Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika, a da bismo utvrdili broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Elektronskim sistemom utvrđeno je da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, te konstatujem da postoje uslovi za rad Narodne skupštine propisani odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Snežana Sedlar-Kenig, Jelena Travar-Miljević, dr Nikola Krpić i prof. dr Slavica Đukić-Dejanović. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i Dejan Jovanović, Nebojša Đirić i Vesna Arsić, državni sekretari u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Nenad Ilić i Dejan Radulović, savetnici u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, i Branka Radović, savetnica u Agenciji za privatizaciju. Takođe, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala je da delu sednice, u kojem ćemo obaviti pretres u pojedinostima, a povodom 22, 23, 24. i 25. tačke dnevnog reda, prisustvuju i: Mirjana Ćojbašić, pomoćnica ministra za Nacionalni investicioni plan, Edi Majstorović, šef Kabineta ministra za Nacionalni investicioni plan, Radmila Petković i Nataša Sokolović iz Ministarstva za Nacionalni investicioni plan, Goran Petković, državni sekretar u Ministarstvu trgovine i usluga, Ana Blagojević i Jelena Popović, pomoćnice ministra trgovine i usluga, a povodom pretresa u pojedinostima po tačkama 26. i 27. dnevnog reda, Ljiljana Džuver, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Tatjana Prijić, načelnica Odeljenja u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNA ZAKONA O PRIVREDNIM KOMORAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač Arpad Fremond, Miletić Mihajlović, Zoran Kasalović, Jasmina Milošević, Milan J. Nikolić, Milisav Petronijević, Dejan Radenković, Vladan Batić, Božidar Delić, Veroljub Arsić, Stefan Zankov, Zoran Antić, Zoran Babić, Nenad Popović, zajedno Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić, Vladan Jeremić, Dragan Živkov, Marina Toman, Milan Škrbić, Dragan Stevanović, Dušanka Plećević, Bojan Mladenović, Dejan Mirović, Lidija Dimitrijević, Tomislav Ljubenović, Milorad Buha, Marina Raguš, Milan M. Nikolić i Mirko Munjić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Primili stemišljenje Vlade o pojedinim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na raspravu u pojedinostima po prvom amandmanu na član 1, želim da vas podsetim o vremenu koje je na raspolaganju poslaničkim grupama, kao i ovlašćenim predstavnicima, za tačke dnevnog reda koje su predmet rasprave pretresa u pojedinostima i da zamolim službu da obavesti ministarku Vericu Kalanović da može da dođe u salu. Dakle, Poslanička grupa ZES ima ukupno vreme i za ovlašćenog predstavnika i vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi, Poslanička grupa SRS ima šest minuta na raspolaganju od vremena Poslaničke grupe i vreme koje je na raspolaganju ovlašćenom predstavniku, Poslanička grupa G17 plus ima ukupno vreme kao Poslanička grupa, Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica ima na raspolaganju trinaest minuta od vremena na raspolaganju Poslaničkoj grupi i ukupno vreme za ovlašćenog predstavnika, Poslanička grupa Napred, Srbijo ima devet minuta na raspolaganju za ovlašćenog predstavnika i nema vreme na raspolaganju Poslaničke grupe, Poslanička grupa SPS-JS ima ukupno vreme, kao i LDP, Poslanička grupa Nova Srbija ima na raspolaganju osam minuta od vremena Poslaničke grupe i ukupno vreme za ovlašćenog predstavnika, Poslanička grupa manjina ima ukupno vreme na raspolaganju, kao i Partija ujedinjenih penzionera Srbije. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković – Poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Mladen Grujić – Poslaničku grupu Nova Srbija, narodni poslanik Milan Nikolić – Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Vlajko Senić – Poslaničku grupu G17 plus, narodna poslanica Marina Raguš – Poslaničku grupu SRS, narodni poslanik Radojko Obradović – Poslaničku grupu DSS i narodni poslanik Tomislav Nikolić – Poslaničku grupa Napred, Srbijo. Prelazimo na raspravu u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Predlog za dodavanje novog člana 1A. Narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond podneli su zajedno amandman kojim predlažu da se posle člana 1. doda novi član 1a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, zamoliću vas, ja ću kod ovog amandmana ispričati sve što se tiče naša tri amandmana, pa uz vašu dozvolu bih koristila vreme koje pripada poslaničkoj grupi i vreme koje pripada ovlašćenom predstavniku. Kao prvo, zahvaljujem predsedavajućoj, koja je na početku rekla da je zaista stiglo mišljenje Vlade o nekoliko amandmana. Poslanici SVM su prodali tri amandmana sa datumom 26. mart tekuće godine. Mi još uvek nismo dobili mišljenje Vlade. Nadamo se da to znači da je naš amandman prihvaćen i očekujemo odgovor od ministarke. Žao nam je što gospodin Dinkić ne prisustvuje ovoj sednici. Želela bih da obrazložim, pošto, nažalost, nekada imamo utisak da predstavnici Vlade i ne čitaju te amandmane. Kao što možete da vidite, amandman o kojem trenutno raspravljamo je obrazložen veoma dugačko i dozvolićete mi da prepričam obrazloženje, pošto nekako imam utisak da niko nije reagovao na njega. Ovde ima nekoliko realnih, čvrstih, jakih argumenta, koji su zdravorazumski, a naravno i mnogi od njih ekonomski. Znači, suština našeg amandmana je da se privredne komore sa područja Ada, Kanjiža i Senta pripoje Subotici, a ne Kikindi, kao što je, nažalost, trenutno situacija. Kao što znamo, prethodni zakon o privrednim komorama koji je donet 2001. godine je na našu veliku žalost i potpuno suprotno zahtevima i zdravom razumu, privredu sa područja opština Ada, Kanjiža i Senta uključio u novoosnovanu Regionalnu komoru u Kikindi, sa čime se mi naravno ne slažemo i tražimo ovu ispravku. Ranije su privredne komore sa područja ovih opština, Ada, Kanjiža i Senta, do donošenja tog pomenutog zakona 2001. godine, sa opštinama Subotica, Bačka Topola i Mali Iđoš sačinjavale realno jednu regiju i Regionalna privredna komora u Subotici je obuhvatala jedinstveno privredno područje. To su razlozi zbog kojih to činimo i nadamo se da će prihvatanjem ovog amandmana tako biti i u budućnosti. Pomenula sam nekoliko argumenata, zdravorazumski, odnosno logični jedinstveni privredni razvoj ovog područja, odnosno podjednako razvijana infrastruktura u ovoj regiji, kao i zajednička organizacija spoljnog i unutrašnjeg prometa. Kada bi situacija ostala ovakva, kao što je, moram da naglasim da poslanici SVM neće glasati u ovakvoj formi za ovaj predlog zakona ukoliko ne dođe do ovih izmena. Čuli smo veoma aktivnu raspravu i negodovanje mnogih privrednih subjekata, čak je predsednik Privredne komore Srbije gospodin Miloš Bugarin imao sastanak sa predsednikom naše poslaničke grupe i naglasio da ima dosta diskutabilnih rešenja. Međutim, bez obzira na to što podržavamo ovu vladajuću većinu, ako dođe do prihvatanje našeg amandmana, nažalost, još uvek ne znamo kakva je situacija, nadamo se da neodgovaranje na ovaj amandman znači da je prihvaćen, onda ćemo podržati, inače, ne možemo da podržimo ovaj tekst. Ukoliko bi ostao predloženi tekst, onda bi se, nažalost, prekinuli, ne samo godinama, već mnogim decenijama, građeni privredni odnosi u ovim regijama i građene veze između ovih opština i određenih privrednih jedinica u oblastima kupoprodajnih odnosa, proizvodnje sirovina, prerade i razvoja proizvodnih i prometnih kapaciteta. Kao što sam pomenula u samom uvodu i infrastruktura u ovom regionu je jednako izgrađena. U ovom pomenutom detaljnom obrazloženju naglasili smo veliki značaj, najpre, sa stanovišta poljoprivrede, na primer, kanala Tisa i Palić, koji je duži od 23 kilometra, jer kao što vidimo trenutna situacija sa ovom sušom je vrlo negativna za poljoprivredne proizvođače, dakle, taj kanal obezbeđuje navodnjavanje 20.000 hektara teritorije na područjima opštine Kanjiža i grada Subotice. Planira se i dogradnja ovog kanala, koji bi u sledećoj fazi obezbeđivao navodnjavanje još 20.000 hektara na područjima opština Bačka Topola, Mali Iđoš, a i delimično opštine Senta i smatramo da je jedan od jakih argumenata za prihvatanje ovog amandmana i taj vrlo značajan sistem navodnjavanja. Sledeći argument koji smo naveli u obrazloženju je razvoj uloge logističkih centara. Pošto smo pomenuli da se u susednoj Mađarskoj nalazi logistički centar u Segedinu, smatramo da se nekako logički nameće stvaranje logističkog centra u Subotici. Za ovo postoje ne samo ekonomski, nego i svi ostali subjektivni razlozi, kao što su veće institucije u gradu Subotici, fakulteti i tehnički uslovi. Vrlo je značajno i za stvaranje logističkog centra bi bio jak argument, odnosno olakšavajuća okolnost, i slobodna zona u Subotici, zatim, višedecenijsko funkcionisanje javnog skladišta sa carinskom zonom i razvijen tercijalni sektor. Smatramo da bi se na ovaj način privukli neophodni robni i novčani tokovi u centar ovog regiona, odnosno u severnu Bačku. Zamolila bih gospođu ministarku da me sluša, ako je ikako moguće. Nažalost, nekada se stvara i iluzija, i protiv poslanika mađarske koalicije, odnosno SVM, kreće napad, da mi na ovaj način želimo da stvorimo tzv. mađarsku regiju. Ovo nije tako. Samo smatramo da bi ovo bilo zdravorazumski i realno da opštine Ada, Kanjiža i Senta budu pripojene Subotici, a ne Kikindi. Za ovo je dokaz i skoro potpuno isti amandman Poslaničkog kluba SPS - Jedinstvena Srbija, pa mislim da ćemo se svi složiti da oni ne rade na tome da se stvara ta mađarska regija, kao ni mi, bez obzira što mnogi to misle i napadaju nas bezrazložno. Nastaviću sa obrazloženjem, nadam se da me neko i sluša. Kao što sam rekla, smatramo da je za Vojvodinu, naročito za sever Bačke, jedna od najznačajnijih privrednih grana poljoprivreda i da bi usvajanjem ovog našeg amandmana došlo do povezivanja u najznačajnijoj privrednoj grani u poljoprivredno prehrambenoj industriji. Prema navedenim podacima koje posedujemo, po statističkim podacima, postoji vrlo čvrsta, jaka, povezanost cele reproceline u pogledu raznih grana poljoprivrede. Ovde smo pomenuli npr. tovne svinje, odnosno da postoji jaka povezanost između ovih opština, što se tiče uvoznih komponenata stočne hrane i u pogledu ostvarenja značajnog izvoza reproceline mesa. Pomenuli smo konkretne i novčane podatke. Sledeće o čemu smo još govorili i što želim ovde da naglasim da bi čuli i poslanici, i gospođa ministarka, i javnost, jeste, recimo, industrija šećera. Ovde je, kao što sam pomenula, saobraćajna infrastruktura izgrađena baš prilagođavajući se proizvodnji šećerne repe i kod investicija u sistem navodnjavanja na celom ovom području o kome pričamo značajnu ulogu igra proizvodnja ove industrijske kulture, dakle, šećerne repe. Pored tovnih svinja, proizvodnje šećera, veoma je značajna i poznata, što se tiče Horgoša, i proizvodnja paprike i povrća za potrebe postojećih kapaciteta u Horgošu. Smatramo da je jedino moguće rešenje jedinstveno tretiranje ove reproceline u celom regionu severne Bačke, a nelogično je razdvajanje na Kikindu. Izvinjavam se što nekoliko puta naglašavam, ali logički i zdravorazumski, bilo bi prirodno da bude jedinstven razvoj regije te subotičke privredne komore. Postoje i slične povezanosti ovih opština, dakle, Ade, Kanjiže i Sente sa Suboticom i što se tiče proizvodnje, prerade žitarica, pored povrća želela bih da pomenem i voće i vinogradarstvo cele severne Bačke, koja je vrlo poznata po tome. Nažalost, trenutno se ove opštine, njihova okolina i njima pripadajuća sela svi suočavaju sa vrlo sličnim aktuelnim problemima zaštite i kompleksne obrade u ovoj vrsti proizvodnje, a i smatramo da je zbog sve veće nastupajuće konkurencije koja nam nadolazi pristupanjem u EU ovo područje upućeno na tesnu saradnju u oblasti razvoja, a povezuju ih i slični problemi. Logično je da bi svi oni zajedno trebalo da nastupaju na inostranom tržištu. Pored svih ovih zdravorazumskih, ekonomskih, privrednih, i poljoprivrednih argumenata, čak i novi Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava podrazumeva da će, protiv koga smo se svim snagama borili i naglašavali zašto je on loš, a koji je parlamentarna većina izglasala bez nas, opštine Ada, Bačka Topola, Kanjiža, Mali Iđoš, Senta i grad Subotica od 1. januara, sledeće, 2010. godine i dalje činiti područje Privrednog suda u Subotici, odnosno osnovnog, dakle, Višeg suda u Subotici, tako da smatramo i očekujemo, odnosno zahtevamo, da se amandman poslanika Saveza vojvođanskih Mađara prihvati, jer inače mi izmene i dopune Zakona o privrednim komorama u ovoj formi, bez prihvatanja tog amandmana, ne možemo da podržimo. Kada već koristim i vreme koje pripada i predstavniku Poslaničke grupe, želela bih samo da pomenem i druga dva amandmana koja su tehnička. Očekujući da će ovaj naš prvi i najznačajniji amandman biti prihvaćen, dakle, da će opštine Ada, Kanjiža i Senta biti pripojene Privrednoj komori Subotice, a ne Kikindi, ovim amandmanima samo naglašavamo da smatramo da je potrebno utvrditi rok u kojem će regionalne komore čije će se područje izmeniti, nadamo se, ovim novim izmenama i dopunama Zakona, svoju organizaciju i akte uskladiti sa odredbama ovog zakona. Ne bih želela da se ponavljam, veoma mi je žao što je ovo vreme možda nezgodno i što ni poslanici nemaju strpljenja da čuju argumente, a moram da naglasim da ne shvatam kako od 26. marta tekuće godine, pa do danas, 4. maja, Vlada nije uspela da nam da mišljenje. Zapravo, smatram da je rasprava u pojedinostima besmislena i vrlo sam zahvalna što ste bar sada stigli, a malopre sam htela da se javim po povredi Poslovnika, jer nema smisla raspravljati kada nema predstavnika Vlade. Gospođa ministarka je stigla, ali kada nemamo ni mišljenje Vlade, pa očekujem da ćete nam sada odgovoriti da li se naš amandman prihvata i samim tim od toga zavisi da li ćemo mi podržati ovaj zakon. Hvala na pažnji. [[Aplauz.]]
Na raspolaganju, kao ovlašćenoj predstavnici, ostalo vam je još 11 minuta. Reč ima ministarka Verica Kalanović. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, odgovor na pitanje koje je postavila Poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara u vezi amandmana o kome ste pričali, a čiji tekst nisam videla, postoje dve mogućnosti. Prva mogućnost je da je istovetan sa tekstom amandmana koji ste podneli i koji ste povukli 26. marta 2009. godine i koji se vodi u grupi povučenih amandmana, a iza toga je dostavljen novi amandman na iste članove, pa mogu samo da pretpostavim da se radi i o istom tekstu. Vaš zahtev i vaš amandman daje punu potvrdu da neobaveznost ili dobrovoljnost jeste pravi način da se prevaziđu problemi određenih privrednih subjekata. Obaveznost da privredni subjekti plaćaju obaveznu članarinu i pripadaju onoj regionalnoj komori koja je definisana Zakonom o teritorijalnom organizovanju, jeste u potpunosti eliminisano novim predlogom zakona. Ako dosledno poštujemo predloženi tekst izmena i dopuna Zakona o privrednim komorama, u tome je potpuno sadržan i predlog vašeg amandmana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa SPS-JS podnela je niz amandmana sa željom da postojeća dobra rešenja iskazana do sada u praksi pokušamo da implementiramo i u ovaj novi zakonski predlog, a i nekim dodatnim predlozima, ukoliko je to moguće, da poboljšamo ovaj predlog zakona o privrednim komorama. Amandman u članu 2. je gotovo identičan sa predlogom Poslaničkog kluba Manjina koji je obrazlagala moja koleginica Elvira i on u suštini ima ideju da se pokuša ponovo implementirati zakonsko rešenje koje je bilo do 2001. godine u smislu da opštine Ada, Kanjiža i Senta ponovo budu vraćene prirodnoj vezi sa Suboticom, jer se takva odrednica desila posle 2001. godine mimo iskazanog interesa privrednika iz ovih opština i oni su tada priključeni komori u Kikindi. S obzirom na to da su vezani, dakle, i teritorijalno, a i svoja prava ostvaruju pred sudom u Subotici, smatramo da bi to bio jedan logičan sled zakonskog rešenja, uostalom, višedecenijska iskustva u tom smislu idu i u tom pravcu. Ovakvim jednim zakonskim rešenjem praktično prekinuti su mnogi privredni putevi i saradnja privrede u ovom regionu. Iz tog razloga smatramo ovaj predlog amandmana dobrim i predlažemo da se usvoji. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan J. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u načelnoj raspravi izneli stavove Poslaničke grupe SPS-JS vezano za Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o privrednim komorama. Suština amandmana koji sam podneo ispred Poslaničke grupe je da se broj privrednih subjekata od 50, da ne bih interpretirao sve tekstove zakona, poveća na 100. Zašto predlažem to? To povećanje može biti u jednom delu regionalno i prema delatnostima. Ako se osniva komora u kojoj je 100 pravnih subjekata ili privrednih subjekata pre svega prema delatnostima, onda je moguće da u okviru, recimo, drvne industrije ili u okviru tekstilne industrije ili drugih, skoro svi proizvođači budu u jednom takvom udruženju ili u komori, jer su na taj način snažniji, nego što je 50 privrednih subjekata. Mogu da utiču, pre svega, na izvršnu i zakonodavnu vlast, mogu da kreiraju poslovnu politiku određene privredne grane i snažniji su ekonomski preko većeg broja subjekata koji plaća članarinu da mogu da nastupaju jedinstveno prema inostranom tržištu, da organizuju sajmove, da lobiraju za ta tržišta, mogu da organizuju raznorazna savetovanja itd. Lično mislim da bi ovakvo rešenje bilo bolje nego 50 privrednih subjekata, pre svega u okviru delatnosti kojima se određeni privredni subjekti bave. Opasnost, koja je isticana skoro u svim raspravama … (Predsedavajuća: Dva minuta.) … da pojedinci u 50 privrednih subjekata nose, rekao bih, određenu privilegiju, konkretno, govorilo se da će biti jedan tajkun pa će tih 50 da on vodi, ovoga puta se taj rizik smanjuje. Ja molim da se još jednom razmisli o jednom ovakvom našem amandmanu. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko, uvažena predsedavajuća, amandman koji sam u ime Poslaničke grupe SPS-JS podneo nastavak je priče o kojoj je govorio moj kolega Milan M. Nikolić. Po predlogu Milana M. Nikolića u članu 2. predviđeno je – da se poveća broj privrednih subjekata, sa 50 na 100, koji mogu da osnuju privrednu komoru, naravno, po delatnostima, ovaj amandman govori o obaveznom članstvu po teritorijalnom principu. Smatramo, odnosno dali smo dosta argumenata zbog čega treba da ostane komora sa obaveznim članstvom i iz tih razloga, naravno ne bih da vam oduzimam puno vremena, smatramo – da komorski sistem treba da se zasniva na jedinstvenom teritorijalnom principu, što je u skladu sa Zakonom o teritorijalnoj organizaciji, Zakonom o lokalnoj samoupravi, a u našim uslovima regionalne privredne komore, gradske privredne komore, bliže su privrednim subjektima na toj teritoriji gde se obavlja delatnost. S druge strane, komora na nacionalnom nivou je najjači reprezent privrede i naravno interesa privrede i prema državi i prema svim zemljama u Evropi i svetu. Prosto bih rekao, to je sastavni deo ovog amandmana koji je podneo gospodin Milan M. Nikolić. Da ponovim, zalažemo se – da se može dobrovoljno osnovati privredna komora sa 100 privrednih subjekata po delatnostima, a da ostane jedinstven teritorijalni princip organizovanja komora. Dozvolite mi sasvim na kraju (oduzmite mi od vremena poslaničke grupe koje imam) biću iskren, teško je amandmanima, kako da kažem, davati neke intervencije u smislu popravki zakona, a da to ne zadire u suštinu, da ne zadire u sistem, iz prostog razloga što i izmene Zakona o privrednim komorama ne menjaju neka rešenja, samo, već menjaju kompletan komorski sistem. Sasvim na kraju, pitam, da li je ovo mišljenje od 9. aprila, dobijeno mišljenje 10. aprila, Vlade Republike Srbije, imajući u vidu ono što sam malopre čuo, da nema mišljenja, odnosno ja sam dobio neko mišljenje 9. aprila ove godine od Vlade, odnosi se na 33 amandmana. Želim javnost da upozorim i da pozovem našu vladu, moju vladu, da se ozbiljnije odnosi prema odgovorima koji se daju na amandmane. Vlada je na amandman na član 1, odbila ga je i rekla: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se iz obrazloženja ne vide razlozi koji upućuju na neophodnost usvajanja predloženog amandmana." Možda je to tako moglo da se odgovori za član 1, ali nije prihvatljivo da se 33 puta ponovi rečenica: "Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za ne prihvatanje amandmana 1)." Tako je i kod mog amandmana – Ne prihvata se iz razloga ne prihvatanja amandmana 1)...i tako dalje. Pozivam Vladu, moju Vladu da se ozbiljnije i odgovornije odnosi prema ovome. Ovo su ozbiljna pitanja, u pitanju je komorski sistem Srbije. Naravno, treba sigurno ukrstiti sve moguće argumente i razloge da se dođe do najboljeg rešenja, jer je veliki ulog u pitanju. Mislim da treba da se omogući poslanicima da imaju mogućnost da u neposrednoj komunikaciji sučele stavove i mišljenja i da tako dođu do najboljeg rešenja, opet u interesu podrške baš te vlade. Da ne dužim, završiću, ponavljam još jednom, mi smo predložili ova dva, kažem, ključna amandmana. Jedan se odnosi na dobrovoljno članstvo – 100 privrednih subjekata po delatnostima i drugi, koji se odnosi na obavezno članstvo po teritorijalnom principu. Smatramo da to može da bude neko prelazno rešenje, imajući u vidu da će se on primenjivati tek 2013. godine, a ima dosta pitanja koja treba raspraviti u ovoj oblasti, počev od imovine pa nadalje i da treba to vreme iskoristiti da se dođe do najboljeg rešenja, jer privredne komore i ovakve kakve su ne mogu da opstanu. Mi to znamo, svesni smo toga i smatramo da treba da dođe do promena u svakom slučaju, ali ne ovako i na ovakav način. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Vreme na raspolaganju Poslaničke grupe SPS je 15 minuta. Samo vas molim da se registrujete u elektronski sistem.
Uvaženo gospođo predsedavajuća, poštovani ministri, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o amandmanu na član 5, šta je evidentno da je reč o jednom zaista kvalitetnom amandmanu, ali isto mišljenje imam i na amandmane na član 2, kao i na član 8, a između ostalog i na član 14. Na samom početku koristim priliku da apelujem na predstavnike Ministarstva da još jednom sagledaju suštinski sadržaj amandmana koji su podneliposlanici SPS, jer obrazloženje koje je dato od strane Vlade, u ovom trenutku za nas je zaista neprihvatljivo. Hajde da iskoristimo ovu raspravu u pojedinostima, odnosno raspravu po amandmanima, pa da pokušamo da razjasnimo neke suštinske stvari kada je reč o amandmanima koje sam već pomenuo. Najpre, koristim vreme Poslaničke grupe da još jednom vrlo jasno i precizno kažemo – da apsolutno nije sporan razlog koji je naveden u obrazloženju predloženog zakonskog rešenja, dakle, cilj koji se želi postići, a to je: pozitivan efekat na povećanje nivoa privrednih aktivnosti, kao i unapređenje uslova za postojanje zdrave konkurencije na tržištu Srbije, posebno u odnosu na zemlje u okruženju,. Za Poslanički klub SPS ovaj cilj, odnosno razlozi koji su navedeni jesu apsolutno prihvatljivi. Takođe, činjenično je da Komora kako je danas organizovana mora da pretrpi određene izmene, ali mi proteklih dana govorimo o suštinskim izmenama Zakona, dakle, o izmeni strukture i organizacije komore u Republici Srbiji i to kroz izmene i dopune Zakona čija će primena biti predviđena tek od 2013. godine, što je pomalo nelogično. Možda bi trebalo razmišljati u tom pravcu da se na ove suštinske izmene ne ide ne kroz izmene i dopune, već kroz novi zakon u celosti koji bi bio usvojen, izrađen i primenjen i od 2013. godine, a do tada bi svakako imali sasvim dovoljno vremena za jednu konstruktivnu javnu raspravu, jedan otvoren, direktan dijalog između zakonopisca i privrednika, odnosno privrednih komora. Dakle, imali bismo sasvim dovoljno vremena da čujemo glas privrede, da se sagledaju, uvaže predlozi i sugestije privrednika. Tokom rasprave u načelu izneli smo nekoliko suštinskih pitanja koja se provlače i postavljaju. Predlagač zakona, još jednom moram da ponovim, predviđa osnivanje drugih komora sa najmanje 50 članova, kao i ukidanje obaveze plaćanja članarine. Postavlja se pitanje da li bi se razgradnjom jedinstvenog komorskog sistema eliminisao onaj institucionalni legitimitet komora da predstavljaju i zastupaju interese svih privrednih subjekata, bez obzira na oblik organizovanja, delatnosti, svojinski oblik i sedišta u Srbiji. Da li ovo može dovesti na jedan određeni način do slabljenja moći srpske privrede? Ko će, zapravo, biti reprezentativni predstavnik i postavlja se pitanje imovine komore? Naš cilj, još jednom moram da ponovim u raspravi u pojedinostima, odnosno u raspravi po amandmanima, nije da dođemo u situaciju nametanja interesa jakih i malobrojnih nad slabima i mnogobrojnima, da nakon usvajanja izmena i dopuna Zakona ne bismo imali određenu nedorečenost po ovim veoma važnim pitanjima, odnosno pre svega u cilju poboljšanja kvaliteta zakonskog predloga poslanici SPS podneli su određeni broj veoma kvalitetnih amandmana. Još jednom želim da apelujem na predstavnike Ministarstva da sagledaju suštinski sadržaj amandmana na član 2, ali i na član 5, član 8. i član 14. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Gospođo Čomić, gospođo Kalanović, dame i gospodo, čini mi se da pomalo svima nama nije baš najjasnije zašto se menja tradicionalni sistem komorskog uređenja, zašto je neophodno da se reorganizuje na način na koji je predlagač zakona to predvideo. Možda je meni u nekom momentu koncentracija popustila, vi ćete me ispraviti ukoliko grešim, ali čini mi se da nismo čuli nijedan jak argument zašto se napušta tradicija stara 150 godina i ulazi u potpuno novo sistemsko rešenje. Ono što je, takođe, nejasno, ukoliko bi ovo trebalo da stupi na snagu 2013. godine, zašto se sada donosi, s obzirom na to da se, očigledno, celokupna opozicija, kao i dobar deo i vladajuće koalicije, slaže da bi trebalo pokrenuti novu javnu raspravu i dobro razmisliti da li je predloženi koncept taj koji bi trebalo da zameni nešto što traje 150 godina? Da se ne bismo pogrešno razumeli, naravno da SRS nije zadovoljna funkcionisanjem privrednih komora, ali da li je to dovoljan razlog da se naruši tradicija toliko duga i toliko stara? Možda je trebalo prići iz jedne sasvim drugačije perspektive, napraviti određena druga rešenja, a ostaviti postojeći sistem komorskog udruživanja. Sa druge strane, da li mislite, gospođo Kalanović, da će novi sistem komorskog uređenja napraviti boljitak u odnosu na predstavljanje privrede i rešavanje određenih problema vezanih za privredu a kojima se bavi Komora? To je nešto što bismo eventualno mogli da čujemo tokom današnje rasprave u pojedinostima. SRS izuzetno zanima koje su bile konkretne polazne osnove kada se razmišljalo o ovakvom sistemskom rešenju, šta je to predlagača zakona motivisalo da totalno sistemski reorganizuje komorski sistem? U javnosti se pojavilo nekoliko spekulacija, možemo da variramo razloge i na temu da tu, pošto imamo najrazličitije primere, može da dođe do zloupotrebe određenih funkcija, do zloupotrebe određenih imovinskih prava zato što komorski sistem u Srbiji raspolaže ogromnom imovinom. Mislim da je problem na prvom mestu zato što nismo imali dovoljan proces javnih rasprava, ni u javnosti, a na adresu poslaničkih klubova su pristigli materijali koji su čak i ispred vlasti, odnosno vladajuće većine potpuno suprotni. Imamo mišljenje Ministarstva trgovine koje je suprotno, koje nalaže da se dovoljno razmisli i da se povede još jedan krug javne rasprave na temu predloženih izmena i dopuna Zakona. Ono što nam je nejasno, zašto se žuri sa tim kada je toliko društvenih kritika i određenih relevantnih činilaca koji utiču i participiraju u privrednom životu Srbije, pogotovo u okviru organizacije privrednih komora na današnji dan i u ovoj godini kada privreda ima užasno velike probleme. Možda bi bilo dobro razmisliti, pretpostavljam da predlagač neće da se rukovodi razmišljanjem da povuče ovaj predlog zakona iz procedure, ali možda bi to bio pozitivan pomak u smislu da vlast razmišlja šta je u najboljem interesu komora, pa da se prolongira usvajanje ovakvog ili da se dopuni ovaj predlog zakona, uzimajući u obzir sve ovo o čemu se vodi rasprava, nažalost, najčešće van Parlamenta i najčešće van institucija koje bi trebalo da budu potpisnici dobrog dijaloga. Verovatno da ćete se složiti, gospođo Kalanović, ali stiče se utisak da o najvažnijim pitanjima, kao što je komorsko uređenje privrede Srbije, nedostaje dijalog. Onda mi na marginama društva imamo otvaranje polemike koja može da bude jako destruktivna, makar i za one pozitivne pomake koji mogu da se prepoznaju negde kada je reč o predlagaču zakona. Ali, opet ne vidim žurbu, da se taj dijalog preskače, jer 2013. godina je ta kada bi trebalo da ovaj zakon stupi na snagu, a možda bi dijalogom došli do najprihvatljivijeg ili najšireg mogućeg konsenzusa kako bi trebalo komorski sistem u državi Srbiji da funkcioniše, na korist privrede i svih onih koji se naslanjaju na privredu, a to smo svi mi. Hvala unapred.
Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Neće biti povlačenja zakona, mislim da je dato dosta argumenata kada smo diskutovali, tumačeći zakon u celini, ali jedno od vaših pitanja mi je dalo povod da se javim sa dodatnim obrazloženjem. Postavili ste pitanje – šta je u najboljem interesu komora? Predlažući ovaj zakon, Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj vodilo se sa interesima privrednih subjekata, ne komora nego privrednih subjekata. Interes privrednih subjekata, posebno u ovim teškim trenucima ekonomske krize, jeste bio da se, uz novac koji se izdvaja za komore, mora povećati paket usluga koje komore daju kroz proaktivnu ulogu privrednim subjektima. Dobrovoljnost u članstvu i nadležnost da svako odlučuje o tome ko želi da ga predstavlja i sa kojim paketom usluga jeste osnov ovog zakona. Rekli ste da se u ovom trenutku javlja veliki broj onih koji se protive ovom zakonu iz oblasti privrede. Veoma iskreno želim da kažem da nisam čula nijedan privredni subjekat da je bio protiv ovog zakona. Protiv ovog zakona se bune komore, informacije su da komorama ne odgovara dobrovoljnost i naše pitanje je – zašto? Mi smatramo da komore imaju dovoljno kapaciteta da svoje usluge pružaju privrednim subjektima, ali zašto u ovom trenutku ne pođu od toga da te usluge koje one pružaju košta to što privredni subjekti izdvajaju. Dakle, zakon želi da uspostavi jasnu ravnotežu između onoga što se plaća i onoga što se za te pere dobija.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovana ministarka i predstavnici Ministarstva, uvaženi narodni poslanici, Poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije u načelnoj raspravi je iznela svoje stavove i izrazila određenu rezervu prema ponuđenom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. U ovom periodu od načelne rasprave do danas, mi nismo dobili nove argumente, razlog je objašnjenje na naše stavove i mišljenja, i zbog toga, svoj stav nismo ni promenili. Očekivali smo od resornog Ministarstva, da na brojne sugestije, predloge i primedbe da objašnjenje. Očekivali smo i kontakt. Lično mislim da nije dobra ta komunikacija između Parlamenta i Vlade na ovaj način. Mi smo povodom drugih zakona i nekih mera imali kontakte sa drugim ministarstvima, moram da kažem, najviše sa onim ministrima koji su sedeli nekada u ovom parlamentu. Mislim da bi bilo dobro da se drugi ministri, takođe, ugledaju na njih. Zašto nema komunikacije, da u međuprostoru koji je bi skoro mesecdana, sednemo i razgovaramo, ako nismo u pravu, da nam se daju objašnjenja zašto nismo u pravu. Da te argumente osvežimo i da kažemo – prihvatimo objašnjenja i da promenimo svoj stav. Posebno ću istaći zalaganje gospodina Mićunovića koji je vrlo argumentovano učestvovao ovde u raspravi, ispred najveće poslaničke grupe, pa to zaslužuje pažnju, zaslužuje razgovor. Imali smo i nekoliko razgovora sa privrednim subjektima i, mene zabrinjava ovo što je uvažena ministarka kazala – nema povlačenja zakona, nema razgovora sa subjektima. Mi smo imali razgovore sa privrednim subjektima, i ako treba, mi ćemo vam to dati. Ne podržavaju oni ovaj zakon., zbog toga što se radi nešto na brzinu. Zašto četiri godine međuprostora dok se ne bude primenjivao?! Ali, još jednom podvlačim, mislim da bi dobro bilo da smo se oko toga objasnili. Iz tog razloga, Poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbijene može dati podršku ovakvom projektu. Zamolio bih vas i podržavam sva ona zalaganja, posebno amandmane Socijalističke partije Srbije i Jedinstvene Srbije, ako se ne mogu usvojiti, ako ima argumenata, onda predlažem i mislim da bi bilonajcelishodnije da se zakon povuče i da se vrati ponovo u Parlament, posle svih rasprava koje slede i sa privrednim subjektima, i sa komorama i sa Vladom. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Samo da eventualno zaokružimo logičnu celinu, a tiče se svih onih koji su se nama obratili i uputili određena mišljenja na adresu poslaničkih klubova, dok je, pretpostavljam, ovaj predlog zakona nastajao, pa tako mi imamo jednu informaciju, koju je potpisao dr Slobodan Milosavljević, upućenu gospodinu Dinkiću, povodom Nacrta zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama i bukvalno ću čitati tu informaciju, a koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, i ako mi bude trebalo malo, molim vas, samo da koristim i vreme predviđeno za … Dobro.Hvala. Između ostalog, pokušaću da budem brza zbog vremenskog ograničenja, gospodin Milosavljević kaže: – Prema odredbama čl. 2, 5. i 7, kao i u smislu čl. 8, 10. i 11. Nacrta (tada) provodi se u suštini jedinstvena zakonodavna intervencija, i to promena postojećeg pravnog režima organizacije jedinstvenog komorskog sistema, koji je na snazi u skladu sa važećim propisima. – Dakle, reč je o predlogu zakonskog rešenja kojim se potpuno menja postojeći model komorskog sistema, s obzirom na to da se predviđa pluralitet komora, odnosno komorskih organizacija putem ukidanja obaveznog članstva privrednih subjekata u Privrednoj komori Srbije, odnosno drugim komorama, prema sedištu ili delatnosti subjekta. – Koncept jedinstvenog komorskog sistema je definisan već u članu 1. važećeg zakona o privrednim komorama, kojim se uređuje pojam privrednih komora, kao interesnih, samostalnih, poslovno-stručnih organizacija koje čine deo jedinstvenog povezivanja privrednih subjekata (iako Nacrt ne sadrži izmene citirane odredbe) i predviđa značajne izmene u pogledu mogućnosti osnivanja paralelnih i nepovezanih komorskih sistema. Gospodin Milosavljević upućuje na tradiciju dugu 150 godina, na paralelne sisteme, kao što komorski sistem imaju Nemačka, Francuska i Italija. Smatra da je osnovni cilj odredbi Nacrta zakona – promena modela organizacije, necelishodan i da nije u skladu sa interesima privrednih subjekata. Takođe, bavi se svim ovim argumentima koje smo i gospodin Čolaković, i prethodne kolege, i ja ovde istakli i, između ostalog, pored svih tih primedbi koje je ovo ministarstvo i gospodin Milosavljević dalo, oni predlažu da se povuče ovaj nacrt zakona iz procedure i da se dobro razmisli o svemu što, dakle, tada Nacrt a sada Predlog, zapravo, predviđa, a tiče se sistemskih promena komorskog sistema. To je, gospođo Kalanović, još jedan od argumenata koje smo mi pokušali da iznesemo pred vas kao činjenicu da možda ne bi bilo loše da se još jednom razmisli, a da je u interesu svih, dakle, kao što smo čuli na osnovu ovog dopisa koji je gospodin Dinkić dobio, ovde vidimo da, ovaj predloženi sistem i reforma komorskog sistema nije u interesu privrednih subjekata. Mi bismo voleli da znamo koji privredni subjekti žele promenu komorskog sistema, a uputićemo vam informaciju koji su protiv toga, i onda bi, možda, situacija bila jasnija, a opet, još jedan argument više da se eventualno o ovom predlogu zakona još jednom razmisli, napravi još jedna javna rasprava, jer ipak imamo dovoljno vremena, 2013. godina je ta kada bi trebalo sve ovo da stupi na snagu, i da vidimo, da napravimo jedan možda jači konsenzus na temu sistemskih promena. Hvala.
Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Reći ću da postoji potpisan zahtev od većeg broja privrednih subjekata koji je upućen Ustavnom sudu, a kopija je dostavljena Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj i Skupštini – upućen je Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti odredbe obavezne članarine u organizovanju u privrednim komorama. Želim na kraju samo još jednu stvar da kažem, sve poslaničke grupe koje su imale ogromne primedbe na ovaj predlog zakona polazile su od jedne činjenice, da će se istovremeno sa primenom ovog zakona pojaviti jedan veliki broj novih privrednih komora. Ako se posle donošenja ovog zakona desi takva situacija, koja je naravno hipotetička, o njoj ćemo moći da govorimo kada budemo videli rezultate, to samo daje potvrdu da postojeći komorski sistem na obaveznom članstvu u prethodnom periodu nije zadovoljavao potrebe i zahteve privrednih subjekata koji su svojim parama izdržavali zaposlene u privrednim komorama, koji su donosili politiku i usmeravali svoj rad. Ako je situacija obrnuta, ako su privredni subjekti zahvaljujući tradiciji, zahvaljujući činjenicama da su privredne komore u prethodnom periodu radile na njihovo zadovoljstvo, neće biti osnivanja novih privrednih komora. One će samo dobrovoljnost da produže u ono što su u prethodnom periodu imali kroz obaveznost, a to je, članstvo u tim privrednim komorama. Ne vidimo nijedan ozbiljan razlog da u ovom trenutku, u trenutku kada privreda ima pojačane zahteve, ne damo njima alternativu, da mi njima ne kažemo – postoji mogućnost da nastavite članstvo, ali postoji mogućnost da napravite i nove organizacije koje vas zastupaju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandman na član 5. podneo je narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, SPS-JS, podnela je amandman na član 5. u kome se u članu 9. stav 1, 2. i 3. reč „su“ zamenjuje rečima „mogu biti“, što u suštini predstavlja mogućnost da se zadrži predloženo rešenje dobrovoljno članstvo u privrednim komorama Srbije i privrednim komorama autonomnih pokrajina Vojvodine i KiM, ali se na ovaj način obezbeđuje obavezno članstvo u regionalnim komorama i Komori grada Beograda. Naime, uvažavamo potpuno činjenice koje govore o poteškoćama i nedovoljno efikasnom funkcionisanju privrednih komora i situaciji da članovi, dakle, članarine isključivo shvataju čistim troškom i ne osećaju dovoljnu dobrobit i korist od članstva. Ali, smatramo da ovo institucionalno rešenje nije razlog za takav način funkcionisanja privrednih komora i da rešenje treba tražiti u nekim drugim vidovima poboljšanja rada privrednih komora. Pre svega, mislimo da je ovo jedno dobro zakonsko rešenje koje je potvrđeno i u praksi sa dobrim rezultatima u mnogim državama, i najrazvijenijim, pa, evo, sam je i primer i nama vrlo bliska i susedna država Austrija koja nam može po mnogo čemu biti i uzor. Na ovaj način bi se zaista obezbedilo da privredne komore i Privredna komora grada Beograda postanu značajan partner u svim relevantnim činiocima ove oblasti, da budu sposobne da na stručan i kompetentan načinlobiraju za razvoj privrede u Republici Srbiji da se na najbolji način iskoriste dobra iskustva. Smatramo da će na ovaj način znatno biti poboljšan ovaj zakonski predlog.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je, sa ispravkom, podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Jasmina Milošević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Miletić Mihajlović, Zoran Babić i Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača, žele završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O FONDU ZA OSIGURANjE I FINANSIRANjE SPOLjNOTRGOVINSKIH POSLOVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miloš Škrbić, Dragan Živkov i Milorad Buha. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača, žele završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na rad po dnevnom redu o Predlogu zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji je podnela Vlada, Predlogu zakona o standardizaciji, koji je podnela Vlada, Predlogu zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanje usaglašenosti, koji je podnela Vlada i Predlogu zakona o turizmu, koji je podnela Vlada. S obzirom da smo imali glasanje i saglasnost Skupštine o objedinjenoj raspravi, objedinjeno vreme važi i za ova četiri zakona koja će biti predmet pretresa u pojedinostima. Nadam se da predsednici poslaničkih grupa znaju koje im je vreme na raspolaganju. Ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa su: narodni poslanik Siniša Stamenković za Poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Milutin Jeličić, za Poslaničku grupu NS, narodni poslanik Zoran Kasalović za Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Mićo Rogović za Poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Arsen Đurić za Poslaničku grupu DSS, narodna poslanica Marina Raguš za Poslaničku grupu SRS i narodni poslanik Zoran Ostojić za Poslaničku grupu LDP. Prelazimo na 22. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPOLjNOTRGOVINSKOM POSLOVANjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marina Toman, Milan Škrbić, Veroljub Arsić, Lidija Dimitrijević, Milan Avramović, Boris Aleksić, Milorad Buha, dragan Stevanović, Dragan Aćimović, Milan Veselinović, Jorgovanka Tabaković, Jadranko Vuković, Slobodan Vuković, Lidija Vukićević, Jovan Damjanović, Zoran Krasić, Momčilo Duvnjak, Božidar Delić, Branimir Đokić, Srboljub Živanović, Vjerica Radeta, Radiša Ilić, Nikola Žutić, Vladimir Jeremić, Gordana Pop-Lazić, Petar Jojić, Dragan Živkov, Momir Marković, Nataša Jovanović, Dušan Marić, Marko Milenković, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin, Gordana Paunović-Milosavljević, Aleksandar Martinović, Dobrislav Prelić, Milan M. Nikolić, Paja Momčilov, Tomislav Ljubenović, Dušanka Plećević, Nenad Popović, Vesna Marić, Ljubiša Petković, Zoran Babić, Milovan Radovanović, Elena Božić-Talijan, Mićo Rogović, Vitomir Plužarević, Sulejman Spaho, Nikola Savić i Zoran Antić. Prilili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Podsećam vas da je Zakonodavni odbor odbacio kao nepotpun amandman koji je na član 41. Predloga zakona podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, pa se taj amandman u skladu sa članom 148. stav 3. Poslovnika neće biti premet rasprave. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Najkraće moguće, u ime kolege Veroljuba Arsića, koji nije tu, obrazložiću ovaj amandman. U članu 1. zakona propisano je da se njime uređuje spoljnotrgovinsko poslovanje, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, propisima EU, kao i nadležnost Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza. Amandmanom tražimo da se briše deo koji definiše postojanje i nadležnost Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza. Prosto je suvišno zakonom ustanovljavati jednu od 105 agencija koje nisu opravdale trošenje budžetskih sredstava, a koja su ogromna, čija se aktivnost uglavnom svela na obilaske stranih sajmova i za to su potrošena ogromna sredstva. U vreme kada sprovodite regulatornu reformu, kada se priprema provera opravdanosti postojanja agencija koje obavljaju poslove ministarstava, a nisu odgovorne ili su odgovorne posredno, što znači gotovo nikako, kada se primaju ogromne plate na račun budžeta koji ne može da podnese svojim prihodima takve enormne plate i kada se, čujem, na takve plate bune i oni čiji su predstavnici direktori tih agencija, mislim da zaista nije u redu definisati naziv organizacije koja će se baviti promocijom izvoza, jer sutra kada je treba ukinuti, a mislim da će to biti koliko sutra, onda ćete se braniti da to moramo da radimo izmenom zakona, a za to je potrebno vreme, za to je potrebno 126 glasova i sve ostalo što uz to ide. Dakle, potrebno je brisati agenciju kao organizaciju koja će se baviti ovim poslom.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmanje podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmanje podneonarodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmanje podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmanje podneonarodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmanje podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmanje podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Već u definisanju člana 2, gde su označeni pojmovi koji će u zakonu biti upotrebljavani, u stvari, vidi se suština stava ove vlasti po spoljnotrgovinskom poslovanju. Spoljnotrgovinski promet je definisan najopštije, kao promet između domaćih i stranih lica, čak nije navedeno ni roba i usluga, što je jedan uobičajen i neophodno potreban precizan termin. Zato je definisano šta je direktno ulaganje, gde se uglavnom tretira kupovina udela ili akcija u kapitalu privrednog društva, dokapitalizacija i ostali oblici ulaganja i investicioni radovi. Amandmanom tražim da se član 2. precizira, na način da se pod obavljanjem privrednih delatnosti u inostranstvu, u smislu ovog zakona, podrazumeva obavljanje proizvodnih, trgovinskih, uslužnih, naučnoistraživačkih i istraživačko-razvojnih delatnosti, bankarskih i drugih finansijskih poslova i poslova osiguranja i reosiguranja, u skladu sa propisima zemlje u kojoj se te delatnosti, odnosno poslovi obavljaju. Ne da nije suvišno i ne da je novina, ovo je odrednica zakona o spoljnoj trgovini, koja je u vreme, kojeg se mnogi rado sećaju, Ante Markovića, bio definicija spoljnotrgovinskog poslovanja zemlje koja je imala značajan izvoz i čija je spoljna trgovina bila na zavidnom nivou. – Danas mnogi misle da je između spoljne trgovine i uvoza znak jednakosti. Ne, spoljna trgovina ne podrazumeva samo potpunu liberalizaciju, ukidanje carine i otvaranje ovog ovde tržišta za strane robe. Spoljnotrgovinsko poslovanje podrazumeva i izvoz, i to: iz proizvodnih, trgovinskih, uslužnih, naučnoistraživačkih, bankarski i drugih finansijskih poslova i poslova osiguranja, a to znači da se i mi, kao država Srbija, ovim poslovima možemo baviti ne samo u svojoj zemlji nego i u inostranstvu i da to bude onaj izvoz i promet roba i usluga. I šta meni Vlada odgovara u svom mišljenju? Kaže da se amandman odbija, jer je, kao, isuviše precizan i ne omogućava da se neki novi poslovi, koji će se pojaviti, obuhvate ovim mojim amandmanskim intervenisanjem. Čak kaže: "Ne prihvatljivo je da se zakon odnosi na teritorije drugih zemalja". Molim vas za malo ozbiljnosti., ako vam u amandmanu citiram odredbu iz Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju iz 1991. godine, gde piše: "...a u skladu sa propisima zemlje u kojoj se te delatnosti, odnosno poslovi obavljaju". Mislim da bi minimum pažnje zahtevao da ne date ovakav odgovor, ako sam unapred napisala ogradu da će se Srbija u inostranstvu baviti tim poslovima u skladu sa propisima zemlje gde ima otvorena predstavništva, poslovnice, ogranke ili onako kako već zakon nalaže. Moja generalna primedba na zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju jeste da je on površan i da je jedino opravdanje usaglašavanje sa pravilima EU, GAT-a i slično. Što nije tačno! Zanima me zašto ste naručili i platili jednu sasvim solidnu studiju koja je objavljena u ''Službenom glasniku'' broj 58 i zove se Strategija povećanja izvoza Republike Srbije za period od 2008. do 2011. godine, kojoj se gotovo ništa nema zameriti, može se još ponešto doraditi i u kojoj su definisani ciljevi jedne ozbiljne države u spoljnotrgovinskom poslovanju, od ciljeva koji se žele postići, preko mera za postizanje, ukidanje dupliranih agencija za promociju ulaganja i fondova, uključivanje svih nastojanja i sredstava kojima raspolaže jedna država da se poradi na domaćoj industrijskoj proizvodnji, izvozno orijentisanoj, da se subvencionišu te i takve delatnosti, jer rak-rana, koju ima ovo društvo i ova privreda, a to je deficit u platanom bilansu i spoljnotrgovinski deficit, jedino može da se rešava povećanjem izvoza. Čemu služi ova strategija, ako je ne primenjujete u trenutku kada pišete zakon koji se naslanja na nju. Čemu služi taj trošak, rad verovatno uvaženih i stručnih ljudi, koji su u ovo, pretpostavljam, uložili, dane, sate, godine istraživanja, ako je ovo mrtvo slovo na papiru. Znate, ima cveća koje ne miriše i koje služi samo za ukras. Njegova svrha je dekorativna. Da li ova strategija koja je vredna i korisna treba isto tako da služi u trenutku kada nam treba svaki koristan savet i uputstvo šta da radimo da bismo povećali svoj izvoz, odnosno rupe koje postoje u budžetu i u našoj potrošnji da zakrpimo na jedini pravi način, a to je izvozom i deviznim prilivom, proizvodnjom pre svega za izvoz. Jedino pitanje koje imam za vas, zašto se niste ni u jednom delu držali strategije izvoza koji je osnov Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju?! Principijelno razlikovanje između Srpske napredne stranke i Poslaničkog kluba Napred, Srbijo jeste – da spoljnotrgovinsko poslovanje podrazumeva dvosmernost, ne samo uvoz nego i izvoz i proizvodnju za izvoz, a ne potpunu liberalizaciju i ukidanje carina. Jer će, kada jednog dana, nadam se vrlo brzo, smenjivošću vlasti na demokratski način, neko drugi preuzme da vodi ove poslove zaista zateći takve rupe koje neće moći ni ovakva, ni mnogo bolja strategija da izravnja. U tom smislu mislim da je ovaj zakon vrlo loš i da se čak ni ovakvim amandmanima ne može bitno poboljšati, ali ovo je minimum na kom insistiram.
Iskoristili ste ukupno pet minuta od vremena Poslaničke grupe, tako da vama je sada na raspolaganju 20 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
S obzirom na to da ne mogu da pričam o konkretnim amandmanima, ali mislim da je zbog javnosti vrlo značajno, jer pokušavamo da odgonetnemo zašto oni koji su vlasni da daju pravovremeno informacije o stanju naše privrede, a posebno o spoljnotrgovinskom deficitu, najčešće nisu prisutni kada je to tema dnevnog reda. Ono što SRS planira da uradi u nekom nastupajućem periodu pokazali smo i predstavili određene naznake tokom rasprave u načelu i pojedinostima. Zaista ćemo isterati na čistac one koji su potpisnici loše ekonomske politike, lošeg predviđanja, loše projekcije, i samim tim, koji su potpisnici sadašnjeg stanja u privredi, u smislu da je neko radio kontra interesima srpske privrede, dokazaćemo to konkretnim podacima koje iznosimo već skoro mesec dana. Ono što jeste fakat, a to je svetska ekonomska kriza koju zapravo niko nije mogao da predvidi, ali se ovakvo stanje u ovakvoj situaciji u kojoj smo se zatekli i srpska privreda i društvo, pa tako svi mi, uglavnom se predviđa kao "vis major", situacija koju bi trebalo da ublažimo, recimo, sa što boljom privrednom pozicijom, odnosno sa što boljom ekonomijom. Svetska ekonomska kriza koja se prenela na Srbiju pokazala je da od 2000. godine naovamo zaista nije pokrenut nijedan reformski kurs koji bi mogao na pravilan način da izdrži efekte ovakve krize koja se desila prvi put posle 1929. godine, a za koju sada niko ne može da projekciju da kakva će situacija biti do kraja godine. Zašto ovoliki uvod? Zato što često dobijamo na adresu poslaničkog kluba zahteve svih radnik koje očigledno ne može niko da zaštiti ili ne zna pravu formulu zaštite njihovih interesa, a koji su žrtve loših privatizacija, onako kako oni to svojim jezikom nazivaju, pljačkanjem nekadašnjih društvenih preduzeća. Tražićemo zvaničan izveštaj države, pretpostavljamo da ga ima, šta je sa privatizovanim firmama, odnosno sa radnicima u njima i na koji način misle da se pozabave užasnim socijalnim problemom koji će se pojaviti krajem ove godine, pretpostavljam možda čak i ranije, gde su sredstva od privatizacije usmerena i na koji način su privatizacioni fondovi korišćeni?! To je obaveza prema našim građanima, a posebno prema našem biračkom telu koje broji taj najsiromašniji deo populacije, koji će, čini mi se, imati problem da preživi jedan mesec. Ono što javnosti treba reći jesu neki pokazatelji kretanja bar kada je u pitanju taj spoljnotrgovinski bilans, ono što su mediji objavili, a opet je saopštio Republički zavod za statistiku, poređenja radi, u prošloj godini je spoljnotrgovinski deficit Srbije bio 8,2 milijarde evra, što je za 15,2% više nego u 2007. godini. Izvoz u 2008. godini bio je 7,4 milijarde evra, što je za 15,5% više nego u prethodnoj, a uvoz je bio 15,6 milijardi evra, a što je opet za 15,3% više nego u 2007. godini. Ono što je bila nepovoljna karakteristika spoljnotrgovinske razmene u protekloj godini, a iskreno, sada nemamo zvaničan podatak koji bi trebalo da bude naznaka projekcije za ovu godinu, jeste činjenica visokog deficita, a povoljna je činjenica što je izvoz neznatno brže rastao od uvoza, kako je saopštio Republički zavod za statistiku. Treba posebno istaći da se problemi vezani za svetsku finansijsku krizu reflektuju na prvom mestu na spoljnotrgovinsku razmenu Srbije. Voleli bismo da čujemo kakvo nas vreme i dani očekuju. Da li može da se napravi projekcija u ovom smislu. Smanjenje svetskih porudžbina neminovno je uticalo na naš izvoz, koji je od avgusta prošle godine beležio pad iz meseca u mesec, izuzev decembra kada su uvoz i izvoz uobičajeno veći nego prethodnih meseci. Ovo je zvanično saopštenje Republičkog zavoda za statistiku. Takođe, treba reći da je uvoz u četvrtom kvartalu, u odnosu na prethodni kvartal 2008. godine, imao pad od 20%. Poređenjem prvih šest meseci ove godine sa drugih šest meseci može se videti da je izvoz porastao za 4%, a uvoz za 2,2%. Pri tom, kod mnogih odseka je došlo do pada izvoza, pad je najvidljiviji kod odseka gvožđe i čelik 18,5%, obojeni metali 11,3%, koji su činili pretežni deo našeg izvoza u prvoj polovini godine. U drugoj polovini godine uvoza imamo najveći pad kod drumskih vozila od 19,3%.S druge strane, povrće, voće, žitarice i proizvodi od njih imaju povećanje izvoza u drugom delu godine, beleže povećanje od 51,8%, odnosno 59,8%, što kompenzuje pad u izvozu proizvoda crne i obojene metalurgije i što je na kraju uslovilo da je ukupan izvoz u drugoj polovini godine veći od onog u prvoj polovini. Što se uvoza tiče, i razlog njegovog rasta, u drugoj polovini godine je povećana kupovina energenata, naročito nafte i to za 13,9% više nego u prvoj polovini 2008. godine. Zavod u zvaničnom saopštenju navodi da to koliko će finansijska kriza pogoditi Srbiju zavisi i od toga koliko će potrajati i kakve će se mere ekonomske politike preduzimati u cilju minimiziranja njenih efekata. Mi smo bili u prilici da tokom rasprave o rebalansu budžeta raspravljamo i o merama ekonomske politike. Imamo budžet kakav je zahtevao MMF, mere ekonomske politike koje je, takođe, zahtevao MMF, na prvom mestu. Nismo sigurni da će te mere ekonomske politike uticati na povećanje ekonomskih aktivnosti. Takođe, nismo sigurni da će mere ekonomske politike zadržati ovaj nivo zaposlenosti građana Srbije, a nismo sigurni da će moći da kompenzuju probleme koji će nastati tokom ove godine, a za koje vidimo da niko ne može sa sigurnošću da prognozira šta će se desiti sa nama pogotovo u periodu od maja do oktobra meseca. A sa druge strane, vidimo vapaj predstavnika vlasti, gospodin Ljajića izjavljuje, koji očigledno jeste upućen u to kakva je situacija sa radnicima, pogotovo iz privatizovanih preduzeća i onih koji svakodnevno ostaju bez posla, da se osnuje krizni štab koji bi trebalo da otpočne socijalni dijalog, koji mi pokušavamo da iniciramo već mesec dana, ako ne i više, u smislu pronalaženja što boljeg rešenja za ljude koji će ostati bez svojih prihoda. Ono što nas zatiče svakog dana, a jeste, takođe jedna od vrlo značajnih tema kojom će se antikorupcijski tim SRS baviti, jeste i kompanija „Delta“, monopolizacija od strane ove kompanije, uslovi koji su napravljeni da ova kompanija, recimo, čini oko 15% bruto domaćeg proizvoda. Vidimo da je gospodin Mišković, odnosno „Delta holding“ u velikim problemima i da očekuje pomoć od Vlade Srbije. Voleli bismo da znamo, pretpostavljam da će gospođa Kalanović eventualno i dati određene odgovore, šta će se desiti ukoliko gospodin Mišković, odnosno „Delta holding“ ne nađe rešenje, s obzirom na to da zapošljava ogroman broj ljudi, a i vrši monopol na određenom delu tržišta, što dalje znači problem i za dobavljače, i za sve one kojima gospodin Mišković duguje zbog krize u koju je zapao. Naravno, interesuje nas i širi kontekst ove priče. Činjenica je da država duguje oko 68 milijardi dinara, a to je 719 miliona evra privredi. To je razlog zbog čega mnoga preduzeća u Srbiji imaju problem sa likvidnošću. Mi smo imali prilike da čujemo neke nagoveštaje kako da se ti dugovi, popularno rečeno, prebiju. Nije nam jasno kako će to da profunkcioniše, ali od cifre od 43 milijarde dinara država duguje preko javnih preduzeća više od 10 milijardi preduzećima koja su obavljala poslove iz Nacionalnog investicionog plana, ostatak onim firmama koje su poslovale, recimo, sa policijom, vojskom, prosvetom, zdravstvom i državnom upravom. Mi imamo ovde takođe izjavu portparola Unije poslodavaca Srbije, gospodina Rajića, koji je rekao da država najviše duguje građevinskim kompanijama, preko javnih preduzeća, a taj dug iznosi, kao što sam rekla, 43 milijarde dinara, posebno su oštećene kompanije od kojih se najviše očekuje u periodu krize, kao što su putari. Samo Javno preduzeće „Putevi Srbije“ im duguje 35 milijardi dinara. Preostalih osam milijardi su dugovanja EPS-a, rudnika uglja „Resavica“, „Kolubara“, kao i „Srbijagasa“ i „Telekoma“. A ono što je bilo upozorenje, ali očigledno nešto na šta se vlast opet oglušila, jeste da je za produženje rokova naplate u velikoj meri krivac država koja preduzećima preko devet meseci duguje više od 10 milijardi dinara za obavljanje poslova iz Nacionalnog investicionog plana. Da je stvar ozbiljna svedoči podatak da više od 58 hiljada preduzeća u Srbiji ima blokirane račune i to je cifra koja varira, u nedostatku zvaničnog podatka, od 58 hiljada do preko 60 hiljada blokiranih preduzeća. Dakle, najveći dužnici su „Putevi Srbije“, EPS, „Srbijagas“, „Telekom“, a firme kojima država najviše duguje su: „Planum“, „Intermost“, „Energoprojekt“, „Minel hidrogradnja“, „FAP kamioni“, „Interstil“, ''Nitral'', „Energooil“. Ono što je nečuveno i čini mi se da će se gospođa Kalanović složiti sa tim, jeste opet ta poslovna logika i privredni ambijent. Kako je moguće da država duguje ili kasni sa naplatom? To je nešto što vi ne možete nikome da objasnite, da vi ne uspete da naplatite obavljane poslove po realizaciji projekta, to je nečuveno. Kako mi sada da očekujemo, koje su projekcije, recimo, za privrednike u nekom nastupajućem periodu, koji na vrlo taktičan način pokušavaju da izvuku ono što su zaradili, a ne uspevaju, a i plaše se da neće dobiti poslove, jer zna se na koji način se dobijaju poslovi? Kakve su projekcije za ovu godinu kada očekujemo još veće efekte krize? Šta će biti sa dugovima prema privredi? To je širi kontekst onoga što jeste današnja tema, ali naravno da koristimo i vaše prisustvo, nadam se da nećete zameriti, kako bismo dobili konkretne odgovore, na sve ovo što mi dobijamo, što kroz poslanički klub, što kroz medije, a eto i prilike da konačno dobijemo zvanični odgovor od predstavnika vlasti. Dakle, u spoljnotrgovinskom poslovanju šta nas očekuje, u smislu ovog pada koji je konstatovan u odnosu na prethodne godine, šta će država da uradi u tom kontekstu? Na prvom mestu, kako će država da reguliše užasno velika dugovanja? Čujemo da je Nacionalni investicioni plan na vrhu te liste, da zapravo duguje našim domaćim firmama koje su sada u velikom problemu. Pretpostavimo koliko jedna firma ima zaposlenih, pa da pomnožimo to puta tri, puta četiri. Država je sama napravila užasno veliki socijalni i ekonomski problem. Nadamse, gospođo Kalanović, s obzirom na to da imate manir da odgovarate u realnom vremenu, da ćemo dobiti ove podatke koji interesuju sve one koji prate sa vrlo velikompažnjom ovu raspravu, jer se tiču svakodnevne egzistencije. Hvala vam.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U članu 4, koji definiše ograničenja za bavljenje spoljnotrgovinskim poslovima, odnosno osnivanjem ogranaka i predstavništava, intervenisali smo – uobičajeno ograničenje koje stoji u svim ozbiljnim državama, da strano lice ne može otvoriti predstavništvo u oblasti naoružanja i vojne opreme. U obrazloženju koje Vlada daje kaže da takvo ograničenje definiše nekim drugim zakonima. Zaista mislim da od viška glava ne boli i da po principu – sve što nije zabranjeno, jeste dozvoljeno, ne bi smelo da bude slobodan prostor koji bi se koristio za razne slične poslove i da nas sutra kad ne treba od toga zaboli glava, te mislim da ovu dopunu člana 4. treba svakako usvojiti, da nije samo u ovoj zemlji specifičan, nego da se svuda primenjuje. [[Aplauz.]]
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
S obzirom na to da ne mogu da govorim konkretno o amandmanu gospođice Nataše Jovanović, koristim priliku, a upravo zbog toga što je izuzetno visok stepen zainteresovanosti za raspravu po ovom dnevnom redu, jer se tiče onoga što jeste svakodnevno preživljavanje i da li će naša privreda uspeti da izdrži ono što jeste teret svetske finansijske krize. Pre izvesnog vremena, mislim da je to bilo pre dve nedelje, sada tačno ne mogu da se setim, gospodin Mlađan Dinkić je bio prisutan tokom objedinjene rasprave, čuli nešto što je, s jedne strane, obradovalo SRS, jer o tome govorimo već godinama, ali, moram priznati, mi smo očekivali da ćemo tada čuti od gospodina Dinkića da nam kaže nešto u vezi okretanja ka određenim tržištima i saradnji sa određenim tržištima. Međutim, moram priznati, zato sve češće imamo izjave srpskih zvaničnika da je zaista pitanje kada će Srbija postati članica EU! A, kakvu će sudbinu EU da doživi u periodu do kraja ove godine i narednih pet godina, s obzirom na to da vidimo da je jedan sistem, jedna ekonomska logika potpuno urušena, da institucije koje su nastale 1944. godine u Breton Vudsu de fakto ne funkcionišu? Skoro da je sistem neoliberalizma pao i, zapravo, svi smo svedoci nastajanja nečega što bi trebalo da svet postavi na sasvim drukčije ekonomske postulate. Sada imamo prilike da vidimo da je svet uleteo u talas povećanog stepena etatizacije, što je skoro i bila neminovnost logike u situaciji urušavanja jedinstvenog tržišta i ta intervencija država je više nego dobra naznaka kako će izgledati privreda, recimo, visokorazvijenih evropskih zemalja, poput, na primer, Nemačke, Francuske, Velike Britanije itd. Ne možemo mi kao mala zemlja da očekujemo veću pomoć kada i oni međusobno imaju velike probleme. Ono što je gospodin Dinkić tada rekao – eto, i vreme je da se okrenemo tržištu Ruske Federacije, Belorusije itd, nama je drago što je gospodin Dinkić došao na pozicije SRS. To je ono o čemu pričamo sve vreme, ide u kontekstu kompatibilnosti tržišta, razvijene spoljnotrgovinske saradnje između Srbije i Ruske Federacije. Takođe, ono što će zanimati građane Srbije, jeste i tema, pretpostavljam da ćete biti prisutni i prilikom sledeće tačke dnevnog reda tu sa nama – ko će imati koristi od jednostrane primene Trgovinskog sporazuma sa Unijom, ko će zaista imati koristi od Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju?! Gospodin Đelić je prošle nedelje izneo određene podatke koji govore o gubicima do sada. Ne bih sada da parafraziram, jer je reč o konkretnim podacima, nažalost, trenutno nemam stenograme tog zasedanja. Ali, ministar finansija gospođa Dragutinović je 6. decembra prošle godine, takođe, rekla da bi trebalo sačekati sa jednostranom primenom Trgovinskog sporazuma, zato što je, prema njenim rečima, Srbija gubila oko 23 milijarde dinara, po kursu Narodne banke Srbije iz tog perioda to je oko 267 miliona evra. Imamo izjave guvernera Narodne banke Srbije, koji govori o tome da bi trebalo dobro da se razmisli, vezano za jednostranu primenu Trgovinskog sporazuma i SSP, s obzirom na trenutnu situaciju srpske privrede. Ono što između redova možemo da pročitamo, mislimo da vlast puno greši što ne izađe pred građane sa konkretnom informacijom, umesto da širi državni optimizam, koji može da bude daleko od realne situacije, pa da budemo svi u problemu, jeste da se realno saopšti da postoji velika bojazan da će ovaj rebalans budžeta da izdrži narednih nekoliko meseci i da se približavamo novom rebalansu budžeta. Takođe, imamo izjave članova Ekonomskog saveta premijera Srbije, konkretno, gospodina Stojana Stamenkovića, koji kaže da je kalkulacija MMF zaista prenerazila sve, da je taj budžetski deficit koji se stvorio bio iznenađenje i zato smo ušli u skoro paničnu situaciju kako da uskratimo određenim pozicijama budžeta određene korisnike, kao što su lokalne samouprave, zamrzavanje i smanjenje plata itd. Šta je konkretno ovde veliki problem? Imamo problem da razumemo kako ćemo da izađemo na spoljnotrgovinsko tržište, na koji način vi očekujete da mi ostvarujemo spoljnotrgovinsku saradnju i na koji način će se naša preduzeća okretati određenim tržištima?! Na koji način država misli da ih zaštiti u tom kontekstu i šta je projekcija države, gde će čak i država da motiviše?! Imate li viziju – na koji način ući u spoljnotrgovinsko poslovanje ove i narednih nekoliko godina? To je vrlo značajno, s obzirom da na osnovu toga ovde možemo da projektujemo kakva nas situacija čeka u okviru naše lične privrede, a to nam daje određene odgovore kako će naši privredni, a samim tim i ekonomski i politički odnosi na bilateralnom ili multilateralnom planu biti. Hvala.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Koliko nije dobar zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji ste nam podneli na razmatranje, govori definicija u članu 35, kojom se predviđaju mere za zaštitu ravnoteže platnog bilansa, a i odbijanje amandmana kojim sam dodala jednu meru. Dakle, ovim zakonom o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji pod spoljnom trgovinom uglavnom podrazumeva uvoz, Vlada kaže da će na predlog Ministarstva moći da ograniči količinu i vrednost uvoza, kažem izvoz se ne pominje, i upravo to dokazuje kako Vlada shvata spoljnu trgovinu. – Radi zaštite spoljne finansijske pozicije i platnog bilansa, Republika Srbija će na osnovu podataka i mišljenja dobijenih od Narodne banke Srbije, dakle, nezaobilazne Narodne banke, a korist od monetarne politike i ukupne politike kojom je pomagala platno-bilansnu poziciju svima je jasna i evidentna, moći da primeni neke mere kojima će da spreči opadanje deviznih rezervi – ali ne može da se uvedu nikakve mere radi primene zaštite domaćih proizvođača. Toliko o tome kako Vlada shvata spoljnotrgovinsku poziciju svoje zemlje i način da zaštiti platno-bilansnu poziciju. Podnosim amandman kojim tražim da se stav 1. promeni i da on sada glasi: "Ako nastanu poremećaji u spoljnotrgovinskoj razmeni i platnom bilansu Republike Srbije, Vlada, bez mišljenja Narodne banke, može preduzeti mere kojima će dodatno podsticati izvoz i devizni priliv." Zašto nije dozvoljeno stimulisati izvoz, ako on donosi devizni priliv, a govorimo o tome da treba da sačuvamo devizne rezerve i da nam je ugrožena platno-bilansna pozicija? Zaista, ne mogu da verujem da neko neće osnovni uzrok, osnovni razlog, kojim devize stižu u zemlju da navede kao meru za zaštitu platno-bilansne pozicije, odnosno deviznih rezervi. To samo govori o godinama unazad primenjenoj praksi, po kojoj jedini dopadljiv onima sa strane, a i ovima ovde koji žele da se udvaraju onima sa strane, način kako stiže devizni priliv su zajmovi, krediti i ono malo donacija s početka onih nazovidemokratskih promena. Prosto je neshvatljivo da se zaštita platno-bilansne pozicije ne može ostvariti merama stimulacije izvoza kojima se, u stvari stimuliše devizni priliv! Ne mogu da shvatim u situaciji kada podaci iz 2008. godine govore da nam je 5,8 milijardi evra deficit tekućeg računa neko prećutkuje činjenicu da je jedan od osnovnih uslova da ova zemlja uđe u EU i postane član tog dobrog poslovnog kluba da učešće izvoza u bruto društvenom proizvodu mora da bude 40%. Retko, gotovo nigde ne možete čuti, da je taj uslov koji nas mnogo zanima, ja se ispred Srpske napredne stranke za njega zalažem i tražim od Vlade da merama ekonomske politike podstiče proizvodnju za izvoz i državnom razvojnom bankom i podsticajima i svim merama koje stoje na raspolaganju da se podstiče izvozno orijentisana privreda zbog naših ljudi, zbog opstanka, zbog razvoja ove države, ali i zato što je to uslov za ulazak u taj klub. Ne govorite da je taj podatak danas dvostruko niži, 21,7% je učešće izvoza u bruto društvenom proizvodu. Zašto onda, ako je to uslov za ulazak u EU, odbijate amandman kojim tražim da država ima pravo da u slučaju nastanka poremećaja u spoljnotrgovinskoj razmeni i platnom bilansu ima pravo da preduzima mere kojima podstiče izvoz? Vi, prosto niste zainteresovani da imate ovu zakonsku obavezu. Vi želite da podsticaji, pa i izvoza, zavise od dobre volje i diskrecionog prava onog ko raspolaže sredstvima iz budžeta koji punimo svi, a troše samo neki, po pravilu, odabrani. Koji način vi predviđate za regulisanje platno-bilansne pozicije koja će ugrožavati devizne rezerve? Opet i samo privatizaciju! Draga moja gospodo, da vas obavestim, čak je i Džordž Soroš, ekonomski guru, pa i na ovim terenima, prestao da govori o vašingtonskom konsenzusu čije su osnovne zapovesti – privatizacija, liberalizacija i stabilizacija. Samo još vi ovde uporno insistirate na privatizaciji, samoj po sebi, kao načinu za rešavanje problema. Zar nije povećanje produktivnosti i efikasnost moguće postići i odgovornijom upotrebom sredstava, rukovođenjem ili samo smatrate da je prepisivanje davno zastarelih i loših recepata način da se izađe iz ove krize?! Zaista mislim da je ova vlada potpuno neopravdano uzela da iz uslova za ulazak u EU prepisuje jedan deo i da pravo, ljudsko pravo, ne definiše i ne shvata uopšte kao prava ljudi da rade i zarađuju i da žive pristojno od svog rada, da ljudske slobode nisu nedefinisani termini, nego sloboda čoveka da može da odabere posao, ali država mora da mu ga ponudi. U tom potpuno izokrenutom shvatanju stvari i ekonomske politike napravljen je i ovaj zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, u kojem odbijate amandman kojim tražim da Vlada može svojom ekonomskom politikom da podstiče izvoz i devizni priliv. Kakav je ovo apsurd, neka građani Srbije procene! [[Aplauz.]]
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na glavu VIII Promocija izvoza i stranih ulaganja, podnaslov Agencija i čl. 42, 43, 44, 45. i 46, amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Gospođo Čomić, gospođice ministre, posle ove leteće izmene ministara i posle konstatacije moje uvažene koleginice Jorgovanke Tabaković o Predlogu zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, jedino što još mogu da dodam na tu temu jeste da set ovih zakona osim što ima nameru da deo paketa ekonomskih zakona usmeri približavanju Svetskoj trgovinskoj organizaciji, ništa celishodno i racionalno u svemu ovome ne vidimo. Moj amandman predlaže brisanje čl. 42, 43, 44, 45. i 46. odnosi se na Agenciju za spoljnotrgovinsko poslovanje, delokrug rada, promociju stranog ulaganja, promociju izvoza i nadzor pomenute agencije. Moram da vas podsetim da u Srbiji pored 25 ministarstava i 105 agencija i Poslanička grupa Srpske napredne stranke misli da ne postoje nikakvi razlozi u ovom trenutku za formiranje i postojanje agencije za spoljnotrgovinsko poslovanje. Ako je glavni cilj pomenute agencije sajamski nastup i brendiranje Srbije, srpskog tržišta i proizvoda na način kao što je to urađeno u "Juropien tajmsu" onda ne znam i ne vidim svrhu svega ostalog. Koji su efekti agencije i s obzirom na troškove koje ona pravi, čime Vlada dokumentuje uspeh ove agencije? Moram da podsetim da 27 miliona evra uloženih za radna mesta u ovom sektoru privrede i u ovom sektoru poslovanja govore o tome da subvencije u ovoj oblasti privlače, otprilike, kao što je neko rekao, samo špekulante. Nigde u svetu, izuzev kod nas, subvencije u ovoj oblasti se ne vrše na ovakav način, već iz raznoraznih pristupnih fondova, razvojnih fondova, ali ne i iz budžeta određene države, tj. Republike Srbije. Mi smo slučajno u načelnoj raspravi o setu ovih ekonomskih zakona saznali za ime firme, čije ime ne želim ponovo da reklamiram, da je ogromna količina sredstava, na samo Vladi svojstven način, dodeljena i pitamo se gde su i kolika su sredstva namenjena za ovu oblast i kako su podeljena. Na kom sajtu se mogu naći i kome su, osim Vladi i ministarstvima, dostupni ovi podaci, vezano za ulaganje u ovu oblast, i to, održavanje oblasti novih radnih mesta? Moram gospođicu da pitam, vezano za set ovih zakona, a pogotovo za zakon spoljnotrgovinskog poslovanja, s obzirom na njenu nadležnost, ako je u mogućnosti da pored ovih pitanja odgovori i na najbitnije pitanje iz ove oblasti, a to je – koje su mere neophodne i prioritetne u ovom trenutku koje Vlada Republike Srbije i ministarstva pokušavaju da preduzmu u ovoj oblasti, s obzirom na postojeću svetsku i domaću ekonomsku krizu? Vas, gospođo Čomić, zaista želim da pitam – kada biste trenutno sproveli anketu među nama poslanicima, ne opredeljujem se ni za vladajuću koaliciju, ni za opoziciju, da li bi deo poslanika znao na kojoj se tački dnevnog reda nalazimo? Ovo govorim iz razloga što i danas, kao i svakog dana kada raspravljamo o jednom broju zakona, a ovom prilikom o ekonomskim zakonima, dolazimo do stavova određenih partija koje čine vladajuću koaliciju, koje su antiprotivne, odnosno koje ne podržavajuodređene zakone, pitam, da li ste sigurni da opstrukcija Skupštine nije način ovakvog poslovanja, s obzirom na to da i jutros iz određenih poslaničkih klupa dolaze smernice da su određeni zakoni neprihvatljivi i da vladajuća ili deo vladajuće koalicije neće glasati za njih? Da li mislite da to nije opstrukcija Skupštine kada niste usaglasili sve ono što treba da dođe na dnevni red i deo onoga što će verovatno da bude povučeno sa dnevnog reda? Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Na naslov iznad člana 42. amandman je podnela narodna poslanica Elena Božić - Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Nenad Popović i Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 43. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Nenad Popović i Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Nikola Savić i Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 23. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O STANDARDIZACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Savić, Milovan Radovanović, Dušan Marić, Vlada Milojković, Tomislav Ljubenović, Lidija Dimitrijević, Dragan Stevanović, Marko Milenković, Radica Jocić, Dušanka Plećević, Radiša Ilić, Zoran Popović, Milan M. Nikolić, Milan Škrbić, Mirko Munjić, Milan Veselinović, Sreto Perić, Milorad Buha, Sulejman Spaho, Goran Mihajlović, Momčilo Duvnjak, Petar Jojić, Slađan Mijaljević, Dobrislav Prelić, Milorad Krstin, Aleksandar Martinović, Milan Avramović, Vladan Jeremić, Bojan Mladenović, Vitomir Plužarević i Zoran Antić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i Odbora za nauku i tehnološki razvoj, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 24. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TEHNIČKIM ZAHTEVIMA ZA PROIZVODE I OCENjIVANjU USAGLAŠENOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Savić, Srboljub Živanović i Dragan Aćimović. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za nauku i tehnološki razvoj, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpun amandman narodnog poslanika Dragana Aćimovića na član 3, zbog čega ovaj amandman, saglasno članu 148. stav 3. Poslovnika, ne može biti predmet rasprave i o njemu se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 25. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TURIZMU (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Svetlana Stojanović, Milan Dimitrijević, Zoran Nikolić, Milica Vojić - Marković, Milan Lapčević, Aleksandar Pejčić, Arsen Đurić, Jovan Palalić, Dragan Šormaz, Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Radulović, Vladimir Milentijević, Donka Banović, Mićo Rogović, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Dejan Nikolić, Bojana Stanojević, Momir Marković, Nataša Jovanović, Vladan Jeremić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Petar Jojić, Dušan Marić, Milovan Radovanović, Lidija Dimitrijević, Dragan Stevanović, Mirko Munjić, Tomislav Ljubenović, Ljubiša Petković, Milorad Buha, Nikola Savić, Filip Stojanović, Ljubomir Kragović, Gordana Paunović - Milosavljević, Bojan Mladenović, Dejan Mirović, Slobodan Vuković, Dragan Aćimović i Dušanka Plećević. Primili ste amandmane Odbora za trgovinu i turizam, kao i amandmane Vlade. Narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milica Vojić - Marković, pismom od 8. aprila 2009. godine, povukli su amandman na član 107. Predloga zakona. Narodni poslanik Dejan Nikolić, pismom od 23. aprila 2009. godine, povukao je amandman na član 14. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za trgovinu i turizam i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman na član 1. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 142. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman na član 3. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić.. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Izvinjavam se, nisam baš najbrža bila kada je reč o ovoj tehnici, ali svejedno, ne mogu o amandmanu konkretno da pričam. Nažalost, koleginica Jovanović nije u mogućnosti da ga predstavi, međutim, SRS je dosta razmišljala na temu predloženog zakona. Konsultovali smo, naravno, sve one koji su u turizmu toliko dugo, turističku ponudu i turistička kretanja dobro prepoznaju i zaključak je jedinstven i jednostavan – da je zapravo predloženi zakon ipak gore rešenje u odnosu na postojeće. Ono što SRS smatra jeste da je u ovom predlogu zakona očigledna namera Ministarstva, pod koji je potpao turizam, da se kroz kategorizaciju turističkih područja i davanje na upravljanje kategorisanih celina, a kasnije kroz takozvano pravo preče kupovine, izvrši monopolizacija turističkih područja od strane tajkuna bliskih vlasti. Ovo možemo da tvrdimo sa potpunom odgovornošću, zapravo, na osnovu same prakse koja je na snazi već nekoliko godina, a jeste monopolizacija od strane svih onih koji su se u pravo vreme, vrlo verovatno, u nekim prethodnim režimima vrlo dobro snašli, profitirali na račun sveukupne nesreće, a sada pokušavaju da ogromna finansijska sredstva, uz podršku vlasti, pretvore, u legitiman biznis. Naprosto, to je postalo javna tajna. Međutim, sa druge strane, imamo nešto što se zove turistički razvoj Srbije. Činjenica je da bi od tog turizma trebalo da žive mnogi krajevi u lepe nam Srbije, od tog turizma je trebalo već nekoliko domaćinstava i desetina hiljada porodica da živi na način dostojan čoveka, ali nažalost, nije tako. Nije nam jasno zašto je do sada ova oblast zapostavljena, tako značajna za Srbiju, kada je, recimo, reč o banjskom, planinskom ili seoskom turizmu, kulturnom ili verskom, ali pretpostavljam da ćemo da čujemo od nekoga koje ovlašćen na ovu temu da govori. SRS smatra da je neophodno da se donese, recimo, zakon o banjama i o rehabilitacionim centrima, a ne da sa novom formom regulišu već regulisane oblasti, predstavi nekakva aktivnost, ipak, videli smo da vlast nekako najčešće kasni u odgovoru na određena kretanja. Isto je vrlo značajno, kada je reč o kapacitetima i onome što je potpuno zapostavljeno, primera radi, Beograd kao naša prestonica ima manjak od najmanje 5.000 ležajeva. Koliko je vlast nesposobna da odgovori na ovakav problem, kako vlast o kojoj je trenutno reč, tako i u prethodnom sazivu, kada je resor turizma pripao G17, govori činjenica da je država, recimo, prezentaciju na CNN platila budžetskim sredstvima. U spotu je predstavljen manastir sa druge strane Dunava, odnosno u susednoj Rumuniji. Ovo je jedan od podataka koji govori, o zaista, nepromišljanju tako važne oblasti, vrlo čestim autogolovima, kada je reč o marketinškim kampanjama i o strateškom planiranju. Stiče se utisak, govorimo jednostavnim jezikom naših građana države Srbije, da je sve ono što se provodilo u okviru države, a ticalo se osmišljavanja, uređenja određenih oblasti, ipak služilo na korist samo određenim pojedincima, koji su dolazili do užasne količine finansijskih sredstava, tako se bogatili, stvarali monopol, a od pravog razvoja određenih oblasti, zapravo, nije ostalo ništa. Da je ovo činjenica, dovoljno nam pokazuje podatak da svako ko želi da se uveri u ovo, može da sedne u automobil i prođe širom Srbije i da vidi na kojem je nivou razvoja seoski, banjski, planinski, verski ili kulturni turizam. Imate savršene srednjevekovne građevine koje su devastirane, koje su prepuštene snalažljivosti monaških zajednica da ih postave u ono stanje koje bi trebalo da predstavlja izrazito jaku, snažnu i prepoznatljivu srednjovekovnu umetnost i kulturu. Što se tiče države Srbije, retki su primeri gde je država pokazala interesovanje za investiranje u ovakva rešenja, koja bi se višestruko vratila. Dakle, niti ima planskog, niti strateškog planiranja, niti ima dovoljnog interesovanja u investiranje, a sumnjamo da će to biti provođeno ovim predloženim zakonom o turizmu, iz jednog prostog razloga, okruženje i finansijsko i ekonomsko, i spoljno i unutrašnje, dakle, momenat u kome mi donosimo i govorimo o ovom zakonu, apsolutno ne odgovara nameri predlagača da se ulaže u razvoj turizma koji bi trebalo državi Srbiji višestruko da vrati. Srpska radikalna stranka ima problem da prihvati činjenicu koja je ovde izneta pre nekoliko nedelja, kada se govorilo u objedinjenoj raspravi o ovom predloženom zakonu, da predlagač ima nameru da uredi ovu oblasti i da nivo turizma stavi na izuzetno visok nivo. Prvo pitanje je, zašto to nije urađeno do sada, kada je bilo toliko prilike, kada su bile mnogo bolje i ekonomske i sve druge okolnosti? A, drugo, kako namerava da uradi sada, kada znamo da podizanje bilo koje oblasti na određen zavidan nivo to znači direktna ulaganja, direktne investicije, odnosno direktna finansijska sredstva? Mi imamo problem sa održavanjem onoga što jesu budžetski korisnici socijalnog mira i ekonomske stabilnosti građana Srbije. Nije jasno, na osnovu koje će finansijske konstrukcije predlagač provesti ovaj predlog zakona? Takođe, svedoče i ostale činjenice. Govorimo o turizmu u momentu kada razmišljamo o onome što jesu smernice MMF-a, a tiče se makroekonomske stabilnosti države Srbije, smanjenje javne potrošnje i naravno, garantovana stabilnost ekonomskog sektora unutar same države Srbije. Mi nemamo nijedno pojašnjenje, imamo samo maglinu, kako bi to trebalo da izgleda do kraja godine, a samim tim, to nam je i tako dovoljan i jak argument, da će biti problema da se provedu svi oni projekti koji su planirani za razvoj turizma u državi Srbiji. Ali, pre svega toga, vrlo nam je značajno da čujemo na koji način su projekti koji su do sada bili provođeni dali rezultate i imali efekta na razvoj turizma, kada je reč o turističkoj ponudi države Srbije. Nažalost, bojim se da to tokom današnje rasprave nećemo moći da čujemo. Ovlašćeni predstavnik, koji je trebalo da nam odgovori na sva ova pitanja, a naravno, i na druga pitanja koja se dodiruju sa razvojem turizma, jeste gospodin Mlađan Dinkić, koji, nažalost, nije tu. Kada je reč o razvoju turizma, i te kako da je reč o ekonomskom i regionalnom razvoju, i tu bismo imali mali milion pitanja u ime svih onih koji su nas postavili ovde da pitamo ovlašćenog predstavnika, ali samim tim, što ovlašćeni predstavnik nije tu nama je to dovoljan odgovor i potvrda onoga u šta sumnja Srpska radikalna stranka, da će predviđena zakonska rešenja moći da se provedu, iz nekoliko razloga, prvo, nema para za to. Pitanje je kakve su materijalno-tehničke pretpostavke, a da ne govorimo o ljudskim resursima. Još kada bismo znali šta je strategijsko planiranje i kako ćete podržati jedan plan aktivnosti na godišnjem nivou, u 2009. godini, onda bismo vrlo verovatno dobili odgovor da je to tek još jedno samo mrtvo slovo na papiru, ovaj predlog zakona o turizmu.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Na član 3. tačka 17) poslanici DSS podneli su amandman kojim predlažu da se pojmom turistička suprastruktura, nije reč o infrastrukturi, obuhvate kulturna dobra. Vlada je amandman odbila, pod jedan, zato što je nepotpun, pod dva, zato što je suprotan pojmu turističke suprastrukture. Da je potpun, zar ne bi i dalje ostao suprotan? Vlada je u ovom obrazloženju navela da suprastrukturu čine isključivo objekti koji se podižu radi obavljanja turističke delatnosti. Mada, kulturna dobra zaista nisu građena i stvarana za turističke namene i moramo strogo poštovati njihovu osnovnu namenu, pogotovo kada je reč o crkvama i manastirima, turizam ih koristi. U praksi, kulturna dobra jesu turistička suprastruktura. Turizam, nažalost ne koristi kulturu za održivi razvoj, što bi bio slučaj da ovaj predlog zakona kulturna dobra prepoznaje kao svoju suprastrukturu i precizno, zakonski definiše obaveze koje turizam ima prema kulturi. Održivi razvoj da je kao cilj prisutan u predloženom zakonu, a nije, ljudi koji žive u relativnoj blizini spomenika kulture imali bi više koristi od turizma. U ustanovama kulture vraćala bi se sredstva koja su već uložena, da bi se prilagodila potrebama turista. Mogli bi i da se stvore fondovi iz kojih bi se finansirale zaštita kulturnih dobara i druge delatnosti u kulturi. U nakaradnom rebalansu budžeta koji je usvojen, u odeljku Ministarstvo kulture najviše su smanjena sredstva za tzv. specijalizovane usluge. Nikada poslanici nisu saznali kako se ova najveća budžetska sredstva, stavka, tačno raspodeljuje. Odgovor ministara obično je glasio – za projekte. Za koje, kakve i čije projekte, ostala je tajna. Sa ovakvom kulturnom politikom ustanove kulture će se boriti za golo preživljavanje, a za posao koji im je država poverila nekako će se dovijati. Turizam bi morao deo svoje zarade da izdvoji za kulturna dobra, koja inače koristi kao svoju suprastrukturu. Pozivamo poslanike da glasaju za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Reč je tražila i narodna poslanica Marina Raguš.
Upravo to i jeste problem. Mi smo kao ovlašćeni predstavnici građana, koji su nas glasali na majskim izborima, zaista slepi na način da ne znamo na koje načine se troše budžetska sredstva, ko učestvuje u trošenju para svih poreskih obveznika, iz prostog razloga, jer nemamo završni račun, nemamo reviziju završnog računa, nemamo uspešno ostvaren dijalog u smislu da na određena pitanja dobijemo kvalifikovane odgovore. Najčešće se izveštavamo na osnovu pisanja sredstava javnog informisanja. Znamo da određeni timovi koji se bave istraživanjima na koji način se troše budžetska sredstva imaju probleme zato što najčešće vlast ne nalazi za shodno da daje pravovremene informacije koje smatra informacijama od sopstvenog poverenja. Kao što je prethodno koleginica rekla, to je vrlo značajan problem. Ne znamo koliko donacija, na ime kojih institucija i na koje načine su se trošile, recimo, u oblasti turizma, koji projekti, ko su nosioci tih projekata, koji su efekti tih projekata. Ali, znamo da se ogromna sredstva troše na tzv. specijalizovane usluge i na određene projekte. Turizam nikada gori! Razvoj turizma ne postoji! Kapaciteti su katastrofalni! To je generalni zaključak. Čast izuzecima, ali ti izuzeci ne potvrđuju da imamo uspešnu turističku ponudu, već, naprotiv. Takođe, značajno jeda se pomene i trebalo bi da bude predmet vrlo ozbiljne rasprave jeste tema kulturnog turizma, koji je u Srbiji, nažalost, na najnižim mogućim granama. Da vas podsetim, u Srbiji postoji veći broj objekata koji su pod zaštitom UNESKO-a, među njima su i spomenici na Kosovu i Metohiji. Ne smatramo da je to najbolje moguće rešenje, ali situacija je nalagala tako. Možda je to jedini mogući put da se srednjevekovne zadužbine zaštite od divljanja šiptarskih terorista: manastir Visoki Dečani, Pećka patrijaršija, manastir Gračanica u Prizrenu, crkva Bogorodice Ljeviške u Prištini, manastir Studenica, Stari Ras i Sopoćani. Podsećanja radi, na Kosovu i Metohiji ima više od 1.500 manastira i crkava isposnica. Informativna služba Eparhije raško-prizrenske objavila je 27. marta 2004. godine dopunjenu, ispravljenu, ali ne i konačnu listu srpskih pravoslavnih crkava i manastira koji su potpuno uništene ili teško oštećene tokom martovskog progona od 17. do 20. marta. Među njima su, a moramo da ih navedemo, u obavezi smo i prema sopstvenoj istoriji, a i prema našim građanima koji to očekuju od nas, spaljeni su ili minirani hram: Bogorodice Ljeviške iz 14. veka, hram Hrista Spasa iz 14. veka, Saborni hram Svetog velikomučenika Georgija iz 1856. godine, crkva Svetog Nikolaja iz 14. veka, crkva Svetog Nikolaja-Runovićeva iz 16. veka, crkva Svete nedelje, naselje Potkaljaja, iz 14. veka, crkva Svetog Pantelejmona iz 14. veka, crkva Svetog Kozma i Damjana iz 14. veka, crkva Svete nedelje u selu Živinjane kod Prizrena i manastir Svetih Arhangela iz 14. veka. Direktor Republičkog zavoda za zaštitu spomenika kulture je najavila da će Zavod vrlo brzo da dostavi detaljan izveštaj o obnovi crkava na Kosovu i Metohiji i ona je rekla, a tiče se kulturnog nasleđa Srbije, da država Srbija i Republički zavod imaju obavezu da iznesu potpunu istinu o obnovi koja je prema načinu na koji se obavlja, i to je vrlo važna činjenica koja je u kontekstu ovog što je prethodno rečeno i razvoja kulturnog i duhovnog turizma, pri čemu sve ozbiljne zemlje zaista inkasiraju ozbiljna sredstva osim Srbije, dakle, ta obnova se odvija u potpunoj suprotnosti sa stručnim principima koji se primenjuju u državi Srbiji. Direktor Zavoda za zaštitu spomenika kulture i član Komisije za obnovu je konstatovala da je memorandum o obnovi već prekršen, jer se u izveštaju Komisije već nalazi niz nepravilnosti. Služba za zaštitu spomenika smatra da je važna održivost obnove, dok, sa druge strane, Savet Evrope smatra da je samo važno obnavljati, pa makar i više puta. Prema podacima SPC na Kosovu i Metohiji od juna 1999. godine sve do 17. marta 2004. je porušeno i oštećeno 115 manastira i crkava, dok je tokom martovskog progona 34 oskrnavljeno. Ono što je vezano za kulturni turizam u Srbiji, postoje i druge lokacije od značaja. Što se tiče duhovnog turizma osim Raško-prizrenske eparhije, imate primere iz Žičke eparhije ili Ovčarsko-Kablarske klisure u kojoj su manastiri u većoj meri obnovljeni, ali ne vidimo šta se dalje radi na određenoj turističkoj ponudi kada su u pitanju ovako značajna mesta. Pretpostavljam da ćemo čuti kakav je plan za ubuduće, ali vezano za kulturni turizam u Srbiji postoje druge lokacije od značaja, ovo na prvom mestu zbog javnosti u Srbiji, kao što je Gamzigrad ili Romulijana. To je arheološko nalazište blizu Zaječara, u istočnoj Srbiji, antičke rimske carske palate Feliks Romulijana, koje se od 29. juna 2007. godine nalaze na UNESKO-voj listi svetske baštine. Gamzigrad, takođe, predstavlja rezidenciju rimskog cara Gaja Valerija Maksimilijana Galarija, Dioklecijanovog zeta. Onda, Viminacijum, lokalitet Pirivoj, deo je velikog arheološkog nalazišta antičkog logora Viminacijum, sa otkopanim grobovima različitih tipova gradnje i mauzolejem u centralnom delu. Takođe, Fruška Gora ili Mala Sveta Gora jedan je od posebno zapostavljenih vrlo značajnih segmenata ne samo turističke ponude, već istorijskog, kulturnog i duhovnog nasleđa. Ono što bi trebalo da bude od izuzetnog značaja za sve nas jeste da čujemo šta država Srbija ima u planu kada je reč o Fruškoj Gori i kolika su finansijska sredstva potrebna da se Fruška Gora dovede u red onih sadržaja koji bi trebalo da na dostojan način, kako to i zaslužuju, predstavljaju državu Srbiju. Ono što moramo da kažemo jeste da se na Fruškoj Gori nalazi 16 pravoslavnih manastira i zato postoji još jedan od naziva Mala Sveta Gora, poznatih po specifičnoj arhitekturi, bogatim riznicama, bibliotekama i freskama. Fruška Gora krije i brojne arheološke lokalitete iz praistorijskog i kasnijeg perioda, ali bi, recimo, za građane Srbije bilo vrlo značajno da čujemo koliko se do sad ulagalo u Frušku Goru, a koliko će od sada. Da li je neki od značajnijih projekata bio provođen na ovom delu koji je skoro u najvećoj meri i potpuno devastiran? Takođe, jedno od najvećih i najznačajnijih arheoloških nalazišta je nalazište Lepenski vir, smešteno je na desnoj obali Dunava u Đerdapskoj klisuri u Srbiji, u centralnom delu Balkanskog poluostrva. Ovaj lokalitet je ime dobio po dunavskom viru bio je sedište jedne od najvažnijih i najsloženijih kultura praistorije. Dakle, između 1965. i 1970. godine otkriveno je ribarsko-lovačko naselje sa začecima kultivacije, tokom iskopavanja otkriveno je sedam sukcesivnih naselja i 136 objekata. Trebalo bi da znamo da li će se Lepenski vir naći u turističkoj ponudi i da li će država Srbija da radi na ovakvim lokacijama, za koje mislimo da bi državi Srbiji doneli značajne prihode. Ono što je i te kako značajno, a tiče se kulturnog turizma je još jedna stavka, a to je vinčanska kultura ili Vinča, koja predstavlja rano neolitsku kulturu Evrope između prvih vekova petog milenijuma pre nove ere i prvih vekova četvrtog milenijuma pre nove ere. Prostirala se od srednjeg Potisja na severu do Skopske kotline na jugu, i od reka Usore i Bosne na zapadu do Sofijskog basena na jugu, odnosno obuhvatala je teritorije današnje Srbije, Rumunije, Makedonije, Bosne i Hercegovine. Vinčanska kultura je bila tehnološki najnaprednija praistorijska kultura u svetu, najranija metalurgija bakra u Evropi potiče sa vinčanskog lokaliteta Belovode u istočnoj Srbiji. Na osnovu svega ovoga, a konsultovali smo tu i ljude koji su radili na ovome, to su gospođa Nataša Prćić i Dino Rac, opšti zaključak je da Srbija ima značajne resurse, ali da u Srbiji ne postoji kulturni turizam. Postoje pojedinačni pokušaji, vrlo verovatno mnogi projekti, ali o kulturnom turizmu Srbije mi više možemo da ne govorimo nego da govorimo. Voleli bismo da čujemo razloge zašto je to tako. Pored ove identifikacije, sa namerom, samo određenih lokaliteta koje je svetska zajednica prepoznala kao lokacije od izuzetnog značaja pa ih stavila pod svoju zaštitu, trebalo bi, da ne bude samo kritike radi, da bolje funkcionišu te međuresorne relacije. Zato je bilo važno da po ovako objedinjenim tačkama, koje zahvataju više oblasti, mi ovde imamo makar ministra ekonomije i regionalnog razvoja, koji u okviru svog resornog ministarstva ima toliko vrlo značajnih oblasti za Srbiju. Bojimo se da tako značajne oblasti za Srbiju, pod rukovođenjem jednog čoveka i njegovog tima, ipak ne dođu u ruke monopola određenih grupacija, a onda ćete imati problem sa dobrim delom opozicije, a onda – problem sa preko milion ljudi u Srbiji. Iz jednog prostog razloga, svi koji žele ravnomerni regionalni razvoj, poboljšanje razvoja i kvalitetnu ponudu kada je reč o turizmu, direktno su protiv monopola. Ali, da se vratimo na konkretne predloge, SRS smatra da bi, kada je reč o kulturnom turizmu, trebalo da se, a to je ono na čemu posebno mora da se radi i pokušavali smo i sami da istražujemo, napravi vrlo značajna i baza i berza kulturno-turističke ponude Srbije. Lokalne zajednice treba da donesu svoje razvojne strategije kulturnog turizma. To ne treba uzimati iz nadležnosti lokalnih zajednica, što će definitivno doprineti boljem definisanju državne strategije u ovoj oblasti. Mi ne mislimo da je obrnut red bolji, od centrale, od globalnog ka lokalnom, nego obrnuto, od lokalnog ka globalnom. Lokalnim zajednicama ne sme da se uzima iz nadležnosti da određuju koji su to turistički sadržaji, kakva turistička ponuda mora da bude. To se direktno tiče razvoja lokalne zajednice, na prvom mestu unapređenje života svih onih koji su stanovnici gradova i opština. Ukoliko je bilo zloupotrebe u nekom ranijem periodu, a ticalo se lokalnog nivoa, ti koji su zloupotrebljavali finansijske ili bilo koje druge resurse moraju da odgovaraju za to, ali centralizam u ovom smislu je poguban za razvoj lokalnih sredina. Takođe, ono što SRS smatra da bi trebalo preispitati i preciznije definisati, a to je upravo uloga lokalnih turističkih organizacija u oblikovanju kulturno-turističke ponude Srbije. Naš je utisak da su se lokalne organizacije, kao i svaki put, nažalost, preskočile i da se pravi okvir, kišobran i strategija sa centralnog nivoa, koji treba da se prihvati bez pogovora na lokalnom nivou. Mislimo da je to nedopustivo. Vrlo je značajno multidisciplinarno obrazovanje kadrova i stanovništva u skladu sa potrebama održivog razvoja kulturnog turizma. Obrazovanje treba provoditi kroz školske i vanškolske forme. Ne vidimo da je to urađeno do sada. Kao primer uspešne prakse trebalo bi da bude makar izdvajanje nekoliko projekata koji bi trebalo da nam posluže kao projekti uspešne prakse i projekti održivog razvoja, makar u nekim oblastima razvoja turizma. Voleli bismo, bar kada je reč o kulturnom ili verskom turizmu u Srbiji, da znamo koji su to projekti, ko su bili nosioci tih projekata. I, iznad svega značajno je, nažalost, na to pitanje neće imati ko da odgovori, ostaće samo strankama da pretpostave kako će da izgleda turizam u Srbiji i, na kraju ili na početku, vreme koje dolazi vrlo brzo će da potvrdi ili demantuje sve nas koji učestvujemo u ovoj raspravi, mislimo da je način na koji je predlagač mislio da uredi oblast turizma pogrešan. Mislimo da će u konačnom zbiru da bude vrlo poguban za turističku ponudu i razvoj turizma uopšte. Kada je reč o ovakvim zakonskim predlozima, ono što je bilo neminovno da se dostavi svim poslaničkim grupama jeste informacija koju tražimo kroz određena poslanička pitanja, a to je, na koji način mislite da sprovedete održiv razvoj turizma u Srbiji, sa kojim finansijskim sredstvima i sa kojim projektima?
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović. Vreme na raspolaganju Poslaničke grupe DSS je 24.5 minuta.
Na član 3. tačka 21) poslanici DSS podneli su još jedan amandman kojim predlažemo da turistički proizvod, kao skup međuzavisnih elemenata koji se u praksi organizuje kao poseban vrednosni lanac, uključi kulturna dobra, kako materijalna, tako i nematerijalna. Vlada ovaj amandman nije prihvatila uz apsurdno obrazloženje da nedostaje pojam – turistička atrakcija. Nematerijalna kulturna dobra su festivali, muzički, filmski, pozorišni, način života i običaj nekog kraja, folklor u najširem smislu reči, način i pripremanje hrane i pića, stari zanati. Nematerijalna kulturna dobra su po definiciji turistička atrakcija. Turizam to odlično zna, jer ih uveliko koristi. Egzit i Guča privuku milione turista. Šta kulturna dobra, pokretna i nepokretna, materijalna i nematerijalna, dakle, turističke atrakcije, imaju od turizma? Jako malo ili ništa. Turizam gleda svoje interese, a kulturnu baštinu moramo štititi nepostojećim sredstvima iz rebalansiranog budžeta. Pravi razlog odbijanja ovog amandmana DSS je nezainteresovanost Vlade za kulturu srpskog naroda. Novca za kulturu nema. Nema ga ni za šta. Sistemskih rešenja za kulturu nema. Plana kulturnog razvoja i kulturne politike nema. Zakona o kulturi još nema. Trošićemo i arčiti ovo što su nam dedovi ostavili, bez ikakvog osećanja da imamo obavezu da i sami nešto doprinesemo, sačuvamo ili uvećamo. Državu bi morali voditi ljudi koji imaju dovoljno časti da zaštite nacionalne interese u kulturi i šire. Tada bi pojam turistički proizvod, obuhvatio kulturna dobra. Pozivam poslanike da glasaju za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milan Lapčević. Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Na član 11. poslanici DSS podneli su amandman kojim predlažemo da program razvoja turističkog proizvoda obuhvati i kulturni turizam. Vlada je amandman odbila zato što su prioritetni turistički proizvodi već utvrđeni Strategijom razvoja turizma Republike Srbije, a prioritetni oblici turizma ove vlade su poslovni, zdravstveni, planinski, jezerski, nautički, kongresni i seoski turizam, a kulturnom turizmu nema mesta u strategiji našeg turizma. Ima ga u praksi. Ima ga kada turizam poželi da upotrebi kulturu. Nema zakonske obaveze da turizam kulturi nešto vrati. Hoteli sa pet zvezdica i fitnes centri isti su u svim zemljama, lanci hotela ''Hilton'' i ''Šeraton'' isti su svuda u svetu. Turista koji uživa u njihovom komforu ne mora znati u kojoj se zemlji nalazi. Zemlja se jedna od druge razlikuje po svojoj kulturi, istoriji, spomenicima kulture, nacionalnoj umetnosti, običajima, zanatima, verovanjima, načinu života. Posebnost turističke ponude jedne zemlje, regije ili lokalne zajednice, prepoznatljivost njenog kulturnog identiteta, ono što je specifično lokalno privlači turiste. Srbija bi imala šta da im ponudi kada bi Zakon o turizmu srpsku kulturu video kao vrednost veću od turizma. Kada bi naša Vlada uopšte držala do kulturnog identiteta srpskog naroda i drugih naroda koji u Srbiji žive, ali ne drži, poštovanje kulture većinskog i manjinskih naroda nije samo marketing za spoljnu upotrebu. To je i obaveza da se obezbede sredstva za očuvanje baštine srpske, evropske, pravoslavne, vizantijske, istočne, jevrejske, islamske, mađarske, slovačke, naše. Program razvoja turističkog proizvoda ne bi smeo izostaviti kulturni turizam. Ni zbog kulture, ni zbog turizma. Predlažem narodnim poslanicima da glasaju za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
DSS na član 11. podnela je amandman kojim predlažemo dodavanje trećeg stava kojim bi se ustanove kulture obavezale da aktivno učestvuju u stvaranju turističke ponude. Vlada ne prihvata ovaj amandman i navodi da je neprihvatljivo da se ustanove kulture obavežu da učestvuju u stvaranju turističkog proizvoda. Zašto je neprihvatljivo. – Ko, ako ne ustanove kulture, može lokalne kulturne potencijale da učini atraktivnim na turističkom tržištu i stvore tražnju, stvore nov kulturni turistički proizvod? Partnerski odnos saradnje i koordinacije između organizatora turističkih putovanja i ustanova kulture nisu neprihvatljivi, već su neophodni. Neophodni su za razvoj turizma, za razvoj kulture i za održivi razvoj, bolji život ljudi, veću zaposlenost, kvalitetniji život lokalnog stanovništva. Redovna delatnost ustanova kulture ne obuhvata turizam. Da bi se kulturna ustanova pripremila za dolazak turista mora uložiti određena sredstva da im boravak učini prijatnijim i komfornijim. Kada turisti odu, institucija kulture ima troškove da otkloni posledice njihovog boravka. Bilo bi pametno i neophodno da se kultura i turizam dogovore oko podele tih troškova srazmerno onome što su uložili u zajedničko stvaranje novog turističkog proizvoda, kakav pre njihove saradnje nije postojao. Podela obaveza i odgovornosti u koordinisanom delovanju kulture i turizma neophodna je, a ne neprihvatljiva. Predlažem poslanicima da glasaju za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Reč ima gospodin Aleksandar Pejčić, pa gospođica Marina Raguš.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo poslanici, poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, pred nama je zakon o turizmu i rasprava u pojedinostima. Poslanici DSS su u raspravi u načelu govorili da ovaj zakon nije dobar, zakonodavac nije vodio računa o ravnomernom regionalnom razvoju i da je ovaj zakon izuzetno centralizovan, što je i te kako pogubno za ovu društvenu delatnost, a za nas i te kako bitnu, za turizam. Naime, da pojasnimo građanima Srbije. U članu 14. Vlada ima mogućnost da proglasi određeni prostor turističkim prostorom. Takođe, postoji mogućnost da odredi titulara koji će upravljati ovim prostorom i koji će moći da koristi i građevinsko zemljište i da razvija infrastrukturu i mnoge druge poslove koje mu je opisala Vlada. A ono što smo hteli ovim amandmanom da postignemo, to je da lokalne samouprave budu strateški partner Vladi, odnosno jedan odnos između Vlade i lokalne samouprave, pa smo u tom smisluzahtevali od Vlade da pre nego što proglasi turističkim prostorom određeni prostor dobije saglasnost od lokalne samouprave. Naime, mnoge lokalne samouprave su ulagale u infrastrukturu, ulagale u hotele, restorane, u druge turističke objekte koje Vlada proglašava turističkim prostorom. U tom smislu očekujemo da se ovaj amandman prihvati, jer mnoge lokalne samouprave su i prihodovaleodređena sredstva od tih turističkih objekata u svoj budžet. Ovim novim zakonom oni sva ta sredstva gube i nemaju projektovana sredstva u budžetu. Zato predlažem Vladi i resornom ministarstvu da prihvati naš amandman, kako bi dobile na značaju i lokalne samouprave. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima Marina Raguš.
SRS smatra da je ovo vrlo značajna tema koja je zahtevala možda duži period javne rasprave i uključivanje svih onih koji su godinama na određene načine davali doprinose boljem sagledavanju razvoja turizma u Srbiji. Uopšte nije jasno kako to da država Srbija toliko malo prihoduje od turizma i na koji način su fantastične lokacije potpuno devastirane ili zapostavljene. Jedna od tih, govorili su malopre, jeste Fruška Gora, za koju, pretpostavljam da ćete se složiti svi, da je bolna tačka svih nas. To je ipak mala Sveta Gora, koja je mogla da doprinese i duhovnoj, i istorijskoj, i kulturnoj i turističkoj slici Srbije, ali, nažalost, država nije smatrala za shodno da uloži značajna sredstva kada je reč o Fruškoj Gori. Nije jasno, šta je onda strategija razvoja turizma u Srbiji. Međutim, ono što smo se potrudili da uradimo za ovu raspravu, očekujući ovlašćenog predstavnike da učestvuje sa nama u ovom dijalogu, jeste da prikupimo i određene naučne radove koji su nam pomogli, prvo, da razumemo na koji način su sve te međusobno discipline povezane, pa samim tim i resori. Zato je ovde trebalo, ukoliko je već prioritet ekonomski oporavak zemlje i ukoliko je prioritet ublažavanje efekata svetske finansijske krize, da sedi nekoliko resornih ministara, ali ovo je odgovor na koji način država Srbija vidi turizam kao vrlo profitabilnu oblast za jednu državu kakva je Srbija. Mi smo tako konsultovali rad Branislava Gulana, zahvaljujući opet Privrednoj komori Srbije, za koju vidimo da se 2013. ruši tradicija duga 150 godina, i ovaj naučni rad je bio predstavljen na međunarodnom kongresu u hotelu ''Planum'', i u hotelu ''Hajat'', vrlo značajan za nas, zato što govori o nečemu što mi smatramo celishodnim i vrlo važnim, a tiče se i privrede,ekonomije i turističke ponude, a to je upravo veza agrobiznisa ruralnog turizma u Srbiji, za koji smatramo da je nepravedno zapostavljen. Ono što možemo da detektujemo, to je samo nekoliko manifestacija, ali strategijskog promišljanja u ovoj oblasti, čini se, da nema. Da je ovlašćeni predstavnik tu verovatno da bi nam dao još poneku informaciju. Zato mi mislimo da je konkretno i ovaj predlog zakona poguban, pogotovo kada je reč o agrarnom razvoju određenih lokalnih zajednica. Međutim, da se vratimo na sam naučni rad. Mislim da javnost u Srbiji treba da ima ovakve informacije, makar od poslanika i predstavnika opozicije, ako ne od predstavnika vlasti. Počeću od kraja koji je, čini mi se, vrlo značajan, da bi prethodna slika bila potpuno jasna. Dakle, na osnovu određenog istraživanja, zaključak je bio da je Svetska turistička organizacija preporučila Srbiji da razvija ruralni, odnosno seoski turizam. Evropska agencija za rekonstrukciju je finansirala dva projekta sa ciljem da stanovnike, recimo, istočne i južne Srbije informiše o velikim mogućnostima za bolji život kroz razvoj seoskog turizma, ali ne znamo kako je država Srbija podržala efekte ovih projekata, jer da bi određena oblast bila razvijena u smislu turističke ponude država mora da investira ili makar da podrži određeni razvoj. U ovom naučnom radu izneta je činjenica da od svih zemalja u Evropi koje se bave seoskim, odnosno ruralnim turizmom, Srbija definitivno ima najbolje uslove. Hajde da vidimo da li Srbija ima i najbolje efekte, kada je reč o razvoju seoskog turizma. Činjenica je da je ponuda ekobiznis turizma u Srbiji ipak iz godine u godinu sve prisutnija, da je ipak procenjeno da ova grana turizma, odnosno ruralno seoski turizam može da bude izvanredan potencijal, ali nije najjasnije šta je strategija razvoja ove grane turizma, koje bi trebalo da budu i materijalno tehničke pretpostavke i finansijski okvir za razvoj seoskog turizma, jer se to direktno dovodi u vezu sa razvojem, recimo, poljoprivrede i svega onoga što sama grana poljoprivrede sa sobom vuče. Ispravite me, u stvari, ne znam ko bi mogao da me ispravi, možda gospodin Novaković, ali nije vlasan u ovom kontekstu, nažalost, ovlašćenog predstavnika nema, ali čini nam se da je poljoprivreda, bar na osnovu rezultata ostvarivanja i rada u okviru ove grane u državi Srbiji potpuno marginalizovana. Ono što bi, ali samo kroz naučan rad i naučni rad o kom mi ovde govorimo, trebalo da bude korist od ruralnog turizma i da vidimo šta je sve država Srbija izgubila nemarnim i neodgovornim odnosom prema ovoj oblasti privrede, dakle, ako bi jedno ruralno domaćinstvo imalo dve sobe sa po dva kreveta, izdavalo ih strancima 200 dana godišnje, po ceni od samo 20 evra za jedan pun pansion i ukoliko to sve pomnožite, a matematika je vrlo tačna i precizna, dobijate cifru od 16 hiljada evra prihoda. Isto, treba imati u vidu da najveći deo troškova predstavlja hrana i piće koje naš seljak uglavnom sam proizvodi, što će reći da nema više odlazaka na pijacu, troškova za benzin, zakupljivanja tezgi i gubljenja vremena, sve ide na sto ispred njegovog klijenta, odnosno turiste, a kada bi se to preračunalo na Srbiju u kojoj polovina stanovništva živi u selima, pa se može reći da u njoj ima i do milion seoskih domaćinstava, zvanična cifra je 778 hiljada, kada bi se samo 10% tih domaćinstava bavilo turizmom, to bi za Srbiju značilo dodatni prihod od 1,6 milijardi evra. Međutim, odmah se postavlja pitanje zašto bi jedno domaćinstvo imalo samo dve sobe i četiri ležaja za izdavanje? Pošlo se od te pretpostavke u ovom naučnom radu. Već danas ima domaćinstava koja imaju po desetak i više ležajeva. U srpskim selima odmor bi bio odličan i zimi, tamo gde ima snega, pa bi boravak bio moguć tokom čitave godine. Dakle, turistički kapaciteti bi mogli da budu u potpunoj funkciji tokom svih godišnjih doba. Dalje se navodi da stranci potroše mnogo više od 20 evra dnevno, ako su zadovoljni uslugom i ako im se ponudi kvalitetna roba. Na kraju, zašto bi se samo 10% stanovnika ruralnih područja bavilo turizmom? Zašto to ne bi bilo 30% ili više? Ovo je upravo pitanje za državu. Dakle, ovakva korist, ne samo za ljude koji su stanovnici tih određenih područja, a ukoliko bi se ulagalo u ta područja, samim tim bi se digao nivo razvoja tog područja i onda ne bismo imali migracije stanovnika iz tih sela u gradove, kao što je slučaj sada da imamo potpuno mrtve sredine, zato što mlađa generacija u potrazi za dobrim poslom napušta sela i dolazi u gradove. To bi, takođe zaustavilo i belu kugu u Srbiji, jer u njoj svake godine nestane po jedan grad. Naime, 40 hiljada stanovnika više umre nego što se rodi. Razvijeni ruralni turizam, što je vrlo značajno, i zato je bilo vrlo bitno da gospodin Mlađan Dinkić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, bude prisutan, pokrenuo bi čitavu privredu, od poljoprivrede prerađivačke, građevinske industrije, industrije građevinskog materijala, opreme za domaćinstva, saobraćaja, trgovine, kao i veliki deo neprivrednih delatnosti. Kao što vidite, rasprava o ovakvom predlogu zakona ne može da dotakne samo jednu oblast, a ukoliko vlast ima nameru da ekonomski oporavi državu Srbiju, jer je to obećala još 2000. godine, onda bi tu trebalo da sedi nekoliko predstavnika vlasti i mi bismo imali kompletnu priču. Ovako, ova rasprava se svodi na besmislenu raspravu u smislu provođenja zakonskih načela, tako što će neki poslanici učestvovati, najčešće neće biti prisutni, drugi će čitati novine, a građani će se pitati čemu rasprava kada dve trećine poslaničkih potencijala nije u skupštinskoj sali kada govorimo o ovako važnim temama kao što je Predlog zakona o turizmu. A, šta je sve to što država Srbija gubi potpuno neodgovornom politikom planiranja? Ono što bi trebalo da bude isto jedan od značaja, a tiče se, naravno, razvoja turizma u Srbiji, najbolji dokaz iskorišćenosti potencijala je predviđanje generalnog sekretara Svetske turističke organizacije da će u svetu 2020. godine biti oko 1,6 milijardi stranih turista godišnje, što znači povećanje za više od 100% u odnosu na 2003. godinu. Inače, treba ukazati na to da u svetu već nekoliko poslednjih godina postoji trend širenja turizma ka unutrašnjosti kontinenta, a to su na prvom mestu sela. Zbog svega toga danas u svetu postoji turizam koji se naziva seoski. U Evropi prednjače Francuska, Italija, Španija, Švajcarska, Austrija. Hajde samo odokativnom metodom da uporedimo sela, recimo, Francuske i Španije sa ruralnim turizmom u Srbiji. Kategorije potpuno neuporedive, u smislu održavanja infrastrukturne, opremljenosti, proizvodnje hrane, ponude, organizovanog dolaska, organizovanog odlaska, jednostavno, ovde nema strateškog planiranja. Treba podsetiti da je nekadašnji ministar turizma najavio na otvaranju Međunarodnog sajma turizma u Beogradu, recimo, 2003. godine, to nažalost nikada nije zaživelo, već je bilo jedno puko obećanje, da će Srbija turiste brojati milionima, prihod od turizma milijardama evra, jer je trend u svetu putovanje ka manjim grupama ka selima i banjama. Ukupan budžet za turizam, recimo, u Srbiji za 2007. godinu bio je 4,08 milijardi dinara, što je bilo 3,5 puta više nego prethodne godine, tj. 2006. godine, ali nismo sigurni da su efekti ulaganja i ovog, sa sigurnošću možemo da tvrdimo, nenamenskog trošenja, išli u skladu sa porastom turističke ponude. Ali, mi smo slepi za to, nemamo povratnu informaciju na koji način se ulaže u određene regije, koji su to projekti, ko su nosioci projekata. Planiralo se da se uloži u planinski rečni turizam, jezera i banje, oko tri milijarde dinara, da se podjednako vodi računa o nacionalnim i lokalnim projektima. Plan je bio da država ulaže u Srbiju i infrastrukturu, privatni sektor, ugostiteljske objekte. U 2007. godini u Srbiji su se očekivali prihodi od turizma od 500 miliona dolara, što je za 100 miliona dolara više nego, recimo, 2006, a bio je cilj da se do 2010. godine od turizma ostvari prihod od milijardu dolara. Ono što bi ovde bio vrlo značajan podatak da čujemo – koliko se ulagalo i koliko prihodovalo od turizma od 2000. godine, pa naovamo i koje su to turističke lokacije koje su doživele svoj preporod i samim tim turističke grane. Kada već govorimo o vrlo značajnoj oblasti seoskog turizma, za koji SRS smatra da je jedna od vrlo značajnih turističkih grana, upravo zbog toga što je poljoprivreda jedna od najznačajnijih oblasti koja je, očigledno, nečijim interesom, ne srpskim, marginalizovana. Vrlo je značajno da pomenemo neke ruralne manifestacije, koje su, nažalost, tek samo manifestacije. Ne vidimo da će tu postojati neko plansko planiranje, u smislu bolje i efektivnije ponude. Ono što je Svetska turistička organizacija preporučila Srbiji, u smislu ruralnog razvoja, tiče se naše istorije, srpske, autentične, tradicionalne, koja je izuzetna i koloritna, bogata. Nemamo čega da se stidimo, a očigledno da je neko procenio da o tome ne treba da se priča. Ono što je vrlo značajno i što treba negovati, potrudićemo se kao stranka da se u tom smeru samo ide, i zaista ćemo želeti da što mlađe generacije učestvuju u ovome, jer mislimo da na najbolji mogući način država može da se predstavi tako što će očuvati tradicionalne i istorijske vrednosti, a prikazati ih na prihvatljiv marketinški način. Dakle, to bi trebalo da bude naše lice i naličje. Ne vidimo trend ili ideju da država Srbija zaista želi da predstavi ono što mi jesmo, a što se nekako kontinuirano izvrgava i podvrgava ruglu u određenom delu zajednice, a da mi pri tom vrlo pomažemo u tome. Danas kada se govori o ruralnom turizmu najčešće se stvara film ili slika, a to su priroda, šatori, muzika i naravno, ''bermudski trougao'' u okviru kojeg se ljudi izgube posle vrlo naporne poslovne nedelje ili poslovnog perioda. Najbolji primer toga je, recimo, Sabor trubača u Guči, koji se održava svake godine početkom avgusta. Onda, krajem avgusta, svake godine, u Vlasotincu se održavaju tradicionalni dani ''Vinskog bala'' u čast boga Bahusa, odnosno Dionisija. U Aleksandrovcu se održava ''Župska berba'', a posećuju je gosti sa Krfa, sa kojim je ovo mesto u bratstvu. Tu treba dodati Sabor frulaša koji se svake godine održava krajem jula i početkom avgusta u selu Grljan kod Zaječara. Dalje, postoji jedna šetajuća manifestacija ove vrste, zove se ''prela i posela'' i mislim da smo potpuno uvereni da dobar deo građana koji prati u direktnom prenosu ovu raspravu za ove mnoge manifestacije možda čak i ne zna, a želeli bi da znaju. Tu je i ''Kobasicijada'' u Turiji, koja se održava početkom godine, gde se gostima prikazuje sve ono što meštani znaju. Na Zlatiboru se početkom godine održava manifestacija pršuta. Neke od ovih manifestacija su u lokalne varošice prizvale i svet, pa je Zlatibor domaćin manifestacije ''Svetski dani hrane''. Onda, letnje manifestacije u ruralnim sredinama su, recimo, ''Dani šljive'' u Osečini. I za ljubitelje životinja organizuju se neke manifestacije. Možemo da zaključimo da su te manifestacije uglavnom, i svi mi koji imamo tog lokalnog iskustva, odnosno iskustva u upravljanju lokalnom zajednicom, zahvaljujući dugoj tradiciji, zahvaljujući žiteljima tih lokalnih sredina i njihovoj umešnosti da to provode i ne prekidaju dugu i respektabilnu tradiciju. Pitanje u smislu ovog zakona, koji lokalnim zajednicama zaista izbija određene nadležnosti, jeste – kako će sve te manifestacije da se održe, pogotovo što je podrška od strane opština ili grada prekopotrebna da bi se ovakve manifestacije održavale, koje zaista znače za život naših građana u tim lokalnim sredinama. Isto tako, trebalo bi da znače i za sve nas. Ono što je izuzetno značajno, a, takođe je, tema ovog naučnog rada, zahvaljujući nekim našim naučnim radnicima možemo da sagledamo nešto što nemamo prilike tako često da vidimo, osim u "Žikinoj šarenici" i ponekom sadržaju u toku nedelje, recimo, na nacionalnom servisu, a jeste veza poljoprivrede i ruralnog turizma. Oko 90% teritorije Srbije, zamislite, čine ruralna područja, u kojima polovina stanovnika živi. Ta područja su bila dosta zanemarena kako u razvoju, tako i u korišćenju ruralnog turizma, tako da predstavljaju potpuno neiskorišćenu šansu. Nije jasno zašto je ovo ovako. Neophodan zaokret u korist politike ubrzanog ruralnog razvoja trebalo bi da stvori uslove boljeg života na selu, odnosno u ruralnim područjima. Sa proizvodnjom i hranom, što je realno za Srbiju, može da se uravnoteži regionalni rast. Samim tim, stvaraju se uslovi za razvoj ruralnog turizma, koji je u neposrednoj vezi sa proizvodnjom hrane, od kojih bismo mi i izvozno, u smislu spoljnotrgovinskog poslovanja, mogli i te kako da prihodujemo. Od ruralnog razvoja u celini zavisi i razvoj ruralnog turizma u Srbiji. Da je gospodin Dinkić tu, mogli bismo eventualno da čujemo kakav se to seoski razvoj očekuje, da li možemo da govorimo o projektu održivog seoskog razvoja, a onda bismo vrlo verovatno dobili odgovor na pitanje da li možemo da imamo dobar seoski turizam, koji bi, ne sumnjamo, posećivali svi stanovnici velikih gradova, a i svi mi bismo se potrudili da turistička ponuda lepe nam Srbije bude ponuda svih značajnijih svetskih manifestacija. Nažalost, nećemo dobiti odgovor na to i građani Srbije neće čuti šta to država Srbija priprema u ovom delu. Činjenica je da se privrednim rastom, sada govorim o privrednom padu, zato što nije bilo odgovornog planiranja ranijih godina, i razvojem povećava obim i kvalitet turističkih usluga u ruralnim sredinama. Ove usluge su u sprezi sa razvojem poljoprivrede, koje se međusobno prožimaju, jedna drugoj uslovljavaju razvoj. Primera radi, sa povećanom posetom stranih turista ruralnim regijama odvija se tzv. nevidljivi izvoz hrane. Time se poboljšava ionako nepovoljan spoljnotrgovinski bilans zemlje. Pored toga, razvoj turističke privrede u ruralnim sredinama podstiče zaposlenost koja je isto jedna od tačaka ovog plenarnog zasedanja, pa ćemo o tom delu govoriti tada. Neophodno je da se kontinuirano usklađuje razvoj turizma u ruralnim sredinama, poljoprivrede i prehrambene industrije. Kao što vidite, sve je ovo usko povezano i vrlo je značajno bilo da imamo tri ili četiri odgovorna ministra koji će odgovarati na ove teme, a ne, nažalost, zahvaljujem se gospođama ispred, pretpostavljam, resornog Ministarstva, što prisustvuju ovoj raspravi, ali, nažalost, ne možete da učestvujete u njoj, tako da smo svi hendikepirani, i vi, pretpostavljam da biste i te kako učestvovali u ovoj raspravi, a i mi, jer ćemo biti uskraćeni za mnoge odgovore na ove teme za koje smatramo da su vrlo značajne. Šta je tu je, vaša krivica nije, ali ćemo mi i dalje nastojati da dozivamo, a ne da prozivamo gospodina Dinkića, ne bili smo ga videli ovde, gde mu je mesto, tokom ove rasprave. Treba pomenuti, recimo, da je u 2006. godini Srbija od turističke privrede prihodovala 400 miliona dolara. Za godinu dana kasnije u deviznu kasu trebalo je da stigne oko 500 miliona dolara, to je bio cilj, a kao što smo videli do 2020. godine, ono što je cilj države Srbije tada bio, milijardu dolara. Mi ne vidimo na koji način država misli da ostvari ovaj prihod, s obzirom na nivo ruralnog razvoja. Uz posete turista većim gradovima, najveći deo novca će, prema očekivanjima koja su tada bila izneta, ostaviti u ruralnim turističkim sredinama koja privlači sve više turista, što je primećeno u okviru Svetske turističke organizacije. U Srbiji je vrlo karakteristično i Srbija to može da pruži, s obzirom na to da je vrlo privlačna zemlja, bar kada su u pitanju predeli odslikani neverovatnom lepotom, ali, nažalost, sve ono što prati svu tu ponudu je na tako niskom nivou razvoja. Svi oni koji su iz sveta navikli na određeni stepen usluge žele da probaju nacionalnu kuhinju, pretpostavljam da ste svedoci da Srbija ima da se podiči svojom nacionalnom kuhinjom i da svuda u svetu, gde god da predstavi, na bilo kom sajmu, svoje proizvode, samo uveća interesovanje. Kada svi ti ljudi dođu u Srbiju bivaju razočarani onim što prati razvoj turizma, a to je infrastruktura i sve ostalo. Dakle, ono zbog čega smo mi vrlo zahvalni ipak i Privrednoj komori Srbije, gospodinu Gulanu, a tiče se naučnog rada koji je odslikao vrlo značajnu oblast turizma, nadam se da smo na dostojan način predstavili građanima Srbije i predstavili da vlast zapravo i nema pravu sliku razvoja, kada je u pitanju kulturni turizam, seoski turizam, verski turizam. O tome svedoče primeri. Jedan od primera koji je vrlo interesantan, ali suviše bolan da bi se o njemu detaljno govorilo, jeste i privatizacija jednog malog hotela u okviru manastira Studenica koji ima nekoliko desetina zaposlenih koji već godinama ne primaju svoje plate, izražavaju se tako što onima koji slučajno zalutaju tražeći Studenicu i smeštaj, da bi bili bliži manastirskom konaku, nude proizvode koje uglavnom sami prave, dakle, na crno, ispod tezge. I tako, zahvaljujući kajmaku, siru koji sami naprave, mogu sebe i svoje porodice mesečno da izdržavaju. Turistički kapaciteti i resursi tog područja su neverovatni. Najžalosnija je činjenica što se država potpuno oglušila o razvoj ove vrste turizma, a to bi za žitelje svih okolnih sela bila fantastična šansa da žive životom dostojnim čoveka. A za monašku zajednicu, koja isto pravi izuzetne proizvode, jedan od primera zainteresovanosti države da investira u život, rad, duhovni razvoj svih tih ljudi koji gravitiraju u manastiru Studenica, a na prvom mestu, čini se da bi slika Srbije, kada svaka kamera nekog stranog turiste zahvati predeo oslikan neverovatnim bojama, bila mnogo lepša. Pitanje je šta će Srbija, odnosno država da učini po tom pitanju, da se islikamo bojama kakve zaslužujemo, a jesu najlepše boje na ovom svetu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 14. Predloga zakona definiše se način proglašenja turističkog prostora i određivanje upravljača tim turističkim prostorom. Poslanička grupa DSS podnela je dva amandmana na ovaj član zakona. Moj kolega Pejčić je govorio o prvom amandmanu, naime, o tome da smatramo da je neophodno uključiti jedinice lokalne samouprave u postupak proglašenja turističkog prostora. Predlogom zakona je predviđeno da Vlada na predlog Ministarstva proglašava turistički prostor, bez ikakvih konsultacija s jedinicama lokalne samouprave na čijoj teritoriji se taj prostor nalazi i mi smatramo da je to neprihvatljivo, s obzirom na to da su opštine do sada upravljale tim prostorima i imale nadležnosti na tim prostorima, a i ostvarivale prihode od izdavanja lokacija i uređenja građevinskog zemljišta. Mislim da je to klasična centralizacija nakon smanjenja transfera opštinama rebalansom budžeta, koji je nedavno usvojen, nakon ukidanja nekih projekata koje je trebalo da refinansiraju ministarstva po opštinama širom Srbije. Mislim da su opštine već dovoljno uskraćene za ogromna sredstva i još uzimanjem ovih nadležnosti i ovih prihoda mislim da će teško funkcionisati. Amandman koji smo mi podneli, ovaj drugi amandman, odnosi se na to ko može biti upravljač turističkim prostorom. Predlogom zakona predviđeno je da upravljač može biti javno preduzeće ili ustanova čiji je osnivač država Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave, a u st. 4. i 5. je predviđeno da upravljač turističkog prostora može biti i privatno privredno društvo ili privatno preduzeće. To je za nas apsolutno neprihvatljivo i mi smo svojim amandmanom predložili ko može biti upravljač turističkog prostora, pa smo predložili da to mogu biti turističke organizacije, destinacijske menadžment organizacije ili javna preduzeća i ustanove čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave. Takođe, predložili smo da se st. 4. i 5. brišu, odnosno da privatna preduzeća ne mogu biti upravljači turističkog prostora. S obzirom na ovlašćenja koja će dobiti upravljač turističkog prostora i nadležnosti u pogledu uređenja i korišćenja građevinskog zemljišta, razvoja turističke infrastrukture, turističke suprastrukture, u pogledu prihoda koje ostvaruje taj upravljač turističkim prostorom, od izdavanja lokacija za objekte za trgovinu i turizam, za zabavne parkove, parking-prostore, sportsko-rekreativne sadržaje, dakle, to su ogromni prihodi koje bi moglo da koristi privatno preduzeće, a da za to nikome ne polaže račune, naime, programe rada, upravljači turističkim prostorom Znači, to je za nas apsolutno neprihvatljivo i smatramo da to treba da radi neka javna, državna ili opštinska institucija. Strategijom razvoja turizma planirano je osnivanje destinacijskih menadžment organizacija po modelu partnerstva javnog i privatnog sektora i mi smatramo da je najbolji model upravljanja turističkim prostorom upravo to. Da se formiraju te destinacijske menadžment organizacije u čijoj bi strukturi vlasništva učestvovala država sa određenim procentom, opštine sa određenim procentom i najbitniji privredni subjekti koji se bave turizmom na teritoriji tog turističkog prostora. Na taj način bi svi oni koji su najviše zainteresovani za razvoj tog turističkog prostora bili uključeni u njegovo upravljanje. Mislim da je to najadekvatnije rešenje kada je reč o tome ko može upravljati turističkim prostorom. Zaista se nadam, ima još vremena, prihvatite ovaj amandman, jer neprihvatanjem ovog amandmana dovešćemo jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalaze veliki turistički centri kao što su Zlatibor, Vrnjačka Banja, Sokobanja, u izuzetno težak položaj i u opasnost da im se mogu oduzeti određene nadležnosti u pogledu upravljanja i korišćenja tim turističkim prostorom i ogromnim prihodima koje su one do sada imale. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman na član 14. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Ko želi reč po ovom amandmanu? Ja vas molim da se javite, izvinjavam se. Po prethodnom amandmanu na član 14, koji su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić i Milan Dimitrijević, reč ima gospodin Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, mislim da bi trebalo da Vlada ozbiljnije razmisli o prethodnom amandmanu kolege iz DSS zato što zaista ima argumenata da lokalna samouprava mora na neki način da se pita o proglašenju turističkog prostora. Mi iz LDP se zalažemo za suštinsku decentralizaciju, a čitam ovih dana u štampi da predsednik DS to isto misli i onda je usvajanje ovog amandmana prilika da se na delu pokaže to zalaganje. Zaista moraju da jačaju ovlašćenja lokalne samouprave, a ne da slabe. Sa pravom, iz unutrašnjosti Srbije često stižu optužbe za centralizaciju. Ovo je jedan od primera koji te optužbe objektivno potkrepljuje. Zašto je problem da se pita lokalna samouprava za saglasnost i mišljenje kada se to dešava na njenoj teritoriji? Ako želimo da jačamo vlast koja je blizu građana, to je svakako lokal, onda svakako moramo da lokalnoj samoupravi damo ovlašćenja i moć. Ovako, izgleda, kao da se nastavlja praksa koja daje najnegativnije posledice, to vidimo na primeru Parka prirode "Mokra Gora" – niko opštinu Užice nije pitao kada je to proglašeno parkom prirode, kada je osnovano javno preduzeće i postavljen direktor, koji, evo, već pet godina upravlja tom teritorijom. Čak je pod ovom vladom došlo do proširenja te teritorije za oko 6.000 hektara privatne imovine. A s druge strane, ovlašćenja koje ima onaj koji upravlja u datim okolnostima su ogromna, odnosno ne samo od uređenja i režima rada na toj određenoj teritoriji, režima parkiranja, nego bogme i do krajnje ozbiljnih građevinskih i urbanističkih ovlašćenja. Sve je to mimo i bez bilo kakve kontrole lokalne samouprave. Evo najprostijeg primera, recimo, opština Užice je prošle godine na osnovu turističkih taksi od Parka "Mokra Gora" prihodovala oko 200 hiljada. Zaista je smešna suma ako znamo promet koji se tamo dešava, dok je, s druge strane, Hotel "Omorika" na Tari, samo od taksi uplatio 4 i po miliona dinara, dakle, više od deset puta je jedan hotel prihodovao na osnovu turističkih taksi nego Park prirode, koji kontroliše jedan čovek sa svojim tzv. preduzećem i koji kontroliše toliku površinu zemlje. Kolega kaže da mu se ne dopada rešenje da privatno privredno društvo upravlja nečim kao što je park prirode ili turistički prostor, ali mi moramo ići ka tim rešenjima gde privatno javno partnerstvo dobija na značaju. Mi ne mislimo da je to nešto strašno, na primer, eto konkretno, direktor Javnog preduzeća "Mokra Gora", koje je javno preduzeće osnovano odlukom Vlade, u isto vreme ima i privatnu imovinu na tom istom prostoru, kojim on upravlja kao, zovimo ga, državnim službenikom. Sada zamislite taj apsurd. Država je osnovala javno preduzeće, postavila iks-ipsilon čoveka da bude direktor tog preduzeća, a taj čovek na toj teritoriji ima privatnu imovinu. Ako je nešto sukob interesa, onda je to, svakako, iznad svega, sukob interesa. U tom kontekstu zalaganje za upravljanjem privatnih preduzeća, u normalno transparetnoj proceduri, gde će biti raspisan tender i gde će onaj ko ponudi najbolje uslove dobiti to, nije tako strašno, jer imamo primer da iako nije javno preduzeće, jasno je da se kroz javno preduzeće sprovode privatni interesi. Evo samo jedan primer gde je opština oštećena, a ova rešenja iz zakona predlažu dalje degradiranje lokalne samouprave, recimo, šta reći o činjenici ako ne želi, a ne želi, da plaća komunalne usluge opštini Užice direktor Javnog preduzeća "Mokra Gora", takođe, i vlasnik dobrog parčeta zemlje u privatnom vlasništvu, u Parku prirode napravio deponiju da bi izbegao, da kažem, trošak? Jasno je da rešenja u članu 14. koja se predviđaju nisu garancija da se javni interes neće degradirati u korist privatnog, jer već sada i bez ovoga imamo takve primere a iznad svega, nisu nikakva garancija da će jedinica lokalne samouprave biti u stanju da kontroliše, da upozori, i na kraju krajeva, da utiče na dešavanja u toj turističkoj zoni koja se nalazi u toj datoj lokalnoj samoupravi. Zato smatram da Vlada treba da razmisli o amandmanu kolege iz DSS, jer je logično, ako hoćemo decentralizaciju da ipak dopustimo jedinicama lokalne samouprave, odnosno da se i ona nešto pita, o nečem što je resurs od koga ona mora, može i treba da ima koristi. Hvala.
Hvala vama. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Rogović.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege poslanici, da ne bi bilo da su svi komentari negativni za ceo ovaj set zakona, moram da izrazim zahvalnost da je prihvaćen deo bitnih amandmana Srpske napredne stranke, i deo amandmana koji su slični, a koji su od strane drugih poslaničkih grupa koje su podnele, i izražavam zadovoljstvo povodom te situacije. Ne mogu a da ne kažem da je stari zakon o turizmu donet već 2005. godine, nakon čega je usledila izrada projekta – Strategija razvoja srpskog turizma u periodu od 2005. do 2015. godine, a ovih dana u skupštinskoj proceduri imamo novi zakon o turizmu. Šta sve to govori? Govori, da svi akti, u smislu zakona, a pogotovu master plan, imaju svoju realnu vrednost ako se samo sprovedu u delo. Pri tome, vreme od 2005. godine do današnjeg dana je delom proteklo, a ostalo je još šestgodina za realizaciju politike projekta Strategije razvoja srpskog turizma u periodu do 2015. godine. Moram da podsetim, zbog javnosti, da smo tim planiranim investicijama i projektima u okviru ovog projekta došli do cifre od oko 2,5 milijarde u okviru investicija u srpski turizam. Ne bih želeo da se oslonim na kalendar turističkih aktivnosti, ali ne mogu da ne kažem da on treba da bude usaglašen i da, recimo, u prečniku od 100 kilometara u jednom danu ne mogu biti tri bitne tri turističke manifestacije ili tri turističke aktivnosti i po tom pitanju Ministarstvo, s obzirom na njegove vrlo velike i jedine ingerencije u ovoj oblasti turizma, treba da vodi računa da te aktivnosti usaglasi godišnjim planovima aktivnosti. Ne bih hteo da se ponavljam sa kolegama, ali zbog svega toga što su u prethodnim izlaganjima naveli, proizilazi zaključak šta je bitno. Bitno je voditi turističku politiku u pravcu stvaranja i negovanja dugoročnih strateških potencijala iza kojih stoje različite ponude i proizvodi, ali proizvodi koji su jedinstveni, koje je teško kopirati i koji predstavljaju, kao takvi, strateške resurse za uspeh u budućnosti. Srbija ne može, a da ne preuzme odgovornost za izgradnju sopstvenih prepoznatljivih kompetencija u turizmu i pri tome da se osloni na svoje atraktivnosti u pogledu prirodnih, istorijskih i socijalnih elemenata, sa okruženjem koje već poseduje i kojim obiluje, normalno, sve to da bude začinjeno i prepoznatljivo našim srpskim životnim stilom koje će se najbolje doživeti u okruženju prijateljskih nastrojenih ljudi, a Srbija to zaista jeste. Ono što je bitno za razvoj turizma na ovim, a i svetskim, prostorima, u narednom periodu, jeste da će u turizmu u narednim godinama važiti strategija preživljavanja. S obzirom na tu strategiju preživljavanja svi naši susedi, sve zemlje u okruženju i mnogo bitnije turističke zemlje koje imaju mnogo jače turističke potencijale napravile su interventne mere. Kod nas je postojao nagoveštaj da će u ovom sektoru biti preduzete neke aktivnosti, ali do dana današnjeg ostalo je samo na tome. Bez obzira na svetsku i domaću ekonomsku i finansijsku krizu, bez obzira na ove postojeće segmente i elemente koji pritiskaju turizam, a kriza se prvo u samom startu najviše oseća u toj turističko-ugostiteljskoj delatnosti, ne možemo da zaboravimo neke dobre primere iz zemalja Bliskog istoka koje već u ovom periodu svetske ekonomske krize doživljavaju turistički porast, a Srbija ko neotkrivena zemlja, potencijalna turistička destinacija ima razvojne šanse u svemu ovome i mi u narednom periodu i već od ovog trenutka ne smemo da zapostavimo tu činjenicu. Zamolio bih predstavnika Vlade da prenese zabrinutost turističkih subjekata, stejk holdera, o tome da nema dovoljno svesti da se donesu i preduzmu određene interventne mere po pitanju domaćeg turizma. Moram da navedem primer slovenačkih banja koje su, recimo, od malih termalnih izvora, uz nesebično ulaganje i državnih firmi i fondova, napravljene kao moderni turistički zdravstveni i rekreativni velnes centri. Primer, recimo, na granici Hrvatske u Beloj Krajini, terme Čatež koje godišnje imaju skoro isti broj noćenja kao što ima cela Srbija. A, šta se dešava sa našim banjama? Pre nekoliko godina čuli smo izjave da će sve naše banje biti privatizovane, da se u njih neće uložiti ni dinar. Šta li se mislilo kada su, i s kojim povodom, izrečene te misli? Da li se mislilo da će samo donošenje zakona o turizmu ili ovog zakona o turizmu ili funkcionisanje razvojne agencije doprineti, recimo, privatizaciji i poboljšanju funkcionisanja naših zdravstvenih i banjskih centara? Praksa pokazuje da je potrebno preduzeti i mnogo više mera i aktivnosti nego što svi dosadašnji, a i sadašnji zakon o turizmu predviđa. U prva dva meseca pokazatelji turističke organizacije Srbije govore da je pad turista u odnosu na isti period prethodne godine za 9%. Međutim, realni podaci, podaci koji se mogu videti na terenu, koje svi od nas možemo videti prolazeći kroz Srbiju i turističke destinacije govore da se taj pad nije zadržao na tih 9% i zbog toga apelujem na hitno donošenje interventnih mera. Taj pad je, nažalost, već na nekih 50% u odnosu na isti period prethodne godine. Bitno je da se u paketu tih interventnih mera precizira i sugeriše da naša turistička ponuda mora da doživi pad cena, kao što su to uradile ostale zemlje u prethodnom periodu, a ko se već danas ne bavi turizmom, svi se bave turizmom i svi imaju određene potencijale. Novi Predlog zakona o turizmu došao je u skupštinsku proceduru, a da pri tom nije prošao neki veći broj javnih rasprava, uobjašnjenju ovog zakona navodite da je oko 270 subjekata učestvovalo u javnoj raspravi. Međutim, moram da napomenem da 270 ozbiljnih subjekata postoji, recimo, samo na jednoj turističkoj destinaciji Zlatibor-Zlatar. Neozbiljno se pristupilo ovoj temi i čini mi se da će i ovaj zakon doživeti sudbinu zakona iz 2005. godine. Zakon je najavljen i kao deo paketa ekonomskih mera u smislu približavanja normativima i standardima Svetske trgovinske i Svetske turističke organizacije, i po njemu je dosta nejasno finansiranje lokalnih turističkih organizacija, turističkih organizacija Srbije. Zatim, ono što je bitno, a u šta je i uloženo dosta finansijskih sredstava, a to je izrada Strategije razvoja srpskog turizma do 2015. godine, ovaj predlog nije usaglašen sa tom strategijom, ukidanje klastera koji su već, recimo, na području regije zapadne Srbije i doživeli neke svoje početničke korake i zaživeli u praksi. Tako da imamo situaciju da su salaši i kuće u Srbiji stare preko 200 godina, koje mogu biti veliki turistički potencijali, ali to uz manji napor treba da postanu, stavljene su u istu ravan, recimo, kao hoteli ''Hajat''. Zakonom se nigde ne rešava problem ilegalnih turista i problem naplate turističke takse. Turistički inspektori kontrolisaće priliv turističke takse, ali ne i one koji ne prijavljuju turiste. Nacionalna korporacija je turistička korporacija koja će biti osnovana ili finansirana od budžeta, a po zakonu o privrednim društvima, osnovni cilj takvih društava je, a ovim zakonom dobijaju neverovatnu priliku, da kupuje i preprodaje zemlju u Srbiji i svim turističkim prostorima i destinacijama. Vaše objašnjenje o formiranju te nacionalne korporacije i argumenti za sve to nisu usaglašeni. Strategija turizma je, sama po sebi, u ovom delu dala određene i jasne smernice. Ona kaže da je potrebno formirati destinacijske menadžment organizacije koje će biti društvo sa mešovitim vlasništvima, državnim i privatnim, koje imaju reference da udruže sve turističke subjekte, takozvane stejk holdere, na određenim turističkim destinacijama tj. prostorima, a čiji je cilj isključivo razvoj turističkih proizvoda, pravljenje brenda koga i Srbija trenutno, nažalost, nema i marketing regije. Ponavljate ovde istu priču, kao i u slučaju regionalnih razvojnih agencija, jer Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja pokušava da te i ove agencije napravi političkim, a ne operativnim telom. Iluzorno je pozivanje na internacionalističku metodu, i ne mogu a da se ne našalim, svima nam je jasno da vas u ovoj političkoj priči povezuje Socijalistička internacionalna, ali preporuke za internacionalizam u turizmu, zaista, nije izdala ni Svetska turistička organizacija, niti bilo koja nacionalna strategija govori o tome, svaka zemlja ima svoje posebne elemente i posebna je priča za razvoj turizma, a principi i normativi, i standardi koji se moraju poštovati, nisu problemi internacionalizma. Očigledno da postoji deficit subjekata na lokalnom nivou i nedostatak kadrova u tom delu, ali to ne može rešiti uvođenje i funkcionisanje Nacionalne turističke korporacije. Ova priča može biti samo logična u sprezi lokalnih turističkih objekata, subjekata turizma, ostalih subjekata turizma na tom području, regionalnih destinacijskih organizacija i Nacionalne turističke korporacije, pa se tako master planovi koji su već napravljeni ili za određene destinacije, za koje to nisu, mogu zaživeti i realizovati u praksi. U protivnom, kao i do sada, politička pripadnost i politika će biti jedini uslov za razvoj turizma na prioritetnim turističkim destinacijama. Ova priča se odnosi i na kategorizaciju turističkih mesta, na sprovođenje podsticajnih mera. Samo jedan problem da istaknem, pa ću to da objasniti na primeru ovog amandmana, kako Ministarstvo, koje ovim zakonom ima "Božiji bič" u rukama i totalnu privilegiju, može da zna, i koliko više od lokalnih subjekata u turizmu može da zna, ko po prioritetu može dobiti podsticajna sredstva za turizam, recimo, na primer u seoskom turizmu? Šta je to što nije u saglasnosti sa lokalnim subjektima i lokalnim turističkim organizacijama, koje kao domaćini na svom terenu imaju veći uvid u poslovanju svih turističkih subjekata i koje mogu preporučiti, kontrolisati deo tih i mera i programa i, naravno, realizaciju svih tih aktivnosti, da ne bi dolazilo do situacije, kao što se i desilo pre šest meseci, po pitanju određenih kredita u Republici Srbiji? Ako ova priča ne ide od temelja, odozdo, prema Ministarstvu, plašim se da ćemo u Srbiji napraviti ili izmisliti neku novu – Staru planinu. I, ono što je vrlo bitno, što je do kraja ove 2009, odnosno prethodne 2008. godine trebalo da se reši, to je signalizacija. U Srbiji se ni mi dovoljno ne možemo snaći, a kamoli ino turisti, pa mislim da bi Ministarstvo trebalo, krajnje ozbiljno, one mere koje su predviđene još zakonom iz 2005. godine, da realizuje u narednom periodu, do kraja 2009. godine, da Srbije bude prepoznatljiva zemlja, prvenstveno za domaće turiste, a onda i za ino turiste. Posle usvajanja ovog zakona, čini mi se da će i biti usvojen, ja se zaista pitam, kao i Poslanička grupa SNS, da li iza svega ovoga stoji izrada još jedne ili neke nove strategije razvoja turizma? Sada da se osvrnem na predloženi amandman, na član 15. i, kako da poboljšam predloženi član. Predlažem da se u stavu 1, koji glasi: ''Postupak za proglašenje turističkog prostora pokreće se sa predlogom proglašenja turističkog prostora, koji priprema ministarstvo, u skladu sa Strategijskim master planom i studijom opravdanosti za proglašenje turističkog prostora'', doda ''i završene javne rasprave''. Zašto? Neozbiljnost izrade ovog zakona i, deo prepisivačke politike u odnosu na stari zakon, vidi se ovde u stavu 4, člana 15. Predloga ovog zakona, gde se kaže: ''Predlogom iz stava 1. ovog člana stavlja se na javni uvid u jednom dnevnom listu koji se distribuira na celoj teritoriji Republike Srbije i u lokalnom listu jedinice lokalne samouprave...'' Da li se sećate, da ste pre dve godine zakonskim aktima naredili lokalnim samoupravama da moraju privatizovati lokalne listove čiji su oni osnivači? Da li ste zaboravili da jedinice lokalne samouprave nisu više osnivači tih lokalnih listova? Zbog svega ovoga u stavu 4, predložio sam da se doda reč "završene javne rasprave", da bi se uozbiljili postupci za proglašenje turističkog prostora i da bi se eliminisala ova anomalija vezana sa ukidanjem, odnosno nepostojanjem lokalnih listova čiji su osnivači jedinice lokalne samouprave. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Nikoliću.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, odmah ću koristiti vreme poslaničke grupe, jer neću govoriti samo o ovom amandmanu i neću se više javljati za reč. Zakratko, vratiću se na amandman 14, koji sam podvukao, jer jeOdbor za trgovinu i turizam podneo amandman koji u svojoj suštini definiše isto ono što i moj amandman, a to je da upravljač turističkim prostorom, pored privrednog društva, kako je definisano trenutno članom, može biti i postojeća javna služba. Ovaj amandman je nastajao u razgovoru sa Turističkom organizacijom u Sokobanji, sa ljudima koji se ozbiljno bave turizmom u Sokobanji i, oni su mi ukazali na jednu ovakvu potrebu, tako da je dobro što će ovaj amandman biti usvojen. Pored nekoliko manje-više tehničkih amandmana, podneo sam i nekoliko suštinski bitnih amandmana, svakako najznačajniji od njih jeste amandman o zdravstvenom turizmu, koji je veoma važan za sve banje, naročito Sokobanju. Naime, spremajući se za ovaj zakon, dosta detaljno sam proučio zakone evropskih zemalja, koje su na samom svetskom turističkom vrhu, kao što su: Španija, Francuska, Švajcarska, Austrija, Slovenija, čak i Crna Gora, i moram reći da sve te zemlje u svojim zakonima o turizmu imaju jasno definisan zdravstveni turizam, imaju jasno definisano korišćenje i zaštitu lekovitog faktora, moram da pomenem i da ponovim, da lekoviti faktor nije doveka obnovljiv resurs i mi ga moramo zakonski zaštiti. Sama činjenica da se zapadne zemlje sa posebnom pažnjom odnose prema zdravstvenom turizmu ukazuje na to da je zdravstveni resurs jedan veliki resurs, značajan turistički proizvod i da je neophodno definisati ga ovim zakonom o turizmu, kao krovnim zakonom. Naročito, ako znamo da ona turistička mesta koja na svojoj teritoriji imaju lekoviti faktor, imaju i problem. Mnoge lokalne samouprave se nalaze u sudskim sporovima sa mnogim korisnicima lekovitog faktora, naročito, specijalnim bolnicama, gubeći na taj način, ogromne resurse. Usvajanjem ovog amandmana, deo ovog zakona uskladili bismo sa zakonima zemalja EU, otklonili bismo neke nedoumice, rešili bismo problem i svakako, pomogli bismo razvoj banjskog turizma. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.)
Poslanici DSS su podneli na član 19. amandman kojim predlažemo dodavanje 3. stava, koji glasi: "Nepokretna i pokretna kulturna dobra koja se nalaze u okviru turističkog prostora ne mogu biti deo kupoprodajnog ugovora koji zaključuje upravljač turističkog prostora". U 2. stavu člana 19. precizirano je da ako se turistički prostor u celini ili delimično nalazi na području nacionalnog parka upravljač turističkog prostora nema pravo preče kupovine, znači da nema pravo kupovine uopšte. Spomenici kulture se ne pominju. Vlada ovaj amandman DSS nije prihvatila, ''...zato što su promet i eksploatacija kulturnih dobara uređeni posebnim zakonom po kome pravo preče kupovine kulturnog dobra ima nadležna ustanova zaštite." Smatramo da nije na odmet naglasiti da ugovori o kupovini turističkog prostora nikako ne mogu obuhvatiti kulturna dobra čiji je značaj opšti i javni, jer smo svedoci da se svakodnevno knjižare i bioskopi pretvaraju u kafane i parfimerije. Privatizacija u kulturi se mora rešiti posebnim zakonom. Nadamo se dugo najavljivanom zakonu o kulturi, koji nikako da dođe u skupštinsku procedure.Ali ipak predlažem da narodni poslanici prihvate naše amandmane. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz i Milan Lapčević. Reč ima gospodin Arsen Đurić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući i gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS podnela je amandman na član 23. Predloga zakona. Naime, u članu 23. se definiše delokrug rada Nacionalne turističke korporacije. Između ostalog, u Predlogu zakona stoji da Nacionalna turistička korporacija finansira i upravlja objektima turističke suprastrukture. Predložili smo da se taj deo iz nadležnosti briše, jer ako se zakon usvoji kako je i predloženo to bi značilo da će jedna državna institucija, kao što je Nacionalna turistička korporacija, finansirati i upravljati ugostiteljskim objektima, kongresnim centrima, sportsko-rekreativnim sadržajima. Mislimo da to nije posao za državu, niti za njenu instituciju, već za privatne investitore. Ono što je posao države i supranacionalne turističke organizacije, kada bude osnovana, jeste da usvaja programe, master planove, strategije razvoja i da vrši ulaganja u infrastrukturu, da stvara ambijent privatnim investitorima za investiranje u ugostiteljske objekte i druge sadržaje koji su komercijalni, a ne da se sama bavi preduzetništvom. Iz tog razloga smo podneli ovaj amandman. S obzirom na to da dolazim sa Zlatibora navešću dva najbitnijainfrastrukturna ulaganja u koje je država trebalo da investira novac, kako bi pospešila dalji razvoj turizma i kako bi ohrabrila postojeće investitore koji već posluju na Zlatiboru, Tari, Mokroj Gori, kao i privlačenje novih investitora. Prvi od tih projekata je aerodrom "Ponikve". Kao što znate, aerodrom "Ponikve" je nekada bio vojni aerodrom. On se više ne koristi u tu svrhu. Ono što je urađeno mandatima prethodne dve vlade je da je proglašen za civilno-vojni i prethodno Ministarstvo infrastrukture je uložilo oko milion i 400 hiljada evra u vađenje zaostalih projektila i presvlačenje piste. Pista na aerodromu "Ponikve" je dužine 3.200 metara i to je jedna od najdužih pista u Evropi, tako da tu može da sleti i najveći avion koji postoji. To je ono što je veoma bitno za dalji razvoj turizma u Zlatiborskom okrugu. Zato su zainteresovane opštine Užice, Bajna Bašta, Čajetina sa svojim turističkim centrima, kao sto su Zlatibor, Tara, Zlatara, Mokra Gora. Mislim da bi izgradnjom tog aerodroma i njegovog puštanja u civilne svrhe značajno došlo do razvoja turizma u čitavom Zlatiborskom okrugu. Drugi bitan infrastrukturni projekat, koji bi država trebalo da finansira jeste izgradnja autoputa od Beograda do Požege. Umesto da prihvatimo koncesiju i krenemo sa izgradnjom autoputa, ta koncesija je poništena. Obećano je da će država finansirati izgradnju tog autoputa, međutim, od toga očigledno nema ništa. To su stvari koje država treba da radi, da ulaže u infrastrukturu, a investitori postoje kada je dovoljno razvijena infrastruktura. Postoji dosta investitora koji će da investiraju u ugostiteljske objekte i druge sadržaje, koji prate turističku delatnost. Mislimo da država ne treba da se bavi tim komercijalnim poslovima, već infrastrukturnim. Zato još jednom pozivam da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Hvala, gospodine Đuriću. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, turizam je svakako jedna od najznačajnijih privrednih grana u kojoj Srbija treba da vidi svoju budućnost i mogućnosti koje do sada u turizmu nisu dovoljno eksploatisane. Smatram svakako da dosadašnja ulaganja u turizam nisu opravdala sredstava koja su se u Srbiji po tom osnovu slila. Pre svega, turizam Srbije je specifičan. Srbija više nema more, Srbija mora da se okrene novim vidovima turizma, a ono što je novo jeste da Srbija mora da razvija turizam kroz četiri godišnja doba i da se potrudi da privuče u sva četiri godišnja doba različitom ponudom i različitim vidovima turizma što veći broj posetilaca na ove prostore i time pokrene kompletnu privredu koja prati turizam, jer turizam nije samo pružanje ugostiteljskih usluga. To je, pre svega, infrastruktura, mnoge druge delatnosti, a da ne pričamo o prehrambenoj industriji, jer hrana bi trebalo da bude brend Srbije, koja u stvari za sebe vezuje preko 47%radno sposobnog stanovništva. Zbog toga sam smatrala da je ovaj amandman bilo upitno prihvatiti i smatram da nije dovoljno odgovorno od Vlade da nije prisutan ministar, koji je mogao možda na licu mesta da reaguje po pitanju mnogih amandmana koji su do sada bili ovde obrazlagani, kvalitetni i mogući za prihvatanje u toku današnjeg obrazlaganja. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Hvala i vama. Reč ima, po amandmanu, gospođica Aleksandra Ilić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, htela bih da podržim predloženi amandman koleginice Zlate Đerić iz Poslaničke grupe Nova Srbija, da se iz Predloga zakona o turizmu briše član 24. iz sledećih razloga: s obzirom na to da je Srbija vrlo glasno promovisala nameru da postane turistička zemlja i da turizam razvija kao privrednu granu budućnosti, ne vidi se nijedan razlog da se sa ovom granom privrede više eksperimentiše i istoj ne priđe sa jasnim i utemeljenim stavovima prepuštajući je materijalno i organizaciono svojoj struci, istovremeno, sužavajući prostor za politička uplitanja. U načelu sam govorila o prioritetima razvoja turizma u našoj zemlji, ističući na prvom mestu seoski turizam, sportski i banjski turizam kao najvažnije strateške grane našeg turizma, koje kao proizvodni turizam mnogostruko mogu da vrate društvu uložena sredstava za razvoj. Pored ulaganja i neophodno potrebnih materijalnih sredstava, moramo da izvršimo i adekvatne organizacione pripreme i promene, jednom rečju, moramo da ovu privrednu granu podignemo na mnogo viši nivo. A ako to hoćemo ne smemo odmah sebe da demantujemo. Davanjem mogućnosti da se poslovi od posebnog značaja za razvoj turizma iz člana 23. ovog zakona mogu poveriti postojećim privrednim društvima, koji ispunjavaju uslove za obavljanje tih poslova, pa ako nijedno od postojećih privrednih društava po proceni Vlade ne ispunjava uslove za obavljanje navedenih poslova iz člana 23, da Vlada tada osniva Nacionalnu turističku korporaciju kao privredno društvo, stvara jedan komplikovani postupak bez ikakve potrebe. Ostavljanje i dalje u praksi procenjivanje, koje je pokazalo vrlo negativne rezultate, jer je institut procene uvek bio pogodan za zloupotrebe i razne mahinacije. U ovom momentu, prilikom donošenja zakona, smatramo da je neophodno potrebno odmah osnovati Nacionalnu turističku korporaciju, kao privredno društvo za ovu granu privredne delatnosti i nema potrebe ostavljati mogućnost naknadnih procena Vlade, koja je kao smenjiva podložna i drugim promenjivim razmišljanjima. Zbog toga smatram da treba prihvatiti amandman gospođe Zlate Đerić. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Radović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Arsen Đurić i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine, u ime Poslaničke grupe Napred, Srbijo – Srpske napredne stranke, podneo sam amandman na član 31. Predloga zakona o turizmu. Ovim amandmanom se predviđa finansiranje rada turističkih organizacija za promociju turizma iz sredstava budžeta jedinica lokalne samouprave. Naime, ''Vrnjački karneval'' je deo turističke ponude Vrnjačke Banje, koji prevazilazi balkanske okvire. Za osam dana trajanja ''Vrnjačkog karnevala'' kroz Vrnjačku Banju prođe preko 200 hiljada posetilaca, od čega 10 hiljada stranaca. Karnevalsku povorku čini preko 100 grupa, od čega 50 grupa iz Italije, Brazila, Mađarske, Rumunije, Bugarske, Grčke i iz svih republika bivše Jugoslavije. Koliko je ''Vrnjački karneval'' i turistički potencijal Vrnjačke Banje cenjen u evropskim okvirima, govori i činjenica da će 2011. godine Vrnjačka Banja biti domaćin kongresa svetskih karnevalskih gradova. ''Vrnjački karneval'' kao manifestacija se godinama unazad organizuje entuzijazmom i znanjem zaposlenih u turističkom centru, dobrim domaćinskim odnosom svih Vrnjčana, ali i razumevanjem i sredstvima lokalne samouprave, koja podmiruje preko 80% troškova organizacije. Vlada Republike Srbije i nadležno ministarstvo u protekle dve godine nisu za ''Vrnjački karneval'' izdvojili bukvalno ni jedan jedini dinar. Mislim da ''Vrnjački karneval'', pored Guče i Egzita, zaslužuje da bude manifestacija državnog nivoa. Uz apel da Vlada Republike Srbije snažnije finansijski i medijski proprati ''Vrnjački karneval'', pozivam vas da prihvatite ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Na osnovu člana 85. prekidam rad na jedan sat. Sa radom ćemo nastaviti u 15.00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice, raspravom u pojedinostima, i to po amandmanu na član 33. koji su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Članom 33. Predloga zakona o turizmu definišu se poslovi koje obavlja Turistička organizacija Srbije. Tako se u tački 2) kaže – Turistička organizacija Srbije koordinira aktivnosti turističkih organizacija, privrednih i drugih subjekata u turizmu koji deluju neposredno i posredno na promociju turizma. Poslanici DSS podneli su amandman kojim predlažemo koordinaciju između Turističke organizacije Srbije i ustanova kulture. Razlog iz koga smo podneli ovakav amandman je naše duboko uverenje da je u Srbiji potrebno razvijati kulturni turizam, a kulturni turizam se ne može razvijati bez koordinacije turističkih organizacija, lokalne samouprave i privrednih subjekata sa institucijama kulture. Vlada amandman DSS nije prihvatila, citiram: "jer su ustanove kulture obuhvaćene širim pojmom ''drugi subjekti u turizmu'', tako da je rešenje dato u predloženom amandmanu već sadržano u članu 33. stav 1. tačka 2) Predloga zakona." Ovakvo objašnjenje Vlade govori o njenom odnosu prema kulturi. Kultura za Vladu spada u širi pojam – i drugi subjekti u turizmu. Jadna je zemlja koja kulturu tretira kao – i drugi subjekti! Predlažemo poslanicima da glasaju za ovaj amandman.
Pre nego što nastavimo rad, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova raspravom po tački koja u tom trenutku bude bila na dnevnom redu, a sa televizijskim prenosom nakon 18.00 časova emitovanjem u odloženom terminu. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović
Na član 33. tačka 5) poslanici DSS podneli su još jedan amandman kojim predlažemo da se posle reči "kulturnih događanja", dodaju reči "i mogućnosti obilazaka spomenika kulture". Vlada ovaj amandman nije prihvatila, sa obrazloženjem ''zato što je mogućnost obilazaka spomenika kulture sadržana u istraživanju kulturnih događanja kao širem pojmu.'' Istraživanje kulturnih događanja nikako nije isto što i istraživanje i mogućnost obilazaka spomenika kulture. Kulturna događanja su festivali, kao i druge manifestacije koje se održavaju povremeno. Spomenici kulture stoje tu gde jesu, stalno, u okviru turističkog prostora. Kultura je u Zakonu o turizmu ponovo svrstana u širi pojam i drugo, takav status kultura nema samo u Zakonu o turizmu nego u celokupnoj politici ove i ovakve Vlade. Kako Vlada tretira srpsku kulturnu baštinu i naš kulturni identitet, tako štiti i teritorijalni integritet države i druge vitalne interese Srbije! Prioriteti su joj naopaki, a odgovornost prema vlastitom narodu nema. Predlažem narodnim poslanicima da prihvate ovaj amandman.
Na član 35. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle nepune četiri godine ponovo imamo novi zakon o turizmu. Cenim to što su moje kolege narodni poslanici hteli svojim amandmanima da poprave sam tekst, da urede zakon, da iznesu svoje primedbe sa njihove tačke gledišta, bez obzira iz koje političke stranke su te primedbe bile. Međutim, može nama Vlada da predloži i najbolji zakon na ovom svetu, možemo mi takav najbolji zakon i da usvojimo, nije problem u zakonima, nije problem u Narodnoj skupštini, nego je problem u onima koji sprovode zakon. Čini mi se da Srbijom gospodari jedna mala politička stranka iza koje ne stoji volja naroda, bar ne ona potrebna i kvalifikovana da bi ta politička stranka imala toliku moć u Srbiji da kontroliše svaku poru života, da kontroliše sve finansijske tokove u Srbiji. To ću samo na nekoliko primera, kada je u pitanju Turistička organizacija Srbije, da pokušam da dokažem da je moja tvrdnja potpuno ispravna. Turistička organizacija Srbije ima svog zamenika direktora, izvesnu gospođu Vesnu Radisavljević. Kada neko kaže – zamenik direktora, verovatno niko ne smatra da je to nešto strašno, pa jeste, jer Turistička organizacija Srbije u svojoj sistematizaciji nema zamenika direktora. Pokušao je Upravni odbor da sistematizuje to radno mesto, ali još uvek nema saglasnost Vlade, a gospođa Vesna radi kao zamenik i za to prima platu. I to ne bi bilo strašno. Problem je u tome što G17, kao politička stranka koja je predložila gospođu Vesnu Radisavljević za zamenika direktora, nema želju da u bilo kom delu života Republike Srbije radi za građane i državu. Turizam je biznis, ali biznis u kome treba da zarađuju privredni subjekti koji se bave turizmom, a ne Vlada, članovi Vlade ili organi pri Vladi, ali ne, opet, u korist Vlade – nego se turizmom bave kao sopstvenim biznisom u kome treba da zarade, a na štetu i građana i privrednih subjekata. Gospođa Vesna Radisavljević od kada je na mestu zamenika direktora Turističke organizacije Srbije štampa u svojoj privatnoj štampariji sve publikacije koje štampa Turistička organizacija Srbije. I to joj je malo! Nego, sva ozbiljnija privredna društva koja se bave turizmom moraju, da ne bi pod pritiskom, prinudom i pretnjama, da štampaju sve svoje brošure i publikacije u njenoj privatnoj štampariji. Ajde, da kažemo da je to biznis i da neko treba i da zaradi, ne slažem se i ne pravdam, to je po meni kriminal i ona treba da odgovara za to, ali šta ćemo sa činjenicom da je, recimo, opet pod pritiskom, štampana jedna publikacija koja se zove "52 vikenda u Srbiji", pa su motivi iz opština pomešani u odnosu na tekst koji se nalazi u toj brošuri. Navešću, a vi slobodno možete da proverite, tamo gde se nalazi tekst o Velikom Gradištu, nalaze se motivi iz opštine Golubac. Veliko Gradište, dame i gospodo, osim što je na Dunavu, nema nikakvu vezu sa Đerdapskom klisurom i takvih motiva ima. Što se tiče Golupca, u njegovom tekstu se nalaze motivi iz Velikog Gradišta, pa tako ukrug, verovatno od opštine do opštine. Za štampanje te publikacije novac Turističke organizacije Srbije je bačen! Štamparija gospođe zamenika direktora i vlasnika štamparije, Vesne Radisavljević, nije obeštetila Turističku organizaciju Srbije, koja je platila štampanje jednog ovakvog lista. Dalje, kada je u pitanju Turistička organizacija Srbije, čiji upravni odbor, po ovom predlogu zakona, u najvećem delu treba da bude sastavljen na predlog Vlade Republike Srbije, postavljam pitanje – a, zašto ni na jednom međunarodnom sajmu turizma naša Turistička organizacija Srbije nije nastupila jedinstveno sa čitavom teritorijom Republike Srbije?! Naša Turistička organizacija Srbije nastupala je bez Kosova! I to je ozbiljna primedba ne samo nas političara, nego i profesionalaca koji se bave turizmom. Kada je u pitanju naša turistička organizacija, na svim međunarodnim sajmovima štandove nije organizovala sama, nego su naše štandove organizovali Slovenci. Hvala lepo, mnogi koji su videli te štandove poručili su – bolje da nismo ni učestvovali na tim sajmovima, takvi kakvi smo bili! Izgleda da je ovde želja da preko Turističke organizacije Srbije, preko Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja sve one subvencije koje smo izdvajali iz budžeta i koje su namenjene za razvoj turizma potpuno kontroliše jedan političar, ovi ostali oko njega, sitni, da se pomalo ogrebu, kao što je to Vesna Radisavljević, a pravi gospodar u Srbiji nije niko drugi nego Mlađan Dinkić. Mislim da i ova vlada u ovim vremenima treba da shvati da je njena uloga da radi u interesu građana, da radi u interesu države, a ne da pojedinci, na štetu građana i štetu države, rade samo za sebe i za svoj džep! [[Aplauz.]]
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Babić podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 38. doda član 38a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime Poslaničke grupe Napred, Srbijo – Srpske napredne stranke podneo sam amandman na član 38. Predloga zakona o turizmu. Naime, ovim amandmanom se predviđa osnivanje regionalnih turističkih organizacija za teritoriju upravnih okruga. Razlog za prihvatanje ovog amandmana postoji u činjenici da sada u vreme svetske ekonomske krize naročito treba vršiti racionalizaciju troškova i maksimalne uštede, a to jednim delom možemo da uradimo kroz regionalizaciju turističke promocije. Raški upravni okrug, iz kojeg ja dolazim, deo je Srbije sa veoma raznovrsnom turističkom ponudom – od nadaleko poznatog skijanja na Kopaoniku, a u poslednje vreme i na Goču i Goliji, preko hodočasnog turizma Žiče, Studenice i manastira sveta Petka, preko poznatih manifestacija kao što su ''Vrnjački karneval'' i ''Veseli ibarski spust'', sve do zdravstvenog turizma, starih dama turizma, Jošanička, Bogutovačka, Mataruška i naravno, najveća i najlepša, Vrnjačka Banja. U ovim banjama, a naročito u Vrnjačkoj Banji, snažnim ulaganjem u preventivni zdravstveni turizam, velnes i akva centre, sportske objekte, starosna struktura posetilaca se promenila i podmladila. Ovakvi upravni okruzi i regije zaslužuju zajedničku promociju i nastupe kroz regionalne turističke organizacije i zato vas pozivam da prihvatite ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Poslanici DSS-a podneli su amandman kojim predlažemo da se turističke organizacije jedinica lokalne samouprave pozabave i organizacijom skupova koji će ispitivati upotrebu spomenika kulture u turističke svrhe. Kaže: ''Amandman se ne prihvata zato što nije pravno-tehnički moguć, jer se tačka 6) odnosi na organizovanje skupova i manifestacija u koje ne spada obilaženje spomenika kulture." Predlagač zakona pravi istu logičku grešku kao u članu 33, na koji smo već podneli amandman. Kulturni skupovi i manifestacije su nematerijalna kulturna dobra, a amandmanom se predlažu skupovi koji bi se bavili naučnim istraživanjem upotrebom spomenika kulture u turističke svrhe. To bi bili naučni stručni simpozijumi, koji bi doprineli razvoju kulturnog turizma. Ne vidimo zašto pravno-tehnički nije moguće organizovati skupove koji bi obrađivali temu – upotreba spomenika kulture u turističke svrhe? U ovoj oblasti problema ima bezbroj. Ni da se ovakvi skupovi organizuju svakog dan ne bismo ih sve mogli rešiti. Šteta što su pravno-tehnički nemogući. Predlažem da glasate za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, bez obzira što je sala ovog parlamenta poluprazna, zaista je veliko interesovanje ljudi koji smatraju da lokalnim zajednicama i upravama treba ostaviti ono što je u njihovoj nadležnosti, a tiče se održivog razvoja turizma, jer nekako na taj način oni vide i rešenje svojih užasnih ekonomskih i socijalnih problema, a samim tim, tako misle, s obzirom na to, da nedostaje i konkretna strategija sa centralnog nivoa, da utiču na konkretan regionalan razvoj u okviru države Srbije. Tako smo mi dobili nekoliko primera, jedan je iz Aranđelovca a drugi se odnosi na Ovčarsko-Kablarsku klisuru. Radi se o ljudima koji su članovi i aktivisti SRS-a, a i svima onima koji su zainteresovani, naravno, za očuvanje kulturne baštine i na pravi način korišćenje spomenika kulture koji su devastirani. Ovde se konkretno radi o propadanju zadužbine Miloša Obrenovića, a u susret proslavi 150 godina aranđelovačke opštine, koja se bori svim sredstvima da se do tog vrlo bitnog datuma reši problem propadanja ove dragocene zadužbine. Reč je o Starom zdanju koji je jedan od najčuvenijih primera srpske arhitekture romantizma, dakle, građevina kneza Mihaila Obrenovića i poslednje neimarsko delo Koste Šreplovića, tragičnog graditelja, saradnika i prijatelja znamenitog češkog arhitekte Jana Nevole. Nalik je na Kapetan Mišinu građevinu u Beogradu, Staro zdanje, u čarobnom parku Bukovičke banje, kroz svoje trajanje, menjalo je izgled, odolevajući zubu vremena, sve do prekretnice vekova našeg doba, kada njegova sudbina postaje jedan od najtragičnijih znamenja materijalne kulture srpskog naroda. Ovo zdanje je bez krova, oronulo, napušteno i poharano. – Staro zdanje postalo je simbol naše duhovne osiromašenosti, nebrige i moralnog uniženja. Ono što je zahtev, ne samo ljudi koji učestvuju u radu SRS-a, već i svih žitelja Aranđelovca i svih onih koji su dovoljno odgovorni prema srpskoj kulturnoj i duhovnoj baštini, jeste da se uradi sve ono što je prekopotrebno i što je moguće da se vrati stari sjaj ovom zdanju, za koje verujem da će se svi složiti da je od izuzetnog značaja za Aranđelovac, od izuzetnog značaja za Šumadiju i od vrlo velike važnosti za celu državu Srbiju. Zašto? Zato što bi se tim konkretnim primerom i konkretnim ulaganjem, koje za državu Srbiju i ne bi trebalo da znači puno, pokazao odnos prema onome što je naše istorijsko nasleđe, prema zadužbinarstvu. Danas, sutra, neki od nas će, takođe, pomisliti da ostave onima koji dolaze iza nas neku građevinu kao simbol jednog postojanja i eventualno mesto okupljanja generacije, koje će opet sebe utkati u temelje i istorije i duhovnosti i kulture, u najširem smislu te reči, a najgore što svima nama može da se desi da država ignoriše svaki sličan pokušaj. Inače, mislimo da je nedopustiv odnos prema spomenicima kulture, koji bi trebalo da budu na ponos jednoj naciji. Nadamo se da će oni ući u prioritete, ako ne ove vlasti, a onda sasvim sigurno neke odgovorne vlasti, koja će se na poseban način sa ogromnom istorijskom odgovornošću odnositi prema srpskom intelektualnom, kulturnom, duhovnom i verskom kapacitetu i potencijalu. Šta to znači? Možda ne znači puno za generacije koje sada stasavaju i koje se sukobljavaju sa svakodnevnim egzistencijalnim problemima, pokušavajući da obezbede sebi mentalno zdravlje, i da prežive jedan jedini dan u državi Srbiji i u ovom besmislu, ali sasvim sigurno će značiti za one generaciji boljih građana Srbije, koji će evidentno moći na pravi, objektivan, ne ostrašćen način da cene sve ono što su neke umne glave i značajni ljudi ostavili iza sebe. Ono što je potpuno neprihvatljivo jeste da se mi prema svemu onome što nosi srpske atribute ili atribute bilo kog naroda ili narodnosti ili nacionalne manjine koje je državu Srbiju ipak označilo kao svoju majčicu odnosima sa nipodaštavanjem. Dakle, pre ćemo prigrliti ono što nam dolazi iz nekih drugih kultura, dići to na pijedestal, nego što ćemo negovati ono što su generacije pre nas dovele do savršenstva. Kada je reč o tome, tokom ove rasprave u pojedinostima i u načelu, ljudi koji gravitiraju Ovčarsko-Kablarskoj klisuri, da li sa namerom ili bez namere, nekada kada žele da pobegnu od civilizacijskog dodira, priredili su nam informaciju, koja je od izuzetnog značaja, samo podsećanja radi – da u toj klisuri zaista postoji jedan izuzetan duhovni potencijal, koji bi trebalo da posluži državi Srbiji kao turistički resor ukoliko ikada pomisli da treba da razvija i ovu granu izuzetno značajnog turizma, koju je ceo civilizovan svet prepoznao, ali Srbija sa srednjovekovnom i tako dugom tradicijom, nažalost, nije. Ona je prepoznatljivija između ostalog i po manastirima, koji su, Bogu hvala, u većem broju obnovljeni, za razliku od Fruške Gore, ali mislimo da je to potpuno nedopustivo i da i u Frušku Goru mora da se ulaže. Tih manastira ima oko desetak, skoncentrisani su na malom prostoru. Neko je to davno pre nas osmislio da postoje vrlo značajne duhovne, kulturne, istorijske tačke oko kojih srpski narod okrenut sabornosti treba da se okuplja, odatle kreće i tu se diže. Međutim, bez obzira na to što postoje izvanredni uslovi za razvoj turizma, ono što su osnovni nedostaci u koje treba ulagati, to su smeštajni kapaciteti, svega je 70 ležajeva u tri objekta, tako da u slučaju većih grupa nema uslova za zajednički smeštaj. To je posebno pitanje. Dakle, postoje interesovanja, postoji mogućnost organizovanja, ali nema kapaciteta da podrži nešto što bi trebalo da bude za određeni region, za određenu oblast, a tiče se desetina hiljada žitelja te oblasti i na kraju, države Srbije. Dakle, organ upravljanja ili država na centrali nema sluha. Danas govorimo o Predlogu zakona o turizma, koji bi jednom čoveku trebalo da da tolike nadležnosti da unapredi turizam. Nama apsolutno nije jasno na koji će način, sa kojim finansijskim sredstvima, resorno ministarstvo uspeti, prvo, da obnovi ono što je devastirano, a posebno, kako će sve nas da ubedi da sve ono što nije radilo godinama misli da uradi u narednih nekoliko godina. Zaista bih bila volela da vidim sve Vojvođane koji će biti presrećni činjenicom da je Fruška Gora obnovljena i da je Fruška Gora ono što bi trebalo da bude svetionik jednog prelepog dela Srbije. Nažalost, u Frušku Goru se godinama nije ulagalo, bez ijednog razloga, bez ijednog opravdanja. Znamo da su postojala interesovanja, znamo da su postojali određeni projekti, ali znamo kada uđete u bilo koji fruškogorski manastir noga vam propadne kroz pod koji je potpuno devastiran. To je tek jedan od primera. Šta je sa saobraćajem, šta je sa infrastrukturom i šta je to u suštini sa svima nama? To je ono što nama svedoči o sledećem – nema strategije razvoja u državi Srbiji, i ako je ima, onda je negde problem u planu aktivnosti sprovođenja tih strategija. Ono što jeste prava slika i prilika, jeste da država Srbija propada u nečijim lažnim obećanjima. Hvala.
Na član 39. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Narodni poslanik Dragan Stevanović, podneo je amandman kojim je predložio dodavanje člana 43a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, na člana 45. Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana potpredsednice, gospođo Matić, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je nedopustivo da ministar Dinkić ne prisustvuje današnjoj raspravi o pojedinostima, kada se govori o ovako važnom zakonu. Siguran sam, pogotovo, mogu da potpišem, da uvažena gospođa Matić neće reagovati do kraja rasprave i prihvatiti bilo koji amandman. Takođe, moram da istaknem da je postojala dobra saradnja i razumevanje od strane Vlade Poslaničke grupe DSS, jer je veliki broj suštinskih amandmana na ovaj zakon prihvaćen i na taj način smo zaista kvalitativno popravili ovaj zakon. Ono gde je izostala ta saradnja i to razumevanje, jeste upravo ova oblast koja reguliše ugostiteljske usluge u domaćoj radinosti. Naime, ovim amandmanom smo pokušali da promenimo član 72, koji glasi: ''Fizičko lice može da pruža turističke ugostiteljske usluge smeštaja, pripremanje i usluživanje obroka u kući, apartmanu i sobi čiji je vlasnik u objektima smeštajnih kapaciteta do 30 ležajeva.'' Amandmanom koji smo podneli kao DSS tražimo da se briše deo ovog člana koji je vezan za pripremu hrane ili pružanje usluga u sobama ili apartmanima, ali je očigledno da Vlada u svom obrazloženju nije shvatila našu nameru na pravi način jer kaže da bi se time onemogućila fizička lica da pružaju ugostiteljske usluge u domaćoj radinosti. Naša intencija je bila suprotna, da seoska turistička domaćinstva imaju mogućnost da u svojim objektima pripremaju hranu upravo od onih proizvoda koje sami proizvode u tom domaćinstvu. Ukoliko bi ostala ovakva odredba smatramo da bi se pojavila mogućnost zloupotrebe od pojedinih lica koja se bave turističkom delatnošću, da će to dovesti neminovno do pripremanja hrane za treća lica koja nisu gosti njihovih pansiona i njihovih objekata, već će sa strane dolaziti i koristiti njihove usluge i činjenica je da turistička inspekcija neće biti u mogućnosti da sprovede adekvatnu kontrolu svih tih objekata i na pravi način spreči ovakvo delovanje. Pošto je sledeći amandman o kome ću govoriti usko povezan sa ovim, samo želim da se nadovežem na izlaganje koleginice Raguš. Pored ''male Svete Gore'' na Fruškoj Gori, koja pleni svojim turističkim lepotama, moram da istaknem i svu lepotu kulturno-istorijske vrednosti i prirodne lepote ''srpske Svete Gore'', a to jeste Ovčarsko-Kablarska klisura koja zaista ima mnogo toga da pruži i domaćim i stranim gostima. Turističke organizacije Čačka će se svakako potruditi da još više otvore vrata i privuku veći broj turista u ovu našu lepoticu, jer to što može tamo da se vidi time zaista možemo da se ponosimo i retko koji deo Srbije ima takvo pre svega duhovno, kulturno i istorijsko bogatstvo [[Aplauz.]]
Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Amandman na član 73. usko je povezan sa amandmanom koji smo podneli na prethodni član. Naime, mi u prva dva stava ne diramo u određene obaveze nadležnih organa i institucija da sprovode zdravstvene preglede, sve one kontrole koje su potrebne da obezbede higijenske i sanitarne uslove koji su neophodni da bi se neko domaćinstvo bavilo turističkom delatnošću, ali činjenica je da u mnogim turističkim centrima u Srbiji koji pružaju određene usluge ne postoje adekvatni uslovi. Brisanjem člana 3, praktično bi se doveo u sklad prethodni član 72. i na jedan celovit način regulisala ova materija. Naime, mi želimo da ovim amandmanom sprečimo lica koja nemaju registrovane ugostiteljske radnje da izvrše zloupotrebu predloženih članova i na taj način, pružanjem usluga trećim licima, zloupotrebe pravo koje im ovaj zakon daje. Najbolji primer kako to dobro funkcioniše svakako jeste jedna od najlepših destinacija u Srbiji, a to je naš prelepi Zlatibor, gde jedna ozbiljna lokalna samouprava i profesionalni stručni ljudi iz turističke organizacije na najbolji mogući način pokazuju kako treba da se radi i predstavljaju pravi primer za sve ostale turističke radnike u Srbiji, tako da mislim da od njih ima mnogo toga da se nauči. Ukoliko bi se prihvatili ovi amandmani, mislim da bi se dovele u sklad ove zakonske odredbe koje su predviđene i da će na mnogo bolji način doprineti razvoju pre svega seoskog turizma u Srbiji. Hvala vam najlepše. [[Aplauz.]]
Na član 77. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Vladimir Milentijević i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS podnela je amandman na član 77. kojim se definiše oblast seoskog turizma. Naime, u predloženom zakonu stoji da fizičko lice koje pruža ugostiteljske usluge u seoskom turističkom domaćinstvu može da izdaje svoje objekte preko lokalne turističke organizacije, turističke agencije ili privrednog društva na osnovu ugovora. Mi smo našim amandmanom predložili da se doda – ili preko turističkog udruženja koje je osnovano na teritoriji na kojoj se nalazi domaćinstvo. Taj amandman smo podneli iz razloga što turističke agencije nisu dovoljno zainteresovane, nažalost, da se bave izdavanjem ove vrste kapaciteta u seoskom turizmu, tako da su domaćinstva koja se bave seoskim turizmom praktično prepuštena sama sebi i sama se snalaze za goste. To je nedovoljno da bi oni mogli da funkcionišu i da ostvare prihode u skladu sa svojim mogućnostima, pa smo predložili da se to izdavanje obavlja pod istim uslovima i na osnovu ugovora, a ako dođe do fiskalizacije turističkih agencija, i sa fiskalnim računima, i preko udruženja koja će se osnovati na teritoriji te mesne zajednice gde se to domaćinstvo nalazi. Zaista sam očekivao da će Vlada i Ministarstvo prihvatiti ovaj amandman, nije mi jasno zbog čega on nije prihvaćen. Kada sam govorio u raspravi u načelu o Predlogu zakona o turizmu, pominjao sam primer opštine Čajetina, odakle i dolazim. Mi na teritoriji opštine Čajetina imamo osnovanih devet turističkih udruženja u devet seoskih mesnih zajednica i preko 500 ležajeva kategorisanih za bavljenje seoskim turizmom. Zaista, pored lokalne samouprave, koja ulaže značajna sredstva u razvoj infrastrukture u tim seoskim mesnim zajednicama i turističke organizacije koja vrši edukaciju domaćina koji se bave seoskim turizmom i deli podsticajna sredstva i subvencije za razvoj seoskog turizma, tu turistička udruženja daju veliki doprinos i pomoć domaćinstvima koja se bave seoskim turizmom. Ovom prilikom bih želeo da navedem još jedan primer koji je, takođe, argument za prihvatanje ovog amandmana, to je opština Kosjerić. Naime, opština Kosjerić je jedna od prvih opština u Srbiji gde je praktično počeo razvoj seoskog turizma. U selima Mionica, Ražana, Seča Reka, Rosić, veliki broj domaćinstva se bavi seoskim turizmom i u razgovoru sa tim ljudima saznali smo da oni, takođe, imaju problema oko izdavanja svojih kapaciteta jer su agencije nezainteresovane za to izdavanje. Mislim da bi u tom smislu trebalo prihvatiti ovaj amandman i omogućiti seoskim domaćinstvima i svim zainteresovanim licima da osnuju svoja udruženja i da preko njih mogu izdavati svoje kapacitete, pod uslovima koji su propisani ovim zakonom. Zato vas pozivam još jednom da razmisle i da prihvatite ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Dejan Nikolić podneo je amandman kojim predlaže dodavanje nove Glave Va i članova 79a, 79b i 79v. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, kojim je predložio da se posle člana 87. doda novo poglavlje „VII Lovno-turistička delatnost“ i novi članovi 87a, 87b, 87v, 87g, 87d i 87đ. Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 104. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Član 104. ima samo jedan kratak stav koji utvrđuje obavezu plaćanja turističke naknade za korišćenje pogodnosti turističkog mesta. Nesumnjiva pogodnost turističkog mesta je postojanje zaštićenih spomenika kulture. Poslanici DSS podneli su amandman kojim predlažemo dodavanje još jednog stava u članu 104. kojim se uvodi obaveza posebnog načina plaćanja, kada se na turističkom prostoru nalaze zaštićeni spomenici kulture. Budući da se zalažemo za podelu odgovornosti između turističkih organizacija, ustanova kulture, lokalne samouprave i privrednih subjekata koji upravljaju turističkim prostorom, zalažemo se da se naknada za korišćenje pogodnosti podeli srazmerno preuzetim odgovornostima. Kultura, arhitektura, urbanizam, obrazovanje, sport, privreda, poljoprivreda, zanatstvo i turizam moraju tesno sarađivati da bismo razvijali turizam i istovremeno obezbedili veću zaposlenost, kvalitetniji život lokalnog stanovništva i sredstva za obnovu i održavanje spomenika kulture koji predstavljaju pogodnost određenog turističkog mesta. Smisao predloženog amandman je da, onoliko, koliko svaki od pomenutih subjekata doprinese razvoju turizma, srazmerno toliko dobije i od naplaćene turističke naknade. Ovaj amandman ima još više smisla posle usvajanja rebalansa budžeta kojim su značajno smanjena sredstva za tekuće delatnosti ustanova kulture. Amandman se ne prihvata zato što je suprotan sa članom 106. i 107. Predloga zakona, ali predloženi amandman ne samo da nije suprotan sa članovima 106. i 107, nego ih precizira. Ministar turizma određuje visinu turističke naknade, a usvajanjem našeg amandmana ministrova volja ne bi bila potpuno diskreciona – zakonom bi bila makar malo omeđena u domenu kulturnog turizma. Predlažemo da glasate za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 107. zajedno su podneli amandman narodni poslanici Miloš Radulović i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, meni je zaista žao što resorni ministar nije prisutan danas da čuje ove naše argumente, ja sam ubeđen da bi ih možda prihvatio, kao i još neki od naših amandmana. Zarad javnosti, ja ću obrazložiti i ovaj amandmana koji je podnela Poslanička grupa DSS na član 107. ovog zakona. Taj amandman se odnosi na turističku naknadu. Naime, predviđeno je da jedinice lokalne samouprave mogu propisati visinu turističke naknade za korišćenje pogodnosti za obavljanje delatnosti na teritoriji turističkog mesta. Važećim zakonom je predviđeno, odnosno to je odredba iz važećeg zakona da prihod na teritoriji jedinice lokalne samouprave 80% je prihod budžeta jedinice te lokalne samouprave, a 20% prihod budžeta Republike. Mi smo tim amandmanom predložili da se taj odnos, odnosno ta raspodela sredstava zadrži u procentu 80 : 20, osim u nerazvijenim opštinama gde smo predložili da 100% prihoda od turističke naknade bude prihod jedinice lokalne samouprave. Više je razloga za prihvatanje ovog amandmana, jer, nažalost, u Srbiji imamo dosta nerazvijenih opština koje imaju izuzetno skromne budžete i nisu u stanju da iz tih skromnih finansijskih sredstava kojima raspolažu ulažu u turističku infrastrukturu i strukturu uopšte, pa bi ovi prihodi koje bi ostvarili, tih 20% koji idu u budžet Republike Srbije, da ostanu tim nerazvijenim opštinama, što bi njima bilo izuzetno značajno. Ta sredstva bi svakako mogla da se ulože u razvoj turističke infrastrukture i strukture uopšte, čime bi se stvorili bolji uslovi za privlačenje raznih investitora za investicije u turizmu i na taj način to bi mogao biti jedan mali, skromni doprinos da te opštine izađu iz reda nerazvijenih opština. Pomenuću jedan primer koji se nalazi u Zlatiborskom okrugu. To je opština Priboj, koja ima izuzetno skroman budžet i koja je izuzetno oštećena budžetom za 2009. godinu transfernim sredstvima, a na teritoriji opštine Priboj nalazi se izuzetno atraktivna turistička destinacija, Pribojska Banja, koja ima izuzetno velike turističke potencijale. Mislim, konkretno, u opštini Priboj kada bi se prihvatio ovaj amandman, da turistička naknada ide 100% jedinicama lokalne samouprave to bi bilo veoma značajno za dalji razvoj Pribojske Banje i čitave opštine Priboj, zato vas još jednom pozivam da prihvatite ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 107. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Naplata ulaznica za obilazak spomenika kulture, muzeja, arheoloških nalazišta i drugih kulturnih atrakcija ne može biti osnov za oslobađanje od obaveze plaćanja turističke naknade. Ovako glasi amandman koji je podnela DSS na član 107, predlažući dodavanje stava 4: "Sredstva naplate ulaznica za obilazak spomenika kulture, muzeja, arheoloških nalazišta ni približno ne pokrivaju troškove koje upravljači turističkim prostorom imaju zbog njihovog korišćenja u turističke svrhe." Budući da stav 3. člana 107. govori o tome ko ne plaća turističku naknadu za korišćenje prirodnog i kulturnog dobra, a to su privredni subjekti i organizacije koje upravljaju zaštićenim prirodnim i kulturnim dobrom, a već naplaćuju naknadu za njihovo korišćenje, podnošenjem ovog amandmana želeli smo da budemo sigurni da se naplata ulaznica ne smatra naplatom nadoknade. Amandman se ne prihvata zato što je članom 105. stav 5. Predloga zakona propisana obaveza ministra da bliže propiše uslove za oslobađanje obaveza plaćanja turističke naknade. Usvajanjem ovog amandmana pomogli bismo ministru. Predlažem da glasate za njega. [[Aplauz.]]
Na član 108. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, podneo sam amandman na član 108. stav 3. sa željom da se premosti jedna nelogičnost, koja je apsolutno prisutna kod ovog zakona u članu 108, gde su predviđeni penali za korišćenje prioritetne turističke organizacija. Potpuno sam iznenađen da Vlada nije prihvatila ovaj amandman s obzirom na to da suštinski ne bi promenio nešto što je Vlada želela ovim zakonom da postigne, ali sigurno bi uvela neki red kada je u pitanju ovaj zakon, a pre svega sprečila bi da ministar ima diskreciono pravo, praktično, da sa jednim strahovitim penalom od dva miliona evra može da utiče na celokupan zakon i da pravi neku nelojalnu konkurenciju, dakle, sve bi bilo u njegovim rukama. U ime Nove Srbije sam podneo ovaj amandman u članu 108. stav 3. reči "2.000.000 evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan isplate" zamenjuju se rečima – "50.000.000 do 200.000.000 dinara". Takođe, u vezi s tim dao sam obrazloženje. U zavisnosti od vrste objekta i lokacije gde se objekat nalazi u prioritetnoj turističkoj organizaciji postoji potreba da se penali drugačije iskažu, jer ih je važno izreći u određenom rasponu. Bilo bi svrsishodno da Ministarstvo donese poseban akt u vezi utvrđivanja penala za korišćenje prioritetnih destinacija. Neprihvatljivo je da u zakonu Republike Srbije bilo koji novčani iznos bude iskazan u evrima. Nacionalna valuta je dinar i u svim zakonskim aktima svi iznosi moraju da budu iskazani u dinarskoj vrednosti. Moj amandman predviđa raspon u tom penalu od 50.000.000 do 200.000.000 dinara, jer, poznata je stvar u pravu, da ukoliko neko pogreši uvek postoje olakšavajuće okolnost, pa se, recimo, može uvesti raspon od 50.000.000 do 200.000.000 dinara. Dakle, poruka kroz ovaj amandman jeste da to bude iskazano u dinarima. Ministar, kako stoji u stavu 3, donosi rešenje kojim za to lice, s obzirom na penale, utvrđuje obavezu plaćanja penala na godišnjem nivou u visini od 2.000.000 evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan isplate. S obzirom na ovakvu zakonsku mogućnost kako se predviđa, ukoliko ova skupština bude izglasala zakon, potpuno se uvodi, po meni, jedan nered na više nivoa. Recimo, pre nekoliko dana doneli smo Zakon o sudskim taksama. Potpuno je neprihvatljivo, prvo, da su takse u ovom teškom periodu podignute za 50%. Zašto se onda, ako se ovakav princip uvodi svuda u dinarskoj protivvrednosti evra, to nije uradilo u evrima, pa bismo izbegli mogućnost da sledeći put ovde stalno menjamo? Imali smo izgovor od predstavnika Vlade da su troškovi života u međuvremenu od poslednjeg podizanja taksi, kada su u pitanju sudske takse, 40%. Pitam, zašto još tih dodatnih 10% – da li da se nadoknadi ono što u međuvremenu nije urađeno? Vlada uopšte ne razmišlja o tome šta će se desiti i kod ovako velikih sudskih taksi koje su bile velike do izglasavanja ovog zakona, ljudi su praktično onemogućeni da se sude, ali videli smo dapojedini nosioci izvršne vlasti pokušavaju da kroz sprečavanje da neko pokrene radni spor, da neko preduzeće uđe u stečaj, da utiču na sudsku vlast, mogu da rade sve. Mogu da rade sve i niko se ne pita šta ćemo ukoliko bude manje sudskih predmeta, šta ćemo sa tolikim brojem sudija u toj situaciji. A, šta ćemo, za ono što je najopasnije za jedno društvo, ako neko ne može legalno da ostvari svoje pravo u sudskom postupku – ljudi uzmu stvar u svoje ruke, jer je za nekog neprihvatljivo da sudske takse budu toliko velike da to ne može da se izdrži, ako se tu uključe i advokatske usluge, onda ispada, što se često dešava, da ono što potražujete u ovim svim troškovima bude mnogo više, a kada jednog dana želite da naplatite ili su sudski izvršni organi jako spori i u principu se to nikada ne realizuje. Mislim da je neprihvatljivo, da samo pričamo o evrima u zemlji u kojoj je dinar platežno sredstvo. Postavljam pitanje, da li će neko sada u prodavnici, na benzinskoj pumpi, u nekoj trgovini, u nekom restoranu, ukoliko ponudi da plati evrima i ako inspekcija uhvati takvog čoveka, da li taj čovek treba da bude kažnjen? Šta to znači ako u jednoj zakonskoj regulativi imamo da je ministar ovlašćen, da ima diskreciono pravo da nekoga kazni dva miliona evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu na dan isplate?! Ne možemo se igrati sa nekim stvarima na ovakav način! Neprihvatljivo je da su različiti aršini. Sve je to potpuno apsurdno. Zato sam zaista očekivao da će Vlada prihvatiti ovaj amandman, još uvek ima vremena da se to popravi, da ova skupština to izglasa. Ono što je posebno neprihvatljivo, ne postoji raspon u kazni, jer nikada na ovaj način nećemo moći da ustanovimo da li je neko ipak imao neke olakšavajuće okolnosti zbog kojih je napravio neki prekršaj, pa sve i da treba da bude kažnjen, ali ne ovako diskreciono, da ministar može da kažnjava koliko hoće, nego da postoje neke ublažavajuće okolnosti koje bi omogućile da se neko ipak manje kazni i, eventualno, ovakvim kaznama mi ćemo oterati sve one koji žele da bilo šta ulažu u turizam. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 109. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Miloš Radulović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pošto se više neću javljati za reč, zarad javnosti, želim da kažem da je pet amandmana koje je podnela Poslanička grupa DSS prihvaćeno i da izrazim zadovoljstvo da je zaista prihvatanjem tih amandmana popravljen predloženi tekst zakona. Tu pre svega mislim na amandman koji se odnosi na regionalne turističke organizacije. Naime, Predlogom zakona o turizmu bilo je planirano da se onemoguće osnivanja regionalnih turističkih organizacija. Tačno je da u Srbiji trenutno postoji osnovana samo jedna regionalna turistička organizacija, to je Turistička organizacija regije zapadna Srbija, sa sedištem u Užicu. Ta regionalna turistička organizacija funkcioniše izuzetno dobro i bilo bi šteta da se ovim zakonom onemogući njeno dalje poslovanje, a u procesu formiranja još nekoliko regionalnih turističkih organizacija u Srbiji i smatrali smo da treba ostaviti mogućnost opštinama da, ukoliko imaju interesa, osnivaju regionalne turističke organizacije i da na taj način promovišu svoj zajednički turistički proizvod. Takođe, prihvaćeni su i amandmani koji se odnose na finansiranje lokalnih turističkih organizacija i turističkih organizacija AP i amandmani koji se odnose na kontrolu i naplatu boravišne takse, gde smo predložili da i opštinski organi nadležni za poslove poreza, odnosno naplate opštinskih prihoda, mogu kontrolisati naplatu i uplatu boravišne takse. Na član 109. Poslanička grupa DSS podnela je amandman, u stvari, član 108. i član 109. se odnose na penale za korišćenje prioritetne turističke destinacije. Naime, Predlogom zakona Vlada, na predlog Ministarstva, donosi akt o proglašenju prioritetne turističke destinacije i određuje zone i lokacije i kategorije objekata koje se nalaze na teritoriji te prioritetne turističke destinacije. Privredni subjekti koji posluju na teritoriji prioritetne turističke destinacije su dužni da usklade svoje kategorije u roku od dve godine od dana stupanja na snagu akta koji donosi Vlada, a u protivnom su dužni platiti penale na godišnjem nivou u iznosu od dva miliona evra. Tu se slažem sa kolegom Spasojevićem da je potpuno logično da je taj iznos iskazan u dinarskoj vrednosti i zaista mi nije jasno zašto nije prihvaćen njegov amandman. Ono na šta se odnosi naš amandman to je raspodela tih sredstava. Predlogom zakona je predviđeno da su ta sredstva 100% prihod budžeta Republike Srbije, a mi smo našim amandmanom predložili da ta sredstva budu 50% od prihoda budžeta Republike Srbije, a 50% da budu prihod budžeta jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi taj objekat, odnosno prioritetna turistička destinacija. Smatramo da su to značajna sredstava za opštine na kojima se nalaze ti objekti i, naravno, da se taj amandman prihvati uz obavezu opštine da se ta sredstva dalje namenski koriste u dalji razvoj turističke infrastrukture i turističke suprastrukture. Smatram da bi ta sredstava bila značajna opštinama u Srbiji, jer se radi o iznosu u protivvrednosti od milion evra. To bi bio prihod opština i to su značajna sredstva kojima bi oni značajno mogli da unaprede infrastrukturu i svoju celokupnu turističku ponudu. Zato vas pozivam da prihvatite ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 111. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Član 111. stav 2. propisuje da se u Registar turizma upisuju turističke agencije – organizatori tura putovanja i turističke agencije – posrednici. Poslanici DSS podneli su amandman kojim predlažemo da se u Registar turizma unesu i ''upravljači turističkog prostora''. Turističke agencije – organizatori i turističke agencije – posrednici organizuju turistička putovanja i promovišu turistički proizvod. Upravljači turističkog prostora snose odgovornost za način korišćenja turističkog prostora i turističke ponude, tako da je dobro da se nađu u turističkom registru, pogotovo, s obzirom na to da se u praksi događa da turističkim prostorom upravlja više subjekata, ustanove kulture, lokalna samouprava, privredni subjekti. Amandman se ne prihvata zato što u pravnom-tehničkom smislu nije prihvatljiv, jer zahteva istovremeno dopunu drugih članova Predloga zakona, kao i zbog toga što se upravljači turističkog prostora određuju aktom Vlade koji se objavljuje u "Službenom glasniku Srbije". Obrazloženje Vlade nije prihvatljivo jer nije nemoguće, čak nije ni neuobičajeno da se nakon usvajanja nekog amandmana u Narodnoj skupštini izvrši pravno-tehnička redakcija ostalih članova zakona. Drugo, to što se upravljači turističkog prostora određuju aktom Vlade i objavljuju u "Službenom glasniku Srbije" samo olakšava posao, automatski mogu da se unesu i u Turistički registar. Ovakvo obrazloženje navodi na sumnju da Vlada ne želi jasan i lak uvid u to koji sve subjekti upravljaju određenim turističkim prostorom. Predlažem da glasate za ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 111. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, gospođo ministre, DSS je podnela na član 111. amandman gde predviđa da se u Registru turizma evidentiraju i spomenici kulture, ali pre nego što kažem bilo šta o amandmanu moram da se pridružim jednom razmišljanju većine poslanika sa pitanjem – zašto ovde nije prisutan resorni ministar? Dakle, može se zaključiti da njega ovaj zakon ne interesuje. To je nipodaštavanje Skupštine. Svedoci smo, javnost Srbije i ova skupštine, da ovo nije prvi put da se kao predlagači ispred Vlade pojavljuju ljudi čija profesija i struka nema baš mnogo dodirnih tačaka sa predlogom zakona, uz svo uvažavanje gospođe Matić kao ministra telekomunikacija. Mi smo svedoci, javnost Srbije i ova skupština, da ovo nije prvi put da se kao pregledači ispred Vlade pojavljuju ljudi čija profesija i struka nema baš mnogo dodirnih tačaka sa predlogom tog zakona. Uz sve ovo uvažavanje, gospođe Matić kao ministra telekomunikacija, ali mi smo ovde postavili niz važnih pitanja, na koje nemamo odgovor, niti nam može ministarka Matić dati odgovor na ova pitanja. Mi u suštini, nemamo Vladu u pravom smislu te reči. To smo se uverili nekoliko puta do sada. U ovoj državi se odlučuje, uvek sa jednog mesta, a to je kabinet predsednika Republike, i lično predsednik Republike, gospodin Boris Tadić. Što se tiče amandmana, zar nije normalno da se u jednoj ponudi u turističkoj destinaciji nađu i spomenici kulture? Obrazloženje zbog čega je ovaj amandman odbijen je više nego smešno –amandman se ne prihvata, jer je Registar koji se odnosi na kulturna dobra, koja obuhvata i spomenike kulture, uređen posebnim zakonom. Mi kažemo u redu, okej, to je dobro, ali zar to ne olakšava stvar? Ako već to imate na jednom mestu, zašto nije uneto i u ovaj zakon o turizmu? Da li je neko video da se prilikom ponude za jednu destinaciju samo navode ugostiteljski objekti bez kulturnih dobara? Nađite mi primer u svetu da tako nešto postoji. Šta to znači, da turista kada krene, uz sve moguće ugostiteljske objekata, ako pita da li ima spomenika kulture, na toj destinaciji, e, pitajte Ministarstvo kulture. Potpuno je besmislen ovaj član zakona, bez ove ispravke. Pozivam sve narodne poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 111. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, u ime Poslaničke grupe Nova Srbija, podneo sam amandman na član 111. ovog zakona, koji glasi: ''U članu 111. stav 3. tačka 3) tačka 5) reč „nekategorisani“ briše se.'' Razlog zbog čega sam tražio da se briše ovaj amandman, obrazložio sam na sledeći način: Neprihvatljivo je da se u ovom članu zakona govori o nekategorisanim ugostiteljskim objektima, tj. nekategorisanim objektima nautičkog turizma, jer se u članovima 68. i 69. ovog zakona, te reči ne pominju. Važno je poštovati pravila o razvrstavanju, minimalnim uslovima i kategorijama ugostiteljskih objekata. Ukoliko se želiuvesti red u jednu ovakvu važnu privrednu delatnost kakva je turizam, onda se mora voditi računa o terminologiji, koja može neoprezno upotrebljena u zakonu dovesti do pogrešnog tumačenja zakona. Još jedanput moram, na kraju, pošto nemam više amandmana na ovaj deo zakona i uopšte, na ovaj zakonski predlog, da izrazim nezadovoljstvo što resorni ministar nije ovde, jer sigurno, da bismo imali možda bolju mogućnost, da se kroz raspravu u pojedinostima približimo u nekim stavovima i, možda bi postojala mogućnost, da se u poslednji čas prihvate amandmani koji su dobri. To je još jedan nedostatak, kada imamo ovakve rasprave, da resorni ministri nisu tu, međutim, najmanje je za to kriva ministarka koja prisustvuje. Mislim da ovako nešto ubuduće, zaista, ne bismo smeli da dozvolimo. Hvala. [[Aplauz.]]
Na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, na član 111. koji je Vlada prihvatila, kao i Zakonodavni odbor, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 112. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Član 112. govori o nadzoru i poverava ga Ministarstvu turizma preko turističkih inspektora. Amandman koji su podneli narodni poslanici DSS, predlaže dodavanje novog člana koji bi nadzor nad primenom ovog zakona u delu kojim se uređuju korišćenje spomenika kulture i kulturnih dobara, materijalnih kako i nematerijalnih, poverilo inspektorima ministarstva zaduženog za kulturu. Zaštita nepokretnih, pokretnih kulturnih dobara, zahteva posebna znanja koja turistički inspektori jednostavno ne mogu posedovati. Zbog toga predlažemo da ovu vrstu nadzora obavljaju inspektori Ministarstvo kulture, a inspektori Ministarstva turizma da obavljaju nadzor nad zakonom u celini, a uzimajući u obzir i nalaze inspektora Ministarstva kulture. – Amandman se ne prihvata zato što je nadzor za sprovođenje zakona kojim se uređuju kulturna dobra uređen posebnim zakonom. Tim pre, naš amandman je umesan, odredbe ovog posebnog zakona treba uneti i u zakon o turizmu, kako bi dosledno bile sprovedene, a njihova svrha ostvarena i u domenu turizma i u domenu kulture. Predlažem da poslanici prihvate ovaj amandman. [[Aplauz.]]
Na član 112. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 115. amandman je podnela Vlada, za koji Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141.Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, na član 115, koji je Vlada prihvatila, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman je podnela Vlada, za koji Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141.Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, na član 118. Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 119. amandman je podnela Vlada, za koji Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141.Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam, podneo je amandman, sa ispravkom, na član 119, koji je Vlada prihvatila, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 119. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 119. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 120. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141.Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, na član 120, koji je Vlada prihvatila, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 120. amandman je podnela narodna poslanica Bojana Stanojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 121. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 141.Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za trgovinu i turizam podneo je amandman, sa ispravkom, na član 121, koji je Vlada prihvatila, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 122. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 122. amandman je podnela narodna poslanica Bojana Stanojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima da li predstavnici predlagača žele završnu reč o pojedinostima? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje će odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 26. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAPOŠLjAVANjU I OSIGURANjU ZA SLUČAJ NEZAPOSLENOSTI (pojedinosti) S obzirom na to da su tačke 26. i 27. bile predmet glasanja Narodne skupštine o objedinjenoj raspravi, vreme za poslaničke grupe za ova dva zakona je objedinjeno vreme. Ovlašćeni predstavnici ostaju kao i u slučaju rasprave u načelu, osim u slučaju ako predsednik poslaničke grupe ili zamenik predsednika poslaničke grupe zamenjuje ovlašćenog predstavnika iz rasprave u načelu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Krpić, Milisav Petronijević, Đorđe Milićević, Miletić Mihajlović, Saša Dujović, Zoran Kasalović, Jovan Palalić, zajedno Jovan Palalić i Milan Lapčević, Goran Mihajlović, Mirko Munjić, Milan M. Nikolić, Vitomir Plužarević, Sreto Perić, Nikola Žutić, Marina Toman, Dragan Aćimović, Srboljub Živanović, Dobrislav Prelić, Milorad Buha, Marko Milenković, Vesna Marić, Momčilo Duvnjak, Ljubiša Petković, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Vlada Milojković, Zoran Krasić, Milorad Krstin, Slobodan Vuković, Tomislav Ljubenović, Branimir Đokić, Nataša Jovanović, Ljubomir Kragović, Jovan Damjanović, Marina Raguš, Lidija Vukićević, Ognjen Mihajlović, Milan Škrbić, Dušanka Plećević, Filip Stojanović, Milan Veselinović, Petar Jojić, Sulejman Spaho, Radiša Ilić, Gordana Pop-Lazić, Zoran Popović, Gordana Paunović-Milosavljević, Boris Aleksić, Vladan Jeremić, Slađan Mijaljević, Bojan Mladenović, Momir Marković, Milovan Radovanović, Dragan Stevanović, Radica Jocić, Dragan Živkov, Dragan Todorović, Dejan Mirović, Lidija Dimitrijević, Jadranko Vuković, Milan Avramović, Paja Momčilov, Elena Božić-Talijan,Nikola Savić i Dušan Marić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić.
Da li se to odnosi na član 1, nisam čula kada ste pročitali?
Da, amandman na član 1. koji je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Videla sam da ste registrovani u sistemu za prijavu, zato sam vas prozvala. Ne morate, ako je greška u sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Gospođo Čomić, preciznosti radi, Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, o kome sada govorimo? Hvala. Zaprepašćuje činjenica da nije prisutan resorni ministar, koji je ubedio celokupnu srpsku javnost da će tolike oblasti koje je stavio pod svoj resor da uredi i provede ceo sistem reformskih promena u svim tim oblastima, pogotovo kada pričamo o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Neprisustvo ovlašćenog predstavnika predlagača trebalo bi da bude jasna poruka srpskoj javnosti da čak i ovlašćenog predlagača apsolutno nije briga na koji način će moći eventualno da prevaziđe prepreke koje će se postaviti pred njega, a na koje mogu da ukažu ipak predstavnici naroda koji su dobili mandat, na majskim izborima, da ih predstavljaju. Ili, gospodin Dinkić apsolutno ne shvata važnost funkcije najviše zakonodavne vlasti u jednoj državi, nije ga briga, s obzirom na to da se verovatno i sam uverio da može vrlo vlasno da vlada svim tim što je stavio pod svoju nadležnost. Međutim, ono što bi trebalo da bude, nadamo se, jasno jeste činjenica – valjda je gospodin Dinkić svestan i toga da će na kraju ceh efekata svetske finansijske krize na državu Srbiju u dobrom delu da plati i on sam, sa jedne strane, a sa druge strane, i gospodin Boris Tadić koji nas je više puta uverio da je on taj koji odmotava Gordijev čvor kada to resorni ministri ne mogu, nabavlja gas kada ne može da se nabavi, utiče na funkcionisanje Parlamenta tako što govori da je 250 poslanika mnogo i nas zaista sve ovo što se dešava u Parlamentu, odnos izvršne vlasti prema Parlamentu, uverava u to da mi polako, ali sigurno, klizimo u jednopartijski sistem, u sistem u kojem će odluke da se donose samo u jednom centru moći, u sistem koga nije briga šta to narod misli i u sistem kome je opozicija potpuno suvišna i sve institucije sistema potpuno nepotrebne. Da vas podsetim, Broz je imao Goli otok, a čini se da Srbija postaje Gulag jednoga čoveka, polako ali sigurno. Kada za to dođe vreme ova dva pomenuta gospodina će vrlo verovatno, svesno, da plate račun celokupne krize, ne reformskog kursa, potpuno pogrešne ekonomske politike i neodgovorne Vlade. Međutim, da nastavimo tamo gde sam stala, SRS je pre izvesnog broja meseci ukazivala, zapravo, pozvonila na uzbunu, kada je reč o finansijskoj krizi koja je već tada pretila da se prelije na državu Srbiju i krajem prošle godine, tokom oktobra, novembra i decembra, postavili smo određena, konkretna pitanja pred resorno Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, pred gospodina Rasima Ljajića, Ministarstva rada i socijalne politike, ali i pred Ministarstvo trgovine. Kao što vidite, pokušavali smo da kroz jedno poslaničko pitanje, koristeći institut tadašnjeg Poslovnika koji je omogućavao da se vrlo značajne i važne životne teme, kao što je zadržavanje radnog mesta, upošljavanje sve većeg broja ljudi koji su ostajali bez posla, dovedu na dnevni red Parlamenta koji je to očigledno stavljao na margine najznačajnijih društvenih događanja. Upravo zato što smo svakodnevno u kontaktu sa svojim glasačima i aktivistima na terenu, to su ljudi koji spadaju u onu polako nestajuću radničku klasu, došli do određenih podataka da će solidan broj firmi, nažalost, da otpusti veliki broj radnika. Mediji su krajem prošle godine pisali o tome. Nismo hteli da zvučimo panično, jer su mediji potpuno pod režimskom kontrolom, odnosno kontrolom jednog centra moći, pravog premijera u senci, gospodina Tadića, pokrenuli medijsku kampanju protiv SRS, i hteli smo odgovorno da pristupimo vrlo značajnom problemu, kao što je politika zapošljavanja u svetlu finansijske krize, odnosno krize koja je dobrano zakoračilo u državu Srbiju i hteli da dobijemo konačno zvaničan državni podatak. Dakle, koliko ljudi, po kom osnovu, u kojim preduzećima ostaju bez posla, na koji način država misli da uposli te ljude i reši njihove egzistencijalne probleme i, sa druge strane, s obzirom na to da se već primetio nominalni pad mesečnih zarada, na koji način država garantuje da će taj nivo odnosa porasta cena na malo pratiti nominalni iznos zarada? Dobili smo određene konkretne odgovore koji se sada opet radikalno menjaju zato što je situacija potpuno promenjena. Da vas podsetim, ovo je zbog javnosti u Srbiji, resorni ministar nije prisutan, gospođica Matić sasvim sigurno ne može da odgovori na ova pitanja, ali će javnost jednog dana gospodinu Dinkiću postaviti ova, slična i desetostruko više pitanja, recimo, šta bi za privatizacijom, gde su otišla sredstva iz privatizacionih fondova i šta bi sa ekonomskom i socijalnom sigurnošću svih građana države Srbije, sa ekonomskim oporavkom države Srbije, sa reformskim kursom?! Prema tome, to će sve biti pitanja na koja će gospodin Dinkić kad-tad morati da odgovori. Tada smo dobili kao obaveštenje, dakle, zvanični državni odgovor, da su na osnovu analize raspoloživih podataka u novembru 2008. godine, evidentirani ili najavljeni otkazi ugovora o radu, u većoj meri, posledica ili utvrđivanja viškova zaposlenih u društvenim preduzećima koja su u procesu restruktuiranja i pripreme za privatizaciju, a ta privatizacija, moram da vas podsetim, ojadila je mnoge gradove države Srbije tako što je ugasila mnoga preduzeća koja su izdržavala te gradove, radnici su ostali na milost i nemilost ljudi koji su privatizovali preduzeća, jureći najčešće imovinu i ostali su prepušteni samo jednoj jedinoj mogućnosti – da skrenu pažnju na nemogućnost preživljavanja, a to je ulica. Kao što vidite, radikalizovali su svoje zahteve, nažalost. Zahtevi su vrlo brutalno predstavljeni pred nosioce izvršne vlasti. Imamo gospodina Ljajića koji shvata sve veći problem i shvata situaciju da vlast neće moći da izađe na kraj sa socijalnim buntom bez odgovarajućeg socijalnog dijaloga, što znači da vlast nema rešenja za ono za šta zna da dolazi, a to je talas protesta do socijalnih nemira. Mi smo tada dobili informaciju da će po ovom prvom osnovu bez posla ostati radnici "Viskoze", "Zlatare Majdanpek", "Prahovo proizvodnja đubriva'', "Iris" Prijepolje, "Zastava automobili", "Goša", "Šamot" Aranđelovac, JAT, pa onda, opet, po drugom osnovu utvrđivanje viška zaposlenih u privatizacionim preduzećima, u cilju oslobađanja novih viškova zaposlenih. To je kontinuitet otpuštanja radnika. Prema tome, kako su velike društvene firme bile privatizovane, radnici su ostajali bez posla i bez mogućnosti da se uposle, zato što su, prvo, imali godine starosti koje više niko nije hteo, sistem obrazovanja je bio odgovarajući za nekadašnja društvena preduzeća, a sada su bili prepušteni projektima dokvalifikacije, a suštinski su svi radili sezonske poslove ili većina njih, na crno, što će reći da je država ostala bez obaveznih poreza, doprinosa, jer svi ti ljudi nisu bili prijavljeni. Takođe, dobili smo podatak da su ljudi dobili otkaze ili je najava otkaza i po osnovu upućivanja zaposlenih na prinudni odmor, uglavnom opet u privatnim preduzećima i onim preduzećima gde nema mogućnosti da se radnici proglase viškom. Isto tako, prestanak rada po osnovu otkaza ugovora o radu na određeno vreme i rada preko omladinske zadruge, pa, onda, utvrđivanje viška zaposlenih u namenskoj industriji, prestanak rada dohodovnih institucija u okviru vojske, tako da smo mi sveukupno došli do cifre od 64.033 ljudi. Dakle, to je bio frapantan podatak samo za kraj 2008. godine. Zakonom o budžetu za 2009. godinu predviđena su sredstva u iznosu od tri milijarde dinara, a mi smo budžet već rebalansirali zato što se u međuvremenu desio MMF sa svojom računicom, koja je očigledno zatekla sve u vlasti koji su očekivali da kriza jednostavno preleti Srbiju i da nećemo doći u situaciju da rešavamo efekte svetske finansijske krize, tako da sve ono što se Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu opredelilo za mere aktivne politike zapošljavanja, to sada već možemo da stavimo na stranu. Takođe, ono što je isto bilo značajno jeste postojanje tog tranzicionog fonda. Isto je podatak zastareo vezan za Zakon o budžetu za 2009. godinu, sve je to sada promenjeno. Tada smo postavili pitanje – šta će sa onima koji ostanu, a nisu prijavljeni, i kako će oni koji budu primali neke prihode moći da prežive jedan mesec, s obzirom na porast cena na malo, ono što bi trebalo da interesuje javnost u Srbiji, a do sada nismo predstavili, jeste i odgovor koji je nama dalo Ministarstvo rada i socijalne politike (koje ovde treba da bude prisutno kada mi pričamo o zapošljavanju, jer su ovo usko povezane teme, teme koje bi trebalo da znače bezbednost i sigurnost svake porodice u Srbiji) dakle, nama je inspektorat za rad rekao, da će u 2009. godini primeniti i pripremiti akcioni plan za borbu protiv rada na crno. Mi još nemamo taj akcioni plan. Cilj je bio da se zaposleni koji rade na crno uvedu u sistem legalnog rada, čime će se ne samo povećavati broj zaposlenih, već će ovim licima da se obezbedi ostvarivanje prava iz rada i po osnovu rada. Mi odmah shvatamo da to neće moći da se desi, da mere ekonomske politike koje je Vlada donela u susret rebalansu budžeta MMF, naprosto, stimulišu sve poslodavce da isplaćuju samo osnovne zarade radnicima, a da ih ne prijavljuju. Imamo tu drugi problem koji proističe iz ovog i zato je bilo vrlo važno da tu sedi ministar nadležan za sam rad, kao i predstavnici inspektorata za rad, zato što vi imate sada već situaciju mobinga na radnim mestima, situaciju neljudskog ponašanja od strane poslodavaca, ne bi li se radnici sami pokupili i otišli. Imate situaciju kašnjenja u isplatama zarada, imate situaciju da ljudi rade više od osam sati dnevno, što je potpuno nehumano i neljudski. Ukoliko odbiju ili se požale bilo kome, samo ne znam kome bi mogli da se žale s obzirom na to da mi nemamo nijednu zdravu sindikalnu organizaciju, jer se država nije potrudila da napravi takvu klimu, nema socijalnog dijaloga, ono bez čega mogu da ostanu jeste bez posla. Nije jasno u ovom celokupnom miljeu i celokupnoj društvenoj klimi i onome što sam gospodin Ljajić najavljuje kao vrlo veliki problem za državu Srbiju – kako će se ovaj predlog zakona sprovesti? Zapravo, vi imate predlog zakona koji vrlo verovatno odgovara standardima EU, ali ne odgovara situaciji u državi Srbiji. Mi svakodnevno ovde saopštavamo podatke do kojih dolazimo, a tiče se, recimo, stanja zaposlenosti u državi Srbiji. Najčešće je to alarmantna situacija, pa imamo utisak da se problemi gomilaju, da mi ovde sami sa sobom retorički raspravljamo. Neko ima utisak da pokušavamo da stičemo jeftine političke poene, a samo iz razloga što nema predstavnika vlasti, nema povratne informacije, nema povratne akcije, tako da smo svi mi zaglavljeni u jednom manevarskom prostoru koji je potpuno minsko polje i preti da odnese sve nas koji učestvujemo u nečemu što se zove politički život, zato što niko neće moći da izađe u susret onome što se Srbiji sprema na jesen. Dakle, mi ćemo imati armiju ljudi koji neće više imati šta da izgube. Gubitkom posla izgubiće sve. To je problem koji je očigledno prepoznao samo gospodin Ljajić. Ministar ekonomije i regionalnog razvoja se oglušava na taj problem, nema odgovor i na kraju, nije ga briga, jer da ga je briga, on bi već bio tu sa kriznim štabom Vlade, izašao pred celokupnu javnost, pred poslanike i rekao – evo, naš plan aktivnosti izgleda tako. Prema tome, Vlada nema rešenje za nastupajuću krizu u Srbiji, kada je reč o zadržavanju nivoa zaposlenosti. Evo još jedan podatak, a naprosto, samo linijom manjeg otpora, gospođice Matić, gledam u vašem pravcu i ne očekujem nijedan odgovor na sve ovo, niste vlasni da govorite na ovu temu, ali javnost treba da vidi do kraja vrlo transparentno o čemu je ovde reč. Srpska javnost treba da zna da mi nikada nećemo saznati gde su otišle pare od privatizacionih fondova. Možemo samo da zaključimo da su otišle na kupovinu političkog i socijalnog mira, dakle, u javnu potrošnju. Nikada nećemo dobiti odgovor na određena pitanja koja ovde postavljamo, zato što ti odgovori povlače za sobom nečiju odgovornost. Budite sigurni, neko će sasvim sigurno morati da odgovara zato što je opljačkao narod, zato što je vodio pogrešnu, ekonomsku, socijalnu i bilo koju drugu politiku! Zato što im nikada nije palo na pamet da tom istom narodu izađe i da kaže, izvinite, nismo uspeli, bilo nam je važnije da akumuliramo bogatstvo u rukama samo određene nekolicine ljudi, koji sada jesu problem države, kao što je ''Delta holding'' kompanije i ništa više! Jer, to je jedini zaključak koji se stavlja pred svakog ko pokušava da racionalno presuđuje situacijom. To će biti varijanta, da kada se ''narod desi'' na ulicama, jer nema drugog načina i institucije se oglušavaju o njegove zahteve, da gospodin Dinkić izađe i kaže, izvinite, ali, jednostavno, prešao sam vas. Jedan od primera jeste užasna činjenica vezana za Valjevo. U Valjevu je za četvrtinu manje nezaposlenih u odnosu na isti period lane, praksa je pokazala da posla nema za starije od 40 godina koji su postali višak u nekadašnjim društvenim preduzećima, jer ih poslodavci ne primaju u radni odnos. Hajde da vidimo koji je to deo populacije i o kojem broju ljudi je reč. Pokušavali smo da saznamo procenat nezaposlenih po gradovima u Srbiji, a to su Niš, Kragujevac, Čačak, Valjevo i ono što nas je interesovalo u odnosu na postojeće analize, koje su to ranjive kategorije stanovništva kojima treba frontna pomoć u smislu starosne granice ili lica sa invaliditetom ili bilo kakvom posebnom potrebom, polna struktura, šta je sa mladima, Romima, samohranim roditeljima. Nažalost, taj podatak nismo dobili. Ne želim da predstavljam osobu koja će redovno zvoniti na uzbunu, čini mi se da Nacionalna služba za zapošljavanje nema preciznu strukturu nezaposlenih ljudi. Kada je reč o Valjevu, do smanjenja nezaposlenosti je došlo zahvaljujući grinfild investicijama, političke korektnosti radi pominjem ovo sa namerom, privatizovanim društvenim firmama, ali je u Valjevu trenutno oko 7.000 nezaposlenih, dok je u istom periodu skoro četvrtina osoba na evidenciji lokalne filijale za ''nezapošljavanje'' koje su starije od 50 godina. Interesuje me, predlagač nije tu, ne znam ko bi mogao da mi odgovori na ovo pitanje, svakako ću ga postaviti jer to je obaveza prema ljudima koji se nama javljaju – na koji način ćete izaći u susret ljudima koji imaju više od 50 godina života, a po strukturi obrazovanja apsolutno ne mogu da odgovore na zahteve tržišta, recimo, u Valjevu? Da li možete da zamislite kakvo je njihovo mentalno stanje i kakvo je stanje inače njihove porodice, jer nisu u mogućnosti da obezbede jednomesečno preživljavanje. Dakle, polovina od ukupnog broja nezaposlenih u Valjevu, kojih je oko 7.000, stariji su od 40 godina, poslodavci zapošljavaju samo mlade do 30 godina. Stariji od 40 godina mogu posao da dobiju samo ako su stručnjaci u svojoj oblasti, a o zapošljavanju starijih od 50 godina nema ni govora. Poseban je problem kada je reč o zapošljavanju invalidnih lica i lica sa posebnim potrebama, kao i ostalih ranjivih kategorija stanovništva. O tome ćemo malo kasnije, ali je sve veći problem upravo taj što su poslodavci krenuli logikom i najčešće pod izgovorom svetske finansijske krize i dovode u vrlo nedostojanstven položaj sve one koji pokušavaju da zarade mesečne prihode kod njih, uslovljavajući ih na najgore moguće načine. Da li možete da zamislite zemlju u kojoj čovek radi duže od osam sati, u kojoj se ne plaćaju porezi i doprinosi, ne može čak da računa na penzijsko i ostalo osiguranje. Da li možete da zamislite zemlju u kojoj se majci traži da ne rađa decu, a da, pri tom, niko ne odgovara za to?! Ili, što je najgore, zemlju u kojoj nema bolovanja ili godišnjeg odmora – to su, dakle, potpuno izmišljene kategorije. O ostalim uslovljavanjima i užasnoj diskriminaciji, koja je protivustavna kategorija, pričaćemo verovatno kada tu bude sedeo gospodin Ljajić, vrlo brzo, i kada bude izašao pred Parlament sa sledećom konstatacijom – ne znam kako da izađem iz ove krize. Opet će biti vrlo verovatno kasno i vrlo verovatno će se i tada opoziciji spočitavati da smo pozvonili za uzbunu, rasuli paniku po državi Srbiji i počeli da pričamo o onome što verovatno prosečan građanin ne zna, a to je, da ne može da preživi, da ne vidi rešenje iz situacije u koju ga je država Srbija smestila. A ono što se očekuje u ovakvim predlozima zakonima jeste da radnik i svi koji zarađuju ne misle, naprosto, žele da zarade svoj hleb, a država je tu kao garant da to mogu da učine u kategorijama koje su dostojne ljudskog bića a ne roba. Polako ali sigurno i ono malo što će ostati da radi u Srbiji radiće pognute glave i vrlo verovatno 12 sati dnevno, sa vrlo neizvesnom zaradom. Imate primere gde su poslodavci kasnili u isplatama nekoliko desetina godina. A, izgovori u smislu nasleđene situacije apsolutno ne prolaze. Ili ste u situaciji da, kada već želite vlast, volite vlast i u nju uđete, potpisujete svoju odgovornost. Ne možete prebacivati to na neke prethodne periode koji su neuporedivi. Ako ne možemo da poredimo budžete iz ranijih perioda, onda, takođe, istorijski kontekst nije uporediv. Gospodo i dame, za sve ovo što otprilike jeste kontekst u koji mi polako ali sigurno ulazimo, jeste direktna odgovornost vaša i ceh, za potpuno nesposobnu i neodgovornu vlast koja je provodila očigledno tuđe a ne srpske interese, platićete samo vi! Politički ovo ne bi trebalo nas da zabrinjava, s obzirom na to da kriza neće ostaviti jednu porodicu na miru, ne možemo da budemo srećni zbog činjenice da smo sve vreme bili u pravu. Ne možemo da se radujemo ni sledećoj činjenici, da se ova vlast, po ko zna koji put, pokazala otuđenom od onoga što je prosečan ljudski život u Srbiji. Ovih dana Srbija beleži najtužnije moguće slike. Svi ovde ličimo kao osobe koje su potpuno otuđene od realnosti i ne želimo da konstatujemo samo jedno, da vlast radi samo u vlastitom interesu, a ne u interesu onoga što bi trebalo da budu osnovni demokratski principi i osnovna demokratska načela. Pogledajte parlament i sve je jasno. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Nikola Krpić i narodni poslanik Đorđe Milićević, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, na samom početku želim da kažem da ću koristiti vreme koje pripada Poslaničkoj grupi SPS - JS. Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovana ministarko, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o konkretnom amandmanu na član 6. stav 1. posle tačke 3) dodaje se nova tačka 4) koja glasi: „Organizovanje dodatnog obrazovanja i obuke u skladu sa zakonom“. Tačke 4) i 5) postaju tačke 5) i 6) Amandman je podnet sa obrazloženjem da je za Republiku Srbiju unapređivanje veština i dodatno obrazovanje jedan od ključnih uslova za razvoj i usklađivanje ponude radne snage sa potrebama privrede. U prilog tome govore i iskustva drugih nacionalnih službi koje imaju dobre rezultate rada, vezano za organizovanje dodatnog obrazovanja i obuke, a to je naročito važno kada su u pitanju one kategorije stanovništva koje se teže zapošljavaju. Što se tiče konkretnog Predloga zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, još jednom želimo vrlo jasno da kažemo da kao partija levice, naravno, SPS poseban akcenat stavlja na ovaj predlog zakona. Smatramo da danas u Srbiji nema važnijih pitanja od ovog pitanja i nema apsolutno nikakve dileme da ovo pitanje predstavlja u ovom trenutku prioritet. Bilo koja mera ili predlog kojim bi se regulisalo zapošljavanje u Srbiji uvek će imati podršku SPS-a. Naš cilj je da Srbija u ovoj oblasti dobije jedan, rekao bih, socijalno pravedan zakon. Slažemo se da veću pažnju treba posvetiti aktivnoj politici zapošljavanja, a da isto tako smatramo da je potrebno zadržati postojeći nivo prava u ovoj oblasti. Danas je izgleda definitivno moderno pričati o štednji, ali ne može se uštedeti na onima koji nemaju. Vlada Republike Srbije vodi jednu, rekao bih, ispravnu politiku. Merama za ekonomsku stabilnost Vlada je zaštitila one najugroženije slojeve stanovnika. Teret krize u ovom trenutku neće pasti na penzionere, zaposlene u državnim delatnostima, neće se odnositi na one zaposlene u državnoj upravi ako imaju zaradu ispod 40.000 dinara, ali čini nam se da je ovaj predlog zakona po određenim pitanjima, naročito u ovom drugom delu koji se odnosi na osiguranje u slučaju nezaposlenosti, u kontradiktornosti sa potpuno ispravnim merama Vlade Republike Srbije. Najpre, želim da kažem još jednom da mi podržavamo mere aktivne politike zapošljavanja, posebno kada je reč o javnim radovima, jer kroz pokretanje i otvaranje javnih radova mi vidimo mogućnost zapošljavanja upravo onih teško zapošljivih socijalno ugroženih kategorija Srbije. To je ujedno i mogućnost za opštinu, da se paralelno sa njima dobijaju nove vrednosti na toj teritoriji. Takođe, mi podržavamo i uvođenje nacionalnog akcionog plana za zapošljavanje, kao osnovnog centralnog instrumenta za planiranje aktivne politike zapošljavanja, koji će služiti kao jedan osnov za budžetsko planiranje u oblasti zapošljavanja. Što se tiče individualnih planova zapošljavanja, mi želimo da verujemo da će se nakon rasprave u javnosti stvoriti utisak da nije reč samo o prevelikoj administraciji, o 800.000 ugovora, kao i to da s obzirom na to da postoji mogućnost da se posao može poveriti agenciji i da se na ovakav način pravi posao agencijama za zapošljavanje. Nadamo se, naravno, da tako neće ostati nakon ove rasprave koju vodimo trenutno po amandmanima na predloženo zakonsko rešenje. Smatramo da individualni plan zapošljavanja treba donositi pre svega za lica koja su dugoročno nezaposlena, odnosno duže vremena na tržištu rada, kao i teže zaposliva lica, odnosno lica koja su ostala bez posla, a vrlo malo im ostaje do penzije. Naprosto, nameće se nekoliko pitanja i ja želim da ih postavim. Pre svega, da li je ovaj zakon hitan i kao takav da li je naložen od EU? Da li je i u ovoj oblasti reč o harmonizaciji zakonodavstva sa zakonodavstvom EU? Da li ovaj predlog zakona od Nacionalne službe za zapošljavanje, kao specifične institucije obaveznog osiguranja, pravi državni organ, imajući na umu sastav upravnog odbora koji je predložen? Da li ovaj predloženi zakon otežava položaj siromašnih slojeva i nezaposlenih, pre svega kada je reč o novčanoj nadoknadi, koje se relativno i apsolutno smanjuju, manja je osnovica, manji je procenat, kraće trajanje itd? Da li predlagač pravi razliku između politike zapošljavanja i politike tržišta rada i ko koju politiku treba da vodi? Što se tiče prvog dela zakona, kada je reč o zapošljavanju, ovaj deo naravno ima podršku SPS-a, ali smatramo da rešenja koja su data u drugom delu, koji se odnosi na osiguranje za slučaj nezaposlenosti, nisu dobra. U dogovoru sa Savezom samostalnih sindikata i Udruženja sindikata ''Sloboda'', poslanici SPS-a podneli su određeni broj amandmana kako bi umnogome poboljšali ovaj zakonski predlog i naravno o tome ćemo govoriti tokom ove rasprave po amandmanima. Dakle, mi jesmo za štednju. Ušteda na nivou države treba da bude prioritet prioriteta, ali nismo za to da plaćaju oni koji su ostali bez posla i koji treba da prime naknadu zato što su uplaćivali za slučaj osiguranja, odnosno za slučaj nezaposlenosti. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vitomir Plužarević i Dobrislav Prelić.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Dame i gospodo, za SRS je polazna osnova i mesto gde se najčešće vraćamo to je najviši zakonodavni akt države Srbije, ili što bi neki koji su profesionalci u ovoj oblasti rekli – leks superior, u ovoj oblasti ono što je bila namera SRS-a i za nas sasvim dovoljno, ali nažalost, nešto što se najčešće ne poštuje, a opet je nama značajno zato što, između ostalog, na listi prioriteta dnevnog reda naše političke akcije jeste zajemčenost ljudskih prava, a tiče se člana 60. Ustava Republike Srbije. Ono što smo amandmanom hteli, jeste da se član 9. tačka 2) u reči „postupku“ zamenjuje rečju „proceduri“. Ova izmena je predložena kako bi se osnažio član 60. Ustava Republike Srbije, koji glasi, za javnost je vrlo značajno da se samo podsetimo šta je Ustav predvideo, ali šta se najčešće ne poštuje (vrlo verovatno ću da koristim vreme predviđeno za Poslaničku grupu) kaže: „Jemči se pravo na rad u skladu sa zakonom. Svako ima pravo na slobodan izbor rada. Svima su, pod jednakim uslovima, dostupna sva radna mesta. Svako ima pravo na poštovanje svoje ličnosti na radu, bezbedne i zdrave uslove rada, potrebnu zaštitu na radu, ograničeno radno vreme, dnevni i nedeljni odmor, plaćeni godišnji odmor, pravičnu naknadu za rad i na pravu zaštitu za slučaj prestanka radnog odnosa. Niko se tih prava ne može odreći. Ženama, omladini i invalidima omogućuju se posebna zaštita na radu i posebni uslovi rada, u skladu sa zakonom“. Dakle, eksperimenta radi, SRS poziva ovog momenta sve one koji prate ovaj direktan prenos da se jave na adresu Poslaničkog kluba SRS i da kažu samo na osnovu ovog člana 60. Ustava Republike Srbije u kojoj meri se poštuju njihova prava. S tim u vezi, bilo bi značajno da tokom ove rasprave ovde sedi gospodin Rasim Ljajić. Imalo bi tu štošta da se čuje, ali politika zapošljavanja, mere aktivne politike zapošljavanja i obezbeđivanje svega onoga što propisuje član 60. Ustava Republike Srbije je u direktnoj vezi sa svim onim što će SRS da pokrene za koji mesec, a jeste neka vrsta popisa svega onoga što se krši, a jemči se Ustavom. Značajno je da ćemo tada da predstavimo kako pojedinačne primere, tako i presek stanja kako izgleda jedan radni dan u Srbiji, na koji način ljudi apliciraju za posao i na koji način pokušavaju da zadrže svoje radno mesto. Zašto o tome govorim? Zato što najnovija istraživanja pokazuju da, između ostalog, oko 46% ljudi u Srbiji strahuje za svoj posao. Po istraživanju studija agencija za istraživanje javnog mnjenja, medija i tržišta ''Medium Galup'', Srbija je peta na listi po broju ispitanika koji misle da mogu da izgube posao u 2009. godini. Ispred nje se nalazi Češka sa 58%, Peru sa 55%, Kamerun sa 49%. Vrlo zanimljiva kategorija zemalja. Prema anketi koju je uradio Republički zavod za statistiku stopa nezaposlenosti u Srbiji u oktobru prošle godine iznosila je 14%. Manja je nego u istom mesecu 2007. godine, kada je iznosila 18,1%, a stopa zaposlenosti iznosila je 44,2% i veća je nego pre godinu dana, kada je bila 41,8%. Među nezaposlenima više je bilo žena nego muškaraca, 12,1% nezaposlenih muškaraca i 16,5% žena. Ovo je podatak koji bi trebalo sam po sebi da govori. Muškaraca je bilo zaposleno 53,2%, a žena samo 35,9%. Međutim, vest koja nas je početkom maja zatekla jesu činjenice koje bitno utiču na nivo zaposlenosti, odnosno nezaposlenosti, a tiču se opet određenih gradova, opet regionalnog razvoja, da je u Pančevu otpušteno više od tri i po hiljade radnika. Od početka godine je zbog privatizacije, stečaja i likvidacije firmi otpušteno, precizno, 3.546 ljudi. U Pančevu je trenutno na tržištu rada prijavljeno 12.329 osoba. A iz izveštaja Veća saveza samostalnih sindikata u Pančevu, jeste da je u poslednjih nekoliko dana otkaze dobilo više od 200 radnika. Pomnožite to sa tri ili četiri, toliko iznosi broj članova domaćinstva u proseku. Poljoprivredni gigant u Vojvodini "Stari Tamiš" otpustio je 70 ljudi, "Vojvodina put" 87, poljoprivredno preduzeće u Kačarevu 42. Jedna od bitnih činjenica koja će definitivno da odluči koliko će ljudi nadalje da ostane bez posla u periodu maj - septembar ove godine, jeste ono što smo imali prilike da čujemo od predsednika Saveta stranih investitora, gospodina Aleksandra Radosavljevića, da se vrednost odloženih stranih investicija, planiranih za 2009. godinu kreće od 700 - 800 miliona dolara i da je tih 800 miliona dolara stranih investicija odloženo na neodređeno. Videćemo kako će proteći sve ono što jesu obećanja, u smislu investicija od strane svih onih koji misle da će Srbiju da podrže na svom proevropskom putu. Ovo su podaci koji za sada govore da je taj put vrlo klimav i da se na tom putu očigledno nalazi samo vlast u Srbiji, a da je narod već polako ali sigurno, vrlo je evidentno, krenuo sasvim drugim putem. Sada, videćemo na to toj raskrsnici, kada se bude susreo narod sa vlašću, kakve ćemo odgovore dobiti. Za sada imamo samo poražavajuće rezultate raznih privatizacija, Čačak, Valjevo, Niš, Kragujevac, Beograd, a da nikome nije falila dlaka sa glave zbog toga, da niko nije odgovara zato što je tolike ljude ostavio bez posla, zato što je tolikim ljudima rad jednostavno ostavio potpuno po strani, ne isplaćujući ono što su krvavo zaradili, zato što su fondovi prazni i zato što mi apsolutno ne znamo na koji način se budžetska sredstva troše i zato što nam je potpuno neprihvatljivo da se, recimo, PIO fond izdržava od budžeta i da su gubici PIO fonda toliko veliki i zaprepašćujući! Takođe nam je potpuno neprihvatljivo da su se sve ovo vreme finansirale ogromne javne potrošnje i da, zapravo, reformskog kursa nije bilo jednog momenta. Dame i gospodo, vrlo ste svesni, naravno, da će jednog momenta neko morati da snosi ogromnu odgovornost za potpunu promašenu ekonomsku i socijalnu politiku. Hvala.
Reč je tražio narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovo jedna od najvažniji tema za život ljudi u Srbiji, za život građana, koji traže samo toliko malo – da rade, da žive od svog rada, da obezbede egzistenciju za svoje porodice. Ovo je, uostalom, glavna tema i prioritet, ako se pogledaju rezultati agencija za istraživanje javnog mnjenja – posao, zarada, strah od gubitka posla, to je tema svih tema, to je pitanje svih pitanja, to je program svih programa. Nažalost, Kosovo je tek na sedmom ili osom mestu. Mi smo po nezaposlenosti jedna od prvih zemalja u Evropi. Postižemo neslavne rekorde. Ništa na tom planu nije učinjeno. Ovo je izuzetno značajna tema za mlade generacije, za pametne, za obrazovane, koji ponovo čekaju u redovima pred stranim ambasadama. Pogledajte ankete istraživanja javnog mnjenja za mlade intelektualce, koji su tek završili fakultete, preko 80% želi da ode u inostranstvo. To je genocid prema sopstvenoj zemlji. Sretao sam ih u svetu. Mladi, lepi, obrazovani, ali vidite tugu u očima i tugu u srcima. Srbija je njihova zemlja, a ona ne može da im obezbedi tako malo, samo da rade – dobiju stanove ili kuće sa bazenima, jer jedan magistar ili jedan doktor nauka u realnom svetu košta pola miliona dolara ili pola miliona evra i do poslednjeg centa oni to sve otplate, a Srbija samo gubi. Sretao sam mnogo mladih, koji su me molili u poslednje vreme istoričara umetnosti, arheologa, diplomiranih pravnika, lekara, inžinjera, profesora, hoće da rade bilo šta. Odlaze da budu konobari u kafanama na Ibarskoj magistrali sa diplomom u džepu. To je poraz jedne vlasti, jedne države. To se ne sme činiti. A kako se ponaša Vlada? Pa, to je bilo jedno od njenih glavnih obećanja – perspektive za mlade generacije, zapošljavanje za toliko stotina hiljada mladih. Pa, šta je sad? Trebalo je da čitava Vlada danas sedi ovde i da pokaže da obodri, da podstakne, da motiviše, da mobiliše, da kaže to će biti naš prioritet, a ne, maltene, nema nikog. Gde je sada Mlađan Dinkić koji je obećavao kule i gradove, med i mleko, kao baron Minhauzen? Nema ga danas ovde. Nema ni drugih članova Vlade. Taj odnos prema raspravi o ovoj tački dnevnog reda pokazuje kakva će budućnost biti, kakva će perspektiva biti. Plašim se da je opet u pitanju najobičnija šarena laža. Voleo bih da me Vlada demantuje, da dokaže da nije tako, da nije to bilo obećanje ludom radovanje, da te mlade pametne i obrazovne sačuvamo ovde, cvet jednog naroda, jedne države, potrebni su nam ovde u Srbiji, a ne na dalekim meridijanima sa tugom u srcu. Hvala.
Reč je tražio i narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, podržavam ove amandmane opozicije, ali duša me zaboli kada vi nijedan ne prihvatate, već počinjete da nam pričate jednu priču koju godinama slušamo i evo i sada od zakona od koga smo mnogo očekivali nećemo dobiti ništa. Ovo je čisto jedna kozmetika, vodi se jedna kampanja o hiljadama radnih mesta, a niko još nije rekao gde su ta preduzeća, gde su te firme, koje su to proizvodne delatnosti, uslužne, gde će se ti ljudi zaposliti. Mi jednostavno jedino možemo, Vlada može, zaposliti ljude u administraciji, a govori se o smanjenju administracije. Više je otrcana fraza – rade se akcioni planovi, podržavamo akcione planove, podržavamo stavove određenih agencija koje rade na tome, to je sve ispušena lula. U Srbiji se danas nalazi oko 60 hiljada preduzeća u blokadi. U Srbiji ne rade giganti, u Srbiji u gradovima koji su u velikoj krizi, uzmimo Bor, uzmimo Majdanpek, uzmimo Niš, uzmimo ''Elektronsku industriju'', uzmimo "Viskozu". Napomenimo ovu lakrdiju sa "Zastavom", pričalo se, gospodo, ove godine izlazi se sa projektom 300 hiljada "punta", do sada je prodato pet i dva su reklamirana. O čemu se radi? Da li je to ozbiljnost? – O ozbiljnosti ove teme trebalo je ovde da se vidi prisustvom ministara. Zašto nikada kada je ekonomija u pitanju, zapošljavanje, nema ministra ekonomije? Pošaljemo nekoga tu da odsedi, ni kriv ni dužan, ali oni koji pričaju po televizijama, koji ne prestaju svako veče da bombarduju hiljadama radnih mesta, velikim programima, projektima, kreditnim linijama ne dođu ovde da narodnim poslanicima podnesu račune, da kažu u kom će se to gradu zaposliti i gde će se zaposliti. Konkretno, imamo, nažalost, partijsku državu. Partija koja preuzme vlast, ona preuzima sve partijske kadrove koji vode firme. Nedavno ste u Čačku, u "Slobodi" otpustili najboljeg direktora u vojnoj industriji zato što nije hteo da bude poslušan. Firma koja je sklopila 30 miliona evra ugovora, direktor je jednostavno dobio šut - kartu zato što nije hteo da daje određene provizije tamo gde treba da se daju, preko posrednika. Program koji je trebalo da zaposli nove ljude, sve je to palo u vodu. Vi dovodite partijske kadrove, partijski zapošljavate. Uzmimo u zdravstvu, ne postoji tehnika ko nije iz G17 da se zaposli, to se zna. Štaviše, kada su izbori kaže – vi javno morate da glasate inače ćete ostati bez radnog mesta. U državnoj administraciji, to je greh. Mi nemamo, još uvek, privrednike koji će povesti ovu privredu, nemamo ministra privrede. Ne možemo da napravimo od tog ministarstva jedan bućkuriš, da ubacimo i turizam, i ravnomerni regionalni razvoj, i vodovod i kanalizaciju, i puteve i tamo da se nadograđuju neki objekti i privredu. Pričamo samo priču radi priče. Pitajte Jelašića koliki imamo danas pad društvenog proizvoda, a koliko je obećano. Imali smo pre neki dan rebalans budžeta. Evo, vi ste odmah u danu za glasanje najavili rebalans budžeta jer ste obećali nekima koji nisu hteli da glasaju nekih 6,5 milijardi. Gde ćete da ih uzmete? To je novi rebalans. Kako da ih uzmete? Kako da ih date onima kojima ste ih obećali? To je novi rebalans budžeta. Prema tome, ova država ide u totalnu privrednu anarhiju. Navedemo vulkanizersku radnju, berbersku i vrtimo na televiziji da se zapošljava tamo neki narod! Gde su kreditne linije za nova preduzeća? Kako i na koji način to organizovati? Šta je sa preradom poljoprivrednih proizvoda? Nama giganti godinama ne rade. Mi nemamo preradu. Prerađivači drveta, šta je sa njima? Zašto je totalno stalo građevinarstvo u pojedinim sredinama? Zašto ste zaustavili koncesiju koja je bila dve milijarde zdrave, potpuno zdrave investicije u Srbiji? Da li bi bilo realno punjenje budžeta iz te koncesije koja je bila najavljena? Da li neko može da objasni kako može, neki, Savet za infrastrukturu da zaustavi koncesiju koja je usvojena na Parlamentu, koja je ovde jednostavno usvojena kao jedan zakon koji je prihvaćen i Vlada je stala iza tog projekta? Gde su ti projekti koji će zaposliti ljude? Ponavljam, u kojim gradovima?! Samo se priča – rade se strateški programi, strateški planovi. Pa bar od tih silnih administrativnih radova i tih cirkuskih priča i predstava mogli ste napraviti jedno osrednje preduzeće i stvarno zaposliti neke ljude. Evo, maj mesec je. Stiže čitava generacija novih srednjoškolaca, studenata, lekara. Bio sam toliko razočaran kada sam gledao predsednika države koji je izneo da je najveći utisak za njega, što je jedan lekar sa prosekom 9,5 otišao da se prekvalifikuje i da završi srednju medicinsku školu da bi otišao negde napolje da radi. To je bruka za Srbiju, to je bruka za sve nas! Koliko košta, gospodin Batić je lepo rekao, jedan lekar da ga odškolujemo, jedan inženjer da ga odškolujemo? Gde ćemo ih? Šta to u Srbiji danas radi?! Gospodo, koje firme u Beogradu rade? Gde su giganti koji su nekad zapošljavali hiljade ljudi? Šta je sa njima? Znate li da je "Rakovica" potpuno mrtva? Tamo nema života, ne radi ništa! Uzmite "Zmaj", uzmite Fabriku traktora, uzmite "Prvu iskru" – Barič, uzmite vojnu industriju, koju opet uništavate, itd. Okanite se ovog posla partijske države, partijskih kadrova i partijskih zapošljavanja, gospodo! Ljudi dobijaju otkaze ako nisu partijski istomišljenici onih koji su na vlasti. Ljudi koji su u opoziciji masovno dobijaju otkaze. Oni su prvi za odstrel, bez obzira što su kvalitetni radnici i što su dobri. Bojite se štrajkova, protesta, pa da se oni ne stave u prve redove i zato ih odmah sklanjate i eliminišete. Na najključnijim mestima, na najvitalnijim mestima, na najboljim projektima rade poslušni kadrovi. Poslušnici ostaju da rade na tome. Srbija ima posla. Uvoznički lobi je potpuno razbio srpsku privredu. Šta se radi na tome da počne da se smanjuje uvoz? Šta može Srbija ovog momenta da izvozi? Gde je ministar privrede da podnese jednom izveštaj ovom parlamentu? Pričamo o izvozu. Šta da izvozimo? Šta može Srbija da izveze na strana tržišta? Šta možemo da izvezemo u EU? Ne možemo ništa! Nemamo proizvodnju, sve je stalo, zakovalo, i vi to možda i ne osećate, jer dane provodimo ovde u Parlamentu i usvajamo neke zakone, toliko nebitne koji će se primenjivati 2012, 2013. godine ili ko zna kad, a možda se nikad neće primenjivati, jer će neko drugi doći pametniji, pa će reći – ne treba to, hajde sada neke nove da usvojimo. Ekonomija – nema je! Kada su ekonomske teme nema ministra ekonomije. Vidite, gospodo, samo se vodi sada jedna žestoka kampanja, mnogo je poslanika, dajte da menjamo Ustav, dajte da bude referendum, dajte da smanjimo broj poslanika. Evo, neko ko je bio pametan i ovu salu nekada projektovao vidite koliko je projektovao poslaničkih mesta. Pola Parlamenta je prazno već i danas, ali pogledajte sedišta za Vladu. Najumniji ljudi koji su projektovali ovo prelepo zdanje predvideli su da tu najviše, sa predsednikom Vlade, sekretarom Vlade i ministrima može da ima 20 stolica. To je maksimalno predviđeno za jednu normalnu, civilizovanu državu. Vidite koliko mi imamo. Pola ljudi nema gde da sedne kada dođe naša Vlada. Od ove vlade imate samo stolice, jer smo prebukirani administracijom koju niko ne želi da smanjuje, a velika je administracija u ministarstvima. Imate manje poslanika nego ministara, državnih sekretara, pomoćnika i savetnika. Prema tome, nemojmo gubiti vreme sa ovim silnim strategijama, sa šarenom lažom, sa pričama o milionima, o hiljadama radnih mesta, nema od toga ništa! Dajte da budemo realni. Molim vas, gospodo, vi koji ste iz Ministarstva ekonomije, ako uopšte nekog ima iz Ministarstva ekonomije ovde i ako je neko uopšte u Ministarstvu ekonomije zainteresovan za ovu temu, izađite sa realnim programima i budite jasni i glasni. Ja sam neki dan slušao Pajtića koji kaže – u Vojvodini je 25 hiljada radnih mesta spremno i čeka radne ljude. Gde će se zaposliti? U koje firme, u kojim gradovima, koliko ljudi? Dajte nam da vidimo, da pogledamo, te spiskove gde ćete da zaposlite taj kadar o kome se godinama priča – nema od toga ništa?! Moje je veliko razočarenje što je i ovaj zakon o kome danas raspravljamo još jedna prazna priča.
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. (Velimir Ilić: Dobro, hvala.) [[Aplauz.]] Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Nikola Krpić i Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanički klub SPS-JS podneo je amandman na član 9, gde u stavu 1. posle tačke 2) dodaju se nove tačke 3) i 4). Ovim amandmanom SPS-JS ne osporava član i sadržaj člana 9. već ga dopunjuje. Nacionalna služba za zapošljavanje trebalo bi da ima aktivniju ulogu i sveobuhvatni sadržaj rada i aktivnost u vršenju svoje funkcije. Ovim amandmanom to pokušavamo da nadomestimo. Nacionalna služba za zapošljavanje pored toga što pruža poslodavcima i licima koja traže zapošljenje obaveštenje o zakonima o zakonskim propisima, kolektivnim ugovorima i drugim opštim aktima, koji su na snazi, o pravima, o obavezama i odgovornostima poslodavaca i zaposlenih, pored toga što pruža savete o načinu i postupku ostvarivanja prava i izvršavanja svojih obaveza i pruža pomoć u načinu i popunjavanju i dostavljanju Nacionalnoj službi obrazaca i dokumenata, trebalo bi da pruža i informacije o mogućnostima i programima dokvalifikacije, prekvalifikacije i unapređenja, veština rada i radnih kompetencija, kao i davanja informacija o kretanju i trendovima na tržištu rada. Zadatak Nacionalne službe za zapošljavanje je – da tržišno posreduje između ponude i tražnje u sferi rada; da koordinira dokvalifikaciju i prekvalifikaciju; da vrši prognoziranje kretanja tržišta na radu i da uoči ekonomske i tehnološke i obrazovne trendove, koji će biti aktuelni u narednom periodu. Dakle, ovim se dopunjuje ono što je funkcija i uloga Nacionalne službe za zapošljavanje, a u korist onoga što su poslodavci i njihove potrebe i u korist onih koji traže posao. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, još u okviru načelne rasprave mi smo jasno rekli da rešenja koja su ponuđena u Predlogu ovog zakona nikako ne mogu da doprinesu osnovnom cilju koji bi trebalo da ima zakon o zapošljavanju, a to je povećanje zaposlenosti u Srbiji. Nije stvar samo u tome što ćemo napasti rešenja koja ćemo u okviru ove diskusije u pojedinostima, sa stanovišta da ni na koji način ne obezbeđuju ambijent za zapošljavanje, niti instrumente koji mogu da dovedu do onoga što se ovde promovisalo kao aktuelna politika zapošljavanja, nego i sam ambijent koji je stvorila ova Vlada Republike Srbije – merama koje su katastrofalne za srpsku privredu, a koje bi trebalo da stvore ključne uslove za zapošljavanje. Premijer Cvetković je u okviru svog ekspozea najavio otvaranje 200 hiljada novih radnih mesta. Kakvo je sada stanje na tržištu rada, kakva je situacija u privredi, u lokalnim samoupravama, možemo da kažemo da će taj proces ići obrnutim smerom – da će do kraja mandata ove vlade, a ja očekujem da će taj kraj biti vrlo brzo, biti 200 hiljada više nezaposlenih. U tom smislu ovaj zakon o zapošljavanju, u krajnjem slučaju nezaposlenosti, nešto je što ni na koji način nije bilo potrebno, kao prioritetna politika Vlade, na ovoj sednici Parlamenta. O ovom članu 11. kazaću da je on u stvari na tragu onoga, što konkretno resorno Ministarstvo i Vlada radi, u nekom periodu od 2-3 meseca unazad, u nizu zakona i može se to kvalifikovati – kao rušenje institucija, odnosno rušenje institucija i stavljanje u potpunu kontrolu pod Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj. Videli smo danas u raspravi na koji način želi da se izmeni pozicija privrednih komora. Videli smo kakav status se predviđa za Fond za razvoj, a sada vidimo da Nacionalna služba za zapošljavanje treba da postane bukvalno organ Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. To znači, da od jedne samostalne organizacije u oblasti socijalnog osiguranja, ona treba da postane jedno odeljenje Ministarstva, koje neće samo imati nikakvu slobodu delovanja, nego ono što je bitno, o čemu ćemo reći u narednim amandmanima, neće uključiti ključne faktore, govorim o organima ove agencije, koji su potrebni za definisanje politike zapošljavanja i koji su vrlo zainteresovani za definisanje te politike. Ovde imamo u strukturi organa koji su predviđeni u Nacionalnoj službi za zapošljavanje jednu potpunu centralizaciju, potpuno gušenje slobode ove nacionalne službe i odsustvo bilo kakve mogućnosti za samostalno vođenje politike, a videćemo kroz naredne članove šta je u stvari cilj svega toga. Cilj je da se na mala vrata uvede jedna paralelna institucija, preko koje treba da idu sredstva za realizaciju ovde proklamovane aktivne politike zapošljavanja, a to su agencije koje imaju potpuno identičnu nadležnost, gde će se zaposliti ljudi, sigurno partijski kadrovi, da ne budemo naivni. Oni će dobijati državna sredstva, tu je neko od kolega rekao, koji će imati niz obaveza, pa između ostalog i da prave individualne planove zapošljavanja, kako je rečeno ovde od strane ministarke Kalanović: da prave svot–analize pojedinih nezaposlenih i u stvari to će biti način da se širi uticaj, kada je u pitanju politika zapošljavanja, pojedinih političkih stranaka. U ovom amandmanu smo želeli da stvari postavimo na pravo mesto, da Nacionalna služba za zapošljavanje ima isti položaj i samostalnost koju je imala u prethodnom periodu, da ima pravni odbor, da ima nadzorni odbor, da ima direktora koga će birati ona, upravni odbor, i gde će imati mogućnost da kroz ova tri organa realizuje ono što je bitno u ovom trenutku, a to je da politika zapošljavanja bude jasno definisana u saradnji sa predstavnicima poslodavaca, predstavnicima sindikata, predstavnicima nezaposlenih, da bude jedan opšti konsenzus kuda politika zapošljavanja treba da ide, i pokušali smo jedan vrlo loš zakon da popravimo amandmanima. Ali ništa neće moći popraviti ovu sumornu sliku koju je Vlada Republike Srbije stvorila i uopšte društveni ambijent u Srbiji, lutanjem od mera do mera, smanjenjem subvencija, naknada onima koji mogu da stvore prostor za zapošljavanje, poljoprivredi, lokalnim samoupravama i privredi. Privredi nema nikakve mogućnosti da se po merama Vlade Republike Srbije pomogne, osim što se kaže u dokumentu koji je Vlada usvojila – idite kod komercijalnih banaka, gde znamo kakva je kreditna politika, gde znamo kolike su kamate, a Vlada Republike Srbije je ostala sa strane. Mi smo kao DSS ponudili, i kroz način na koji smo diskutovali kada je u pitanju rebalans budžeta, način na koji smo izneli svoj program razvoja Srbije u ulovima ekonomske krize, način na koji vidimo politiku zapošljavanja kroz ovaj zakon, ali ono što ovaj zakon predviđa to je potpuno ukidanje samostalnosti nacionalne službe i podvođenje pod Ministarstvo, smanjenje prava nezaposlenima, o čemu ćemo pričati kasnije, što kroz visinu naknade, što kroz dužinu trajanja u kojoj se naknada prima i uvođenje agencija, to je najveća opasnost o kojoj danima pričamo ovde. A sada vidimo jedan novi zakon, potpuno drsko, bez obzira na diskusiju u javnosti, uvode se nove agencije koje će se, to javnost treba da zna, finansirati državnim parama. Finansiraće se parama koje će biti zakinute od onih naših nezaposlenih građana koji imaju preko 25 godina staža, od tih milijardu i po otići će u neke agencije koje će imati mogućnost da same, potpuno odvojeno od zaokružene politike zapošljavanja, namiruju neke svoje interese, pretpostavljamo partijske. Mi smo u načelnoj diskusiji ukazali na problem ovog zakona. On apsolutno treba da se povuče iz skupštinske procedure, da se doradi. Čujemo diskusije danas ovde u Parlamentu i od strane vladajućih stranaka da imaju ozbiljne primedbe na ovaj zakon. Neka se vrati u proceduru, neka se uvaže ovi argumenti i neka se prvo Vlada pojavi ovde sa ozbiljnim merama politike borbe protiv ekonomske krize, pa tek onda može da se priča ozbiljno o zapošljavanju, da ne bismo došli u situaciju da umesto 200.000 novih radnih mesta, bojim se, imamo 200.000 novih nezaposlenih. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo da svakodnevno predstavnici izvršne vlasti polako ali sigurno dolaze na pozicije SRS, evo u kom delu. Dakle, od početka kritikujemo, s obzirom na preobilnu javnu potrošnju, činjenicu da svi predloženi zakonski paketi predviđaju formiranje mnogobrojnih agencija. Ono što smatramo potpuno nesrazmernim u sadašnjem trenutku u kojem se država nalazi, država koja je u zatečenom stanju da može samo sigurno da se radi u okviru državnog i paradržavnog sistema, kad kažemo paradržavnog sistema tu na prvom mestu mislimo na 102 agencije. S jedne strane, prema preporukama i zahtevima MMF da se budžetski deficit smanji na 3% bruto domaćeg proizvoda, za Srbiju poseban uslov u odnosu, recimo, na druge zemlje kod kojih je deficit mnogo viši i dobili su veći vremenski interval za privođenje meri od samo 3% bruto domaćeg proizvoda, mi ovde usvajamo i radimo u kontrainteresu srpskog naroda. Usvajamo pakete zakona koji predviđaju, umesto da smanjuju javnu potrošnju, formiranje agencija. Mi smo pre neki dan čuli zvaničnu izjavu gospodina Markovića koji je na pitanje novinara rekao – mnogo su mi veći problem agencije, postojanje agencija koje su se pokazale vrlo neefikasnim, od broja ministarstava i zaposlenih u okviru državne strukture. Šta je to ako nije dolazak na pozicije SRS? Šta je to ako nije pridruživanje kritici SRS od samog početka predviđanja uvođenja toliko agencija? Vi imate paralelne procese. S jedne strane, vlast smanjuje javnu potrošnju tako što će na osnovu sebi poznatih kriterijuma, a znamo kako se prave vrlo pogodni kriterijumi, otpuštati ogroman broj zaposlenih u okviru državne administracije, a sa druge strane, opet zapošljavati, na sebi sopstvenim kriterijumima, određeni broj ljudi i tako polako ali sigurno praviti ovo društvo društvom gde će verovatno postojati oni koji su podobni i oni koji nisu podobni. Mi ćemo pratiti te procese sasvim sigurno i sasvim je potpuno jasno da će SRS da javno iznosi primere diskriminacije pri zapošljavanju po bilo kom osnovu, kao i to da će vrlo jasno i transparentno iznositi primere trošenja budžetskih sredstava, pogotovo u svetlu finansijske krize koja je zadesila državu Srbiju. Ono što javnost u Srbiji ne zna, a nama je ona najdragocenija, nadam se da nam nećete zameriti, jeste da su razlozi za donošenje ovog zakona, i to bi valjalo znati, problem značajne nezaposlenosti i nedovoljne zaposlenosti građana, ovo je predlagač napisao, nije izmislila SRS, jeste jedan od najvažnijih problema sa kojima se Republika Srbija danas suočava. Stopa nezaposlenosti u 2007. godini bila je 18,8%, stopa zaposlenosti 51,5%. Oba ova ključna pokazatelja stanja na tržištu rada značajno su nepovoljnija nego u bilo kojoj od 27 članica EU. Tu se ovom procentu pridodaje procenat onih koji su zbog readmisije vraćeni u državu Srbiju, onih za koje vlast neće da prizna da nema sredstava da reši njihov problem. To su uglavnom Romi i ljudi koji imaju problem sa obrazovanjem, koji ne mogu da odgovore tržištu rada. To je desetina hiljada ljudi koji će biti problem za izvršnu vlast u Srbiji. Kako kaže predlagač, premda je nepovoljno stanje na tržištu rada posledica nasleđenih problema i tranzicije ka tržišnoj privredi, neophodno je kroz adekvatan zakonski okvir u domenu politike zapošljavanja i tržišta rada uticati na unapređenje stanja na tržištu rada. Mi pitamo kako? Ovako kako se uticalo do sada je samo refleksija potpuno neodgovorno vođene politike. Dakle, ono što je u Srbiji bilo jedino prosperitetno jeste javna potrošnja. Jedini sigurni izvor prihoda je rad u državnim i paradržavnim organima, a iz tog razloga, kada već govorimo o dostojanstvu ljudi koji treba da se zaposle a jesu mladi stručnjaci, uslovljeni su da budu članovi stranaka vladajuće koalicije, kao nekada davno, da bi stali u red za one koji su podobni da makar uđu u vizir onih koji odlučuju da li će neko da radi ili ne. Predlagač kaže – problem nezaposlenosti zapošljavanja se mora sagledavati u znatno širem kontekstu od ovde predloženog zakona, kao što je već istaknuto u Nacionalnoj strategiji zapošljavanja Srbije za period 2005/2010 godina. Imajući u vidu da je Republika Srbija u procesu evropskih integracija potrebno je naglasiti da su u izradi predloženog zakona korišćena osnovna rešenja iz Direktiva, rezolucija i preporuka EU i Saveta Evrope. Mi podsećamo da svi ovi predlozi zakona o kojima smo mi raspravljali i koji su stavljeni kao prioritetna zakonska rešenja i koji bi trebalo da znače, mi iz SRS razumemo, da će se Srbija ozbiljno približiti, ako se usvoje svi ovi standardi visokorazvijenim zemljama Evrope. Mi kažemo – neće, zato što će ovi standardi biti samo normativni standardi, koje će retko ko moći da isprati. I, zato što ispunjenje ovih standarda košta. Mi nemamo novca za to. Pitanje je kako će Evropa da odvoji značajna finansijska sredstva da mi ispoštujemo pre statusa ove standarde. Ali, još nešto što je predlagač predvideo ovim zakonom, pa ćete dragi građani Srbije moći da videti da je ovo samo mrtvo slovo na papiru, jesu načela na kojima se predloženi zakon zasniva, to su: zabrana diskriminacije, nepristrasnosti pri obavljanju poslova zapošljavanja, rodne ravnopravnosti, afirmativne akcije usmerene prema teže zapošljivim nezaposlenim licima, slobode u izboru zanimanja i radnog mesta, besplatnosti obavljanja poslova zapošljavanja prema nezaposlenim licima. Navedite mi jednu oblast, jednu instituciju, gde je bilo koji od ovih standarda ispunjen. Lično, ne znam nijednu. Srpske institucije su prepune, zapravo, potpunih suprotnosti svega ovoga čemu se i čime se rukovodio predlagač zakona. A onda se postavlja pitanje, zašto se troše tolika sredstva i zašto uopšte mi raspravljamo na temu u kontekstu kada ovlašćeni predlagač nije u stanju, ne želi, nije zainteresovan da razgovara sa opozicijom, da izađe pred građane i kaže zaista surovu realnost, da li ćemo uspeti da ugasimo požar koji će se desiti u državi Srbiji, a jeste socijalni i ekonomski, mi kažemo – neće, i da je to jedan od glavnih razloga zašto gospodin Dinkić nije tu. Drugi glavni razlog jeste to, da bi to bilo i priznanje, jer bi morao da odgovori na neka pitanja, da je potpisnik potpuno pogrešne ekonomske i monetarne politike od 2000. naovamo. Takođe, nešto što bi trebalo da bude značajno za sve nas, jeste odgovor koji je trebalo da ovlašćeni predlagač da, da li provođenje ovog zakona znači da će se samo u jednoj meri zadržati nivo zaposlenosti, recimo, u 2008. godini? Naravno da neće. Da li provođenje ovog zakona, takođe, znači da će se poštovati na prvom mestu član 60. Ustava države Srbije, koji smo citirali tokom današnjeg dana i ne pada nam na pamet da opet citiramo, ali zaista pravi društvo koje je utopija za srpsko društvo, tek ideja, kojoj mi nećemo moći da priđemo, naravno da neće! Kakva je naša realnost? Imate ljude koji štrajkuju glađu, imate ljude koji svesno utiču na svoj život, imate ljude za koje, sve je veći broj tih ljudi, država Srbija nema jedan jedini odgovor. Ono što bi vas, verovatno, pitali svi oni koji sada prate ovo redovno zasedanje, da li vi uopšte razumete kako izgleda živeti sa 12.000 mesečno? Da li bilo ko može da razume da neko može da živi sa 7.000 mesečno? I da li bilo ko može da razume bezizlaznu situaciju, kad neko ostane bez posla, a nije ni u delokrugu viđenje novog rešenja?! To su sve pitanja na koje odgovore treba da ovlašćeni predlagač da. On to naravno neće dati, jer ih nema. Bojim se da će izlaz iz onoga što će se desiti krajem godine, biti kao što su to neki prethodni uradili – ovo sve do sada ništa, puj pike ne važi, idemo na nove izbore! A građani treba da prežive ceo ovaj period. Ono što je potpuno čudovišno u državi Srbiji, za nas potpuno neprihvatljivo, jeste da ste došli na talasu reformi i obećanja koje predviđaju odgovornost, jer je neko nekome uzeo život dostojan čoveka. U Srbiji se devet godina preživljava, vegetira i da za to niko ne snosi odgovornost! U Srbiji se kaže, nema revizije, nema završnog računa, zato što neko krije lopovluk i da za to niko ne odgovara! U državi Srbiji, devet godina posle demokratskih promena imate izjavu da je Parlament skup, da nam treba manje poslanika i imate savršenu zamenu nivoa vlasti. Sudska utiče na izvršnu, izvršna diktira sudskoj i sve je potpuno poremećeno. Imate konačnu situaciju da dobar deo zakona, zbog kojeg se opozicija redovno kažnjava, jer se kasni, ne može da se sprovede na 15% teritorije, a obećali ste da hoće. U to su svi poverovali, s pravom. U državi Srbiji devet godina neko se školuje, rastu i sazrevaju nove generacije, koje devet godina posle demokratskih promena odlaze u potpunu neizvesnost u zemlje EU, koje su sada, dame i gospodo, stavile rampe na svoje tržište rada. Da li želite plastično da vam opisujemo kako izgleda proterivanje radnika iz visokorazvijenih zemalja? Kako izgleda diskriminacija na terenu, recimo, u Velikoj Britaniji ili Francuskoj? Ko tamo ima pravo i mogućnost da zadrži radno mesto? Srbi – ne! Visokoškolski kadar iz Srbije, on je tamo jeftina radna snaga, jer sve zemlje napolju znaju da zaštite svoje visokoškolske kadrove, a mi ih teramo, devet godina posle demokratskih promena. To su ona deca, znate, koja su lupala u bubnjeve, tražeći samo normalan život posle decenija ratova, s pravom, tražeći samo normalnu mogućnost da normalno žive i rade u Srbiji. To su ona deca koju ste lošom i neodgovornom politikom slagali i proterali iz države Srbije. To su ona deca od kojih vi zahtevate da budu članovi stranaka vladajuće koalicije, ne bi li došli samo u red da pokažu da nešto znaju. Šta se onda promenilo?! Ostala je ista partijska podobnost, ostala je elita manje-više slična ili ista. Dakle, od promena nema ništa! Nažalost, i od ovog zakona, i nismo srećni zbog toga, nema ništa, jer država Srbija nema kapacitete, nema privrednu aktivnost koju može da izdrži nivo nezaposlenosti koji se očekuje. Kakve aktivne mere zapošljavanja?! Mi nećemo moći da servisiramo sve one ljude koji će ostati bez posla, koji će biti neraspoređeni šest meseci. Približavamo se ozbiljnoj krizi. Da je to tačno, da ne zvonimo samo na paničnu uzbunu, govori izjava gospodina Ljajića, koji kaže da je minut do 12 da se napravi krizni štab, da se otvori socijalni dijalog, gde je on? Sa kim to vlast razgovara? Ovlašćeni predlagači ovde nisu prisutni. Mi najčešće ulazimo jedni sa drugima u sukobe, kako, želeći da skandalizujemo javnost i da skrenemo pažnju na glavne probleme. Sa kime se mi to svađamo? Jedni sa drugima, članovi Parlamenta, umesto da tu budu prisutni ovlašćeni predlagači, pa da nam daju konačne odgovore, na koji način će oni misliti da servisiraju ono što će nas zadesiti. E, to je lice i naličje države Srbije i tu je vlast pala! Ovo je samo vegetacija, ovo je održavanje vlasti od strane onih koji su nam napravili ovakvu političku scenu – na mrtvom telu Srbije! Jer, vrlo brzo će se pokazati da će sve ono što je sposobno pobeći iz ove države glavom bez obzira, zato što u Srbiji neće moći da zaradi svoj hleb. To je najtužnija činjenica. I pred tom činjenicom, svi mi treba da pognemo glave. Hvala.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je na tragu onog drugačijeg koncepta kako Demokratska stranka Srbije vidi da treba da izgleda Nacionalna služba za zapošljavanje. Rekli smo da upravo kroz strukturu organa, kako su definisani u ovom zakonu, dolazi do jednog gušenja samostalnosti Nacionalne službe za zapošljavanje, tj. prebacivanja, faktički, kompletnog kreiranja i utvrđivanja politike zapošljavanja iz ove organizacije, koja treba da bude samostalna u svom nazivu, u samo Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Upravo, način kako je definisan u ovom članu Upravni odbor, Nacionalne službe za zapošljavanje, vidi se da neće imati nikakvu samostalnost, faktički, direktnu prevagu u njegovoj strukturi će imati lica koja imenuje i predlaže Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Smatramo da politika zapošljavanja treba da bude nešto što podrazumeva širi konsenzus, da uključi sve subjekte koji su zainteresovani za ovu politiku, predstavnike i poslodavaca, i sindikata i predstavnike nezaposlenih, naravno, i zaposlenih u Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Ovaj amandman ima nameru da ukaže na to da Vlada predlažući ovaj zakon pokušava da jednu organizaciju, koja već ima, mogu da kažem slobodno, i svojstvo i ugled u društvu, potpuno onemogući, kada je u pitanju njena samostalnost i kreiranje politike, i da je svede na puko odeljenje Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Ne može Ministarstvo i jedan ministar, ma kako bio jak, moćan i sposoban, da samostalno kreira politiku zapošljavanja. Smatramo da ovako važna tema, koja interesuje sve građane, koji sada verovatno prate ovaj prenos, treba da bude plod aktivnog dogovaranja između onih koji treba da zasnuju radni odnos, kod onih koji treba da učestvuju u zasnivanju radnog odnosa i Vlade, koja treba, kako se ovde kaže, da obezbedi sredstva za sprovođenje aktivne mere zapošljavanja. U tom smislu ovaj amandman, kao što sam rekao, ne može da popravi bitno ovaj loš zakon, ali želi da ukaže na razliku u konceptu i na nameru da ovim amandmanom želimo da sačuvamo samostalnost Nacionalne službe za zapošljavanje. Hvala.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, smisao amandmana podnetog na član 12. predloženog zakona je bio da omogući Upravnom odboru Nacionalne službe za zapošljavanje da bude adekvatno zastupljen i podjednako paritetno zastupljen kod predstavnika poslodavaca, Vlade i sindikata. U ime Poslaničkog kluba SPS - JS ovaj amandman je podnet, jer smatramo da predstavnici sindikata, pre svega kao zastupnika radnika, mora imati veći udeo nego što je predviđeno predloženim članom 12. zakona. Predlagač je naveo u članu 12. zastupljenost u Upravnom odboru na način kako to, verovatno, njemu odgovara. Naš pokušaj ovim amandmanom jeste da napravimo paritet u zastupljenost sva tri socijalna partnera i to je pokušaj da omogućimo adekvatnije radnicima i onima koji nisu zastupljeni da preko svojih, pre svega, sindikalnih zastupnika budu zastupljeni i u ovom organu tj. u Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Stoga se nadam da će predlagač imati razumevanja za ovaj amandman i da će ga usvojiti. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč je tražio narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministarka, gospodo iz predsedništva, Poslanička grupa SPS - JS uložila je desetak amandmana na ovaj zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Naravno, cilj i želja su nam da svojim predlozima ne dovedemo u pitanje zakon, ali da ponudimo rešenja koja mogu da učine ovaj zakon još boljim. Svi su oni značajni, ali želeo bih da istaknem, ovaj amandman na član 12. i amandmani na član 70. i 72. da su to ključni amandmani SPS - JS, ne umanjujući značaj drugih amandmana. U načelnoj raspravi smo rekli da ovakav zakon o zapošljavanju zaslužuje podršku, pre svega, u onom delu koji govori o aktivnoj politici zapošljavanja i tu apsolutno stojimo iza toga, dajemo punu podršku. U delu koji govori o zapošljavanju imamo primedbe i to ozbiljne primedbe na sastav Upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje, o čemu je govorio moj kolega Saša Dujović. Zašto to mislimo? Mislimo da Upravni odbor Nacionalne službe za zapošljavanje treba da bude ravnomerno zastupljen od strane sva tri socijalna partnera. U tom slučaju će Nacionalna služba za zapošljavanje biti stvarno služba koja će odgovoriti zahtevu, koja će se upustiti u problem rešavanja zapošljavanja u Srbiji. Zašto mislimo da treba da budu ravnomerno zastupljeni socijalni partneri? Izražena nezaposlenost, velika nezaposlenost, nedovoljna zaposlenost, mala zaposlenost je najveći problem Srbije i pitanje je sa kojim treba da se bave svi. Zašto? Nema prečeg zadatka u Srbiji nego sačuvati radno mesto, odnosno zaposliti čoveka. Problem Srbije, kada je u pitanju zapošljavanje i nezaposlenost, toliko je veliki da prevazilazi pojedinačno i Vladu i poslodavce i sindikate, ali sve zajedno i te kako obavezuje da se bave ovim problemom, sve zajedno obavezuje iz prostog razloga što nijedan problem, a pogotovo sada, u uslovima ekonomske krize, neće moći da reši ako stvarno ne bude socijalnog dijaloga između socijalnih partnera, ako se tu ne napravi konsenzus, da ne pričam da je u Srbiji potreban širi konsenzus, kako bi Srbija izašla iz ekonomske krize. Iz tih razloga smo predložili da Upravni odbor bude održan na način da sva tri socijalna partnera budu ravnomerno zastupljena i svako od njih u svom domenu da preuzme svoj domen obaveza kada je u pitanju rešavanje problema zapošljavanja u Srbiji. To je suština našeg amandmana. Kolega Palalić takođe, nudi jedno rešenje, nešto drugačije, ali opet ide u tom pravcu. Dakle, pred Vladom je da izabere varijantu, jer bojim se da ovako predloženo, iako ne bih da sumnjam, sve mi se čini da Nacionalna služba za zapošljavanje ide ka tome da postane državni organ, jeste činjenica da je ovog puta predlagač povećao broj u predlogu, od strane Socijalno-ekonomskog saveta, koji daju sindikalci po jednog, ali je isto tako činjenica da, ako imamo osam članova Upravnog odbora plus deveti direktor, mi imamo situaciju da dva daju poslodavci, dva sindikat, četiri Ministarstvo predlaže, od toga dva iz Ministarstava. Mislimo da to rešenje nije dobro. Na kraju krajeva, kao početak rešavanja problema nije dobro. Iz tih razloga, mi predlažemo ovakav amandman o kome je govorio moj kolega Saša Dujović, da sastav bude odražen na način da budu ravnopravno zastupljeni svi socijalni partneri. Ponavljam, nema rešavanja problema, nijednog, bez stvarnog socijalnog dijaloga u Srbiju između Vlade, između poslodavaca, između sindikata, bez konsenzusa o svim pitanjima sa kojima će se suočiti Srbija. Koristim sada priliku, imajući u vidu da je Savez samostalnih sindikata Srbije i predlagač tih amandmana, uz podršku udruženih sindikata „Sloga“, koje smo mi prihvatili kao svoje, jer se u tom delu politike programski slažemo, mi smatramo da sindikat mora u ovoj oblasti da se čuje i da se uvažava. Da se ne bih posle javljao, a u smislu racionalizacije vremena koje preostaje, komentarisaću još dva amandmana. Na taj način ćemo obuhvatiti oko sedam ili osam, nećemo se kasnije javljati, a to su amandmani na član 70. i na član 72, koje smo podneli, a govore o delu zakona koji se odnosi na osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Član 70. govori o visini naknade, a član 72. govori o dužini trajanja primanja naknade. Želim da ponovim ono što sam rekao u načelnoj raspravi. Koliko god podržavamo deo zakona koji se odnosi na zapošljavanje, pogotovo na mere aktivne politike zapošljavanja, toliko se ne slažemo sa rešenjima koja su data u delu koji govori o osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Možda je suvišno, ali bih ipak da ponovim, ovde se radi o osiguranju kao kategoriji, ne radi se o socijalnoj pomoći koju država daje, već o osiguranju za slučaj nezaposlenosti, gde svaki zaposleni svakog meseca izdvaja sredstva da bi osigurao sebe za slučaj da bude nezaposlen. To mora da se poštuje, to mora da se uvažava. Naravno, postoji procenat, prema Zakonu o doprinosu za obavezno socijalno osiguranje, koliko se izdvaja. Zato insistiram na tome, to je osiguranje, to nije pomoć države, a onda ta sredstva služe za novčanu naknadu nezaposlenom, ako ostane bez posla i privremeno, onoliko dok ne dobije drugi posao. To je suština, to je smisao osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Naravno, uz to i penzijsko, zdravstveno osiguranje itd. Šta se ovde događa? Zadržava ovaj zakon pravo na novčanu naknadu, ali restriktivnije od postojećeg zakona. Moram da kažem da to nije dobro. Mi smatramo da takvo rešenje ne valja. Naime, član 70, kada govori o visini naknade, smanjuje sa 60% prosečne zarade poslednjih šest meseci na 50%, a zatim jedan korektivni element koji je bio – tako utvrđena naknada imala je plafon prosečna zarada, a donji minimalna zarada. Na taj način se pokazivalo i dokazivalo da se kroz gornju obezbeđuje da ipak isplativost rada mora da dobije prednost, ali i kroz donju da mora da bude, da tako kažem, materijalno održivo. Šta mi imamo u Predlogu zakona? Prvo, da se taj procenat sa 60 smanjuje na 50%, a zatim i korektivni faktori, gornje i donje granice, umanjuju za 20%, tako što se sada utvrđuje gornja – 160% od minimalne zarade, a donja – 80% od minimalne zarade. Mi smo predložili, upozoravali smo mesec dana, dajte da sednemo i da pogledamo drugo rešenje, ovo nije dobro, nije dobro da bude restriktivno, pogotovo sada, u uslovima ekonomske krize. Kome se umanjuje? Umanjuje se onima koji nemaju! Ova vlada je treći paket mera donela i u svakom od tih paketa iskazala je svoju odgovornost tako što je zaštitila najsiromašnije slojeve. Da podsetim, paket mera koji je donet pre neki dan štiti penzionere, što je dobro, štiti sve zaposlene, ne uvodi restrikcije, što je dobro, odnosi se samo na državnu upravu i korisnike javnih sredstava i to na one koji imaju više od 40.000. Dakle, štite se i tu oni koji imaju do 40.000. Zašto moja Vlada, štiteći sve ove kategorije, za šta ima podršku, u ovom slučaju ne štiti najugroženiju kategoriju, kategoriju zaposlenih? Oni su najsiromašniji. Mi podržavamo ovde sve ono što se odnosi i što kažu da će se uvoditi posebni podsticaji, sve to mi podržavamo. Onog momenta kada dobije posao, prestaće pravo na naknadu. Ne govorim o onima koji mogu to da zloupotrebljavaju, ima načina na koji se to rešava, govorim o najvećem broju ljudi koji ne mogu da se zaposle ako imaju nekoliko godina staža do penzije, ne mogu, neće ih niko. O njima govorim. Zašto se od njih uzima? Zašto se njima umanjuje? Zašto smo sačuvali, s pravom, penzionere, sačuvali radnike, sačuvali sve, a ovde smo našli da uštedimo sredstva – kod onih ljudi koji nemaju? U sklopu sa tim, da pojasnim. Mi smo predložili našim amandmanom da se zadrži sadašnje stanje, kako već važi u postojećem zakonu, i to član 72. koji govori o dužini trajanja. I on je restriktivan. Opet se nalazimo u istoj situaciji, da obrazlažemo na isti način. I tu smo predložili, kada je u pitanju dužina trajanja, da ostane rešenje kao što je sada u važećem zakonu. U ovom novom predlogu ta granica je pomerena sa 20 na 25 godina, a iza toga je samo izuzetak da može imati neko dve godine, ako ima dve godine do penzije. Mi smatramo da su ta rešenja restriktivna i smatramo da nije dobro, u uslovima ekonomske krize, da teret prevaljujemo na one koji nemaju. Potpuno podržavamo sve moguće podsticaje da se oni što pre zaposle. Prošli put sam istakao posebno javne radove, koji su namenjeni za teško zaposlive i socijalno ugrožene, ali mislim da ova vlada ne sme da dozvoli da uzima od onih koji nemaju. Iz tih razloga, ima tu još nekoliko amandmana, osećao sam za potrebu da, u ime SPS-JS, pojasnim ove za koje smatramo da su ključni i za koje mislimo da još ima vremena da neko sedne sa nama ili uopšte razmotrimo sva ta pitanja i da se iznađe najbolje moguće rešenje, jer ovo nije dobro. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Reč po istom amandmanu ima narodna poslanica Marina Raguš, pa gospodin Radojko Obradović.
Dakle, mogu samo da nastavim tamo gde je prethodni govornik stao, a to je upravo kontekst koji mi iznosimo već mesec dana u raspravi o 49 tačaka ovog dnevnog reda plenarnog zasedanja, a to je, zapravo, meta i odstojanje svih naših kritika, ali je neverovatno da to dolazi iz redova pripadnika vladajuće koalicije, ali bogu hvala, ono što je dobra i radosna vest, da zaista ima odgovornih ljudi koji ne mogu da oćute ili otrpe takvu očiglednu nepravdu. Ono što mislim da će biti problem za vlast, na prvom mestu, ali i za sve nas u perspektivi, jeste da li ćemo biti spremni da ovaj ispit položimo ili ćemo pasti na tom ispitu. Ono što opozicija jedino može da uradi jeste da kaže, ukaže, predloži, eventualno samo u periodima ovakve krize, ali ono što mi konstantno radimo, trudimo se da ova kritika, zaista, negde neodgovornog potpisa ispod ekonomske politike Vlade Srbije bude argumentovana. Ovo jeste, priznajemo, sukob dva potpuno različita koncepta. Naš koncept je davno predstavljen srpskoj javnosti i nije naišao na većinu. Možemo samo da poštujemo izbornu volju 11. maja 2008. godine. Kažemo, Srbija je na pogrešnom putu! Taj pogrešan put doveo je u istu onu istorijsku stranputicu u koju je doveo mnoge generacije pre nas kada su Srbijom upravljali mnogoumni ljudi, kakvi mi teško da ćemo biti za ova života. Međutim, ono što SRS s namerom i sa potpuno očiglednim umišljajem radi – ostavlja upravo istorijsku građu za mnogo bolje generacije političara koji će umeti potpuno objektivno da analiziraju i da shvate na koji način država Srbija može da bude ekonomski oporavljena, nacionalno jaka i dostojanstvena, a pri tom da bude otvorena za celokupan svet. Ono što imamo prilike da gledamo do sada, to je, potpuno pogrešan pristup nečemu što je bila početna ideja ili tek jedno lažno obećanje za promenu sistema. Ako je promena sistema značila samo preuzimanje poluga moći prethodnog sistema, onda je to trebalo reći, pa da vidimo koliki biste konsenzus dobili samo za presvlačenje tih odela. Međutim, ovde je neminovno da se pomene, a meni zaista omiljena i stilska figura, to je povlačenje tih istorijskih paralela. Nije ovo prvi put da je Srbija u ovakvoj situaciji. Nije prvi put da je Srbija pod okupacijom, da je Srbija morala da ispuni ultimatume moćnijih carstava ili imperija. Dešavalo se ranije, dešavaće se opet. Srbija je mala, često ume da izabere pogrešne saveznike i da veruje onima koji ne bi trebalo, a kada dođe pred potpuni ambis onda se hvata za glavu i kaže gde je rešenje. Zbog javnosti u Srbiji ne mogu da se ne prisetim primera koji je tako dobro odslikao naš akademik Čedomir Popov i koji skoro do pojedinosti podseća na ovaj istorijski momenat. Zašto je to važno? Važno je da znamo da je iz takvog momenta i takve bezizlaznosti Srbija ipak izašla i da je postojao neko ko je bio mnogo odgovorniji i shvatio da Srbija znači mnogo više. Nije to bilo toliko dugo unazad, recimo, za istorijsku nauku koja se bavi i ovim momentom stradanja srpskog naroda i pogrešno vođenje politike. U svojoj knjizi "Istočno pitanje i srpska revolucija 1804. i 1918. godine", neću vas zamarati detaljima, vrlo je značajno, jer javnost u Srbiji je opterećena najrazličitijim problemima i ume da zaboravi neke istorijske i tako slične epizode, samo da vas podsetim, radi se o Srbiji pod knezom Milanom u periodu suprematije i dominacije Austrougarske, negde, posle 1878. godine. Taj period može da se smatra najsterilnijim periodom sa tačke nacionalne osvešćenosti Srba, ali jedna paralela je toliko slična, da ne kažemo da prolazimo istu epizodu – ovih dana kritikujemo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i jednostranu primenu Trgovinskog sporazuma, jer je sračunato i zvanični izvori kažu da Srbija time gubi 267 miliona evra. Evo šta se tada dešavalo i koliko je sve slično. Tada je moglo da se naslućuje, da bi se, recimo, stotinu godina kasnije otvoreno pričalo o ultimatumu koje je jedna monarhija stavila pred Srbiju. Srbija se tada pod knezom Milanom, koji se često i ovde pominje u poslednje vreme, oslanjala u potpunosti na Austrougarsku. Austrougarska je nakon 1878. godine ultimativno zahtevala od Srbije da zaključi potpuno diskriminatorski trgovinski ugovor, pazite sličnosti, prema kojem bi monarhija dobila najpovlašćeniji status u Srbiji. Kako navodi akademik Čedomir Popov: "Time se Srbija koja se i do tada nalazila u privrednoj zavisnosti od Habzburške monarhije do kraja potčinjavala njenoj kontroli i ostala je na milost i nemilost, a što je značilo padanje pod političku dominaciju. Kako bi sprečila potčinjavanje Srbija moćnoj i zapadnoj državi, Vlada Jovana Ristića odbila je da potpiše takav trgovinski ugovor". Kako ističe akademik Popov u knjizi "Istočno pitanje i srpska revolucija", knez Milan koji se već bez rezerve prepustio volji Beča, oborio je u oktobru 1880. ovu vladu i na njeno mesto oformio kabinet ''naprednjaka''. Doveo je na vlast stranku koja je imala malu podršku naroda ali veliku naklonost vladara koji će je održati na vlasti sedam godina i od koga je u potpunosti zavisila. Vrlo brzo knez Milan je prihvatio habzburški protektorat. On je juna 1881. sa svojim ''naprednjacima'' potpisao, kako navodi akademik Popov, najfamozniji ugovor u srpskoj istoriji 19. veka poznat kao ''tajna konvencija'' sa Austrougarskom. Sporazum je potpisan tajno sa ministrom inostranih dela i njime se Srbija obavezala – da neće zaključiti nijedan međunarodni ugovor bez saglasnosti Beča, niti će na svojoj teritoriji dozvoliti bilo kakvu antiaustrougarsku propagandu. – Istorijski kontekst toliko sličan, da se samo imena neke nove monarhije mogu zameniti. Ali, šta je suština ove istorijske paralele? Ovo je upravo primer koji beleži kako treba izaći iz ove situacije, ukoliko želite da se suočite i da pogledate u oči svom narodu koji svakodnevno trpi zbog pogrešno vođene politike. Zato, što se standardi, direktive, bez razmišljanja, promišljanja ispunjavaju, a dolaze iz Brisela. Pitanje koje se postavlja i vezano je za ovaj predlog zakona, kao i sve ove zakone koje smo donosili do sada, da li će i jedan predlog zakona, značiti jedan bolji dan života za građane Srbije? Ako neće, vreme je da smognete snage i da se obračunate sa protektoratom u koji ste upali. Ti centri moći koji se nalaze u Briselu i Vašingtonu, koji su skrojili ovu političku scenu, doveli nas do ruba propasti, na kraju će biti centri moći koji će gledati svoje probleme, a vas, dame i gospodo, ostaviti pred sud naroda. Tada nećete imati jedan jedini argument ukoliko narod krene da preživljava ili da seče svoje delove tela ne bi li skrenuo pažnju na to da nema šta da jede. Hvala.
Reč ima gospodin Obradović.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je set vrlo interesantnih amandmana Poslaničke grupe SPS - JS. Pažljivo smo posmatrali sve amandmane i još jedan prilog tome da zakon nije dobar govori to što i vladajuća većina ima veliki broj amandmana. Ovi amandmani koje su obrazlagali kolege poslanici iz SPS su vrlo interesantni amandmani. Pažljivo ćemo razmotriti te amandmane do kraja ove rasprave u pojedinostima. U danu za glasanje ćemo verovatno podržati te amandmane. Ali je pitanje šta će uraditi Poslanički klub, a to je ono što meni nije do kraja jasno, ako Vlada ostane pri svom stavu da ove amandmane ne prihvata. To je jedna stvar. Druga stvar, rekli ste nekoliko interesantnih i važnih stvari, gospodine Petronijeviću. Jasno je da je Vlada za sada podržala penzionere. Kada uzmete u obzir da ima 50.000 novih nezaposlenih u proteklih nekoliko meseci, ako uzmete u obzir da je 20% pad industrijske proizvodnje februar 2009. na 2008. godinu, ako su projekcije da će biti pad bruto društvenog proizvoda od 5%, a to znači da će pad zaposlenosti biti dodatnih 5%, onda je ozbiljno pitanje kako će se puniti taj budžet i kako će penzioneri biti zaštićeni u septembru ili oktobru mesecu. Ja sam ovde izneo procene koje je radila Poslanička grupa i organi DSS, naši resorni odbori, ali su me onda ispravile kolege iz MMF. Oni su rekli da je naša procena da će biti isplaćeno 11 penzija prilično optimistička, da oni imaju malo drugačije procene, da to neće biti tako. Druga stvar, ovo o čemu ste vi govorili, naravno da mi podržavamo potrebu da se ova oblast reguliše i to nije sporno, ali da li se oblasti regulišu tako što se samo donese zakon, ili se u praksi radi nešto drugo? Ako mi imamo jedno ponašanje u praksi, a ako zakonima to regulišemo na drugi način, onda je to, takođe, ozbiljan problem. S jedne strane, Vlada hoće da pomogne da se reši problem nezaposlenih, a sa druge strane, Vlada najviše duguje, Vlada je najveći neplatiša u Republici Srbiji. Od 60 hiljada preduzeća koja su pod blokadom, najveći broj preduzeća je pod blokadom zbog države Srbije. Vaš kolega priča o Koridoru 10 i o infrastrukturnim projektima, ali Vlada Republike Srbije najviše duguje građevinskim preduzećima. Zbog Vlade Republike Srbije dve hiljade građevinskih preduzeća je prošle godine ugašeno, 20 hiljada ljudi je ostalo u građevinarstvu bez posla zato što im Vlada duguje 600 miliona evra. Jedna je stvar ako to regulišete zakonom, a potpuno je druga stvar ako u praksi sve radite suprotno. Mi ćemo vaše amandmane podržati u danu za glasanje, ali je pitanje šta ćete vi uraditi u danu za glasanje. Hvala. [[Aplauz.]]
Replika, po kom osnovu? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako treba da objasnim zašto, zar ne primećujete da non-stop priča sa mnom o ovoj temi? Vrlo ću kratko. Inače, nije moj stil da polemišem na takav način. Malopre ste pitali da li sam imao u vidu sve ono kada je u pitanju…jesam imao u vidu i mislim da je to dobra politika Vlade i da će nastaviti tako. Drugo, znate šta, danas sve pije vodu kad ode u javnost. Interesantno bi bilo da dobijemo precizan podatak od kad su ti dugovi koji se duguju putarima, da li je to nastalo poslednjih šest meseci? Ako jeste, ja se izvinjavam, evo javno ću se izviniti. Hvala lepo. Izvinjavam se, ali slušam i danas i ranije da ''Rakovica'' ne radi, giganti ne rade, pa da li je moguće stvarno da Srbija veruje u to da oni ne rade poslednjih šest meseci, odnosno poslednjih osam-devet meseci? Dajte bar preciznijim podacima da razgovaramo i kad su u pitanju putari. Ova Vlada je kriva za sve što ona nije izmirila, ali dajte da vidimo ima li neko drugi ko nije izmirio i pre toga. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Izvinite, gospodine Obradoviću, hoćete po amandmanu? Pa, vi ste izazvali repliku i odgovoreno vam je, dakle, nemate pravo na novu repliku, pa prema tome, izvinjavam se, nemate reč. Izvolite.
Što se tiče vlada, možemo vrlo lako da se setimo da smo tri godine vladali zajedno, tako da smo bili zajedno u koaliciji, a sledeće dve godine Demokratska stranka je bila u vlasti, tako da možete to da pitate njih, ali moje pitanje je u stvari bilo vrlo jednostavno. – Mi ćemo vaše amandmane podržati, šta ćete vi da uradite ako Vlada vaše amandmane odbaci, kao što ih je već odbacila?
Zbog ovako živahne atmosfere, izvolite gospodine Milisave Petronijeviću, pa da završimo sa pitanjem – šta će biti kad će biti.
Znam da ste pokušali u stvari da zaustavite ovu repliku. Obećavam vam da posle toga neće biti, bez obzira na sve. (Predsedavajući: Hvala i na tome.) Podržavali smo Vladu tri godine i nimalo ne nosimo nikakav teret zbog toga. Radujemo se što smo to činili, jer je tad bio interes Srbije da to činimo i nikakvog spora nema. Inače, moram da vas podsetim, sećate se dobro i kad smo vas podržavali, sećate se dobro i mojih amandmana – sećate se dobro da smo se i sa vama tukli oko onog famoznog člana penzijskog zakona gde se garantuje kad padne ispod 60% da će se povećati. Dakle, nemojte ni vi, ni bilo ko drugi, da očekujete od nas da u svakom slučaju blanko podržimo sve, a da pri tom ne kažemo šta mislimo. Ne želimo mi da ovim amandmanima dovedemo Vladu u pitanje, niti zakon u pitanje, ali imamo prava da javno sa našim koalicionim partnerima uspostavimo dijalog, da razgovaramo i da dođemo do najboljeg rešenja. Prema tome, sad je faza razgovora o amandmanima, kad bude glasanje, videćemo.
Zahvaljujem. Zbog proteka vremena, na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. On predlaže da se u članu 12. stav 3. u tački 1) reč "četiri" zameni rečju "tri", a reči "od kojih su najmanje dva" zamene rečima "od kojih je jedan". U istom stavu, tačka 2) menja se i glasi: "Šest članova na predlog Socijalno-ekonomskog saveta za Republiku Srbiju, od kojih su tri predstavnika reprezentativnih sindikata i tri predstavnika reprezentativnih udruženja poslodavaca". Imate reč gospodine Obradoviću, po ovom amandmanu.
Po amandmanu i neću se više javljati vezano za ovu stvar. Jasno nam je da ne postoji nikakav uslov i to je jasno i građanima Srbije, da su ti amandmani i da su ti uslovi da se nešto popravi samo da bi se stekao alibi kod birača, a da to ni na koji način ne utiče na tekst zakona, kao što je jasno i da u Vladi postoji Ministarstvo rada, a ministar rada uopšte nije zainteresovan za problematiku o kojoj raspravljamo. Toliko o tome.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Jovan Palalić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 14. doda novi član 14a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, u ovom članu 14. pokušavamo, naravno, posle člana 14. novim članom 14a, da utvrdimo postojanje jednog organa koji ovaj zakon faktički eliminiše. To je nadzorni odbor Nacionalne službe za zapošljavanje. Jasno se vidi iz činjenice da Nacionalna služba za zapošljavanje nema nadzorni odbor u kakav će ona status biti dovedena nakon usvajanja ovog zakona. Kao što je neko od kolega rekao, da li će ona biti samostalna organizacija ili organ u ministarstvu? Da, ona će posle usvajanja ovog zakona biti organ u sastavu Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Nikakvu samostalnost nakon usvajanja ovog zakona ona neće imati, ali važnije pitanje od postojanje nadzornog odbora jeste pitanje kontrole rada Nacionalne službe za zapošljavanje i prvenstveno finansijske kontrole. Zašto je postojanje nadzornog odbora u ovakvom konceptu zakona o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti izuzetno bitno? Zato što se uvode agencije za zapošljavanje. U članu 20. se kaže da agencija za zapošljavanje obaveštava o mogućnostima i uslovima zapošljavanja, posreduje u zapošljavanju u zemlji i inostranstvu, profesionalnih orijentacija, savetovanje o planiranju karijere, sprovođenje pojedinih mera aktivne politike u zapošljavanju na osnovu ugovora sa Nacionalnom službom. Član 27. kaže: "Nacionalna služba može, na osnovu postupka javnih nabavki, angažovati agenciju radi izvršavanja pojedinih poslova zapošljavanja...'' To znači sledeće – da mi u Nacionalnoj službi nemamo organ koji kontroliše finansijsko poslovanje te službe, a imamo zakonom predviđenu mogućnost da Nacionalna služba kroz postupak javnih nabavki angažuje neku agenciju koju je formiralo jedno privatno lice i da, sredstvima koja su njoj opredeljena i Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja tu agenciju plaća. Nemamo mogućnost kontrole kako se ta sredstva troše, kako su sprovedeni postupci javnih nabavki i kako su dodeljeni poslovi. Dakle, potpuno odsustvo kontrole poslovanja Nacionalne službe za zapošljavanje će postojati kada se usvoji ovakav koncept zakona. Ono će postati jedan običan organ Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja tj. neće odlučivati o poslovima koji će biti dodeljivani po agencijama. Nikakav direktor, nikakvi upravni odbori, nego direktno Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, tj. verovatno, sam ministar. Kad u takvoj situaciji nemate nikakvu finansijsku kontrolu, onda se postavlja pitanje – šta je cilj formiranja agencija? Suština ovog zakona je ukidanje samostalnosti Nacionalne službe i formiranje agencije. Otuda, onda se postavlja pitanje i daje se odgovor – gde će tih milijardu i po koji se zakida najstarijim nezaposlenim građanima, ovo o čemu su govorile kolege i DSS, kroz ove amandmane biti usmereno. Biće usmerene kroz agencije za zapošljavanje, koje niko neće kontrolisati. Zato pozivam predstavnike vladajuće većine, s obzirom na to da Vlada nema nameru da se upušta u promenu koncepta, koji je ovde predložila, da usvoji amandmane, koji na jedan normalan način definišu jednu organizaciju kao što je Nacionalna služba za zapošljavanje, koja će biti kontrolisana. Neka Vlada imenuje taj nadzorni odbor, ali neka taj nadzorni odbor ima svoje zadatke i neka kontroliše način na koji se dodeljuju poslovi agencijama za zapošljavanje. Hvala.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milan Lapčević. Reč ima gospodin Palalić.
Pa, evo, kratko, u ovom amandmanu prosto konsekventno drugačiji koncept koji DSS vidi kada je u pitanju funkcionisanje Nacionalne službe za zapošljavanje, odnosi se i na poziciju direktora Nacionalne službe za zapošljavanje. Potpuno je obesmišljeno postojanje čak i Upravnog odbora Nacionalne službe. Onda je trebalo da Vlada ide do kraja – ne treba ni Upravni odbor, ne treba ništa, ni jedan jedini organ, kada Upravni odbor ne može da izabere direktora, ne treba ni Upravni odbor! Neka postoji direktor koga će da imenuje Vlada na predlog ministra, i tu smo priču oko Nacionalne službe za zapošljavanje završili. Smatramo da direktora treba da imenuje Upravni odbor u onoj strukturi o kojoj smo govorili kroz ove amandmane, gde će biti predstavljeni svi zainteresovani koji žele da formiraju politiku zapošljavanja u Srbiji, a da direktora imenuje taj upravni odbor u kome će, u krajnjoj liniji, Upravni odbor koji utvrđuje politiku zapošljavanja, kome će direktor podnositi izveštaj o radu i odgovarati za svoju politiku, na osnovu i učinka, kako je ovde rečeno, u predstavljanju ovoga zakona, neka odgovara Upravnom odboru. Tu su svi koji su zainteresovani da se politika zapošljavanja sprovodi na najbolji mogući način u Srbiji, a ne ovako, Vlada će imenovati direktora, pa će tog direktora da ubaci u Upravni odbor i gle čuda, baš njegov glas će odlučivati o tome da Vlada, tj. Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja ima potpunu kontrolu nad svim segmentima zapošljavanja u Srbiji, mimo drugih predstavnika koji su zainteresovani da se ova politika sprovodi. Hvala.
Po amandmanu, izvolite, gospodin Slobodan Maraš.
Želeo sam samo da prokomentarišem ovaj amandman, koji je podneo kolega, odnosno da postavim pitanje: Da li možda postoji pretpostavka da će, kao što je i sada slučaj, u nekom budućem periodu direktor Nacionalne službe za zapošljavanje, ministar, pod čijim se nadzorom nalazi Nacionalna služba za zapošljavanje, Upravni odbor itd. biti iz jedne partije? Da li postoji ikakva mogućnost da vi vršite i da učestvujete u kontroli rada, koje sprovodi Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, odnosno ova služba? Da li postoji mogućnost da na neki način i vi učestvujete, da zaista ne bude samo kontrola jedne partije u ovom segmentu? Ne zaboravite koliko se ljudi nalazi pod tim ministarstvom, da ćemo sada imati 10.000 novih pripravnika. Kada sve to pomnožimo puta dva ili puta četiri, onda shvatite šta je suština i ove službe, odnosno ko se nalazi na njenom čelu i pod kojim se ministarstvom nalazi. Hvala.
Jedno obaveštenje – da od pre pola minuta ne idemo više u redovnom prenosu, nego će sve ovo u toku današnjeg dana biti prikazano u odloženom prenosu. Hvala na razumevanju. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 20. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman, sa ispravkom je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 28. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, za Poslanički klub SPS-JS od posebnog je značaja i interesa kakva će biti politika Republike Srbije u domenu zapošljavanja, odnosno zaštite u slučaju nezaposlenosti, te je stoga sa posebnom i dužnom pažnjom pristupila analizi i Predlogu ovog zakona o zapošljavanju i zaštiti od slučaja nezaposlenosti. U tom smislu podneli smo određeni broj amandmana u cilju i sa željom da građani Republike Srbije dobiju jedan socijalno izbalansiran, moderan i efikasan zakon o zapošljavanju i o osiguranju za slučaj nezaposlenosti, pre svega iz razloga što, zaista, to treba reći, pokazatelji u ovom domenu u poslednjih nekoliko godina ne deluju ohrabrujuće jer je stopa nezaposlenosti u Srbiji oko 20% i u poređenju sa nekim zemljama u regionu znatno veća, ali i u odnosu na neke manja. Takođe, stopa zaposlenosti u Republici Srbiji je mala i kreće se u rasponu od 50-52% u poslednjih nekoliko godina aktivnog stanovništva, što na primer u odnosu na Sloveniju koja ima 75% predstavlja znatno manji nivo. Uz to, ako pogledamo i strukturu nezaposlenih, koja je vrlo nepovoljna, jer u njoj se nalazi veliki broj mladih i veliki broj trajno nezaposlenih, a kada se govori o strukturi zaposlenih možemo reći da je nepovoljna, jer je zaista mali broj zaposlenih u privredi, privrednim delatnostima, a moguće je sagledati to i sa nivoa i u odnosu na nivoe regiona, tako da u tom domenu postoje velike regionalne razlike u smislu kretanja na jugu Srbije i, recimo, Beograda. Kada pogledamo i polnu strukturu, možemo u tom pogledu sagledati tu određene specifičnosti u pojedinim regionima gde je stopa nezaposlenosti žena vrlo značajna. U tom smislu, radi se zaista o jednoj vrlo kompleksnoj i značajnoj problematici i možda ovi efekti krize deluju obeshrabrujuće, ali mislim da ipak treba razmišljati na način da ukoliko i danas možda nema posla ne znači da ga već koliko sutra neće biti i mislim da se Srbija u tom smislu treba vrlo dobro pripremati i investirati u budućnost. Treba poći od nekoliko pitanja prilikom usvajanja ovog zakonskog projekta, pre svega šta se želi postići, kojim sredstvima i koje će institucije to sprovoditi. Želim da kažem da je i sam predlagač u obrazloženju naveo nekoliko razloga za donošenje ovog zakona, a upravo je to i tema amandmana na član 28. koji je podnela Poslanička grupa SPS-JS, jeste podsticanje aktivnijeg uključivanja pokrajina i lokalnih samouprava u sprovođenje aktivne politike zapošljavanja. Upravo predlog člana 28. ostavlja mogućnost fakultativnog osnivanja lokalnih i pokrajinskih saveta za zapošljavanje. Naš predlog u amandmanu ide u pravcu da donošenje saveta na lokalnom i pokrajinskom nivou treba da bude obavezno. Naš amandman glasi da se u članu 28. u stavu 1. i u stavu 3. reč “može“ briše, što omogućava ovu opciju. Zbog čega? Zaista, iskustvo u Srbiji pokazuje da određeni broj opština, pre svega onih koje spadaju u krug nerazvijenih još uvek nemaju ove savete, a da jedan veliki broj ima savete za zapošljavanje koji postoje samo na papiru i faktički ne deluju. Dobra je opcija da oni postoje fakultativno i da postoje određeni stimulansi za njihovo osnivanje, pre svega zato što teritorijalne autonomije i lokalne samouprave mogu ostvariti i određena sredstva za sufinansiranje, ali samo u slučaju da imaju osnovane lokalne, odnosno pokrajinske savete i da obezbede bar 50% sredstava za sufinansiranje sa opcijom da i nerazvijene opštine, što zaista smatramo da je dobro rešenje, mogu da ostvare određena sredstva, iako ne obezbede potrebnih 50%, što će za njih stimulativno delovati. Potpuno je jasno da je problematika zapošljavanja i zaštita za slučaj nezaposlenosti vrlo bitno pitanje i mislimo da nije potrebno ostavljati lokalnim samoupravama da cene da li je to bitno ili nebitno pitanje, to je pitanje od državnog interesa i treba omogućiti da se članom 28. uvede obavezno osnivanje lokalnih i pokrajinskih saveta. Dakle, ako se želi postići efekat, vidimo i određena obezbeđena sredstva, za koja je uslov da postoje formirani saveti lokalnih samouprava i u pokrajinama, onda ne vidimo razlog zašto bi u tom smislu ostavili mogućnost da oni budu fakultativni. Mi smatramo da oni treba da budu obavezni. Žao mi je i delom su nerazumljiva određena obrazloženja Vlade za odbijanje naših amandmana. Cenim da još uvek postoji vreme da se nakon ovih argumenata koje su izneli poslanici SPS-JS Vlada, uvažavajući ih još u ovom vremenu koje je preostalo, prihvati određene amandmane. Naravno da SPS-JS, odnosno poslanici, ne traže nikakav alibi pred građanima, nego želimo da ovim, cenim, konstruktivnim amandmanima omogućimo da građani Republike Srbije, kao što sam već rekao, dobiju jedan moderan socijalno izbalansiran i efikasan zakon o zapošljavanju i o osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Naravno da je to u interesu svih nas. Stoga bih pozvao predstavnike Vlade da još jednom razmotre naše predloge i sve poslanike da podrže amandmane SPS-JS. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Jedan smo amandman na član 15. preskočili, a podneo ga je narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Nikola Krpić i Saša Dujović. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nije prihvatio ove amandmane. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dujović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege, član 32. se odnosi na obaveze nezaposlenih. U amandmanu koji sam podneo zajedno sa kolegom Krpićem sledeće sadržine – da se briše stav 1. tačka 2), ovog člana, koja glasi: "utvrdi sa Nacionalnom službom individualni plan zapošljavanja i da poštuje sva prava i obaveze koje po njemu ima". Smatramo da ne treba utvrđivati obavezu donošenja individualnih planova za sve nezaposlene, jer bi to bilo previše administriranja pri donošenju, na primer, preko 800.000 individualnih planova za nezaposlene. O ovome je bilo dosta reči u raspravi u načelu, pa pretpostavljam da razumete i zbog čega smo podneli jedan ovakav amandman. Međutim, individualni plan zapošljavanja treba donositi za lica koja su dugoročno nezaposlena, odnosno duže vremena su na tržištu rada, na primer, duže od šest meseci ili godinu dana, kao i teže zaposlive suficitarne profesije, lica sa neodgovarajućom školskom spremom, osetljive populacije, kao što su npr. interno raseljena lica, osobe sa invaliditetom itd. Takođe, u ovom amandmanu predložili smo da se stav 2. istog člana briše. Sada bih obrazložio zbog čega. Smatramo da od osobe prema kojima nacionalno tržište rada nema finansijskih obaveza nije prihvatljivo tražiti potvrdu o aktivnom traženju posla, a sa krajnjim ciljem da se takva osoba briše iz evidencije zaposlenih. Posledica za nedostavljanje dokaza o aktivnom traženju posla može biti gubljenje materijalnih i drugih pogodnosti, ali ne i skidanje sa evidencije nezaposlenih, čime se direktno ugrožava ustavno pravo na rad. To je bilo obrazloženje ovog amandmana. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandmane, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Nikola Krpić i Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milićević.
Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, jedno je krajnje evidentno, jedno je krajnje činjenično nakon ove rasprave koju smo vodili danas, vezano za Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, a to je – da zakonopisac još jednom treba da razmotri amandmane koje je na ovaj zakonski predlog podnela Poslanička grupa SPS-JS. Kada je reč o amandmanu na član 35. želim da kažem da je ovo još jedan u nizu amandmana koje je Poslaničkog kluba SPS-JS podneo u dogovoru sa predstavnicima Saveza samostalnih sindikata Srbije i Udruženih sindikata ''Sloga'', naime, u članu 35. u stavu 1. posle tačke 2) dodaju se nove tačke 3), 4) i 5) koje glase: 3) da prijavi Nacionalnoj službi potrebu za novouposlenima; 4) da prijavi oglašena radna mesta; 5) da prijavi popunjena radna mesta. Što znači da postojeće tačke 3) i 4) postaju zapravo tačke 6) i 7). Suština je u tome da, tek kada raspolaže podacima o predviđenim potrebama koje bi trebalo konkretno da se razlikuju i stvarno realizovanim uposlenjima Nacionalna služba za zapošljavanje može da donosi kvalitetne prognoze i analitički sagleda stanje na tržištu rada, a nezaposlena lica koja traže zaposlenje mogu ravnopravno da konkurišu za radna mesta. Ustav Republike Srbije predviđa da svi građani imaju jednako pravo na rad. U članu 60. stav 3. Ustava Republike Srbije utvrđeno je – svima su pod jednakim uslovima dostupna sva radna mesta, za šta je preduslov obavezno javno oglašavanje radnih mesta. Dakle, ovo je jedno logično rešenje, jer kome će poslodavac predati potrebu, ako ne Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Ako poslodavac nema obavezu, koja je onda svrha Nacionalne službe za zapošljavanje. Kako će Nacionalna služba za zapošljavanje da posreduje u zapošljavanju ako nema prijavljenu potrebu od strane poslodavca? Takođe, želeo sam da kažem u raspravi po ovom amandmanu, a vezano je za malopređašnju raspravu koja se vodila u sali, naime, želim da kažem to da kada imamo parlamentarne većine i koalicione vlade poput ove koju imamo u Srbiji, potpuno je logično da parlamentarne većine i koalicione vlade, koje čine više političkih partija, u određenim trenucima po izuzetno važnim pitanjima, kao predstavnici parlamentarne većine i koalicione vlade, imamo različita mišljenja, različite stavove, različite poglede, dajemo različite sugestije i predloge. Kada bi svi mislili isto, kada bi svi mislili identično, to bi značilo da ne mislimo dobro. Mi se zaista trudimo da mislimo sasvim dobro. Ova Vlada, ova parlamentarna većina, političke partije koje čine parlamentarnu većinu u Srbiji, o pitanjima koja su od izuzetne važnosti, od izuzetnog značaja za građane Srbije, vode jedan otvoren, jedan direktan dijalog kome je i mesto u Republičkom parlamentu. Naravno, naš cilj nije, kako je malopre ovde rečeno, da srušimo Predlog zakona o kojem danas govorimo. Mi želimo, ponavljam, kroz jedan otvoren dijalog, kroz jednu otvorenu raspravu, da kažem, transparentnu raspravu u Republičkom parlamentu, putem amandmana koje smo podneli na Predlog zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, da dođemo do što kvalitetnijeg zakonskog rešenja koje će biti u interesu građana Srbije. Ja vas tim povodom još jednom pozivam, apelujem, molim vas da još jednom sagledate amandmane koje je na ovaj zakonski predlog podneo Poslanički klub SPS-JS. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 40. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Dušana Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 44. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Jadranko Vuković i Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, sada ide set amandmana koji pokazuju pravo lice ove vlade. Setićemo se svi kada je predsednik Vlade u ekspozeu rekao da će ova vlada biti socijalno odgovorna i da će sve mere politike ove vlade biti usmerene na to da se zaštite socijalno najugroženiji. Čitava politika Vlade bila je promocija evropskih načela, evropske politike i socijalne odgovornosti u svim segmentima. Upravo ovaj amandman i ovaj član, gde se smanjuje naknada, i gornja i donja granica naknade, onima koji su u situaciji da traže zaposlenje u najtežim ekonomskim uslovima za tako nešto, govori o odsustvu bilo kakve socijalne odgovornosti ove vlade. Nije moguće zamisliti da će neko u situaciji kada se otpušta u velikom broju preduzeća velik broj zaposlenih sa ovakvim sniženjem naknade imati mogućnost da za relativno kratak rok obezbedi novo zaposlenje. Dakle, snižavanje naknade u situaciji povećanja cena, smanjene mogućnosti da se ostvari novo zaposlenje jeste nešto što, sasvim sigurno, više ovu vladu ne može preporučiti kao socijalno odgovornu. I, ako se tražio neki način da se konačno ta mistifikacija o socijalnoj odgovornosti, ta floskula koja je, evo, već mesecima kroz različite kanale pružana javnosti da je socijalno odgovorna, ovaj član i član 72. upravo tu vladu demantuju. Onda slušamo obrazloženje, u toku odbrane ovog zakona, da će ova sredstva koja se zakidaju velikom broju naših građana koji su ostali bez posla biti usmerena, kako se kaže, u aktivne mere zapošljavanja. I to u situaciji kada mi na osnovu rešenja u ovom zakonu ne vidimo uopšte kako će izgledati ta politika zapošljavanja, jer će se ona voditi samo u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, osim, a to želim po ko zna koji put ovde da podsetim, što se pojavljuje jedna nova institucija koja treba da reši sve probleme nezaposlenosti u Srbiji, a to su, agencije za zapošljavanje. One treba da sprovode aktivne mere, da pomažu ovim nezaposlenima kojima će biti uzeta sredstva koja su do sada imali i biće usmerena u agencije. Treba da se zna, agencije će kroz postupak javnih nabavki dobijati poslove i biće plaćane ovim sredstvima koja se sada uzimaju od nezaposlenih a koji su na zavodu za tržište rada. Ovi članovi koji direktno ogoljuju Vladu, kada je u pitanju socijalna politika, jer nema nikog ugroženijeg sada osim nezaposlenih, nikom ne treba veća podrška osim nezaposlenim, Vlada pokazuje na ovom primeru kako je to apsolutno ne zanima. Pozivam Vladu da uvaži amandmane i argumente koje smo danas čuli, pogotovo po ovom pitanju, da prihvati amandmane, da ne ide u ovaj postupak koji će u velikom broju odštetiti veliki broj naših građana, nego da ima sluha na probleme koje sada imamo kada je u pitanju zapošljavanje i da ovaj nivo životnog standarda, minimalan, težak, svakome je teško kada ostane bez posla, zadrži bar na onom nivou koji je bio do sada. Nemojmo da stvaramo nove fantomske agencije koje će da reše sve naše probleme nego vodimo realnu politiku, a jedan od načina jeste da se ne snižava naknada nezaposlenima koji su na tržištu rada! Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovo je taj drugi član koji potpuno nejasno, iz kojih razloga, umanjuje prava nezaposlenima. Mi imamo situaciju da je najteže sada da nađu posao upravo naši građani koji imaju 25 godina staža, koji su sticajem prilika kroz razne postupke privatizacije, kroz situacije ekonomske krize ostali bez posla. Sada njima kojima je najteže, treba da prođu razne vrste prekvalifikacija, dokvalifikacija, treba da uđu u jedan novi posao koji je, s obzirom na dužinu staža, njima bio stran, da prosto krenu u jedno aktivno traženje posla, njima snižavamo naknadu i u isto vreme, period u kome oni imaju pravo da primaju naknadu smanjujemo za godinu dana. Zaista, kada se ovako posmatra u vezi ova dva člana, vidimo da oni kojima je najteže da reše pitanja zaposlenja i da imaju minimalan nivo egzistencije, njima se najviše zakida ovim zakonom. Potpuno neverovatno, a pričamo o socijalnoj politici, o socijalno odgovornoj vladi, o onome što treba da bude prva stvar u situaciji ekonomske krize, naravno, pored podrške privredi i privrednom razvoju. Pozivam Vladu da odustane od ovog koncepta koji je ovde proklamovala kada je u pitanju zapošljavanje, da Nacionalnoj služba za zapošljavanje da nadležnosti koje je do sada imala i da ne ulazi u ovako restriktivne mere kada su u pitanju nezaposleni kojima je sada najteže i koji tek treba da uđu u ceo onaj posao prekvalifikacije, dokvalifikacije, pripremanja za borbu za novo radno mesto, a mi im sada ta prava snižavamo i po visini i po dužini trajanja. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Nikola Krpić i Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na naziv iznad glave člana 95. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 95. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podnela narodni poslanik .Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podnela narodni poslanik. Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Niko ne želi reč.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Niko ne traži reč.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Niko ne. želi reč) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Niko.) Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača žele završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, poštovana ministarko, ovim smo završili današnji dan, nastavak Četvrte sednice, sa Predlogom zakona o profesionalnoj rehabilitaciji osoba sa invaliditetom, zakazujem za utorak, 5. maj, sa početkom u 10.00 sati. Hvala na saradnji.