Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 83narodna poslanika. Radiutvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je u elektronskom sistemu za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da je još jedan određen broj narodnih poslanika prisutan u sali, te da imamo Poslovnikom propisane uslove za rad sednice Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miloš Radulović. Na osnovu člana 90. i člana 87, s obzirom da ste primili obaveštenje Vlade Republike Srbije o odluci da povuče iz procedure Predlog zakona o rehabilitaciji, određujem pauzu u radu koja će trajati do 11,30 časova, kada ćemo preći na treću tačku dnevnog reda, odnosno četvrtu trenutno, au našem radu treću, odnosno na raspravu o Predlogu zakona o zaštiti poslovne tajne. Na osnovu člana 87. obaveštavam vas, takođe, da ćemo raditi i posle 18,00 časova, s tim što neće biti određivanja pauze kada u 11,30 časova nastavimo rad. Otvaranje tačke i rasprava o Predlogu zakona o zaštiti poslovne tajne biće u 11,30 časova, tako da još uvek teku Poslovnikom propisani rokovi o podnošenju amandmana. U 11,30 časova nastavljamo sa radom.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom načelnog pretresa 4. tačke dnevnog reda, pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, koji je na putu i koji će nam se svakog momenta pridružiti, dođu i prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete i nauke i Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu. Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da je ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe pet časova i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već niste učinili, da odmahpodnesete prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Konstantin Arsenović, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Miletić Mihajlović, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Jovan Palalić, poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica i narodni poslanik Dragan Stevanović. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li izvestilac Odbora za nauku i tehnološki razvoj želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li je neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da će poslanička grupa SPS – JS podržati ovaj predlog koji je na dnevnom redu, nemamo, da tako kažem problem u tome što trenutno ministar koji brani ovaj zakon nije prisutan. Sigurno će se pojaviti ovde. U ima naše poslaničke grupe želim najkraće da iznesem neke naše stavove koji idu u prilog onome što jeste potreba usvajanja jednog takvog zakona. Dakle, poslovna tajna je veoma značajna kategorija koja danas postoji i važna je u međusobnim odnosima raznih delatnosti, pre svega u oblasti privređivanja. Ona predstavlja bilo koju poverljivu informaciju koja ima komercijalnu vrednost zbog toga što predstavlja tajnu, a koja nekom fizičkom ili pravnom licu obezbeđuje prednost u odnosu na konkurenciju. Iz tih razloga je važno definisati njen status u međusobnim odnosima. Dakle, u današnje vreme tržišne utakmice i u borbi za profit, poslovna tajna je ključna kategorija koja mora biti uređena sa pravnog aspekta, ali isto tako treba napomenuti da ona ima i etičku dimenziju, tako da o tom etičkom aspektu takođe treba razgovarati i na tome insistirati, što ne može pravno da se reguliše, ali je o toj dimenziji veoma važno raspravljati i učiniti da određenim kodeksom, određenim pravilima, određenim načinom to podići na jedan viši nivo. Ovim zakonom se uređuje pravna zaštita poslovne tajne od svih radnji nelojalne konkurencije. Tako je poslovnom tajnom moguće štititi različite podatke i informacije koje su veoma važne, npr. proces proizvodnje nekog subjekta, zatim različite rezultate istraživanja, profil potrošača koji je važan u određenom segment, u određenoj oblasti, različiti finansijski podaci koji su značajni za poslovanje, zatim projekti, rezultati ispitivanja i testiranja, različiti planovi u proizvodnji, zatim razne formule u određenim oblastima itd. U vreme intenzivne radnje i komunikacije na različitim nivoima i u vreme intenzivne saradnje sa stranim ulagačima, veoma je značajno da i mi kao društvo i država uredimo jedan oblik ponašanja, a takođe i da ustanovimo određene obaveze u tim odnosima, što podrazumeva poštovanje određenih normi, pravila u poslovanju, poštovanje njihove poslovne politike, mislim na te subjekte koji sa nama sarađuju, jer to pretpostavljam izvesnost zacrtanih planova i rezultata koje oni očekuju u saradnji sa nama. To zahteva određenu ozbiljnost u ponašanju i u odnosima sa našim partnerima. To podrazumeva u krajnjem rezultatu i poštovanje i očuvanje određenih podataka do kojih možemo doći kao njihovi partneri. To znači da ne možemo sa tim baratati na jedan neuređen način koji njima ne odgovara. Zaštita poslovne tajne, naročito u uslovima ustaljene korupcije je, takođe, značajno pitanje, jer poslovna tajna može da bude sredstvo prometa i sredstvo sticanja, da tako kažem, određene dobiti, što, opet, sa etičkog stanovišta nije u redu. Sa druge strane, narušava i ugled i naše zemlje i naših privrednih i drugih subjekata, koji bi sarađivali sa drugim ulagačima i iz tih razloga je potrebno ovo urediti na jedno pravno valjan način, kroz donošenje jednog zakona koji je pretpostavljati da postoji jedan uokviren način ponašanja u tim poslovnim odnosima. Ovo pitanje je naročito značajno u nekim oblastima kao što je oblast proizvodnje lekova, ili oblast zaštite biljaka, recimo, što je dovelo do toga da se posebnim zakonima pitanje zaštite poslovne tajne, takođe, uređuje. Ovo je jedan opšti zakon koji u celini, da tako kažem, uokviruje i ustanovljava pravila ponašanja, zatim sankcionisanja i odstupanja od takvog načina ponašanja. Ali i posebnim zakonima je to već uređeno, ili je moguće urediti, radi preciznijeg definisanja svih ovih pravila odnosa koji treba da obezbede očuvanje određenih podataka od zloupotrebe. Na pravnom terenu, kroz ovaj zakon stvara se osnov za građansko-pravnu zaštitu u slučaju povrede poslovne tajne. Ovim predlogom zakona predlaže se da se povreda poslovne tajne, da ona bude sankcionisana kao privredni prestup privrednog društva, odnosno odgovornog lica u privrednom društvu. Rekao bih da mi i kao društvo i kao država moramo težiti podizanju svesti naših ljudi, naročito u poslovnim odnosima i na izgradnji jednog visokog profesionalizma, koji će obezbediti jedan zdrav odnos i ustanoviti jedno poverenje u komunikaciji sa drugim subjektima i sa našim partnerima. Dakle, to je već neka viša sfera u odnosu na sferu pravnog normiranja ove oblasti, ali do toga, naravno, ne možemo doći pojednostavljeno, da tako kažem, time što ćemo usvojiti ovaj zakon, već to je jedan dug put koji podrazumeva i edukaciju i vaspitavanje, da tako kažem, mlađih generacija i budućih kadrova, koji će držati do svoje profesije, koji će držati do jednog kodeksa i do jedne etike koja u krajnjoj liniji obezbeđuje otvaranje vrata koja su siguran put u napredak. Bez tog profesionalizma mi ne možemo, da tako kažem, doći do onih partnera sa kojima možemo na zdravim osnovama sarađivati i raditi. Ovo je pretpostavka kako za jedan siguran put i uspeha, da tako kažem, i naših privrednih subjekata, ali i samog pojedinca u našem društvu, jer samo jedna visoka etika, da tako kažem, našeg pojedinca i društva u celini, obezbeđuje i poverenje i zdrav odnos i punu komunikaciju sa drugim partnerima, što pretpostavlja u krajnjoj liniji siguran put ka jednom napretku. To je ta dimenzija o kojoj moramo voditi računa i koja možda kroz ovaj zakon i ne može da se uredi, ali ovo pitanje ne možemo rešiti samo donošenjem ovog zakona, već i kroz druge aktivnosti, kroz druge poduhvate, kroz obrazovni sistem, kroz ono što je edukacija i usavršavanje kadrova na svakom nivou, što je sigurna garancija da možemo na jedan zdraviji način da funkcionišemo u cilju napretka naše države i našeg društva. Naravno, u vremenu ustaljene korupcije i nekih drugih bolesnih stanja našeg društva i uopšte jednog ambijenta u kome živimo, mi imamo problem sa ovim, ali taj će se problem sigurno rešiti sa jedne strane usavršavanjem ove pravne regulative u mnogim oblastima, pa i u ovoj, a sa druge strane i kroz druge aktivnosti koje će učiniti da dođemo do jednog visokog profesionalizma i do jednog zdravog etičkog stanja našeg društva, što je najbolja preporuka za jedan zdraviji i važniji i, ako hoćete, jedan odnos i sa drugim stranim ulagačima, što će nas preporučiti kao partnere sa kojima vredi raditi. Naša poslanička grupa SPS-JS će glasati svakako za ovaj zakon, sa očekivanjem da je samo ovo jedan korak u pravcu stvaranja jedne povoljnije klime u jednom normalnom i zdravom poslovanju i ponašanju i pojedinaca i privrednih subjekata, a u cilju stvaranja jedne drugačije svesti i stvaranja jedne drugačije obaveze prema kući gde radimo, prema obavezama koje imamo pred sobom i u ime onog subjekta gde radimo, gde delujemo, a i u ime države čiji smo sastavni deo. Glasaćemo za ovaj zakon i očekujemo da će to učiniti i ostaleposlaničke grupe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Ministar želi reč. Izvolite gospodine Obradoviću.
Poštovana predsednice, poštovani članovi predsedništva Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u ime Ministarstva prosvete i nauke Vlade Republike Srbije kažem nekoliko reči o sadržaju zakona o kome Skupština danas raspravlja. Zakon o zaštiti poslovne tajne, osnovni cilj koji se želi postići predloženim zakonom je zaštita poverljivih informacija koje zakonito kontroliše fizičko ili pravno lice od svih akata nelojalne konkurencije. Pravnom zaštitom poslovne tajne stvaraju se uslovi da se sankcioniše svaka radnja neovlašćenog otkrivanja, sticanja ili korišćenja poverljivih informacija. Time se podstiče tržišna utakmica, poštena tržišna utakmica, podstiču istraživačke aktivnosti i inovativnost, stvaraju se povoljni uslovi za privlačenje i održavanje stranih investicija. Ovim zakonom želimo da rešimo nekoliko problema. Vi znate da pitanje poslovne tajne jeste predmet i sadržaj zakona koji se bavi određenim oblastima, ali ovo je prvi opšti zakon koji se odnosi na poslovnu tajnu. Jer, posebni zakoni tretiraju problematiku poslovne tajne u odnosu na različite oblasti poslovanja. Predloženi zakon kao jedinstveni opšti zakon ustanovljava pravni osnov za zaštitu poslovne tajne od nelojalne konkurencije u svim oblastima privrednog poslovanja i naučno-istraživačkog rada. Ovim zakonom obezbeđuje se ostvarivanje zaštite od nelojalne konkurencije i u pogledu podataka o testovima i drugih podataka koji se podnose državnim organima radi odobravanja, puštanja u promet farmaceutskih i poljoprivrednih i hemijskih proizvoda. Sistem zaštite poslovne tajne od nelojalne konkurencije usklađen je sa standardima koje propisuje član 39. sporazuma Svetske trgovinske organizacije. Šta je urađeno predloženim zakonom? Definisan je pojam poslovne tajne, definisane su radnje zakonitog i nezakonitog pribavljanja, korišćenja i otkrivanja informacija koja predstavlja poslovnu tajnu, propisane su mere građansko-pravne zaštite u slučaju povrede poslovne tajne. Pojam poslovne tajne. Poslovnom tajnom se smatra bilo koja informacija. Reč ili informacija koje imaju ili mogu imati komercijalnu vrednost, zato što nisu opšte poznate, niti dostupne trećim licima, sa tim rečima informacijama koja je od strane njenog držaoca zaštićena odgovarajućim merama, radi čuvanja njene tajnosti i informacija čije bi saopštavanje trećem licu moglo naneti štetu njenom držaocu. Poslovnom tajnom smatraju se i neotkriveni podaci o testovima ili drugi podaci koji se podnose državnim organima radi dobijanja dozvole za stavljanje u promet lekova, medicinskih sredstava, poljoprivrednih i hemijskih proizvoda i biocidnih proizvoda, drugi podaci koji su posebnim zakonom, drugim propisom ili aktom od pravnog lica proglašeni poslovnom tajnom. Pitanje je koje informacije se mogu štititi kao poslovna tajna. Kao poslovna tajna mogu se štititi različite vrste informacija, kao što su: finansijski, ekonomski, poslovni, naučni, tehnički, tehnološki proizvodni podaci, zatim, studije, rezultati istraživanja, različite formule, crteži, planovi, projekti, modeli, programi, metode, tehnike, obaveštenja ili uputstva internog karaktera. Kao poslovna tajna ne mogu se štititi informacije koje su označene kao poslovna tajna radi prikrivanja krivičnog dela, prekoračenja ovlašćenja ili zloupotrebe službenog položaja ili drugog nezakonitog akta ili postupanja domaćeg ili stranog fizičkog ili pravnog lica, kao i informacije za koje je posebnim zakonom propisano da ne mogu predstavljati poslovnu tajnu. Uslovi za zaštitu poslovne tajne. To je, pre svega, tajnost informacija. Opšte poznate ili odmah utvrdive informacije ne mogu se zaštiti kao poslovna tajna. Komercijalna vrednost informacija - informacija će imati komercijalnu vrednost zbog koje će se smatrati poslovnom tajnom ukoliko njenom držaocu daje prednost u odnosu na konkurenciju. Mere zaštite za očuvanje tajnosti. Koje će konkretne mere držalac pojedine informacije preduzeti da bi je držao u tajnosti zavisi pre svega od vrste, značaja i vrednosti te informacije. Primer je potpisivanje ugovora o proverljivosti, obeležavanje oznakom poverljivosti, ograničavanje pristupa dokumentima ili fajlovima u kojima je sadržana poverljiva informacija i sl. Za ostvarivanje zaštite od nelojalne konkurencije nije potrebna formalna registracija ili odluka o ustanovljenju poslovne tajne. Držalac poslovne tajne ima pravo da prenese pravo korišćenja poslovne tajne na drugo lice i da zabrani drugim licima da neovlašćeno pribave, otkriju ili koriste poslovnu tajnu na način koji je suprotan zakonu i dobrim poslovnim običajima. Zakonitim se smatra pribavljanje, korišćenje i otkrivanje informacija koje predstavljaju poslovnu tajnu ukoliko je izvršeno u skladu sa zakonom, odnosno dobrim poslovnim običajima, čak i bez izričite ili prećutne saglasnosti držaoca. Nezakonitim se smatra pribavljanje, korišćenje i otkrivanje informacija koje predstavljaju poslovnu tajnu, ukoliko je izvršeno bez saglasnosti držaoca poslovne tajne i na način suprotan zakonu i dobrim poslovnim običajima. Kada je reč o efektima predloženog zakona, predložena rešenja će imati efekat na sve privredne subjekte, fizička i pravna lica koja pokrenu postupak građansko-pravne zaštite poslovne tajne od akata nelojalne konkurencije. Zaštita poslovne tajne od akata nelojalne konkurencije doprinosi pravnoj sigurnosti svih učesnika u različitim poslovnim, privrednim i naučnim delatnostima i dodatno će ih motivisati za dalje unapređivanje poslovanja i naučno-istraživačke delatnosti. Zaštita poslovne tajne predstavlja i stimulans za poslovanje stranih privrednih subjekata u Republici Srbiji. Usvajanje ovog zakona koji je usklađen sa odredbama sporazuma je prioritet utvrđen planom zakonodavnih aktivnosti i on je u funkciji ispunjavanja uslova za pristupanje Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Želim da istaknem još da je o ovom zakonu sprovedena javna rasprava, u periodu od 10. do 30. maja ove godine i da je u okviru te javne rasprave, 16. maja iste godine u Zavodu za intelektualnu svojinu održan okrugli sto o radnom tekstu Nacrta zakona o zaštiti poslovne tajne. Predlozi koji su usvojeni na tom okruglom stolu su inkorporirani u tekst zakona koji je danas pred vama. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Palaliću.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nema sumnje da je ovo vrlo važan zakon, ali DSS ima niz primedbi, a to ćemo u raspravi istaći, i na koncept zakona i na rešenja koja su ovde data. Naravno, pitanje pored činjenici što ovo spada u korpus prava intelektualne svojine, sasvim sigurno je moglo, pored Ministarstva prosvete da uzme učešće i Ministarstvo pravde ili Ministarstvo ekonomije jer se ono u velikoj meri, rešenja koja su ovde tiču u velikoj meri, dotiču ovih oblasti, pogotovo onaj procesni deo koji je skoro polovina zakona koji se odnosi na zaštitu poslovne tajne. Generalno, temom tajni u Srbiji ova Narodna skupština se već jednom prilikom bavila i bavila se kada je u pitanju bio Zakon o tajnosti podataka, sada se bavimo ovim zakonom i poprilično je čudno da rešenja koja su ovde data u velikoj meri odstupaju od onog koncepta koji je bio u okviru Zakona o zaštiti tajnosti podataka. Naravno, tamo se ticao interesa države ovde se stvar tiče interesa, hajde da kažemo, dominantno kompanija, ali ono što jeste osnovna stvar jeste, kako se definiše i kako se sagledava interes da bi on bio zaštićen kroz tajni. Jeste ključno pitanje sada u Srbiji, šta je u stvari tajna posle ovih depeša koje je objavio Vikiliks, šta je tajna i kakav je odnos u Srbiji prema tajni kada vidimo šta je sve zapisano u tim depešama koje se uglavnom tiču najviše, najvažnijih državnih interesa. Kako razmišljati o zaštiti poslovnih tajni, a reći ćemo koje su praznine u ovom zakonu koje stvaraju mogućnost da se, da dođe do kršenja poslovne tajne. Kako pričati uopšte o zaštiti interesa u kompanijama i zaštiti poslovnih tajni, lojalnosti kompanijama kada vidimo na koji način je bio odnos najviših državnih funkcionera, državnih organa prema državnim interesima lojalnosti državi Srbiji. Ta dva proces su nesumnjivo povezana i kada se stvar ovako sagleda, ispada da najveći, hajde da kažem, najveći trezori tajni u ovoj državi nisu Savet za nacionalnu bezbednost ili Vladeili privatne poslovne kompanije nego su to strane ambasade. Na žalost, u takvoj atmosferi govorimo o jednom ovako važnom zakonu. Zakon o tajnosti podataka je, koji se ticao državnih tajni, je nešto što i te kako ticalo problema koji se odnose na zaštitu podataka od interesa državi i ovaj zakon to delimično dotiče i on je u odnosu na ovaj zakon, gospodine ministre, mnogo detaljniji. Osnovna primedba, naša na ovaj zakon je, što je on uopšten i ostavlja prostor da ne rešavanjem nekih ključnih problema i uvođenjem opštih pravnih normi, o tome ću nešto kasnije reći, poslovna tajna bude kršena. Poći ću od glavnih primedbi koje imamo na ovaj zakon. On s jedne strane, uvodi vrlo rigorozne norme koje se tiču zaštite poslovne tajne, tj. procesnog tela. Država se zaista ovde svestrano angažuje da zaštiti poslovnu tajnu koja je takva proglašena od strane pojedinih kompanije. Ali, u normama kojima dajete mogućnost da poslovna tajna dođe u posed nekog drugog lica bez saglasnosti držaoca poslovne tajne, mislim da se otvara velika mogućnost da poslovna tajna bude zloupotrebljena i dođe u posed lica koja nisu njeni zakoniti držaoci. Prvenstveno ovde mislim na korišćenje jednog pravnog standarda dobrih poslovnih običaja. Gospodine ministre, to je taj član 7, a vi ste o tome nešto govorili i stav 2. i to je vrlo problematičan, razumemo da postoje zakonski razlozi da, i zakonske mogućnosti da lice koje nije držalac tajne dođe u posed tajne, bez saglasnosti držaoca tajne. Takvu mogućnost zakon može da propiše, ali da to, kako se kaže, bude mogućnost na način koji nije u suprotnosti i sa dobrim poslovnim običajima, stvara ogromne probleme i on je u stvari povezan sa jednim pitanjem koje je ključno ovde i koje nije rešeno ni jednim zakonom, a to je pitanje, kretanja kadrova unutar poslovnog sveta između kompanija. Ne vidim, gospodine ministre, način kako ćete vi da zaštitite mogućnost, kako će zakon to da spreči da jedan kadar koji je radio u jednoj kompaniji, bio u mogućnosti da vidi različite informacije koje se tiču od proizvodnog procesa do poslovne strategije, i da taj kadar sutra uz mnogo bolju naknadu pređe u drugu kompaniju i na razne načine, koristeći ovo što se ovde kaže, dobar poslovni običaj, prenese te informacije konkurentskoj kompaniji. Delimično, to pitanje je bilo dotaknuto u oblasti koja se tiče bankarstva, ali uopšte u Srbiji, predstavlja ozbiljan problem. Ovde će biti najviše oštećene kompanije koje su u vlasništvu srpskih državljana i saglasno situaciji koja je sada u Srbiji, mogućnosti da mladi ljudi, stručni kadrovi napreduju u drugim kompanijama, možda će biti motivisani da im date više, da bi došli u posed ovih informacija. Gospodine ministre, pitanje kadrova, pitanje lojalnosti i uopšte tog segmenta u društvu, nije uopšte u Srbiji na adekvatan način rešeno. Postavlja se pitanje, a ja se opet vraćam na raspravu na početak, ako su svi ti ljudi gledali ovo što je objavljivano u ovim depešama, videli su kakav odnos imaju državni funkcioneri i zašto bi oni imali lojalnost prema svojoj matičnoj kompaniji, ako će biti bolje plaćeni i ako će njihova karijera biti bolja i uspešnija u drugoj kompaniji. Taj član 8, gospodine ministre, takođe dotiče ovo pitanje i on razrađuje pitanje dobrih poslovnih običaja, i kaže ovako, u stavu 2. pod načinom suprotnim dobrim poslovnim običajima, u smislu ovog zakona, podrazumeva se svaka radnja kojom se nanosi ili može se naneti šteta konkurentu. Gospodine ministre, mislimo da ovaj deo stava 2. nije trebalo da bude ovde. Trebalo je samo definisati kroz tačku 6) šta se podrazumeva da je kršenje dobrih poslovnih običaja. Ovo, nanosi ili može se naneti šteta konkurentu je opet jedan pravni standard koji će dati mogućnost da se mimo propisa ili normi ovog zakona dođe, odnosnoda da neku mogućnost poslovnu tajnu koju je stekao, ili informaciju koju je stekao, prenese u drugu kompaniju, jer da budemo iskreni, klasična špijunaža, mnogo će manje poslovnih tajni biti preneto u druge kompanije, nego fluktuacijom kadrova. Ne znam zašto se vi niste bavili, vodite jedan resor koji treba tom temom da se bavi, uopšte se niste bavili ovim zakonom, tim pitanjem kako to sprečiti. To će biti najveći problem. Znači, pitanje, nažalost u teškoj ekonomskoj situaciji, oni koji dobiju više para, doći će u mogućnost i imaće i želju, u krajnjoj liniji da prodaju informacije prelaskom u drugu kompaniju. Neko ko je zaposlen u jednoj kompaniji, više se taj segment razrađuje, da li će mu prestati radni odnos, teško da će rizikovati svoj posao da proda informaciju nekoj drugoj kompaniji, vrlo teško će da rizikuje. Ovo je ozbiljan problem. Naravno, korupcija, to je jedan od ozbiljnih problema i kada se sagleda ovo pitanje kadrova i pitanje korupcije, to su osnovni izvori kršenja ovog zakona, i odavanja poslovne tajne. Mi imamo još nekoliko primedbi koje se odnose na sam proces zaštite poslovne tajne. U članu 11, gospodine ministre, tačka 3) kaže se, naknada štete uključiće … (ne razume se), ako je povreda učinjena namerno, i tužilac može umesto naknade imovinske štete zahtevati naknadu u visini trostrukog iznosa uobičajene naknade. Gospodine ministre, ja ne vidim kako bi se, odnosno koji drugi motiv postoji osim namere, šta je drugo moguće, sem namerno odati poslovnu tajnu. Ne verujem da neko ko dođe u posed tih informacija, može iz nehata da te informacije prenese drugoj kompaniji koja je konkurent njegovoj matičnoj kompaniji na tržištu, a pogotovu ako pređe u tu drugu kompaniju i radi na sličnim poslovima. Mislim da ova norma apsolutno ovde ne stoji. E sada, gospodine ministre, način zaštite poslovne tajne od strane državnih organa, neverovatno je u kojoj meri se država angažuje da zaštiti poslovnu tajnu neke privatne kompanije. Zaista, u nekim segmentima građanskih i krivičnih sporova mi ovako nešto nemamo. Obezbeđenje dokaza, mi smo tu podneli amandman da je apsolutno neprihvatljivo da ceo institut obezbeđenja dokaza stoji u ovom zakonu. Znači, po ovom vašem rešenju, zbog poslovne tajne, sud može da pristupi obezbeđenju dokaza bez prethodnog obaveštavanja i saslušanja lica, od koga se dokazi prikupljaju, tako što će bez njegovog obaveštenja upasti u prostorije, izvršiti pretres, vozila, knjiga, dokumenata i da će on to da sazna tek, kaže se, licu od koga se dokazi prikupljaju, sudsko rešenje, obezbeđivanje dokaza, uručuje se u trenutku prikupljanja dokaza. Ne vidim zašto ovako drastičan instrument u zaštitiposlovne tajne. Nije to, to je prvenstveno interes kompanija, zašto bi država svoje resurse u toj meri angažovala da zaštiti poslovnu tajnu. Mi mislimo da je sasvim dovoljan institut privremene mere koji je definisan članom 13, a privremena mera je nešto što imamo otprilike da vidimo i u parničnom postupku, ali pošto se radi o interesu, mislim na poslovne kompanije, ne mislimo da moramo na ovako drastičan način da država angažuje svoje resurse da bi zaštitilainterese jedne poslovne kompanije. Naravno, rekli smo da su ova rešenja krajnje uopštena, recimo, vi ste to u vašem uvodnom izlaganju pomenuli, mere zaštite poslovne tajne. Mislimo da je moralo preciznije da se propiše, bar da se nabroje neke mere koje bi kompanije mogle, a ovako je data mogućnost da izaberu šta god žele da bi nešto što proglase poslovnom tajnom, zaštitili, da ne govorimo da je i sama definicija poslovne tajne, i šta to može biti u odnosu na poslovnu tajnu, jako široko postavljeno. Dakle, postavljeno je široko i postavlja se pitanje da li to može da dovede do kršenja propisa koji se odnose na konkurenciju, na samom tržištu. Osim toga, neki podaci koji se ovde definišu kao informacije koje se šire kao poslovna tajna, su nažalost, a mi smo imali prilike da ovde raspravljamo o Zakonu o privrednim društvima, oni su već isključeni iz mogućnosti da ih saznaju lica koja su direktno zainteresovana. Recimo, po Zakonu o privrednim društvima mali akcionari više neće imati mogućnosti da imaju pristup finansijskim dokumentima i finansijskim izveštajima u pojedinim kompanijama. Ko nam ovde onda garantuje da još mnogo neki drugi podaci koji se tiču, ne govorim o onome, o izveštajima koji moraju da se objavljuju, nego govorim o internim izveštajima unutar kompanija, da neko može da kaže da i neki drugi podaci ili poslovne strategije mogu da budu zaštićeni kao poslovna tajna, isključeni od mogućnosti da lica koja ne učestvuju u kapitalu, ne budu u mogućnosti, da ih ne saznaju. Prosto, ovaj zakon takvu mogućnost dozvoljava i u tom smislu mislimo da je čak i član 1. stav 2. morao da bude preciznije definisan. Znači, osnovne primedbe su na mogućnost da se usled opštih normi, pogotovo preširoko definisanih dobrih poslovnih običaja, a kroz fluktuaciju kadrova, odnosa prema lojalnosti, dođe do prenosa informacija koje se smatraju poslovnom tajnom i činjenicom da se ovaj niz odredaba ne reguliše detaljnije, a država se zaista stavlja apsolutno preko svake mere u funkciju stranih kompanija da zaštiti nešto što smatraju poslovnom tajnom. Prosto, postoji jedna kontradiktornost. S jedne strane ostavljate mogućnost da mnogo stvari izađe iz poseda držaoca poslovne tajne, a sa druge strane ono što neko smatra poslovnom tajnom i podnese tužbu da država ceo aparat stavi da to zaštiti. Mislim da će, nažalost, ovaj zakon koji je neophodan, slažem se sa vama, proizvesti niz problema u praksi, pogotovo zbog njegove uopštenosti. Sami ste rekli da je ovo opšti propis u oblasti poslovne tajne. Slažem se sa vama, ali gospodine ministre, mislim da je 20 članova zaista nedovoljno za jedan ovako važan i ključan zakon. Da zaključim, podneli smo neke amandmane. Moje kolege će još o tome detaljnije govoriti. Ne možemo ga podržati, ali suštinsko ključno pitanje danas u Srbiji jeste da društvo, pogotovo gledajući državne funkcionere, više nema nikakav odnos prema pojmu tajne i sve što proglašavamo ovde poslovnom tajnom, apsolutno je nebitno, izvan kompanija, izvan državnih institucija poslovne tajne zbog odnosa prema tajnama pohranjuju se najviše u institucijama koje zastupaju interes izvan Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko je pre mene, gospodine ministre, rekao da je ovaj zakon neophodan, ali ako se ovako u Srbiji pišu zakoni koji su neophodni, možete misliti kako se pišu zakoni koji nisu potrebni. Za SRS ovaj zakon je za Srbiju važan, kao i zakon o pomorskoj plovidbi. Vi to dobro znate. Izvinite što ću biti ovako otvoren i direktan, da li ste čitali ovaj zakon? Ubeđen sam da ste ga čitali da ga danas ne bi ste branili, izmislili bi ste za sebe neki posao. Vi ste ministar u Vladi Republike Srbije koji ovih dana, Boga mi, ima mnogo bitnijih i važnijih poslova. Juče vas je kolega iz Vlade optužio da 2000 Šiptara protestvuje zato što vi i vaše ministarstvo ne radite posao kako treba, kao da je on iz portugalske vlade, a ne iz srpske. To može da govori o odnosima u Vladi i činjenica da je povučen zakon o rehabilitaciji itd, govori o skladnim odnosima. Dok su odnosi takvi u Vladi, zakoni koji pred nas izlaze i koje vi, ministre, imate obavezu da branite liče na ovo na šta liči ovaj zakon. Zakon je toliko uopšten da u njemu u principu ništa i ne piše. Ovakav zakon, ponavljam, niste morali pred nas ni da iznosite. U Srbiji postoji gomila zakona koji na jedan indirektan način dotiče ovu oblast. Posle usvajanja ovog zakona ništa se neće promeniti. Ovaj zakon će služiti samo za zloupotrebe i mi ćemo to pokušati da dokažemo u današnjoj raspravi i u raspravi o pojedinostima. Vrlo konkretne stvari ću vas pitati. Nadam se da ćete imati odgovor za to. Tiče se onoga što je ovde napisano i što je uvršteno u ovaj zakon. Hteli ste da kažete nešto o ovom zakonu. Bili ste dužni da ga oživite. To je posao ministra kada dođe, da brani jedan zakon, da nas uveri da ovo ima smisla i da verujete u to. Nestaje nam država, nestaje nam narod. Mi pričamo o zaštiti poslovne tajne i o industrijskoj špijunaži. Zamislite, ministre, obezbeđujemo poslovnu tajnu u državi u kojoj ne možemo da sačuvamo posao? Kakva je to ironija? Kako se mi beznačajnim stvarima bavimo? Ne kažem da su principi visokog etičkog ponašanja u poslu ne trebaju ugraditi i podizati, ali u državi se institucijama koje su poslednjih 10 godina napravljene onakvima kakve jesu, ovo je potpuno nepotrebno i ovo je potpuno besmisleno. Proći ću kroz nekoliko članova samo da mi kažete šta to znači. Šta je predlagač zakona hteo? Kakvu poruku šalju? Ko može zbog takve terminologije i ovakvih formulacija da se poziva na ovaj zakon? Ministre, pogledajte recimo član 1. koliko je uopšten – Informacijama koje se štite kao poslovna tajna u smislu ovog zakona smatraju se naročito finansijski i ekonomski, pa nabrajate dalje podatke. Koji su to finansijski i ekonomski podaci? Da li možemo da znamo šta je to od finansijskih i ekonomskih podataka koji će se štititi ovom tajnom? Zamislite šta će nesavesni i neodgovorni, pozivajući se na ovaj zakon, da štite? Obavezali ste ih nekim drugim zakonima da to što treba da štite napišu u opštim aktima preduzeća. Postoji Zakon o privrednim društvima itd. Zamislite sada šta će sve u te akte da se unosi na osnovu ovoga. Danas imate Tantalove muke da dobijete kolika je plata direktora javnog preduzeća u nekoj maloj bednoj opštini, pa se angažuje Poverenik za dostupnost informacijama od javnog značaja, pa se preko svega toga angažuju i sudovi, pa odgovorni plaćaju kazne, pa preduzeća plaćaju kazne da vidite koliku platu prima direktor javnog preduzeća koje, po prirodi stvari u Srbiji, pravi gubitke. Zašto to korisnike interesuje? Zašto to strane zainteresovane interesuje? Kada pitate te ljude kako vam ograničavaju određene usluge koje vam pružaju, oni kažu da u te usluge idu cene troškova odnosno troškovi u kojima su telefonski računi, plate, reprezentacije itd. Vi sada pitate koliki su i oni vam to ne daju. Zamislite šta će se sve na osnovu ovoga kriti na taj način. ako ne može da se krije da li znate koliko će se produžiti na osnovu ovoga procedura da dođete do tog podatka, koliko će to finansijski i proceduralno i administrativno da optereti i državu i pojedince, sve zainteresovane u ovoj priči. Ne mogu tako da se pišu zakoni. Zakoni moraju da imaju svrhu i cilj, smisao. Moraju da nam obezbede i unaprede kvalitetživota. Ne mogu da se usvajaju zato što još neko živi u iluziji EU – ići ćemo tamo pa nam ovo treba. Nećete nikada otići tamo i zajedno sa vama nikada tamo nećemo da odemo, ali nemamo zbog toga pravo da se igramo sa javnosti i da se igramo sa građanima i da se igrate sa nama, poslanicima. Zamislite sada ironiju, u ovaj zakon ste uvrstili kategoriju industrijske špijunaže. Pitam vas, ministre, da mi kažete šta je industrijska špijunaža? Da bi ste imali špijunažu industrijsku morate da napravite industriju. Ne može država, ministre, koja izvozi kukuruz da se bavi industrijskom špijunažom. Kukuruz izvozimo ne zato što povećavamo proizvodnju nego zato što su mu dobre cene, izvozimo ono što nam je zabranjeno. Mi se podsmevamo i narodu i svima onima koji ovde žive. Ne podsmevamo se mi, nego Vlada. Sada se ta Vlada bavi industrijskom špijunažom. To su za Srbiju u kojoj je u poslednje dve – tri godine 200.000 ljudi ostalo bez radnog mesta, sofisticirane stvari. Pitam vas da li se industrijskom špijunažom, zaštitom od nje, mogu baviti oni ljudi koji sada štrajkuju, pištaljke duvaju kod Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Da li znate šta je ovo za njih? Ovo je za njih katastrofa, smejurija. Mi se izvrgavamo i sa narodom i sa ovim institucijama. Zamislite, bavite se zaštitom poslovne tajne u državi u kojoj radnici ili ne primaju platu ili je primaju posle pet ili šest meseci, a doprinosi ako im se plate, plate, ako ne, država će. Poslednjih nekoliko meseci iz budžeta ste dali pet milijardi dinara da izmirite poreze i doprinose za one koji su bili nesavesni i neodgovorni u državnom vlasništvu. Ko će privatnike da pomogne u tom smislu? Neće niko. Pitam vas, radnici danas u Srbiji, koji su takvom položaju, ko će njega da zaustavi da za deset plata, koje u principu iznose hiljadu ili dve hiljade evra, ne proda poslovnu tajnu? Vi ovako sofisticirane zakone iznosite pred nas poslanike, uzimamo građanima i javnosti vreme, kada da se mi bavimo nečim ozbiljnim. Ovo će nas kvalifikovati za Svetsku trgovinsku organizaciju. Ovo će da nas kvalifikuje za investicije i dobar poslovni ambijent. I vi i ja znamo da to nije tačno. Zato smatram da niste trebali danas da dođete tu. Vi niste čovek koji bi o ovome mogao da kaže nešto. Vi ste prinuđeni da čitate. Znate i sami da je ovo bezvredno, ali vi ste pristali da budete deo te ekipe koja je od 2000. godine na ovamo. Recite mi i jednu stvar koju su dobro uradili. Recite mi i jedan zakon koji se do kraja sprovodi u životu i u praksi, a da ne govorimo o zakonima koje smo usvojili, odnosno koje su oni usvojili, potpuno bespotrebne i nikada primenu neće imati u životu. Šta to nama sve ovo treba? Gori nam država i na jugu, a boga mi i na severu, jutros čitam. Uvode nam u praksu "očevidnik". Zamislite, "očevidnik" umesto registar, u sred Srbije. To je vaša tema, time treba da se bavite, vi ste ministar za te stvar i da ozbiljno to shvatite. Na koje ste dokumente pozvali? To piše u ovom obrazloženju. Pozvali ste se, evo ih ovde, deklaracije, odnosno konvencije, koje u suštini regulišu stvari koje nemaju veze sa poslovnom tajnom. Pravi se jasna distinkcija između poslovne tajne i onoga što ove dokumentacije, odnosno konvencije regulišu. One se uglavnom odnose na intelektualnu svojinu, odnosno patente, žigove, geografsko poreklo. Sve piše, čitam. Pitam vas, ministre, da li znate koliko takvih zakona u Srbiji je već usvojeno? Spisak je poširok, što se setim iz glave: intelektualna svojina, patenti, žigovi, integrisana kola, hologrami, geografsko poreklo, Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima, sredstva za zaštitu bilja itd. Da li treba još da se nabraja legislativa koja proističe iz ovih dokumenata? Sve ste to imali, apsolutno sve. Ovo vam uopšte nije bilo potrebno. Ili, ovo ako ste hteli da štitite poslovnu tajnu, ako je to danas u Srbiji uopšte moguće, onda zaista niste smeli da se pozivate na ove dokumente, koji su iz koje godine? Da li to znate? Da li znate kada je ova Pariska konvencija usvojena? Godine 1883, 150 godina posle toga se bavimo time. To govori o prirodi vlasti koja nam je neke standarde obećala pre 12 godina, 10 godina, da ne grešim. Do dana današnjeg nije uspostavila. Dok god sede tu gde sede neće ih biti u Srbiji. Zato mora sa njima da se raščisti, sa njima i njihovom politikom. Vi birajte da li ćete biti i dalje deo te promašene politike ili ćete svoje stavove i odnos prema državi da revidirate i da menjate. U ovim konvencijama se dolazi do prava i obaveza koje su dužne članice te unije i prema sindikatima da obezbede. Zamislite ulogu u položaju konteksta poslovne tajne i industrijske špijunaže sindikata danas u Srbiji, koji nisu u stanju da se izbore za elementarna prava radnika, kamo li za zaštitu poslovne tajne, intelektualne svojine, patenta, žigova itd. Sada ćemo javnosti da uzimamo vreme, navodno štitimo poslovnu tajnu, industrijsku špijunažu. Pitam vas, ministre, sledeće. Ovde u zakonu u članu 8. – suprotno dobrim poslovnim običajima naročito se smatra industrijska ili komercijalna špijunaža. Gde u ovom zakonu piše šta je to? Gde u zakonu piše šta je industrijska i komercijalna špijunaža? Postoje udžbenici i to što piše u udžbenicima mogu da kažem sada. Oni su uveli jednu praksu, pa drugi član svakog zakona je pojmovnik, pa se tu navede šta je šta. U kontekstu ovog zakona, šta je industrijska špijunaža? Gde će to da piše? Ako ste se opredelili da to uvedete u podzakonske akte, zašto to ovde nije napisano, u kom roku ćete doneti podzakonske akte? I za podzakonske akte vam Evropa lupa šamar. Treba, neka je. Šta je industrijska ili komercijalna špijunaža? Saradnici mogu da vam pomognu i da vam kažu. Neka šapću. Uveli ste u zakon, o tome će biti mnogo više reči u raspravi u pojedinostima, kategoriju prevara. Prevara je krivično delo. U zakonu u kome će se stvari pred sudovima rešavati u parničnom postupku, ne mogu da stoje elementi krivičnog dela. Možda i mogu, ali kada zakone pišu oni koji ih pišu. Možda bi bilo drugačije da ih pišu, nego ih prepisuju, prevode, pa sve to nema svoj smisao. Slušajte sada ovo, ministre, pošto ste vi ministar za obrazovanje, da mi samo objasnite šta ovo znači, u članu 13. i 14. Slušajte šta su genijalci napisali. Član 14. – na zahtev lica koje učini verovatnim mogućnost da će nastati šteta. Da li možete da mi kažete šta znači "učini verovatnim mogućnost"? I mogućnost i verovatno, da li je to stvar za zakon? Zato kažem da ovo niste čitali. Ako bi kao neko ko je ovo pročitao, i kao ministar obrazovanja, dozvolili da ovo uđe u proceduru, ne znam šta više da vam kažem. SRS neće da govori ništa više o ovome. Ovo je smešno, toliko deklarativno, toliko uopšteno. Ovo ne znači ništa. I oni koji su spremni na zloupotrebu koristiće ovaj zakon da se sprdaju sa državom, sa institucijama i sa svim zainteresovanim stranama koje su eventualno tretirane ovim zakonom. Zato smatramo da je ovo sve pogrešno i promašeno i potpuno nepotrebno. Možda ne bi bilo loše da i ovaj zakon, kao i ovaj prethodni, povučete, ali ovde nema podele na partizane i na četnike, pa nema ni razloga da se zakon povlači. Bilo bi dobro da se ovo povuče i da ovome date neki smisao i neki život, da udahnete nešto što će ovome obezbediti primenu u praksi. Inače, ministre, i dalje će registri da nam budu očevidnici. I dalje će šiptari zbog pritisaka na Srbiju da protestvuju u Bujanovcu, a vaše kolege ministri da optužuju da je to navodno iz obrazovnih i prosvetnih razloga, a i vi u Vladi a i mi u opoziciji znamo zašto se to radi, samo što mi smemo da pričamo, a vi ne smete, zbog vašeg evropskog puta. I dalje će, gospodine ministre, malinari da blokiraju pruge. I dalje će da se svađaju sa onima koji su životno zainteresovani da ih dovode u jedan podređeni položaj, jer imaju podršku ljudi koji sede u Vladi, a mi ćemo da raspravljamo o poslovnim tajnama. Za SRS ove besmislice su neprihvatljive. Nemamo nameru da podržimo sve ovo, a vrlo konkretno ćemo u raspravi u pojedinostima da vam pričamo kakve su promašaje i gafove ili bar oni koji su pisali i prevodili ovo napravili pre nego što su poslali u Skupštinu. Hvala.
Da li još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Moram reći da je ovo bilo veoma inspirativno, slikovito, kako bih rekao, višeslojno izlaganje, koje je malo govorilo o sadržaju zakona, a više o opštim stvarima. Ima, ima. Za druge će imati. Za vas možda nema i vi ćete se tako ophoditi prema zakonu i kroz amandmane i kroz glasanje, ali ovaj zakon ima i te kako svoj značaj i svoj smisao. Kada budemo razgovarali u pojedinostima, videćete i na koji način. Jer, predmet poslovne tajne je predmet sadržaja mnogih zakona koji su već doneti, ali je postojala potreba da se donese jedan opšti zakon. Inače, kad pominjete 1883. godinu, Srbija je bila jedna od 11 zemalja koje su potpisali tu tadašnju konvenciju o zaštiti industrijske svojine. Druga je stvar, što mi u međuvremenu neke stvari nismo normativno odradili, iz opet, samo nama poznatih razloga. Da vam kažem, s obzirom da ćemo sigurno razgovarati o ovoj temi jako mnogo, pred sobom imam član 39. TRIPS, pa ako bude bilo potrebno mogu ga i citirati, ali samo bih želeo da vam kažem nešto, ne donosimo mi ovaj zakon zbog drugih, nego sebe radi. Jer one kompanije i one zemlje koje su zainteresovane za privrednu saradnju sa nama, one pitaju da li imate ovaj zakon. Druga je stvar sadržaj zakona. Da li je dobar, loš, ovakav, onakav, o tome se uvek može diskutovati. Ni jedan zakon nije idealan sam po sebi, ali apsolutno postoji potreba da se donese ovaj zakon. Mi mislimo da smo našli meru za jedan takav zakon. Razgovaraćemo danas, biće još vremena i prilike. Da kažem još jednu stvar, pošto ste rekli, vezano za ovu situaciju na jugu Srbije, niste u pravu. Rekli ste da mi, kako ste rekli, ne smemo da kažemo šta je. Ja sam upravo i kasnio na početak ove sednice, pošto sam imao konferenciju za štampu o mogućim tehnološkim viškovima u oblastima obrazovanja, ali je bilo postavljeno pitanje o protestima na jugu Srbije. Jasno i glasno sam rekao da je to apsolutno jedna zloupotreba obrazovanja u političke svrhe, da ne treba zaboraviti, a ko neće da vidi to je već personalni, da je skup počeo intoniranjem albanske himne, da su nošene albanske zastave, da su parole bile – hoćemo diplome univerziteta u Prištini, da se ignoriše činjenica da je država Srbija dostavila i udžbenike na albanskom jeziku i besplatne, dasu u jednoj školi ti udžbenici stigli, ali nisu podeljeni đacima, da se ignoriše da je nabavljen udžbenik iz Tirane koji je, uz delimične izmene, na albanskom jeziku njima, dakažem, stavljen na raspolaganje, da se ignoriše činjenica da smo u oblasti infrastrukture uradili određene stvari, da se ignoriše činjenica da pravimo odeljenje Ekonomskog fakulteta u Bujanovcu i mnoge druge pozitivne stvari, da se ignoriše činjenica da Savet manjinske albanske zajednice konstituisan nekoliko meseci kasnije, a po proceduri zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, oni predlažu udžbenike koji mogu biti u upotrebi, ali samo predlažu. Tek kada Zavod za unapređenje obrazovanje i vaspitanje utvrdi da su oni u skladu sa nastavnim planom i programom Srbije, oni mogu biti korišteni. Jednostavno, reč je o tome. Ovaj drugi aspekt, sa kolegom Markovićem sam se čuo. Nema među nama nesporazuma. Nažalost, neke njegove kolege u tom koalicionom telu nisu razumeli postupak izdavanja udžbenika koji se mogu koristiti, pa su dali apsolutno pojednostavne i netačne ocene. Prema tome, kod mene kao ministra, apsolutno nema dileme šta je suština skupa koja je juče održan i protesta koji je održan. I tu nema nikakve nedoumice. Hvala vam.
Narodni poslanik Dragan Stevanović, pravo na repliku. Dva minuta.
Voleo bih da mi sada pojasnite šta ste vi rekli sad u vašem izlaganju vezano za zakon, sem što ste rekli ono što piše u obrazloženju? Pomenuli ste parisku konvenciju i ovaj TRIPS ugovora i član 39, i da mi čitate. Nema potrebe, imam ga kod sebe. Mi smo se sa time pozabavili. Niste rekli ništa o zakonu, jer verujem da znate da ne možete ništa ni da kažete. Ovaj zakon nema suštinu. Da ima suštinu, ne bi bio u 20 članova. Bio bi napisan u skladu sa pravilima koje smo definisali, odnosno koje ste vi definisali, kako se pišu zakoni. Imate kilometarske rečenice koja su čista apstrakcija i ništa za šta materijalno možete da se uhvatite. To je metodologija za koju ste se opredelili. Ne možete da nas uveravate da ovo ima smisla, kada ne znači ništa. Objasnite mi, gospodin ministre, pošto zakon ima suštinu, šta znači – učeni verovatni mogućnost? Koga ćete tu za šta da teretite i da gonite? U ovakvim okolnostima, ministre, predviđate da možete da donesete kroz izvršni postupak, kako se to već kaže, sudsko rešenje – da prekopavate stanove, da blokirate račune, da uzimate hartije od vrednosti, a da sve bude ovako apstraktno, nedokazivo i bez materijalne osnove. Nisam pravnik, ali ovo je iz aviona očigledno da je besmisleno, da je bez suštine i duše. Još jednu stvar, ministre. Nisam rekao za Bujanovac da ne smete da pričate. Što se tiče ministra Markovića, njegove izjave su prenete u javnost. Šta je rekao i ko je kriv. Ja sam rekao da Vlada nerado priča i ćuti o problemima na KiM, na severu KiM. Bilo bi lepo da se u poslednjih 10 ili 15 dana neko seti da nas pozove i da svi zajedno razgovaramo o problemima koji nas očekuju 16. za dva dana. SRS će biti prisutna dole.
Dva minuta. Da li još neko od predstavnika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da koristi svoje pravo na reč u ovom delu toka sednice? Ako da, molim da se prijavite u elektronski sistem. Nema prijavljenih. U tom slučaju obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav. 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnele poslanička grupa DSS, poslanička grupa SRS, poslanička grupa Nova Srbija i poslanička grupa ZES. Prelazimo na deo sednice koji se odvija pravom na reč, a po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o zaštiti poslovne tajne. Prva prijavljena je narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Posle nje, narodni poslanik Dejan Mirović.
Hvala, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram da počnem od nečega što je ministar svesno ili nesvesno upravo izrekao i što fantastično oslikava kako ova vlada radi. Gospodine ministre, ako mi ne verujete, potražite stenograme. Rekli ste sledeće – naši partneri koji hoće ovde da investiraju, pitaju da li mi taj zakon imamo. Šta piše u zakonu? O tome možemo da pričamo, da li valja ili ne valja. Suština je marketing. Imamo zakon. Šta piše u zakonu? Bože moj. To ste rekli, pogledajte stenogram. Mislim da su i drugi primetili. Moj posao je Frojd, ja to primećujem. Zaista sam pročitala ovaj zakon i moram da kažem da sam vrlo iznenađena. Zašto sam iznenađena? Zakon ne prati ovu proceduru koju smo imali prilike da pratimo ovih poslednjih mesec dana, čitajući Vikiliks, koju svi kompletno u našem državnom rukovodstvu zaista vrlo pažljivo prate, odajući državne tajne i prodajući interese Srbije po stranim ambasadama. Vikiliks nam je ovih dana omogućio da do detalja upoznamo tu proceduru koju prate svi od reda, i predsednik Tadić i njegovi ministri, uključujući i gospodina Borka Stefanovića koji nama ovde vrlo često priča ono u šta i sam ne veruje. Interesantno je da od te procedure ne odstupaju i svima odgovara. Ono što je bitno i što moram isto tako da kažem jeste da je izgleda ta procedura o kojoj sam malo pre govorila potpuno u skladu sa Ustavom i potpuno u skladu sa zakonima, jer se ne oglašava javni tužilac, iako su svi dokazi javni, iako je sve fantastično transparentno, kako volite da kažete, on je izgleda razlog zbog kojeg se ne oglašava i proglasio za poslovnu tajnu. Vidim da me predsedavajuća gleda. Potpuno sam u skladu sa dnevnim redom. Prosto, moram da nastavim sa jednom dilemom da li danas posle ovoga što je Vikiliks objavio, uopšte možemo da govorimo šta je to tajna. Naročito, da li možemo da govorimo o tome šta je poslovna tajna? O tome, naravno, ne možemo da govorimo zato što ovaj zakon, koji se bavi tom materijom, a nije privi koji se tom materijom bavi, on se bavi poslovnom tajnom i zaštitom od nelojalne konkurencije, i to u onom domenu u kome to nije uređeno, a tonije uređeno u elementima Zakona o privrednim društvima, zatim Zakona o sredstvima za zaštitu bilja, zatim Zakonom o lekovima i medicinskim sredstvima i Zakonom o trgovini. Tako kažete vi u obrazloženju, ali ja znam bar još nekoliko zakona, recimo, Zakon o biocidnim sredstvima, gde se vrlo precizno uređuje šta je to poslovana tajna i procedura i kako se ona štiti. Zato i kažem da u zakonu od 20 članova, koji je vrlo načelan, vi ste se tu precizno izjasnili i ja sam s vama potpuno saglasna, vrlo je načelan i često je na ivici da nije u skladu sa onim što piše u Zakonu o biocidnim sredstvima, koji mi je onako pao na pamet, a jako ga dobro poznajem. Dakle, tim zakonom i takvim zakonom zaista je vrlo teško urediti ovu materiju. Naravno, vi ste opet u tom svom obrazloženju o tome, zbog stranih partnera ovo radimo, dali jedan delimičan odgovor. Prvo, što Srbija zapravo industriju i nema, da bismo govorili o tome šta bi bila poslovna industrijska tajna i slične stvari. Ali, interesantno je da vi nigde i ne definišete šta je to industrijska tajna i slične tajne. To ostaje u literaturi, a prosto mi se čini da bi bilo vrlo uputno, jer sam primetila da u nekoliko zakona koje smo ovde imali imate nešto što objašnjava pojmove, da ne kažem pojmovnik, jer se onda vraćamo na ono što smo raspravljali vi i poslanici DSS prošle nedelje, kada smo govorili o jeziku kojim se koristite u zakonima i koji je, inače, vrlo skaradan i nije srpski. Treba to govoriti zbog toga što praksa pokazuje sve češće da smo u pravu, što je kolega Stevanović govorio i ovo što je danas objavljeno u medijima je tipičan primer toga o čemu mi govorimo. Dalje, dolazim do sledećeg problema koji ovaj zakon pokušava na neki način da reši, a očigledno ne može da ga reši, jer je problem mnogo širi nego što je zakon, a to je lojalnost. Lojalnost kao vrlo širok pojam, lojalnost državi, lojalnost svom poslu, lojalnost kompaniji, u firmi u kojoj čovek radi i svojoj profesiji. To kako neki shvataju lojalnost, očigledno vidimo na sajtovima Vikiliksa, a to je u ovom zakonu, inače, materija regulisana članovima 7. i 8, pa bi bilo dobro da vidite koliko je to u skladu sa onim što čitamo ovih dana. Zapravo, ovaj zakon će imati veliki problem sa primenom onog trenutka kada uđe u praksu. Prosto, problem kretanja kadrova po firmama ne može da se reguliše na ovaj način, ovim zakonom. O tome je govorio gospodin Palalić, jesu banke delimično počele da regulišu to pitanje na neki način, vezujući da posle dve godine neko ne može da pređe sa jednog radnog mesta na drugo radno mesto, jer je sasvim prirodno da visoki profesionalci na svojim radnim mestima dolaze u dodir sa strašno mnogo tajni, koje i te kako mogu da plasiraju onom ko im ponudi više. Evo, to vidimo kroz Vikiliks. Ko da više, mi smo njegovi sledbenici. Da li se firme uopšte mogu zaštiti na ovaj način? Mi, naravno, opet ne govorimo o industrijskoj špijunaži, pošto to reguliše neki drugi zakona. Ali, da li se firme uopšte mogu zaštiti od takvog kretanja kadrova i plasiranja onog što je profesionalna tajna nekog drugog radnog mesta u novoj firmi sa većom platom, obavezno, i drugim beneficijama? Ako pročitam ovaj zakon, a mislim da svako treba da ga pročita nekoliko puta, mogu da vam kažem da ne mogu da se zaštite, na osnovu vašeg zakona nema šanse da se zaštite bilo kakve firme. Ovaj zakon je toliko uopšten i on ima toliko puno fraza koje nisu pravne. Ja sam pedagog po struci, kad ja moram da postavim pitanje – šta vama znači dobar poslovni običaj? Da li vi i ja podrazumevamo potpuno isti pojam dobar poslovni običaj? Onda to neko ko je pravnik i ko poznaje pravne standarde mora tek da vas pita. Šta je to šteta konkurenciji? Ja ću da proglasim jednu stvar za štetu konkurenciji, a vi ćete očigledno da se na neku drugu stvar fokusirate. Volela bih da zakoni budu precizni, pa da pod štetom podrazumevamo i vi i ja i svi oni koji ovaj zakon budu čitali, i bude im potreban da regulišu neko svoje pravo, podrazumevamo isto, a to se postiže tako što to precizno piše u zakonima. Potpuno mi je nejasno zbog čega vi uključujete državu u sve ovo. Rekli ste delimično – vaši strani partneri traže, pa da oni shvate da ste vi ozbiljan konkurent u toj priči. Znači, vi uključujete državu koja sve svoje raspoložive resurse sada uključuje da zaštiti poslovne tajne određene kompanije, po mogućstvu strane, jer očigledno da domaće kompanije nisu dorasle svemu ovome. Ako ste imali prilike da vidite onu listu najuspešnijih srpskih kompanija, kako se one rangiraju u odnosu na najuspešnije svetske kompanije, onda morate da vidite da ovo o čemu pričam ima vrlo smisla. Da li smatrate da, ono što ste napisali u ovom zakonu, da policija ima pravo da upada u stan nekome, bez toga da je on obavešten o svemu tome, blokira račune, pretresa stan i radi sve ovo što ste napisali u zakonu? Da li smatrate da je to način na koji država treba da se bori sa nečijom poslovnom tajnom? Smatram da je ovo potpuno neprimereno. Pretpostavljam da, recimo, zakon koji je danas bio na dnevnom redu, a koji je volšebno povučen, zakon o rehabilitaciji, možda bi mogli ovi elementi da budu uneti u taj zakon. Da budemo potpuno jasni, DSS smatra da je ovo vrlo potreban zakon. Mi smatramo da je ovaj zakon vrlo važan jer treba da uredi jednu oblast, ali da ovaj zakon, na način na koji ste vi napisali, ne da neće urediti oblast, nego će izazvati naknadne probleme njegovom primenom. Molim vas, još jednom na kraju, jezik u upotrebi je Ustavom propisan jezik, srpski jezik i ćirilično pismo. Pišite zakone srpskim jezikom. Hvala vam.
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dame i gospodo, ministre, naravno, zakon se donosi, kao što su rekli moji prethodnici, kao što je naglasio gospodin Stevanović, u jednoj atmosferi koja sigurno nije uobičajena, ne samo zbog ovog što čitamo svi na Vikiliksu, nego i ovoga što će se desiti 16. Ali, usredsredićemo se na zakon i dokazaćemo jasno i konkretno da se radi o zakonu koji je neprimenljiv, to je naša prva zamerka, i druga zamerka je, naravno, da se radi o zakonu koji je pisan, blago rečeno, na brzinu. Odmah ću vam dati konkretan dokaz o čemu se radi i uporediću to sa desetinama, ako ne i stotinama zakona koje smo ovde proučavali i koji su urađeni na jedan drugi način, što se tiče prateće dokumentacije koja govori o tzv. usklađenosti srpskog zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Konkretno, vi ovde navodite razloge za donošenje zakona po hitnom postupku i glavni razlog ili faktički osnovni je da je to usklađivanje sa propisima EU. Sada vas konkretno pitam sa kojim propisima EU? Nema. Nemate čak ni tabelu, nemate čak ni direktive, uputstva, uredbe ili odluke, bilo šta što navode često paušalno drugi predlagači zakona u ovoj skupštini, već se samo u jednoj rečenici govori za zakon koji ima dvadeset članova i ima nekoliko stranica obrazloženja da se treba uskladiti sa pravom EU. Dakle, nama u SRS je potpuno nejasno na šta mislite. Mogu da pretpostavim, uz pomoć logičkog, jezičkog i sistematskog tumačenja, da se radi o pravu nelojalne konkurencije. Vi to, ne vi lično, naravno, nego onaj koji je to usaglašavao i definisao, malo stidljivo pominjete definiciju da se radi o tome da se uvede red na tržištu, tj. da se spreči nelojalna konkurencija. Ako je to tako, a očigledno je tako jer više puta to pominjete u obrazloženju zakona, onda ste trebali da napišete sledeće – postoji član ugovora o osnivanju Evropske zajednice iz 1957. godine, tzv. Rimskog ugovora, to su čl. 84. i 85. koji regulišu nelojalnu konkurenciju i sprečavaju je. Dakle, mogli ste tako. Ili ste mogli u skladu sa prenumeracijom tih članova iz Amsterdamskog ugovora iz 1997. godine ili važećeg Lisabonskog ugovora koji već to prenumeriše u druge brojeve, da kažete da se pozivate na to. Dakle, nema uopšte pozivanja na evropsko pravo, osim jednog kvazi pozivanja koji treba da nas ubedi da se radi o potrebi hitnog postupka. Mislim da je to jedna velika i pravna i suštinska greška i ne može se reći da je to pravilno i prikladno i da je zakon ozbiljan. Ja ću vam to otvoreno reći, kao jednu konstruktivnu primedbu, znači bez malicioznosti, zato što vi znate da smo mi protiv evropskog, tzv. puta Srbije i ipak je neprikladno i za vas je to porazno, da mi iz SRS, koji smo apriori protiv EU, u ekonomskom, političkom i svakom drugom smislu, govorimo vama iz vladajuće koalicije šta treba da uradite, tako da je to jedan manir, inače, koji se ponavlja u više zakona. Takođe, drugi oslonac ovog zakona koji smo mi uočili je Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine, ili tzv. TRIVS. Opet kažemo da se radi o jednom ishitrenom i neprikladnom primenjivanju, jer, koliko smo mi upućeni, a verujte mi da smo pažljivo čitali i konsultovali se sa ekspertima u vezi tog sporazuma, to je sporazum koji važi za članice Svetske trgovinske organizacije. Srbija nije članica STO i ne zna se kada će to biti i da li će biti. Znači, slična je situacija kao i sa EU i slični manir se opet vidi, pravni, da se primenjuje nešto što važi za članice jedne organizacije, u ovom slučaju to je STO, u slučaju tzv. uredbi i direktiva EU, radi se o EU. Dakle, radi se o jednoj pravnoj konfuziji, radi se o uvođenju manira da se donose zakoni koji su neprimenjivi, ne samo u praktičnom životu, kao što je rekao gospodin Stevanović, već i u pravnom smislu. Takođe, što se tiče prakse, što se tiče nelojalne konkurencije i industrijske špijunaže, koja se ovde pominje kao jedan od osnovnih razloga ovog zakona, moramo da priznamo da se radi o jednom pristupu koji je, takođe, nerealan, blago rečeno, jer, znate, ako imate odluku Komisije za zaštitu konkurencije da je ova belgijska firma "Delez", koja je kupila "Delta Maksi", da ne narušava položaj ravnopravnih učesnika na tržištu, tj. da ona nije monopolista, onda čitav ovaj zakon postaje blago rečeno apsurdan, jer radi se o tome da se spreči nastajanje dominantnog i monopolskog položaja, a priznaćete da tajne i takvo jedno regulisanje, kao što je prisutno u ovom zakonu, to ne mogu da spreče. Dakle, radi se o tome da, i biću potpuno konkretan, da evropske firme, upravo kao "Delez" i druge firme iz EU, ne poštuju regulativu evropskog prava, tako da ni ovaj zakon to neće moći da spreči i to je jasno kada pogledate činjenicu da je "Delez" preuzimanjem "Delta Maksija" preuzeo čak 70% tržišta u Beogradu, 30 i nešto posto u Srbiji, itd. Dakle, to su neke primedbe koje pokazuju da se jednostavno radi o zakonu koji je neprimenjiv. Takođe, naša konkretna primedba je i u regulisanju tajne. Mislimo da je to previše opširno i da je trebalo konkretno i koncizno da navedete šta se podrazumeva pod tim, jer ovako ćemo doći do tumačenja, u pravnom i u svakom drugom smislu, koje će biti jedna vrsta možda i zloupotrebe. Morate da imate i to u vidu jer, opet kažem, vraćamo se na primer ovih firmi, poput "Delez", koje ne samo da zloupotrebljavaju monopolski položaj, nego će i to zloupotrebljavati za narušavanje nekih ugovora o radnim odnosima ili nekih ugovora o saradnji sa dobavljačima itd. Dakle, radi se o zakonu koji treba da se doradi, pre svega što se tiče tzv. usklađenosti sa evropskim pravom, protiv kojeg smo mi i stupanja u EU, ali to je jedna primedba koja pokazuje da je zakon zasnovan na jednoj improvizaciji, jer nema nikakve tabele, nema nikakve usklađenosti, nema pominjanja ni direktiva, niti osnovnih članova Rimskog ugovora, Lisabonskog ugovora i bilo kojeg ugovora koji reguliše pravo konkurencije, na koje se vi u zakonu više puta pozivate. Druga naša primedba je da je zakon faktički neprimenljiv pri ovakvim odnosima na tržištu. U tom smislu, ponovo se pozivamo na slučaj "Delez" i preuzimanja "Delta Maksija". Mislimo da zakon treba da se povuče iz procedure, da se doradi i da se, posebno u članovima koji regulišu definisanje tajne, precizira i da bude konkretan i jasan. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je sedam minuta i 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, a posle njega narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Gospođo predsedavajuća, gospodina ministra nema, izašao je na trenutak, verovatno će se vratiti, dame i gospodo narodni poslanici, DSS smatra da je ovakav zakon potreban, ali da je predlog ovog zakona nedorečen, da je nekompletan, da je u nekim svojim članovima duboko koruptivan i da će omogućiti veliku zloupotrebu. Sa druge strane, mi u ovakvoj državi nismo uspeli da zaštitimo mnogo ozbiljnije informacije i tajne, nego te informacije cure na sve strane, pa o nekim stvarima unutar države, o odnosu nekih političara prema državi, saznajemo sa raznih sajtova. Neke informacije o stanju u državi dobijamo preko inostranih štampanih medija. To govori o stanju i odnosu aktuelne vlasti prema državi i prema ozbiljnim stvarima. Govoriću o onom delu zakona koji se odnosi na zaštitu poslovnih tajni vezano za lekove i medicinska sredstva. U obrazloženju zakona vi to pominjete kao jedan od komplementarnih zakona na koji se ovaj zakon oslanja. Kada se piše jedan ovakav zakon, onda se moraju ti zakoni pročitati, zakoni na koje se ovaj zakon naslanja. Zašto ovo govorim? Zato što u članu 20. Predloga zakona o zaštiti poslovne tajne stoji ovako: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od objavljivanja u "Službenom glasniku RS"." To niko ne spori. Gospodo predlagači, da li ste vi pročitali Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima? Da ste ga pročitali videli biste da član 230. kaže: "Odredbe člana 31. i 32. ovog zakona za proizvođače lekova za tržište u Republici Srbiji primenjuju se od dana ulaska Republike Srbije u EU". Znači, oni imaju poslovnu tajnu. Ovaj zakon se primenjuje onog dana kada Srbija uđe u EU. Kada je to, koji je to dan, koja je to godina? Da li je to licitiranje? Da li ste pročitali član 232. koji doslovce kaže: " Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od objavljivanja u "Službenom glasniku RS", osim član 101. koji stupa na snagu 1. januara 2012. godine". Valjda je osnovnopitanje usaglašavanje predloga zakona sa ostalim zakonskim aktima, ako se već pozivate na te zakone. Kako mislite da usaglasite ove zakone? Treća stvar o kojoj ću govoriti, a vratiću se na lekove i medicinska sredstva, kada sam pomenuo da su pojedini članovi ovog zakona duboko koruptivni, o tome su moje kolege govorile, pogledajte član 14. za koji ima dosta primedbi. Meni ovaj član 14. liči na onu čuvenu izreku u srpskom narodu: "dvoje bez duše, treći bez glave". Tako će biti i po ovom zakonu: upadanje u stanove, poslovne prostorije, zaplena, otimanje, premetačina. To je cilj ovog zakona. Dakle, uopšte ne vodite računa o onome što je primereno za ovo društvo. Još par reči oko odredbi ovog zakona o lekovima i medicinskim sredstvima. Sećate se čuvene afere koja i dan-danas traje, gde je državni budžet oštećen za, kako se u prvom trenutku sumnja, bar milion i šesto hiljada evra. Dakle čuvena priča oko nabavki vakcina. Oko te priče se napravila čitava afera i pokušaj da se ta stvar zataška. Ali, ja mislim da neće moći. Pregovaralo se sa dve firme. Jedna od tih firmi je tražila da se potpiše ugovor o poverljivosti, koji se odnosi i na ovo o čemu ovaj zakon govori. Ministarstvo zdravlja i republički zavod koji raspolaže novcem, budžetskim sredstvima, nije hteo da potpiše taj zahtev o poverljivosti. Zbog čega nije hteo? Da bi mogao nenamenski da potroši sredstva, da ne kupi te vakcine po 4,5 evra, kako je nudila ova firma, nego da bi kupili po osam evra i da bi oštetili državni budžet za milion i 600 hiljada evra. Sadašnji zakon koji govori o poverljivosti informacija, koji je sadržan u Zakonu o lekovima i medicinskim sredstvima nije primenjen i ni dan-danas se ne primenjuje. Tako će sigurno biti i sa ovim zakonom. Ovo što vi napišete, jednostavno je neprimenjivo, zato što je nedorečeno i zato što je pisano za određene grupe ljudi. Bilo bi bolje da ste ovaj zakon povukli iz procedure, kao što ste danas u 9,45 časova povukli jedan zakon iz procedure, nikoga ne obaveštavajući o razlozima povlačenja. Jednostavno ste ga povukli. Sednica Skupštine je odložena za sat vremena. Nikome ne bi pala kruna sa glave da ste tako uradili i sa ovim zakonom, jer on ne valja. DSS ne može dati podršku ovakvom zakonu.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Posle nje ima reč narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama Predlog zakona o zaštiti poslovne tajne. O ovom zakonu raspravljamo po hitnom postupku. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona po hitnom postupku je, Vlada je navela, usklađenost i ispunjavanje međunarodnih obaveza i usklađenje propisa sa propisima EU. Pitamo – sa kojim propisima EU to trebamo da uskladimo, što se iz ovog predloga zakona ne vidi? Znači, nema navedenih propisa u ovom zakonu. Takođe, u obrazloženju, Vlada Republike Srbije je navela da donošenje ovog zakona proizlazi iz neophodnosti zakonskog usklađivanja zaštita poslovne tajne, član 39. Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine, tzv. "Trip" sporazum. Radi javnosti da kažem da je "Trip" sporazum jedan od sporazuma koje su usvojile članice Svetske trgovinske organizacije. Jedino u regionu jugoistočne Evrope Srbija, Crna Gora i BiH nisu članice ove organizacije. Bez obzira što po izjavama funkcionera EU Srbija ruši rekorde u brzini odgovaranja na upitnik EU, ispunjava sve zadatke koje EU pred njom postavlja, a neki put i u većini slučajeva na štetu građana, EU konstantno pomera datum mogućeg prijema u EU. Građanima Srbije je već odavno jasno da je priključenje Srbije u EU nedostižan cilj vladajuće koalicije, a i građani Srbije sve manje to žele. SRS zahteva od vladajućeg režima da odmah povuče proces kandidovanja Republike Srbije za ulazak u EU i time zaustavi ovu samoubilačku politiku razbijanja srpske države. Očigledno je da je ovakva politika doživela totalan poraz. SRS je sve vreme upozoravala na nameru Brisela i Vašingtona koji nam otvoreno otimaju KiM. Delegacija SRS će na severu Kosova biti i 16. 09. i podržati Srbe koji hrabro brane ono što je naše, jer će toga dana Hašim Tači, uz podršku Brisela i Vašingtona, pokušati da otme srpske prelaze Jarinje i Brnjak. Ovaj zakon ima mnogo manjkavosti, mnogo nedostataka, o čemu su govorili moji prethodnici, ali, ovaj zakon, između ostalog, i ne prati proceduru koju ovih dana prati "Vikiliks". Svakodnevno smo svedoci, što potvrđuje "Vikiliks", da ono što je naš predsednik, gospodin Vojislav Šešelj govorio, i sve što su srpski radikali govorili u ovom parlamentu, da se to i ostvaruje i ostvarilo. Videli ste da praktično svaki susret u američkoj ambasadi protekne uz spominjanje imena dr Vojislava Šešelja i Haškog tribunala. Napomenula bih još jednu aferu "Vikiliksa", pored svih ostalih, a to je da je Francuska rekla da Srbija ne može u EU dok ne prizna nezavisnost KiM. Ovo je objavio gospodin Vilijam Kenart iz američke ambasade još 11. januara 2010. godine. Preći ću sada na zakon i reći da nema sumnje da odredbe ovog zakona o zaštiti poslovne tajne mogu da se zloupotrebe na najgori mogući način, i to pre svega od strane državnih organa, javnih preduzeća, ali i od strane stotinak agencija koje je Vlada osnovala. Građani i novinari se veoma često pozivaju na Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja od organa javne vlasti i traže informacije od tenderske dokumentacije i ugovora o javnim nabavkama robe i usluga koje su ti organi sproveli. Potom će rukovodilac organa, uz prozivanje na Zakon o zaštiti poslovne tajne, odbiti zahtev tražioca informacije i uskratiti mu pravo na kopiju, traženje dokumentacije koja, prema načelima Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, predstavlja informaciju koja se mora obelodaniti javnosti. I ranije je bilo slučajeva da nadležni organi ne poštuju zakone koji su postojali i pre ovog predloga zakona. Kako se to radi? Tako što se u ugovore unese klauzula da se tekst ugovora ne može javno obelodaniti, bez saglasnosti druge strane, odnosno preduzeća koje je ugovorna strana i koje je pobednik na tenderu. Takav postupak je suprotan duhu i načelima Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i iz dosadašnje prakse rada Povernika za informacije moguće je videti da on takva rešenja u drugostepenom postupku veoma često poništava kao nezakonita. Ovaj zakon će biti samo vetar u leđa javnim preduzećima koja će još više prikrivati svoja poslovanja, a pre svega nabavke koje se mere u milijardama dinara. Jasno je da tu nema transparentnosti u poslovanju i to je suprotno onome što ovih dana najavljuje Vlada Srbije i pojedine stranke režima, kada kažu da će izvršiti depolitizaciju i departizaciju javnih preduzeća. Ali, da ne kažete kako SRS priča samo priče, bez argumenata i činjenica, ja ću ukazati na konkretan primer koji može skupo da košta ovu državu i sve njene građane ukoliko se slučaj preseli u sud u Strazburu. Ovih dana poslaničkom klubu SRS obratio se sa svom mogućom dokumentacijom građanin koji je od državnog preduzeća "Telekom Srbija" zatražio još 2009. godine određeni ugovor kojim se regulišu prava i obaveza "Telekomovog" servisa "Mondo" i firme Dragana Đilasa "Emoušn produkcija". "Telekom" je odbio zahtev za pristup informacijama, uz skandalozno obrazloženje da je reč o poslovnoj tajni i da ugovor ne može biti dostupan javnosti, jer bi se time ugrozili interesi "Emošena", odnosno firme Dragana Đilasa. Postupajući po žalbi, poverenik za informacije je ovakvo rešenje poništio i doneo novo, kojim se "Telekomu" nalaže dostavljanje ugovora u roku od tri dana. "Telekom je odbio da izvrši rešenje poverenika i kažnjen je sa 20.000 dinara prvo, a zatim sa 180.000 dinara, znači ukupno sa 200.000 dinara i da apsurd bude još veći, do dana današnjeg, rešenje poverenika nije izvršeno. Vlada Srbije, koja je u zakonu obavezna da izvrši ovo rešenje, prinudnim putem, godinu dana po tom pitanju neće mi ništa, a "Telekom" i dalje zastupa pogrešnu i nezakonitu tezu, gde je reč o poslovnoj tajni. Dakle, ovo je bio samo jedan živi primer, kako se u Srbiji, odnosno preduzeću "Telekom Srbija", kojim rukovode Branko Radujko, Demokratska stranka, tretira pitanje poslovne tajne. Na kraju, stav Srpske radikalne stranke je da treba da postoji jedan zakon o poslovnoj tajni, ali ovaj zakon u ovom obliku ne, jer je ovaj zakon neprecizan, nejasan i neprimenljiv u praksi. Hvala.
Devet minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, posle nje narodni poslanik Dragan Jeremić.
Dame i gospodo, negde je skoro pisalo da je Srbija u obavezi da u okviru te takozvane agende evropskih zakona donese zakon o zaštiti kitova. Zaista, zdravorazumski čovek se pita šta će nam taj zakon kada nemamo kitova u Srbiji i onda dobijemo zakon o zaštiti, o kojem danas raspravljamo, zakon o zaštiti poslovne tajne, koji se kako ovde piše uglavnom odnosi na zaštitu industrijske poslovne tajne. Onda, pošto je jasno da u Srbiji imamo industrije koliko i kitova, jasno nam je da Vlada Republike Srbije ne donosi, odnosno ne predlaže skupštinska većina ne usvaja zakone sa namerom da se poboljša bilo šta u ovoj državi. Vi ministre rekoste malopre da vine donosite, ne predlažete ovaj zakon zato što to od vas neko traži, nego zato što to treba nama. To jednostavno nije tačno, a uostalom, ovo što ste nam napisali, što je crno na belo, kažete – razlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku su radi ispunjenja međunarodnih obaveza i usklađivanja propisa sa propisima Evropske unije. To je ono, što nas prati već duže vremena i vi nikako ne možete ili nećete da shvatite da nema ništa od tog takozvanog evropskog puta, nećete da shvatite da je taj evropski put poguban za srpske nacionalne interese, za građane Srbije, za državu Srbiju, vi i dalje srljate i ovde se bavimo nekim zakonima koji na sve liče, ali ne liče na zakon. Ovo nije prvi zakon, gospodine ministre, potpuno je u pravu kolega Stevanović, kada je skrenuo pažnju da je ovo suviše uopšteno. Nema nijedan od ovih članova, nema karakteristike pravne norme. Vaša koleginica vrti glavom, ali zaista je tako, evo da pretpostavljam da je pravnik, neka mi kaže neki pravnik kao bi primenjivao ovu strategiju deklaraciju, kako god možemo da je nazovemo, samo ne možemo zakonom. Ali i to je već viđeno. Govorite o zaštiti poslovne tajne. Vi gospodo, nemate ni jednu poslovnu ni državnu, ni službenu, ni vojnu tajnu, već 11 godina u državi Srbiji. Sve što je moglo da se oda, odato je. NATO ima sve naše vojne tajne, Haški tribunal ima sve tajne ih arhiva bezbednosti pravosudnih koje su postojale u Srbiji. Vi imate tajne samo prema građanima Srbije, a otvoreni ste potpuno za sve ove srpske neprijatelje u belom svetu. Njima se sve tajne odaju. Recite da nije tako. Recite da nije tačno da su istražitelji Haškog tribunala ušli u sve moguće arhive u Srbiji i uzimali sve što njima treba, a kada traži neko, recimo kao mi iz tima koji pomaže pripremu odbrane dr Vojislava Šešelja, onda Dragan Šutanovac kaže bili ste pretpostavljam na Vladi, on je procenio da nije od interesa za odbranu Vojislava Šešelja, da se dobiju spisi koji se odnose na Aleksandra Vasiljevića, inače poznatog po tome da je odgovoran za mnoge ratne zločine, pa i za one u Vukovaru. To je vaš odnos prema tajnama, državnim, službenim, poslovnim, kojim god hoćete. Niste imali čak ni ličnih tajni ni u odnosu na američke ambasadore, Vikiliks vam sve objavio. Išli ste, utrkivali ste se, da pričate jedni o drugima, da radite jedni drugima iza leđa, da iznosite ono što smo mnogo toga smo mi iz Srpske radikalne stranke govorili i ovde u ovom parlamentu, vi ste nam tvrdili da to nije istina, e sada Vikiliks objavio sve te depeše i sada ću ja vas da pitam za neke depeše, da mi u kontekstu ovog zakona objasnite. Da li je Vikiliks, depešom od 28. januara 2008. godine povredio poslovnu tajnu fakulteta jer je Manter napisao da je Toma Nikolić kupio diplomu fakulteta, da je funkcionalno nepismen i da može da upotrebljava samo četiri od sedam padeža. Dakle, da li je ovde povređena poslovna tajna fakulteta koji je prodao diplomu Tomi Nikoliću. Vi ste, ovo je i resorno vrlo interesantno za vas, pretpostavljam kao za ministra koji je između ostalog nadležan i za visoko obrazovanje. Da li je gospodin Manter povredio poslovnu tajnu Delte i Miroslava Miškovića kada je, kako stoji u Vikiliksu, od 9. septembra 2008. godine, rekao, Grubačić je tvrdio da je Nikolić odlučio da podrži sporazum o stabilizaciji i pridruživanju posle sastanka, krajem avgusta sa predsednikom Tadićem, za koji se priča da ga je pripremio vlasnik Delte Miroslav Mišković. Da li je povređena poslovna tajna Miroslava Miškovića zato što je Manter, kao dobro upoznat sa svim ovim događajimajer je on sa Tadićem formirao SNS i evo, dakle ono što smi mi pričali priznao da su Delta i Mišković umešani sa param u to bili, naravno. Evo recimo još jedna depeša od 16. oktobra 2008. godine, takođe u kontekstu predloga zakona o poslovnom tajni. Takođe, kaže u toj depeši, ima znakova da SNS dobija pristup finansijskim sredstvima za podršku stranke. Po rečima, dobro pozicioniranog i pouzdanog novinara, srpski tajkuni Miroslav Mišković i Milan Beko odlično plaćaju SNS. To je takođe rekao Manter. Da li je dirnuo u poslovnu tajnu Miškovića i Beka? Ne, dirnuo je u poslovnu tajnu njega kao nalogodavca, odnosno SAD, režima Borisa Tadića i naravno ovih tajkuna koji su svi zajedno učestvovali u formiranju SNS radi pokušaja razbijanja SRS i naravno države Srbije. Za nas su pitanja koja postavljamo ministrima u Vladi Republike Srbije, ovde se tretiraju kao poslovna tajna. Evo, zamoliću sekretara neka pripremi koliko je naših pitanja ostalo bez odgovora. Dakle, vi sve što vam nije u interesu da zna javnost vi to proglašavate poslovnim, službenim, vojnim itd. tajnama, govorim samo u odnosu na javnost i na građane Srbije. Da li je poslovna tajna, Caneta Subotića Žabca, koji je pre nekoliko dana u video obraćanju novinarima rekao da je finansirao DS i Ružicu Đinđić. Da li je zbog toga on neuhvatljiv organima države Srbije. Da li je poslovna tajna gde se nalazi ministar poljoprivrede? Zvali su nas malinari iz Bajine Bašte i sinoć i jutros, kažu, ne mogu da uspostave kontakt sa nadležnim iz Ministarstva za poljoprivredu, jer im je rečeno, a ja sada vas kao kolegu, gospodina Dušana Petrovića, pitamda li je to tačno i da li je to poslovna tajna, da je on otišao negde u beli svet da gleda neku utakmicu i da će se vratiti da razgovara sa malinarima, tek posle te utakmice. Da li je to moguće? Da li su, zapravo jesu, Borko Stefanović je ovde, kada smo insistirali da se razgovara o problemima na KiM i o onome što on tamo sa Editom Tahiri dogovara i potpisuje, on je ovde rekao pred poslanicima, pa kakvi bi to bili pregovori kada bi bili javni i šta se izrodilo iz tih njegovih tajnih pregovora, carinski pečat i carinska služba za dva dana šiptarska, na srpskoj državi KiM. Gde ste vi iz Vlade? Juče je gospodin Bogdanović u jednoj televizijskoj emisiji ponavljao kao Kalimero – nepravda, nepravda, a šta ćete vi preduzeti? Mi iz SRS bićemo dole u petak sa građanima, sa svojim narodom, sa Srbima. Da li imate neku poruku vi iz Vlade, pošto ne smete da odete, ili kažite da mi prenesemo šta će Vlada da uradi da zaštiti Srbe na KiM, ili je to još uvek vaša poslovna tajna, gospodine ministre.
Narodna poslanice, 10 minuta kršimo Poslovnik zajedno, a ja strpljivo čekajući da ijednom rečenicom dotaknete temu dnevnog reda, koju ste obavezni da obrazlažete, po članu 107. Vaša volja da to ne činite, mene prisiljava da vas podsetim i da vas upozorim, da ipak govorite o temi dnevnog reda.
Sve vreme govorim o članu 1. stav 2. i o članu 19. Predloga zakona.
Ne govorite, narodna poslanice, jer da govorite, ja ne bih imala potrebe da vas podsećam da ste smetnuli s uma obaveze koje imate kao narodna poslanica, a to je da govorite o temi dnevnog reda. Pažljivim slušanjem i strpljivo čekajući da se setite svoje obaveze, bila sam prinuđena da vas podsetim da kršite Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, da se rugate proceduri u Narodnoj skupštini i da pokušavate da to nastavite, ne slušajući objašnjenja predsedavajućeg. Sada vas upozoravam da govorite o dnevnom redu, o Predlogu zakona.
Hvala vam na strpljenju. Član 19. kaže – Kazniće se za privredni prestup novčanom kaznom u iznosu od 100 hiljada do tri miliona dinara privredno društvo ili drugo pravno lice, odnosno 50 hiljada do 200 hiljada dinara, odgovorno lice u pravnom licu, ukoliko prekrši ovaj zakon. Moje pitanje za ministra, da li će svi ovi koje sam u toku moje rasprave pominjala, biti kažnjeni u skladu sa ovim njegovim zakonom? Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta od vremena poslaničke grupe. Mogu samo da izrazim žaljenje što nisu na vreme primenjene odredbe Poslovnika Narodne skupštine i što smo zajedno dopustili da se proteklih 11 minuta na sednici Narodne skupštine Republike Srbije, krše odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. U svakom slučaju, to više neću u ime strpljenja i parlamentarne prakse dozvoliti, jer je sramota, rugati se proceduri. Reč ima Vladan Jeremić, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u domenu zaštite informacija u privredi, a posebno u nekim određenim vrstama poslovanja, trebalo bi da postoje zakoni, standardi, uredbe, instrukcije, metodike i norme koje se dorađuju i preciziraju, polazeći od zahteva vremena državne strukture i savremenog nivoa nauke i tehnike. Siguran sam da smo svi već odavno shvatili da je na savremenom nivou razvoja društva informacija možda najskuplja roba i ne kaže se uzalud da ko poseduje informaciju poseduje i svet. Na kraju krajeva, svaka administrativna odluka se zasniva i vredi kao informacija na osnovu koje je doneta. Međutim, problem nije samo u tome što se kriminalni elementi ili grupe bogate na račun kriminalnih aktivnosti, već u tome što to na kraju dovodi do podrivanja celokupne privrede i države. Nije potrebno navoditi primere ekonomske štete koje mogu da pretrpe preduzeća, banke i slične ustanove, zbog gubitaka, deformisanja i proticanja informacija u sistemima njihove obrade. Zaključak je samo jedan, neophodno je omogućiti bezbednost informacije, i zahvaljujući tome, subjekti te preduzetničke delatnosti, postaju učesnici i korisnici međunarodne razmene roba i znanja, naravno, ostvarujući od svega toga profit, pri tome, svaki komercijalni objekat mora da gradi svoj sistem zaštite informacija na osnovi, polazeći od namene objekta, veličine, uslova, tipa delatnosti i tako dalje. Imajući sve ovo u vidu, jednu raznovrsnost potencijalnih pretnji informacijama, složenosti strukture i funkcija, kao i učešće čoveka u tom tehnološkom procesu obrade informacija, ciljevi te zaštite mogu biti postignuti samo stvaranjem sistema zaštite informacija, upravo na jednom, odnosno na osnovu kompleksnog pristupa celom problemu. Istini za volju, svako u svom slučaju mora da utvrdi potreban nivo tajnosti i naravno, pri tome možda nije zgoreg čak i preterati i utvrditi veću tajnost od objektivne potrebne, nego da je slučaj obrnut. Naravno, nije uvek jednak nivo tajnosti u različitim pravnim subjektima, negde je samo reč o zaštiti pojedinog podatka, negde o više njih, a negde će biti reči o zaštiti formula, izuma, negde o podatku koji svako može da pronađe, ukoliko se barem malo potrudi. Nakon toga, treba proveriti da li nivo koji obezbeđuje odredbama zakonodavac ili ne, zadovoljava to. Naravno, provera se, kao i uvek, završava negativno. Tek nakon toga, preostaje jedan završni posao, a tu upravo treba stvoriti uslove da sve to ne ostane samo mrtvo slovo na papiru i otuda i naša generalna zamerka za jedan ovakav predlog zakona. Naravno, tu treba da bude reči o sklopu različitih mera, od onih organizacionih, pa do svih ostalih pratećih. Posmatrano generalno, pravni sistem Srbije, može se zaključiti da smo mi još uvek prilično daleko od nekih proklamovanih ciljeva otvorenog društva kojima se, navodno teži. Možda je osnovni problem taj što je nedovoljno jasna procedura, odnosno postupak klasifikacije određenih informacija pod tom oznakom tajno. Svakako da to predstavlja i ključni nedostatak postojećih pravnih propisa. Tako se često dešava da se nekim podzakonskim aktom određenog organa, određuju osnovi takve procedure, bez ikakve sadržinske kontrole, već samo kroz navođenje akata koji po automatizmu mogu da dobiju tu već famoznu oznaku tajnosti. Već smo imali priliku, nažalost, da se uverimo da u Srbiji postoji jedna prava prašuma propisa u oblasti, a ona svakako jeste još gušća, ukoliko bi se u njih uvrstili i propisi koji regulišu proceduru stavljanja određene informacije pod tu oznako tajno ili možda postupak otvaranja informacija koja je nosila ovu oznaku. Dakle, neusklađenostzakonskih i podzakonskih akata sa izuzecima utvrđenim Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, koji su kao takvi i preuzeti iz određenih međunarodnih dokumenata i uporedno pravnog iskustva, kao i mogućnosti da se nekim posebnim zakonima, u posebnim oblastima uvode novi izuzeci, svakako da je to poseban problem u ovakvom pravnom sistemu. Ono što bih hteo da istaknem, to je jedno posebno neslavno poglavlje, priča o kojoj danas govorimo i naravno, to je poglavlje kojezauzima naš nesrećni privatizacioni proces i aktivno učešće, čak i nekih državnih službi u njemu. Pretpostavljam da je javnosti poznat onaj slučaj kada je jednog uspešnog privrednik,kada su pripadnici jedne službe svojevremeno sačekali na naplatnoj rampi i onda ni krivog ni dužnog priveli na informativni razgovor, a istovremeno je u glavnom gradu počinjala prodaja preduzeća za koje je privedeni biznismen bio zainteresovan i zbog čije se kupovine i uputio u Beograd. Ima puno primera i imena i prezimena, ali neka predmet bude ovaj predlog zakona. Ono što je po našem mišljenju neophodno učiniti, to je da zakon koji bi bio usvojen i kojim bi bila zaista suštinski omogućena zaštita poslovne tajne, da bi trebalo da bude sačinjen kao posledica jedne težnje da se uspostavi ravnoteža između prava građana, da imaju slobodan pristup informacijama i potrebe da se pojedini podaci koji su od vitalne važnosti za državu ili za firmu, sačuvaju kao tajna, jer bi njihovo stavljanje na uvid široj javnosti, ugrozilo i samo funkcionisanje države. Pitanje pozicije i ponašanja vlasti jer iza takvih akata se često kriju i neke radnje koje nisu baš sa one pravne strane zakona, a time se potvrđuje ona izreka da se svaka vlast oseća kao pečurka, odnosno najbolje uspeva u mraku. Na kraju, naše zakonodavstvo ne poznaje neke odredbe koje bi omogućile, barem što se javnosti tiče, iznošenje informacija, ali koje su vezane za otkrivanje slučajeva zloupotrebe u određenim privrednim subjektima. Primera radi, u Engleskoj postoji jedan institut tzv. lica whistle-blowers ili duvača u pištaljke, ali je ovde očigledno još uvek vreme potrebno da se do tako nečega dođe. Šta je takođe potrebno? Potrebno je da država i oni koji predstavljaju nekakvu političku elitu u ovoj državi, uvide napokon značaj u popunjavanju jednog spleta pravnih normi koje bi pre svega građanima omogućile da saznaju ono što kao nosioci suvereniteta, kao poreski obveznici imaju pravo da znaju, a koje bi istovremeno zaštitilo državu odnosno njene vitalne interese. Tek tada, kada bude uspostavljena jedna normalna ravnoteža između ova dva suprotstavljena prava, biće uspostavljeni nekakvi osnovi za izgradnju moderne države kojoj svi težimo. Do tada, sve je to sizifov posao. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, gospodine ministre, naš ovlašćeni predstavnik, gospodin Dragan Stevanović je u svom uvodnom izlaganju rekao da SRS smatra da je Vlada neozbiljno pristupila ovom problemu zbog toga što ovaj zakon koji imamo pred sobom, pokazaćemo to i kroz amandmane koje smo podneli, govoriću o nekim konkretnim, opštim odredbama, govori o tome da je donet samo da bi se ispunilo ono što je neophodno i razlozi za neophodnost donošenja zakona, a u stvari neke fundamentalne stvari nisu razdvojene, koje se tiču intelektualne svojine jer, priznaćete, poslovna tajna jeste jedan vid intelektualne svojine i nečega što već imamo u pratećim i važećim zakonima koje je gospodin Stevanović spomenuo. Dakle, žigovi i patenti su takođe neka vrsta poslovne tajne i intelektualna svojina, ali oni se vode u Zavodu za registrovanje toga i oni su zakonom zaštićeni. Usvojili smo te zakone, a kako ćete vi da zaštite poslovnu tajnu kada se u stvari ona ne odnosi samo na ovo o čemu ste govorili odnosno pokušali da precizirate članom 4, već je u najširem smislu reči poslovna tajna, što bi bivši ministar za ovu lopovsku privatizaciju Vlahović rekao "nou hao", jer taj izraz upotrebljavaju u poslovnom svetu, kako da poslujete, kako da ostvarujete profit i kako da vas konkurencija ne otkrije. Kako će onda sada neko ko se ozbiljno bavi poslom u Srbiji da računa na to kada ovde nema nikakvih sankcija u ovom zakonu? Nudite parnični postupak u slučaju da se desi tako nešto, inače imamo ovaj Zakon o parničnom postupku na dnevnom redu i ministarka je bila juče i razgovarali smo o tome, međutim vi ste prenebregli činjenicu da je ovo vrlo opasna stvar, odavanje poslovne tajne i da je to teško krivično delo. Pomogao mi je kolega Jojić, koji je izuzetan krivičar, naš poslanik i bivši ministar, da pronađem koji je to član Krivičnog zakona. U pitanju je član 240. gde se lepo i u prvom, drugom, trećem i četvrtom stavu navodi koje su zatvorske kazne predviđene za odavanje poslovne tajne, a vi ste to trebali takođe da inkorporišete u ovaj zakon, što su uradile neke druge zemlje koje su doneli zakon oposlovnoj tajni. Da ne bi bilo sada neke fame i da građani Srbije misle kako će ne znam šta ovim da se uradi, kako će svi biti zaštićeni, od onih koji se bave nekom sitnom trgovinom do velikih kompanija, a verujte da neće jer tzv. biznis špijunaža i oni koji se analitičke bave time, pa evo i ja kao član Odbora za odbranu i bezbednost, gde u redovnim izveštajima i MUP i BIA imamo posebna poglavlja posvećena tome, dakle o privrednom poslovanju na području Srbije. Oni vrlo dobro znaju, mislim na agenture i na CIA i na MI6 i Nemce i na sve druge sa kojima zvanično država Srbija i BIA ima potpisan ugovor o saradnji, da to više ne rade neki agenti koji su obučeni pa imaju one male mikro kamere pa slikaju ugovore, kao što postoje neke scene u holivudskim filmovima, već je to sada apsolutno dostupno upravo onima koji sa jedne strane ruše suverenitet zemlje, koje je Tadićev režim legalno prihvatio da ovde posluju i vršljaju, a imate jedan takav slučaj i zbog toga upravo i imamo veliku strepnju i zebnju uoči preksutrašnjeg dana i onoga što je zlikovac Tači najavio. Imate opomenu takve vrste od nekoga ko se predstavljao kao kompanija na području KiM. Sećate, gospodine ministre toga, to je bilo 2005. godine. To je bila neka navodna farmaceutska kuća iz Nemačke, a to su bila tri agenta BMD koji su došli do zaključka da su Hašim Tači i drugi zlikovac, Haradinaj, opasni zlikovci, to je bilo i pre izveštaja Dika Martija, da se bave trgovinom ljudi, oružja, droge i da je naša južna pokrajina po njihovom izveštaju, a to je nemački Bundestag usvojio, inače, jedno od najopasnijih područja na čitavoj planeti. Umesto, kao što smo vas mi tada upozoravali, srpski radikali, da reagujete, da ofanzivnije krenete, da tražite zaštitu i poštovanje Rezolucije 1244, vi polako …
Narodna poslanice, molim vas da govorite o temi dnevnog reda.
Samo sam to povezala …
Ne može se povezati trgovinska ljudskim organima sa poslovnom tajnom. Molim vas za malo dostojanstva prema svima, ako ne prema poštovanju procedure i obaveze poštovanja Poslovnika.
Što se tiče odavanja poslovne tajne, više je bilo takvih slučajeva u Srbiji gde su neki ustanovljeni organi i institucije reagovale. Reagovala je Komisija za zaštitu konkurencije pre izvesnog vremena, možda vam je to poznato, gospodine ministre, kada je Ekonomski institut objavio podatke uoči prodaje Miškovićeve kompanije "Delta maksija" belgijskoj kompaniji, o tome kolike su trgovinske marže. Zaboga, oni su se tada bunili a mi smo inače imali prigovor na to i kako je komisija formirana i kakav je lobi bio. Lično sam kao član Odbora za trgovinu prisustvovala tom brifingu sa članovima koji su kasnije izabrani. Naravno, sve je bilo namešteno i onda oni kažu – te podatke koje smo imali za svoje svrhe objavio je Ekonomski institut. To je nešto što svaki građanin Srbije zna. Kada odete na pijacu da kupite paradajz i papriku ili neke druge namirnice, kada odete u neku drugu prodavnicu, odete u "Delta maksi" kod tajkuna Miškovića za koga ste čuli da je "Vikiliks" objavio, što je pročitala gospođa Radeta, da je plaćao velikodušno, kao Milan Beko Vučića i Nikolića da naprave ovu njihovu SNS kompaniju koja se navodno zove stranka. Dakle, to nije ništa što ne znamo. Znate i vi, gospodine ministre, po vašem džepu i svaki građanin Srbije, ali ono što je ovde veoma važno to je da niste neke posebne oblasti u Srbiji ovim zakonom zaštitili, koje se tiču visokih i visokoprocentnih ugovora i ugovora koji imaju veliku vrednost. Mi smo razgovarali u okviru naše poslaničke grupe kada smo pisali te amandmane. Recimo, oblast sporta uopšte niste uzeli u obzir, a trebali ste. Ti ugovori koji se sklapaju, naročito kada su u pitanju transferi fudbalera, imaju veliku vrednost i sami vrlo dobro znate da je UEFA rigorozna prema tome kada su u pitanju takve vrste ugovora koji su višemilionske vrednosti, a ta tzv. poslovna tajna je dostupna svim medijima i svakom pojedincu da o tome može da priča kada se tako nešto desi. Znate da recimo u Italiji, uzeću nju za primer, vlasnik nekog velikog kluba ne može da računa da zaradi ne znam za koliko godina 150 miliona evra, koliko može za nekoliko nedelja samo na tim transferima. Farmaceutske kompanije su ovde obuhvaćene. Međutim, kada je već ovaj zakon jedan od uslova, to vi niste rekli, ali se vrlo dobro zna, za pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji, onda stvarno moram da opet pomenem gospodina Asanža i Vilikis i slučaj pritiska Srbije, odnosno o tome su pisale novine prekjuče, verovatno ste i vi pročitali, kao i mi, ali to je depeša koja postoji, da Amerikanci vrše i dalje veliki pritisak na Srbiju da usvoji ovaj zakon i ko zna šta sve još da bi plasirali ovde genetski modifikovanu hranu u Srbiji do ulaska Srbije u EU. Onda se pojavio u tom članku neki neimenovani sagovornik koji kaže – da, da, to je tačno, to je jedan od ljudi koji se bavi uvozom i na svu sreću, kako on kaže, nećemo to morati još neko vreme, jer za deset godina će Srbija biti u EU, na godinu dana pre toga svakako ćemo to morati da prihvatimo. Eto, vidite šta rade američke kompanije ovde i to je upravo kompanija "Monsanto", koja je jedna od najpoznatijih u svetu i koja ima direktni lobi ovde i koja vrši takav pritisak na Srbiju, kao i sve druge pritiske koje imamo ovih dana, a naročito po pitanju južne srpske pokrajine. Zaista je mnogo takvih primera i mi mislimo da poslovna tajna neće moći na ovakav način da bude zaštićena ovim zakonom. Kada se jednom desi, kada bude pravnog poretka u ovoj zemlji, što sada nema zbog tajkunizacije Srbije, što plaćaju ovakve koji su izdali SRS, što plaćaju režimsku stranku i što drže monopol na tržištu, kada bude počeo da funkcioniše taj zaista pravi ugovor o tajnosti podataka između dve kompanije koje sklapaju neki posao, Srbija može da računa da će biti pogodna za investitore i zemlje u kojima je tako nešto zaštićeno. Do tada apsolutno nema nikakvih mogućnosti da se zaštitite na bilo koji način i na bilo koji način da reagujete, jer i sudovi su takvi, a i krivični zakon se neće primenjivati. Hvala.
Deset minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Gospodin Petar Jojić ne želi reč. Gospodin Zoran Krasić, pa narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Izvinite, gospođo Čomić, koliko imamo vremena mi iz SRS?
Dvadeset i tri minuta je na raspolaganju poslaničkoj grupi.
Obećao sam vam juče da ću imati vremena. Vidite, drago mi je što se na dnevnom redu nalazi ovaj predlog zakona, jer je ovo još jedan primer kako ne treba da se zakonom uredi jedna oblast, jer ovaj zakon u stvari sadrži praznu priču, šuplju priču. Sadrži neke pravne pojmove, koji u ovom kontekstu i u ovoj dijalektici ovih članova praktično ništa ne predstavljaju. Da krenemo redom. Da li nam je potreban zakon kojim bi se štitila poslovna tajna nekog privrednog društva? Mislim da nam nije potreban taj proces. Zašto? I postojeći pravni sistem omogućava i dozvoljava da svako privredno društvo čuva svoju poslovnu tajnu na bazi Zakona o obligacionim odnosima, na bazi Zakona o parničnom postupku i na bazi velikog broja propisa koji regulišu obavljanje neke delatnosti sa gledišta uslova za obavljanje te delatnosti i pogotovo oni propisi koji se odnose na autorstvo, patent, prava industrijske svojine, itd. Da je to tako, potvrđuje ovaj predlog zakona. Zašto? Zato što u kaznenim potrebama postoji samo jedan član, gde je propisano šta je privredni prestup i da za privredni prestup odgovara pravno lice, privredno društvo i odgovorno lice u privrednom društvu ili pravnom licu, ali nema odgovornosti fizičkog lica. U članu 2. vi kažete da ovaj zakon pruža zaštitu pravnim i fizičkim licima, kako domaćim, tako i stranim. Nešto onda tu nije u redu. Dalje, iz ovoga vidimo da ste vi prepustili kompletno privrednom društvu i svakom pravnom licu, pa čak i fizičkom licu, da samo odredi šta je poslovna tajna. Toliko je to široko da praktično svaki podatak o nekoj firmi može biti poslovna tajna, jer ne zavisi poslovna tajna od kvaliteta podatka, nego od pravnog ili fizičkog lica da li je to proglasio poslovnom tajnom. Ima toliko propisa koji nalažu javnost rada privrednih društava ili onih propisa koji nalažu da privredno društvo ili fizičko lice koje se bavi privrednom delatnošću je dužno da obavesti neki nadležni organ o svojim poslovnim aktivnostima, tako da svaki podatak iz oblasti finansijskog, privrednog, ekonomskog, tehničkog, tehnološkog, skica, crtež, šta god hoćete da uzmete, može biti proglašeno poslovnom tajnom. Izvinite, ako neko krade podatke koji predstavljaju poslovnu tajnu i može da načini štetu onome ko je zaštitio te svoje podatke, to treba da se reši u jednom dvostranačkom sporu, bez mešanja države posebnim zakonom, jer u suštini ovaj zakon ništa ne reguliše. Kada se pročita bombasti naslov ovog zakona, onda neko stekne utisak da ovim zakonom država zabranjuje NN licu da špijunira privredni subjekt. Nije tačno, takva odredba ne postoji ovde. "Koka-kola" već sto i kusur godina čuva kao svoju tajnu šta je onaj sastojak što se daje. Nije to zaštitio ni jedan zakon, nego oni zaštitili. Da li ovo može kod nas da funkcioniše? Šta će biti naša praksa ako usvojite ovakav zakon? Naša praksa posle ovog zakona biće naša sadašnjost. Evo jednog primera. Miškoviću je vrlo interesantno šta država misli u oblasti finansija i ekonomije i on izvrši disperziju, pošalje svoje službenike i oni se nalaze u svim ministarstvima u svojim institucijama, ali kada on želi da sačuva svoju poslovnu tajnu, nešto što treba da se uradi za godinu, dve dana, on angažuje penzionisane radnike BIA koji naprave blindirani prostor oko jednog prostora u njegovoj firmi gde se osmišljava poslovna strategija. Svako ko želi da krši ovaj propis može da se legitimno pozove na član 3. ida kaže – javnosti sam saopštio neke podatke koji predstavljaju poslovnu tajnu zbog toga što ti podaci predstavljaju prikrivanje krivičnih dela. To dozvoljava član 3. stav 1. Naravno, to ću maksimalno da zloupotrebljavam, odmah u startu da vam kažem. Zašto? Nema tog kantara koji će da izračuna da li sam to zloupotrebio ili sam u nameri iz člana 3. stav 1. to izveo. Evo jednog drugog podatka. Znate i sami da prema našem društvenom proizvodu verovatno nekih 50% društvenog proizvoda ide preko javnih preduzeća, što republičkog, što lokalnog značaja. Da li oni mogu da imaju neku poslovnu tajnu? Ne mogu. Da li je interes nekih privatnika koji idu na tender da unapred budu obavešteni šta će biti interesantno u nekom od tih javnih preduzeća? Kako mogu da iskopaju te podatke? Vrlo jeftino i završe posao. Onda se postavlja pitanje – da li je ovaj zakon u zaštiti javnog interesa? Nije, ovakav zakon nije. Mi smo imali jednog operatera za telefoniju. Danas imamo nekoliko mobilnih, imamo još jednog fiksnog. Šta ako se u tim preduzećima, gde dokazujemo opredeljenost za EU, za tržišnu ekonomiju itd, nalaze stručnjaci "Telekoma" koji su radili na strateškim dokumentima širenja "Telekoma"? Ne mora on da ukrade ni jedan podatak, njegova pojava je dovoljna sa znanjima da se završi posao gde će VIP da bude za dva koraka ispred naše telefonije, da postavi baznu stanicu, da sagleda ispitivanje tržišta, gde se nalaze korisnici, sa kojom uslugom da se parira. Vidite, sada dinar, pola dinara, besplatni minuti itd. Da li vi mislite da će pravna lica da koriste ovaj zakon radi zaštite svojih poslovnih tajni? Pa neće. Tamo gde cveta individualistički oblik tržišne ekonomije, kao što su SAD, pa sve se zasniva na industrijskoj špijunaži, prevarama i mućkama na berzi. Hajde malo da vas nasmejem. Skoro je bila komedija Edi Marfija, gde je on glumio. Dva starca pukla na berzi zato što su neki pre njih dobili prave podatke kakav će biti rod pomorandži. To je za njihovu ekonomiju potpuno normalno - diže se do nebesa, pada, bankrotira, nema ga nigde. Vi mislite da sad ovim preslikate kod nas ovde. To je nemoguće. Poslovna tajna. Da li može da bude poslovna tajna gde su pare sa Kipra? Znači, nije to službena tajna, nije državna tajna, nije vojna tajna, to je poslovna tajna. Zašto? Banke, četiri banke, ili javna tajna, kako se sad kaže? Kad ćemo da dobijemo te informacije? Da li je poslovna tajna sa kojim fizičkim licima javna preduzeća zaključuju ugovore o zakupu poslovnog prostora? Po ovom zakonu oni mogu da proglase. Znači, javno preduzeće može da proglasi - poslovna tajna s kim smo mi zaključili, recimo, ugovor o zakupu u Novom Sadu. To isto može i poslovni prostor Novog Sada da proglasi. A interes? A prikrivanje kriminala? Šta je sada tu poenta? Ako je zakup u toku godine više od četiri miliona dinara, onda zakupodavac ulazi u sistem PDV pa izlaze neke ujne, strine, tetke itd. I to može da bude poslovna tajna. Neko može da odgovara što u najboljoj nameri kritikuje kriminalno ponašanje pojedinaca na vlasti. Verovatno i ono što je bilo kog Gorana Kneževića u sefu je bila poslovna tajna. ako su u pitanju stranačke pare, to ne može da bude ni službena, ne može da bude ni vojna, niti bilo koja. Znači, poslovna tajna. Pade Knežević i tajna je i dalje, čim se ne vodi postupak. Znate? Da li je poslovna tajna ako je pre nekoliko godina Darko Šarić u Novom Sadu častio što je zaradio četiri milijarde kao biznismen sa svojim nekim poslovima? Odabrani ljudi bili na proslavi. Ima puno državnih funkcionera i lokalnih funkcionera. Onda se javnost iznenadila, zaprepastila. Nasukao se čamac kad je izlazio iz "La plate" i poskakali pijani Crnogorci da plivaju 50 kilometara do obale, pa onda uhvatio satelitski signal. Da li je neko iz državne službe u mogućnosti da špijunira pravo industrijske svojine? Da li je u mogućnosti inspektor da izvrši kontrolu neke prehrambene industrije, pa navodno ne zna, zbog sanitarnih i drugih razloga zašto je to tako, pa mu se onda tehnološki proces ceo objasni, a onda, recimo, ode do "Viktorija grup" pa im saopšti podatke? Da li to ovaj zakon reguliše? Ne reguliše. Da li ovaj zakon pruža zaštitu, poput onoga što je uradio neko što je otišao kod predsednika Vrhovnog kasacionog suda i snimio se diktafonom, ko je koga predložio, ko je koga izabrao za sudiju, zašto nije izabran itd, i to kao savetnik predsednika, generalni sekretar Predsedništva ili kod predsednika Republike, na primer? To jeste poslovna tajna. Nema odgovora. Ovde je stvorena psihoza kod naroda – reguliše se nešto nekim zakonom, od sutra, maca pojela sve. To je zaustavljeno, jer je zakon donet, ljudi moji. Zakonom se propiše da je to zabranjeno i to ne sme više da postoji u državi. Ne, 11 godina se donose zakoni kao sredstvo legalizacije nečega što suštinski ne odgovora ili predstavlja štetu za ovaj narod i ovu državu, i to po hitnom postupku, molim vas. Po hitnom postupku štitimo poslovnu tajnu. Ko je tu ugrožen što cure informacije u nečemu što je njegova poslovna tajna? Zar se neko nije zamislio da to što on štiti, da li ti podaci mogu da predstavljaju posebnu tajnu? Ili treba da probijemo neke barijere i da se otvore teme – šta se sve danas tretira poslovnom tajnom? Danas je javna tajna ako nekome napravite kontakt da se ostvari neki posao, 3% čovek uzme i ne treba nikakvo uslovljavanje. Kaže – to su dobri poslovni običaji. Da li ste vi primetili u ovom zakonu da se u ovom članu kaže da se sve to smatra delom nelojalne konkurencije, i dodatak – kršenje dobrih poslovnih običaja? Dobri poslovni običaji. Ljudi, moji do pre nekoliko godina smo na TV imali eksperte za industrijsku špijunažu. Po pravilu se radi o tehnolozima, matematičarima koji kada prođu kroz pogon, pogledaju instalacije, pogledaju uređaje. Nepogrešivo mogu da celo to postrojenje reprodukuju za 10 minuta u posebnoj prostoriji. Kako to da se zaštiti? Kako da se zaštitimo kada neko ima pravo na rad i slobodno da bira svoje radno mesto, pa iz jedne firme pređe u drugu firmu? Kako tu da se zaštiti poslovna tajna? Imali ste poslovnu tajnu u vezi ovoga za puteve što je uhapšen. Velika firma. Ne znam kako se zove – Đurić, Đošković. Njegov tehnički direktor postao direktor Puteva Srbije. Kaže – vi ste tamo pre nekoliko godina radili ovo. On kaže – radio sam u privatnoj firmi i borio sam se za privatnu firmu. Znate? Da li sve može zakonom da se reguliše? Ne može zakonom da se reguliše. Ne može - krađa ideja, krađa nekih projekata. Znate li šta znači za poslovnog čoveka danas kada on zna da ćena tenderu biti toliko i toliko učesnika, najniža ponuda biće hiljadu. On ponudi 998. To se krade preko kompjutera i preko službenika koji rade u nekoj firmi. Meni se jedan čovek žalio i kaže – zamisli godinu dana ne mogu da dobijem na tenderu posao. Nas petoro radimo tu robu. Jadnik je tek posle godinu dana zaključio da taj čovek što mu radi na kompjuteru gde se kucaju te ponude i odgovor na tender, pritisne jedno dugme i pošalje konkurenciji. Konkurencija ga je više plaćala nego gazda. Da li će to ovaj zakon da zabrani? Neće. Da li može Krivični zakon to da suzbije? Ne može. Šta se dešavalo tokom ovih naših promena vlasti od 2000. godine na ovamo? Izbačeni ljudi koji su znali posao. Jedva su se dohvatili njih, ljudi iz privatnog posla, da im organizuju i da im vode firme. Ti privrednici su preko noći postali uspešni. Zašto? Zato što taj kalibar čoveka nosi informacije, nosi poslovne veze, nosi blok sa telefonima, zna slabe tačke konkurencije i za vrlo jeftine pare promoviše svoju novu firmu. To će da zaustavi ovaj zakon? Neće. Kakvi smo mi kao ljudi kao narod u poslovnim odnosima? Gospođo Čomić, to najbolje pokazuje Vikiliks. Ima tu u Vikiliksu puno tih poslovnih tajni. Ne službenih i državnih, nemojte da brkate. Službene tajne su nešto drugo. Državne tajne, vojne tajne, o tome ne pričamo. Pričamo o poslovnim tajnama. Američka ambasada u svakom trenutku zna ekonomski potencijal ove države. Sećam se pre 20 godina Privredna komora pravi procene koliko će biti pšenice, kukuruza itd. Uvek je bila tačna procena njihovog ekonomskog savetnika američke ambasade. Maltene, u tonu je pogađao. Nije on bacao olovo ili pasulj, nego je imao doušničku mrežu. I tada je imao doušničku mrežu, pa mu je lako sada da se hvali ko sve radi za njih. Molim vas, tajna ili podatak o ekonomskim, privrednim, tehnološkim, tehničkim i drugim potencijalima ovog privrednog prostora i ovog naroda nisu stvar samo privrednih lica koji učestvuju u privrednom životu. Nema te zaštite. Zašto kažete da niste definisali šta je tajna, već ste to prepustili pravnom licu? Izvinite, molim vas, poslovne tajne o proizvodnji, fizičkom obimu proizvodnje itd, privrednih društava koji se bave određenom robom, u zbiru predstavljaju državnu i službenu tajnu države, sa gledišta bilansa. Tako da pitanje poslovne tajne nije strogo oivičeno na običnu građansku parnicu. To ovaj zakon ne reguliše. Ovaj zakon ne reguliše i zato je mnogo bolje, ako već želite da uđete u ovu oblast, onda precizno definišite mnoge stvari. Precizno definišite mnoge stvari, da bi ovaj zakon imao nekog smisla. Ovo ovako je trla baba lan. Sve može i sve ne može. Kada sve može i ne može, po zakonskoj normi, onda celu oblast spuštate nekom sudiji. Ovde imate dve vrste sudija, imate parničara za štetu i imate sudiju koji će da vodi postupak po privrednom prestupu. Ajde, ovaj za privredni prestup, to uvek kažnjavaju, nije ni bitno, ali kod naknade štete može da se desi da se neko poprilično ovajdi po osnovu navodno poslovne tajne, a on je odredio šta je poslovna tajna. Ovde se ne vidi šta ispunjava uslove da bi se proglasilo poslovnom tajnom. Ovde se ne vidi instrument kako da se spreči. Vi se sada svađate oko ovih dvojnih funkcija sa Ustavnim sudom itd, itd. Izvinite molim vas, neko radi deset godina na nekom projektu u nekoj firmi i nešto mu ćune zbog plate i ode u konkurentsku firmu i prenese celu tehnologiju, ceo kompjuterski program prenese. I taj program je zaštićen po ovom zakonu, i on može biti poslovna tajna. Program da prenesem, to je najlakša stvar. Uzme onaj mali fleš, zabode ga kod drugog gazde u kompjuter i ima sve. Niti luk jeo, niti luk mirisao, niti je razvijao istraživanja taj novi gazda, za jeftine pare, pošto je tržišna ekonomija. Znate li kako u Srbiji izgleda tržišna ekonomija? Sve je u sistemu ponude i potražnje. I državne informacije, i službena tajna, i vojna tajna, sve je na tržištu. Ako hoćeš da se zaštitiš, moraš da napraviš faradejev kavez, da imaš prostoriju bunker gde praviš neke dogovore, da držiš pod okupom one ljude koji rade na nekom projektu, da im pretiš da će biti zapaljena kuća, deca pobijena, da bi sačuvao neku tajnu. Molim vas, znate kakva je izreka u Srbiji, kada su u pitanju tajne? Ne znate, gospođo Čomić? Kaže čovek – hoćeš da mi kažeš to? Ovaj kaže – ne mogu da ti kažem, tajne je. On insistira, a ja ga uvek upozorim – znaš šta, ako ti kažem, odmah moram da te ubijem, jer u Srbiji je tajna samo ono što zna jedan. Kad već drugi zna, to nije tajna. Nažalost, vi niste stavili ovaj član u ovaj zakon ovde. Molim? (Žarko Obradović, s mesta: Aleksa Žunić.) Aleksa Žunić, to je druga priča. Ti si ministar, da je tu gospođa ministarka, tu bi bio i ujka Vasa, on je prvi čestitao, da se zna. Znate, to je naša prošlost. To je oslikavanje našeg mentaliteta, našeg karaktera. Ali, to se ne leči ovakvim predlogom zakona. Ovaj zakon je apsolutno nedorečen i neprimenjiv. Samo da vas podsetim, gospodine Obradoviću, isto kao i onaj zakon o odgovornosti pravnih lica, koji je donet pre dve godine, još nije u primeni. O krivičnoj odgovornosti pravnih lica, je li tako beše? Taj zakon ne može da bude kod nas u primeni nikako. Mi imamo tamo u tom zakonu privredne… Mi smo vam ukazivali – nemojte, ljudi, taj udruženi zločinački poduhvat iz nekog zastarelog anglosaksonskog prava. Pa to tamo više ne važi kod njih. To je neki princip objektivne odgovornosti. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem.) Izvinjavam se ako sam vas deranžirao.
Nemate na čemu da se izvinjavate, iskoristili ste vreme. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, danas smo sasvim neočekivano dobili da branimo i napadamo zakon o poslovnoj tajni, a očekivali smo jedan mnogo značajniji zakon koji je jutros povučen. Mnogo bi mudrija bila ova Vlada da je jutros povukla ovaj zakon, a da je preostalo vreme ipak posvetila zakonu o rehabilitaciji, koji su građani zaista nestrpljivo iščekivali da čuju. Da čuju bar stavove predstavnika naroda koje su izabrali da ih ovde predstavljaju, jer između 50 i 100 hiljada neobeleženih grobova politički progonjenih ljudi zaslužuju da bar čuju danas nešto više u ovom domu u ime te pravde. No, pravda obavezno kasni, kao u dobrim starim kaubojskim filmovima, a mi se bavimo još jednim zakonom za koji je rečeno da je na agendi evropskih zakona. Onda smo došli u onu zanimljivu situaciju da od drveta ne vidimo šumu. Tako i od ovog zakona ne vidimo šumu zakona koji upravo uređuju ovu oblast koju smo do sada, takođe po toj agendi evropskih zakona, ovo što mi danas pokušavamo da definišemo kao poslovnu tajnu, manje-više, ugradili već u zakone koje smo predložili. Samo ću jedan navesti, znam da je kolega Stevanović naveo jedan značajan broj tih zakona, ali, recimo, Zakon o biocidnim proizvodima, koji se inače ovde pominje. Inače, 20 skromnih članova ovog zakona neće rešiti ovaj problem koji se tiče poslovne tajne, mada mi to jako liči na Pravilnik o poslovnoj tajni, koji je donela Beogradska berza 2006. godine, koja je u 18 članova, otprilike, obradila ovu temu. Možda se čak tu predlagač zakona i oslanjao na taj pravilnik. Ono što u Srbiji jeste poslovna tajna, to je zaista značajno pitanje. Ovaj zakon je štošta rekao, štošta nije dorekao, i bojim se da ono što mu je bila namera nije zaštitio. Možda je efekat toga da će se samo neko malo uplašiti u Srbiji šta jeste poslovna tajna, pa će možda razmisliti da li će odati, ali već su kolege o tome pričale, da u Srbiji nema tajne. Tajna se čuva na jedan vrlo drastičan način, koji je malopre naveden, i to je nažalost naša suštinska realnost. U članu 1. već imamo nešto što govori da zakon može da se tumači na razne načine, a kod nas kada je u pitanju primena zakona, posebno kada je u pitanju sprovođenje, odnosno kada je sankcionisanje neke zloupotrebe, onda se vrlo često sretnemo sa pojmom tumačenje, a kad dođemo do tumačenja, tu onda dolazi do jedne pesničke slobode sudija i jedne širine koja ima svoju cenu. Dolazimo vrlo često do toga da je put do pravde zaobilazan, a ponekad i nedostižan. Dakle, mogla bih pojedinačno o svakom članu da govorim i da ukazujem na ono što zameram ovom zakonu, jer ih je 20, a jedno 18 bi se moglo osporiti. Evo, reći ću, član 4. – poslovnom tajnom, u smislu ovog zakona, smatra se bilo koja informacija koja ima ili može imati komercijalnu vrednost, zato što nije opšta poznata, niti je dostupna trećim licima koja bi njenim korišćenjem ili saopštavanjem mogla ostvariti ekonomsku korist. To zaista može biti bilo koja informacija. Inače, informacija je najskuplja roba na svetu. Na njoj počiva špijunaža. Špijunaža je nešto čime se mi nijednim zakonom nismo bavili, niti možemo da sankcionišemo. Ona je jedan od najstarijih zanata na svetu i svet je uglavnom, manje-više, i stari i moderni svet, time ustrojen. Dakle, pod bilo kojom informacijom možemo smatrati bilo šta, bilo koju upotrebu, a onim članom 3. isto tako možemo svaku upotrebu pretvoriti u zloupotrebu i tako možemo karikirati i jedan zakon i institucije koje su ga donele i institucije koje treba da ga sprovedu. Zanimljiv je meni bio ovaj član 8, gde u stavu 2. pod tačkom 4) se govori i o prevari. Kaže se šta sve može da bude suprotno dobrim poslovnim običajima, a dobri poslovni običaji su inače jako širok pojam jer zavise, pre svega, od mnogo stvari u etno-psihologiji jednog naroda. Kod nas je to prilično upitna stvar. Kaže se: "Povreda ugovornih odredbi o čuvanju poslovne tajne, zloupotreba poslovnog poverenja – to je jako širok pojam i pod njim se svašta može podrazumevati – industrijska ili komercijalna špijunaža, prevara". Znamo koliko imamo prevara i znamo da se jednim ozbiljnom prevarom nikada nismo ni počeli baviti. Ima preko 25.000 prevarenih građana kupovinom stanova od kojekakvih tajkuna koji su se bavili izgradnjom i koji nikada nisu ušli u svoje stanove, a ne postoji zakonski način da prevaranti budu kažnjeni, itd. Dalje, posle prevare, imamo pod pet: "navođenje na bilo koju radnju iz tač. 1-4. ovog stava". Baš me zanima kako je moguće dokazati da smo nekada navodili na neku od ovih tačaka i kako će to ovaj zakon da uredi? Dakle, ono što je po nama sporno, kao poslaničkoj grupi koja ovaj put čak nije htela ni da udostoji ovaj zakonski projekat amandmanom, mi smo poslanička grupa koja s obzirom na broj poslanika ima najviše usvojenih amandmana i ministar zna da smo u svim zakonima bili kreativni i korektni saradnici i podnosili vrlo primerene amandmane, zato su i usvajani, ovde nismo hteli da stavimo amandman. Jer, zaista, jedini amandman koji bismo mogli da pravdamo jeste da je ovaj zakon trebalo jutros da povučete iz procedure i time da nas obradujete, da ne učinimo smešnim neke stvari i da se bavimo jednim zakonom koji od nas ovaj narod očekuje i koji posle više od pola veka zaslužuje. Dakle, trebali bismo da se bavimo uspostavljanjem i povraćajem izgubljenih prava, vraćanje u ranije stanje, vraćanje dobrog glasa i časti onima koji su politički komesari koji su bili brži od života to uzeli pre više od pola veka. O poslovnoj tajni u Srbiji svi sve znaju, bez obzira koliko javnost Srbije i koliko svi pokušavaju građane uputiti na poslovnu tajnu, ovde se sve zna. Ovo je mala zemlja da bismo imali tajne, a svi smo jako zainteresovani za svaki dan svoga života. Ministre, možda imate još priliku da se predomislite i da kao jedan ministar koji je korektno obavljao svoju dužnost, po tome ćete sigurno biti upamćeni, ne budete u situaciji da zakon branite, zakon koji u obrazloženju za donošenje ima daleko više strana nego što sam ima a ne rešava zaista ništa, povučete ovaj zakon iz parlamenta.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Posle njega narodni poslanik Munir Poturak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SNS je ova problematika jako značajna. Čini nam se, nažalost, da je predloženi zakonski projekat poprilično skroman.
Izvinjavam se, narodni poslaniče, samo da kolege poslanike podsetim obaveze iz Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Momir Marković, narodna poslanica Vjerica Radeta, kršite Poslovnik Narodne skupštine dobacujući, a ne ceneći govornika za vreme svog izlaganja, dobacujući i prekidajući govornika za vreme svog izlaganja. Ja vas upozoravam da to ne činite. Izvolite i izvinite.
Da značaj ove problematike poprilično raste razvojem pre svega informatičkog sistema i informatičke tehnologije, informaciono-komunikacione tehnologije, kako se to danas kaže i da je bilo preko potrebno da se i ova problematika uredi jednim zakonom. Mislim da, nažalost, pristup SNS nije potpuno isti kao i pristup Vlade ovoj problematici, jer smo mi ovim zakonom očekivali da se mnogo više pažnje posveti domaćoj privredi i da on bude u mnogo većoj meri prilagođen mogućnostima domaće privrede, jer postoji velika razlika između snage velikih multinacionalnih kompanija koje odvajaju velika sredstva u zaštiti podataka kojima raspolažu i koriste veliki novac kada je u pitanju elektronska špijunaža. U našoj zemlji, čini mi se da je taj iznos sredstava jako mali. Mogućnosti naše privrede u ovom trenutku su jako sužene, svesni smo ove finansijske krize, svesni smo snage naše privrede i to je ono osnovno što SNS zamera ovom zakonu. Mi smo kroz par amandmana pokušali da popravimo ovaj zakon. Čini nam se da, ukoliko bude razumevanja, neke institute u korist domaće privrede, možemo da popravimo. Mislili smo pre svega na sredstva obezbeđenja koja su, po nama, potpuno nepotrebna u ovom zakonu. Sredstva obezbeđenja bitno otežavaju tužioca da podnese prijavu protiv nekoga ko je prekršio zakon o poslovnoj tajni. Ona zahtevaju i mogu da zahtevaju ozbiljna novčana sredstva i na neki način mogu da uspore i samu pravdu. Ovaj institut je po nama i nepotreban, jer u samom zakonu postoji mogućnost da sud provera verodostojnost nastanka štete i samim tim sud je u situaciji da odbije, ukoliko smatra da šteta nije načinjena, eventualnu tužbu i na taj način smatramo da mere privremenog oduzimanja ili isključivanja iz prometa ili mere obezbeđenja dokaza u potpunosti zavise od suda i da je sasvim nepotreban ovaj institut koji podrazumeva sredstva obezbeđenja prilikom podnošenja tužbe. Ono što je za nas još važno a to je činjenica da, nažalost, sam pojam poslovne tajne nije dovoljno definisan ili nije dovoljno jasno definisan. Čini nam se da je u potpunosti izostala zaštita onih informacija o ličnosti ljudi koji rade u kompanijama i da taj deo u ovom zakonu ni na koji način nije odrađen. Definicija poslovne tajne, svojim preširokim postavljanjem stavlja pod znak pitanja možda i prava investitora da imaju pravi uvid u poslovanje kompanije, prava radnika da mogu da procenjuju svoju poziciju i prava sindikata da mogu da procenjuju svoju poziciju u okviru same kompanije. Sve to skupa, s obzirom na skroman obim ovog zakona, nažalost, ne može da znači da možemo da budemo zadovoljni ovim zakonom. Ja očekujem u najskorije vreme da ovaj zakon bude ozbiljnije proširen, imajući u vidu i činjenicu, kao što na početku rekoh, kakve su mogućnosti naše privrede. Neophodna je i pomoć države, kao što su potrebne i dodatne institucije, pre svega koje se odnose na profesionalne agencije koje bi pomagale privredi prilikom utvrđivanja kršenja ovog zakona, a mislim da ih nemamo. Zato tu moramo da očekujemo u nekom narednom periodu aktivnu ulogu države, ukoliko stvarno želimo da imamo zakon o poslovnoj tajni u primeni. Tu je izostao bilo kakav koncept od strane države i, nažalost, sve se svodi na to da donesemo jedan zakon kojim ćemo pokušati da zadovoljimo možda neke strane aktere, ali koji neće bitno popraviti stanje kada je u pitanju poslovna tajna i zaštita poslovne tajne danas u Srbiji. Dakle, generalno rečeno, s obzirom na to gde se mi danas nalazimo u svetu, u svetu u kome je ekonomska špijunaža svakodnevnica, gde od toga kojim informacijama raspolažete zavisi uspeh jedne kompanije, potreban je mnogo ozbiljniji pristup Vlade Srbije, da bismo i mi, kao jedna relativno mala ekonomija, kroz primenu ovog zakona mogli da zaštitimo svoju privredu i omogućimo joj da bude konkurentna, pre svega na domaćem tržištu, a daće bog, u nekom narednom periodu, i na stranom tržištu. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Munir Poturak, posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, ono što ovaj zakon pre svega treba da iskaže jednu neophodnost u oblasti zaštite određenih podataka i informacija. Ako sagledamo trenutak, pa onda vidimo da u vreme tranzicije, u vreme ekonomske recesije, imamo jedan strahovit prostor za neku vrstu industrijske i špijunaže, novih istraživanja, ulaganja ili otvaranja prostora za ulaganja i domaćih i stranih, bio je neophodan jedan opšti zakon koji bi pokrio prostor u zaštiti informacija u kojima se značajna sredstva ulažu. Do sada smo usvojili ovde veoma značajan broj zakona koji su tretirali određenu poslovnu tajnu sa naznakom na neku određenu oblast, i možemo da kažemo da su to zakoni sa nekim posebnim značajem. Hteo bih zbog javnosti, zbog privrednika, zbog ljudi, zbog građana da pročitam koje su to sve oblasti koje su zaštićene ovim zakonom, i koje imaju svoju svrhu u smislu i sankcionisanja, ako se desi da neko zloupotrebi informaciju od posebnog značaja. Ipak, nisu ograničene institucije koje trebaju da obezbede, da kažem bezbednost građana kod hemikalija, u farmaceutskoj industriji ili u privredi, pa se kaže da u našem pravnom sistemu, poslovna tajna, zakonski uređena posebnim propisima i to, Zakon o privrednim društvima, Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima, Zakon o sredstvima za zaštitu bilja, Zakon o trgovini, Zakon o hemikalijama i Zakonom o biocidnim proizvodima. Navedeni zakoni tretiraju pitanje poslovne tajne i uređuju dužnost čuvanja poslovne tajne u skladu sa konkretnim predmetima zakonskog regulisanja. Tako Zakon o privrednim društvima, u članu 72. do 74, uređuju dužnost čuvanja poslovne tajne u oblastima poslovanja privrednih društava. U oblasti poslova privrednih društava, ako vlasnik, menadžer ili ortaci, u njihovim rukama je da li je poslovna tajna lista kupaca ili lista dobavljača, da li je u njihovoj nadležnosti strategija i istraživanju marketinške kampanje, zapravo vlasnicima privrednog društva je ovim zakonom dozvoljeno da urede svojim, da kažem principom poverljivosti, šta je to dostupno javnosti, a šta ne može da se ograničava bilansom stanja, ili bilansom uspeha, zapravo niko ne može da štitineku informaciju koja je neophodna za zaštitu građana i poslovanja nekih drugih iz slične oblasti. Šta bi to značilo ako bi ulazili u posao sa nekim ko ima potpunu zaštitu finansijskih sredstava, ili raspored unutar finansijskih sredstava, ako može sutra da i taj neki koji možda loše posluje ili ima brifiran bilans, uspeo da povuče i one koji su loši. Znači, neki posebni zakoni, koje sam naveo uredili su šta to ustvari ne može biti, ili ne može biti proglašeno poslovnom tajnom, odnosno šta to sam nosioc vlasnik neke posebne činjenice, posebno podatke koji ima neku komercijalnu vrednost za to preduzeće, za tu grupu, grupaciju može da da određenu prednost tom nosiocu, ili neko ko zloupotrebi tu informaciju da da značajnu prednost u nekoj bliskoj budućnosti na tržištu. Ovog trenutka, mi znamo da pomenuli smo ovde "Koka-kolu" koja svojom formulom ima značajnu prednost u odnosu na neke druge proizvode. "Najk" ima svoju formulu i informacije čak i u marketinškoj strategiji i kampanji, od čega bukvalno samo vlasnik i dizajner znaju šta je to što u našoj zemlji ovog trenutka, neophodnost ovog zakona čini potrebu za ovim zakonom jeste da definišemo pre svega šta je to poslovna tajna. Ovaj zakon to definiše, ovaj zakon omogućava da privrednici, institucije koje proglase da u svojoj instituciji, da u svom preduzeću vide određenu prednost u nekom značajnom podatku, u nekoj informaciji, nacrtu, sve smo pomenuli i definisano je tu kroz zakon i u obrazloženju veoma jasno o tome govori da je bitno da vlasnici prepoznaju kome ustvari mogu da povere informaciju. Često imamo sada prilike gde su naša preduzeća raznog oblika ili raznih modela organizovana, u obliku akcionara, ortaka, pa do mnogo većih oblika organizovanja gde je često jedna informacija, jedno istraživanje, tehnološki postupak može da bude značajna prednost i ima komercijalnu vrednost u odnosu na konkurenciju. Vlasnik tih podataka, te informacije trebalo bi da nekim ugovorom ili nekim svojim aktom u preduzeću, u privrednom licu definiše šta je to taj podatak, šta je jasno pod oznakom poverljivosti i da obaveže sve učesnike u kreiranju te poslovne tajne ili saznavanju te posebne informacije koja može da da značajnu komercijalnu prednost tom preduzeću ili da se zloupotrebi takva neka informacija. Često imamo primere da ljudi rade na softverima, koji prave ekipe koji nisu u našoj zemlji, na kreiranju softvera učestvuju ljudi stručnjaci iz više zemalja za određenu oblast, pa čak samo jedan segment u okviru nekog softvera učestvuju takozvane projektne grupe koje kreiraju taj softver. Svi oni su obavezani jednimmeđunarodnim ugovorom da štite jednu takvu značajnu informaciju na određeni period. Znači, u kreiranju ovog zakona, čak u kreiranju poslovne tajne unutar firme mora da se odredi i određeni rok do kada se obavezuje neko ko zna takav podatak ili informaciju koliko je dužan, koliko se obavezuje da tu informaciju čuva. Ceo smisao ovog zakona jeste da uputi privrednike, nosioce te značajne informacije koja ima komercijalnu vrednost i ljude oko te informacije koji su učestvovali kako da se obavežu i da čuvaju tu tajnu, odnosno da budu sankcionisani ako ta tajna bude negde u okviru nelojalne konkurencije i da se utvrdi pravnom procedurom sankcionisanje. Ono što sam hteo svojim javljanjem da iskažem, da skrenem pažnju, da uputim poruku privrednicima, institucijama da je neophodno da u svojim aktima urede šta su sve to značajne informacije koje vrede u toj firmi, koje daju značajnu prednost da je zaštite nekom oznakom poverljivosti, da u tom lancu ko barata takvom informacijom označi ljude i da ih veže određenim aktom ili ugovorom da bi takva informacija ostala poslovna tajna i da daje značajnu prednost. Takođe, ako bi hteli da istaknemo značaj i neophodnost ovog zakona jeste da ovaj zakon ustvari predstavlja pravni standard u odnosu na one posebne zakone koje smo mi dali. Prosto je ovaj zakon bio neophodan i više kao krovni zakon za sve do sada posebne zakone koje smo imali, jer ostavljeno je prostora bilo za neverovatan ili neograničen broj informacija koje u nekoj firmi mogu da budu proglašene poslovnom tajnom. Nekada sam proces marketinške kampanje sa određenom dinamikom može da bude proglašen poslovnom tajnom zato što će biti uložena značajna sredstva u takvu neku vrstu propagande svojih proizvoda, zapravo isticanjem neke posebnosti nekog svog proizvoda. Nekad, sam proces marketinške kampanje sa određenom dinamikom može da bude proglašen poslovnom tajnom, zato što će biti značajna sredstva uložena u takvu neku vrstu propagande svojih proizvoda, zapravo isticanjem neke posebnosti, nekog svog proizvoda. Značaj i jeste što, najiskrenije, u podacima koje mi svakodnevnom štampom, se javnost informiše da postoje veoma značajni ulagači u ovoj Srbiji, da strani investitori, bez obzira na sve naše probleme i finansijske i ekonomske i tranzicija i sve što može da bude negativno na nekakvoj skali problema, kod nas se ulaže. Strani ulagači se iz godine u godinu uvećavaju. Na neki način, mi smo poželjni iz razloga koje nekad ova javnost i ne vidi, ali ako u par zadnjih dana u dnevnoj štampi nađemo da su i Nemci i Italijani prisutni stalno na našem tržištu, i danas u Komori se značajni ugovori potpisuju sa nemačkim projektantskim kućama, mislim da ovaj zakon u stvari daje jednu sigurnost i stabilnost i našim i stranim ulagačima za sve te vrednosti, ili posebnosti, koje mogu da se tretiraju kao poslovna tajna. Iz tog razloga, mislim da nema sumnje, nema razloga da bilo ko osporava da bilo ko osporava neophodnost usvajanja ovog zakona. Ako postoji određena primedba u smislu – šta to može da se tretira pod dobrim poslovnim običajima, možda je to princip koji bi trebalo da se tretira uopšteno kroz pravni sistem. Čini mi, se da tu ostaje prostora onim organima za sankcionisanje sudijama da negde sami iskažu šta je to prekršeno, u kojoj meri i koja je to možda komercijalna vrednost. Možda negde, ne mislim ovim zakonom da može to da se uredi, ali da se pod tim dobrim poslovnim običajima negde bliskije, jasnije iskaže šta to može da bude u ovoj situaciji, u ovoj dinamici ekonomskoj ograničenje ili definisanje, mada, najiskrenije, i ja mislim da je veoma taško definisati ili precizirati pod rečima dobrih poslovnih običaja šta sve može se obuhvatiti. Sve može, a ne može da sve pokrije. Hvala vam.
Dvanaest minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika, s obzirom da imaju vreme na raspolaganju svi ovlašćeni predstavnici, odnosno predsednici. Da li neko želi reč? Ako želi, molim vas da se prijavite u elektronski sistem. Da li ministar želi reč? Da. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Želeo bih da se zahvalim narodnim poslanicima na učešću u ovoj raspravi. Moram reći, sa izuzetkom kolege Munitlaka, odnosno Poturka, pošto sam permutacijom, imao sam jednog prijatelja iz Kosijerića koji se tako zvao, vidite šta je život, koji nije među nama. Izvinjavam se na lapsusu. Sa izuzetkom kolege, ostali su imali kritički stav prema ovom zakonu. Ne sporim pravo na kritički odnos prema zakonu ali mislim da brojne primedbe koje su ovde iznete danas apsolutno ne stoje. Dve su, da kažem, najvažnije: tvrdnja da je zakon suviše opšti i da će biti neprimenljiv. Mi u Vladi se ne slažemo sa tom ocenom. Mislim da je zakon vrlo precizno određuje šta je poslovna tajna. Mi u Vladi se ne slažemo sa tom ocenom, mislim da je zakon vrlo precizno određuje šta je poslovna tajna, da je reč o nepoznatoj informaciji koja može nekome doneti korist, odnosno onome ko poseduje tu informaciju, može naneti štetu. Dobri poslovni običaji su nešto što se izgrađuje, to je do standarda, konvencija koje regulišu ovu vlast i dokumenata i to će biti nešto što će se verovatno pokušati različito tumačiti. Mi smo i pokušali ovde da damo jedno bliže određenje da bi pomogli i jednima i drugima. Nemojte molim vas, misliti da sve ovo donosi ovaj zakon u Narodnoj skupštini Republike Srbije samo zbog toga što imamo obaveze prema EU. Hoću da znate da želimo da budemo članice Svetske trgovinske organizacije, da ne možemo postati članica a da ne donosimo zakone koje regulišu tu oblast, ne možemo prvo postati član pa sve uraditi nego je potrebno da uradimo da bi smo postali član. Ovaj zakon je pored Zakona o optičkim diskovima bio jedan od zakona koji su isticani kao potreba da se donesu. Želim da znate, jednostavno dobro je da stvorimo jedan milje pravni, da bi sutra imali partnera u oblasti ekonomije. I nije reč samo o stranim kompanijama što se često pokušava reći, imamo i domaćih problema, imamo ali nije na meni o tome da pričam iz jedne naše domaće kompanije jednu osobu koja je prijavila ono što je radila u svom preduzeću kao lični partner. I sada se vodi sudski spor i to je urađeno iz naravno, vrlo konkretnog razloga da bi se stekla imovinska dobit, nije neki drugi opšti cilj bio na umu do lične koristi. Onda je čovek napustio firmu i onda je projekat na kome je radio, patentirao kao svoj i naravno biće šta će biti. Da li će se voditi spor, da li će se proces rešiti na ovaj ili onaj način ostaje da se vidi. Ali je ovim zakonom, smo pokušali da napravimo jedan okvir za rešavanje ovog pitanja. Nisam slučajno rekao da je predmet poslovne tajne deo sadržaja više posebnih zakona i možda će i biti još neka oblast i poseban zakon gde će ovo biti tretirano ali je postojala potreba da se donese jedan ovaj opšti zakon. Danas je bilo u raspravi puno stvari koje su rečene i koje se objektivno ne odnose na ovaj zakon, reč je o pre svega primeni zakona o tajnosti podataka, to je druga tematika o kojoj ja ne bih trošio reč. Slažem se sa kolegom Munirom da će biti dobro da i same firme urede ovo pitanje svojim aktima i time pomognu svima nama da se definiše šta se smatra podatkom koji može biti poslovna tajna, odnosno koja ima komercijalnu vrednost i može sutra ostvariti određenu dobit. Prigovara nam se na broju članova 20 da je malo, relativna stvar, mislimo da je sasvim dovoljno za ovaj zakon ine vidimo ništa loše u tome što je objašnjenje obimno. Dobro je da objašnjenje bude obimno, da svako pročitao ovaj zakon, da pročita sadržaj pojedinih rešenja. Kolege iz Intelektualnog zavoda su mi rekli da američki zakon o poslovnoj tajni ima svega četiri člana. Opet to nije čudno s obzirom na karakter pravnog sistema i sudskoj praksi da kažem izgrađuju svoj pravni sistem i na pojedinim slučajevima. Mi smo u oblikovanju sadržaja ovog zakona koristili iskustva iz zemalja Evrope. Konstultovali smo sva ministarstva, moram vam reći i to je bila jedna od primedbi da ovo ne pripada nama, nego bi bilo logično da se čuje od drugih, i pravdu i ekonomski razvoj, i ostala ministarstva i napravili zakon čiji je sadržaj pred vama. Mislimo da će on imati svoj smisao sa stanovišta pravne sigurnosti i sa stanovišta mogućnosti poslovanja, sa stanovišta zaštite onih koji ulažu u istraživanje, razvoj i posed informacija koje se mogu tom preduzeću doneti, odnosno gde mogu doneti ekonomsku korist ili razvoj. Mislimo da je zakon apsolutno dobar. Na ostale primedbe, pokušaćemo da odgovorimo u odnosu na amandmane koje budemo dobili. Čuli smo da ih ima svega 15, pa ćemo videti šta je njihov sadržaj i na njih odgovoriti. U svakom slučaju, ja se svima vama zahvaljujem na ovoj raspravi i nastavićemo razgovor kada bude razgovor o amandmanima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ovim završavamo naš rad, odnosno zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o zaštiti poslovne tajne. Završetkom načelnog pretresa o ovom zakonu, završavamo i naš rad za danas i rad nastavljamo sutra u četvrtak 15. septembra, u 10,00 časova, raspravom o pretresu po preostalim tačkama dnevnog reda, odnosno zajedničkim načelnim pretresom o dve odluke koje imamo na dnevnom redu. Hvala vam i vidimo se sutra u 10,00 časova.