polaznik prve generacije specijalističkih studija iz oblasti javnog beležništva na Pravnom fakultetu u Beogradu, imali smo prilike da stičemo znanja od najkvalitetnijih profesora, tzv. pionira javnog beležništva u Srbiji. Zbog čega bi sada status lica koja su završila specijalističke studije u potpunosti bio izjednačen sa statusom onih koji možda prvi put čuju za profesiju javnog beležništva? To je nešto što je trebalo mnogo bolje regulisati ovim predlogom zakona i trebalo mu je posvetiti malo više ozbiljnosti. Kada je u pitanju stručno obrazovanje javnih beležnika, išli bismo čak i korak dalje. Da zanemarimo to što niste priznali specijalističke studije na Pravnom fakultetu u Beogradu, išli bismo korak dalje – zašto niste prihvatili da pohađanje javno-beležničke akademije bude obavezno? To je nešto što imaju druge zemlje, zemlje sa dugačkom javno-beležničkom tradicijom. Mislim da od toga ne bi imali nikakvu štetu, naprotiv, veliku korist. U krajnjem slučaju, u uporednom pravu u pogledu stručnog obrazovanja javnih beležnika posvećena je velika pažnja i zahtevaju se vrlo strogi uslovi. U tom smislu, mislim da bi to bio na neki način preduslov afirmacije ove profesije na njenom samom početku. Zbog svih ovih manjkavosti o kojima sam danas govorila mislim da je ovaj zakon primer kako jedna dobra ideja, jedna ideja koja je korisna za pravni sistem, zbog prevelike ambicije jednog kruga ljudi da kontroliše celokupan postupak imenovanja i da ga podredi sebi, može da bude devalvirana.
Reč ima gospođa Danijela Lovrin Gavrilović.
Poštovani potpredsedniče, gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o četiri veoma značajna zakona iz oblasti pravosuđa, koji u svakom smislu zadovoljavaju evropske standarde. To je veoma važno, obzirom na našu evropsku orijentaciju. Ono što mene, kao nekoga ko živi u ovoj zemlji, raduje i što mi je posebno značajno, što će ovi zakoni umnogome doprineti poboljšanju situacije u kojoj se građani nalaze kada se nađu pred sudom. Moje kolege su govorile o zakonskim rešenjima i osvrnule su se na pojedine članove zakona, a ja ću se u svom izlaganju osvrnuti na to kako će ovi zakoni poboljšati položaj građana kada se nađu pred sudom. Upravo u tom smislu ću govoriti o zakonu o izvršenju i obezbeđenju i zakonu o javnom beležniku. Po dosadašnjem Zakonu o izvršenju, po mom mišljenju, složićete se, ipak je bilo mnogo lakše biti dužnik nego biti poverilac. Država je, zapravo, takvim zakonskim rešenjem, postupanjem suda u dužničko-poverilačkom odnosu, štitila dužnika. Dužnik se prilično bahato ponašao: naručim određeni posao, posao bude realizovan, obaveza kada je trebalo da platim taj posao davno je nastupila, a ja se i dalje ponašam kao baš me briga, jednostavno, štiti me država, štiti me zakon. Po ovom zakonu to više neće moći. Zbog toga mi kažemo dosta takvom ponašanju, ne može više dužnik da izigrava državu, ne može više dužnik da izigrava poverioca. Napravili smo takvo zakonsko rešenje u kome se po prvi put štiti poverilac. Da bih potkrepila ovo što sam sada rekla, navešću tri noviteta u ovom zakonu, koja govore u prilog činjenici da mi danas štitimo poverioca, što je i normalno, a ne da štitimo dužnika. Novinu u ovom zakonu predstavlja to da nema povraćaja u pređašnje stanje. Vrlo često se dešavalo da dužnik navodi u podnescima sudu da nije bio u mogućnosti da preduzme neku pravnu radnju, sudije su prihvatale to kao činjenicu, nisu to proveravale, desi se povraćaj u pređašnje stanje, izvršni postupak se neopravdano odugovlači i sve to ide u prilog dužniku. Druga novina, koja je predviđena u ovom zakonu, to je povećan broj izvršitelja. To doprinosi efikasnijem izvršnom postupku. Sada će poverilac moći da bira da li će hteti sudsko izvršenje, dakle sudskog izvršitelja ili će angažovati novog izvršitelja. Sama činjenica da ima više izvršitelja, da poverilac može da bira da li će sudskog izvršitelja, da li će sam angažovati izvršitelja, govori da će izvršni postupak biti mnogo efikasniji. Na kraju, po mom mišljenju najznačajnija novina u ovom zakonu, koja je i pružala najviše mogućnosti da se izvršni postupak neopravdano odugovlači, jeste novina koja se odnosi na sam postupak dostavljanja pismena u izvršnom postupku. Naime, dosadašnji način dostavljanja pismena izvršnom dužniku omogućavao je odugovlačenje, bilo je dovoljno da znate izvršitelja koji će se pojaviti kod vas, konstatovati da vas nije našao na mestu gde ste prijavili prebivalište i tako će se postupak u nedogled odugovlačiti. Kod nas u Šapcu čak je poznata jedna simpatična priča, kada se kao dužnik pojavio advokat. Sudski izvršitelj je odlazio kod njega u kancelariju da mu uruči pismeno o izvršnom postupku. On se, nećete verovati, maskirao. Stavio periku, nalepio brkove i stavio naočare, kada se sudski izvršitelj pojavio i pokušao da mu uruči pismeno, on je rekao – nisam taj, mogu da mu poručim da ste ga tražili, ali nisam taj. To je jedna vrlo simpatična priča. Da nije tužna, bila bi smešna. S druge strane, ovim zakonom predviđeno je da se pismeno smatra dostavljenim, znači, izvršitelj će pokušati jedanput da dostavi pismeno. Ukoliko to ne uspe, istaći će ga na oglasnoj tabli suda. U roku od pet dana smatra se da je dostavljanje izvršeno uredno. Prema tome, može dužnik da se maskira koliko hoće, to mu više ništa ne vredi. Drugi zakon o kome želim da govorim je zakon o javnom beležništvu. Ovaj zakon predstavlja novinu i našem pravnom sistemu. Mislim da će povećati pravnu sigurnost. Opet ću navesti jedan primer, da bi naši građani shvatili šta to konkretno znači i zašto je bitno da imamo javne beležnike i zašto će se sad popraviti položaj nekoga ko dođe u situaciju da su mu potrebne usluge javnog beležnika. Kada sam svojevremeno radila u Centru za socijalni rad, imali smo veliki problem i mnogo me je zbog toga bolela glava, zbog jedne žene koja je u srednjim godinama, a nije bila obezbeđena u smislu da je imala nečiju podršku i zaštitu, živela je sama, zaključila je ugovor o poklonu sa jednim, slobodno mogu da kažem, prevarantom. Znamo da bi taj ugovor o poklonu bio validan, potrebno je da potpisi ugovornih strana budu overeni kod suda, te je ta forma bila ispunjena i rekli bismo - u redu, žena je sama htela da zaključi ugovor o poklonu, a ostala je bez imovine, to je njena volja, tu ne možemo ništa. To bi bilo tako da nije bilo očigledno da ta žena nije bila u mogućnosti da sama shvati značaj svoje pravne radnje i da je to bila zaista njena prava volja. Na kraju, ona je završila u gerontološkom centru. Smestili smo je u dom za stare, jer nije imala gde da živi, ostala je bez imovine. Prevarant je ostao nekažnjen. Kasnije smo pobijali taj ugovor, a država je snosila troškove njenog boravka u gerontološkom centru. Prevarant je ostao nekažnjen i s pravom je mogao i ovog puta da se naruga centru za socijalni rad, da se naruga i državi. Takva situacija više neće biti moguća uvođenjem javnih beležnika, koji će pored toga što odgovara krivično i materijalno u krivično pravnom smislu za svoje radnje i za posao koji obavlja, to u krajnjem slučaju nije mnogo ni bitno strankama koje se pojavljuju kod javnih beležnika, ali on odgovara i deponovanim sredstvima za štetu koju pričini u vršenju svoje delatnosti, što je naravno strankama mnogo važnije da budu sigurne da će eventualna šteta koju pretrpe biti nadoknađena. Dakle, ovo je jedno dobro zakonsko rešenje, ovo je dobar zakon. Naravno, podržaću ga, a sigurno i poslanička grupa ZES.
Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege, kao što su moje kolege rekle, jedan važan zakon, nažalost je pao u senku politički važnog i najčešće diskutovanog zakona u javnosti, Zakona o advokaturi, a to je Zakon o izvršenju i obezbeđenju. Lično smatram da je u čitavom ovom setu zakona to najvažniji zakon o kojem danas raspravljamo, obzirom da se od rešenja o ovom zakonu i realizacije odredaba ovog zakona direktno štite i ostvaruju prava građana koja imaju kako u ugovornim odnosima, tako i u drugim odnosima koje uspostavljaju međusobno. Ono što jeste karakteristika ovog seta zakona, s jedne strane, država vrši prenos javnih ovlašćenja. Mogli bismo reći da je ovo sednica gde država vrši prenos javnih ovlašćenja, kada su u pitanju javni beležnici, kada je u pitanju Zakon o izvršenju i obezbeđenju, a sa druge strane, država jača svoju vlast ovlašćenjima koja se daju kako Vladi, tako i Ministarstvu. Kada se pogleda, ukupan rezultat rasprave o ovim zakonima jeste da ova Vlada želi sa manje ovlašćenja da vlada. Upravo, prenose se ovlašćenja, ali se steže vlast i tako imamo situaciju i kada je u pitanju Zakon o advokaturi i kada su u pitanju ova dva zakona. U svojoj raspravi ću se fokusirati na Zakon o izvršenju i obezbeđenju, koji je trebalo da otkloni probleme koje smo čuli ovde u raspravi i u uvodnoj reči ministra, a koji nikako te probleme, nažalost, otkloniti neće, jer je niz kontradiktornih rešenja ovde ugrađen, koji će umnogome da komplikuje i odugovlači proces i postupak izvršenja koji već imamo. Nabrojaću neka od tih rešenja. Prvo rokovi – rok od pet dana. Nismo čuli obrazloženja, sem lapidarno od strane ministra da je u pitanju rok od pet radnih dana, da se time nešto postiže. Svi mi znamo, koji smo radili u praksi, šta znači pet radnih dana. To znači da se vikendi i praznici ne računaju. To nismo imali u dosadašnjem slučaju. Kako se time postiže ubrzanje? Nikako, štaviše, pošto se taj famozni rok od pet radnih dana uvodi u svim fazama postupka, imaćemo usporavanje izvršnog postupka i to građani treba da znaju. Dalje, uvođenje privatnih izvršitelja; pazite, na niz ključnih pitanja i problema ovde nismo dobili odgovor. Prvo, imamo dve vrste izvršitelja. Koja je cena postupanja jednih i drugih? Hajde da se kladimo svi ovde, pogotovo koji su u praksi, da će privatni izvršitelji više da koštaju. Sada da vidimo kakav će efekat biti tog većeg plaćanja? Biće efikasnija i veća primena sile i videćete u šta će se pretvoriti kancelarije u kojima budu radili privatni izvršitelji i ko će biti pomoćnici privatnih izvršitelja, snažni momci koji će prvo da istražuju gde se sva moguća imovina nalazi, raznim metodama koje su znali iz prethodnih poslova, a nakon toga će "prijateljski" da ubeđuju građane da pre nego što se pokrene postupak ipak je bolje da se na vreme plati. To će biti efikasnije uterivanje sile i na to će se svesti izvršni postupak, a u isto vreme će biti mnogo bolje plaćen od poverilaca tj. od javnih preduzeća i od svih onih koji imaju u ovom trenutku novac u Srbiji. To pogotovo vidimo u situaciji kada se daje pravo privatnom izvršitelju da postupa po predlogu verodostojne isprave. To znači da svi komunalni računi će moći biti od strane privatnih izvršitelja naplaćivani tako što će on da donosi rešenje da je to verodostojna isprava i da krene na posao da to naplaćuje. Pazite kontradiktornost, ovo je stvar za kolege koje su u praksi, nacrt odluke može da uradi privatni izvršitelj. Nije stvar u tome što će izraditi nacrt, nego na taj nacrt svojim pečatom sudija odobrava kao validno rešenje. Tako ovlašćenje država prenosi na privatna lica. Pitanje dostavljanja, ništa niste rešili ovde o dostavljanju. Šta ste rešili? Svi mogući problemi i čepovi koji su postojali u dostavljanju i sada će postojati. Ne dotičete problem dostavljanja fizičkim licima. Uložili smo jedan amandman gde verujemo da ćemo uspeti da na pravi način, takva rešenja već postoje u postupku koji reguliše pitanje poreske administracije. Rok od tri dana, nisi podigao pismena, smatra se da je uručeno. Tako se postupak ubrzava. Gospođo ministar, voleo bih da nam objasnite šta u drugom stepenu u izvršnom postupku traže porotnici. To je nešto što mislim da nigde nema i jednostavno svi mi znamo šta znači drugostepeni postupak i kakvo se pravno znanje tu traži. Sad mi uvodimo porotu u drugi stepen? Izvršenje na nepokretnostima koje nisu upisane u javnu knjigu, to je u redu. Trebalo je na neki način sve one koji na razne načine izbegavaju izvršenje na imovini, pogotovo što znamo da nam je katastar nepokretnosti izuzetno neažuran, da se omogući da poverilac naplati svoja potraživanja na takve nepokretnosti. Ali, onda vi u tom postupku pazite kakva ovlašćenja vi prenosite na privatne izvršitelje. Kaže: ako na području na kojima postoje javne knjige nepokretnost nije upisana, izvršni poverilac može podneti isprave na osnovu kojih se može izvršiti upis odnosno preneti tu obavezu na izvršitelja. Zašto bi sad izvršitelj pogotovo privatni izvršitelj jurio i vijao dokumentaciju koja je interesu poverioca? Zašto se prenose ta ovlašćenja? Vi sve što ste mogli, vi ste ovde preneli što dalje od suda. Država se ovde odriče veoma važnih svojih ovlašćenja. Prema tome, ceo ovaj zakon, sa produženim rokovima, sa nerešenim statusom privatnih izveštaja, kada su u pitanju troškovi, kada su u pitanju njihova ovlašćenja, sa nerešenim pitanjem dostavljanja, ni u kom slučaju neće rešiti ovaj objektivan problem koji imamo, a to je sporost u izvršenju. U krajnjoj liniji, ovaj zakon je trebalo da dođe posle najavljenog zakona o parničnom postupku, kako ste rekli izvršni postupak je nastavak parničnog postupka. Zašto niste videli kako ste uredili parnični postupak, kako ste skratili rokove ili ukinuli neka pravna sredstva, pa na osnovu toga raspravljali o ovom zakonu? Građani koji potražuju novac na osnovu ovog zakona neće bitiu mogućnosti da ga ostvari. Propustili ste veliku priliku. Prihvatite naše amandmane, verujem da će poboljšati tekst zakona.
Hvala vama. Na osnovu člana 87. određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Rad nastavljamo u 15.00 časova. Hvala na saradnji.
Nastavljamo rad u popodnevnom delu raspravom, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 1, 2, 3, 4. i 18. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Mihailo Purić, a posle njega narodni poslanik Miloš Aligrudić, pošto ima druge obaveze ako stigne, ako ne, biće po redosledu onda kada poslanička grupa po poslovničkim obavezama bude imala pravo da dobije reč.
Poštovana predsedavajuća, uvažene kolege narodni poslanici, pred nama su četiri veoma značajna predloga zakona. Pričaću o dva predloga zakona, to su Predlog zakona o javnom beležništvu i Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. Ono što želim da kažem jeste da Predlogom zakona o javnom beležništvu Republika Srbija u okviru svog pravnog sistema ustanovljava instituciju javnog beležništva. Usvajanjem ovog zakona preneće se deo državnih poslova na javno-beležničku službu, što će doprineti sigurnosti u pravnom prometu, rasterećenju sudova i organa uprave i omogućiće građanima i pravnim licima da brže i jednostavnije ostvaruju svoja prava. Stvaraju se uslovi za efikasniji rad sudova jer usvajanjem zakona o javnom beležništvu sudovi će se osloboditi poslova koji ne predstavljaju suđenje u užem smislu reči. Zato je usvajanje ovog zakona izuzetno značajno jer predstavlja nastavak započete reforme pravosuđa, čime se ispunjavaju obaveze iz Nacionalne strategije i reforme pravosuđa, koji je usvojila Narodna skupština Republike Srbije 2006. godine. Javno beležništvo, kao pravosudna profesija, postoji u većini evropskih država, kao i u bivšim jugoslovenskim republikama. Činjenica da naša zemlja priznaje pravnu snagu stranih javno-beležničkih akata predstavlja još jedan razlog da se institucija javnog beležništva uvede i u naš pravni sistem. U osnovi odredaba predloženog zakona određuje se i javno beležništvo, kao služba od javnog poverenja, a javni beležnik kao stručnjak iz oblasti prava, imenovan od strane ministra pravde koji vrši javna ovlašćenja poverena zakonom. Javni beležnik ili latinski "notarijus", što znači pisar, jeste lice kome je država priznala posebno ovlašćenje za overu građansko-pravnih dokumenata. U sistemu javnog beležništva, kao slobodne profesije, javni beležnik je osoba od javnog poverenja koja samostalno i nezavisno obavlja javnu službu, pri čemu nastupa kao nepristrastan poverenik stranaka. Za razliku od advokata, koji po pravilu zastupaju jednu od stranaka, javni beležnik je stručni poverenik svih stranaka koje pred njim istupaju. On je nepristrastan u odnosu na stranke iz razloga što nastupa u cilju javnog interesa, odnosno obezbeđuje sigurnost javnog prometa. Javni beležnik je stručno lice čija kvalifikacija i stručnost, kao i iskustvo, predstavlja dodatnu sigurnost za stranke u pravnom prometu uopšte. Ovo što možemo ovde da kažemo jasno, u članu 25. predloženog zakona jasno je definisano da za javnog beležnika može biti imenovano lice koje ispunjava propisano zakonom definisane sledeće uslove: da je državljanin Republike Srbije, da je poslovno sposoban, da ima opštu zdravstvenu sposobnost, da ima diplomu pravnog fakulteta u Republici Srbiji ili da je nostrifikovao diplomu pravnog fakulteta stečenu izvan Republike Srbije, da je položio pravosudni ispit, ispit za javnog beležnika, da ima najmanje pet godina radnog iskustva u pravnoj struci posle položenog pravosudnog ispita, da je dostojan javnog poverenja za obavljanje poslova javnog beležnika, da ima ili može dokazati da će obezbediti odgovarajuće prostorije i opremu za obavljanje delatnosti javnog beležnika. Ovo što je još značajno što želim da istaknem jeste da je javni beležnik ovlašćen da sastavlja, overava, izdaje javne isprave o pravnim poslovima, izjavama i činjenicama na kojima se zasnivaju prava, zatim, overava privatne isprave i preuzima na čuvanje isprave, novac, hartije od vrednosti, kao i druge predmete. Zakon definiše tri osnovne vrste javno-beležničkih isprava, a to je: javno-beležnički zapis, javno-beležnički zapisnik i javno-beležničke potvrde. Zakon definiše i načelo dužnosti zakonitog i savesnog postupanja javnog beležnika. Određuje da javni beležnik obavlja delatnost u svom službenom području i sedištu, kao i da se javni beležnici udružuju u komore. Broj javno-beležničkih mesta određuje ministar pravde po pribavljenom mišljenju komore, tako da se po pravilu za područje jedne opštine, grada ili gradske opštine određuje najmanje jedno beležničko mesto. Kao dodatni kriterijum za određivanje javno-beležničkih mesta propisana je veća koncentracija stanovništva i intenzivnija privredna aktivnost, u tom slučaju se jedno javno-beležničko mesto određuje na 25.000 stanovnika. Javni beležnik je obavezan za čuvanje poslovne tajne, odnosno držanje poverljivih svih podataka i saznanja do kojih dođu u vezi sa svojom službom. Javni beležnik odgovara i za štetu koju stranki prouzrokuje povredom svoje službene dužnosti, odnosno propisa kojih je inače dužan da se pridržava. Usvajanjem zakona o javnom beležništvu, kao nezavisne i samostalne profesije, stvaraju se uslovi za eliminisanje troškova postojanja i održavanja sistema javnog beležništva kao državne uprave, podiže se kvalitet usluga javnog beležništva, s obzirom na propisane visoke kvalifikacije i stručnosti javnog beležnika, kao i povećanje pravne sigurnosti, obzirom na veliku odgovornost za vršenje takve dužnosti i ozbiljne direktne posledice u slučaju povreda tih dužnosti. Ono što bih hteo da kažem, ovo je jedan od značajnih instituta i novina koje će biti u našem pravosudnom sistemu, ali veoma značajan predlog zakona na koji ću reći parrečenica jeste Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. Ono želim da istaknem jeste da je važeći Zakon o izvršnom postupku donet u novembru 2004. godine, a primenjuje se od februara 2005. godine. Sadašnji zakon ima mnogo nedostataka jer se u praksi pokazalo da izvršni postupak traje neopravdano dugo, čak i po nekoliko godina. Na taj način se gubi smisao vođenja svakog sudskog postupka i dovodi do stvaranja situacije da se posle izvršnosti presude vodi još jedan postupak sa neizvesnim i uglavnom dugim trajanjem. Neki od slučajeva izvršenja presude traju duže nego prethodni parnični postupak. Mali je procenat naplate potraživanja, a slabost državne prirode demotiviše građane, kao i domaće i strane investitore. Želim da istaknem da nema pravde bez izvršenja sudskih odluka. Zato je reforma sistema izvršenja suštinski značajna za ekonomski razvoj Srbije. Smisao izvršnog postupka je da se pravosnažna izvršna sudska odluka prirodno izvrši od strane države, ako izvršni dužnik to ne učini dobrovoljno i u određenom roku. Novi zakon treba da obezbedi brzo i efikasno izvršenje sudskih odluka, kako u građanskim, tako i u privrednim postupcima. Ako pođemo od toga da je jedan od najvećih problema u izvršnom postupku sprovođenje izvršenja, posebna novina u ovom zakonu je uvođenje vansudskih izvršitelja koji bi preuzimali izvršne radnje u cilju sprovođenja rešenja o izvršenju koja donosi sud. Sudske izvršitelje ubuduće će o najtežim predmetima zamenjivati profesionalni izvršitelji. Novi zakon o izvršenju i obezbeđenju uvodi profesionalne izvršitelje u pravosudni sistem Srbije. Privatni izvršitelj će biti nova profesija u pravnom sistemu Srbije i to je veoma značajna stvar. Profesionalni izvršitelj, za koga će moći da se kandiduju diplomirani pravnici sa jasno definisanim iskustvom, uvode se u izvršni sistem paralelno sa već postojećim sistemom sudskog izvršitelja. Građani će moći da odluče da li će angažovati službene ili profesionalne izvršitelje. Ono što bih hteo da istaknem kada pričamo o vansudskim izvršiteljima ili profesionalnim izvršiteljima, to je ono što će one ličnosti i one osobe koje se budu bavile tim poslom morati da imaju posebno i ako uporedimo sa sudskim izvršiteljem, videćemo da su mnogo stroži kriterijumi, a to nam daje za pravo da možemo da garantujemo da će izvršenje pravosnažne presude biti mnogo kvalitetnije i bolje. Vansudski izvršitelji i profesionalni izvršitelj moraće da ima diplomu pravnog fakulteta i da ima odgovarajuće radno iskustvo i položen specijalistički ispit i licencu Ministarstva pravde, ima službenu legitimaciju, sam obezbeđuje sredstva za rad i opremu, postupa samostalno u okviru zakonskih odredaba i ovlašćenja koja mu daje poverilac, naplaćujeusluge u skladu sa utvrđenom tarifom, plaća ga dužnik koji snosi troškove izvršenja, odgovara sopstvenom imovinom i ima obavezu osiguranja od profesionalne odgovornosti. Kada su u pitanju sudski izvršitelji, videćemo da je situacija kudikamo teža. Kada pričamo o sudskim izvršiteljima, ono što bih hteo da istaknem jeste da često imaju neodgovarajući stepen obrazovanja, nemaju specijalističku obuku, nemaju uniformnu legitimaciju, nemaju službena kola i opremu za svaku radnju, čekaju predlog poverioca i rešenje suda, rade za mesečnu platu državnog administrativnog službenika, dobijaju platu iz budžeta Republike Srbije i ne odgovaraju sopstvenom imovinom i nisi sigurni, tako da uvođenjem profesionalnog izvršitelja mnogo ćemo poboljšati način izvršenja. Ono što je značajno istaći još u ovom predlogu zakona jeste da će profesionalni izvršitelji biti strogo kontrolisani, kontrolisaće ga izvršni sudija koji sprovodi izvršni postupak, komora izvršitelja i na kraju ministar pravde. U zakonu je tačno navedeno koje su to povrede radne i profesionalne obaveze koje podležu disciplinskoj odgovornosti i sankcije će biti adekvatne težini učinjene povrede. Ono što bih na kraju istakao, jeste da u skladu sa navedenim donošenjem novog zakona o izvršenju i obezbeđenju stvoriće se optimalan normativni okvir, koji će svojim rešenjem doprineti da izvršni dužnici dobrovoljno izvršavaju svoje obaveze utvrđene u izvršnim ispravama, a u slučaju da to ne učine, garantovati da će se izvršni postupak sprovesti brzo i efikasno. Želim da istaknem da ćemo u danu za glasanje glasati za ova četiri predloga zakona, zato što mnogo poboljšavaju i reformišu pravosuđe i stavljaju u prvi plan interese građana. Hvala.
Devet minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, posle njega narodni poslanik Aleksandar Janković.
Predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođi ministru ne mogu da se obratim jer trenutno nije u sali, ali se nadam da ovo sluša, a ako ne sluša onda je to neodgovorno. Ne mogu da govorim o svim predlozima zakona o kojima se danas raspravlja iz prostog razloga što je to necelishodno, nema šanse da u nekih sedam-osam minuta, koliko je vreme preostalo poslaničkoj grupi DSS, obratim pažnju na sve ono što je na dnevnom redu i što dokazuje i dalje našu tvrdnju da se ovde na silu spajaju stvari iz razloga da se ne bi valjano raspravilo. Opredeliću se za zakon o advokaturi, prosto zbog toga što jesam advokat. Moja advokatska kancelarija trenutno miruje, član sam Advokatske komore Srbije i Advokatske komore Beograda, uredno plaćam članarinu i na neki način imam interes da ta profesija bude zaštićena na način kako to Ustav štiti u članu 67, da bude zaista nezavisna i slobodna. Problem nastaje ne samo sa ovim predlogom zakona, nego sa svim ovim predlozima zakona, ne bih rekao tu zbog nestručnosti predlagača, predlagač je stručan, predlagač zna kako se pišu predlozi zakona i ne sumnjam u predlagačeve nomotehničke sposobnosti. Ono u šta sumnjam – sumnjam u dobre namere, jer kada bi jedan zakon bio slučajno napisan loše, sledeći valjda ne bi. Ako dobijemo gomilu zakona koji su nakaradni, onda tu dolazi do nečega drugog, tu dolazi do sumnje da postoji izvestan nakaradan politički uticaj na ljude koji znaju da napišu predlog propisa, ali onda moraju da izmisle neka čudesa u tom tekstu, da bi se zadovoljili nečiji partikuralni interesi, nešto što je neko zamislio. Najbolji primer može da se da, kada je reč o ovom predlogu zakona o advokaturi, ko je pratio novine i koga to uopšte zanima, mislim da jedan broj ljudi u Srbiji to zanima, jer pratili su ovu kontinualnu svađu između rukovodstava Advokatske komore Beograda i Advokatske komore Srbije, opšte prepirke, propale izborne skupštine i ostale stvari. To se, nažalost, u uslovima u kojima ova zemlja i u kojima mi živimo i kako ova zemlja funkcioniše, ispostavlja kao tragična posledica sveukupnih prilika. Ovo je država u kojoj se montiraju sudski procesi. Naš kolega Dragoljub Mićunović rekao je u jednom trenutku da je sudski proces, to je bilo pre dva meseca ujutru na "Kažiprstu", protiv gradonačelnika Zrenjanina svojevremeno bio tako napravljen da mu je tovareno. Imate slučaj da se neko proglasi teroristom zato što je bacio zapaljivu bocu na ambasadu strane države i načinio štetu od 18 evra. Imate najave javnog tužioca da će pozivati na saslušanje lidera jedne parlamentarne stranke ni iz kakvih razloga, imate opšti pritisak na pravosuđe i to je jedna zrela društvena atmosfera, gde imate advokatsku profesiju koja se prema sebi ponaša neodgovorno. Imam pravo to da kažem, jer sam pripadnik te profesije. To što ti ljudi rade, nije u redu. To je esnaf. Ako imaju neke nesporazume, na esnafu je da svoje nesporazume otklone i da nastave sa pružanjem usluga na način kako to Ustav i zakon predviđa. Znate li gde problem nastaje? Problem nastaje tamo kada država krene da interveniše, podržavajući otvoreno jednu struju i ovaj predlog zakona što ste vi nama dali, koji imam u ruci, očigledan je primer dogovora Ministarstva pravde sa određenim delom esnafa advokatskog, a koji nema nikakvu drugu funkciju nego kada stupi na snagu da se preko tog predloga zakona porazi druga struja. Ako išta ruši i narušava dostojanstvo ovog doma, narušava to što vi radite. Ne mogu narodni poslanici kao predstavnici građana da budu instrument u politici neke grupe jednog esnafa u Srbiji. To nemate prava da nam uradite. Apelujem na članove vladajuće koalicije da ovo ne dozvole, nego da izglasaju svaki mogući amandman, makar ovaj zakon bio i kontradiktoran, ne bi li ga predlagač podvukao i ne bi li se ponovo o ovome glasalo i ne bi li se to napisalo pristojno. Evo čistog dokaza, ovaj zakon je, s jedne strane, prenormiran, jer postavlja uslove za funkcionisanje Advokatske komore Srbije tako što će da propiše svaki božiji uslov, od prijema u članstvo do toga kakve organe Advokatska komora Srbije ili ostale ćerke komore treba da imaju. To je apsolutna besmislica. Pustite esnaf da svojim statutom reši svoju unutrašnju organizaciju. Zakon služi da da samo minimalne okvire da bi to moglo da zaživi, da da prelazne rokove i ostale stvari. S druge strane, imate neregulisanu oblast koja izaziva među mnogim advokatima i mojim kolegama dosta nedoumica, a to je pitanje društava, preduzeća, društava sa ograničenom odgovornošću advokatskih i to nije nikakav problem, to u svetu postoji. Problem je ako to u zakonu ne regulišete na valjan način, onda će se to tumačiti naopako, pa je onda otvoren prostor za sivo delovanje. Vi trenutno u Srbiji imate oko 14 stranih firmi, advokatskih, koje bez ikakvog regulara rade na našoj teritoriji. Trenutno prodaju "Telekoma" vrši izvesna grupa advokata, pod ključnim nazivom "Harisons". To su stranci. Kako to može da se dešava? Zbog čega ne postoji kod stranaca advokata na teritoriji Srbije uslov reciprociteta? Vi ne stavljate uslov reciprociteta da stranac može da bude advokat u našoj državi samo pod uslovom da naš advokat može da bude u toj državi odakle je taj stranac. To ne postavljate nigde, ali zato tom strancu postavljate nemoguće uslove koje nikada neće ispuniti. Postavljate mu obavezu da položi pravosudni ispit u Srbiji. Kako je to moguće? Zato što vam je ovo neko pisao, neko vam je ispostavio da vi podnesete Skupštini, da bi se njihovi privatni interesi rešavali. Vi niste regulisali pitanje preduzeća zbog čega ne postoje advokatske firme regulisane na valjan način u ovom zakonu. To treba precizno regulisati. U dilemi da li da obrišemo odredbu da postoje advokatske firme ili da je rešimo kako treba, recimo poslanička grupa DSS je podnela amandman gde je data detaljnija regulacija, zato što se tada manje lovi u mutnom. Tada su stvari jednostavnije. Skinite iz ovog zakona ono što nije neophodno, što je opterećujuće, uvedite ono što morate, uključujući reciprocitet, setite se da živimo u vreme elektronske komunikacije i da u članu 35, kada je reč o pretresu advokatske kancelarije, da li možete da zamislite da neko svoju dokumentaciju može da stavi na USB ili na hard-disk, da stavi u džep i da odnese. Da li ste to napisali i da li je to predviđeno kao mogućnost? Ne, baš vas briga, mi živimo verovatno u 1920 i nekoj, a ne u 2011. godini. Dakle, ovo je katastrofalan zakon. Budite ljudi prema sebi i odgovorni prema svojoj profesiji i pročitajte ga pažljivo, da pola sata napravimo pauzu, uhvatite se za glavu i recite – izvinite, šalili smo se. Ovo ovako ne može da bude, ovo je čist teror. Izvinjavam se, vi ovaj zakon morate da povučete. Ministarstvo mora ovaj zakon povući, a ako ga ne povuče, predlažem da svi poslanici u ovom parlamentu izglasaju sve amandmane koji su ovde predloženi i da to ovaj zakon upropasti i vrati na ponovno predlaganje, jer ovo je apsolutno nemoguće. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Janković, a posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, čitajući Predlog zakona o advokaturi, a kako sam i sam advokat po profesiji, mogu da kažem da je u najvećem delu prihvatljiv, kako za mene kao advokata, tako i za celokupnu poslaničku grupu Za evropsku Srbiju, koja će u danu za glasanje glasati za ovakav predlog zakona, nadam se uz neke korekcije koje će uslediti prihvatanjem predloženih amandmana od strane kolega poslanika. Pre svega bih naglasio da Ustav Republike Srbije garantuje samostalnost i nezavisnost advokature. To je bitno pomenuti kako bi se stekla prava slika o značaju i smislu advokature u društvu uopšte. Prevashodno je dobro da se donese ovakav zakon jer se njime bliže uređuje advokatska delatnost, te uslovi za bavljenje njome, što će doprineti daljem razvoju ove samostalne profesije, koja je u većini savremenih zemalja, uključujući naravno i Republiku Srbiju, nosilac naprednih ideja koje na kraju celokupnog procesa dovode do razvoja i društva u celini. Iz tog razloga želim da se osvrnem na status advokata u Republici Srbiji, te da na taj način predočim našoj javnosti šta je u stvari to advokatura i kako ona bitiše u stvarnom svetu. U očima naše javnosti advokatura je dosta loše kotirana, pre svega iz razloga što su advokati godinama unazad predstavljani kao neka vrsta stranog tela u državi, kao nešto što ne poštuje pravila ponašanja i principe rada na kojima počiva ostatak države. Dodatno lošu konotaciju smo doživeli prilikom donošenja, a kasnije i odlaganja primene uredbe Ministarstva finansija o obavezi uvođenja fiskalnih kasa. Jednostavno teško je objasniti javnosti razloge zašto se jedna profesija tome protivi svim snagama. To nije iz razloga da bi se izbeglo plaćanje poreza, da bi se došlo u povoljniji položaj od drugih, ili pak nešto treće, već pre svega iz razloga što je to u suprotnosti sa standardima EU kojoj težimo. Advokatska tajna je jedan postulat koji se mora ispoštovati jer je u interesu i advokata i njihovih stranaka. Naravno, oduvek postoje drugi mehanizmi kojima država može proveriti visinu prihoda advokata. Advokati su organizovani preko regionalnih advokatskih komora. To se pokazalo kao dobar princip organizovanja, te po meni tako treba ostati i u buduće. Želim da istaknem i to da podržavam amandmane mog kolege Srđana Mikovića, koje je on uložio na ovaj zakon, a koji po meni unapređuju ovaj dobar predlog zakona. Ovo predstavlja ne samo moj stav, već i stav moje Regionalne advokatske komore Kragujevca, te vam ga ovim putem prenosim. Što se tiče samih uslova za upis u imenik advokata, mišljenja sam da bi odlaganje primene člana 6. stava 1. tačke 10) predloga ovog zakona, koji je predvideo kao uslov za upis u imenik advokata protek najmanje dve godine od prestanka pravosudne funkcije, ako je kandidat na toj funkciji bio, bilo dobro. U smislu sprovedene reforme pravosuđa, čiji se konačni dovršetak očekuje, dobro bi bilo da primena ovog uslova bude odložena na neki kraći vremenski period. Napraviću jednu paralelu sa usvojenim Zakonom o stečaju, takođe u ovom domu. Naime, podržavam u potpunosti uvođenje obaveznog osiguranja od profesionalne odgovornosti, kako je to predvideo član 37. Predloga zakona. Ovakva vrsta osiguranja sa nekim osiguravajućim društvom može doneti samo dodatnu sigurnost kako advokatima, tako i svim njihovim strankama. Ovakva vrsta osiguranja se pokazala kao vrlo dobra u stečajnim postupcima, jer obezbeđuje zaista veliku vrstu sigurnosti svih učesnika u sudskim postupcima. Što se tiče uvođenja institucija advokatske akademije, te polaganja advokatskog ispita, iste podržavamo u potpunosti. Ovo iz razloga što je ne tako retko mišljenje u javnosti da se u advokatsku komoru upisuju skoro isključivo diplomirani pravnici koji nisu mogli da postanu sudije i tužioci ili da nađu neko drugo radno mesto u okviru struke. To naprosto nije tačno. Na ovaj način odagnaće se takve sumnje jer će stručnost morati da bude pokazana na jednom takvom ispitu. Na kraju, moram da ponovim da je advokatura zaista jedna posebna profesija. Ona sa sobom vuče mnoge pozitivne stvari. Tu pre svega napominjem razvoj napredne misli, razvoj građanskog društva i razvoj solidarnosti. Retko koja profesija ima tako razvijen mehanizam solidarnosti kao što je to profesija advokata. Iz tog razloga sam zaista ponosan na nju. Iz svega navedenog, uz prihvatanje, mislim, nekih opravdanih kritika nekih odredaba ovog predloga zakona, pozivam sve poslanike da u danu za glasanje glasaju kako za zakon o advokaturi, tako i za ostale zakone iz seta pravosudnih zakona.
Iskorišćeno je pet minuta i deset sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković, a posle njega narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Ćosiću, ovi zakonski projekti koji su pred nama veoma su važni, ne samo zbog, na prvom mestu, zakona o advokaturi, ne samo zbog razrade ustavne norme koja advokatsku profesiju i advokaturu definiše kao nezavisnu i samostalnu službu, naglašavam službu, ne delatnost, nego službu koja pruža pravnu pomoć građanima i pravnim licima. Dakle, ne samo iz tog razloga, ne samo iz razloga prilagođavanja našeg pravnog poretka onome što Svetska trgovinska organizacija propisuje u domenu liberalizacije tržišta usluga, a u tom smislu i odredbe zakona koje se odnose na rad stranih advokata; ovi zakoni važni su, na prvom mestu, zbog implementacije nacionalne strategije reforme pravosudnog sistema. Upravo kroz tu prizmu i posmatram zakon o advokaturi i zakon o notarima, odnosno javnim beležnicima, zakon o izvršenju i obezbeđenju itd. Advokatura, kao malo koja druga delatnost, profesija ili služba, ima tu jednu specifičnost što ona dotiče sve oblasti života pravnih subjekata, bilo da su to građani fizička lica, bilo da su to privredna društva ili drugi pravni subjekti, drugi pravni entiteti, praktično, da se figurativno izrazim, od rođenja, preko života i egzistencije, pa do smrti. Advokati su tokom istorije, naše nacionalne srpske istorije, ali i istorije Evrope, i u anglosaksonskom i kontinentalnom pravu, dali veliki doprinos ne samo stručnoj, nego i političkoj misli i političkim aktivnostima. Podsetiću da su od 44 predsednika SAD 25 bili advokati, da su lideri i vođe Francuske revolucije mahom bili advokati, a i da su u našoj istoriji advokati dali značajan doprinos u kreiranju društvenih odnosa i u 19. i u 20. veku. No, da se vratimo na ono što je bitno kroz ove zakone. Šta se dobija? Dobija se na prvom mestu jedan uređeniji sistem zaštite pravnih interesa građana, pravnih lica i drugih pravnih entiteta. Dobija se veći stepen samostalnosti i principa, doslovnog sprovođenja principa samoregulacije advokature u određenim oblastima funkcionisanja advokatske službe. Kvalitet ovih zakona jeste, između ostalog, u onome što je predistorija donošenja i utvrđivanja ovih zakona. Godinu, dve ili tri su ovi zakoni bili u javnoj raspravi, u jednoj stručnoj raspravi pred advokatskim komorama, kao i pred drugim stručnim telima i stručnim organima. Naglašavam, u prostorijama ovog parlamenta održane su, mislim, dve kvalitetne sesije na kojima su bili predstavnici ovog esnafa, ove struke, dakle, Advokatske komore Srbije, narodnih poslanika, Ministarstva pravde, predstavnika Pravnog fakulteta itd. Moj je utisak da se ovim zakonom o advokaturi napušta jedan model koji je kod nas egzistirao i koji je, da tako kažem, advokaturu svodio na jedan format fiškala, fiškalskog jednog sistema koji je prevaziđen i u kontinentalnom evropskom pravu, a daleko više u anglosaksonskom, ono što egzistira u Velikoj Britaniji i SAD. Neću ponavljati ono što su moje kolege već govorile oko upisa u Advokatsku komoru, polaganja pravosudnih ispita i svih drugih uslova koji su opštepoznati. Istakao bih kao kvalitet ovoga zakona profesionalno usavršavanje advokata kroz Advokatsku akademiju. Dakle, u jednom sveopštem kontekstu doživotnog učenja, doživotnog usavršavanja i obrazovanja, treba posmatrati i ovo normiranje profesionalnog usavršavanja advokata – stalnim usavršavanjem i stalnim traganjem za novim dostignućima pravne nauke, pravničke prakse itd. Osiguranje advokata od profesionalne odgovornosti izuzetno je važna stvar. Dakle, data je mogućnost i advokatskim komorama da mogu zaključiti ugovore sa osiguravajućim kompanijama o kolektivnom osiguranju od profesionalne odgovornosti. Ovim institutom štite se prava pravnih subjekata i građana i pravnih lica od eventualne štete koju advokat može svojim nesavesnim radom da prouzrokuje svom klijentu odnosno stranci. Što se tiče oblika organizovanja advokata, tu imamo sličan sistem. Koliko je meni poznato, bilo je nekih polemika da se, sem samostalnog bavljenja advokaturom, zajedničke advokatske kancelarije i advokatskog ortačkog društva, uvede institut, kao što postoji u nekim zapadnim, na prvom mestu anglosaksonskim sistemima, akcionarskih društava. Ali, na moje zadovoljstvo, takve ideje nisu prihvaćene. To bi, po meni, predstavljalo jednu vulgarnu komercijalizaciju ove profesije. Zakon o javnom beležništvu je još jedan veoma važan zakon. Nakon 80 i nešto godina, ako uzmemo u obzir da je 1930. godine, u vreme Kraljevine Jugoslavije, donet Zakon o notarima koji je egzistirao jedno kratko vreme, čak ne ni na celoj teritoriji tadašnje države, dakle, javno beležništvo po modelu kakav postoji i u zemljama u regionu, koje su javno uvele javne beležnike odnosno notare kao oblik pružanja profesionalne pomoći i kao supstitut određenih oblika sudske, uslovno rečeno, vlasti, odnosno sudskih postupaka. Notarima, odnosno uvođenjem javnih beležnika u naš pravni sistem, pre svega rasteretićemo sudove od određenih poslova koji preopterećuju rad sudova i kroz javno-beležničke zapisnike i kroz javno-beležničke potvrde, kao i one vidove vanparničnih postupaka koje nisu ekskluzivno u domenu sudske vlasti i sprovođenja postupaka od strane sudova. Nažalost, poslednja smo zemlja u regionu koja uvodi i donosi ovaj zakon o javnim beležnicima odnosno notarima, ali bitno je da ćemo kroz postojanje javnih beležnika na ovaj način, kako je to propisano i predloženo ovim predlogom zakona, imati jednu poverenu javnu funkciju koja će se poveriti osobama odnosno licima od poverenja, a na temelju procene i uslova koje propisuje ovaj zakon. Kada prvih sto notara bude imenovano, formiraće se i Komora javnih beležnika, sa određenim stepenom samoregulacije i samostalnosti u određenim domenima egzistencije ovog važnog instituta. Šta će to notari raditi kada ovaj zakon zaživi u praksi? Na prvom mestu, to su ugovori o imovinskim odnosima supružnika, ugovori o imovinskim odnosima vanbračnih partnera, sporazumi o deobi zajedničke imovine supružnika ili vanbračnih partnera itd. Dakle, raspolaganje nepokretnosti, kupoprodajni ugovori, ugovori o poklonu, kao i pravni poslovi – mortis kauza, dakle, sastavljanje i overa testamenata odnosno zaostavštine. Sem javno-beležničkih zapisa, kao što smo čuli od ministarke Malović, važan posao beležnika biće javno-beležnički zapisnici. Tu će se olakšati i ubrzati postupci u oblasti trgovinskog i privrednog prava, a to je, primera radi, zapisnik sa osnivačke skupštine ili druge skupštine akcionarskog društva ili kakvog drugog oblika organizovanja privrednih subjekata. Znači, sem što će građani i pravna lica imati efikasniju i bržu zaštitu i sem što će rasteretiti sudove ovih poslova, notari će sigurno doprineti i tome da ekonomski bonitet Srbije bude povećan, zbog brzine u postupanju. Nedavno sam imao prilike da u jednoj susednoj zemlji overavam jednu ispravu za jednog mog klijenta, s obzirom da se bavim advokaturom. Isprava je sačinjena i overena kod javnog beležnika i sve je završeno za manje od sat vremena, znači, čitava procedura, koja bi ovde, s obzirom da se overa potpisa na osnivačkim aktima, na statutarnim aktima itd, mora zakazivati u sudovima, trajala mnogo duže. Dakle, notari odnosno javni beležnici omogućiće efikasniji postupak, bržu zaštitu pravnih interesa građana i pravnih lica i sigurno je da će kroz ovaj zakon i indirektni efekti biti poboljšanje jednog miljea za strana ulaganja i poslovanje i stranih kompanija i uopšte pravnih lica. Treći veoma važan zakon o kojem mi danas raspravljamo i u narednim danima ćemo raspravljati, a posebno razgovarati o amandmanima koji su, kao što znate, podneti u velikom broju, na ovaj set zakona podneto je, po mojoj informaciji, blizu 600 amandmana, jeste Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. Ovde u postupku obezbeđenja i izvršenja, nažalost, imamo jednu sumornu statistiku koja kaže da je trajanje izvršnog postupka u Republici Srbiji oko 260 dana, a prosečno trajanje izvršnog postupka u zemljama EU prosečno iznosi 60 dana. Kao implikacija ovako sporog sprovođenja izvršenja i uopšte izvršnih postupaka jeste i činjenica da se pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu, a to smo čuli i od ministarke Malović, nalazi 3.500 predstavki ukupno, od čega 1.034 predstavke se odnosi na postupak izvršenja, a u kontekstu povrede prava na pravično suđenje, odnosno povrede prava na suđenje u razumnom roku. Mehanizmi, instituti i podinstituti koje sadrži ovaj zakon, a koje sada neću posebno apsolvirati, jesu takvi da će oni omogućiti u svakom slučaju brže sprovođenje izvršenja, odnosno ostvarenje pravne zaštite svih pravnih subjekata, a na prvom mestu fizičkih lica, pravnih lica kao poverilaca u ovim sudskim postupcima. Dakle, i kroz institut dostavljanja, način dostavljanja podnesaka, pismena, kroz eliminaciju mogućnosti, traženja izuzeća u određenim pravnim situacijama itd, imaćemo jedan razrađen mehanizam koji će omogućiti da izvršenje, kao kruna postparničnog postupka, bude takvo da građani ne čekaju na izvršenja po godinu, dve ili tri dana, kao što je to do sada bio slučaj. Poštovana ministarko, mi podržavamo sve ove zakonske projekte i izražavamo svoje zadovoljstvo zbog kvaliteta ovih zakonskih predloga, kvaliteta javne rasprave koja je vođena i siguran sam da će ovo učiniti naš pravni sistem mnogo boljim i zaštitu naših građana u ostvarivanju njihovih prava pred sudovima i drugim državnim organima mnogo bržom. Zahvaljujem se još jednom svima.
Iskorišćeno je 13 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Posle njega, ako završi sa obavezama, narodna poslanica Nataša Vučković, pa narodna poslanica Maja Laušević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, poštovana gospođo Malović, pred nama se danas nalaze, mogu slobodno da kažem, revolucionarni zakoni iz oblasti pravosuđa, zakoni na osnovu kojih će se na najbolji način završiti reforma pravosuđa koju smo počeli pre nekoliko godina i zakoni na osnovu kojih će se naš pravni sistem približiti sistemu EU. Kažem da su ovi zakoni revolucionarni iz prostog razloga što zakonom o javnim beležnicima i zakonom o izvršenju i obezbeđenju se uvode potpuno novi instituti koji su kod nas jednim delom postojali pre Drugog svetskog rata, ali od Drugog svetskog rata do danas nisu. Dakle, mi prvi put posle Drugog svetskog rata uvodimo sistem notara u naš pravni sistem. Hoću javno da pohvalim Ministarstvo pravde zato što je u postupak donošenja ovih zakona uvelo kao praksu da zakoni budu predmet javne i stručne rasprave na preko 50 okruglih stolova, ako saberemo sve okrugle stolove na kojima se raspravljalo o ova dva zakona koja sam pomenuo i zakonu o advokaturi. Ta javna rasprava je bila i van Skupštine. Imali smo i nekoliko okruglih stolova u Skupštini Srbije. Takođe, hoću da pohvalim Ministarstvo pravde što je uvelo još jedan princip, a to je da ljudi koji su stručni i ljudi koji predstavljaju određenu struku su činili većinu ljudi u radnim grupama koja je izrađivala ove zakone. Na čelu radne grupe za izradu zakona o advokaturi bio je predsednik Advokatske komore Srbije gospodin Dragoljub Đorđević i bili su predstavnici drugih regionalnih advokatskih komora.Može se videti po tekstu ovog zakona da je izraz apsolutno interesa i potreba advokature, a ne interesa i potreba političkih partija. Na čelu radne grupe za izradu zakona o javnim beležnicima bio je naš profesor sa Pravnog fakulteta Dragor Hiber i on je dao stvarno neizmeran doprinos prilikom izrade ovih zakona, i omogućio nam i svojim znanjem i svojom energijom da dobijemo jedan moderan sistem notara, nalik na sistem notara koji postoji u Evropskoj uniji. Za mene je, naravno, kao advokata, danas najvažniji Zakon o advokaturi. Zakon o advokaturikoji je pred nama, mogu slobodno da kažem, apsolutno garantuje nezavisnost i samostalnost advokature kao profesije. Ovim predlogom zakona se omogućava da Advokatska komora Srbije svojim statutom uređuje odnose, prava i obaveze između advokata i da advokati, koji isključivo biraju na skupštini Advokatske komore svoje organe, mogu apsolutno samostalno da odlučuju o razvoju svoje profesije. Mislim da je na dobar način pronađen u ovom zakonu neki odnos između države koja je prenela deo svojih javnih ovlašćenja po osnovu Ustava na advokaturu i advokature kao nezavisne i samostalne profesije. Čulo se ovde dosta toga da se ovim zakonom remete neki osnovni principi na kojima postoji advokatura u Evropi. Hoću prosto da kažem to nije tačno, jer prema oceni evropskih asocijacija advokata, ovaj predlog zakona poštuje sve osnovne principe evropske advokature i sva relevantna pravila na evropskom i međunarodnom nivou koje je donela evropska i svetska asocijacija advokata. Nije tačna teza koja se ovde čula danas pre podne da se država donošenjem ovog zakona na bilo koji način meša u rad advokature. Ponavljam još jednom, isključivo advokati na svojoj skupštini samostalno biraju svoje organe, tako da uticaj države na advokaturu po ovom zakonu apsolutno ne postoji. Bilo je reči i o jednoj odredbi koja predviđa da dve godine posle obavljanja pravosudne funkcije i funkcije u upravi ljudi neće moći da budu upisani u red advokata. Mislim da ova odredba na najbolji način govori o tome da su stvarno advokati od karijere pisali ovaj zakon. Podržavam jednu ovakvu odredbu i smatram da nju, koja se nalazi u članu 6, ne treba menjati, jer principijelno treba štititi advokaturu od nelojalne konkurencije. Isto tako, neću da se shvati da je bilo ko od nas ili bilo ko iz DS, ili bilo ko u Ministarstvu pravde Republike Srbije ovu odredbu stavio u zakon da bi na neki način kaznio sve one koji nisu bili izabrani u poslednjem izboru za sudije i tužioce. Apsolutno ova odredba nije uperena protiv njih. Podneo sam jedan amandman koji odlaže primenu ove odredbe za godinu dana, na koji način ćemo omogućiti svima onima koji žele da uđu u redove advokature, a obavljali su neku pravosudnu funkciju u proteklom periodu, to i urade odmah po donošenju ovog zakona. Jedan od, kako sam rekao, revolucionarnih zakona, zakon o javnim beležnicima, prvi put posle Drugog svetskog rata uvodi notare u naš sistem. U našoj tradiciji smo imali preteče notara, imali smo predviđene kroz Dušanov zakonik, kroz Građanski zakonik, kako je ministarka rekla u uvodnom izlaganju, 1930. godine je bio i donet Zakon o javnim beležnicima u Kraljevini Jugoslaviji. Danas je Srbija jedina zemlja u regionu koja nema sistem notara i praktično donošenjem ovog zakona omogućavamo građanima da mogu lakše da ostvare svoja prava i svoje interese i da dobiju apsolutnu pravnu sigurnost kada sklapaju bilo kakav pravni posao. Notara će biti dovoljno, mnogo više je danas šaltera u sudovima u opštinama i gradovima u Srbiji, mnogo više nego što je šaltera po opštinama, opštinskim upravama. Notara će biti na svakih 25.000 ili 30.000 građana po jedan, znači, u svakoj opštini, u svakom gradu imaćemo dovoljan broj notara, odnosno javnih beležnika. Neće više biti gužve i neće biti guranja u redovima u sudovima, gde naši građani sate provode pokušavajući da overe neku svoju izjavu ili da overe fotokopiju nekog dokumenta. To će biti jedna ružna praksa za nama. Sada će svako moći da ode kod svog notara i da bez ikakvog čekanja overi bilo koji dokument ili zaključi ili overi bilo koji ugovor o raspolaganju svojom imovinom. Sami notari će poslužiti za to da unesu pravnu sigurnost i to je glavni cilj ovog zakona, jer su oni ti koji mogu da pomognu i savetuju građane kada overavaju i zaključuju ugovore, a oni garantuju i svojim znanjem da sadržina u tim ugovorima je apsolutno u skladu sa zakonom. Imali smo mnogo problema oko prometa nepokretnosti. Svi smo toga svesni, raznih lažnih ugovora i trostrukih prodaja stanova. Toga svega više neće biti kada uvedemo notarski sistem u Srbiji. Ono što je važno, to je da shvatimo i mi i oni koji će se kandidovati za notare, i Ministarstvo, a to je da u nekom narednom periodu do početka primene ovog zakona treba da donesemo takve podzakonske akte koji će omogućiti apsolutno da za notare budu izabrani samo visokostručni, oni koji imaju, kako zakon kaže, pravni fakultet i položen pravosudni ispit i pet godina radnog iskustva i što je možda važnije, visokomoralni građani. Svaki notar mora da se ponaša u svom radu dolično, odnosno visokoetički i mora da štiti ugled jedne profesije za koju možemo slobodno da kažemo da je ugledna isto koliko i profesija sudije ili profesija advokata. Inače, položaj javnih beležnika je najsličniji položaju sudija, ali su notari u potpunosti odvojeni materijalno i finansijski od sudova. Notari će obavljati javna ovlašćenja. Ta ovlašćenja sud i država prenose na njih i moraju se ponašati u skladu sa tim vrlo odgovorno i potpuno nepristrasno u odnosu na politiku i bilo kakve uticaje. Drugi revolucionaran zakon koji Skupština danas donosi je zakon o izvršenju i obezbeđenju, koji predstavlja punu reformu pravosuđa i kojim se zaokružuje reforma procesnog prava kod nas. Mislim da je svakom građaninu u svakoj firmiu ovoj zemlji jasno da Zakon o izvršenju koji smo imali do sada ne da nije bio dovoljno efikasan, nego niko nije uspevao godinama da naplati neki dug koji je utvrđen sudskom presudom, niti da ostvari bilo koje svoje pravo koje je utvrđeno nekom sudskom presudom. Zato mi je drago da danas ne govorimo o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju, jer je nemoguće popraviti loš sistem koji smo imali, već potpuno uvodimo jedan novi sistem i donosimo potpuno novi zakon. Novim sistemom uvodi se paralelno, da kažem, izvršenje. Imaćemo i privatne izvršitelje i sudske izvršitelje. Neko je danas rekao da su privatni izvršitelji uterivači dugova. Apsolutno nema osnova za jednu takvu tezu. Nisu privatni izvršitelji uterivači dugova, privatni izvršitelji služe da omoguće svakom građaninu koji želi da ostvari neko svoje pravo i kojim je utvrđeno na najbrži mogući način. Ne mogu biti uterivači dugova već postoje vrlo jasni definisani zakonski uslovi kako neko može da postane izvršitelj. Potrebno je da ima završen pravni fakultet, da ima položen izvršiteljski ispit, da ima iskustvo. Javni izvršitelji će imati pooštrenu odgovornost i imaće apsolutnu kontrolu i nadzor od strane komore izvršitelja, od strane suda i od strane ministarstva. Do sada sudovi nisu odgovarali ni na koji način što ne izvršavaju presude građana i što građani ne mogu da ostvare svoja prava. Sada će privatni izvršitelji, ukoliko bilo šta urade na štetu stranaka, odgovarati svom svojom ličnom imovinom za štetu koja nastaje strankama, a biće u obavezi da uplate i osiguranje, tako da se preko osiguranja građani mogu obešteti. U prilog tezi da nije bilo moguće popraviti dosadašnji sistem, već smo morali da uvedemo potpuno novi sistem, govore i podaci koji su vrlo egzaktni. Prema istraživanjima, stopa namirenja dugova u postupku izvršenja je 1,16% u našoj zemlji. Dakle, od ukupnih dugovanja koja su utvrđena srpskim presudama, naplati se svega 1,16%. Ono što je cilj ovog zakona i što možemo da očekujemo na osnovu relevantnih podataka iz zemalja okruženja, a ovaj sistem paralelnih izvršitelja postoji ne samo u razvijenim zemljama EU, kao što je Holandija, već postoji i u Mađarskoj, i u Bugarskoj i u Makedoniji, možemo dao očekujemo da stopa namirenja bude bar 40%. Tako je bilo, od 30 do 40%, u drugim zemljama. Nadam se da ćemo uspeti da budemo bolji i od zemalja u okruženju i da ta stopa bude mnogo veća. Kolega Vlatko Ratković je govorio nešto o tome koliko dana traje izvršenje u Srbiji. Prema podacima iz 2010. godine koje je dala Svetska banka, prosečno izvršenje traje 365 dana ako uopšte uspete da izvršite presudu, pošto ovi predmeti koji nisu završeni, oni u proseku traju 422 dana, a ovi koji jesu 260 dana, kako je kolega Ratković rekao. Ono što je naš cilj i što je sigurno da možemo da ostvarimo ovim zakonom to je da svako naplati svoje potraživanje i da svoje pravo ostvari koje je garantovano sudskom presudom i drugom odlukom najkasnije za dva meseca. Iz tog razloga pozivam i opozicione poslanike, a ne samo poslanike vladajuće većine, da glasaju za ove zakone o kojima danas govorimo jer oni jesu stvarno i isključivo na korist građana Srbije.
Iskorišćeno je 14 minuta i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Nataša Vučković dobiće reč kada završi sa obavezama van sale za sednice. Sada ima reč narodna poslanica Maja Laušević, posle nje narodna poslanica Biljana Hasanović Korać.
Poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama su krucijalni zakoni iz oblasti pravosuđa. Na prvom mestu osvrnula bih se na Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. Svedoci smo dugog trajanja izvršnih postupaka i na taj način nemogućnosti da dugogodišnje parnice nakon dobijanja pravosnažne sudske odluke ne mogu efikasno da se izvrše u izvršnom postupku. U prilog ove tvrdnje govore i brojne predstavke upućene kako Ustavnom sudu, tako i Evropskom sudu za ljudska prava u Strazburu. Pred nama je potpuno novi sistem. Na prvom mestu osvrnula bih se na sjajno rešene odredbe u postupku izvršenja i novinu koja se tiče dostavljanja zapravo izvršnom dužniku. Šta je do sada bila praksa? Do sada je bila praksa da se izvršni dužnik nalazi u lagodnijoj poziciji u odnosu na izvršnog poverioca, što je nedopustivo po sebi. Znači, od sada će, ovim zakonom je predviđeno, što pozdravljam kao odličnu ideju, da se dostava vrši na adresu sedišta pravnog lica upisanog u registru, odnosno na adresu, prebivalište ili boravište fizičkog lica upisanog kod organa za vođenje evidencije o ličnim kartama, znači u SUP. Na taj način je sublimirana ideja koja je pomalo buduća tema za razmišljanje, znači trebalo bi to urediti i zakonom o prebivalištu i boravištu, ali smatram da je ovo odlična ideja. Uvode se privatni izvršitelji. Takođe pozdravljam razrađeni deo zakona koji se odnosi na dobijanje izjave o imovini. Do sada je postojao u zakonu, međutim, na taj način nije dovoljno preciziran. Moram da priznam, poverioci su do sada izigravali Šerloka Holmsa tražeći sredstva i predmet izvršenja kako bi namirili svoje potraživanje koje je stečeno na osnovu pravosnažne i izvršne sudske presude. Mnogo je novih instituta i rešenja koja su pred nama. Samo ću se osvrnuti na to da je poseban postupak za namirivanje potraživanja na osnovu komunalnih usluga koje se takođe veoma često javljaju u praksi. Rekla bih da institut javnog beležništva i ovaj novi zakon koji je pred nama, odnosno notara, ima veoma dugu tradiciju u evropskom kontinentalnom pravu. Latinski model beležništva jeste najrašireniji u svetu. Pojam latinski beležnik jeste skraćena definicija pojma savremenog beležnika i sadrži vekovnu tradiciju principa i pravila koji su zasnovani na nepristrasnosti i kroz koje je javni beležnik dobio javno poverenje. Danas gotovo sve obalske zemlje i zemlje u regionu imaju ovaj institut javnih beležnika ili, drugačije nazvanih, notara. Takođe, sve više jugoslovenskih republika su donele zakone o notarima i notarskim ovlašćenjima i dužnostima. I Kraljevina Jugoslavija je, kao što je kolega Konstantinović izneo, preko Zakona o notarijatu Kraljevine Jugoslavije iz 1930. godine uvela funkciju javnog beležnika koja je kao relikt austrougarskog prava napuštena posle Drugog svetskog rata. Međutim, danas ne samo zbog zastupljenosti ove ustanove u uporedno-pravnim sistemima, već zbog opredeljenih razloga, vraćamo ovaj institut u pravni život naše zemlje i ne samo zbog toga, nego zbog pravne sigurnosti pre svega. Moram da istaknem da recimo konkretno u Novom Sadu, u odeljenju sudske overe Osnovnog suda u Novom Sadu, postoji pet službenika koji se bave poslovima overe, što je zaista neizvodljiv posao i pored njihove najbolje volje. Ono što bih na kraju rekla, jeste da posebna forma i sadržaj tih javnobeležničkih isprava olakšavaju i delatnost suda i drugih državnih organa, te smanjuju njihovu potrebu za intervenciju u postupku pružanja pravne zaštite. Na koncu, bilo je mnogo reči u dosadašnjem pretresu u načelu o Zakonu o advokaturi. Zahvaljujem predstavnicima predlagača koji su inkorporirali, zajedno sa kolegom Ivkovićem, amandmane Advokatske komore Vojvodine na ovaj predlog zakona. Pozivam sve narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ove zakonske predloge. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać, a posle nje narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, dame i gospodo poslanice i poslanici, na samom početku podsetiću da je ova skupština maja 2006. godine usvojila Nacionalnu strategiju reforme pravosuđa. Otpočinjanje ove reforme bilo je neophodno jer je naše pravosuđe, prema percepciji građana i prema istraživanjima koja su bila sprovedena, bilo veoma loše procenjeno, i to kao neefikasno, loše organizovano, neobjektivno, korumpirano. Za razvoj, za napredak u svakom pogledu i za demokratizaciju društva potrebno je dobro uređeno i efikasno pravosuđe. Opšte je poznato da svakog čoveka pogađa nepravda, a još više ga pogađa kada pred nadležnim organima pokuša da je ispravi i dođe do pravde. To traje unedogled ili se i ne ostvari kada pravo i pravda ne budu na istoj strani. Iz navedenih razloga u prethodnom periodu vrlo intenzivno se radilo na reformi pravosudnog sistema kod nas. Već su zabeleženi i pozitivni rezultati, ali to je proces koji traje i zahteva izuzetno angažovanje mnogih subjekata, a naročito Ministarstva za pravosuđe i ministarke. Zakoni koji su danas na dnevnom redu su sastavni deo te reforme i zbog toga su od velikog značaja za dalje unapređenje pravosudnog sistema i demokratizacije celog društva. Kao prvi je Predlog zakona o advokaturi jer je i advokatura deo pravosudnog sistema. U postupku izrade teksta ovog zakona učestvovali su eminentni stručnjaci, ali je i sprovedena veoma široka rasprava, što mislim da je jako dobro. Zainteresovani subjekti su imali prilike da stave svoje primedbe, da daju sugestije i predloge i dosta toga je i uvaženo. Mišljenja sam da je veoma značajno za kvalitet teksta koji je pred nama to što je sprovedena tako široka rasprava sa većim brojem okruglih stolova i na razne druge načine. Za izradu ovog predloga zakona bilo je više razloga. Sada važeći Zakon o advokaturi je donet je još 1998. godine u Skupštini SFRJ. Ta država više ne postoji, a 2006. godine donet je Ustav Republike Srbije, koji propisuje nova načela i definiše advokaturu na nov način. Iz tih razloga je neophodno doneti novi zakon, koji bi advokaturu uredio kao samostalnu i nezavisnu službu pružanja pravne pomoći građanima i pravnim licima, radi zaštite njihovih prava i interesa sa akcentom na nezavisnost i samostalnost. Drugi razlog je neophodnost usklađivanja normativnog okvira Republike Srbije sa međunarodnim dokumentima koji uređuju oblast advokature. Na kraju, kako je Republika Srbija u postupku pristupanja Svetskoj trgovinskoj organizaciji, za šta je jedan od uslova liberalizacija u domenu usluga i uređivanje uslova pod kojima u Republici Srbiji advokati strani državljani mogu da obavljaju svoje advokatske poslove, neophodno je bilo pristupanju izradi ovog predloga zakona. Već je bilo puno reči o sadržaju zakona, tako da ću se sada zadržati samo na onome što se predviđa kao novine. Da bi ispunio cilj, Predlog zakona detaljno reguliše celokupnu materiju advokature, ali kao novine se predviđaju: kao prvo, predviđeni su uslovi za upis u imenik advokata stranih državljana i način njihovog obavljanja advokatske delatnosti na teritoriji Republike Srbije. Druga novina je obaveza advokata da se osiguraju od profesionalne odgovornosti i dati su uslovi i način na koji će se to sprovesti. Bitna novina je uvođenje novog oblika obavljanja advokatske delatnosti. Pored samostalnog bavljenja advokaturom i zajedničke advokatske kancelarije, predviđeno je osnivanje advokatskog ortačkog društva, koje se upisuje isključivo u imenik advokatskih ortačkih društava koji vodi Advokatska komora Srbije. Na nov način se regulišu i organi Advokatske komore, ali se neću zadržati na tome jer je već dosta bilo reči. Disciplinska odgovornost i prestanak prava na bavljenje advokaturom takođe su regulisani detaljnije i na nešto drugačiji način nego u do sada važećem zakonu. Ovo je značajno jer daje nadu da će ove odredbe zaživeti, za razliku od prethodnog perioda, što bi unelo više odgovornosti prema klijentima u ponašanju i postupanju advokata. Na primer, i do sada je bilo propisano kako treba da izgleda firma advokatske kancelarije, što na primeru iz mesta odakle dolazim mogu da kažem da nije poštovano. Stavljane su ne samo firme koje su bile upravo postavljene na zgradu, nego i svetleće reklame i čitavi panoi ispred, tako da to zaista narušava ugled advokature i mislim da je jako važno uvesti red u tu oblast. Značajna novina je što Predlog zakona predviđa da Advokatska komora Srbije osniva advokatsku akademiju, kao posebno telo koje ima zadatak da obezbedi stalnu stručnu obuku advokata, advokatskih pripravnika, diplomiranih pravnika i lica zaposlenih u advokatskim kancelarijama i društvima, i usavršavanje teorijskih i praktičnih znanja i veština neophodnih za stručnu, nezavisnu, samostalnu, delotvornu i etičku advokaturu. Imala sam prilike pre petnaestak godina, kada sam počela da se bavim advokaturom, jer sam 20 godina pre toga radila u upravi, da se suočim sa starijim kolegama koje su u pogledu znanja bile na nivou kada su počeli da rade advokaturu. Nisu pratili nove propise i to se očitavalo u radu. Ne kažem da je to bila većina, ali je bilo takvih slučajeva. Posle 10 godina sam i sama shvatila šta je to, posao ponese i nema se mnogo vremena. Ovakvo sistematsko organizovano obučavanje advokata i usavršavanje je veoma važno jer onda to podstiče advokate da moraju da prate nove propise i nove trendove u radu. Predviđa se specijalizacija advokata, što takođe mislim da je jako dobro. Advokati su prinuđeni da se bave svim oblastima prava. Malo ko može sebi da dozvoli, pogotovo u manjim mestima, luksuz da se specijalizuje samo za određenu oblast. Kada to bude uređeno zakonom i kada bude u primeni i kada se bude preko Advokatske komore organizovala specijalizacija i budu izdata uverenja, onda će se to u praksi lakše sprovoditi i nećemo morati da se dogovaramo međusobno ko će kojom oblašću da se bavi, nego će se znati ko je za šta specijalizovan. Predviđen je advokatski ispit, kao novi poseban uslov za upis u imenik advokata, koji se sastoji od provere poznavanja domaćih i međunarodnih propisa i pravnih akata koji se odnose na advokaturu i Kodeks profesionalne etike advokata. Sve navedeno ima cilj da vrati dostojanstvo advokatskoj profesiji i povrati poverenje građana i pravnih lica u nju, kao i u celo pravosuđe. Drugi po redu je zakon o javnom beležništvu. Već je iznet istorijat bezuspešnih pokušaja da ovaj institut posle Drugog svetskog rata zaživi kod nas, tako da je ovo praktično sasvim novi zakon koji na novi način reguliše ovu materiju. Demokratsko društvo, zasnovano na vladavini prava, zahteva pravnu sigurnost i izvesnost obavljanja pravnih poslova. Osnovni ciljevi koji treba da se ostvare primenom ovog zakona su pravna sigurnost u pravnom prometu, rasterećenje sudova od poslova koji nisu direktno vezani za postupke suđenja i rasterećenje organa uprave i omogućavanje građanima i pravnim licima da jednostavnije i brže ostvaruju svoja prava. Da bi se primenili uslovi i da bi zaživeli u praksi, predviđeno je da ovaj zakon počne da se primenjuje tek sredinom iduće godine, kada se sve pretpostavke za njegovu primenu ispune. Treći po redu je Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. Važeći Zakon o izvršnom postupku donet je 2004. godine, sa primenom od februara 2005. godine. U praksi se pokazalo da rešenja iz tog zakona nisu adekvatna i da i dalje izvršni postupci traju čak i po nekoliko godina, sa neizvesnim ishodom. Ovim predlogom zakona predviđena su nova rešenja u postupku izvršenja i obezbeđenja koja će omogućiti efikasnije ostvarenje prava građana i pravnih lica. Četvrti je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Poznato je da su nedovoljni smeštajni kapaciteti za izvršenje kazne zatvora i da je u ranijem periodu zbog toga dolazilo i do zastarevanja, a evidentno je povećanje broja lica lišenih slobode. Uloženi su značajni napori da se popravi situacija po tom pitanju. Drugi problem je nedovoljan broj zaposlenih u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija i smanjenje istih zbog sada važećih propisa. Izmenama i dopunama Zakona se obezbeđuje da se poveća broj zaposlenih, kako bi se obezbedila sigurnost i zaposlenih i lica koja su na izdržavanju kazne zatvora. Pored toga, izmene se odnose na odredbe koje su u praksi stvarale probleme, kako bi se isti otklonili. Kao novina, predviđa se novo odeljenje sa pojačanim nadzorom, zatim mogućnost da služba za obezbeđenje bude opremljena službenim psima, reguliše se pravo i uslovi pod kojima služba za obezbeđenje može da nosi oružje i niz drugih detalja i niz ovih izmena koje će omogućiti efikasnije izvršenje krivičnih sankcija. Imajući u vidu da se svi ovi zakoni donose radi završetka reforme pravosuđa i podizanja ugleda celog pravosuđa i posebno, kako sam rekla, ovim zakonom o advokaturi, a i radi lakšeg ostvarivanja prava naših građana i pravnih lica, poslanici sa liste ZES će u danu za glasanje glasati za ove zakone.
Iskorišćeno je 13 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, a posle njega narodni poslanik Zoran Babić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, poslanici SPO su veoma pažljivo pratili sve reforme u oblasti pravosuđa i mislim da zbog nekog neopravdanog pritiska javnosti, a složili smo se da je nasleđeno stanje za vreme mandata ove vlade i za vreme dok je gospođa Malović ministar pravde bilo katastrofalno, svaki potez koji je išao u nekom boljem smeru nailazio je na oštrice onih koji su kritikovali stanje, ali takođe želeli to loše stanje da zadrže. Mislim, sasvim objektivno, ne zbog toga što sam deo vladajuće većine, nego jednostavno zbog činjenice da je 95% odredbi svih zakonskih rešenja ovog ministarstva koje je ušlo u skupštinsku proceduru za poslanike SPO bilo apsolutno prihvatljivo i čini nam se da je namera bila apsolutno dobra i dobru nameru prepoznajemo kod svih zakona koji su danas u proceduri. Naravno da ćemo u danu kada budemo raspravljali o amandmanima i u raspravi o pojedinostima mi izneti neka naša razmišljanja, između dva ili tri dobra rešenja koje je rešenje najoptimalnije, ali ono što mi možemo u startu da kažemo kao generalnu ocenu onoga što smo videli i detaljno proučavali, da su ova četiri jako dobra zakona. Što se tiče zakona o javnom beležništvu, pošto smo mi možda jedini u Narodnoj skupštini Republike Srbije koji držimo malo više do Kraljevine Jugoslavije, do te naše evropske desne Srbije, pre Drugog svetskog rata, nama je jako drago da se Srbija sa ovim zakonom vraća svojim predkomunističkim temeljima, da hvata korak sa Evropom i sa modernim svetom. Zaista je bilo besmisleno, 1001 posao koji ne spada u onu sudsku nadležnost, u užem smislu reči, stavljati u nadležnost sudova i bespotrebno ih, ionako preopterećen sud, dodatno opterećivati. Svarešenja data u ovom zakonskom predlogu su jako dobra. Ono što se tiče zakona o advokaturi, mislimo da su zaista tokom javne rasprave, bilo je 50 i nešto okruglih stolova, panel diskusija, stručnih rasprava, a ovaj zakon su radili, čini nam se, ljudi od struke i sve novine koje su iznete u zakonu o advokaturi, a što su danas obrazlagale moje kolege, za nas su apsolutno prihvatljive. U duhu su potreba današnje advokature, ali takođe u nekom evropskom duhu i u duhu uvođenja svih novina koje su bile neophodne da se uvedu u zakon o advokaturi. Mislim da je dobro što se omogućava steranim državljanima da se bave advokaturom u datim uslovima, zatim što je ipak potrebno da se advokati edukuju, osposobljavaju, jer ovo što je moja prethodnica rekla, to jeste tačno. Nebrojeno puta, jer sam i ja neku svoju profesionalnu karijeru počeo kao advokatski pripravnik, sreo sam manji broj kolega, ali bilo je kolega koji posle položenog pravosudnog ispita, verujte mi, da uopšte nisu pratili propise. Najčešće obrazloženje je bilo, saznaću u hodniku od kolege, pitaću sudiju itd. To nije kvalitetno bavljenje advokaturom. Značaj advokature u našem pravnom sistemu je zaista veliki. Ne zaboravite da advokat pre svega pomaže sudu, pored toga što štiti interese svoje stranke i pomaže svojim strankama, dobar i korektan advokat, konstruktivan advokat, stručan advokat, najviše pomaže sudu, a time pomaže i celokupno pravosuđe i time doprinosi sa svoje strane uređenju pravnih odnosa u jednom društvu. Čini nam se da je dobro konačno ono što je već zaživelo zadnjih godina u praksi, da postoje zajedničke advokatske kancelarije, advokatska ortačka društva, da se to ovim zakonom preciznije reguliše i dobro je i polaganje advokatskog ispita, jer ne zaboravimo da se tu radi o proveri znanja iz domaćih i međunarodnih propisa koji se odnose na advokaturu i kodeks etike advokata. Naravno da smo mi u velikoj meri još mentalno u tom jednopartijskom sistemu i naravno da je jednopartijski sistem iznedrio sve i svašta, pa i svakojake advokate koji su bili advokati države i advokati tajnih službi koji su završavali najprljavije poslove sa advokaturom. S druge strane, imali smo advokate koji su i u tom jednopartijskom sistemu držali do svoje profesije, čuvali čast svoje profesije i u potpunosti se držali kodeksa advokatske etike. Kolega Srđan Miković je pomenuo danas sa punim poštovanjem Dragića Joksimovića i Nikolu Đonovića, branioce generala Dragoljuba Draže Mihailovića, prvog antifašiste u okupiranoj Evropi, koji je na jednom montiranom staljinističkom procesu osuđen, ali ista sudbina je kasnije zadesila i njegove branioce, a to su bili branioci koje je postavio i sud, i Advokatska komora Srbije i čiji je jedini greh bio to što su pokušali da na jednom montiranom staljinističkom procesu pokažu da je to takav proces i da obrane i čast svoje profesije, ali i život osumnjičenog. Naravno, posle, Josip Broz Tito, 1946. godine kada je putovao na Jadran, svratio je na Cetinje i javno izrekao presudu i advokatu Joksimoviću i advokatu Nikoli Đonoviću, i njihova sudbina je nažalost bila takva da nije mogao da se izbegne tragičan ishod. Zbog činjenice da Srbija ima zaista kvalitetnih advokata, da ima advokata koji vode velike sporove i pred međunarodnim sudovima, da postoje specijalizovani advokati u svim oblastima prava, da zaista postoje advokati čija je prva asocijacija uz stručnost, korektnost i objektivnost, gospodstvo, da u potpunosti postupaju po kodeksu etike. Ono što SPO želi da vidi u budućoj evropskoj Srbiji, želi da vidi advokate koji će u potpunosti poštovati kodeks etike, koji se neće služiti onim prljavim poslovima koji su bili prisutni kod nas, posebno devedesetih godina i zbog toga nas raduje činjenica da će jedna opoziciona stranka, LDP, glasati za ove zakone. Očekivali smo da i ostatak opozicije da načelnu podršku ovim zakonima, a da naravno u raspravi u pojedinostima iznesu svoje primedbe i obrazlože svoje amandmane, a sam proučavajući neke amandmane, sebi sam rekao da ću za njih glasati i da ću ubeđivati ministra da ih prihvati, jer čini mi se da su dobronamerni.
Iskorišćeno je osam minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju je 10 minuta. Narodni poslanik Zoran Babić ima reč, a posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, famozna reforma pravosuđa, koja je u kompletnoj stručnoj javnosti ocenjena kao neustavna i veoma loša, predstavlja početnu fazu urušavanja pravnog poretka Srbije. Reforma pravosuđa uspela je da kompletan pravosudni sistem dovede u paralizu. O kvalitetu iste najbolje govori izlaganje gospodina Štefana Filea ovde kod nas u parlamentu Republike Srbije, kao i zamerke i packe koje nam je međunarodna zajednica tim povodom i uputila. Predlog zakona o advokaturi je, po mom skromnom mišljenju, završni čin jedne reforme koja će za rezultat imati potpunu privatizaciju pravosudnog sistema Srbije. Član 67. Ustava Republike Srbije, koji je mnogo puta danas pomenut, govori o advokaturi kao samostalnoj i nezavisnoj službi, jer samo samostalna i nezavisna advokatura može pružiti valjanu pravnu pomoć građanima i time obezbediti sprovođenje Ustavom zagarantovanog prava na pravnu pomoć. Međutim, ovaj predlog zakona o advokaturi teži da advokaturu uredi toliko duboko da se njeni temelji, samostalnost i nezavisnost, na taj način praktično dovode u pitanje. To što ste u članu 2, kao i vi, gospođo ministre, u uvodnom izlaganju, rekli da je advokatura nezavisna i samostalna delatnost, napisano je, odnosno izrečeno pro forme i predstavlja čisto zamagljivanje realnosti. Srpska advokatura, kao što su neke kolege i govorile, iduće godine proslaviće 150 godina postojanja, jer je prvi zakon o advokaturi, koji se zvao Zakon o pravozastupnicima, donet davne 1862. godine, u vreme vladavine kneza Mihaila Obrenovića. Nezadovoljstvo ogromne većine advokata u Srbiji, a podsetiću njih je skoro 7.500, leži u činjenici da se nikada do sada, nikada za ovih skoro 150 godina tradicije država nije bavila uređenjem unutrašnje organizacije komora i načinom izbora organa u komori. Ta pitanja su uvek bila regulisana isključivo unutrašnjim pravnim aktima, odnosno statutima advokatskih komora. Smatram da ovaj predlog zakona o advokaturi suštinski ugrožava samostalnost i nezavisnost advokature, unosi nejasnu primenu akademskih zvanja i naziva vrste i nivoa studija, ne definiše dovoljno dobro dužnosti advokata prema stranci, ne motiviše stručno usavršavanje i specijalizacije advokata, advokatska tajna je neprecizno uređena i njen dohvat je isuviše liberalizovan, kao i da ovaj predlog zakona ne dozvoljava bavljenje advokaturom u radnom odnosu. Takođe, ovaj predlog zakona o advokaturi se više bavi uređenjem načina organizovanja advokatskih komora, a manje postavljanjem jasnih granica komorama u vršenju javnih ovlašćenja. Naše zamerke se odnose i na način i sastav komisije za izradu ovog predloga zakona o advokaturi. Zahtev SNS je da se ovaj predlog zakona o advokaturi povuče iz skupštinske rasprave, sve do trenutka dok advokatura, preko svojih regionalnih, odnosno osnovnih advokatskih komora, ne bude uključena u izradu zakona. Promenite dosadašnju praksu. Nužno je ispoštovati svih osam regionalnih advokatskih komora u Srbiji koje bi trebalo, odnosno trebalo je da daju po jednog člana Komisije za izradu nacrta zakona. Ili bar da je Komisija, koja je načinila ovaj predlog zakona, izabrana na Skupštini Advokatske komore Srbije, a ne da to bude politička odluka Upravnog odbora Advokatske komore Srbije, kao što je to sada bio slučaju. Ako je advokature prema Ustavu nezavisna i samostalna služba, kako definiše malopre navedeni član, onda se mora ostaviti da sama organizuje svoj unutrašnji izgled, svoje organe, način njihovog izbora i vreme trajanja mandata. To je osnov samostalnosti i nezavisnosti, a ne da neko treći sa strane, pa makar to bila i država, nameće advokatima kako će njihove komore biti iznutra uređene i kako će funkcionisati. Ne može a da se ne primeti da je predloženim zakonom o advokaturi advokatura svedena na jednu podaničku službu nažalost i to tako što ovim zakonom praktično država uzima u svoju nadležnost da ustroji i organizuje advokatsku delatnost i da praktično vrši kontrolu nad radom advokata i advokatskih komora. Zbog toga se nameće pitanje zašto bi Vlada Republike Srbije imala taj interes, kada nigde u svetu nijedna država ne utiče na organizaciju i oblike organizovanja advokatskih kancelarija i advokature u celini? Ne delim optimizam kolega iz vladajuće većine, jer ukoliko ovakav zakon bude usvojen Skupština Republike Srbije će srpskim advokatima nametnuti jedan, po cilju i svom duhu, loš zakon. Zloupotrebljava se moć parlamenta, dajući skupštinskoj većini mogućnost da se igra Ustavom, zagarantovanom samostalnošću i nezavisnošću advokature. Zapravo, ovim zakonom dozvoljava se ignorisanje srpskih advokata i njihovo potpuno potčinjavanje interesima oligarhije i krupnog kapitala. Ovom poslednjom rečenicom mislim da sam se veoma približio cilju predloženog zakona o advokaturi. Jer, da li jednom, nažalost, odnarođenom režimu, koji je svojom nesposobnošću uspeo da život u Srbiji maltene stane, da se proizvodnja svede na minimum, da se zemlja prezaduži, da li režimu koji je uništio poljoprivredu i pravosuđe trebaju slobodoumni i materijalno nezavisni građani? Mislim da ovakvim predlozima zakona šaljete poruku da vam takvi građani nisu potrebni. Ne mogu a da ne navedem još jednu od mnogobrojnih spornih odredbi ovog zakona, a to je član 89. koji zapravo predstavlja maltene uvođenje privremenih mera u gotovo svim advokatskim komorama. Tim spornim članom je predviđeno da je Advokatska komora Srbije dužna da raspiše izbore za sve organe Advokatske komore Srbije u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, a da će do izbora organa Advokatske komore Srbije nadležnost tih organa obavljati postojeći organi Advokatske komore Srbije. Dakle, na ovaj način se suspenduju svi izbori koje su osnovne advokatske komore sprovele u toku 2010. godine, što je neprihvatljivo i zbog čega je SNS amandmanom predložila brisanje spornog člana 89. Predloga zakona o advokaturi. Za razliku od važećeg zakona, Predlog zakona o advokaturi ne dozvoljava bavljenje advokaturom u radnom odnosu. Zašto je to zabranjeno? Predlagač mislim da nije obrazložio, bar ja nisam uspeo to da vidim. Koji je smisao ortačkog društva kao pravnog lica, ako ne može da zapošljava advokate i koja je onda razlika između ortačkog društva i zajedničke advokatske kancelarije? U postojećim uslovima neophodna je specijalizacija advokata, a s druge strane, potrebno je da advokati pružaju pravnu pomoć u različitim oblastima prava ukoliko žele da budu konkurenti. Oba zahteva se mogu ispuniti samo organizovanjem velikih kancelarija koje imaju više advokata. Zakoni mnogih država omogućavaju i osnivanje advokatskog društva sa ograničenom odgovornošću, a strani advokati su kod nas zastupljeni, mislim, upravo u toj formi. Domaća ortačka društva treba i mogu da budu konkurencija stranim advokatskim kancelarijama, samo ako se dozvoli da imaju, odnosno zapošljavaju veliki broj advokata. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, na kraju, možda će neko reći da iznošenjem ovih činjenica branim advokate, ali u stvari želja mi je da branim građane Srbije i njihovo pravo na punu pravnu zaštitu Ustavom utvrđenih prava i sloboda. Zaštitu tih prava i sloboda, tvrdim, građani nikada ne mogu ostvariti ako ne postoji nezavisna i samostalna advokatura, koja je, kao što svi mi znamo, civilizacijska tekovina, koja postoji stotinama godina i bez koje se ne može zamisliti nijedna demokratska i pravno uređena država.
Devet minuta i 45 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ovi zakoni nisu revolucionarni, nisu kvalitetni, ne znam koliko okruglih stolova, možda neki i ovalni, ništa nisu pomogli da mi dođemo do kvalitetnih zakona. Neko je rekao da su revolucionarni, pa ni po čemu. Bitni jesu i važni i, gospođo ministar, možda je vaša namera bila najbolja, ali mi nećemo suditi i procenjivati namere, mi moramo da cenimo ono što se nudi narodnim poslanicima, odnosno ono što će sutra biti pozitivni pravni propisi. Interesantno je da su neke kolege narodni poslanici govorili i hvalili, recimo, zakon o advokaturi, a da su podneli veći broj amandmana na isti zakon. O čemu se tu radi? Da li je to neka obaveza da se zakoni hvale? Razmišljao sam kako početi ovo svoje izlaganje, da li na način na koji sam smatrao da treba ili možda i citiranjem nekih od kolega koji su govorili o ovim zakonima. Čini mi se da je kolega Novaković našao najbolju meru. On je na jedan šaljiv način pokušao da prikaže šta su sve nedostaci ovih zakona, kao čovek koji treba da glasa za ovaj zakon izostavio je pravu kritiku ovih zakona, ali sada da ostavimo to po strani. Da bi se kvalitetno moglo razgovarati, recimo, o zakonu o advokaturi, to vam je pokazao naš kolega Petar Jojić, iza kojeg stoji preko 30 godina rada u advokaturi i drugi važni poslovi koje je obavljao, videli ste koliko je kritika na račun ovog zakona našao i pronašao. Ponekad postoji potreba da se integralno raspravlja o nekoliko zakonskih predloga, a ovde uopšte nije takav slučaj, pa sam se pitao zbog čega? Evo, četiri veoma važna i bitna zakona zajedno rasprava u načelu, pa prosto iz razloga da vam i po još neki put ne bi rekli da je vaša reforma pravosuđa neuspešna i da ovde uvođenjem novih instituta i institucija, jednom disperzijom organa u pravosuđu, pokušavate da one na koje će se odnositi ovi zakoni zbunite da ne znaju o čemu se radi. Probao sam na jedan način, i teško je ovde govoriti za ovaj vremenski period, odnosno u ovom vremenskom roku, možda pojedinačno, nego sam pokušao da pronađem zajedničke mane i nedostatke ovih zakona i možda ću na taj način probati da govorim o ovome. Kada je u pitanju Predlog zakona o advokaturi, postavio bih jedno pitanje, a vi nemojte zaboraviti da odgovorite kada budete uzeli reč, a odnosi se na član 6. tačka 10. stava 1, u kojem vremenskom periodu se ne može upisati u Advokatsku komoru, odnosno ne može postati advokat, pa kaže "protek najmanje dve godine od prestanka pravosudne funkcije ili javne funkcije u organima uprave, ako je kandidat na toj funkciji bio". Ovde se postavlja pitanje kakav je status onih sudija koje nisu izabrane, kakav im je status od1. januara 2010. godine do današnjeg dana? Ne osporavam, niti kritikujem, niti hvalim ovu odredbu, samo pitam kakav je praktični značaj ove odredbe i šta će se desiti s onima koji nisu imenovani za sudije, a žele da se bave advokaturom? Da li je već ovih godinu i po dana do sada ili koliko će kasnije proteći, da li im to predstavlja neku smetnju? Verovatno je i vama poznato da su neke advokatske komore naglo povećale članarinu prilikom upisa u Advokatsku komoru, verovatno da bi došle do značajnijih finansijskih sredstava ili možda čak i da bi se ogradile od dolaska nekih novih ljudi u advokaturu. Kada već govorimo o zakonu o advokaturi, mislim da bi bilo značajno i dobro da se pomene Advokatska komora iz Šapca, koja je donela odluku da uputi pomoć Japanu, u meriu kojoj su to oni mogli. Mislim da bi tim primerom mogle da se povedu i neke druge komore i neka druga udruženja uopšte vezano za to. Obavezuje se kroz ovaj zakon dalje usavršavanje. To je potrebno u svakom poslu, ne samo u advokaturi, ali ovde nema konkretnih predloga i planova kako to može da se uradi. Iz diskusije nekih kolega je provejavalo da u našim advokatskim komorama postoje nekvalitetni advokati, verovatno postoje i takvi, postoje i vrsni advokati, ali da mi imamo dobre pravnike najbolje pokazuje i nedavni primer gde su studenti Pravnog fakulteta iz Beograda na takmičenju uspeli da osvoje prvo mesto u velikoj konkurenciji. Znači, imamo stručne i kvalitetne ljude, ali je problem, kako volite da kažete, "stvaramo zakonske okvire za reformu pravosuđa", što ne stvaramo dobre zakonske okvire. Nije nama nikada bio problem da imamo stručne i kvalitetne kadrove, nego je problem realizacije onoga što mi želimo i načina na koji hoćemo da sprovedemo tu reformu. Sada je neko rekao da ova četiri zakona u potpunosti zadovoljavaju evropske standarde. Eto, ukoliko vi hrlite u EU, nije sporno da to za vas bude neki cilj, ali nam je bitnije da oni zadovoljavaju standarde građana Srbije, a ne evropske standarde. To je nama osnovno. Umesto da ovaj režim obezbeđuje posao, da se zapošljavaju građani Srbije, vi se trudite da u komentaru ispred svakog zakona ili na kraju tog komentara kažete da ispunjava i zadovoljava evropske standarde. Ostavite se toga i učinite nešto u korist građana Srbije, a kada kažem građana Srbije, pre svega mislim na one na koje se odnosi ovaj zakon, ali svakako i građane Srbije koji će biti nečiji klijenti i koji će se obraćati advokatima. Kada je u pitanju Predlog zakona o javnom beležništvu, istina je da je u našem okruženju većina zemalja prihvatila ovakav zakon i on je u primeni. Smatramo da se ovo može rešiti i na drugi način i da je ovaj zakon potpuno suvišan. Rekli ste ko je učestvovao u izradi i ko je predvodio radnu grupu za izradu Nacrta zakona o javnom beležništvu, ali da li vam je poznato, verovatno jeste, da su posle članovi te radne grupe organizovali predavanje ili, kako ih neko naziva, specijalističke studije za polaganje ispita za javne beležnike, a da se pri tome nije vodilo računa da li će ti koji završe taj kurs, a potom i polože taj ispit, uopšte moći da rade kao beležnici? Previše je, po Predlogu zakona o javnom beležništvu, rezervisano prava za ministra, ovo se ne odnosi samo na vas, to se odnosi na svakog ministra pravde, počev od toga da odlučuje ko će biti javni beležnici, do tačno prihvaćenog predloga da bi na 25.000 trebalo da bude po jedan javni beležnik, odnosno da svako opštinsko mesto ima jednog beležnika. Smatramo da je ovaj posao koji će obavljati javni beležnici sasvim sigurno i vrlo uspešno mogao da obavlja i sud, kao što su mogli da obavljaju i organi državne uprave. Postaviće se i pitanje i problem norme kod sudija, pre svega sudija osnovnog suda, jerće veliki deo onih poslova koji sada obavljaju sudije preći u nadležnost javnih beležnika i onda će biti veoma teško da ispune tu normu. O tome verovatno niste vodili računa. Kada se sada kaže da čekamo redove u sudu ili možda organu državne uprave da se overe neki podnesci, kao da ovamo to neće biti, kao da će traka da radi. Šta će se ovamo dešavati? Kad bude prešlo u nadležnost javnih beležnika, verovatno će se i tamo pojaviti takav ili sličan problem. Suština nije u tome, nego samo da se stvori veliki broj radnih mesta za one koji će postati državni službenici ili činovnici, a verovatno vlasnici velikih parcela i imanja naše države će postati neki drugi ljudi i oni koji ne budu mogli da se zaposle na javnim funkcijama, jer nisu miljenici režima Borisa Tadića, oni će morati da obrađuju zemlju i da rade neke fizičke poslove. To im priprema ova vlast. Naizgled to nema mnogo veze sa ovim predlozima zakona, ali zapravo sama činjenica da razgovaramo sada o četiri veoma važna zakona pokazuje šta je vama cilj i namera. Zatim, Predlog zakona o obezbeđenju, čini mi se da je to suština zbog čega se o pet zakonskih predloga istovremeno razgovara. Ne bih sada razrađivao detalje koji su propisani u ovom predlogu zakona. Sama činjenica da će postojati agencije za privatno naplaćivanje dugova, što do sada nije uspešno mogao da radi sud, ukazuje na to i možda je dobar primer koji je danas iznela koleginica Daniela Lovrin, kada se jedan advokat pokušao maskirati, skrenuti trag sudskim izvršiocima, odnosno onima koji uručuju poziv, čini mi se da će sada, pošto postoji mogućnost da vansudski izvršioci angažuju treća lica bez preciznog definisanja ko su ta treća lica, da će to otprilike biti oni koji će prvo da polome, istrgnu, pa će onda da utvrđuju identitet. Ovo je pokušaj legalizacije tih uterivača dugova, što ni u kom slučaju ova i ozbiljna država nije mogla i smela sebi tako nešto da dopusti i da dozvoli. Zatim, jedan pristup pravosudnog sistema u ovoj državi, koji mi iz SRS ozbiljno kritikujemo, jeste i činjenica da svako za koga se posumnja ili zatraže državni organi iz Republike Hrvatske, ili iz BiH, u Srbiji su spremni da isporuče, da uhapse, da zadrže u ekstradicionom pritvoru ili šta već. Evo, nedavni primer ratnog gradonačelnika Božidara Vučurevića iz Trebinja, gde je juče, u pokušaju da pređe na mostu Karakaj, uhapšen, priveden u Viši sud u Šabac i određen mu je ekstradicioni pritvor do 18 dana. Da li se neko pita, da li se režim Borisa Tadića i on sam na čelu tog režima pita – a šta je sa onim neuspešnim pokušajima da se procesuiraju Ejup Ganić, Tihomir Purda, Ilija Jurišić, Divjak i mnogi drugi? Ne, to uopšte nije važno, važno je da na svaki mig pravosudni organi, ili već neki drugi, to može da bude i Ministarstvo policije, isporuče one koje traži Hrvatska država ili možda BiH. Ima li kraja tom poniženju svojih građana ili Srba uopšte, ili vi to mislite da idete dok god vam potražuju bilo koje lice, vi ćete da ispunjavate takve obaveze? Zakonski predlozi o kojima danas razgovaramo za SRS nisu prihvatljivi i u danu za glasanje ne možemo glasati za ove predloge. Ima određeni broj amandmana. Ne mislimo da ćete ih prihvatiti, bar u onoj meri u kojoj bi oni možda nešto i promenili u ovim zakonima. Ukoliko se ne desi to, sigurno ne možemo dati podršku ovakvim zakonima.
Iskorišćeno je 12 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je 16 minuta.
Neću se nikada navići da postoji za 19 tačaka tri ili četiri grupe pretresa, zajednički načelni i jedinstveni ili kako se god već naziva, ali mogu da konstatujem da postoji jedna novina, doduše nije revolucionarna, da sada u zajedničkom pretresu imate predlog zakona npr. o prevozu u drumskom saobraćaju, imate ugovore o garanciji, imate čak i sporazume u okviru iste grupe zakona o kojima treba raspravljati. Postoje radnje gde se sapun i hleb drže zajedno, ali se u takvim radnjama hleb ne kupuje. Da li se baš u cilju učinka dozvoljava da npr. sutra treba da pričamo o sedam izuzetno važnih finansijskih zakona u okviru jednog istog vremena i da li danas zaslužuje ovakva pohvala revolucionarnim i novim zakonima, makar o beležništvu i izvršenju i obezbeđenju, da u okviru jednog istog vremena pričamo o pet tačaka dnevnog reda? Vi time pokazujete da ili zakoni nisu dovoljno dobri, jer ne mogu da izdrže ozbiljnu kritiku, što ću i dokazati, ili dokazujete da vam nije toliko stalo do suda javnosti i upoznavanja javnosti s onim što se na njih odnosi. Da li je pravnička profesija u ovoj zemlji poput pravničke profesije u Americi nazvana izdatom profesijom? Da li je ona, kao u Rusiji danas, privilegovana profesija u koju se rado ulazi, zavisi ne samo od advokata, nego i od nas zakonodavaca i od onih koji zakon pišu? Istina je uvek negde na sredini, npr. na sredini između te ruske težnje, trenutno popularne pravničke profesije, govorimo i o advokaturi, i o izvršenju i o beležništvu, gde ljudi rado ulaze u ovu profesiju, jer im omogućava da steknu sigurnost u sebe, jer imaju moć da odbrane svoje stavove. Molim vas da razmislite o tome koliko je ljudima danas važno da mogu da odbrane svoj stav i da mogu da postoje institucije koje mogu da brane njihove stavove i koje mogu da brane njihove interese. To da li je ova profesija privilegovana u smislu zarade, opet ne može da bude opšta odrednica. Neki u sprezi finansijske moći, politike i nekih drugih moći od ove profesije su zaista stvorili privilegovanu profesiju u kojoj se odlično zarađuje. Drugi koji ne žele da uđu u tu vrstu moćnih krugova jedva sastavljaju karaj s krajem. Na nama je da pomognemo da čast oveprofesije odbranimo tako što ćemo im omogućiti da imaju dobre zakone. Napretkom ću, u smislu ostvarenja uslova da se sudovi rasterete, nazvati Zakon o javnom beležništvu. Da, zaista nam je trebao jedan ovakav zakon. Međutim, kad stavljam primedbe i propuste koji su evidentni u ovom zakonu, pitam se kome treba da se obratim? Ako svojevremeno gospođu Malović nisam uspela da uverim kada smo pričali o sudskim veštacima da treba usvojiti neke amandmane SNS, sada se zaista pitam gde su ostali moćnici koji odlučuju o ovome? Pričaću zbog građana. Kada prestaje delatnost javnog beležnika? Niste to dobro definisali ovim zakonom. Da, ovaj zakon treba da rastereti sudove i u priličnoj meri određuje i nadležnost i organizaciju javnog beležništva, ali ako napišete samo da su to određenja prema Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, odnosno trebalo je da precizirate da delatnost javnog beležnika prestaje ispunjenjem ne samo uslova za starosnu penziju, jer ta navedena odredba je i nejasna i neprecizna, ali i diskriminatorska. Da li ste ovim želeli da prejudicirate moguća rešenja u zakonima koji će određivati uslove za starosnu penziju? Možda, ali to nije dovoljno opravdanje. Jednostavno, mora da bude precizno definisano da je to npr. kada muškarac navrši 63 godine, odnosno žena 58 godina i najmanje 20 godina penzijskog staža, kada muškarac navrši 65 godina, odnosno žena 60 i najmanje 15 godina staža osiguranja. Neću detaljisati, ali ću obrazložiti da bi vi obratili pažnju na ove primedbe, da bi ovaj zakon zaista mogao da bude bolji. Da li ste vi svesni da je predlog koji ste dali određenjem samo starosne penzije u suprotnosti sa članom 21. Ustava? Taj član Ustava propisuje da su pred Ustavom i zakonom svi jednaki, u stavu 3. da je zabranjena svaka diskriminacija, i neposredna i posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola itd. Da bi se izbegla ovakva pitanja i moguća različita tumačenja koja će navodno ministarstvo kasnije davati, nedopustivo je da se dozvoli diskriminacija muškaraca i žena, jer to Ustav ne dozvoljava i mnogi zakoni su doneli posebne odredbe kojima ne ostavljaju mesta dilemi koju ste vi otvorili predloženim rešenjem iz člana 24. Zakonom o radu, član 175. stav 1. tačka 2, propisano je da radni odnos prestaje kada zaposleni navrši 65 godina života i najmanje 15 godina staža osiguranja, ako se poslodavac i zaposleni drugačije ne sporazumeju. To "ako" otvara prostor da u ovom zakonu primenite rešenja koja postoje u Zakonu o sudijama, u članu 59, gde je bez diskriminatorskog pristupa utvrđeno kada sudiji prestaje radni vek. Uverena sam da vi to dobro znate, kada navrši 65 godina života ili 40 godina staža osiguranja po sili zakona. Izuzetno, po zahtevu predsednika suda, Visokog saveta sudstva, sudiji se može produžiti radni vek za još dve godine, uz njegovu saglasnost. Znači, više je nego jasno da je nedopustivo da usvojite rešenje koje ste predložili, a mi amandmanom predložili izmenu – kada jednom javnom beležniku prestaje delatnost treba da bude definisano na način da to ne razdvaja muškarce i žene u pogledu dužine radnog veka, niti da stvara neravnopravnost između ove profesije, javno-beležničke i, na primer, sudijske. Niste precizno definisali ni šta su uslovi za obavljanje ovog posla. Jer, stečeno visoko obrazovanje drugog stepena niste definisali onako kao Zakon o visokom obrazovanju i autentično tumačenje koje ne poznaje jedinstveni pojam – završen fakultet, jednostavno, to niste ugradili u zakonu. Zato je neophodno da precizirate završeni stepen studija pravnog fakulteta, isto onako kako je to definisano i za upis u imenik advokata. Na primer, mi smo vam precizirali nekim rešenjima i nadam se da ćete ih pažljivo pročitati, da treba da se naziv zvanja izjednačenog sa akademskim nazivom master precizira, tako da se kaže da je to dovoljno kao jedan od uslova za imenovanje notara. Znači, diploma pravnog fakulteta, sa stečenim zvanjem master po novim, odnosno diplomirani pravnik po ranije važećim propisima. Ovim ćete, jednostavno, dovesti do usklađenosti onog što se zove celina pravnog sistema. Kad već definišemo školsku spremu za ovu delatnost, da li smo mogli sebi da dozvolimo luksuz lišavanja visokoobrazovanih stručnjaka u ovoj specifičnoj delatnosti? Znači, uslove koji su propisani smatram solidnim. Ali, da li treba da isključite nekog ko je navršio 65 godina života i stekao uslov za penziju, treba li ga automatski isključiti kao nekog ko je s takvim saznanjem, iskustvom i stručnošću, i da on više ne može da se bavi ovim poslom samo zato što ima 65 godina? Da li država Srbija, koja ima svega 6,5% stanovnika sa fakultetskom diplomom i kojoj preti da postane zemlja koja ima više penzionera nego zaposlenih, može sebi da dozvoli ovo? Zaista mislim da su izuzeci, koji inače postoje u nekim drugim oblastima, potrebni i u ovoj koju ustanovljavamo i želimo da je ustrojimo kao poštovanu, a ne da unapred kažemo sto prvih će biti uhapšeni. Treba da dozvolimo izuzetak da neki stručni ljudi koji su ostvarili uslove za penziju istovremeno mogu da obuče neke nove i mlade i prenesu na njih znanje koje je potrebno u ovoj oblasti. Zaista mislim da bi ovo trebalo uraditi već u ovom trenutku, a ne da ostavite, kao za mnogo šta, da se kasnije nekim pravilnicima, kasnijim tumačenjima ove norme precizira da li neko može posle 65 godine da se bavi još aktivno poslom kakav je javno beležništvo. Hoću da kažem još par reči o slučajevima kada javni beležnik ne može da postupa u predmetima. Da li vam je to u brzini promaklo, zaista ne znam, ali pogledajte još jednom pažljivo član 54. stav 1. tačku 2. Predloga. Reći ću vam kako se tumačenje tog člana može prevesti u stvarnosti. Proizilazi iz vašeg predloga da beležnik ne može da postupi ako mu je stranka ili zakonski zastupnik stranke ili punomoćnik stranke, na primer, bivši zet, snaja, svekar, svekrva, tast, tašta, zaova, svastika ili dever, ali može da postupi ako mu je stranka ili zakonski zastupnik stranke ili punomoćnik stranke bivši supružnik ili bivši vanbračni partner. Da li je to logično? Da li je to omaška? Ali, to proizilazi iz člana 54. Takođe smo predložili da ovaj član doradite tako da ne postoji obaveza izuzeća javnog beležnika kad mu je stranka ili zakonski zastupnik stranke ili punomoćnik stranke bivši supružnik ili bivši vanbračni partner. Molim vas da tu ujednačite pristup, jer nelogičnosti koje proizilaze zaista nisu u redu. Član 76, svedok identiteta. Zaista želim da građani Srbije čuju s kakvim se sve činjenicama srećemo u nekim novim i revolucionarnim zakonima. Tražite od svedoka identiteta, u ovom javno-beležničkom poslu, da treba da ispuni uslove iz stava tog člana, tako čudne i neobične, kao da on dokazuje valjanost nekog pravnog posla, a ne da samo potvrđuje identitet, odnosno da kaže – ta osoba je ta, da prepozna čoveka koji učestvuje u poslu. Mi tražimo da je dovoljno da on bude punoletan, da bi mogao da bude dostojan svedok identiteta. Mi predlogom dajemo da on nije dostojan jedino ako je pravosnažnom presudom utvrđeno da se za nagradu, znači za novac, bavi posvedočavanjem identiteta. Znači, ti toliko otežavajući uslovi koje propisujete za svedoka identiteta zaista nisu smisleni, niti odgovaraju svrsi ovog rešenja ovde. Smatramo da je jedno punoletno lice nepristrastan svedok i da on jednostavno ne može da utiče, jer on ne utiče na sastavljanje bilo koje suštine isprave i da u tom smislu ne smeju da ostanu ova i ovakva rešenja. Nepotrebno je da vi tražite nepristrasnost lica koje svedoči da je neko lice upravo to, odnosno potvrđuje njegov identitet. Evo, navešću vam samo jedan primer iz života. U pitanju je, na primer, hitan slučaj. Treba da se sačini javno-beležnička isprava, ne poseduje službena dokumenta lice koje treba da dobije tu ispravu i teško da će naći nekog svedoka identiteta, a da pri tome nije makar s jednim od njih u srodstvu. Šta smeta srodstvo ako on treba da pokaže da poznaje to lice za koje se donosi javno-beležnička isprava? Molim vas, kako ste mogli da ukinete da javni beležnik izjavljuje prigovor u roku od tri dana,a da ne kažete kome se prigovor izjavljuje. Govorim o članu 108, snaći ćete se, kada je propisano da se javnom beležniku naloži da izda izvornik isprave. On ima rok od tri dana da izjavi prigovor, ali kome? To je propušteno da se zakonom definiše i mi smo vam dali rešenje koje proizilazi iz ostalog duha zakona, da bi to trebalo da bude sud na čijem se području nalazi sedište javnog beležnika. Znači, smatramo da je zakon o javnom beležništvu potreban. Računamo da primedbe koje smo izneli jesu doprle do vaše svesti i, ako ih usvojite, zaista možemo da očekujemo da u primeni imamo zakon koji će rasteretiti sudove, a o zakonu o izvršenju i obezbeđenju govoriću u okviru vremena ovlašćenog predstavnika na kraju.
Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi Napred Srbijo je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, srljajući na ovom, kako vi kažete, evropskom putu, vi iz parlamentarne većine ubiste parlamentarnu demokratiju. Dakle, danas raspravljamo o četiri predloga zakona koji ukupno imaju 673 člana, a gospođi ministar je trebalo 34 minuta i 48 sekundi samo da pročita deo obrazloženja koje su joj službe napisale uz ove predloge zakona i vi onda očekujete da narodni poslanici u ovako ograničenom roku mogu da govore o svim ovim predlozima zakona. Nažalost, ukinuli ste ovim restriktivnim Poslovnikom i mogućnost da poslanici međusobno razmenjuju stavove i mišljenja, tako da nismo mogli ni da komentarišemo neke rasprave kolega iz skupštinske većine, a zaista je bilo onako interesantnih, bilo je lirično, u pravu je kolega. Dakle, revolucionarni zakoni, to su rekli predstavnici svi pojedinačno koji su govorili o predlozima ovih pet zakona. Posle ovih revolucionarnih zakona sve će biti super, do sada ništa nije valjalo u ovoj oblasti. Pitanje koje se nameće, ovako zdravorazumsko – kako ste vi to gospodo bili tako uspešni ako do sada nije ništa valjalo, ako tek sada krećete u revolucionarne promene i revolucionarne zakone? Zaista bi bilo interesantno da čujemo stavove kolega iz vladajuće koalicije na ovu temu. Kako to reforma pravosuđa, kada god se govori o nekim zakonima iz oblasti pravosuđa, mi reformisali pravosuđe, a svakih mesec dana imamo neki novi predlog, kada ovde govore ili predstavnici Vlade ili predstavnici vladajuće većine, reforma pravosuđa urađena najbolje na belom svetu? S druge strane, svaki čas moramo da menjamo zakone zato što zapravo priznajete da je reforma urađena katastrofalno, a ne morate vi to ni da priznate, to znaju građani koji se susreću s konkretnim problemima u celoj Srbiji. Da bih nekako pomenula svaki od ovih zakona o kojima se danas raspravlja, vrlo kratko ću se osvrnuti i ovako prokomentarisati ono uvodno izlaganje gospođe Snežane Malović, bar onako u nekim najkarakterističnijim delovima. Advokatura je, kaže gospođa Malović, nezavisna i samostalna delatnost i nema uticaja stranaka. Pitanje na koje nismo dobili odgovor, doduše nije niko od kolega iz vladajuće koalicije to ni pitao - da li ste vi sigurni, gospođo Malović, u ovo što ste rekli? Da. Nažalost, i advokatura je postala arena političkih partija. Znate dobro, pričali ste ovde i vi i kolege poslanici koliko je održano okruglih stolova. Ona tuča mora da je bila oko nekog ovalnog stola ili nekog četvrtastog. Dakle, nije to baš tako bajkovito kako nam predstavljate. Znate, ova novoformirana naprednjačka stranka se ubacila i u advokaturu, pa su tu hteli takođe da prave nekakve pučeve, pošto su oni navikli na pučeve. Znate da se to desilo u Advokatskoj komori Beograda. Znate, naravno. Pa što niste rekli, gospođo Malović? Recite to. Naravno da znate. Znaju to i ostale kolege, ali ne znam zašto neće da kažu. Interesantno je nekoliko članova koji govore o upisu advokata stranih državljana u advokatske komore u Srbiji. Kažete da je to zahtev Svetske trgovinske organizacije. Da ne ulazimo u to, ali evo pitanje – zašto uvek sve prihvatate jednostrano? Sve te međunarodne obaveze samo vi iz vlasti prihvatate, a ne tražite od onih drugih da to takođe prihvate. Najbolji primer je upravo i ovo što su moje kolege govorile, jučerašnje hapšenje Božidara Vučurevića u Malom Zvorniku, na graničnom prelazu Karakaj. To je naravno bruka i sramota ove vlade, ovog režima, ove vlasti. Pogotovo je bruka i sramota ako smo svesni činjenice da je gospodin Vučurević uhapšen na osnovu crvene hrvatske poternice, a s druge strane vaše poternice, gospođo Malović, nekako padaju u vodu, i protiv Ganića, i protiv Jurišića, i protiv Divjaka, i protiv Purde. Hvalite se kada ih uhapse, a onda pozovu predsednici država ili vlada predsednika vaše partije gospodina Tadića i on, naravno, izda nalog, a s obzirom da su vaše tužioce, a i sudije, kako pišu mediji, birali preko Službe državne bezbednosti, onda nije ni čudo što tako slepo slušaju. Javno beležništvo, to je opet još neka revolucija, sve danas revolucija do revolucije, neverovatno, kažete da je to deo nacionalne strategije reforme pravosudnog sistema. Sada, ako ste nam tvrdili, odavno već, da ste zaokružili tu nacionalnu strategiju reforme pravosudnog sistema, onda stvarno se postavlja pitanje - da li su ovo poslednji zakoni, pa da onda kažemo nema više, najbolji smo na svetu u oblasti pravosuđa? Verovatno nisu. Nekako se ponašate kao da smo mi kratke pameti, da ne znamo šta ste govorili, šta ste obećavali, šta ste pričali, kako ste se hvalili, ali morate da se podsetite i na ono kako smo vas mi kritikovali i koje smo sve primedbe stavljali i da ste se vi kasnije u životu i u praksi zapravo susreli s činjenicom da su te naše primedbe uglavnom bile zaista na svom mestu i istinite. Nije dobro da sudovi poveravaju neke poslove javnom beležniku, bar ne na način na koji ste vi to ovde predvideli. Znate, teško je posle svega, posle svih kriminalnih radnji koje su se dešavale i u sudovima i u tužilaštvima, hapšenja sudija i mita, i korupcije tužilaca, i predstavnika vrha vlasti svih ovih skoro 11 godina, otkad je DOS na snazi, teško je poverovati da vi sada možete da iznedrite odnekle tako časne i poštene ljude. Vi verovatno imate dobru nameru da to tako bude, ali verujte, gospođo Malović, teško ćete uspeti. Teško ćete uspeti, zato nije dobar način na koji ste to predvideli. Kao i ranije, previše obaveza sebi zakonom preuzimate, a onda to umesto vas uradi vaš državni sekretar gospodin Homen, onda ono što je dobro, on se time hvali, a ono što je loše, onda je to vama na duši. Ovo je dobronamerno i zbog vas, ali pre svega zbog građana Srbije koji će trpeti zbog ovog zakona. Ta obećanja - neće se više čekati redovi kod overa itd. Kako je moguće da vi to primetite tek posle ovoliko godina? Koliko se čekaju redovi? Nikada niste rekli, kada ste govorili o mreži sudova, zašto nam tada, recimo, niste rekli? Zašto građanima Srbije niste rekli - dragi građani, pravimo mrežu sudova, ali vi ćete imati mnogo problema, recimo, biće potrebno da zakazujete danas za sutra overu nekog potpisa, mi ćemo to, akobogda, jednog dana da rešimo? Ne. Uvek kada imate jedan zakon koji ovde predstavljate pričate da je sve idealno. Onda kada dođete sa nekim novim predlogom zakona, onda zapravo sami sebe demantujete i obrazloženjima ovih zakona zapravo priznajete da oni prethodni nisu bili dobri. Izvršenje i obezbeđenje. Ovde je zaista najtragičnije ovo uvođenje vansudskog izvršitelja. To je klasično uterivanje duga. Zamislite situaciju, gospođo Malović, kada banke, kod kojih su mnogi građani Srbije nažalost zaduženi, pa ne mogu baš uredno da vraćaju te svoje kreditne obaveze, i kad banke budu angažovale i plaćale ove uterivače dugova koje vi ozakonjujete, koliko će ljudi u Srbiji ostati bez stana, bez kuće, bez automobila, možda samo zato što je samo jednu ratu kredita propustio da plati. Nemojte da se igrate, ovo je suviše ozbiljno, suviše ozbiljno da bismo mogli to tek tako da prihvatimo, još da hvalimo kako je to dobro, kao što su radile kolege iz skupštinske većine. Razumemo mi da oni podržavaju Vladu Republike Srbije, ali ne treba da pričaju nešto u šta, uverena sam, ni sami ne mogu da veruju. Govorili ste, zabeležila sam, kako će ovi uterivači dugova, odnosno vansudski izvršitelji zvanično dati veliki doprinos u izvršenju radi vraćanja zaposlenog na rad i izvršenju zbog neplaćanja komunalnih usluga. Hajde najpre ovo drugo. Da, oni će da obezbede nekom javnom komunalnom preduzeću da čoveku koji nema ni hleba da jede, koji je zbog vas, zbog vašeg režima, dobio otkaz, koji ne može decu da prehrani, pa silom prilika ne plati struju ili vodu, vi ćete poslati ovog uterivača duga da mu isključi struju i vodu. Da li će taj isti uterivač duga da ode u zgradu Predsedništva ili Vlade Republike Srbije, pošto su i oni najveći dužnici kada su u pitanju javna komunalna preduzeća. Gospođo Malović, šta će da uradi taj vansudski izvršitelj radi vraćanja zaposlenog na rad, radi izvršenja tog rešenja? Znate li šta piše u Zakonu o radu? Znate li, gospođo Malović, da u Zakonu o radu piše da poslodavac nije u obavezi da vrati zaposlenog na rad čak i ako postoji pravosnažna i izvršna, a sada će to biti samo pravosnažna presuda. Može, kaže, da plati duplo veći iznos od onog koji mu je sud dodelio za onaj period koliko nije bio na poslu pa nije primao ni platu. Koja je onda uloga ta revolucionarna ovog vansudskog izvršitelja. Na kraju, samo najkraće u jednoj rečenici, ovaj zakon o izvršenju krivičnih sankcija, nije mudro, a nije ni ozbiljno da se donosi zakon samo zato što nemate dovoljan broj zaposlenih u zatvorima. Imate problem zato što zaposleni u zatvorima neće da čuvaju Legiju i to je takođe javna tajna, pa sada pomerate granicu starosti, pa izmišljate neke nove uslove. To ste mogli rešiti bez zakona, nekim internim aktima, ali nažalost nemam više vremena, ali po amandmanima ćemo detaljno da pričamo o svim ovim predlozima.
Iskorišćeno je 13 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Možda je vama, gospođo ministre, kao nekome ko stoji iza predloga ovih zakona i ko je najodgovornija ličnost u ovoj oblasti, zaista bila iskrena namera da se usvajanjem ovih zakona, odnosno zakonskih predloga poboljša rad pravosudnih organa. Zaista u to ne bih ulazio. Reći ću nešto o Predlogu zakona o izvršenju i obezbeđenju. Ta vaša namera da se stanje u ovoj oblasti poboljša, popravi, a ono je inače katastrofalno, pada u vodu onog časa čim govorite o važnosti donošenja zakona. Da vas podsetim, vi ste rekli, važnost donošenja ovih zakona je zbog nastavka reforme pravosuđa i, kao drugo, uslov za brže pridruživanje EU. Ako pogledamo obe ove tačke koje ističete kao važnost za donošenje ovih zakona, što se tiče prve tačke, nastavak reforme pravosuđa, možemo se složiti s vama da ovo jeste zaista nastavak te reforme, ali jedne pogrešne reforme, pogrešne, što ne samo ističemo mi kao opozicija, već tu packe dobijate i od Brisela. Od početka reforme pravosuđa mi vam na to ukazujemo. Međutim, ni vi, ni ova Vlada zaista za to nemate sluha. Nema sluha, jer je ona upravo i skrojena zarad krupnog kapitala, zarad stranih interesa i stranih ambasada. Vi u članu 325. i u članu 326. Predloga zakona o izvršenju i obezbeđenju propisujete prenošenje sudske vlasti, odnosno sudske nadležnosti na neke druge vansudske institucije. Zaista, gospođo ministre, to je prosto nedopustivo. Nedopustivo je ne samo sa stanovišta zdravog razuma, već je to direktno u suprotnosti sa članom 142. i 143. Ustava Republike Srbije, koji propisuje da je sudska vlast jedinstvena, da pripada isključivo sudovima opšte i posebne nadležnosti, te se nikako ne može prenositi na neka druga lica, na neke druge organe. Privatnim izvršenjem vi jednostavno uvodite u legalne tokove tzv. uterivanje dugova, pa još predviđate da oni privatni izvršitelji koji se ovde predviđaju mogu da angažuju i treća lica. Još samo da ste predvideli da ta treća lica mogu da nose ili kakve će im fantomke biti, pa bi ova farsa i ova tragikomedija bila kompletna. Mislim da je potrebno da prestanete da urušavate Ustav Srbije i pravni poredak Srbije nekim nakaradnim predlozima i nekim krajnje protivustavnim predlozima. Međutim, ovakve nelogičnosti, ovakva nakaradna rešenja ne samo ova koja sam sada rekao, ima ih dosta u ovom predlogu zakona o kome govorim, proizilaze iz karaktera same Vlade. Ne želim da apostrofiram niti pojedince niti bilo koga, ali moram da istaknem jednu malu digresiju, da ova vlada podseća na jednu tvorevinu s dve ruke. Jedna je duža, a jedna je kraća. Ta duža služi da bi uzimala i ona stiže svuda, a ova kraća služi da bi davala. Pošto je kraća, ona daje samo najbližima. Otprilike je takva vaša vlada. Dve godine su trajala usaglašavanja da bi se doneo Predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju. U uslovima kada sami konstatujete da je stanje u ovoj oblasti katastrofalno i kada sami kažete da je brzina neminovnost pridruživanja EU i evropskim integracijama, ovo je ipak predug period. Posebno je pitanje šta bi se desilo da na vas, ne mislim na vas lično, ali na ministarstvo koje predstavljate, veliki uticaj nije vršio i američki ambasador, koja je u stvari na neki način dodelila packu povodom ove oblasti i stanja u ovoj oblasti. Međutim, nije ona to uradili da bi zaštitila naše građane, zato što je njoj bilo žao, što mi nemamo adekvatan zakon o izvršenju i obezbeđenju. Nije ona to uradila da bi zaštitila naše građane i učvrstila demokratiju u Srbiji. Jadna je ona država u kojoj oni donose demokratiju i gde oni učvršćuju demokratiju. Da vas podsetim na reči Žorža Klemansoa koji za njih kaže, to je jedina nacija u istoriji koja je iznenađujuće brzo otišla iz varvarizma u degeneraciju, bez uobičajenog perioda civilizacije. Takvi da nam donose demokratiju, takvi da nam predlažu zakone i takvi da brinu o interesima naših građana. Kakva će biti praktična primena zakona o izvršenju i obezbeđenju? S jedne strane, formiranje posebnih izvršitelja za uterivanje dugova iz komunalnih i drugih usluga, a s druge strane, hajde da se prisetimo nakratko izjave aktuelnog predsednika Vlade i ministra finansija, gospodina Mirka Cvetkovića, povodom prodaje "Maksija" Belgijancima, vrlo važna stvar za postupke izvršenja, kako onih koji su bili, tako i onih koji će biti. On otprilike kaže da će sada dug od, valjda, ako se ne varam, 300 miliona evra, koji se duguje poveriocima od strane "Maksija", biti plaćen. Gospođo ministre, koga to Vlada štiti, odnosno koga je to Vlada štitila do sada? Šta je sa stotinama malih i srednjih preduzećakoja su već bankrotirala, a da nisu smeli ni da pomisle na postupak izvršenja prema "Maksiju"? Šta je sa desetinama hiljada radnika koji su radili u ovim preduzećima i koji su posle toga ostali bez posla? Šta je sa upropašćenim porodicama itd? Koji izvršitelji su njih štitili? Da li vi mislite, gospođo ministre, da će prekopirana institucija privatnog izvršitelja rešiti sve nagomilane probleme u ovoj oblasti? A tek specijalni izvršitelji za naplatu komunalnih i drugih usluga? Čuli smo jutros jednu finu pričicu o onom advokatu koji se maskirao, koji je ujedno bio dužnik, pa se maskirao da ne bi primio poziv. Zaista to je fina priča, ali sada se dozvoljava druga mogućnost. Ovi što će ih angažovati privatni izvršitelji, pretpostavljam da im dajete mogućnost da prvo biju, pa da pitaju posle – ko je ovde dužnik? To je mogućnost koja se daje ovim predlogom. Nije li to jasan signal onima koji su gubitnici u ovoj vašoj tranziciji da se debelo pripreme, da se debelo potkuju za vreme koje dolazi? Signal da će privatni izvršitelji biti nemilosrdni, da će efikasnije raditi taj posao nego što je do sada rađen? Pitam vas, gospođo ministre, od koga će oni to naplatiti i od čega će naplatiti? Zašto prvo nije napravljena jedna socijalna karta tih preko milion nesrećnika kojima se preti privatnim izvršiteljima? Mislim na one koji duguju za struju, za vodu, za komunalije itd, a koji jutros nisu imali 50 dinara da daju detetu kada je pošlo u školu. Vi kao da ne primećujete, gospođo ministre, ne pričam lično vama, nego se obraćam Vladi, da se ovaj narod, da su se građani Srbije prilično ućutali u zadnje vreme. Pre nekoliko meseci vam je to Zoran Krasić fino rekao – ućutao se ovaj narod. Nekadašnji državnici znali su dobro šta to znači i znali su kako da postupaju u takvoj situaciji. Ova vlada to ne zna. Nemojte da se ovaj krotki narod pretvori u razjarenog tigra, pa da se nađete u situaciji kao onaj koji jaše tigra pa se boji da sjaše, sve dok se tigar ne razljuti. Ukoliko niste razmišljali o ovome, valjalo bi da ova vlada u narednom periodu malo promisli o tome.
Iskorišćeno je 10 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Nemanja Šarović, i to je poslednji prijavljeni govornik.
Gospođo Čomić, koliko ima vremena SRS? (Predsedavajuća: Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 33 minuta.) Neću da ponavljam ono što su moji prethodnici rekli kao veliku primedbu. Bruka je za EU da se ovi evropski propisi donose u paketu. Nije lepo kada pet proevropskih i proNato zakona, s kojima se diči ovaj pištolj "TT" – Tadić – Tomislav, Štefanom Fileom, nije to lepo kada to ide ovako u masi, pa se brkaju svi pojmovi. Te izvršenja, te advokati, te beležnice, međunarodne konvencije itd. Bolje je to jasno i glasno da se natenane lepo jedno po jedno savlada i da se obavi jedna edukativna funkcija u sali Narodne skupštine. Da jednostavno narod sazna za neke novosti koje se pripremaju, da jednostavno znaju ko je priredio to iznenađenje koje će da zapljusne. U očekivanju tog potpisa u oktobru, možda u novembru, ako ne u novembru, onda u decembru, predlažem vam, mogu da vam parafnem taj rebus, ako je stvar samo u potpisu, jer ništa se ne menja. Mi živimo po evropskim standardima. Jedanaest godina samo evropske propise donosimo i menjamo te evropske propise novim standardima EU, koji možda još nisu ni zaživeli tamo u Briselu. Znači, potpis nije važan, važni su standardi. Oni se u punom kapacitetu kod nas primenjuju. E sad, ovako, otkada je ljudi i pamtiveka, sva organizovana društva su nastojala da uspostave dva vrlo bitna, ako mogu tako da kažem, stanja. Prvo je stanje mira, a drugo je stanje odsustva siromaštva, nečega što liči na blagostanje. Sada smo zapljusnuti novim standardom koji kaže – to smo prevazišli, sada je važno da se poštuju demokratija, ljudska prava i, molim vas, tržišna ekonomija. Vidim ovde u ovim predlozima zakona da u ovom vremenu promena mi, odnosno da nam vlast pokazuje demokratiju. Može i 25 tačaka u okviru jedne rasprave. To je vrhunsko demokratsko načelo. Poštovanje ljudskih prava, videli ste i sami, imaćemo privatne izvršitelje. Zašto bi to bilo čudno? Evo, moram da vas pohvalim, vas iz Vlade. Ne znam zašto vas ovi kritikuju. Pa, izvršenje treba da bude na tržištu. Kod ovoga će da bude za pet dinara, a kod ovoga će biti za 17 dinara, kod ovoga će biti ispod cene, u zavisnosti od toga ko je poverilac, ko je dužnik, koja sredstva sve treba da se primene. Mogu mirnodopska, a mogu i ona koja imponuju sigurnošću države. Samo što tu sada sigurnost ne ide preko države i državnih službenika, nego preko poverenih poverenja. Znači, imaćemo poverenje u nekoga i moguće je da se registruje neko. Evo, recimo, ove agencije za privatno obezbeđenje, one sve vrlo brzo mogu da se transformišu u agencije koje će da rade ovaj posao izvršenja. Jednostavno privatno obezbeđenje ima da izvrši zakonsko izvršenje, privatnik u ime države, jer država je privatizovana, vlast je privatizovana. Znači, oni slede tekovine EU, koračaju dignuta čela. Mora svaki interes i zahtev Brisela da se ostvari u Srbiji. To nema alternative i to morate da trpite. Raste im popularnost, molim vas, svakim danom su sve popularniji i popularniji. Jedva narod čeka da se donese novi propis, recimo, o advokaturi. Kada je u pitanju ovo beležništvo, to su pisari, notari, onda možete da zamislite prvih sto koje će neko iz ministarstva, možda i neka sekretarica, da imenuje. Pa, kada dođu tu advokati kao notari, recimo, Konstantinović, britka sablja, Boško Ristić ili Homen, dosadilo mu više ovo da bude, sada će on da bude lepo notar, ima svoju parohiju, ima svoju teritoriju i kada krene da radi posao, pa to je vrhunac demokratije. Molim vas, ko sme da se buni u ovoj zemlji? Kori Udovički je rekla pre sedam godina – prodajte kuću, platite struju. Šta vam je ljudi? Potrošili ste struju, morate da platite. Ko vas pita da li imate ili nemate para? Vi ste dužni da platite. Prodaj kuću – plati struju. Zašto? Građani su trošak, ovoj vlasti su građani trošak, a troškovi moraju da se smanje. Mogu i da se uklone, da se anuliraju, da se unište. Sve što je trošak mora pod restrikciju. To je ta poruka. Malopre smo čuli, za divno čudo, javili se advokati iz Skupštine, dobro je, progovorili, kažu – da nije bilo ove vlade, mi ne bismo znali šta je javni beležnik. Kao da to kod nas ne postoji. Postoji kod nas, imate to i u opštini, imate i u sudu. Sada je pravo pitanje zašto to niste uredili u sudu i u opštini, da funkcioniše kako treba da funkcioniše? Ako kažete – ne možemo to da sredimo u opštini i u sudu, da se radi na kvalitetan način, onda vi pokazujete da ste nesposobna vlast. Znači, vi poluge vlasti ne koristite na ispravan način. Niste mogli "Peru pisara" da sredite u opštinskom sudu, niste mogli da sredite "Đoku pisara" u opštini, niste mogli da sredite vanparnične sudije, koje po pravilu uzimaju ovakve izjave ili zaključuju ove stvari, i tu je skoro 70% posla kojim se ovim zakonom prenosi javnim beležnicima, posao koji se već radi kod nas. Zašto to niste uspeli da organizujete? Niste hteli to da uradite, jer će i te usluge da budu na tržištu, ne u vidu takse nego će ta taksa da bude taksa plus. To će opet da se monopoliše, na neki način, preko komore i zatvoriće se sistem i više nećete da jurite vlast nego ćete da se obratite beležniku. Onda ide velika priča, velike studije, plati se Hiberu da napravi zakon, on se muči tri godine kako da prepiše neki zakon iz Hrvatske ili Slovenije, pa onda imamo knjige, pa saznajemo preko knjiga da postoji taj anglosaksonski, da postoji latinski sistem, pa se veliča latinski sistem, pa je taj latinski sistem proširen nekim poslovima koje rade beležnici, u odnosu na ovaj državni koji kod nas postoji. Ali ne, to njih ne interesuje, mora da bude kao što je, navodno, u Briselu. U obrazloženju Predloga zakona kažu da ne postoji jedinstveno rešenje ni u EU, ima nekih razlika, a kod nas EU nema alternativu. Vidi čuda velikoga, tri godine se advokati pripremaju da budu notari, obilaze pravne fakultete, polažu neke ispite, neke kurseve itd. Znači, sve se polako priprema i ide se ka tome, to će tako da bude. Slažem se da je taj posao sada organizovan i da se traljavo radi, ali nije kriv postojeći zakon, kriva je sudska vlast i ona vlast u upravi jedinica lokalne samouprave koja taj posao nije organizovala na kvalitetan način. Da li je mogla da organizuje na kvalitetan način? Mogla je. Sada nas ova vlast ubeđuje da javni beležnik kao, da kažem preduzetnik, pa se još kaže "od javnog poverenja", izvinite, koje je to javno poverenje? Ko može da ima javno poverenje u neke advokate koje sam malo pre pobrojao? Lično nema poverenja u advokate koje sam malopre pobrojao. Imamo, recimo, Zakon o overi potpisa, koji dozvoljava i sudu i opštinskoj upravi da vrše overu. Znate šta se dešava? Ne zato što rade ti ljudi, jer su oni krivi, nego zato što im je neko rekao, ko kontroliše sud, ko kontroliše opštinu, tako je bilo i sa onim izjavama i blanko ostavkama. Ljudi su promenili ugovore, zaključili ugovore u sudu, overili, a onda zloupotrebili pečat, otišli kod pisara u opštinu, tamo overili i odmah dočekalo njihovo sudstvo i kaže – to je sve u redu, zakon dozvoljava, može tamo, može ovamo. Teško je pričati o zloupotrebama prava koje se vrše, pa na bazi toga izvesti zaključak kako je pravni sistem toliko loš da treba da pravimo nešto novo. To je nešto neverovatno. Šta imate kod advokata da radite, da propišete uslove i da obavežete Advokatsku komoru da ne vrši diskriminaciju kad se ljudi prijave za upis u advokatski imenik. Šta bi drugo bilo toliko bitno i interesantno? Ne, sada je veoma važno da se prave preduzeća, pa će biti specijalizovana preduzeća, pa da se napravi monopol, pa ako hoćeš da završiš u trgovinskom sudu, sada privrednom sudu, ideš kod toga, on odlazi tamo i tamo, završava se posao. Znamo tačno koji advokat diktira kojim sudijama presude. To se zna. Vrtite glavom, možete da pričate šta hoćete, ali uvek kad zavrtite glavom, daću vam neki predmet. Evo vam krivična prijava protiv ovih iz "Zmaja", evo vam za preduzeće "Agrobačka" cela dokumentacija, evo vam za ovu gospođicu Lugonja Mirjanu, bila je kod stomatologa, polomio joj je zub, posle se pravi Toša, jedva je ostala živa, niko neće da je pogleda. Obraćala se sudu, tužilaštvu, njih to baš briga. Kakve ovo veze ima s EU i s Briselom? Nema nikakve veze. U vašoj vizuri je Brisel-EU. Ovaj Jakovljević sad treba da izdržava ženu u Americi, koja nije došla pet godina ovde. Taj advokat i taj sudija se lepo dogovaraju. Znači, advokat i sudija sede u sudnici i dogovaraju se kako da maltretiraju čoveka i mi ćemo da menjamo zakon. Gde su ti atributi vlasti? Zašto ne primenite ono što vam zakon nalaže ili što vam zakon dozvoljava? Ne, to vas ne interesuje. Vama je interes da se stavi crta. Da li imamo rebus sa 2000 pitanja? Imamo. E, rešeno, idemo ovo. Zna se, do jula mora ovih sedam-osam zakona. Mogli ste sve te zakone da strpate u jednu tačku dnevnog reda. To je demokratski. Najveći stepen demokratije se meri prema tome kojom brzinom treba da se ispune zahtevi. Da li ste razmišljali o nečemu što može da se desi kao prirodna posledica ovakvih propisa? Znam šta će da se desi s ovim propisima, oni će da se menjaju ponovo, ponovo će da se usaglašavaju. Neko od poslanika vlasti je rekao da će prvih 100 notara da ode u zatvor, otići će i onih drugih 100, da znate, u to budite sigurni. Ali, da li ste vi uopšte spremni kao vlast da organizujete pravosuđe na način kako je to propisano Ustavom, pa evo i vašim falš zakonima? Niste, jer ovde nema vladavine prava. Kada bi bilo vladavine prava, ne bi bilo ovih četiri-pet performansa svakoga dana ispred Ministarstva ekonomije. Dolaze ljudi u grupicama, traže neka prava i neprekidno je tu gužva, isti policajci, isti protestanti. Tom ulicom prolaze nezainteresovani ljudi, naviklo se već na to – čekamo šta će da kaže Brisel, MMF, Svetska banka, NATO, EU, Vašington, London, da li će da se dobije neka pohvala i to je vizura, tu se mi krećemo, to nas interesuje. Ovi propisi, to uopšte nema veze. Po ovom zakonu, navodno, overena izjava pojedinca pred notarom dobija neku svoju snagu, a ta ista izjava overena u sudu, pred sudskim pisarom, sada nema nikakvu snagu. Kako je to moguće? Evo, da vam dam primer: tužili smo jednog lopova što nas je zadužio za neki kredit, došli su svedoci, potpisali i sudski overili izjave da mu je bilo zabranjeno da podigne kredit, a sudija je jednostavno rekao da ga to ne interesuje. Naravno, sudija je napredovala, otišla je u Privredni apelacioni sud. Veće Privrednog apelacionog suda reklo je – da, potvrđuje se presuda, ali da ste, kojim slučajem, imali neki dokaz da je bila zabrana, drugačije bi se odlučilo, a u sudskom spisu stoje izjave, a ona neće da sasluša svedoke. Sad mislite da će tu da pomogne neka promena propisa? Neće, problem je u ljudima, u toj vrsti samokontrole, u toj vrsti pritisaka. Ovi što su izuzetno bogati, to nam je već poznato, mogu da kupe 129 u Skupštini uvek, začas naprave svoju većinu, mogu da izaberu predsednika Vlade i svoju vladu, trenutno im odgovara Mirko Cvetković kao predsednik Vlade. On je prvi direktor Agencije za privatizaciju i oni moraju da poštuju ono što je on uradio za njih. Ni krivi ni dužni postali su izuzetno bogati. Sami znate da u svim ministarstvima sede ljudi koji rade za određeni interesne grupe i pre nego što napišete nacrt nekog zakona oni organizuju seminare, izdaju knjige, brošure, već pripreme teren. Znate, što bi rekao jedan odavno – pa, vi ste obični izviđači radova, vi ste obični izviđači radova. Zašto ne valjaju ovi propisi kojima na ovaj način i izvršenje i ovo beležništvo predajete privatnicima? Zato što na ovaj način pokazujete i šaljete poruku da država nije dobra, da država ne valja, da je država nesposobna da vrši ono što je autentična nadležnost države i to samo zahvaljujući tome što ste vi vlast. Vi kao vlast kažete - državi nije potreban izvršitelj u sudu, već treba da bude privatni preduzetnik. On će biti efikasniji. Pa znate, civilizacija odavno vaga između potrebe da se obezbedi sigurnost, stabilnost u jednoj državi i potrebe da se poštuju ljudska prava demokratije, da se omogući ljudima da iskažu sebe. I kako se menja situacija, tako se menja i taj tas. Vi do 2000. godine ste mnogo više pričali o ljudskim pravima i demokratiji, došli ste na vlast, sad kažete - važnija je sigurnost, stabilnost. Radi sigurnosti i stabilnosti moguće je da dođu i ovi sa čarapama na glavi da budu izvršitelji. Već su osposobljeni, to moram da vam kažem, Vilijam Montgomeri je već suvlasnik u nekoliko agencija za privatno obezbeđenje, to znate valjda. Nije valjda da niste znali? Nije valjda da opozicija više zna nego vlast. Odite u ono ATP, registar. Videćete sve, sve će vam biti jasno, i s kim su zaključili ugovore, koga obezbeđuju, zašto obezbeđuju, koliko naplaćuju, koga zastupaju, gde zastupaju. Možete i vi da zaključite ugovor sa Vilijamom Montgomerijem. On je vrlo pouzdan. On bi mogao da zastupa interese Vlade Republike Srbije u Vašingtonu, da znate. Možete i sa Solanom, možete i sa Štefanom Fileom. Doduše, kod Štefana Filea bi već bio sukob interesa, ali možete da zaključite da zastupaju, to je lobiranje, to je potpuno normalno. To je dozvoljeno. Mi smo imali lobiranje za ove predloge zakona. Ovde ste se malo odali ko je pisao ovaj zakon o javnom beležništvu, znam čoveka i znam sve što napiše da ima rupa, i vrlina i mana. Ali, ne rešavate problem, ne odlažete čak rešavanje problema, a ono što možemo svi da budemo sigurni, ljudima činite život svakim danom sve skuplji i skuplji i oko nekih elementarnih stvari. Ova vrsta odricanja države, odnosno vlasti, da ne treba da bude državni posao, ovo beležništvo, bez obzira na onih šest grupa poslova koji se rade. Prenošenje poslova izvršenja na privatnike, ova vlast kaže – ljudi, nama nije potrebna država. Država ne zna to da radi. Kako je to moguće da država ne zna da radi? Kad je to država zaboravila ovaj posao? Da li država može da zaboravi ovaj posao? Da li država uopšte može da dođe u situaciju da ne radi ovaj posao, da ne sme da radi ovaj posao? Naša država se diče time i kaže – državni službenici uopšte su tromi, spori, ne mogu da rade na ovim overama, to će privatnik mnogo bolje da uradi. Sud je zatrpan. Ovo čak i nisu sudski predmeti, to moram da vam kažem. Ima nešto malo oko ovih zapisnika i ono što u vanparničnom postupku sudije rade, pretežno je tu ostavina i nešto što je nesporno oko imovine, ali nećete taj deo da razvijete. Ne, beležnici neka taj posao završe i to ide na tržište. Kažete – oni su od javnog poverenja. Kojeg poverenja? Mislite da je dovoljno što vi napišete u zakonu da će notar da ima javno poverenje? Javno poverenje treba da se zasluži, i poštovanje Ustava i zakona i drugih standarda koji obavezuju. Ali ne, ovde je važno zbog potpisa, ovde je važno da se do jula završi ova, ako mogu tako da kažem, zakonska transformacija ili zakonsko usaglašavanje propisa iz oblasti pravosuđa, pa ćemo da vidimo u drugoj polovini šta treba još. Jer tamo u oktobru treba da se da neki paraf, u novembru, i onda su svi naši problemi rešeni, preko noći. Neće više biti zastoja u sudovima, sve će izjave da se uzimaju kako treba. Izvršenje neće biti problem uopšte. Biće vrlo efikasni, neki put sa čarapom, neki put bez čarape. Oni će da vode postupak. Imali ste prilike jutros, na početku ove rasprave, Judita Popović pripada drugoj poslaničkoj grupi, dala jednu vrlo interesantnu i zanimljivu ideju, da praktično izvršni postupak bude prirodna posledica parničnog, bez obaveze otvaranja tog postupka, nego kao prirodni nastavak. Ideja izuzetno dobra. Naravno, verovatno je potrebna još neka razrada te ideje, i daleko efikasnija nego ovo što predlažete preko ovih privatnih izvršitelja itd. Samo vam skrećem pažnju da veliki broj građana s pravom prigovara na to kako su ih neki advokati zastupali. To donekle i jeste privatni odnos između klijenta i advokata, ali nije samo privatni odnos. Malo puta se Advokatska komora oglasila s nekim svojim disciplinskim postupkom, da bi zaštitila ugled komore, kao što i znate sami, postoji solidarnost između zdravstvenih radnika i drugih esnafa, postoji neka solidarnost, ali to vlast ne želi da reguliše. Regulisala je izbor Advokatske komore i te stvari, da se ne bi pojavilo kao sa stomatološkom i nekim drugim komorama, a pri tom ste zaboravili jednu stvar, da advokati imaju neki svoj specifični položaj koji je u nekim detaljima izjednačen sa specifičnim položajem koji se po prirodnim zakonima priznaje svešteniku i lekaru. Sveštenik, lekar i advokat su izvan onih, ako mogu tako da kažem, redovnih profesija i to ima razloga zašto je, jer ulazi u ono najintimnije i u ono, što se kaže, dušu čoveka i u njegove porodične odnose i zato ima i neke svoje posebne obaveze. Imamo situaciju da su ljudi nezadovoljni svojim advokatima. Kaže – advokat je radio za protivnu stranu od početka postupka, ali je neuka stranka to shvatila tek 20 dana pre pravnosnažnosti presude. Takvim ljudima nismo pružili zaštitu. Onda ove priče o osiguranju, da notar treba da osigura svoje poslovanje da bi odgovarao za pričinjenu štetu, to su bajke o kojima ne vredi ni komentarisati, jer to ničemu ne vodi. Ovde je važno ovo, zbog toga što treba da se ispune briselski uslovi ovde u Beogradu i u Srbiji, zbrda-zdola se gura po pet-šest zakona u okviru jedne rasprave. Ne moraju ti zakoni čak ni da imaju neku prirodnu vezu. Oni hitno treba da se donesu, kako bi neko konstatovao – ispunjen je taj uslov, idemo na sledeću etapu. Ako se kojim slučajem ukaže na neku primedbu ili kasnije se ukaže potreba da treba nešto da se promeni, nikakav problem nije, većina postoji, promeniće se, sve u dobroj veri da se ispunjavaju briselski uslovi, a mi živimo po evropskim standardima. Na priči o evropskim standardima ljudi su dobijali izbore, glasali su za to dok su vam verovali. Danas se to promenilo, neću da pričam u kom procentu, neka svako licitira svoj procenat, ali ta priča više ne prolazi iz prostog razloga što evropska perspektiva ili evropska budućnost je nešto u vazduhu što se ne vidi i ne oseća, a pričom o evropskoj perspektivi i budućnosti mnogo lepo prolaze neki. Koji? Oni koji su blizu. Znate i sami da 35% od odobrenih kredita nikada ne ulazi u Srbiju. To su konsalting usluge, a znate i sami da 20% samo kod javnih nabavki nestane. Na četiri milijarde, koliko vrede javne nabavke, 800 miliona evra nestane. Vlast kaže da ne zna, ovi vaši posmatrači kažu da ne znaju. Pre nekoliko dana ste izglasali Zakon o izmenama i dopunama Zakona o izgradnji i planiranju, videćete koji će problemi da budu sa konverzijom. Neko je pripremio teren za konverziju. Videćete koji će problemi da budu. Pazite, ne može ovo više da se krije. To građani osećaju i taj osećaj jednostavno tera da u ovom trenutku ćute, a kada će to da eksplodira, da li će da eksplodira, kako će da eksplodira, nemojte mene da pitate. Ta vrsta osionosti s kojom gurate ''Evropa nema alternativu'', pa makar i da se gazi po ljudima, pa makar i da se izbacuju iz stana, iz kuća, zbog struje, vode, telefona, zapamtite, ima ljudi koji to ne mogu da vam oproste. Ovo je svojevrsni skandal sa Vučurevićem u Šapcu. Još veći skandal je ovo maltretiranje Bosiljke Mladić danas u sudnici, jednu gospođu od sedamdeset godina da tretirate na takav način zato što Evropa nema alternativu. Vodite računa, ljudi, šta radite. Kažite da Srbija nema alternativu, da građani Srbije nemaju alternativu. Manite se od te floskule Evropa nema alternativu. Napokon, ako možete, okrenite se. Evo, upozoravam vas, obaveštavam svestan toga da pričam broju od 126, koji verovatno to ne čuje, pa možda i nema dušu. Milion puta sam vam u ovoj skupštini rekao koji propis ne valja. SRS je iznela brojne razloge, pa ste posle dva, tri, četiri, pet meseci ili godinu dana na neki način priznali to, izmenili to, promenili na drugi način ili nešto drugo uradili. Izbacite tu vrstu tvrdoglavosti iz politike, a od EU i od Brisela, vežite to mački o rep, od toga nema ništa, to svi znaju, čak i oni u Briselu, čak i ovi ovde u Srbiji. Zapamtite, Belgija još nema Vladu. Vrlo rado bih Belgiji poslao ove naše proevropske kadrove da tamo srede na evropski način Belgiju, da naprave tamo Vladu, da zaoru tamo svim snagama, da ovako naoružani evropskim standardima rasture i Belgiju kao što su rasturali Srbiju.
Iskorišćeno je 29 minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam – da li žele reč predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Govoriću u okviru vremena za ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe i govoriću o zakonu o izvršenju i obezbeđenju. Razumem da je cilj vlasti da u što kraćem roku, bez prethodnih iscrpljujućih parnica, poverilac naplati svoje dospelo potraživanje i to zaista jeste poželjan cilj. Pitanje je da li je ovaj cilj ostvaren i u kojoj meri predlogom zakona koji je pred nama. Mislim da je nesporno da postupak izvršenja i obezbeđenja u sadašnjoj praksi jeste nedopustivo dug i da su za to odgovorna i loša zakonska rešenja koja regulišu ovu oblast. Mislim da je nesporno i da zbog promene onog što ne valja sigurno ne treba menjati ono što je dobro. To je na primer upravo urađeno u članu 13. predloženog zakona, gde je izmenjeno jedno dobro rešenje, a dobro je rešenje bilo da organ koji donosi odluku izdaje i potvrdu izvršnosti i time su se u samom izvršnom postupku izbegavale potencijalno sporne situacije, tako da rešenja koja ste vi predložili, šta se smatra pravosnažnom, a šta izvršnom, odnosno konačnom presudom, zaista treba izbaciti i ne dovoditi do ovakvog zaplitanja. Sledeća primedba odnosi se na rok za dobrovoljno ispunjenje i smatramo da početak i završetak roka za dobrovoljno ispunjenje potraživanja se određuje sudskom odlukom. Vi to dobro znate da se ono ne može određivati ovim zakonom. To što kao ekonomista predstavljam rad pravnog tima SNS molim vas da uvažite kao argumente sruke koja se ovim ozbiljno bavi i da zaista, donoseći nove zakone, ne donosimo u stvari nove zabune. Znači, osim kada su u pitanju privremene mere, uvek i po pravilu se zna da to u stvari nije dan kada je odluka uručena izvršnom dužniku, nego je to dan isteka roka za žalbu, morate se složiti sa mnom, ili dan donošenja drugostepene odluke povodom žalbe. Tvrdim vam da ukoliko bi ostalo ovakvo rešenje kako ste dali u predlogu zakona, onda bi se na posredan način ukinulo suspenzivno dejstvo žalbe u sudskom postupku, a i dvostepenost postupka koji prethodi izvršnom postupku. Nije to slučaj samo ovde, u mnogim stvarima slične prirode kada smo ovde donosili zakone ta dvostepenost, prava žalbe, prigovori i revizija jesu generalno loša rešenja. Evo, da vam odmah pokažem, a da ne idem redom po zakonu, reći ću vam, na primer, da u članu 39. imate predlog gde u stvari nije dozvoljeno ponavljanje postupka. Pogrešno bi bilo da se usvoji rešenje koje ste dali u članu 39, da protiv pravosnažnog rešenja u postupku izvršenja i obezbeđenja nije dozvoljeno ponavljanje postupka. Sada ću da vam obrazložim i zašto. Znači, u cilju zaštite prava stranaka ne sme se isključiti pravo na ulaganje ovog vanrednog pravnog leka u slučajevima kada bi moglo da se ponavlja i parnični postupak, naravno, ako je to u skladu sa odredbama Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Međutim, da li mislite da stranku treba da lišite prava da uloži ovaj pravni lek ako je, na primer, do odluke suda došlo krivičnim delom sudije ili je to nemoguće da se desi ili je, naprotiv, ne samo hipotetički, nego vrlo mogući slučaj ili krivično delo privatnog izvršitelja sada, kada se svi bune zašto postoje privatni izvršitelji. Pa, ako smo napravili ketering usluge u svemu, neka postoji specijalizovano najjeftinije i privatno izvršenje, ali nemojte ukidati pravo na ponavljanje postupka ako je do ovakve situacije došlo krivičnim delom privatnog izvršitelja. Ili, na primer, što nije moguće da se izvršenje zasnuje na falsifikovanoj ispravi? Mi imamo hiljade poništenih procesa privatizacije zato što su falsifikovane isprave u bilansima stanja, u prospektu privatizacije, gde su sakriveni hektari zemljišta, koji nisu mogli da ispare, kao što su zalihe mogle da budu potrošene, a neprikazane, gde su stotine i hiljade kvadrata poslovnog prostora neprikazane u prospektima za privatizaciju. Nije to moja sumnja, to je stvarnost koja se dešava u ovoj zemlji. Znači, kada dođe do izvršenja na osnovu falsifikovane isprave vi ne dozvoljavate mogućnost ponavljanja postupka. Molim vas, iako je 18.00 časova, iako smo umorni, iako nas sedi ovde tridesetak, shvatite ozbiljnost primedbe koju vam iznosim. Znači, moguće je da se zaista desi da se rešenje zasnuje na nekoj odluci suda ili nekog drugog organa, a da ta odluka bude čak i pravosnažno ukinuta. Šta ćete onda da radite, ako ste onemogućili ovu vrstu pravne zaštite? Znači,vi znate da je u nekim slučajevima, koje predviđa član 422. Zakona o parničnom postupku, dozvoljeno i moguće da se ova situacija desi, a vi isključujete mogućnost ispravljanja nepravde. Čemu služi zakon? Čemu služi donošenje ovakvog zakona, ovog doma ovde i reči svih nas? Ukoliko isključite, zakonom, pravo stranaka da traže ponavljanje postupka, nećete vi ništa dobiti na efikasnosti, ali ćete dovesti u pitanje zaštitu prava učesnika u ovom postupku. Zašto kažem da nećete izgubiti na efikasnosti? Zato što se ne odlaže izvršenje. Znači, nijednim detaljem se proces ne čini sporijim, kao ni mogućnošću za izuzećem sudije, kao ni propuštanjem nekih rokova koje niste naveli u zakonu, jer nijedno od njih ne zadržava izvršenje. Postupak teče, ali nemojte u cilju skraćivanja vremena u stvari dovoditi u pitanje zaštitu prava učesnika u ovom postupku. Imam i neke sasvim osnovane primedbe i u koliziji su članovi jedan s drugim, na primer, tiču se predloga o izvršenju, gde se ostavlja dužniku dodatni rok od tri dana da dobrovoljno ispuni potraživanje, što smatramo da je potpuno necelishodno i to nije sada u skladu sa onim što se zove hitnost postupka, koji je osnovni cilj donošenja zakona. Znači, tamo gde uskraćujete pravo na ponavljanje postupka, besmisleno je pozivati se na hitnost jer se ne odlaže sam postupak i ne zaustavlja ga zahtev za ponavljanjem. Ovde bespotrebno dajete dopunski rok za dobrovoljno izvršenje, jer onaj ko nije izvršio svoju dospelu obavezu u redovnom roku, teško da će to učiniti u ovom dodatnom od još tri dana. Znate šta činite? U trenutku kada želimo da sud oslobodimo suvišnih poslova, mi u stvari sudu namećemo dodatnu obavezu da prati ovaj rok od tri dana dodatnih za ispunjenje obaveze, što u stvari jeste, priznaćete, neka dodatna potvrda izvršnosti. Šta je rok od tri dana, sem posla za sud i dodatne potvrde izvršnosti? Kao ekonomisti koji zakon o čeku i zakon o menici jeste učio još na fakultetu, rado se vraća toj materiji, zaista mi smeta da ste jedino protest menice definisali članom 18. Znači, protest je samo jedan od niza meničnih, odnosno čekovnih radnji koje je detaljno regulisano Zakonom o menici ili Zakonom o čeku, pa je tako i regulisano kada je protest obavezan. Sada mi objasnite - zašto ste ovim zakonom posebno naglasili da menica i ček moraju biti sa protestom, kada je to potrebno za zasnivanje potraživanja? Jer ako istaknete protest, kao važan, poseban i bitan, proizilazi da su ostale odredbe Zakona o menici i čeku, kao i ostale radnje, regres, avaliranje, notifikacija, indosament, cesija i mnoge druge, manje važne, pa možda čak na neki način i dezavuisane ovim ovakvim rešenjem u odredbi člana 18. Šta još nije dobro u ovom zakonu? U članu 21, molim vas, obratite pažnju, nije celishodno davanje mogućnosti da se pokrene postupak izvršenja pred nadležnim sudom u Republici Srbiji na osnovu strane izvršne isprave koja nije prethodno priznata pred domaćim sudom. U tom slučaju, o priznanju te isprave sud mora da odluči kao prethodnom postupku. Znači, ne spori se mogućnost da se ta isprava prizna. Ali, ne može na osnovu strane izvršne isprave koja nije prethodno priznata pred našim sudom da se pokreće postupak izvršenja. Vi znate da je to suprotno i haškoj konvenciji o oslobađanju od legalizacije stranih javnih isprava iz 1961. godine i konvenciji o oslobađanju od legalizacije određenih isprava. Vrši se puna legalizacija, ali morate da uzmete u obzir da postoji pravo države nastanka isprave, pravo te države znači da je isprava nastala, da proverite da li postoji reciprocitet između država i koje vrste reciprociteta, odnosno u kojem obimu reciprocitet postoji, da bi mogli o tome da razgovaramo u domaćem pravosuđu, na način da takva isprava postane opterećujući elemenat postupka izvršenja. Naročito je bitno u ovom delu, znači, govorim o članu 21, stavovima 4. i 5, da je nedefinisano pitanje plaćanje sudske takse za priznanje strane isprave, ako se to vrši u postupku izvršenja. Nigde to niste definisali, a naročito kako će se i od koga naplaćivati taksa za ovaj deo postupka koji je neophodno sprovesti. Ne znam da li smatrate da je dovoljno što se definisali da u redovnom postupku priznanja strane sudske isprave za takvo priznanje sudsku taksu plaća ona strana koja traži priznanje, odnosno stranka, ali u izvršnom postupku troškovi postupka uvek padaju na teret izvršnog dužnika. Mislim da bi ovo moralo da se precizira, tako što bi jednostavno bili obrisani stavovi koje sam vam navela. Svojstvo izvršnog poverioca se stiče rešenjem o izvršenju. Molim vas, ne znam kako je moglo da dođe do tog propusta. Znači, član 23, ne možete da kažete da je postojanje izvršne isprave trenutak započinjanja postupka, ni uslov za sticanje. Jednostavno, svojstvo izvršnog poverioca se stiče jedino kad se donese rešenje o izvršenju. Nečija izvršna isprava može da stoji u fioci, ali kada se ona potvrdi rešenjem, tada neko može da stekne svojstvo izvršnog poverioca. Član 24, imate rešenje koje nije usklađeno sa članom 329. Zakona o obligacionim odnosima, koji važi za jedan od boljih zakona i trajnijih kojim ova država raspolaže u bogatstvu pravnog sistema. Propisuje se da se u slučaju obaveza iz ugovora o privredi predaja stvari javnom skladištu na čuvanje za račun poverioca tretira na takav način da ona proizvodi isto dejstvo kao da se te stvari čuvaju kod suda,znači da javno skladište ima istu prirodu i sigurnost čuvanja kao kod suda. Smatramo da je potrebno da se to rešenje unese i u ovaj zakon o izvršenju i obezbeđenju, jer vaša formulacija predloga - u istom cilju postupio na drugi pogodan način, šta vam to znači? Zašto, ako je već član 329. Zakona o obligacijama propisao šta javno skladište mora da obezbedi da bi bilo tretirano isto kao i sud? Zašto ta maglovita odredba u istom cilju, a na drugi pogodan način? Znači, podrazumeva način koji je zakonodavcu u ovom momentu poznat i mislim da takva rešenja treba primenjivati. S obzirom na to da je zakon obiman, da nema vremena mnogo, na brzinu ću preći ostatak odredbi. Isticanje pismena na oglasnoj tabli suda, član 29. to reguliše, uvek je imalo više formalni nego obaveštavajući karakter, da ne kažem čak ono – okačite na dnu hodnika blizu toaleta, da niko ne bi ni video šta je. Malo je verovatno da će neko, gospođo Malović, otići u zgradu suda da bi se na oglasnoj tabli obavestio da li mu je neko pismeno upućeno, tako što je istaknuto na oglasnoj tabli, ali zato u eri digitalizacije i postojanja Interneta, vrlo je moguće da ono bude istaknuto na Internet prezentaciji i kao takvo ono će omogućiti zaista poštovanje osnovnog cilja zakona, da se u što kraćem roku, bez iscrpljujućih parnica, naplati dospelo potraživanje za poverioca. Neko je danas spominjao kao dobro rešenje vraćanje u pređašnje stanje, član 30. S tim se ne slažem. U svim procesnim zakonima je dozvoljena mogućnost vraćanja u pređašnje stanje, ako za to postoje opravdani razlozi, koji su propušteni da se neka radnja izvrši. Ovim zakonom je to prosto neophodno, jer Predlog zakona ne propisuje obavezu suda da izvršnom dužniku dostavi pismeno, već samo da pokuša uručenje, a to je velika razlika i vi bi morali da je znate. Zašto isključujete članom 31. mogućnost izuzeća postupajućeg sudije, sudskog izvršitelja, predsednika suda? Ako neko smatra da članom 31. bukvalno utvrđujete rok za podnošenje zahteva za izuzetak postupajućeg sudije, niti je dopušteno da isključite mogućnost ako neko smatra da su ta lica prepreka objektivnom postupanju, a moguće da ih smatra preprekom za objektivno postupanje. Zar nam nije cilj da postupanje bude objektivno? Stranka mora da ima mogućnost da traži izuzeće svih onih lica koja sam nabrojala. Zahtev za izuzeće, pomenula sam već, ne odlaže izvršenje. Zašto isključujete mogućnost zloupotrebe ovog instituta, pozivajući se na mogućnost da stranka zloupotrebljava mogućnost izuzeća? Znači, ne možete kršenjem nekih normi da sprečavate zloupotrebe nekog pravnog instituta. To je prosto dokaz nemoći. Vi treba da ostavite mogućnost da neko ostvari pravo, ali da definišete pravne institute koji neće zadržavati postupak, a upravo rešenje koje smo vam dali u članu 31. stav 1. i 2. da se brišu, mi ćemo to postići. Šta još želim da vam kažem? Propustili ste da definišete ono što Zakon o sudskim taksama izričito i precizno rešava, a to je da neko može da bude oslobođen sudske takse, pa i u ovom postupku. Propušteno je da uzmete u obzir Zakon o sudskim taksama koji neka lica oslobađa s obzirom za ove slučajeve, s obzirom na imovno stanje i to bez njihovog zahteva, kao npr. izdržavana lica, strane državljane pod uslovima reciprociteta, državne organe i druge. Smatramo da mora da postoji formulacija u članu 34. zakona, gde se definiše da izvršni poverilac može da bude oslobođen obaveze da položi predujam na ime troškova izvršenja i obezbeđenja, znači na osnovu odluke suda i na osnovu zakona. Verujem da je to propust, zakon je obiman, dešava se. U članu 52. u cilju postizanja efikasnog postupka izvršenja vi ste u predlogu definisali mnogo novih rešenja, ali i neke koji ne samo da onemogućavaju stranke učesnike da odugovlače postupak, nego veoma je bilo važno u tom zahtevu da postupak ide brzo i da ga ništa ne usporava, da napravite jedan neophodan balans, da ne dozvolite da se krše zajamčena ljudska prava koja se jamče i Ustavom i međunarodnim konvencijama. Članom 52. stavom 5. vi ste to učinili i nije ustavno da uskratite dužniku pravo na pravni lek, a i poveriocu se mora pružiti mogućnost da protiv rešenja kojim se usvaja ili odbija zahtev za plaćanje sudskih penala ulože prigovori. Ne razumem šta znači nedopuštanje ulaganja prigovora na sudske penale? Prigovor prema opštim rešenjima u ovom predlogu ne odlaže izvršenje, hitnost postupka se ne dovodi u pitanje, ali dovodite u pitanje prigovor da ovim zakonom kršite određena ljudska prava.
Da li još neko želi reč ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Poslanička grupa PUPS ima svo vreme koje je na raspolaganje predsedniku, kao i poslaničkoj grupi, s tim što poslanička grupa više ne može da koristi zbog toga što nisu prijavljeni. Reč ima ministarka pravde, Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u današnjoj raspravi. Ovom prilikom želela bih da podsetim šta je cilj reforme pravosuđa, koji smo sami sebi postavili kada smo krenuli u ovaj proces. Na prvom mestu, to je podizanje efikasnosti sudskog postupka, intenziviranje borbe protiv organizovanog kriminala i kriminala uopšte i korupcije i, naravno, jačanje investicija kroz privredno sudstvo. Tokom reforme pravosuđa odredili smo i njene faze. Na prvom mestu, to je pitanje opšteg izbora kao preduslov za dalje sprovođenje reforme, izmena procedure, izmena organizacije rada i izmena svesti. Rekla bih da smo ovim zakonom nastavili dalji put reforme pravosuđa. Pre nego što se osvrnem na određene primedbe iz konkretnih zakona, želela bih da odgovorim i na neke načelne primedbe koje su stavljene u današnjoj diskusiji. Takođe, neću da kažem da sam bila prozvana, ali ću reći da sam bila pozvana da odgovorim na određena pitanja i diskusije narodnih poslanika, tako da ću ovom prilikom pokušati da iznesem svoje stavove. Rekla bih da su zlonamerne i netačne tvrdnje određenih narodnih poslanika koji su rekli da u srpskom pravosuđu postoje montirani procesi. Oni taj svoj stav izvlače iz načinapostupanja dok je njihova stranka bila na čelu Ministarstva pravde ili dok je participirala u Vladi. Takođe, želela bih da se osvrnem i na stav u pogledu ustavnosti pravosudnih zakona, na osnovu čega je izvršena reforma pravosuđa. Svaka tvrdnja da su ti zakoni neustavni nije prosto tačna, i to nije moje mišljenje, već mišljenje Ustavnog suda Srbije, koji je pre nego što je započet proces reforme pravosuđa i proces opšteg izbora izašao sa svojim stavom u julu 2009. godine, gde su ocenili da su pravosudni zakoni u skladu sa Ustavom i da je procedura opšteg izbora u skladu sa Ustavom. Složiću se da su ovo sistemskizakoni, zakoni koji doprinose daljem razvoju reforme pravosuđa, afirmaciji našeg pravosuđa. Mi smo dosta vremena uložili u pripremanje ovih zakona, a videli ste da su neki zakoni pripremani i duže godina, neki i po tri godine, jer smo želeli da predstavimo svim poslaničkim grupama, i u tome smo uspeli, i ocenila bih da je raspravu koju smo imali, ne samo tokom ove sednice, nego i prilikom predstavljanja poslaničkim grupama, zaista bila konstruktivna i verujem da će doprineti da tekst ovog zakona bude što bolji. Što se tiče Zakona o advokaturi, želim da odbacim sve stavove koji se tiču toga da smo želeli da izvršimo politizaciju advokature i to prosto nije tačno, jer su ovaj zakon radili advokati, u radnoj grupi je bilo šest advokata, a da li ih je imenovao Upravni odbor Advokatske komore ili Skupština Advokatske komore, u to ne ulazimo, mi smo poslali dopis Advokatskoj komori Srbije, a na njima je na koji način će odrediti svoje predstavnike. Takođe, određene poslaničke grupe su diskutovale na tu temu da treba povući zakone. Neki članovi te partije su i javno iznosili da je zakon u 95% odredaba dobar, da se amandmanima može popraviti, pa prosto izaziva konfuziju u javnosti šta je stav. Prepušteno je Advokatskoj komori da uredi svoj status, svoja prava, svoje obaveze, način funkcionisanja. Ministarstvo pravde je tu u radnoj grupi funkcionisalo u vidu tehničkog organa, u pogledu svojih predstavnika koji su služili prvenstveno da te odredbe pravno-tehnički srede. Organizovane su javne rasprave, okrugli stolovi, predstavljeno je svim regionalnim komorama i Advokatskoj komori Beograda, takođe i u okviru te komore je bila rasprava i mislim da nismo mogli više da predstavimo zakon nego što smo to učinili. Zakon jeste uslov za pristupanje Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji i zbog načina uređivanja i liberalizacije usluga, ali i ovog puta, kao i u odnosu na ostale zakone koji jesu uslov za pristupanje Srbije EU i evropskim integracijama, mi smo odredbe zakona pokušali da prilagodimo našoj pravnoj tradiciji i našoj pravnoj praksi, a da ne narušimo sistem koji postoji u ovoj zemlji. Slažem se s diskusijama narodnih poslanika da se kasni za zakonom. Jesmo predvideli u nacionalnom planu integracije da zakon bude usvojen još prošle godine, a zašto nije usvojen – prosto zato što nismo želeli da forsiramo predstavnike Advokatske komore, članove radne grupe da što pre pripreme zakon. Bilo nam je stalo do toga da zakon bude kvalitetan, a ne da bude brz. Postoje novine u zakonu i to je istaknuto i u mom jutrošnjem kazivanju, ali i u stavovima narodnih poslanika. Ustanovljava se advokatska akademija i verujem da će ona doprineti još većoj afirmaciji advokatske profesije. Zaista advokaturu smatram delom pravosuđa i mi ne možemo da imamo u pravom smislu reformu pravosuđa ukoliko nemamo saradnju advokature. Ministarstvo pravde je bilo uvek partner advokature i to ćemo činiti i dalje. Što se tiče zakona o javnim beležnicima, kada sam tragala za tim kada je počeo rad na ovom zakonu, utvrdila sam da je on počeo pre 13 godina, tako da se ne bih složila s tim da je trebalo da sačekamo. Znači, ako je izrada zakona trajala 13 godina, prosto mislim da Srbija nema vremena više da čeka. Mi jesmo poslednja zemlja u regionu koja nije usvojila ovaj zakon. Nismo ga brzo uradili, ali sagledali smo iskustva drugih zemalja, naročito zemalja u regionu i ovom prilikom ću vam reći da je na odredbe zakona mišljenje dao i uvaženi profesor iz Hrvatske, prof. Dika, koji je jedan od najpozvanijih stručnjaka u ovoj oblasti. Upravo zbog toga što to predstavlja novinu u našoj pravnoj praksi, pokušali smo da pažljivo osmislimo odredbe zakona. Naročito nam je bila intencija da ni u kom slučaju ne ugrozimo poslove advokature. Videla sam da postoje jako dobri amandmani. Ministarstvo pravde nikada nije imalo problem da usvoji amandmane, nevezano da li dolaze iz opozicionih ili pozicionih stranaka. Naša intencija je bila da u okviru suda ostaju poslovi koji predstavljaju suđenje u užem smislu reči, znači, gde ne postoji načelo raspravnosti da ta javna ovlašćenja prenesemo na javne beležnike. Naravno, oni neće moći da rade to potpuno van kontrole. Postoji jaka kontrola, kako u Ministarstvu pravde – jer smo mi ti koji prenosimo ta javna ovlašćenja i odatle možda i toliki upliv Ministarstva pravde, što naravno nije vezano samo za naš sistem, već se nalazi u svim uporednim pravnim sistemima – i, naravno, preko Komore javnih beležnika. Bila su postavljena pitanja vezana za ispit, zašto se ne priznaje ispit ili kurs koji je polagan na određenim fakultetima ili na određenim mestima, pošto su razne institucije organizovale kurseve za edukaciju budućih javnih beležnika. To nismo učinili iz prostog razloga što bi takva odredba bila protivustavna. Vi ne možete da favorizujete te ljude u odnosu na neke druge i zbog toga je potrebno da se formira komisija koja će ispitivati buduće javne beležnike. Odbacujem kao netačne i zlonamerne svake insinuacije po pitanju sastava komisije, da bi u tu komisiju mogli da uđu nekompetentni ljudi. Kao što sam rekla u prethodnom izlaganju, tako i sada kažem da prosto takvi ljudi možda izvlače takve zaključke iz načina na koji su navikli da postupaju. Ocenjujem kao vrlo kvalitetne predloge da postoji pozitivna diskriminacija ako govorimo o nacionalnim manjinama, to smo učinili i u Zakonu o sudijama i smatram da ćemo moći takve amandmane da prihvatimo. Takođe, ovde su izneti stavovi i iskustva nekih zemalja u regionu, gde je došlo do pritvaranja, hapšenja ili nekih krivičnih postupaka javnih beležnika, ali prosto niko nije amnestiran od kršenja zakona. Svako ko prekrši zakon biće procesuiran. Mislim da smo dosadašnjim rezultatima i dosadašnjim radom pokazali da nema amnestiranih. Kao što sam rekla, nad javnim beležnicima će postojati kontrola Ministarstva pravde i njihove komore. Ako dođe do kršenja zakona, postoji zakonom i Ustavom utvrđena procedura. Što se tiče zakona o izvršenju i obezbeđenju, slažem se s diskusijama narodnih poslanika da je dosadašnji zakon više pogodovao dužniku nego što je pogodovao poveriocu. Čini mi se da je u fokus pažnje više bio stavljen dužnik i njegova prava, a da je negde poverilac bio zanemaren. Ne smemo dozvoliti da postupak izvršenja nekada traje i duže nego sam parnični postupak. Evo, baš i u ovom uvaženom domu sam imala pitanja gde je parnični postupak završen za tri meseca, a da izvršenje traje četiri godine. Prosto, na takve stvari nemam odgovor i zato je ovaj predlog zakona i rešenje koje se našlo u ovom predlogu zakona usmereno na to da takve slučajeve isključimo. Kao što sam rekla, kod nas negde postupak izvršenja traje oko 260 dana, a standard u EU je da traje 60 dana. Ukoliko se predvide striktne zakonske odredbe, on može trajati i kraće. Moje iskustvo iz primene zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, gde se pitanje izvršenja gotovo i ne postavlja, ukazuje na to da ukoliko pažljivo osmislite i imate dovoljno hrabrosti da neka rešenja uvedete, onda možete i dovesti do toga da naš izvršni postupak bude efikasan, da pogoduje poveriocu i da predstavlja snagu države. Kao što sam rekla, naša želja je da se izvršni postupak ne pretvori u parnicu. Mi smo za neka rešenja koja su ovde ocenjena kao revolucionarna dobili potvrdu Saveta Evrope. Videli smo i da su neke zemlje EU nedavno uvele takva rešenja. Duboko sam uverena da ona mogu da doprinesu, kao što sam rekla, efikasnosti postupka. Što se tiče privatnih izvršitelja, postoji dosta kritika vezano za to koje su iznete u ovom uvaženom domu. Prosto želim za neupućene da kažem, vezano uopšte za donošenje zakona o izvršenju i obezbeđenju, Ministarstvo pravde je još krajem 2006. godine, a početkom 2007. godine, kada je ministar pravde bio iz sada opozicione stranke, zaključilo jedan projekat sa USAID, međunarodnom organizacijom, gde je osnova tog projekta bila uvođenje privatnih izvršitelja. Žao mi je što predstavnici te poslaničke grupe nisu ovde da to čuju, ali ću to ponoviti i u raspravi u pojedinostima, pa mislim da će im onda biti jasniji i kontinuitet koje je sadašnje Ministarstvo pravde nastavilo, vezano za uvođenje ovog instituta. Privatni izvršitelji ne mogu samostalno da funkcionišu, isto je kao i kod javnog beležnika. Postoji kontrola kako suda, tako i Ministarstva pravde i njihove komore. Insinuacije su da će budući privatni izvršitelji biti pripadnici agencije za obezbeđenje. Zna se način na koji se privatni izvršitelji imenuju, uslovi koje moraju da ispune i, u krajnjem slučaju, kao što sam rekla, nad njima postoji striktna kontrola. Izvršenje sudskih odluka je centralno pitanje moći države u obezbeđivanju prava građana. Nema pravde bez izvršenja sudskih odluka i zato je od suštinskog značaja reforma izvršenja za ekonomski razvoj Srbije. Duboko sam uverena u tačnost mojih reči. Želimo da Srbija zauzme mesto konkurentnog igrača na svetskom tržištu. Želim takođe da ukažem na činjenicu da strani investitori neće uložiti novac ako nisu ispunjene sve pretpostavke za njihovo poslovanje. Kao što sam rekla, nadam se da će biti još pitanja koja su vezana za konkretne odredbe svih ovih zakona koja će biti postavljena u raspravi u pojedinostima, tako da ćemo imati više vremena da pričamo o svemu tome.
Da li ima još nekog ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine, pre zaključivanja načelnog i jedinstvenog pretresa? (Ne) Pošto se niko ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o advokaturi, Predlogu zakona o javnom beležništvu, Predlogu zakona o izvršenju i obezbeđenju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Međunarodnog krivičnog suda o izvršenju kazni Međunarodnog krivičnog suda. Hvala svim učesnicima današnje sednice. Zahvaljujem ministarki. Ovim završavamo rad za danas. Rad nastavljamo sutra, 6. aprila, u 10.00 časova. Hvala vam.