REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE DEVETA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 20. april 2004. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 10,50 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije.)
Prelazimo na rad Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, sazvane za 20. april 2004. godine. Na osnovu člana 38. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da je za predstavnika poslaničke grupe DS za 9. sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, za tačku 1. - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, tačku 2. - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, tačku 3. - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, ovlašćen Boško Ristić, član poslaničke grupe. Obaveštavam vas da će, saglasno članu 38. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, na Devetoj sednici Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, po 1, 2. i 3. tački dnevnog reda, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus biti narodni poslanik Marko Krstin. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Otvaram Devetu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slobodan Vučković, Miroslav Martić i Zoran Mićović. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obeveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri i usvoji predloge zakona iz oblasti pravosuđa, za koje je predlagač, Vlada Republike Srbije, predložila da se razmotre po hitnom postupku. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 128, protiv 94, uzdržanih nema, nisu glasala dva, od ukupno 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv 97, uzdržanih nema, nije glasao jedan, od ukupno 225 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv 96, uzdržanih nema, nisu glasala dva, od ukupno 225 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa DSS predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 16. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 134, protiv 8, uzdržanih nema, nisu glasala 82, od ukupno 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika, poslaničke grupe SRS, predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za raspodelu sredstava namenjenih za sanaciju zemljotresa u Kolubarskom okrugu, oktobra 1998. godine, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 92, protiv 123, uzdržana tri, nije glasalo 8, od ukupno 226 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika, poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o dopuni Zakona o posebnim pravima i dužnosti predsednika Republike, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 79, protiv 140, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od ukupno 224 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 82 narodna poslanika, poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 79, protiv 143, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od ukupno 227 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o pravima optuženog u pritvoru Međunarodnog krivičnog tribunala i članova njegove porodice, koji je podnela Narodnoj skupštini 14. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 20, protiv 197, uzdržana četiri, nije glasali 6, od ukupno 227 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Branislav Ristivojević, na osnovu članova 86. i 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, (tačke 1, 2. i 3. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Branislav Ristivojević želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Z 126, protiv 98, uzdržanih nema, nisu glasala tri, od ukupno 227 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima za hitan postupak, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 127, protiv 97, uzdržanih nema, nisu glasala tri, od ukupno 227 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koji je podnela Vlada Republike Srbije, i 4. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Demokratske stranke Srbije. Rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O SUDIJAMA (zajednički načelni pretres 1, 2. i 3. tačke dnevnog reda) Gospodin Ristić, po Posovniku.
Poštovani predsedniče, predsedništvo, dame i gospodo poslanici, u skladu sa članom 90. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predlažem da se vreme za raspravu produži na dvostruko trajanje i predlažem da stavite to na glasanje.
Gospodine Ristiću, dozvoljavate da, kad stignemo do tog predloga, onda glasamo o njemu, pošto ćemo vrlo brzo stići. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona za koje je to predložio narodni poslanik Branislav Ristivojević, a pre otvaranja zajedničkog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Predstavnik poslaničke grupe DS je upravo predloži duže vreme rasprve u zajedničkom načelnom pretresu, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 10 časova. O ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 18, protiv 127, uzdržanih nema, nije glasalo 80, od ukupno 225 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom petresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS jedan sat 38 minuta i 24 sekunde; DSS jedan sat, tri minuta i 36 sekundi; DS-Boris Tadić 44 minuta i 24 sekunde; G17 plus 37 minuta i 12 sekundi; SPO-NS 26 minuta i 24 sekunde; SPS 26 minuta i 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP-a, po pet minuta, po članu 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redoslednom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa. Da li predstavnik predlagača, Zoran Stojković ministar pravde, želi reč? Izvolite, gospodine Stojkoviću.
Poštovani predsedniče, poštovane dame i gospodo poslanici, uz ove predloge zakona data su detaljna obrazloženja, tako da vam neću oduzimati mnogo vremena. Nužnost hitnog menjanja ovih zakona uzrokovana je sledećim razlozima. Mi smo u postupku izrade "Studije o izvodljivosti" našeg priključenja Evropskoj uniji. Jedan od osnovnih uslova je da se izmene zakoni u oblasti pravosuđa, da se obezbedi nezavisnost sudova i tužilaštava i to je jedan od osnovnih uslova da bi "Studija o izvodljivosti" bila pozitivna. Godine 2001. doneti su zakoni iz oblasti pravosuđa koji su značili dva koraka napred. To je ocenjeno i od svih međunarodnih organizacija. Međutim, umesto da se ti zakoni i ta rešenja dorade i učini još jedan korak napred, usledile su izmene 2002. i 2003. godine koje su do te mere unazadile ove zakone, da je ocena Saveta Evrope, a čiji smo mi član, Saveta za pravosuđe, odnosno sudova, da je nezavisnost sudova ugrožena, a nezavisnost i sloboda odlučivanja tužilaca u potpunosti oduzeta. Izveštaj za prošlu godinu glasi jasno - u oblasti MUP-a i pravosuđa nema nikakvih reformi, pa imaju utisak da se otišlo unazad. To ću prevesti na jedan jezik jasan građanima. U pravosuđu sam od 1969. godine. Nije zapamćeno ni u Titovo vreme, ni u Stamobolićevo, ni u Slobodana Miloševića, pa ni 2001. godine da je postojala mogućnost da tužioce predlaže izvršna vlast i da ih i bira. Ovo je prvi slučaj da se dešava, a koji neodoljivo podseća na ona vremena 1946. i 1947. godine! Te izmene su urađene da bi se postavili određeni ljudi na određene položaje. Iz tih razloga, doživeli smo već situaciju da Ustavni sud ukine jednu od ključnih odredbi, a to je da ne postoji više, kao zakonodavno telo, telo koje može da bira i razrešava predsednike sudova. U toku su veliki broj postupaka na koje smo mi davali mišljenja u Ustavnom sudu, a vezani za one odluke koje su donete u toku vanrednog stanja od strane tadašnjeg v.d. predsednika države Nataše Mićić, kao i niz odredbi o tužilaštvu i Visokom savetu. Kako ne bismo došli u situaciju da ostanemobez ijednog zakona u ovoj ključnoj oblasti za koju Savet Evrope smatra da je neophodna da se sredi, ako želimo da krenemo bilo gde, morali smo da pristupimo ovim hitnim izmenama. Ove izmene se baziraju u suštini na onim rešenjima iz Zakona iz 2001. godine, ali su nešto poboljšani, data su veća ovlašćenja pravosuđu, a tužilaštvu obezbeđena zaštita time što je podvedeno pod Visoki savet pravosuđa i isključena svaka mogućnost izvršne vlasti da utiče na njihov izbor ili razrešenje. Jedina će biti Skupština ta koja će na osnovu njihovih predloga odlučivati da li sudija ili tužilac mogu da budu sudije ili tužioci. Pošto je ovde objedinjena rasprava, ukazao bih na nekoliko bitnih novina. Pošto postoji velika povika, a naročito posle onih izmena iz 2002. i 2003. godine, kada su izmene vršene tako da bi se odabrao određeni broj predsednika sudova i tužilaštava, da je velika korupcija u pravosuđu i nestručnost, ovim novim zakonodavnim rešenjem uvodi se jedan unutrašnji organ, tzv. nadzorni organ, kao organ unutrašnje kontrole. Ovim rešenjem se ne dira u nezavisnost sudova, ali se obezbeđuje da svaki građanin može uputiti pritužbu ili ovaj organ samoinicijativno da izvrši uvid u spise i ako konstatuje nepravilnost ili postojanje krivičnih dela, da stavi predlog za razrešenje Visokom personalnom veću ili da podnese krivičnu prijavu. Novina je u odnosu na dosadašnja prešenja, gde se govorilo da predsednik eventualno može da izvrši uvid, u tome što je ovaj organ dužan da posle obavesti građanina šta je našao. To je, koliko znam, već izazvalo određena uzbuđenja kod nekih krugova u sudovima i tužilaštvima. Mislim da je to jako dobro. Ranije rešenje gde predsednik eventualno, može da izvrši uvid nije dalo nikakvo rešenje. Vi svi dobro znate, podnose se zahtev za izuzeće, predsednik napiše tom istom sudiji kome tražite izuzeće, izjasni se, a on kaže - ne stoje razlozi - i predsednik odbija bez daljeg upuštanja u predmet i ono na šta se stranka žali. Druga novina je, po meni, vrlo bitna. Imajući u vidu da je do izmene Zakona došlo, a kažem, u vanrednom stanju kada je v.d. predsednik prekoračivši svoje ovlašćenje protivno zakonu i Ustavu izvršio određeni izbor na šest funkcija, s tim što je gospodin Ostojić podneo ostavku, pa se radi o pet, postavljen jekaov.d. predsednik Vrhovnog suda tadašnji predsednik Okružnog suda u Novom Sadu. Zakon je izričit, pa kaže, da sev.d. predsednika sudova možebirati iz redova sudija. Prema tome, gospođa Mićić je uzela sebi ovlašćenja koja nije davao ni Ustav ni zakon da bi postavila ključnog čoveka kao kapu pravosuđa. Odmah nakon toga su usledila postavljanja v.d. predsednika Okružnog suda, takođe, birajući protivno zakonu iz redova opštinskih sudova. Dolazimo do jedne neverovatne situacije koja je nepoznata u pravosuđu evropskih zemalja. Istovremeno se bira za v.d. predsednika Četvrtog suda čovek koji je predsednik Opštinskog suda u Obrenovcu. Mi dolazimo u situaciju da imate neverovatnu situaciju, da imate čoveka koji je predsednik jednog suda i v.d. predsednik drugog suda. Ove izmene su izvršene, kažem, da se na ključna mesta postave odgovarajući ljudi. Skrećem vam pažnju da sam beogradski sud, po podacima koje ovde posedujem, pokriva 63,7% nadležnosti cele Srbije. Nakon toga dolazi do neverovatnih izmena Zakona u toku vanrednog stanja, da bi se stvorio jedan poluupravni organ, Savet za upravu u pravosuđu, kako bi mogao ove ljude da bira. Brzo ih bira za sudije da bi mogao odmah, nakon par dana, da ih izabere za predsednike. Za mene je bila šokantna stvar, kada su tada shvatili da i to nije dovoljno, s obzirom na to da je postojala kočnica u ranijem Zakonu, pa kažu, član Visokog saveta pravosuđa ne može da napreduje. Gospođa Brkić je bila član Visokog saveta. Onda su brzo u međuvremenu promenili i tu odredbu i izbrisali ovu kočnicu da bi mogli da izaberu tu osobu za predsednika. Do koje mere je bio kršen Zakon, pokazuje mi to što je konkurs raspisan, a ove izmene nisu bile izvršene, tek kasnije ih vrše da bi imali organ koji može da bira. Pošto nemaju mogućnost da validan organ izvrši raspisivanje konkursa, gospodin Batić, kao moj prethodnik raspisuje konkurs za izbor predsednika Vrhovnog suda. Znate, teško bi našlida je to u bilo kom zakonu data mogućnost, osim u ono vreme kako je postojala po konkursu koji je raspisao gospodin Batić; normalno, "promašio" je i Zakon, pa je sledila ispravka konkursa, koja je bila objavljena u "Službenom listu" i "Politici". Konkurs je raspisan, i ponovo izvršena ispravka. Već 22. su bili izbori. Sada više ne znam da li je onaj rok od 15 dana bio otpoštovan. Međutim, možda to i nije toliko bitno, s obzirom na to da je za pet ljudi raspisan konkurs, pa nije ni bitno da li je rok poštovan ili nije. Ustavni sud je ovo ukinuo. Ocenio je da je reč o neustavnoj odredbi i da nije postojao ovlašćeni organ da predlaže ove izmene. Mogućnost da se te posledice otklone mogu samo od strane ove skupštine i to zakonom. Zato imate prelaznu odredbu koja decidirano kaže, da će licima izabranim na ovaj način prestati funkcija, jer nisu učestvovala na konkursu koji je raspisao ovlašćeni organ, niti ih je predlagao ovlašćeni organ. To je obaveza ove skupštine da otkloni te štetne posledice, kako bi moglo pravosuđe najzad da podigne glavu i da krene nekim svojim normalnim putem, a imajući u vidu ovu slobodu koja im se daje, da zaista određeni validni kadrovi mogu da nose tu slobodu koja im se daje. Ujedno da kažem, ovde se ne radi ni o kakvom revanšizmu. Ova lica mogu da se jave, takođe, na konkurs i Visoki savet, ako nađe da ispunjavaju uslove, predložiće ih za izbor ovoj skupštini. Kod tužilaca je situacija još drastičnija. Tu je do te mere, kažem, unazađeno zakonodavstvo, da smo došli u situaciju da zaista u Evropi to nije poznato. Ministar pravde predlaže, a Vlada bira zamenike. Nije moglo da se postavi onoliko ljudi koliko je njima trebalo, pa je taj zakon izmenjen još gore. Uslovi za izbor su svedeni maltene na bezuslovlje. Vi znate za izbor tužioca opštinskog suda, a bilo je dovoljno dve godine da ispuni i da ima staža u struci da može da bude biran, a za zamenika jedna godina. Sada postoji po zakonu obaveza dve godine pripravnički staž i dve godine najmanje stručno-saradnički da biste mogli da se javite, a po tim izmenama, kako je prethodna vlast uradila, vi ste mogli čoveka koji nema uslova još ni da se javi na konkurs da izaberete npr. na četiri godine za okružnog tužioca. To je ono što je bilo neverovatno. Da bi mogao Republički da bude izabran smanjeno je sa 12 na 8, da bi se podesili uslovi ljudima koje biraju. Vi imate neverovatnu situaciju da u poslednjim izborima od 73 ili 74 zamenika - trideset i nešto nikada nije bilo u tužilaštvu, niti je moglo da ispuni uslove. Znači, imate ljude koji su imali po godinu, dve staža. To je neverovatno. Ali, zato su tužilaštva onesposobljena. Stoji činjenica da ako bi se u potpunosti opraštao princip, mogli bi da ponovimo izbore za svih 580 i nešto zamenika. Međutim, mi smo zauzeli stav da oni ljudi koji su radili godinama u tužilaštvu, pa se radilo na reizboru, nema potrebe da se ponavlja njihov izbor, kada su već nekoliko puta bili na proveri na izborima. Ovde se radi o ovim poslednjim izborima gde, kažem, trideset i nešto ljudi, sada po ovim zakonima koje vam predlažem, nećemo imati problem, neće biti izabrani, jer neće imati zakonske uslove. Ovi ostali koji su se javili na reizbor proći će normalan reizbor i stvar će biti rešena, bez ikakvog revanšizma. Jednostavno, otpoštovaće se zakon i ja se nadam ako ovo prođe, ovakvi zakoni, da ćemo mi najzad staviti pravosuđe na noge i dati mu mogućnost da počne da odlučuje zaista u skladu sa validnim kriterijumima o svojoj sudbini. Hvala vam.
Hvala vama. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Ristić, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je veoma važan set zakona u vezi sa pravosuđem i smatram potrebnim da upozorim Srbiju da pojedine političke strukture pokušavaju da pravosuđe, upravo podjarme i stave pod svoj direktni politički uticaj. Ove i ovakve promene, koje zagovara Vlada kao predlagač i Ministarstvo pravde, direktno utiču na samostalnost i nezavisnost pravosuđa i sudija i obezbeđuje jednu političku kontrolu i montiranje političkih procesa protiv političkih neistomišljenika. Tačno je dapravosuđe kao grana vlasti i kao deo državnog sistema nije dobilo i da u njemu nisu zaživele promene koje smo mi očekivali i koje smo započeli. Tačno je da je deo promena započet. Počeo je obračun sa onim političkim delom nosilaca pravosudnih funkcija koji su svoju dužnost i funkciju obavljali u skladu sa političkim preporukama iz svojih političkih centrala. Da bi se obezbedilo suštinski nezavisno pravosuđe i samostalnost sudija u odlučivanju, provođenju zakona, procesuiranju predmeta, nužno je da se obezbedi ustavna garancija nezavisnog položaja pravosuđa u Srbiji. DS se zalagala da se u nov ustav Srbije, posebna glava Ustava odnosi upravo na samostalnost i nezavisnost sudova i sudija i da se utvrde kriterijumi i garancije te sudijske i sudske nezavisnosti, da se samo Ustavom mogu predvideti uslovi i razlozi za razrešenje sudija. Takođe se zalažemo za nezavisan sudski organ koji će odlučivati o izboru i razrešenju sudija, s tim što će se u ovaj nezavisni sudski organ koji može da se zove Visoki savet pravosuđa i dalje, da se članovi tog organa biraju na neposrednim i tajnim izborima između sudija i tužilaca svih sudova, svih tužilaštava, kako bi se obezbedio legitimitet ovom nezavisnom sudskom organu. Na ovakav način bi se obezbedile i garancije u skladu sa preporukama koje daje EU za razvoj pravosuđa i garancije pravosudne nezavisnosti. Stoga se postavlja pitanje čemu hitnost i čemu žurba u promeni pravosudnih zakona, kada je na pomolu donošenje novog ustava. Ili je upravo gospodin Koštunica, kao premijer Vlade, izneverio svoja predizborna obećanja i ne veruje ni sam da će ustav biti donet do Vidovdana, kako je to građanima Srbije obećavao, jer čemu onda donositi one odredbe seta pravosudnih zakona, koje spadaju u čisto ustavno-pravnu materiju. Posle 5. oktobra je došlo i do promene u pravosuđu. Pripremljene su osnove za njegovu reformu, ali je bilo neophodno da se unutar samog pravosuđa stvori taj embrion promena, da same sudije i tužioci pokrenu reformu pravosuđa iznutra. Mi smo bili na tom putu, počeli smo te reforme, spremali smo novi ustav i kao što znate postoji dobar stepen konsenzusa i saglasnosti oko toga da Ustav da garancije za samostalnost i nezavisnost sudova i sudija. Šta se sada dešava? Aktuelni ministar je predložio promenu upravo Zakona o sudijama, sve samo sa ciljem da dođe do promene predsednika sudova u Srbiji i to onih koji su posle ubistva premijera Đinđića prihvatili tu, veoma tešku, dužnost da se suprotstave organizovanom kriminalu i da na sebe preuzmu i rizik i, kao i na svoju porodicu, da se suprotstave kriminalnim aktima koji su doveli do ovog terorističkog čina. Nigde u svetu se predsednici sudova ili sudije ne menjaju zakonom. Svuda u svetu, u razvijenim demokratijama, se predsednici sudova i sudije razrešavaju i menjaju u okviru nezavisnih pravosudnih saveta. Nemoguće je oktroisati na ovakav način, promeniti linearno sve predsednike sudova koji su u određenom periodu izabrani. Nužnost promene Zakona o sudijama leži samo u jednom članu, a to je, da se i predsednici sudova biraju i razrešavaju na isti način i po istom postupku kao sudije. To je jedina odredba u Zakonu o sudijama koja ima opravdanje. To je jedina odredba zbog koje je ovaj zakon trebalo doneti po hitnom postupku. Sve ostalo predstavlja paravan za nezakonitu i protivustavnu smenu predsednika sudova. To dalje pokazuje političku nameru da se pravosuđe stavi pod kapu političkih stranaka. Opravdanje i obrazloženje koje je potpuno u kontradiktornosti sa sadržinom predloženih rešenja da je Ustavni sud stavio van snage odredbu zakona, kojom je ustanovljeno Upravno-sudsko veće, koje je biralo određene predsednike sudova, pa da sve te predsednike sudova treba razrešiti zakonom, ne stoje. Samo u slučaju kada se na osnovu primene zakonske odredbe, koja je kasnije postala protivustavna, može se tražiti povraćaj u pređašnje stanje i to samo oni ljudi koji su pogođeni protivustavnim aktima koji su donošeni po odredbama zakona koje stavlja van snage. Ovde nema oštećenih. Ovde se radi o retroaktivnosti, ovde se radi o obračunu sa onima koji su pokrenuli pitanje reforme u pravosuđu, jer političkoj grupaciji kojoj pripada ministar ne odgovara pravosuđe koje će biti zasnovano na sudijskoj samoupravi. Ovde je jasno da je aktuelna Vlada i da je aktuelni ministar napravio kompromis, pre svega sa onim političkim snagama, sa snagama JUL-a, jer su oni vodili kadrovsku politiku (kadrovirali) u prethodnom periodu od 2000. godine; postavili sudije i predsednike sudova, stvorili su jednu sudsku oligarhiju oličenu u jednom delu Vrhovnog suda koji i dalje predstavlja bastion koji se opire promenama i reformama u pravosuđu. Predložena rešenja da se Visoki savet pravosuđa i nadzorni odbor popunjava isključivo iz reda sudija Vrhovnog suda bez mogućnosti da u ove organe uđu kao članovi sudije svih vrsta iz svakog ranga, pokazuje nameru i dogovor koji je aktuelna vlast napravila sa pojedinim političkim strukturama unutar samog Vrhovnog suda. Da bi došlo do reforme pravosuđa, nužno je pre svega reformisati Vrhovni sud, naći mogućnost da tamo dođu stručni, odgovorni, hrabri i pošteni ljudi, koji nisu učestvovali u izbornim krađama, koji nisu pokrivali izborne mahinacije i one koji nisu štitili sudije koji su u nižim sudovima pokrivali izborne mahinacije na lokalnom nivou. Opet se postavlja pitanje – zbog čega Visoki savet pravosuđa ima različiti sastav? Imate članove prvog i drugog reda, one koji su u užem sastavu i one koji su u proširenom sastavu. Postavlja se pitanje - zbog čega će sudije birati i postavljati tužioce, a tužioci ne mogu postavljati, odnosno birati sudije?! Svi članovi Visokog saveta pravosuđa moraju da imaju jednak ustavno-pravni i zakonski položaj. Zato smo mi ponudili rešenja gde će se Visoki savet pravosuđa sastojati iz redova sudija i tužilaca iz svih vrsta sudova i sudova različitih rangova, kao i različitih tužilaštava. Oni će se, po našem predlogu, birati neposredno i tajnim glasanjem između svih tužilaca i svih sudija. To obezbeđuje legitimitet ovom organu i nudi mogućnost da sudije i tužioci imaju poverenje u organ koji treba da predlaže izbor ili razrešenje. Način na koji je Vlada predložila da se uvede nadzorni organ predstavlja mogućnost podele sudija na podobne i nepodobne, da oni podobni ostanu, bez obzira na svoje rezultate rada, na kvalitet i poštenje koje iskazuju u svom radu, a da oni koji aktuelnoj vlasti nisu pogodni i podobni budu razrešeni. Iz čega ovo proizilazi? Iz toga što se zakonom nisu definisali kriterijumi na osnovu kojih će se vršiti evalvacija rada sudija i tužilaca, da se proverava njihova profesionalna odgovornost, profesionalno poštenje i rezultati koje su pokazali u svom radu. Bez kriterijuma, a na način kako je Ministarstvo predvidelo da se bira nadzorni odbor u pravosuđu, ostaje potpuna mogućnost da ministar predlaže razrešenje, pošto on sebi ovo pravo pribavlja po zakonu, a da nadzorni odbor, poštujući samo političke kriterijume i principne podobnosti, izlazi u susret željama političke oligarhije. Inače, moram da kažem da su se juče sastali predsednici okružnih sudova u Srbiji zajedno sa predstavnicima Vrhovnog suda i da imaju jednu opštu primedbu – da ovaj set zakona nije izašao niti u javnu raspravu, niti da se stručna javnost ili bilo koja druga javnost upoznala sa sadržinom ovog seta zakona.
Izvinite gospodine Ristiću, da li ćete da koristite i drugih 10 minita?
Koristiću. Hvala. Dakle, Ministarstvo pravde i aktuelna vlast nisu ponudili ova rešenja na proveru javnosti. Nisu napravili neki okrugli sto gde bi se pozvali pravni stručnjaci, predstavnici i nosioci najviših tužilačkih i pravosudnih funkcija, gde bi izneli svoje mišljenje o sadržini predloženih odredbi, ukazali, kao što su juče ukazali na mogućnost i pokušaj da se pravosuđe stavi pod "šapu politike". Zato je juče, sa tog sastanka, medijima prosleđeno jedno saopštenje za javnost, gde sudije izražavaju nezadovoljstvo ovakvim postupanjem Ministarstva pravde i aktuelne vlasti. To odstupa od njihovih predizbornih obećanja, od obećanja gospodina Koštunice da će ova država biti legalna, da će se legalizam videti u faktima, u radnjama, a ne samo u pukom verbalizmu. Ovo govori o tome da nećemo imati, u dogledno vremen, ni ustav, a da verovatno ustavna rešenja zavise od rezultata predsedničkih izbora, pošto će se verovatno ustavom definisati i način izbora predsednika tj. kako to odgovara aktuelnoj vlasti u Srbiji. Predloženim rešenjima se ugrožava borba protiv organizovanog kriminala. Pravosuđe je strukturisano, naročito posle ubistva Đinđića, po načinu i kriterijumima za izbor predsednika sudova, prema oranizaciji državnih organa za borbu protiv organizovanog kriminala, da se zaista uhvati u koštac sa organizovanim kriminalom. Na ovaj način želi se da se dezavuiše i proces ubicama premijera Đinđića, da se svi oni koji su se uhvatili u koštac sa organizovanim kriminalom, sa tom aždajom, obeshrabre, zaplaše sudije i tužioci, da shvate da postoji politička poruka da mogu biti razrešeni ukoliko nisu poslušni. Zato je Demokratska stranka ponudila veći broj amandmana, koji ukazuju na jedno drugačije sistemsko rešenje, koje garantuje suštinsku nezavisnost i samostalnost u okviru mogućih rešenja u aktuelnom setu zakona o pravosuđu. Mi očekujemo da ćemo dobiti i podršku razvijene Evrope, Evropske unije, razvijenih, demokratskih evropskih država, upravo u nastojanju da očuvamo samostalnost i nezavisnost sudija i sudova, zašta ćemo se zalagati kroz ustavna rešenja. Kasnije ću u diskusiji povodom predloženih amandmana obrazlagati detaljnije pojedina rešenja i shvatićete da smo ponudili jedan sistem koji je prihvatljiv za sve političke stranke, za sve one koji žele da ulažu u Srbiju, za sve one koji žele da u Srbiji mirno i spokojno žive. Zato pozivam poslanike u ovom parlamentu da pažljivo isprate ponuđeno, koncepcijski različito rešenje od ovoga koje je ponudilaVlada, i da sprečimo mogućnost da jedna politička oligarhija, preko nadzornog odbora, preko novoformiranog visokog saveta pravosuđa, po kriterijumima koje je predložilo aktuelno Ministarstvo pravde, vrši političku distinkciju među sudovima u Srbiji i da razrešava one koji nisu po političkoj volji aktuelne vlasti. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima gospodin Stojković.
Probaću da odgovorim na ovo što sam čuo od poslanika Ristića. Kada ga slušam imam utisak da nije gledao ove zakone. Ovim zakonima se definitivno izvršna vlast odriče svakog uticaja na sudove i tužilaštva. Pogledajte pažljivo zakon pa ćete videti da se, ono što ste vi oduzeli u prethodnom periodu, ovim zakonima vraća. Visoki savet, gde imaju većinu sudije, a kada se javljaju tužioci, onda se javljaju tužioci, oni odlučuju i oni predlažu Skupštini koga ćete birati, za razliku od vašeg rešenja, gde je ministar mogao da predloži Vladi i da ga razreši. To je ono što je Evropa rekla da ne može da se radi, da mi ne možemo u Evropu sa takvim rešenjima, a vi govorite o Evropi i reformama. Objasnite onda narodu zašto je zaključak Saveta Evrope za prošlu godinu da je u pravosuđu pitanje refromi na nuli i da je otišlo unazad. Što se tiče vaše primedbe da se izmene vrše u toku procesa izmene Ustava, pa vi ste unakazili ove prethodne zakone iz 2001. godine, baš u vreme kad ste osnovali komisiju na čelu sa mojim kolegom, prethodnikom, kao predsednikom Ustavne komisije. Vi ste kršili i onaj postojeći Ustav i ona rešenja koja ste vi hteli da navodno stavite u taj novi ustav. Zato ne vidim sada tu vašu tvrdnju da ne treba raditi u vreme izmene Ustava. Daću vam jednu informaciju, da smo prilikom izrade ovoga bili prinuđeni na hitnost jer više nemamo organe koji mogu da odlučuju, zahvaljujući vašim onako dobrim izmenama u prethodnom periodu. Korišćeni su i modeli drugih zemalja, korišćeni su i modeli koji su rađeni ovde kod nas, kod određenih grupa, i prisustvovao sam okruglim stolovima na kojima je bila Venecijanska komisija, Savet Evrope, OEBS i Udruženje sudija Evrope. Svi su se složili da je idejno rešenje zakona jako dobro, da su čak i predlozi "Udruženja sudija" na tom tragu, a takođe smo se složili da kod predloga koje je dalo Udruženje sudija, dobar broj znači prenormiranje, i da on mora da ide u zakon a ne u ustav, odnosno da u ustavu treba da postoje osnovni principi, a oni su garantovani ustavom i zakonom. A, to je – sloboda i nezavisnost u radu sudova, trajnost funkcije, neodgovornost za mišljenje dato u toku suđenja, i nepomerljivost sudija. To su oni osnovni principi. Mogu da vam kažem da su čak u Venecijanskoj komisiji, a oni su zaista stručnjaci koji prate "Uporedno ustavno pravo" u celoj Evropi, jasno rekli da čak i da je stajala samo odredba – "da su sudovi nezavisni u svom postupanju i odlučivanju", da bi bila dovoljna kao osnovni princip kada imate ustavni sud koji vodi računa da se to poštuje. Prema tome, ne stoji ova primedba koju je istakao gospodin Ristić. Ovde se govori da izvršna vlast želi da stavi pod kontrolu sudove. Ja zaista ovo ne mogu da shvatim. Ako imate pred sobom zakon gde se oduzimaju sva ovlašćenja izvršnoj vlasti, za razliku od vašeg prethodnog perioda, gde je izvršna vlast direktno stavila pod kontrolu, pa ako tužilac ne podigne valjanu optužnicu - ministar predloži, a razreši ga Vlada i obrnuto. Očigledno je da vršite zamenu teza. Mi hoćemo da ispravimo ono što ste vi radili i stavili pod kontrolu postojeću sudsku i tužilačku vlast. Uostalom, to je konstatovano i u samim izveštajima. Savet sudova jasno kaže, sudovi su ugroženi, a tužilaštva izgubila potpunu samostalnost i nezavisnost. Ovde je rečeno da nema kriterijuma za izbor. Savet je sačinjen od ljudi iz pravosuđa sa onim malim dodatkom, to su ljudi koje bira ova skupština, Advokatska komora, a sve ostalo je iz pravosuđa birano, bira Opšta sednica. Nije tačno da Opšta sednica bira samo iz svojih redova, naprotiv, kaže se, bira se iz redova sudija. Prema tome, nije tačno da će se birati samo iz svojih redova. Nadzorni odbor bira, Opšta sednica Vrhovnog suda. Valjda se možemo složiti da je Vrhovni sud zaista najviši sudski organ u ovoj zemlji. Ako smatrate da njemu ne treba verovati, predložite ukidanje tog organa i formiranje nekog novog, ali nemojte tvrditi da izvršna vlast utiče na bilo koji način na izbor sudija i u Visoki savet i u nadzorni odbor. Naprotiv, baš nema nikakvog uticaja. Ovde je rečeno, ministar može da predloži, odnosno da inicira postupak za eventualno razrešenje. Znači, radi se o inicijalnom aktu. Ministarstvo ima pravo nadzora nad organima pravosuđa, ako u tom nadzoru, kojim ne može da se meša u suđenje, konstatuje da sudovi ne rade, da sudovi ne postupaju u skladu sa zakonom - zašto ne može da inicira postupak kod validnog sudskog organa, a to je Personalno veće, da Personalno veće razmatra da li ima propusta u radu bilo kog sudije ili bilo kog tužioca. Ja to ne vidim, pogotvu kada se radi o predsednicima. Zašto to ne bi moglo, ako ima toliko propusta, a ima ih bogami mnogo, da će to verovatno uskoro kada prođe budžetska kontrola, postaviće se pitanje šta ćemo da radimo, obzirom da ona četiri dela iz kršenja budžeta, videćete da li ih ima ili nema. Što se tiče ove tvrdnje da se vrše izmene, a da bi trebalo uraditi komplet zakona. Ove izmene se vrše hitno po ovom postupku sa ovim objašnjenjem, a dao sam ga, a normalno je da će uslediti kompletna prerada i donošenje zaista validnih zakona, svih pet zakona, i o sedištima sudova, tako da će biti dobijena kompletna materija koja će biti usaglašena sa Ustavom. Mislim da, gledajući ove principe koji garantuju nezavisnost, trajnost funkcije, nemogućnost odgovaranja za izneto mišljenje u radu, u suštini svaki Ustav koji bude donet imaće te principe. Ovde je takođe rečena još jedna stvar, da se navodno ova vlast želi rešiti sudija i tužilaca koji su izabrani u prethodnom periodu. Ja sam rekao da se radi o pet slučajeva, gde je drastično prekršen Ustav i zakon, a da bi narod znao, u ovom periodu od tri godine, promenjeni su od strane prethodne vlasti, svi predsednici sudova i tužilaštva. Prema tome, ako je neko vršio promene po svojim merilima i partijskoj podobnosti, vršila je to prethodna vlast. Ova vlast to neće da vrši i kada ovi zakoni budu usvojeni, ako budu usvojeni, sudovi će sami odlučivati, a ne izvršna vlast i ovo ministarstvo kako se tvrdi. Prema tome, ako hoćemo da diskutujemo o ovim zakonima, ja molim da se njih držimo, i zaista ako ima validnih predloga, svaki ćemo razmotriti i videti da li je to rešenje bolje od ponuđenog, ali nemojmo vršiti zamenu teza i sve ono što je urađeno loše u prethodnom periodu, imputirati navodno ovoj vlasti. Hvala vam.
Pravo ne repliku, narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, ja sam od ministra očekivao da će braniti svoje zakone, a ne napadati neka već istorijska rešenja. Moram da ukažem da osnov za sve ono što sam izneo u uvodnom izlaganju, smatram sada da je potvrđeno od strane samog ministra, koji je pokazao metode i načine koje će upotrebiti u stavljanju pravosuđa pod Vladinu kontrolu. On već zagovara budžetske provere, preti sa ove govornice predsednicima sudova, ko zna šta ćemo tamo naći, a ja bih zamolio ministra pravde da prvo izađe sa dokazima, argumentima i pokrene postpak na zakonu kako je to uređeno i kako je propisano. Inače, da se dešava pakt između aktuelne vlasti i onog dela pravosuđa koje su postavili kadrovi JUL-a u vreme ministrovanja JUL-ovskih ministara, pokazuju i zakonska rešenja koja su ponuđena. Pre svega, ona su identična onim rešenjima koje je pisao gospodin Balinovac u ono vreme dok je bio član JUL-a, a sad je član DSS-a. On ideologiju nije promeio, samo je promenio partiju. Prema tome, građani Srbije kao stranke u sudskim postupcima, nemaju pravo na jedno oktroisano suđenje od strane partijskih poslušnika. Inače, ovo što je ministar odgovorio kao svoje viđenje i primedbe na predloge koje smo mi dali, apsolutno je neutemeljeno, niti na Ustavu, niti na preporukama koje je Evropska unija dala u organizaciji pravosuđa. Mi se zalažemo da Visoki savet pravosuđa zaista ima legitimitet, zalažemo se za neposredne i tajne izbore članova Visokog saveta pravosuđa iz redova svih sudija i tužilaštava. Kada vidite konkreta rešenja koja ćemo analizirati tokom kasnije rasprave, videćete puno nelogičnosti, puno protivustavnih rešenja, puno nestručnih izraza, naročito oko premeštanja sudija iz jednog suda u druge sudove. Tamo se kaže - biće premešten u sudove istog stepena, a ne postoje sudovi istog stepena, postoje sudovi različitog ranga. Stepeni su u suđenju. Prema tome, možete da imate sudove različitog ranga, a istog stepena, prvostepene i drugostepene sudove, ali neko nije pravio razliku i sve je to bila samo maska da se razreše sudije koje su birane nakon ubistva premijera Đinđića, koje su bile spremne da se suoče i sukobe sa organizovanim kriminalom. Niste uspeli da prikrijete tu činjenicu i svoju nameru ni za ovom govornicom. Vi ste upravo izrekli da to želite i da je to mali broj sudija. Hvala vam.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite, predsednik poslaničke grupe SPS-a, narodni polsanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da kažem, što se tiče JUL-a - i specijalni tužilac, čini mi se gospodin Prijić, je bio član JUL-a. Toliko o simpatijama i antipatijama jedne ili druge grane nekadašnjeg DOS-a prema JUL-u. Što se tiče, takođe, to što je neko bio član JUL-a, ne znači da ste i dalje imali istu jednu omiljenu, jednu veliku najpopularniju televiziju, bez obzira što je njen vlasnik ranije bio član JUL-a. Ovde je, naravno, reč o nečem drugom. Posle 5. oktobra 2000. godine, obavljena je velika čistka upravosuđu. Oni koji danas govore o tome da nema revanšizma su, maltene, vešali sudije, tužioce, sudije za prekršaje, samo zbog toga što su obavljali svoju dužnost i svoju funkciju u vreme prethodne vlasti. Ovaj zakon nije pokušaj restauracije, odnosno vraćanja na vreme od pre 6. oktobra. Ovaj zakon, kako ga mi shvatamo, nije dovoljan i ne unosi novine u smislu čitavog sistema, čitavog pravosudniog sistema. Otklanja nešto što se desilo za vreme vanrednog stanja. Za vreme vanrednog stanja je u Srbiji uhapšeno 12.000 ljudi, po zakonu, po promenama zakona koje ste ovde donosili u vreme vanrednog stanja i po uredbama tadašnjeg v.d. predsednika Republike Nataše Mićić. Tada je uvedena kategorija policijskog pritvora koja nigde ne postoji. Ljudi su mogli da budu u policijskom pritvoru tzv, 60 dana plus 30 dana bez prava na advokata, bez prava na posete porodice i ono što je najvažnije, bez odluke nadležnog suda. Prekršili ste Ustav! Takođe, u vreme vanrednog stanja, promenjen je i deo pravosudnih zakona, a to je, da zamenike tužilaca imenuje Vlada. Naravno, da predsednike sudova i tužioce imenuje, odnosno postavlja, ličnost i osoba koja se zatekla na mestu predsednika Skupštine i zato što Srbija nije imala predsednika, bez narodnog legitimiteta obavljala funkciju predsednika Republike, koja u svom izvornom značenju ima određene nadležnosti i u vreme vanrednog stanja. Takođe, podsetio bih da je u to vreme presuda izricana na RTS-u a ne u sudovima i ne u tužilaštvima! Procesi nisu vođeni u redovnim ili specijalnim sudovima, nego ste prvo objavili u Drugom dnevniku, pa se onda dokazivao ceo postupak. Prekršili ste ono sveto pravilo "prezumpcije nevinosti" - da niko nije kriv dok se ne dokaže da je kriv. Vi ste, prethodna vlast, zbog onoga što je učinjeno za vreme vanrednog stanja je, i doprineli da, pre nekoliko nedelja ili dana, Džefri Baret iz Evropske unije, Evropske komisije, prezentira izveštaj Evropske unije gde se navodi kao jedna od primedbi našoj državi to što je pravosudni sistem stavila pod "egzekutivu", pod izvršnu vlast. U tom smislu, verovatno smisao ovih predloženih izmena, seta pravosudnih zakona jeste da se iz pravnog poretka uklone rešenja koja su predstavljala organizacionalno i personalno potčinjavanje pravosudnog sistema izvršnoj vlasti. Poslednju etapu u tom procesu kvarenja predstavljale su izmene seta pravosudnih zakona koje su obavljene u vreme vanrednog stanja, kojim je bilo predviđeno da Vlada imenuje zamenike tužilaca, a javne tužioce bira Narodna skupština, opet na predlog Vlade Republike Srbije. Ovaj predlog zakona jednim delom otklanja inferiornost pravosudnog sistema, odnosno javnog tužilaštva, naspram egzekutive, time što specijalizovanom pravosudnom telu, kao što je Visoki savet pravosuđa, u kome se sada nalaze i javni tužioci i sudije, daje u delokrug isključivo pravo predlaganja izbora javnih tužilaca i zamenika. Međutim, ovo je još nedovoljno za ozbiljnu reformu u oblasti pravosudnog sistema i mi smatramo da je to tek početak jednog procesa koji je neophodan kako bismo imali jednu nezavisnu i stabilnu granu vlasti, kakva treba da bude sudska vlast. U poslaničkoj grupi SPS, mi smo razmišljali i predložili nekoliko amandmana. Neki amandmani se tiču i sastava Visokog saveta pravosuđa. Smatrali smo da je možda dobro da brojka od dva bude povećana na četiri iz redova tužilaca, jer bi bilo u redu da, kada je reč o tužiocima, tužioci koji se nalaze u sastavu Visokog saveta pravosuđa praktično imaju većinu, kada se odlučuje o pitanjima koja su iz njihove nadležnosti. Takođe, smatramo da način izbora tužilaca koji ulaze u Visoki savet pravosuđa bi mogao da bude malo drugačiji, a to znači da se, jer ovim načinom nije obuhvaćen najbrojniji deo tužilačke populacije, a to su zamenici okružnih javnih tužilaca, opštinski javni tužioci i zamenici opštinskih javnih tužilaca. Znači, bitni nedostatak ovog seta predloga zakona iz oblasti pravosuđa jeste u tome što je on otklonio samo one nedostatke koji su činjeni izmenama zakona, koji su izvršeni tokom akcije "Sablja". Ostala loša zakonska rešenja nisu eliminisana, a pre svega ona koja ograničavaju samostalnost javnog tužilaštva, kao državnog organa, a naravno, tu su i primedbe koje su došle iz Evropske unije i od strane Saveta Evrope. U tom smislu mislim da je potrebno da Ministarstvo i nadležni ministar veoma brzo izađu sa konceptualnom i suštinskom promenom koja će biti vezana i za pitanje promene Ustava, jer iako u našem Ustavu nije definisano kako se biraju, ko predlaže sudije, tužioce itd. mislim da se novim ustavnim rešenjem mora doći do precizne formulacije koja bi obezbedila nezavisnost sudske vlasti. Takođe, potrebno je razmotriti neka druga rešenja koja su u oblasti hijerarhije u oblasti tužilaštva, jer Srbija je danas gotovo jedina zemlja u kojoj postoji slobodan i ničim ograničen upad nadređenog tužioca u rad nižeg tužioca i tužilaštva; ne postoji razrađen sistem disciplinske odgovornosti i jasni kriterijumi za napredovanje tužilaca itd. Znači, potreban je jedan koncepcijski, nov pogled na ova pitanja o kojima raspravljamo. Svima je jasno da u prethodnih nekoliko godina nije postojalo nezavisno sudstvo, nisu postojali nezavisni sudovi, nisu postojala nezavisna tužilaštva. Dobro je poznato da su se neke krivične prijave koje su bile podnete za navodne zloupotrebe prethodnih ministara, pomoćnika ministara iz vremena prethodne vlasti, pojavljivale u medijima. Kako je to moguće bez izvršne vlasti? Pitali smo ministra unutrašnjih poslova Dušana Mihajlovića - kako je moguće da u vreme akcije "Sablja", u vreme vanrednog stanja, to Ministarstvo javno saopšti da su crvene beretke ubijale za račun SPS?! On je rekao da to Ministarstvo unutrašnjih poslova nikada nije saopštilo, a izašlo je iz njegovog Ministarstva kao zvaničan dopis medijima. Ko je to dao? Izvršna vlast, egzekutiva, da li je Biro za komunikacije ili Savet za nacionalnu bezbednost, svejedno. Oni koji danas imaju primedbe da će se ovde ograničiti nezavisno od sudstva, želeo bih da ih podsetim da ovaj predlog zakona i moguće promene koje će ovde uslediti su "bebe" u odnosu na ono što ste vi radili za prethodne tri godine.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su sagalsno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, DSS, DS - Boris Tadić i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Žarku Obradoviću, posle njega narodni poslanik Dušan Petrović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, izmenama i dopunama Zakona o sudijama, javnom tužilaštvu i Visokom savetu pravosuđa, stvaraju se pravne i institucionalne pretpostavke za nezavisnost pravosuđa i, logično, da se poboljša stanje u pravosuđu. Moram reći da su oba razloga za poslanike SPS prihvatljiva. Naime, izmenama Zakona, koje su bile u protekle dve godine, iz jula 2002. godine, pogotovo aprila 2003. godine, pravosuđe je konačno i potpuno potpalo pod normativnu i organizacionu kontrolu tadašnje vladajuće koalicije DOS-a. Tadašnjim izmenama Zakona DOS je "ispunio" jedno svoje obećanje iz jeseni 2000. godine, kada je pomenuo da će pravosuđe deliti sudbinu medija. Pošto su u međuvremenu svi mediji, i centralna državna televizija i tzv. privatne televizije bile suštinski stavljene pod kontrlu DOS-a, izmenama i dopunama Zakona iz jula 2002. i aprila 2003. godine i pravosuđe je postiglo taj strateški cilj, a to je da bude slepi poslušnik interesa i potreba tadašnje vladajuće koalicije. Moram reći, nažalost, da izmene i dopune ovih zakona neće moći otkloniti sve negativne posledice koje su nastale u proteklom periodu, jer one će, nažalost, dugo postojati, jer su vezane za način rada u pravosuđu i za kadrovska rešenja. Potrebno je reći da je u protekle dve-tri godine pravosuđe, nažalost, dospelo na veoma niske grane, jer je izgubilo svoju samostalnost. Jednostavno, ne samo da sudije i tužioci nisu mogli samostalno raditi svoj posao, nego se Vlada više puta, moram reći, na jedan vrlo nelogičan, nekorektan, ponekad i na drzak način mešala u rad pravosuđa, jednostavno, uticala na donošenje odluka, komentarisala sudske odluke itd. Primera ima bezbroj i ne vredi ih sve pominjati, ali se mora reći da je dobro što se, recimo, izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, Vlada sklanja kao neko ko je suštinski podredio tužilaštvo potrebama izvršne vlasti. To je jedna velika nelogičnost koja se ovim izmenama otklanja. Moram reći da je bilo sijaset drugih primera nezakonitog ponašanja Vlade. Primera radi, pomenuću samo jednu čudnu i bizarnu priču, nažalost, po te ljude jako tešku, a vezano za "sudije prekršajce", koji su 2001. godine, jedan ogroman broj njih, po čisto političkim kriterijumima proterani sa svog radnog mesta, jer su primenjivali odredbe tadašnjeg Zakona o informisanju. Ne samo to, nego čak nisu dobili ni mogućnost da kasnije učestvuju na konkrusu. Naravno, Vlada nije želela ne samo da njih uzme kao relevantne činioce, kao nekog ko konkuriše, nego su i prenebregli odluku Vrhovnog suda Srbije, koji je rešavao u upravnom sporu i rešio da su te sudije u pravu. Jednostavno, nisu želeli da primene zakon. Zašto? Iz prostog razloga što su im bilipotrebni politički podobni ljudi i tako su se ponašali. Zato je dobro da ove izmene i dopune zakona budu usvojene u predloženom obliku, da bi pravosuđe moglo načiniti bar jedan, prvi, ali po našem mišljenju jako važan koran ka svojoj samostalnosti. Sve ono što je bilo vezano za tužioce je nešto što Srbija ne da nije prihvatila i što će, objektivno, u dugom vremenu koje je pred nama biti predmet negativne ocene. Primera radi, moram pomenuti jedan slučaj vezano za Opštinskog javnog tužioca iz Bačke Palanke, gospodina Milorada Trošića, primer čoveka koji je po političkim kriterijumima, znači, struka i sve ostalo što bi bilo predmet nekog njegovog udaljenja iz tužilaštva, sve je to ignorisano i po krajnje političkim kriterijumima on je udaljen sa posla. Nažalost, u tom poslu su učestvovali i prethodni Republički tužilac, Okružni tužilac i dojučerašnji tužilac, koji je podneo ostavku, a i Specijalni tužilac. Svi su bili umešani u taj predmet. Moram reći da, gledajući taj slučaj, s obzirom na to da smo dobili dokumenta od čoveka, a narodni poslanici, a verovano će i javnost Srbije biti zaprepašćena kako su olako izricane mere prema ljudima sa kojima se možda nije mogao naći zajednički jezik ili se, eventualno, drugačije mislilo o nekim političkim pitanjima. Primera radi, pomenuću da je Opštinsko tužilaštvo, da bi čoveka što više ocrnilo, podnelo zahtev za provođenje određenih istražnih radnji zbog sumnje da je počinio krivično delo. U obrazloženju v.d. opštinskog tužioca ima jedna, da kažem, monstruozna rečenica, da je taj čovek u jednom lovu "upotrebom tuđeg lovačkog psa hvatao srneću divljač, govoreći - drži ga, drži ga, uhvati ga, nakon čega je lovački pas i uhvatio srndaća". To je jedinstven slučaj u oblasti tužilaštva, da je pas bio neko ko je nagovaran da uhvati srndaća. Naravno, to nema blage veze, ali je trebalo naći osnov da se čovek udalji iz suda. Kada je reč o struci, čoveku je stavljeno na teret da je nestručno obavljao posao. U redu, nestručno, nestručno, ali tu postoji jedan mali problem. Dva primera koja se u Odluci Republičkog tužioca uzimaju kao primer nestručnog vršenja posla su kasnije, od strane v.d. opštinskog javnog tužioca, u redovnom postupku odbačeni. Kasniji (sledeći) tužilac je odustao od krivičnog gonjenja u dva slučaja koja se čoveku stavljaju na teret. Znači, trebalo je pronaći bilo šta da bi se čovek udaljio sa posla. Taj slučaj ima brojne druge sadržaje, ali mislim da je ovo sasvim dovoljno pomenuti kao primer šta se radilo u pravosuđu i tužilaštvu. Mislim da će negativne posledice ostati još jedno vreme, iz prostog razloga što su, nažalost, u međuvremenu određeni ljudi po političkoj pripadnosti imenovani na određena mesta. Jednostavno, oni nastavljaju da se ponašaju po političkim kriterijumima. Ne znam kako ćemo primenjivati odredbe Zakona o Visokom savetu pravosuđa, pošto, koliko me pamćenje služi, u obrazloženju koje je, inače, vrlo detaljno, stoji da prvi kriterijum uspešnosti rada Visokog saveta pravosuđa jeste potreba da profesija dominira nad politikom. Tu bi, što je logično, trebalo da budu izabrani krajnje stručni ljudi. Ali, mi imamo jedan suštinski problem, da je među članovima Visokog saveta pravosuđa i aktuelni predsednik Vrhovnog suda Srbije, koji se nije libio da u vreme operacije "Sablja", a i kasnije, daje javne izjave da je politički pripadnik jedne opcije DOS-a i da ona to smatra, ili on, svejedno, da ne ulazim u ličnost, personalno, smatra potpuno logičnim za vršenje posla. Naravno, to tako ne može. Da ne pominjem slučaj da su i v.d. predsednika Vrhovnog suda, i v.d. predsednik Okružnog suda u Beogradu i v.d. predsednika Četvrtog suda imenovani u vreme vanrednog stanja, protivno odredbama Zakona o sudijama, da su kasnije izmenjene odredbe Zakona o sudijama, da se pronađe formalno-pravni osnov da ti ljudi obavljaju svoj posao. Te odredbe su kasnije proglašene neustavnim od strane Ustavnom sud, ali to njima nije smetalo da i dalje nastave rad, umesto da podnesu ostavke, da stvore pravni osnov, pa neka pravosuđe i stručni organi ocene kvalitet njihovog posla i ukoliko stvarno zaslužuju, neka budu izabrani na te funkcije koje su radili. Jednostavno, oni i dalje, ne samo da rade, nego i pokušavaju preko javnosti da stvore odijum protiv ovih zakona. Zanimljivo je jedno saopštenje koje je danas "Politika" objavila, da je juče održan sastanak gde su isti ti ljudi, koji bi sad trebalo da budu predmet ocenjivanja svojih kolega, ne predmet zakona, nego ocenjivanja svojih kolega iz struke, plediraju da to pitanje ne treba raspraviti dok se ne donese novi ustav. Moram reći da je to vrlo smešno. Iz svega što sam pomenuo proizilazi da ove izmene i dopune Zakona i o sudijama,o tužilaštvu i o Visokom savetu pravosuđa jesu jedan dobar osnov da pravosuđe napravi korak dalje ka svojoj potpunoj nezavisnosti, čime bi se, naravno, što će biti veoma značajno za izgradnju institucija u Republici Srbiji, da taj korak treba da podržimo. Ako ima nekih odredaba koje treba poboljšati, i o tome raspraviti, ali da, zbog kadrovskih rešenja, jednostavno, mnoge negativne posledice rada pravosuđa u protekle tri godine neće biti moguće otkloniti. Moram reći, s obzirom na to da sam bio jedan od poslanika koji je bio član prethodnog Odbora za pravosuđe, moram reći da veoma čudno izgledaju diskusije pojedinih kolega sa ove govornice, kada govore o nezavisnom pravosuđu i slično, s obzirom na to da sam bio u situaciji da iz prve ruke vidim po kojim kriterijumima, naravno, krajnje partijski, da li je član te i te stranke, da li su se kadrovske komisije dogovorile i slično, su birani ljudi. Struka tu nije dominirala nad politikom, naprotiv, obrnuto i sada, pa poštenja radi trebalo bi govoriti o struci, a politiku ostaviti u drugom planu jer struka mora da dominira nad politikom ako želimo da pravosuđe bude uspešno, a samim tim i Republika Srbija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, a posle njaga narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, stanje u srpskom pravosuđu je teško i mislim da sa tom ocenom će se složiti najveći broj poslanika ovog parlamenta i sa tom ocenom će se složiti najveći broj građana, a naravno, pre svega oni koji u različitim sudskim procedurama imaju priliku ili nepriliku da sudsku zaštitu traže pred redovnim i drugim sudovima u Srbiji. Na našu nevolju i Evropska komisija je, kao što je to nekoliko puta ovde rečeno, u svom izveštaju za 2003. godinu, apostrofirala stanje u pravosuđu kao jednu od najvažnijih tema kojima bi trebalo da se bavi srpska država, kako ovaj parlament, a tako i izvršna vlast, a takođe i gospodin ministar. Vrlo je važno imati potpuno jasnu svest i predstavu o činjenicama. Te činjenice, naravno, da predstavljaju uzroke ovakvog stanja. Godine 2000. stanje u pravosuđu bilo je na najnižem civilizacijskom nivou u dvadesetom veku u srpskoj državi. Na tako niskom nivou nije bilo čak ni za vreme vladavine Josipa Broza, kada je i gospodin ministar bio sudija. U čemu se sastoji to strašno, usuđujem se da kažem, stanje pravosuđa. U tome što je vlast koja je postojala u Srbiji u poslednjoj deceniji dvadesetog veka, uspela da pravosudni sistem do temelja kompromituje i iskompromituje. Tako što je pronašla dovoljan broj lojalnih sudija ili kako se to kaže, nosilaca pravosudne vlasti, koji su pristali da učestvuju u "izbornim krađama, koji su pristali da učestvuju u falsifikovanju izborne volje građana, koji su pristali da učestvuju u falsifikovanju naših života i vaših, kao i mog". Zbog toga je ugled koji je pravosuđe imalo u Srbiji krajem 2000. godine bilo taman toliko koliki je ugled imao Slobodan Milošević i ova gospoda koja dobacuju ovde, a koja su ga podupirala, kao njegovi poslušnici u vlasti koja je oborena 5. oktobra 2000. godine. Naravno da je jedan od najvažnijih procesa koji su započeti 5. oktobra bio pokušaj da se pravosuđu vrati dostojanstvo i da se vrati suštinska nezavisnost. Taj pokušaj je rezultirao donošenjem Zakona iz 2001. godine, na veliku žalost Demokratske stranke, Zakona koji nije uspeo da onoliko duboko zadre u bolesno tkivo srpskog pravosuđa koliko je Demokratska stranka to želela. Onda je važno suočiti se sa sledećom činjenicom, kakvo je bilo stanje pravosuđa u proleće 2003. godine. Samo ću dve ilustracije da navedem. I dan-danas protiv jednog od zamenika Republičkog javnog tužioca u to doba teče krivični postupak zbog osnovane sumnje da je bio korumpiran od strane najveće organizovane kriminalne bande u Srbiji. Druga slika i druga ilustracija, posle pokušaja atentata na pokojnog premijera Zorana Đinđića ovde, u predgrađu Beograda pred "halom" koja se sada završava, izvršilac tog krivičnog dela poznat pod nadimkom Bagzi pušten je iz pritvora sa obrazloženjem da ima da završi neodložne službene poslove - pustio ga je istražni sudija uz saglasnost tužioca. To su ilustracije koje govore vrlo dobro i vrlo slikovito i vrlo plastično o tome u kakvom je stanju bilo pravosuđe u proleće 2003. godine. Onda se desila tragedija, jer je poginuo Zoran Đinđić i to je tragedija za celokupnu naciju i za sve nas koji smo ga duboko poštovali i voleli, ali i za one koji ne zbog toga već što je Zoran Đinđić bio predsednik Vlade Republike Srbije. Kada kažete gospodine ministre da za vreme vašeg radnog veka nikada izvršna vlast nije imala ovolike ingerencije u pravosuđu, biću slobodan da nijednom za vreme vašeg radnog veka nije ubijen predsednik Vlade, pa da bi izvršna vlast imala potrebu da preuzme određene ingerencije nad sudskom vlašću. To što se desilo posle atentata jeste, kako se to kaže u uobičajenom jeziku, samoodbrana ili ako hoćete pravno - tehnički, nužna odbrana koju je ne Vlada Republike Srbije, nego država Srbija preduzela da bi se zaštitila. Država Srbija je morala da donese ovakve propise da bi obezbedila eventualnu zaštitu svojih građana, ali i ustavnog poretka. To su činjenice. Sada govorimo o stanju koje postoji godinu dana posle svega ovoga o čemu sam govorio. Možemo debatovati o tome da je potrebno menjati propise, a o suštini onoga što ste mi predložili i o suštini primedaba koje poslanici imaju na vaš predlog izmena Zakona ćemo govoriti kada se o ovom zakonu u pojedinostima bude raspravljalo. Ovde bih pročitao kvalifikaciju posledica izmena propisa koju ste vi dali obrazlažući predloge izmena zakona koje ste nam ovde dostavili, gde kažete, a mislim da je to suština stvari: "Da se ovim izmenama zakona otklanjaju štetne posledice uzrokovane delovanjem Veća za sudsku upravu za koju je Ustavni sud našao da nije konstituisana u skladu sa Ustavom, kao i da je to", a ovo je najbitnije, "izazvalo nesigurnost u pravnom poretku, a izvršeni izbori na predlog tog tela još više pogoršali ionako loše stanje i nezadovoljstvo u sudovima". Pitam vas gospodine ministre, na osnovu čega ste vi utvrdili nepostojanje zadovoljstva u sudovima? Koju ste vi proceduru sproveli da biste utvrdili postojanje nezadovoljstva, pretpostavljam sudija, pa, kada kažete u sudovima? Da li ste gospodine ministre čuli da je juče predsednica Vrhovnog suda imala sastanak sa predsednicima okružnih sudova i da je sa tog sastanka potekla inicijativa ili vapaj ovoj skupštini i vama, pre svega, da bude "skinut" sa dnevnog reda ovaj set zakona, odnosno izmena zakona. Nadam se da ćete biti ljubazni da nas obavestite o tome kako ste utvrdili postojanje gore rečenog nezadovoljstva. S druge strane vas molim da nas uputite, pošto mi očigledno sa tim činjenicama nismo upoznati, u čemu se sastoji pogoršanje funkcionisanje sudova u poslednjih godinu dana. U čemu se sastoji smanjenje ažurnosti sudova, koje statistike gospodine ministre vas upućuju na donošenje ovakvog zaključka, a koji ste bili slobodni da nam date u obrazloženju ovih zakona. Želim da zaključim. Na ovaj način, kao što je to gospodin Ristić rekao, zakonom ćete, ili imate nameru da "razrešite određeni broj predsednika sudova i zamenika tužilaca". Na ovaj način kršite Ustav, gospodine ministre, vi, predlažući, ali naravno parlamentarna većina ukoliko ovakve predloge bude usvojila. Kršite član 13. Ustava koji garantuje jednakost pred zakonom svakome. Zakoni i propisi na osnovu kojih je izvršen izbor predsednika sudova su bili predmet ocene ustavnosti. Međutim, rezultat Odluke Ustavnog suda nije takav da dovodi do razrešenja ovih sudija. Zašto gospodine ministre i, ili ko je već nadležan ne pokrenete postupak za razrešenje svih ovih kritičnih predsednika sudova, pa da se u redovnom postupku za razrešenje utvrdi da li postoji njihova nestručnost, da li postoji njihova nepodobnost, da li postoji njihova nesposobnost i da li su oni kršili zakon?! Postoji loš običaj, koji se ustanovljava u ovom parlamentu, da se donose zakoni koji su suprotni Ustavu. Ponekad Ustavni sud reaguje - a šta će biti ako danas parlamentarna većina donese ovakve izmene zakona, to ćemo tek da vidimo. Rešenje sveobuhvatnog stanja u pravosuđu moguće je jedino sprovesti u ustavnim promenama. Nalazimo se u proceduri donošenja novog ustava. Ono što je nužno ustanoviti jeste istinska nezavisnost pravosuđa, koja se naravno oličava u nezavisnosti i slobodi sudija da vrše svoj posao i svoju funkciju. Ali, s druge strane, utvrđivanjem jasnih mehanizama koji će moći da daju veliki odgovor na pitanje kako će se odgovornost sudija, koja je druga medalja nezavisnosti, moći na efikasan, tačan i pouzdan način da utvrđuje. I na samom kraju, moguće je, gospodine ministre, da mi nemamo iste vrednosne sudove. Ja smatram da su ljudi koji su posle vanrednog stanja ili u vreme vanrednog stanja, posle ubistva premijera prihvatili da budu na najodgovornim pravosudnim funkcijama, ljudi kojima je potrebno odati svako priznanje i počast, jer su svoje glave stavili na panj. Ja imam rezervu prema ljudima koji su sudili za verbalni delikt, gospodine ministre, jer se to sa mojim vrednosnim kodom nikako ne može spojiti. Hvala vam lepo.
Po Poslovniku narodni poslanik Vjerica Radeta.
Rekla bih narodni poslanik prekršio je član 100. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodine Petroviću, SRS nikada nikoga nije podupirala. Jesmo časno i pošteno učestvovali u Vladi Republike Srbije. Vas su, i dobro to znate i cela Srbija zna podupirali američka administracija, američki Kongres - kako su vas podupirali tako ste i prošli! Činjenica jeste da u Srbiji do sada naše sudstvo nikada nije bilo apsolutno nezavisno, ali ono što je bilo za vreme trogodišnje DOS-ovske vlasti, niti je zapamćeno, niti će biti zapamćeno. Nikada se nije desilo i nadam se da se nikada neće desiti da ministar, poput ministra Batića, dovede ispred svoje kancelarije sudije za prekršaje, koji su sudili po jednom zakonu koji je usvojen u ovom parlamentu i da im svakom da po tri minuta razgovora sa njim i da svakom od tih sudija kaže - ti si primenjivao onaj "Šešeljev zakon o informisanju", da li si spreman da ti to zaboravim da se priključiš nekoj od stranaka DOS-a i da od sada radiš onako kako ti ja kažem. Oni koji su to prihvatili, kojih je vrlo, vrlo malo bilo, su ostali u sudu za prekršaje, oni koji su rekli da im to ne pada na pamet, da oni žele da rade samo po zakonu, da sudije nisu da sude o zakonu, već da sude po zakonu, oni su bili razrešeni, oni su dobili otkaze i još uvek čekaju presude Vrhovnog suda za koje se zna sigurno da su donete, ali se još uvek ne zna ko ne prosleđuje te presude Vrhovnog suda, kojima su sve te sudije vraćena na svoje pravosudne funkcije. Što se tiče DOS-ovske vlasti i odnosa DOS-a prema sudijama, jedan od najfinijih primera vam je gospođa Leposava Karamarković, koju ste ovde u zvezde okivali da je najbolja, rekli ste da je nastručnija i kada vam je gospođa Leposava Karamarković otkazala poslušnost, kada nije bila spremna da svoju sudijsku funkciju podredi vašoj izvršnoj vlasti, onda ste osuli drvlje i kamenje na tu istu ženu. Naravno, zamenili ste je gospođom koju vam je preporučio Nenad Čanak, gospođom Sonjom Brkić, pošto vam je u to doba Nenad Čanak bio kadrovik u pravosuđu.
Replika narodni poslanik Dušan Petrović. Narodni poslanik Vjerica Radeta se javila po Poslovniku. Pravo na repliku, izvolite, narodni poslanik Dušan Petrović, a nakon toga narodni poslanik Branislav Ristivojević.
Ukoliko je to za SRS uvredljivo, to ja zaista ne mogu da promenim. Podupiranje nije uvredljiva reč i možete sami da izaberete reč koja bi kvalifikovala to što ste držali na vlasti Slobodana Miloševića, to što je Šešelj kada je pobedio na izborima prepustio vlast Milutinoviću ili Liliću, više ne mogu da se setim svih tih ličnosti koje su se nalazile na čelu Srbije, i da pronađete adekvatan termin za sve ono što ste činili da biste produžili vlast najgore političke garniture koja je Srbiju zadesila u modernoj istoriji u poslednjih 200 godina, gospođo Radeta.
Replika na načelnu diskusiju narodnog poslanika Dušana Petrovića, narodni poslanik Branislav Ristivojević.
Uvažene kolege narodni poslanici, kratko bih se osvrnuo samo na izlaganje gospodina Petrovića. Gospodine Petroviću vi ste, odnosno vlast koju ste vi oličavali jeste bila grobar srpskog pravosuđa. Vi ste, uvažene kolege, prvo birali ljude bez elementarne kvalifikacije na najviše i najodgovornije funkcije u ovoj zemlji, a zatim zakone prilagođavali njihovim kvalifikacijama. Izabrali ste čoveka koji je bio policajac, a ne tužilac za Republičkog tužioca, a nije ni imao dovoljno godina radnog iskustva, pa ste onda promenili Zakon da ga prilagodite njegovom znanju, skromnom znanju. Postavili ste za predsednika Vrhovnog suda ženu koja nije bila u Vrhovnom sudu Srbije. Pre toga je bila predsednik Okružnog suda u Novom Sadu, a dana nije sudija tamo, pre toga je bila sudija Opštinskog suda u Novom Sadu i tamo je malo sudila, bila je više na koje-kakvim bolovanjima i porodiljskim odsustvima! Takvu meteorsku karijeru verovatno još niko nije imao. Nije ni čudo da je ta žena kao predsednik Vrhovnog suda Srbije izjavila da razmatra način kako da primeni izmene Krivičnog zakona retroaktivno. Ko to može da izjavi? To student prve godine Pravnog fakulteta neće "odvaliti" jednu takvu besmislicu. Vi sada dolazite i držite ovde nama neka predavanja, vi ste izmenili Zakon o tužilaštvu, da može neko da bude zamenik tužioca, da ima manje prakse nego sudski pripravnik. Gde to ima? Što se tiče ubistva premijera, kazaću vam. Nije tragedija što je ubijen Zoran Đinđić, tragedija je što je ubijen premijer Republike Srbije. To je tragedija. Može da bude i Petar Petrović, može da bude Đorđe Đorđević to je tragedija. Što se tiče gospodina Đinđića, ubila ga je jedinica koja je bila pod njegovom neposrednom komandom, njeni pripadnici. Poslovnikom onog Saveta za nacionalnu bezbednost, ta jedinica je bila stavljena pod neposrednu komandu gospodina Đinđića i njeni pripadnici su ga ubili. Što se tiče uvođenja vanrednog stanja, ono može da se uvede ne zbog jednog problema, ne zbog jednog slučaja, nego može da se uvde zbog npr. haosa na delu teritorije u državi. Na primer: kada šiptari dignu ustanak na Kosovu i Metohiji, onda može da se uvede vanredno stanje, a ne kada se ubije jedan čovek. To je slučaj, to nije problem. Vi ste uveli policijski pritvor od 90 dana. Pa, to je Rimska konvencija, Evropska konvencija o ljudskim pravima zabranila 1950. godine! Kakav crni policijski pritvor od 90 dana! Uhapsili ste 12.000 ljudi, njih 100 pošteno završilo pred sudovima. I, to zovete – obračun sa kriminalom. Obračun sa kriminalom je kada se držite proverenih načela Krivičnog i Krivičnogprocesnog prava, i sa njima završite posao i obračun koji imate sa kriminalom u državi, a ne kada državu svodite na rang kriminalca. To ste vi radili! Šta će biti ako ti ljudi zatraže zaštitu svojih prava pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu. Šta će biti? Tih 11.900 ljudi. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo predsedavajuća, reklamiram član 100. Poslovnika, s tim što svi narodni poslanici Skupštine znaju na šta se taj član odnosi, ipak moram da vam kažem, iako se pozivam na drugi stav ovog člana, to je, da su narodni poslanici dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem, u ime kolega iz poslaničke grupe SRS, a obraćam se gospodinu Petroviću, da mi ne očekujemo od njega nikakvo poštovanje. Ne treba nam poštovanje od propalog kriminalnog režima DOS-a, kome je pripadao gospodin Petrović. Ne treba nam poštovanje od onih koji ne samo da su podupirani, kao što je rekla gospođa Radeta, nego su primali i pomoć od američkog Kongresa, američke vlade, u stomilionskim dolarskim iznosima, od onih koji su za tri godine, koliko su vršili vlast u ovoj zemlji, zaveli takvu strahovladu, na najstrašniji način se obračunavali sa svojim političkim neistomišljenicima, i nismo mi za džabe toliko puta sa ove govornice rekli da ste pravi sledbenici komunista Josipa Broza. Iste metode ste primenjivali, samo malo savršenije, i prema kolegama poslanicima i prema liderima političkih stranaka, i ubuduće gospodine Petroviću, kada izađete, bilo kada, bilo šta da pričate, a naročito da iznosite takve neistine, povedite malo računa kada pominjete ime uvaženog profesora Pravnog fakulteta, gospodina profesora dr Vojislava Šešelja. Vi ne samo da niste dostojni toga, da spominjete njegovo ime, jer se u Pravo razumete tek toliko da biste pričali neistine i da ne biste znali da su predstavnici vašeg režima i vaš ministar Vladan Batić, poslanicima Narodne skupštine predlagali za predsednika suda u jednoj opštini u Braničevskom okrugu osobu koja je zlostavljala i maltretirala svoju rođenu ženu. Za predsednika suda, na jugu Srbije, ste bez "i jednog dana" u pravosuđu postavli čoveka koji je došao sa mesta v.d. direktora propale gumarske industrije. I, tako redom, da ne govorim o tome kakvu strahovladu je u beogradskim sudovima i u celoj Srbiji sprovodio ministar Vladan Batić, propalog DOS-ovskog režima. I, gospodine Petroviću, o vama i o onome kako vi poštujete zakon i kako se ponašate sa pozicije na kojoj ste sada, govorićemo i to veoma brzo na velikom narodnom mitingu u Šapcu, a budite sigurni da će narod koji nas tamo bude sačekao, kao i našeg predsedničkog kandidata, burno i sa aplauzom da pozdravi sve ono što ćemo o vašim mahinacijama da govorimo, da ih iznesemo u predizbornoj kampanji. Hvala.
Naravno da ne mogu da utičem na to kako će se narodni poslanici jedni prema drugima ophoditi, a samim tim ne mogu da utičem ni na to da li će to da bude s poštovanjem ili ne. To ostavljam vama. Ukoliko želite Narodna skupština se može o tome izjasniti u Danu za glasanje. Što se tiče poštovanja dostojanstva Narodne skupštine, ono se odnosi na poštovanja dostojanstva svih narodnih poslanika, nikako samo jedne poslaničke grupe, tako da se i o toj povredi Narodna skupština može izjasniti, ukoliko to želite, u Danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, replika na izlaganje narodnog poslanika Nataše Jovanović. Izvolite. Posle njega, narodni poslanik Ivica Dačić, replika, pa posle....
Dakle, što se Prava tiče, možete sa mnom, kada god hoćete, da razgovarate i da dobijete poduku. Ako vas nešto zanima ja ću vam rado reći i pružiću vam sve ono što stoji kao moje poznavanje oblasti kojom se, inače, i profesionalno bavim. Teško ćemo vi i ja imati isti nivo kada o Pravu govorimo. A, inače, vrlo je indikativno da vi tako padate u vatru kada se pomene istorija, u kojoj ste zaista bili sluge Slobodana Miloševića. To vas pogađa, ali je to bolna istina i bolna istorija. Razmišljajte o tome. Sada ste jači od njih, ali ne znači da vam neće Ivica Dačić sada na izborima preoteti neke glasove. Videćemo kako će to sve da se odigra. Još samo da mladom kolegi kažem, dakle, vi kao da ste sami bili uhapšeni za vreme vanrednog stanja. Pitajte malo građane šta misle o vanrednom stanju. (Glasovi – rekli su na izborima.) To što su građani rekli na izborima samo je rezultat nedovoljne sposobnosti policije i pravosuđa, da pravosnažno završe sve one postupke koji su započeti. Sadašnja Vlada, eto, ima priliku da se pokaže i da reformu pravosuđa pokrene sa one tačke gde smo je mi zaustavili, ali to se, gospodine ministre, ne radi ovakvim zakonima nego temeljnim ustavnim promenama.
Da završimo krug replika, ako se slažete, na izlaganje Dušana Petrovića. Po Poslovniku, prvi se javio narodni posalnik Boško Ristić.
Replika je po članu 97. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ova rasprava upravo pokazuje motiv zbog koga su predloženi zakoni. To je čist politički obračun sa svojim neistomišljenicima, a koji je ispoljila pre svega DSS i njeni predstavnici ovde u parlamentu, kao i njihov aktuelni ministar pravde. Pominjanje gospodina Đinđića u ovako negativnom kontekstu,i njegovo ubistvo od strane ekstremista i organizovanog kriminala, uz evidentnu podršku određenih političkih krugova, koji su bili portparoli ove kriminalne organizacije, pokazuju nameru da se upravo stopira proces ubicama Zorana Đinđića, smenom predsednika sudova, za koje se kaže da su – samo pet, i to najznačajnijih sudova u zemlji, prema svojoj nadležnosti i teritoriji koju pokrivaju, uz obrazloženje da je to minimalistički pristup u čistkama u pravosuđu, zaista su takvi da izazivaju zgražavanje kod poštenog sveta. Sve ono što se dešavalo kod uvođenja vanarednog stanja i aktiviranje akcije "Sablja" naišlo je na potpunu podršku građana Srbije - 87% građana Srbije se izjasnilo u istraživanjima da podržava mere raščišćavanja sa kriminalom u Srbiji. To su procenjivali kao najbezbedniji period života otkako pamte ove društveno-političke promene u zemlji. Ne mogu da shvatim da se predsednik DSS-a, na ovakav način, izražava, upotrebljava fašisoidne ideje u argumentaciji svog ponašanja.
Molim vas da kontrolišete terminologiju kojom se koristite.
Moram da kažem još nešto – dela pokazuju motive. To što je na čelo Informativne agencije postavljen gospodin koji je najčešće prozivan od strane zaštićenih svedoka poruka je prema onima koji treba protiv njega da svedoče. To je poruka protiv onih koji treba da pokažu političku motivisanost ovog događaja. Pokušava se zastrašivanje zaštićenih svedoka na taj način što se o njihovoj bezbednosti stara osoba koja je najviše prozivana u ovom krivičnom postupku. To pokazuje i povlačenje optužnica upravo u ovim političkim promenama koje su nastale na vrhu izvršne vlasti. Povučene su optužnice upravo protiv onih koji su najviše prozivani i najviše umešani u ovaj atentat. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, povreda Poslovnika.
Istorija će suditi, gospodine Petroviću, slugama NATO agresora.
Recite mi samo koji član?
Član 100.
Član 100?
Da, član 100, gospodin je nazvao SRS slugama gospodina Slobodana Miloševića i režima Slobodana Miloševića. Srpski radikali su samo sluge svog naroda [[aplauz]] , za razliku od vas gospodine Petroviću i vaših stranačkih funkcionera, i vaše stranačke ideologije, koji su služili i služe onima koji su bombardovali Srbiju. Kada je reč o temi koju ste započeli, na osnovu koje ste pokušali da uvredite članove SRS, mi niti padamo u vatru, niti vi možete da nas uvredite. Ovo što govorimo, govorimo zarad javnosti, zarad Poslovnika koji smo izglasali, a ne zato što bi neko poput vas mogao da uvredi nekog srpskog radikala. Mi smo časno i pošteno učestvovali u vlasti. U to vreme, ja sam bila zamenik ministra pravde i u to vreme, gospodine Petroviću, nije moglo da se desi ono što se desilo danas, jer smo ovde danas razrešili sudijske funkcije gospođu Veru Stamenković, predsednika Okružnog suda u Nišu. A tu gospođu ste vi postavili za predsednika suda 2002. godine, a u toj godini je već bila u obavezi da obavesti Ministarstvo da stiče u toku te godine pravo na penziju - pa je onda taj zahtev stigao kod gospodina Hibera, koji je u to vreme bio predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, pa je gospodin Hiber to čuvao, verovatno je imao fijoku, i sadašnji Odbor za pravosuđe i upravu je zatražio od Administrativnog odbora i od sekretara Skupštine da se ispita kako je taj predmet mogao biti arhiviran, a da se o njemu nije raspravljalo. Samo da vidite kako funkcioniše poslanička grupa SRS, ja sam malopre kada sam govorila, rekla da još nisu stigle presude Vrhovnog suda koje se odnose na vraćanje na posao sudija za prekršaje, i evo, od tada do sada stigle su presude i dobila sam primerak te presude i sada imam pitanje za sadašnjeg ministra gospodina Stojkovića. Ova presuda je doneta 31. marta 2004. godine i jedan broj sudija koje je Vrhovni sud vratio na posao, Vlada Srbije nije vratila, a imala je obavezu po ovoj presudi?! Volela bih, gospodine ministre, da nam objasnite šta se desilo, zašto svi ljudi nisu vraćeni na posao, u čemu je problem. Ukoliko ne dobijemo danas od vas odgovor, tražićemo to od Odbora za pravosuđe i upravu da se to ispita i da se ustanovi, zbog čega različiti aršini za iste ljude po istom osnovu? Ko ne poštuje odluku Vrhovnog suda Srbije?
Moje obrazloženje na vašu povredu Poslovnika je isto kao i na prethodnu povredu Poslovnika. Ukoliko želite, može se o tome izjasniti Narodna skupština i Administrativni odbor. Izvolite, narodni poslanik Boško Ristić, po Poslovniku. Recite mi koji član Poslovnika reklamirate?
Član 97.
Član 97. je replika, osnov za repliku? Član 100.
Član 100. Poslanici su dužni da čuvaju dostojansvo ovog doma a to podrazumeva da govore istinu. Prema tome, istine radi, želim da kažem da je predsednik Vrhovnog suda, gospođa Lepa Karamarković na veliko insistiranje DSS-a izabrana za predsednika, iako nije bila sudija tog suda. Prema tome, ako govorimo o isitni, treba da se zna da je političko motivisanje predlaganja za predsednike sudova upravo iz te političke opcije i tako je došlo u ovaj parlament. Što se tiče predsednice Okružnog suda u Nišu, mogu da kažem da se radi o osobi koja je izuzetno aktivna bila u reformi pravosuđa i da je podigla rezultate u suđenjima i rezultate u Okružnom sudu u Nišu sa opštinskim sudovima koje taj sud pokriva na najviši mogući nivo. Prema tome, ne stoji nijedna kritička ocena na pogodnost da ova predsednica suda vrši svoju dužnost. Što se tiče godina na koje ukazuje gospodin iz klupe, želim da kažem da je Odbor za pravosuđe razmatrao razrešenje svih sudija i predsednika sudova, pa i gospođe Verice Stamenković, koja je zatražila pred Ustavnim sudom Srbije ocenu Odluke kojom se utvrđuje da je navršila uslove za odlazak u penziju i pre navršetka godina starosti. Jer se na taj način sudije stavljaju u neravnopravan ustavnopravni položaj, zbog toga što, prema Zakonu o radu, svi ostali zaposleni imaju pravo da rade do 65-te godine. O njihovom radu odlučuje poslodavac. Poslodavac je sudijama država. Moram da kažem da je u Vrhovnom sudu Srbije, u periodu dok je bila gospođa Karamarković predsednik, veliki broj sudija radio do 67 godina, to je bio gospodin Ivošević, još par sudija koji su zbog podrške predsednice Vrhovnog suda bili tamo neophodno potrebni, izvini kako bi se sudije iz nižih sudova stavili u potpunu potčinjenost. Nije bilo unutrašnje nezavisnosti sudija u odnosu na više sudove. Hvala vam.
Što se tiče vaše reklamacije Poslovnika, bilo bi lepo da ne koristite taj član 100. koji se tiče dostojanstva Narodne skupštine za zloupotrebu. Prvo Ivica Dačić ima repliku, samo mi recite na čije izlaganje? Na izlaganje Dušana Petrovića; nakon toga narodni poslanik Dušan Petrović, replika na izlaganje narodnog poslanika Vjerice Radete; pa posle njega narodni poslanik Branislav Ristivojević, replika na izlaganje narodnog poslanika Boška Ristića. Izvolite.
Pošto su dugo trajala ova izlaganja, primedbe po Poslovniku, možda smo već zaboravili šta je bilo izlaganje gospodina Petrovića. Ja sam se javio za repliku povodom njegovog izlaganja, povodom nekoliko rečenica koje je rekao, a koje su vezane za partiju čiji sam ja šef poslaničkog kluba. Pre svega, moram da kažem i ovog puta da od 1992. godine, SPS nije imala apsolutnu većinu niti u jednoj skupštini; ni u Skupštini Republike Srbije, ni u Saveznoj skupštini. Znači, od 1992. godine, gotovo svi koji ste u ovoj sali, po malo ste, svako u svoje vreme, podupirali našu vlast i tadašnjeg legalno izabranog predsednika Slobodana Miloševića, koji je dobio dva miliona glasova, što neki kandidati mogu da sanjaju. Podsetio bih da stranka čiji je potpredsednik gospodin Petrović, takođe je krajem 1993. godine i 1994. godine, ne kolektivno, ali pojedinačno ušla u Vladu Mirka Marjanovića. Takođe su tada ušli i gospodin Radulović, Đukić i Krstić koji su navodno zbog toga isključeni iz DS-a. Takođe, ne bih vas podsećao, a ne bih izazivao sukobe, na koji način su zaustavljene studentske demonstracije krajem 1996. godine. Sve u svemu, znači, nemojte se previše svađati i otimati oko toga ko je najviše pomogao da ostanemo što duže na vlasti. Svi ste pomogli i hvala vam na tome i nadam se da se zbog toga ponosite. Što se tiče druge stvari, mi smo na vlasti bili 10 godina, a ovaj bivši režim DOS-a, o kojem smo slušali tolike hvalospeve, je uspeo za tri godine da ostavi toliko katastrofalan rezultat, da se sada već može govoriti o njima kao bivšem režimu. Gospodin Petrović je uvredio čitavu jednu granu vlasti u Srbiji. Uvredio je sudsku vlast. Rekao je da je do 2000. godine ta grana vlasti bila na najnižem civilizacijskom nivou. Zamolio bih vas da imamo dužno poštovanje prema ljudima koji rade u pravosuđu. Oni ne donose zakone, oni zakone sprovode i postupaju po zakonima. Što se toga tiče, posle 2000. godine, dame i gospodo iz DOS-a, smenili ste sve i predsednike sudova, opštinskih, okružnih, Vrhovnog suda, smenili ste tužioce, sve ste ih smenili, a gospodin Petrović kaže da je stanje u pravosuđu 2000. godine u proleće... (Predsedavajuća: Vreme.) ... bilo katastrofalno. Koje ste to ljude smenili? Radi javnosti želim da kažem da ste 2003. godine smenili one iste koje ste postavili posle 5. oktobra 2000. godine. Na koga se žalite? Uostalom, Zvezdan Jovanović, koga je Zoran Živković popularno nazvao Zveki, je ubio Zorana Đinđića. On je u vreme Slobodana Miloševića i naše vlasti otpušten iz državne bezbednosti, a vraćen je Odlukom suda u vreme vaše vlasti, dame i gospodo. (Predsedavajuća: Ponovo vas upozoravam na vreme.) Uostalom, nemojte bilo koga drugog, političku stranku optuživati da je bio portparol nekih koji su ubili gospodina Zorana Đinđića. Žalosno je što govorimo o mrtvom čoveku. Neću da govorim o njemu. Zato ja govorim o onima koji su bili pored njega. Ali nemamo mi veze sa tim ljudima koji su ubili Đinđića, a vi pogledajte dobro ko je među vama bio sa onima koji su ubili Đinđića i neko mu je bio portparol, ko je bio na njihovim privatnim zabavama.... (Predsedavajuća: Ponovo vas upozoravam na prekoračenje vremena.) ... ko je sa njima radio posao, vrh vaše stranke je bio povezan sa organizacijom koja je ubila gospodina Zorana Đinđića. Molim vas, ko je vodio decu tih ljudi da posećuju nelegalno, suprotno zakonskim propisima ljude u Centralnom zatvoru. Nemojte prebacivati na neke druge. Nemojte prebacivati vaše greške na neke druge. Gospodin Zoran Đinđić je ubijen i to je najveća tragedija koja je prošle godine zadesila Srbiju, zato što je on bio predsednik Vlade i što nije dobro za jednu državu da se to desi. Nemojte sada prebacivati odgovornost na nekog drugog. Vi ste bili na vlasti. Sa druge strane ispada da oni koje ste postavili u vreme vanrednog stanja, oni su sada nacionalni...
Narodni poslaniče upozoravam vas da ste prekoračili vreme, dva minuta. Replika, narodni poslanik Dušan Petrović, na izlaganje narodnog poslanika Vjerice Radete.
Oni koji poznaju psihologiju, lako će da dešifruju ovakve debate, čak i kada ih niko ne pomene i kada ih ne prozove, počnu sami da govore o stvarima koje ih opterećuju. Svako o onome što mu stoji na duši. Što se tiče sluga i gospodara, rezultati politike i činjenice su jedino na čemu može da bude utemeljen pravi sud. Rezultati te politike koji je vodio Milošević, radikali su podržavali, jesu da je stotine hiljada ljudi ostali bez kuća u Hrvatskoj i našli su se u Srbiji; 250.000 ljudi sa Kosova se nalazi u Srbiji. Samo nekoliko desetina hiljada ljudi je uspelo, zbog svoje hrabrosti i naravno podrške koju je prethodna Vlada, a sada i država Srbija pruža da se održe na Kosovu i Metohiji. Danas se Srbi u Bosni i Hercegovini bore za očuvanje svog statusa. To su rezultati politike i vi se usuđujete da kažete da ste bili sluge naroda. Teško narodu sa takvim slugama. Što se kolaboracije tiče, gospodine Dačiću, sve što smo imali da vam kažemo, rekli smo vam 5. oktobra, i vama i radikalima.
Replika, narodni poslanik Branislav Ristivojević. Odustao je. Po Poslovniku, narodni poslanik Boško Ristić. Recite mi koji član reklamirate.
Član 97.
Replika, po kom osnovu?
Zato što je pominjana poslanička grupa i stranka po kojoj poslanička grupa nosi ime i rukovodstvo moje stranke i vrh moje stranke.
Stranka nije pomenuta. Nemate osnov zato što je gospodin Petrović izašao na repliku.
Ja sam predstavnik poslaničke grupe čija je stranka pomenuta.
Nemate pravo replike na repliku.
Ako je na repliku, repliku neću, a ako je po Poslovniku, smatram da imam pravo.
Narodni poslanik Ivica Dačić. Po kom osnovu želite reč? Replika, narodni poslanik Ivica Dačić, direktno vas je pomenuo.
Imam ja još vremena, nisam iskoristio još 10 minuta kao šef grupe, pa sam razmišljao da se i tako javim, ali da iskoristim i ovo vreme, pošto ne treba propuštati vreme da se kaže sve što treba. Zato dame i gospodo, drugovi i drugarice demokrate, što vi koji kritikujete druge, koliko ste vi glasova dobili na Kosovu i Metohiji - kao statistička greška kad neko ne vidi dobro da zaokruži. Vi govorite o narodu na Kosovu i Metohiji. O čemu vi govorite? Kad neko vas pomene, vi kažete - mi smo pali sa vlasti. Mi smo, dame i gospodo, pali sa vlasti 2000. godine. Ako ja vaš najveći domet to što ste izveli 5. oktobra, onda što se tiče 5. oktobra, treba da shvatite da je 5. oktobar izveden ne vašom zaslugom, da je na izborima tada "za malo" pobedio Vojislav Koštunica, vi to dobro znate, a da ste naravno posle toga, izveli narod na ulicu da se ne bi otkrilo da nisu izbori sprovedeni do kraja i vi to dobro znate. Zato ste i zapalili glasačke listiće u Saveznoj skupštini. Sa druge strane, što se nas tiče, nemamo razloga da sa vama polemišemo, jer mi smo potpuno drugačije biračko telo od vas. Ali zaista kada se vraćate na vreme oko ubistva Đinđića, nemojte tu temu mešati sa temom, zakonima koji su na dnevnom redu. Vi niste tada promenili te zakone da biste rešili pitanje ubistva Zorana Đinđića, nego da biste postavili još tvrdokornije svoje ljude u pravosuđu. To je jasno. Smenili ste pri tom one koje ste pre toga postavili: Leposava Karamarković nije bila naša. Terzić, Simić, ko je njih postavio? Ova skupština u vreme DOS-ove većine. O čemu vi govorite ovde? Smenili ste svakoga, smenili ste čistačice u sudovima ako su bile naklonjene SPS-u, i vi ovde govorite. Vi ste vešali ljude dok ste govorili da nema revanšizma, a sada ovde govorite o tome. Vi ste se sada setili demokratije. To je kao i kad ovde govorite o kršenju Poslovnika, o nameštanju, da ovde dobacujete o nameštanju izbora itd. Pa, vi ste uveli jednu novu praksu, da se može glasati iz Bodruma, Pekinga, Soluna. To jeste tehničko unapređenje ove Skupštine. U svakom slučaju, otimali ste mandate. Gde su vam sada oni čijim ste glasovima opstali na vlasti u prethodnoj godini? (Predsedavajuća: Vreme.) Mislim da je gospodin Petrović, kada je malopre govorio, uvredio jednu celu profesiju, ljude koji se bave pravosuđem. Mislim da to nije dobro. Ostavimo te ljude, koji se bave svojim poslom, da budu nezavisna grana vlasti. Znam da svaka vlast želi da ima uticaj i tamo gde ne treba da ima uticaj, i na medije, i na pravosudni sistem i na policiju itd. Nemojte sada glorifikovati vanredno stanje. Iz ovoga što govorite vi, ispada da je vrhovni cilj i ideal svakog građanina da živi u vanrednom stanju. Dajmo onda da zamenimo stvari! Milim vas, kad pravite novi ustav, napravite da je vanredno stanje u stvari redovno stanje, a onda da pređemo na redovno stanje u izuzetnim okolnostima, samo kad narodu treba malo pustiti na volju. Zato vi danas ne možete da prežalite što niste raspisali izbore u vreme vanrednog stanja. To je tačno. Da ste ih tada raspisali, pretpostavljam, kao što je rekao i gospodin Petrović, da bi i pravosudni sistem i policija imali dosta toga da učine na izbornim rezultatima. Ali, nema više vanrednog stanja; 12.000 ljudi ste uhapsili, više nego za vreme "informbiroa", a vi govorite o Titu! Pa, treba da govorite o njemu.
Mislim da je završeno sa replikama. Nema više replika. Sve što ste imali da kažete, rekli ste. Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Palaliću, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da se posle ovih dugih diskusija vratim na predlog današnje rasprave, a to su, tri predloga zakona iz oblasti pravosuđa, za koje DSS može da kaže da otvaraju, a jednim delom i rešavaju problem nezavisnosti i samostalnosti pravosuđa u Srbiji, koje je dugo bilo uglavnom na nivou normativne deklaracije, mada su se prethodne vlasti zaklinjale da su ga upravo one i na normativan i na faktičan način ostvarile. Ono što se često zaboravlja kada se govori o nezavisnosti i samostalnosti pravosuđa, pored činjenice da ono utiče na ostvarivanje vladavine prava, jeste to da je važnim međunarodnim dokumentima i opštom Deklaracijom o ljudskim pravima, ali i evropskom Konvencijom o ljudskim pravima i osnovnim slobodama, samostalno i nezavisno pravosuđe proglašeno jednim od ljudskih prava. U tim dokumentima je utvrđeno da okrivljeni ima pravo da mu pošteno i javno sudi samostalan i nezavisan sud. (Predsedavajuća: Molim vas da saslušamo narodnog poslanika.) Upravo se u tome ogleda hipokrizija bivše vlasti koja je pompezno najavila ratifikaciju evropske Konvencije o ljudskim pravima, a nakon toga... (Predsedavajuća: Ponovo vas molim da saslušamo narodnog poslanika. Malo međusobnog poštovanja i uvažavanja ne bi bilo naodmet.) ... posle izmena Zakona, 2003. godine faktički ukinula nezavisnost pravosuđa u Srbiji. To se uglavnom desilo baš 2003. godine, nakon uvođenja vanrednog stanja. Ocenu o tome kakvo je stanje pravosuđa u Srbiji najbolje je dala Evropska komisija u svom izveštaju, koja je napomenula da je, pored policije, pravosuđe u najtežem stanju u Srbiji, da se po tom pitanju ništa nije učinilo. Naravno, sada smo na početku da se ovo važno ljudsko pravo, pravo da sudi nezavisan i samostalan sud, ponovo utvrdi i ostvari u praksi. Kao što je ministar u svom izlaganju rekao, DSS je u toku 2001. godine predložila pet zakona iz oblasti pravosuđa, koji su predstavljali krupan iskorak ka samostalnosti i nezavisnosti pravosuđa. Tim zakonima bila je zajamčena njihova nezavisnost i to formiranje novih nezavisnih tela, stručnih i kompetentnih, kao što je to u nekim drugim zemljama Evrope, kao što su Portugal, Italija ili Francuska, Visoki savet pravosuđa, koji su rešavali o izboru sudija, takođe i o materijalnom statusu sudija, kao u Veliko personalno veće. Takođe, minimiziran je uticaj svih ostalih grana vlasti, izvršne i zakonodavne i time su stvoreni svi uslovi za krupan zaokret u pravosuđu. Međutim, svi ovi reformski koraci ovih predloga DSS poništeni su, kao što smo rekli, izmenama ovih zakona u toku 2002. i 2003. godine, i to uglavnom voljom vladajuće političke elite DOS-a. Upravo se sada nalazimo na početku građenja novih institucija u Srbiji. Vlada je u svom ekspozeu rekla da će nastojati da se otklone sve nepravilnosti koje su nastale u organizaciji pravosuđa i izbora nosilaca pravosudnih funkcija. U stvari, to jeste uslov stvaranja vladavine prava u državi, što treba da bude jedan od strateških ciljeva ovog visokog doma. Što se tiče predloženih izmena zakona, one intervenišu, osnovni tekst, u delu koji se odnosi kako na način izbora i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija, pojačavaju efikasnost i kvalitet rešavanja predmeta, te na pravi način ustrojavaju organe koji rešavaju i koji se bave statusnim i materijalnim pitanjima u pravosuđu, koji su sada potpuno nezavisni od izvršne i zakonodavne vlasti. Što se tiče izmene Zakona o sudijama, on obuhvata nekoliko pitanja, ali ću se ja koncentrisati na tri. Kada je u pitanju izbor sudija, zaista je minimiziran uticaj Narodne skupštine, njene arbitrernosti. Skupština može da izabere sudiju na predlog Visokog saveta pravosuđa i ona ne može da izvrši izbor drugačiji od predloga Visokog saveta pravosuđa. Na neki način, krajnje uslovno rečeno, ona ima jedno pravo suspenzivnog veta: ne mora da izabere tog kandidata, ali ne može da izabere kandidata koga ona želi. Ono što jeste važno u ovom slučaju, to je činjenica da se time na pravi način utiče na kvalitet izbora sudija. Način izbora sudija je jedan od bitnih uslova nezavisnosti pravosuđa u Srbiji. Onaj ko formira kriterijume za taj izbor, ko brine o stručnim kvalitetima, moralnom integritetu, naravno i iskustvu, je taj koji na neki način oblikuje nezavisno pravosuđe u Srbiji. Samo stručan, kompetentan i nezavisan sudija biće isključivo podređen zakonu i biće isključivo onaj koji može taj zakon da primeni mimo uticaja, materijalnih i političkih. Novina i dobar korak u ovim izmenama zakona jeste formiranje nadzornog odbora. Ne treba podsećati, a mi koji se u praksi bavimo pravom znamo, na to koliko traju dugo sudski procesi, koliko se retko zakazuju rasprave, koliko dugo treba čekati na donošenje odluka. Pravo gubi smisao i zaštita prava gubi smisao ukoliko se procesi odugovlače i ukoliko to dugo traje. U samim sudovima, kao što je rekao ministar u toku svoje rasprave, to pravo koje je predviđeno u osnovnom tekstu Zakona o sudijama, da se ukoliko procesi ne budu završeni u roku od šest meseci podnosi izveštaj predsednicima sudova, nisu dali nikakav konkretan efekat u praksi. Stranke su bile prepuštene uglavnom pisanju raznih pritužbi koje nisu nailazile ni na kakav odjek ili dovijanjem svojih punomoćnika, koji su imali bilo kakav uticaj na sudije ili na predsednika suda da se rasprave brže zakazuju. Upravo formiranjem ovog nadzornog odbora, koji se formira, naravno, od sudija Vrhovnog suda, stranka u postupku koja je jedna od ovlašćenih lica, može da inicira pritužbom postupak, prvi put dobija konkretnu mogućnost da se o tome da li njen postupak traje dugo, da li je kvalitetno doneta odluka na njenu inicijativu, utiče i u samom sudu. Sudovi nakon te kontrole mogu da preduzmu nekoliko stvari nakon obavljene kontrole, ili iniciraju razrešenje sudija ukoliko se utvrde nepravilnosti, ili da se predloži Visokom savetu pravosuđa da predloži izricanje disciplinskih mera. Kakvih sve slučajeva u praksi ima po ovom pitanju, ne treba ni podsećati. Jedan koji sam lično imao: nakon okončanja prvostepenog postupka, postupak po žalbi trajao je pune dve godine, a tuženi koji je izgubio taj spor, kamata je tekla od dana donošenja prvostepene presude, za dve godine nerešavanja u drugom stepenu, morao je da plati kamatu i nakon toga je i tužio državu. Pored silnih urgencija koje je pisao da se predmet brže reši, na kraju je dočekao da mu plene imovinu. Što se tiče pitanja izbora predsednika suda, mislim da je baš ovim izmenama Zakona učinjen konačan kraj sa pravom političkom kontrolom nad sudovima koja je vršena preko predsednika sudova u prethodnom periodu. Veće za pitanja sudske uprave bilo je krajnje ispolitizovano i pristrasno - i njegovo formiranje i način na koji su birani predsednici sudova o tome je dao svoj stav i svoju ocenu Ustavni sud. Međutim, zaista jeste opravdano da se preispitaju izbori predsednika sudova u prethodnim periodima, jer oni znajući da su imali iza sebe političku podršku, stvarali su jednu klimu zastrašivanja u sudovima, a mogućnost razrešenja lebdela je u vazduhu jer su predsednici znali da su iza njih ministar i izvršna vlast. Sada, nakon ovih izbora, predsednik se bira na isti način kao sudije i to je zaista pravi pomak ka nezavisnom pravosuđu. Što se tiče Predloga o izmenama Zakona o javnom tužilaštvu, želim da istaknem da je ovaj organ kao organ koji goni učinioce krivičnih dela i drugih kažnjivih dela i stara se o zakonitosti, jedan specifičan organ po svom ustrojstvu vrlo hijerarhijski organizovan. Kada se takav organ tako organizovan potpuno podredi izvršnoj vlasti, kao što je bilo učinjeno u prethodnom periodu, onda se vrlo lako može uticati i na borbu protiv organizovanog kriminala, vrlo se jasno može kanalisati i selektivno vršiti na način protiv koga će se podizati optužnice i voditi istrage. Upravo u prethodnom periodu bili smo svedoci takvog jednog stanja. S pravom su tu diskutanti primetili da tužilaštvo predstavlja čep pravosuđa. Mnoge krivične prijave ostaju nerealizovane, a mnogi postupci protiv pojedinaca nisu procesuirani. Zaista bi u narednom periodu trebalo nešto da se učini da se kontrola unutar pravosuđa, a konkretno tužilaštva pojača. Moram da se osvrnem, jer ovde je spomenuto Opštinsko tužilaštvo u Bačkoj Palanci, a pošto dolazim iz Bačke Palanke želim da istaknem da je taj "tužilački lov" koji je bio ovde spomenut zaista izazvao jedno uznemirenje kod građana, pošto je tu učestvovao ne samo opštinski tužilac, nego i jedan viši tužilac. Bila je intervencija policije i ne ulazeći u to da li je tu bilo elemenata krivičnog dela, da li je bilo političkih uticaja, želim da istaknem da je nakon toga ugled tužilaštva u ovoj opštini znatno opao, a i u prethodnim godinama vrlo su se građani kritički odnosili na rad tužilaštva u Bačkoj Palanci. Na kraju, želim da istaknem da ovi predloženi zakoni predstavljaju korak ka stvaranju pravne države u Srbiji i vraćanje dostojanstva sudovima, bolju zaštitu građana, a i prava su poruka Evropi da su istinske reforme u pravosuđu upravo započele i da ono više neće biti oblast u kojoj se do sada najmanje učinilo, neće više biti u negativnom smislu predmeti izveštaja koji nam se svake godine dostavljaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Živojin Stefanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je prioritet dala predlozima ovih zakona. Očekivali smo da će Vlada Republike Srbije kao prioritet imati neki od zakona iz oblasti poljoprivrede, jer je to prioritetno pitanje u Republici Srbiji. Dame i gospodo narodni poslanici, mi u oblasti pravosuđa i propisa i zakona od 2000. godine do danas imamo inflaciju zakona i propisa. Ono što je karakteristično zapaziti kod prethodne Vlade, a i sadašnje, niko neće da ostavi po strani i da digne ruke od pravde, jer je pravda jedan vrlo važan instrument jedna poluga vlasti sa kojom se, u svakom slučaju, treba poslužiti ili na nju, u svakom slučaju, računati. Dame i gospodo narodni poslanici, neki koji ovde kritikuju i optužuju vreme Josipa Broza ili Slobodana Miloševića, moram reći da su neki u svojim kućama držali njihove slike ko' ikone i gledali kao kućne ljubimce, a danas ih oni naveliko kritikuju. Moram reći da oni koji ocenjuju da je stanje u pravosuđu od 2000. godine naovamo bolje nego što je bilo ranije, po mom mišljenju, to nije tačno, jer za to postoje brojni dokazi koji mogu demantovati takve tvrdnje ljudi koji nisu govorili u stvari u prilog pravosuđa, jer su govorili da je bilo najgore stanje u pravosuđu do 2000. godine. Ne bi se moglo reći, a i ja se sa tim nikada ne mogu složiti, zbog toga što ljudi koji su radili u pravosuđu, postavljani su na određene funkcije u pravosudnim organima, dakle, od opštinskog suda do Vrhovnog suda, a isto tako važilo je i za ljude koji su obavljali tužilačku funkciju. Vidi se i po tome, narodni poslanik SRS-a Vjerica Radeta, pomenula je Leposavu Karamarković koja je smenjena, a u svojoj izjavi rekla je da nije želela da podlegne pritiscima politike i pojedinih centara moći i zbog toga je želela da časno iz pravosuđa ode, kao što je to i učinila. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je od 2000. godine naovamo bilo dosta vremena da se donese jedan sistemski zakon, sveobuhvatan, a ne raditi dopune i izmene, jer se samo na taj način može rešiti pitanje u pravosuđu i pravosuđe unaprediti. Ne slažem se takođe da treba dati ocenu da je svugde kriminal i korupcija u pravosuđu, jer tamo rade časni ljudi. Ako ima izuzetaka, u svakom slučaju zna se kako treba postupiti. Ako pođete od toga kako se biraju sudije, u svakom slučaju ne možemo biti zadovoljni i ne možemo dati podršku da će ocenu o stručnosti, o moralnosti i dostojnosti moći da privatnik da koji drži samostalnu radnju ili neko malo privatno preduzeće u kome je taj kandidat koji je konkurisao za sudiju ili tužioca kvalifikovan, stručan i dostojan. Slažem se da sudovi moraju i treba da daju poslednju reč i da kolegijum sudova, opštih sednica od opštinskog do Vrhovnog suda, tako isto od opštinskog do Republičkog tužilaštva treba da daju ocenu o stručnosti kandidata koji konkurišu da rade u pravosudnim organima. Kada je u pitanju vreme provedeno na pravnim poslovima pre nego što bude kandidat izabran, ne može se prihvatiti stanovište da se za sudiju bira kandidat koji je proveo dve ili četiri godine na pravnim poslovima za predsednika suda, zatim za opštinskog, okružnog i Vrhovnog suda. Podsetiću ja vas, dame i gospodo poslanici, da se u Engleskoj, kao kolevci pravde, sudija postaje u 50-toj godini. To nije slučajno. Što se tiče razrešenja, opet moram reći da i tu nije pitanje dovoljno razrešeno do kraja, niti je dovoljno unapređeno. Ne može više njih, institucija ili organa, da daje predloge i da smenjuje, ako je potrebno to treba da radi jedan organ, na predlog jednog organa. U svakom slučaju nije preporučljivo da njih pet ili četiri imaju pravo da predlažu razrešenje, a da se narodnim poslanicima ne dostavi obrazloženje zbog čega koga smeniti. Za svakog toga, koji treba da bude smenjen, pred narodne poslanike mora da dođe materijal, obrazložen, zbog čega se traži njegovo razrešenje. Prethodna vlast eto, smenila je Miodraga Malog, koji je inače čuveni i vrsni stručnjak i pravnik, bio okružni tužilac u Novom Sadu. Odmah po preuzimanju vlasti 2000. godine on je razrešen dužnosti zbog nestručnosti, a njegov pripravnik sa tri, četiri ili pet godina postaje visoki funkcioner u pravosudnim organima. To je apsolutno neprihvatljivo i mi smatramo da je u oblasti pravosuđa potrebno unaprediti pravosuđe utoliko što se u pravosuđe moraju birati stručni ljudi, ljudi koji su provereni, ljudi koji će da dele pravdu, a koji neće padati pod uticaj politike i ekonomske moći pojedinaca. To je veoma opasno za pravosuđe, što dalje. Kada je bio Nikola Pašić predsednik vlade, pozvao je ministra pravde u kabinet i pitao ga - da li si se ti interesovao za jedan predmet u sudu za nekog tvog rođaka? Kaže - jesam pitao, kada će biti okončan, vodi se malo poodavno? Nikola Pašić mu reče - gospodine ministre, izvolite u vaš kabinet, napišite ostavku da vas politički ne diskreditujemo na vladi i u javnosti. Dakle, što dalje izvršna vlast mora biti od pravosuđa. Zbog toga ne mogu ni prihvatiti stanovište da je građanima Srbije garantovana i pružena bezbednost za vreme akcije "Sablja". Ko to može prihvatiti, ako je 12.000 ljudi privedeno, uhapšeno, zadržano bez prava na odbranu po Ustavu i Zakoniku o krivičnom postupku?! To je radila Vlada. Vladine odluke su bile odlučujuće. Kako možemo prihvatiti takvu ocenu i takvu pohvalu da su u to vreme jedino građani Republike Srbije bili bezbedni i mirni? Ne, naprotiv na kugli zemaljskoj građani nijedne države nisu doživeli torturu i teror, kao što su građani Republike Srbije za vreme akcije "Sablja". Zato akciju "Sablja" treba staviti na dnevni red i da se osnuje anketni odbor, koji će utvrditi ko je izdavao naređenja iz centra moći, ko je davao, i pretio, naloge sudijama i tužiocima, zbog toga mogli ste da vidite, dame i gospodo narodni poslanici, da otvorite i pivsku flašu u toku dana, mogli ste da vidite predstavnika Vlade koji preti sudijama i tužiocima i zastrašuje javnost i građane u Republici Srbiji. Ne možemo to prihvatiti nikako. To je najgore zlo što je zadesilo Republiku Srbiju od oktobarskih promena do današnjeg dana i niko nemojte da se time hvali, jer je to najveća bruka. Ko kaže da je to bilo podržano od strane međunarodnih organizacija, institucija? To nije tačno! Upozorenja su bila ozbiljna i zahtevi su bili upravo iz Evrope i drugih zemalja da se akcija "Sablja" obustavi i da se prevede sve u redovno stanje. Zato SRS ne može prihvatiti ovaj predlog. Ovo su samo delimčne kozmetičke promene - bez jednog celovitog kompletnog zakonodavstva u oblasti pravosuđa ne može se govoriti da mi unapređujemo pravosuđe. Zbog toga kažem još jednom, srpski radikali nisu prihvatili ni one predloge koji su bili ranije, dakle, 2001, 2002, 2003, a i sada ne možemo prihvatiti, zaista, ove predloge koji se daju. Zatim bih na kraju rekao, ne bi bilo dobro da se javni tužioci postavljaju na neodređeno vreme, dakle doživotno, a da se zamenici javnih tužilaca od opštinskog do Republičkog biraju na osam godina. To je reizbor. Upravo se vraćamo unazad, u ono vreme kada je trajao reizbor. Prema tome, treba učiniti jednakost svih građana pred zakonom, a i u toku postupanja. Dakle, optužnice u najvećem delu, 99% zastupaju zamenici javnih tužilaca, od opštinskog do Republičkog tužilaštva. Zbog toga tu razliku ne treba praviti. Zašto? Nemaju pravnu sigurnost zamenici tužilaca po ovom predlogu, ni u kom slučaju, a pravnu sigurnost imaju tužioci i sudije. Ja smatram da u tom delu nikako ne treba praviti razliku, jer su oni pravosudni funkcioneri, bira ih parlament i oni treba da imaju ista prava i obaveze. Hvala vam najlepše.
Narodni poslanik Boško Ristić. Želite reč po Poslovniku? Povreda Poslovnika. Recite mi koji član.
Poštovana predsedavajuća.
Recite mi koji član.
Član 82.
Član 82, samo malo. Koji stav? Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika član 82. stav 2. da je za raspravu potreban jedna trećina poslanika prisutnih u sali, a s obzirom na to da se radi o veoma važnoj temi, a to je pitanje samostalnosti i nezavisnosti pravosuđa, očekujem da utvrdite kvorum.
Narodni poslanik Boško Ristić je izrazio sumnju postojanja kvoruma za rad. Molim vas da utvrdimo kvorum. Izvolite. Molim službu da prebroji narodne poslanike. [[Glasovi: Beže radikali, aplauz.]] Pošto imamo kvorum za rad nastavljamo. Reč ima narodni poslanik Živojin Stefanović, a posle njega Milan Marković.
Dame i gospodo poslanici, bilo bi dobro da bude kvoruma, prvi put se javljam za reč. Čuli ste stav SPS-a, da ćemo podržati predložene zakone zato što oni čine dobru osnovu za suštinsku podelu vlasti na zakonodavu, sudsku i izvršnu. Oni čine i promene u onom delu promena zakona iz 2001, 2002. i 2003. godine, kada je izvršna vlast imala dominantnu ulogu u pravosudnim organima, pre svega u položaju sudija i tužilaca i u perosnalnim rešenjima. Imam dve suštinske primedbe, i to, kod zakona o tužiocima. Smatram da je neophodno izjednačiti stalnost funkcije tužioca i zamenika tužioca. Oni obavljaju isti posao, mada predlagač zakona kaže da zamenik tužioca nije ustavna kategorija, ali on crpi izvorno pravo od imenovanog, odnosno izabranog tužioca, radi isti posao, i treba ga bar u tom procesu izjednačiti sa sudijama i tužiocem. Kod zakona o sudijama postoji bojazan da će nadzorni odborpomalo da ugrozi samostalnost suda jer se upušta u meritorno odlučivanje kod sudija što se tiče stručnosti, a s obzirom na to da postoji višestepenost kod sudova, kod odlučivanja, pravo na žalbu, pravo na povraćaj u pređašnje stanje, pravo na ocenu zakonitosti, smatramo da treba ograničiti pravo nadzornog odbora kada se radi o stručnosti, savesnosti i nesavesnosti u radu, jer pomalo ponovo zadire u jednu suštinsku nezavisnost suda, mada sudovi i sudije ne mogu biti trajno i apsolutno nezavisni. Dobro je u ovom predlogu što se najzad ukida ovo veće za sudijsku upravu. To znači da se zakonom na kraju ukida i Batić, koji je žario i palio ove tri godine u oblasti pravosuđa. S obzirom na to da dolazim iz jedne male sredine, kao što je Leskovac, da ne pričam o tome koliko je sud izgubio dostojanstvo ili poslenici u pravosudnim organima, u onih prethodnih 10 godina, reći ću samo da su sudije, svi poslenici u pravosuđu, izgubili dostojanstvo upravo u poslednje tri godine. Na primerima iz mog kraja to ću i potkrepiti. U vreme primene zakona iz 2001. godine, izmene do 2000. godine i 2003. godine, u Leskovcu su razrešena dva zamenika okružnih tužilaštva, verovatno samo zato što su bili članovi RIK-a, i nikakva druga odgovornost nije utvrđena, ni stručnost, ni nestručnost, ni nedisciplina, ni broj izvršenih predmeta. Za to vreme potpredsednik te RIK biva unapređen od sudije opštinskog suda, izabran za načelnika MUP-a u Leskovcu. U isto vreme razrešavaju dvojicu opštinskih sudija. Jednog, samo zato što je sin predsednika okružnog odbora JUL-a, u ono vreme. Razrešavaju predsednika Republičkog veća za prekršaje, samo zato što je postupao u jednom predmetu po tužbi lokalnog radija Leskovca, po Zakonu o informisanju. Zato je razrešen i kada je dobio presudu da se vrati na posao, onda su mu izmislili krivično delo, čoveka uhapsili, utvrdili pritvor na 30 dana, i s obzirom na to da ništa nisu mogli da nađu pustili su ga posle 10 dana, i sada je čovek bez posla. Ovde se upravo govori i jadikuje nad pravima onih koji će biti ponovo reizabrani, odnosno razmatra se njihov reizbor ili reimenovanje, a nigde se ne pominju ljudi koji su nezakonito, u tom postupku, smenjeni i na njihova mesta došli drugi. Da li se mogu u isti pravni status, faktički status, staviti i ti ljudi, imajući u vidu da su odredbe Zakona o izmenama i dopunama Zakona poništene sudskom odlukom, odnosno odlukom Ustavnog suda, da li mogu da dođu u isti položaj kao i oni koji će biti ponovo na reizboru. Ovde se govorilo i o velikoj efikasnosti i ažurnosti, o stručnom radu pravosudnih organa. Izvinjavam se što ću za ovom govornicom reći, pošto nisam imao prilike da to kažem za nekom drugom govornicom, mediji su bili zatvoreni. Veličali su ovde neki poslanici iz bivšeg DOS-a 5. oktobar, kao i postupanje sudova i svih pravosudnih organa posle tog datuma. Gospodo poslanici, te noći je u Leskovcu paljena moja kuća, dok je ovde paljena Savezna skupština. Od tog dana, iako je televizija prenosila to paljenje kuća, kod opštinskog tužilaštva u Leskovcu, zato što je tužilac postavljen po volji DOS-a, predmet stoji i dalje sa – NN izvršilac, a nema čoveka u Leskovcu koji ne zna ko je tog dana učestvovao u paljenju kuća! Posle toga pokrenut je postupak i u građanskoj parnici, za utvrđivanje štete i naknade štete. I dalje je kod predsednika opštinskog suda, gospodina Jankovića, koji je član Demokratske stranke, kao takav imenovan, devet meseci tužba, neraspoređena kod sudećeg sudije. To je efikasnost, to je ažurnost i to je političko postupanje lokalnih organa u oblasti pravosuđa. Zato će i poslanička grupa SPS-a glasati za predloge ovih zakona, jer čine dobru osnovu za odvajanje sudske, zakonodavne i izvršne vlasti, a istovremeno čine i da se izvrši depolitizacija u pravosuđu. Upravo za poslednje tri godine najveći prebeg ljudi u pravosuđu je bio u političkim strankama koje su bile na vlasti. Sada je u pravosuđu najviše članova Batićeve stranke, DHS-a u Leskovcu.
Reč ima ministar Zoran Stojković. (Poslanik SRS-a traži reč, po Poslovniku.) Dobićete reč i po Poslovniku. Na osnovu člana 89. stav 2. predlagač akta, odnosno ovlašćeni predstavnik grupe predlagača akata, dobija reč kada je zatraži i na njega se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja rasprave. Reč ima ministar u Vladi, gospodon Stojković.
Probaću da odgovorim na neka pitanja koja su ovde postavljena. Poslanik Petrović je govorio o tužiocu Sarajliću i Bagziju. U tom sudu je čovek koga su oni izabrali. Neću se upuštati u predmete, samo želim da napomenem da je zamenik tužioca Sarajlića sa njihove strane postavljen za prvog zamenika okružnog tužioca a odatle u Vrhovni sud. Pitali su odakle meni podatak da su sudije nezadovoljne. Moram da vam kažem da sam odlazio i u Vrhovni sud, prisustvovao Opštoj sednici i video šta se dešava. Odlazio sam u Okružni sud, pa ako već neverujete, evo vam saopštenje kompletnog okružnog suda, valjda ćete mi verovati da su ljudi užasno nezadovoljni i na ivici štrajka, zbog ovakvih mera koje su urađene po sudovima. Gospodin Petrović reče da mu teško pada verbalni delikt, da bi mogao da deli pravne savete svima i da zato ne može da se složi sa mnom. To je njegovo lično pravo. Ja na primer ne mogu da prihvatim nestručnost i korupciju. Mi teško da ćemo se složiti u nekim stvarima, jer ja ne pripadam onoj stranci kojoj je osnovni moto – kome je do morala, neka ide u crkvu. Meni je do morala. Postavljeno mi je pitanje kako je to ugroženo pravosuđe. Mi imamo velike primedbe na rad u pravosuđu, ali nemamo organ koji može da predloži da se bira ili razreši predsednik. Niz odredbi je ocenio Ustavni sud, a stanje je takvo da su ljudi dovedeni, mislim na prethodni period, ponavljam, tako što gospodin Batić predloži, Vlada izabere ili razreši. Masa ljudi je ostala, znate, bez posla, dakle da koristi onih šest meseci - i vi mene pitate da li ima sigurnosti ili nesigurnosti u pravosuđu! Gospodin Ristić je rekao da traži da se ovde govori istina i ja se potpuno slažem sa gospodinom Ristićem. Kada već govori istinu, evo ja ću da ga podsetim zbog moje dužnosti i poštovanja prema gospođi Lepi Karamarković. Ja sam bio kod nje pripravnik, znate, od 1969. godine pa nadalje, ja sam došao u Okružni sud 1980. godine, a gospođa Karamarković je tada otišla za Vrhovni sud i bila u Vrhovnom sudu u momentu izbora za predsednika. Vi ste pobrkali, gospođa Brkić nije bila sudija tog suda! Takođe, kao ministar pravde u čijem resoru je pravosuđe, moram da izrazim protivljenje izrazima koji su upotrebljeni za pravosuđe. Znate, ono jeste u teškoj situaciji, pravosuđe jeste delilo sudbinu ovog društva, a ona nije bila sjajna. Međutim, u ime onog velikog broja časnih i poštenih ljudi, nemojte zbog izuzetaka upotrebljavati onakve termine kakvi se upotrebljavaju. Nažalost, ja mogu sa vama da se složim da je to ona velika ćutljiva većina koja radi i ćuti i zato ću vam odgovoriti na pitanje oko sastanka - a gospodin Ristić me je pozvao, mislim da je i on bio, dobio sam i ja poziv. Od 29 predsednika okružnih sudova, odmah da kažem da nisu pozvani Trgovinski sud, a ima još 150 i nešto opštinskih koji nisu pozvai. Došlo je manje od 15. Sastanak je bio zakazan za 13,00 časova, ja nisam hteo da odem, jer imam iskustvo da se radi o ljudima, vi popričate jedno, a ja kažem, molim vas kao časne ljude i sudije, vi dajete saopštenje i dobijete kontra saopštenje. Ja da polemišem preko štampe neću, ja zato nisam otišao, ali znam da je tek oko 11,00 časova izdato saopštenje, jer je masa ljudi i od ovih koji su došli od ovog malo broja, napustili su, pa je ostao jedan broj koji se smatrao ugroženim ovim, pa bogami i tri ili četiri predsednika koje ste vi razrešili zbog odavno stečenih uslova za penziju. Ovde mi je postavljeno pitanje da li će izvršna vlast da skloni ruke od pravosuđa - pa hoće. Ako pročitate ovaj zakon, definitivno više izvršna vlast neće imati priliku da radi ono što je rađeno prethodno. Odmah da vam kažem, nisam želeo da iskoristim nijednu mogćnost koje su, mislim na prethodne zakone i bili su dati, a valjda vam je jasno da smo mogli prvog dana, da ja stavim predlog za razrešenje i da Vlada razreši sve koje treba. Naprotiv, ako ja imam stav da nisu valjane odredbe zakona i da nisu u skladu sa Ustavom, budite sigurni da nikada neću da ih koristim. Postavljeno je još jedno pitanje koje bi moglo da ima značaja, a to je pitanje nadzornog odbora. Kada govorite o višestepenosti, nadzorni odbor ako nešto utvrdi, stavlja predlog Personalnom veću. Znači, onom organu koji već postoji kao zaista čisto sudski organ. Prema tome, nema bojazni ni sa te strane. Pitanje odnosa, ono je ovde postavljeno, mislim na odnose tužilaštva, tužioca i sudije. Ja moram da vam kažem, ne samo zato što zamenik nije ustavna kategorija, pa predviđa, već je reč o nečem drugom. Sudovi su nosioci sudijske funkcije. Zbog ove nesrećne situacije, mi smo podvukli pod Visoki savet pravosuđa i tužioce, da bi zaštitili od ovakve mogućnosti zloupotrebe izvršne vlasti. Inače, to su organi gonjenja, u dobroj meri vezani za izvršne organe. U svetu imate situaciju, uzeću vam jedan dobar primer, recimo Holandija koja je uredna država, ministar pravde može da obavezno da uputstvo tužiocu, sa tim što mora da bude transparentno i da se znaju kriterijumi, i ima jedno ograničenje - ne sme da mu zabrani da goni nekoga. Prema tome, različiti su položaji tužioca i sudova. Ovo je kod nas, po meni, čak jedan korak, zbog ovakve situacije, napred, da se oni zaštite. Ja verujem da jednog dana kada postanemo dobra i uredna zemlja, bez mogućnosti uticaja, možda neće biti potrebe da oni budu pod Savetom. To su one primedbe koje sam ja evidentirao i probao da dam odgovore.
Po Poslovniku se prvo javio narodni poslanik Boško Ristić.
Izvinjavam se, samo još nešto da kažem, po presudi Vrhovnog suda, biranje sudija za prekršaje je diskreciono pravo Vlade. Izbori su bili izvršeni. Ti ljudi su sudili godinu i nešto dana, 50 i nešto hiljada predmeta je završeno, veliki broj kazni su izrekli, mislim na kazne zatvora, a jedan broj neizabranih je poveo spor kod Vrhovnog suda. Odluka je doneta i tu ste vi u pravu, ali ne da se izaberu oni, nego je prethodna odluka poništena iz formalnih razloga. Ministarstvo pravde i Republički pravobranilac nisu želeli da postupe i da dostave predmet i Vrhovni sud je, nemajući drugog izbora, poništio. On kaže, ne možemo da izvršimo uvid, a i ne znamo da li rešenje sadrži obrazloženje, što je obaveza. Prema tome, vraćeno je. Ova vlada nije imala drugu mogućnost, nego da formalno ponovo izvrši izbor jer ne možemo da pokrijemo onih godinu i po dana, jer bi 50.000 ljudi moglo da se obrati, da kažu, dajte platite štetu, sudili su neki koji nisu. Svi ovi ljudi, probaćemo da nađemo mogućnost, bilo za stručne saradnike ili, konkursi vam već idu od iduće nedelje i normalno je da ćemo tada imati mi odrešene ruke i da možemo zaista da biramo valjano, to je moj odgovor.
Na osnovu člana 94. stav 2. dajem pauzu do 14,50 časova. (Nemanja Šarović, sa mesta: Po Poslovniku.)
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Devete sednice. Molim da na početku utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice. Konastatujem da je primenom elektronskog sistema u sali prisutno 88 poslanika, imamo kvorum za rad. Broj prijavljenih poslanika je 150. Po Poslovniku su se javili, pre prekida, Boško Ristić i Nemanja Šarović, ali nisu tu. Reč ima narodni poslanik Milan Marković (nije tu). Reč ima narodni poslanik dr Predrag Mijailović-Lune, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetio bih vas sve ovde, i one koji nisu bili u Parlamentu i koji su bili u prethodnom sazivu Parlamenta, da su na predlog Demokratske stranke Srbije 2001. godine usvojeni zakoni o Visokom savetu pravosuđa; zakoni o sudijama i javnim tužiocima, po kojima je bilo omogućeno biranje sudija i javnih tužilaca nezavisno od politike i vlasti. Sa ovim zakonima prvi put posle Drugog svetskog rata bilo je omogućeno da postanu sudovi nezavisni i da presudni uticaj na izboru sudija i javnih tužilaca bude kriterijum struke i morala. DSS je ovim zakonima želela da postigne cilj - nezavisno sudstvo, jer svi u DSS su svesni činjenice da je bez nezavisnog sudstva nemoguće izgraditi institucije ni u jednoj državi, pa ni kod nas. Dame i gospodo narodni poslanici, takođe, bez nezavisnog sudstva je nemoguće boriti se protiv korupcije i kriminala. Takođe smo svesni da samo u državama gde imamo vladavinu prava moguće je očekivati investicije, jer kapital ne poznaje granice, ali poznaje zone rizika ulaganja i zone sigurnog ulaganja. Zato kada napravimo pravnu državu i izgradimo institucije tek tada će doći do investicija i do otvaranja novih radnih mesta. Sve druge priče su uzaludne – da će investicije doći ako ne budemo imali pravnu državu, tj. nezavisno sudstvo. Nažalost, 2002. i 2003. godine, kada je Demokratska stranka Srbije bila proganjana u ovom parlamentu, odmah, misleći da se svete DSS-u, pohitali su oni iz vlasti da izmenom i dopunom zakona, vrate unazad ove zakone, ne znajući da se ne svete DSS-u, već da se svete narodu. Zato i nije bilo investicija. Svesna navedenih činjenica, Demokratska stranka Srbije je po hitnom postupku predložila izmene i dopune Zakona o Visokom savetu pravosuđa, o sudijama i o javnim tužiocima, kako bi ponovo mogli da stvorimo nezavisno sudstvo. Zato smatram da niko u ovom parlamentu neće glasati protiv ovih izmena i dopuna zakona, jer bi glasao protiv nezavisnog sudstva, protiv izgradnje jakih institucija, a ono što je najbitnije, protiv investicija. Šta znači pravna država, to je već znao i naš kralj Petar Prvi Karađorđević kada je poslao, dame i gospodo, svoga ađutanta na Oplencu, da kaže svom komšiji da je naredio da mora da mu proda vinograd. Ađutant odlazi i javlja se kod komšije i kaže da je kralj naredio da mora da mu proda vinograd. Seljak odgovori: "Bi mogao narediti kralj da nije Suda u Topoli". Vrativši se ađutant reče starom kralju šta mu je rekao komšija. On ustade i prekrsti se i reče: "Hvala Bogu, sada znam da imam pravnu državu". Takvu državu hoće i DSS. Mi u Demokratskoj stranci Srbije želimo da napravimo pravnu državu pred kojom će biti svi ravnopravni pred Bogom i sudom. Zato moraju biti isto jednaki i vladar i narod. Dame i gospodo mi želimo novu pravnu državu, sigurnu, tako da dođu nove investicije, kako bi investitori bili sigurni za ulaganje, i kako bi mogli da naš narod zapošljavamo. To od nove Vlade, pod vođstvom DSS i dr Vojislava Koštunice i od Narodne skupštine očekuje cela Srbija. Nadam se da ćete svi glasati za ove izmene i predloge zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospodin Šarović. Izvolite.
Prethodni predsedavajući, gospođa Emilija Krstić, povredila je Poslovnika Narodne skupštine i to član 96. stav 3. koji kaže: "Poslaniku, odnosno predsedniku poslaničke grupe koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika". Umesto toga, gospođa Krstić je reč dala ministru, sa obrazloženjem da je to uradila na osnovu člana 89. a taj član reguliše kada i koliko ko od učesnika u raspravi može da izlaže. Kao drugo, povređen je i član 82. jer je nakon reklamiranja povrede Poslovnika od strane gospodina Ristića, elektronskim sistemom utvrđeno da nemamo potreban kvorum za rad. Nakon toga, gospođica Krstić je, protivno članu 82. stav 5. koji kaže: "Ukoliko sistem za elektronsko glasanje nije u funkciji, o čemu predsednik Narodne skupštine obaveštava narodne poslanike, kvorum se utvrđuje prebrojavanjem narodnih poslanika", tražila od nadležnih skupštinskih službi da uđu i da prebroje poslanike, a da o tome nije obavestila Narodnu skupštinu, znači, da elektronski sistem ne radi. Nakon toga je ponovo, kada je na elektronskom sistemu bio prikazan dovoljan broj govornika, utvrdila da postoji kvorum. Znači, da li radi ili ne radi sistem za elektronsko glasanje?
Kao predsednik Skupštine sam dužan da vam dam obrazloženje za povredu Poslovnika. Ako sam dobro zapamtio, a imamo zapisnik, to je, da je po članu 89. predsedavajući Emilija Krstić prvo dala reč članu Vlade - jer izričito kaže i članovi Vlade dobijaju reč kad je zatraže i na njih se ne odnose ograničenja u pogledu trajanja. Dakle, ona je postupila po Poslovniku. Takođe, kada u sali, što je vidljivo i kamerom, ima dovoljno poslanika, a to se ne vidi na ekranu, očito da ne funkcioniše sistem. Nije valjda da neko laže i da krši svoju obavezu da nije na radnom mestu, da ne ubacuje karticu. Ne verujem da to neko radi. Shodno tome, nužno je da se traži provera, jer ova Skupština ima neprijatna iskustva sa elektronskim glasanjem, kao što znate. Molim i ubuduće sve predsedavajuće, svejedno iz koje su stranke, da, kad god se nađu u toj situaciji, bolje je proveriti, da ne bi bilo nikakve sumnje. Nadam se da ste zadovoljni objašnjenjem. Ako ne, izvolite.
Nisam zadovoljan datim objašnjenjem i ponovo navodim član 96. stav 3. koji izričito kaže: "Predsedniku, odnosno predstavniku poslaničke grupe koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika". Znači, ovo su odredbe koje regulišu rad kada je u pitanju povreda Poslovnika. Ne možete primenjivati odredbe iz drugog dela ovog poslovnika, koje regulišu kada i koliko ko ima pravo da govori. Ne sporim pravo ministra da izađe nakon svakog govornika i da odgovori na primedbe, sugestije itd, ali specifično član 96. reguliše kako se radi kada je u pitanju povreda Poslovnika i po povredi Poslovnika, daje se reč odmah nakon što izlaganjezavrši prethodni govornik. Kao drugo, niste objasnili pomoću kojih kriterijuma je gospođica Krstić u jednom trenutku utvrdila da elektronski sistem za glasanje "ne radi", a u drugom trenutku, nekih 30-ak sekundi kasnije, utvrdila da sistem za elektronsko glasanje "radi". Znači, ovo ne spada u njena diskreciona ovlašćenja.
Zahvaljujem, gospodine Šaroviću. Ako sam vas dobro razumeo niste zadovoljni objašnjenjem. Prema tome, zna se postupak po Poslovniku. Dakle, Skupština će se, po Poslovniku, izjasniti, na osnovu odluke Administrativnog odbora koja je stupila na snagu, u Danu za glasanje. Gospodin Ristić, po Poslovniku. Prozivao sam vas na početku popodnevnog zasedanja i niste bili tu. Izvolite sada.
Tada sam se javljao po prigovoru na Poslovnik, a pošto je kolega izneto te primedbe, javljam se sada po pravu na repliku koju je izazvao gospodin ministar. Pošto je u svom izlaganju izneo niz ocena, jedna je neistinita, a to je da osporava činjenice koje sam izneo za ovom govornicom, da je gospođa Lepa Karamarković izabrana za predsednika Vrhovnog suda Srbije iako nije bila sudija Vrhovnog suda Srbije. Moram da podsetim sve prisutne da je gospođa Lepa Karamarković vraćena u sud poništajem Odluke o prestanku njene sudijske funkcije, koja je inače protivustavna, kao što je bio i poništaj Odluke o izboru Kori Udovički za guvernera NBS. To su činjenice. Gospođa Lepa Karamarković, u vreme kada je izabrna za predsednika Vrhovnog suda, nije bila u Vrhovnom sudu. S druge strane, bilo je primedbi da su na sastanku koji je organizovala predsednica Vrhovnog suda, zajedno sa predsednicima okružnih sudova, učestvovala i lica kojima je po zakonu prestala sudijska funkcija. "Tek je danas prestala sudijska funkcija onima koji su bili na spisku i po predlogu Velikog personalnog veća i Odbora za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije." Netačno je i to da se veoma mali broj predsednika sudova odazvao povodom ocena ustavnosti i štetnih posledica koje imaju predložene izmene pravosudnih zakona. Samo tri predsednika okružnih sudova se nisu javila na taj sastanak, a svi ostali predsednici okružnih sudova su bili prisutni i jednoglasni u oceni da se radi o kršenju sudijske samostalnosti i nezavisnosti. Da se ovde radi o potpuno politički motivisanoj akciji da se podjarmi srpsko pravosuđe, govori i izlaganje gospodina ministra za ovom govornicom, gde on maše potpisima pojedinih sudija koji njemu daju podršku za ovakav akt. Vi ste pokazivali ovde spisak sudija, ako sam dobro razumeo. Dozvoljavam da sam to prečuo i da nisam na najbolji način shvatio izlaganje ministra u tom delu, ali sam shvatio da on ima spisak određenih sudija koji podržavaju ovakve promene u pravosuđu. Ukoliko sam izrekao nešto netačno ili neistinito, unapred se izvinjavam. Nisam siguran i moram da ostavim tu otvorenu stvar. Međutim, izlaganje gospodina ministra u delu gde se on poziva na izjave pokojnog premijera Đinđića, koje su izvađene iz konteksta, gde se izjave pokojnog premijera ovde tumače na jedan negativan način, mislim da su neprimerene kada govorimo o gospodinu Đinđiću, koji je izgubio život i dao život za demokratizaciju Srbije. Mislim da tome nema mesta za ovom govornicom! (Predsednik: Gospodine Ristiću, vreme.) Apelovao bih na sve prisutne da smanjimo politizaciju ove teme, jer se radi o zaista stručnoj osnovi koja znači promenu u pravosudnom sistemu. Mislim da je to naše životno pitanje i da građane Srbije suštinski interesuje kakvi će sudovi biti, da li će procesi biti završavani blagovremeno i da li će pravda biti blagovremena i dostižna. Zato pozivam sve da se vratimo temi. Biće tu i amandmana. Očekujem da posle pažljive analize amandmana, možda Vlada i uvaži neke od tih amandmana i poboljša svoj zakonski predlog.
Reč ima ministar Stojković.
Neću vas zadržavati, ali ako gospođa Karamarković nije bila sudija u momentu kada je izabrana za predsednika suda, molim samo jedno objašnjenje - koga ste danas razrešili pre podne? Koliko znam, Leposavu Karamarković, sudijske funkcije. Ako nije bila, niste mogli da je razrešite danas. Bila je.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, on je u međuvremenu došao, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović.
Poštovani predsedniče, izvinjavam se, trajao je Odbor za pravosuđe, pa to je razlog zbog čega sam zakasnio na ovu raspravu popodnevnu. Dakle, pred nama se nalazi ovaj set predloga izmena i dopuna zakona iz oblasti pravosuđa po hitnom postupku, a moram reći, ima tu i dobrih rešenja. Nažalost, po stilu, pisanju i izvesnoj neurednosti, zaista otvaraju sumnju da se, u stvari, iza ovih zakona, a posebno iza zakona o sudijama, skriva nešto što je čista politika, a to je da se izvrši smena predsednika sudova prostom odredbom zakona. Mislim da je to strašno loše, zbog toga što se postavlja pitanje, da li neka nova vladajuća većina koja se napravi za godinu, dve, tri ili četiri, sasvim je nebitno, može da donese jedan zakon o izmenama i dopunama ovog zakona i ponovo da odredi da nekim sudijama, predsednicima sudova prestaje dužnost danom stupanja na snagu tog zakona. Problem je u tome što mi imamo problem sa oblasti pravosuđa i sa našim pravosudnim zakonima. Sigurno je da ovi zakoni koji su sada na snazi zahtevaju određene intervencije. Trebalo je danas da svi zajedno i te intervencije i izvršimo, bez ikakve sumnje, bez ikakve senke političke ostrašćenosti. Čini mi se da su i diskusije, ovde u prepodnevnom delu sednice, malo pojačale tu sumnju da je u pitanju neka vrsta političkog revanšizma. Nečija greška, ukoliko je postojala i kada je postojala, nikada nije izvinjenje za novu grešku. Ukoliko se budemo držali principima suprotno od ovoga, nikada nećemo izaći iz kruga grešaka. To će se multiplikovati i doći ćemo u jednu apsurdnu situaciju u brzo vreme. Posebno je pitanje, da li će današnje izmene i dopune ovih pravosudnih zakona promeniti naše stanje u pravosuđu. To je stanje kojim niko ovde nije zadovoljan. Da li će se možda presude, odnosno parnični postupci okončavati za vreme manje od 5, 10, 15, pa čak i 20 godina? Da li će neko moći da natera sudiju da izradi presudu u roku od osam dana ili ćemo na presudu čekati po dva, tri, šest ili osam meseci. Nije to nešto što je posledica prethodne dve ili tri godine, to je stanje koje mi vučemo verovatno prethodnih 10 ili 20 godina. Mislim da tu leži ključni problem našeg pavosuđa i mislim da ovim setom izmena i dopuna zakona ništa nećemo učiniti. Poslanička grupa DS - Boris Tadić podnela je niz amandmana u nameri da se poprave ovi zakoni, ali odmah da kažem, sigurno nećemo glasati za predložene izmene i dopune ovih zakona, ukoliko vladajuća većina ostane na prelaznoj odredbi koja se tiče smene predsednika sudova; smatramo da je takva odredba ipak posledica jednog neodgovornog odnosa i prema pravosuđu i prema državi u celini. Mislimo da je proistekla iz jednog iracionalnog pristupa politici i političkim neistomišljenicima. Mislim da su sve ove izmene i dopune mogle biti pažljivije pripremljene. Zbog toga, opet, na neki način sumnjam u osnovni motiv predlagača. Recimo, imamo u postojećim zakonima izrazite nelogičnosti. Imamo stavove zakona koji počinju krajnje gramatički neispravno. Reći ću vam samo jednu nelogičnost iz člana 13. Zakona o sudijama, a ne mogu da verujem da je promakla, pa kaže, "obaveznom udaljenju sudije odlučuje predsednik suda". Nema u obaveznom udaljenju odlučivanja! Odlučivanje podrazumeva "dispoziciju", odlučivanje podrazumeva "arbitrernost". O obaveznom udaljenju se donosi rešenje. Znači, da se neko pozabavio ovim zakonom o sudijama, mogao je da ispravi niz ovakvih grešaka koje postoje. Ako već govorimo o nezavisnosti sudijama i svaka vladajuća većina treba da ide korak napred... Gospodine predsedniče, strašno je teško govoriti, ako može malo tiše.Bio sam poslanik vladajuće većine i znam da je manje - više za vladajuću većinu dosadno da slušaju, jer manje - više ne prate predloge zakona, ali dobro. Mislim da pretnjom nezavisnosti sudija postoji i zbog mogućnosti upućivanja sudije u drugi sud protivno njegovoj volji, a to je član 18. postojećeg Zakona. Razlozi za to sigurno postoje, ali mislim da one izmene zakona koje su se desile prethodne tri godine, a odnose se na mogućnost uvećanja plate, pa čak i do 75% dovoljni su instrumenti da se iz reda sudija uvek nađe dovoljno dobrovoljaca da obavljaju funkciju u nekom drugom sudu. Jedno rešenje predsednika Vrhovnog suda o upućivanju sudije, i 300 kilometara daleko, u neki drugi sud može biti izvor zloupotrebe. Na svu sreću, koliko je meni poznato, a verujem i vama, to se ne dešava. Bilo bi dobro da u nekim budućim izmenama možda malo više pažnje obratimo i na ovaj član. Što se tiče odredbi Predloga izmena i dopuna Zakona o sudijama, moram reći da je veliki broj tih odredbi, po meni, potpuno suvišan u ovom predlogu zakona. Tu sam pre svega mislio na član 2. Predloga zakona. Smatram da se nepotrebno menja postojeća formulacija. Iskreno rečeno, mislim da je najbolje rešenje bilo u spoju prethodne formulacije, koja predviđa da u slučaju ukidanja suda, sudija nastavlja dužnost u sudu koji je preuzeo nadležnost, a da se supsidijarno navede ovo što ste predložili. U tom smislu, postoje određeni amandmani i o tome ćemo više kada bude rasprava u pojedinostima. Znate šta, niz tih članova koje ću pomenuti, a njih pominjem upravo da bih obrazložio zbog čega smo mi tako sigurni da ovaj zakon, a posebno ovaj zakon o sudijama ima samo jedan jedini zadatak, a to je da se zakonskom odredbom izvrši smena predsednika sudova. Recimo, član 3. vrlo komplikovano piše nešto što inače postoji u samom Zakonu, da sudija može obavljati stručnu i naučnu delatnost, uz naknadu. Sada se dodaju tri reči, kaže, "bez ičijeg odobrenja". To je sasvim jasno iz postojećeg zakona. Ovo - bez ičijeg odobrenja, taj deo mi ne zvuči pravnički, taj deo mi zvuči "marketinški", mislim da za takvim nečim nije bilo nikakve potrebe. Mi smo ovde intervenisali amandmanom i tražimo samo jednu reč da se briše i da ova stvar ostane vrlo jednostavna. To je stvar stila ili možda potrebe da se ovde napravi neki sadržaj, kako bi se pokrilo ono što je suština, a to su te prelazne i završne odredbe. Što se tiče unutrašnje kontrole i nadzornog odbora, ideja jeste dobra, a smatrali smo da je potrebno izvršiti razradu te teme. Kolega Boško Ristić je dao izuzetno dobre amandmane, pa se nadam da će naići na razumevanje većine. Kroz te amandmane će se zaista taj nadzorni odbor moći da stavi u funkciju i mogli bismo biti sigurni da će se obavljati. Dalje, dali smo još jedan predlog, a to je, da se poveća, a da se reigoroznije, postave uslovi za izbor sudija, prvi put kada se biraju za sudiju, a u vezi njihovog staža. Naime, smatramo da je vrlo teško jednom mladom čoveku, bez obzira na sve znanje i talenat, da posle jedne relativno skromne prakse u odnosu na materiju koju on sutra treba da obrađuje i da mu je vrlo teško da za kratak vremenski period postane sudija koji treba da odlučuje o pravima, obavezama i o slobodi nekih ljudi. Potrebno je malo više znanja i malo više životnog i radnog iskustva. Mi smo taj amandman dali i o tome ćemo kada dođu amandmani. Član 8. je dobro rešenje i tu sam na Odboru za pravosuđe povukao amandman. Vrlo je važno da ne može da dođe do zastoja između Visokog saveta pravosuđa i Narodne skupštine, time što bi išli "tuk na utuk", što bi rekao narod, odnosno time što bi Visoki savet pravosuđa predlagao konstantno istog kandidata koga Narodan skupština neće da prihvati. Dobro je rešenje člana 8. i podržavam i povlačim amandman. Što se tiče člana 9, a i na Odboru za pravosuđe sam rekao, mislim da ne postoji ni jedan jedini razlog da Narodna skupština ne bude istovremeno obaveštena kada i predsednik Vrhovnog suda kome i kada nastupaju uslovi za odlazak u starosnu penziju, odnosno za navršenje radnog veka. Nema ništa loše da to Narodna skupština zna, odnosno odbor nadležan za poslove pravosuđa. Treba, odbor nadležan za poslove pravosuđa, da ima neku sliku o toj starosnoj strukturi pravosuđa u državi. Nije to ništa loše, niti je to ugrožavanje nezavisnoti suda. Dobro je da Narodna skupština ima svest o tome, da se ne bi desilo nekome u pravosudnim institucijama da eventualno propusti da pokrene postupak ili da prijavi da postoje razlozi za prestanak sudijske dužnosti zbog navršenja radnog veka.Ne znam, ne vidim razlog zašto se Narodna skupština i nadležni odbor Narodne skupštine iz toga eliminišu. Što se tiče člana 10. mislim da niste dosledni do kraja u zalaganju za nezavisno pravosuđe, zbog toga što predviđate da umesto Odbora za pravosuđe i upravu ili Narodne skupštine Republike Srbije, koja bira sudije, postupak pokreće nadležni ministar. Znači, vi sada predlažete da nadležan za pokretanje postupka, kada postoje uslovi za razrešenje ili kada postoje uslovi usled navršenja radnog veka, da taj postupak pokreće ministar nadležan za poslove pravosuđa. Zašto to ne bi bio i narod, Narodna skupština, odnosno nadležni odbor Narodne skupštine. To je samo inicijativa, ne donosi se merotorna odluka. Ništa se ne dešava. Ne šalje Narodna skupština nekoga u penziju direktno. Može samo inicijativu da vrati nadležnim organima u sistemu pravosuđa, da oni o tome razgovaraju. Ne treba da se odričemo nekih nadležnosti koje od nas niko i ne traži da se odreknemo. Ovim zakonom mislim da se toga odričemo. Dalje, ako se već svi zalažemo za nezavisno sudstvo, moramo voditi računa, a to ću i kasnije obrazložiti još jednim delom diskusije, da unutar pravosuđa postoje demokratske procedure, da se na svaki mogući način unutar pravosuđa onemogući stvaranje oligarhija, koje nadam se da sada ne postoje, stvaranje oligarhija koje će sutra da kontrolišu to pravosuđe, a na koje niko neće moći da utiče. Jedna od mera koju sam ja predložio, a nadam se da će i na ovoj skupštini da je podrže, jeste da sepredsednici sudova biraju na rok od četiri godine, ali da najviše dva puta mogu biti izabrani za predsednike istog suda. Postoji mnogo sudija, mnogo kvalitetnih sudija. Čovek se potroši radeći u dva mandata jedan posao i ništa ne škodi. Postoje druge institucije gde je to predviđeno, da se tu pojavi neko nov, neko svež, neko sa novim idejama. Ako je ovaj opet ekstra kvalitetan, on će napredovati u sud višeg ranga, pa će možda i tamo biti predsednik suda. Na kraju, dolazimo do onoga što mislimo da je ipak, i meni je veoma žao ali ja verujem posmatrajući ovaj predlog zakona duboko verujem da je jedini razlog zbog koga danas imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, svojevrsna, politička čistka jednog broja predsednika sudova i to se vrši na način koji po meni nije adekvatan; vrši se na taj način što se stavom 2. člana 15. kaže da predsednicima sudova, izabranim po Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o sudijama iz 2003. godine, prestaje dužnost predsednika suda za koji su izabrani. To nije način za prestanak funkcije predsednika suda i mislim da ćemo sigurno imati ocenu ustavnosti ove odredbe pred Ustavnim sudom Republike Srbije. Možemo doći ponovo u situaciju da zakon koji izglasa Narodna skupština bude ponovo predmet rada Ustavnog suda. Što se tiče Zakona o javnom tužilaštvu, po pitanju same tehnike, stila pisanja, iste primedbe stoje kao i na Zakon o sudijama. Mislim da tu nema neke razlike. Mi smo intervenisali nizom amandmana iz ovih razloga. Recimo, ja sam, samo primera radi, molio bih vas da pogledate članove 12. i 20. - ti članovi su tako napisani, u tim članovima tačke postaju zarezi, zarezi postaju tačke, crtice se pretvaraju u dve crtice ili ne znam kako već. Mislim da taj stil pisanja i ta tehnika pisanja nije adekvatna i primerena ni onome ko je to radio, nije primerena ni ovom domu. Mislim da se sve to može daleko jednostavnije i bolje napisati i biti prijemčivije i za poslanike Narodne skupštine i uopšte više da kažem prijemčivo i za našu struku. Ono što posebno želimo da vam skrenemo pažnju, to je naš predlog da zamenici javnih tužilaca imaju istu poziciju kao što imaju i javni tužioci. Ustavom Republike Srbije predviđana je stalnost za javne tužioce. Zamenici javnih tužilaca nemaju stalnost, nego ide se na reizbor nakon osam godina. Ako pogledamo sve instrumente koji postoje u sistemu javnog tužilaštva, počev od obaveznih uputstava, preko načela devolucije, načela supstitucije, a zatim počev i od toga da za svakog postoji postupak razrešenja i za sudije i za tužioce, pa i za zamenike javnih tužilaca, onda možemo postaviti pitanje - ako neko ne valja, ako nije dobar zamenik javnog tužioca, pokrenuće se postupak za njegovo razrešenje. Ako je pak dobar tužilac, onda nema potrebe da mu stavljamo da on drhti svake sedme godine, da li će dogodine biti izabran, jer to će mu zavisiti od izvesnih političkih igri koje mogu da budu na relaciji unutar samog tužilaštva, pre svega, a možda čak i na relaciji nekih političkih neistomišljenika, koji će se desiti tada u Skupštini Srbije. Moj predlog je, i molio bih da ga uvažite, da funkcija zamenika javnog tužioca bude stalna, jer sigurno će bolje i adekvatnije obavljati svoju dužnost. Kada promenimo Ustav, Ustavom ćemo da utvrdimo kako ćemo uopšte postaviti ceo taj sistem; da li će biti reizbora ili neće biti reizbora i kod sudija, to ćemo još videti. Imamo Hrvatsku, Sloveniju sa nekim drugim rešenjima, a onda možemo da razgovaramo o nečemu drugom, ali hajde sada, kada smo u ovom sistemu, da u okviru ovog sistema napravimo stvar tako da nikoga ne stavljamo u jedan podređeni položaj, da ne postoji mogućnost manipulacije. Opet ističe vreme, nikada nam ne dozvoljavate duplo vreme za diskusiju, iako objedinjavate zakone. Mislim da to nije u redu, mislim da smo mi dozvoljavali. Zato ću ubrzati. Što se tiče člana 29. - član 29. je direktno neustavan. Funkcija javnog tužioca je stalna. To je član 106. Ustava Republike Srbije. Ne može se zakonom, odredbom, stavom zakona predvideti da li im prestaje funkcija. Postoji postupak po kojem može prestati funkcija javnim tužiocima. Ukoliko pak ostanete pri ovoj odredbi, što je verovatno, ja vas molim da prihvatite amandman na član 28. Naime, ako je neki javni tužilac disciplinski kažnjen u toku svog rada, odnosno zamenik javnog tužioca, molim vas, on je kažnjen za delo koje je učinio i imao je disciplinsku meru i tu disciplinsku meru je on izdržao. Kakav je to način da mi sada donosimo zakon i kažemo - pa eto, onaj ko je bio nekada kažnjen po tom osnovu, odnosno u poslednjoj godini mandata, hajde da mu oduzmemo i prava koja proističu po osnovu rada. To ne može! Njemu prava proizilaze iz radnog odnosa, on ima određena prava, jer će mu sutra možda tako predvideti da nekom ukinemo i možda penziju. Molim vas, ovo je stvar koju morate promeniti. Na kraju, što se tiče Visokog saveta pravosuđa, predložili smo amandmane i vodili smo vrlo interesantnu diskusiju na Odboru za pravosuđe. Radi se o tome da, ako imamo zakonodavnu vlast, a to smo mi ovde, ova zakonodavna vlast se bira po jednoj demokratskoj proceduri koja je svima poznata. Imamo izvršnu vlast, a to je Vlada Republike Srbije, i tu postoji jasna demokratska procedura izbora. Imamo nešto što je sudska vlast i najviše organe te sudske vlasti, kao što je Visoki savet pravosuđa. Pošto će biti potpuno nezavisan, mora unutar tog pravosuđa da postoje jasne demokratske procedure koje će sprečiti bilo kakvu vrstu esnafskog zaokruženja, bilo kakvu vrstu zloupotrebe, bilo kakvu vrstu nastanka oligarhija u tom sistemu. Zato mi smatramo da moraju da budu neposredni izbori od strane sudija i tužilaca za funkciju u Visokom savetu pravosuđa. Zbog toga što nemam vremena završavam! Ponavljam, naš poslanički klub neće podržati ove zakone, ukoliko vladajuća većina ostane, istraje pri ovim odredbama koje u stvari ne znače ništa drugo, nego smenu po političkoj osnovi, političkoj podobnosti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću o ova tri zakona govoriti na malo specifičan način, s obzirom na to da je objedinjena rasprava. Hteo bih da povučem paralelu između Zakona o sudijama, Zakona o javnom tužilaštvu i Zakona o Visokom savetu pravosuđa. Kao prvo hteo bih da ukažem na činjenicu da se ovde mešaju terminologije i termini. Ako govorimo o Zakonu o sudovima, moramo govoriti o terminu nezavisnost sudova i nezavisnost sudija. Ako govorimo o Zakonu o javnom tužilaštvu, tu moramo govoriti osamostalnosti. Samostalnost javnog tužilaštva propisana je u članu 32. Zakona, a što se tiče nezavisnosti po Zakonu o sudovima, ona je predviđena u članu 1. Tu su samo izvesne kozmetičke izmene izvršene od strane Vlade. Svi znamo da je nezavisnost sudija jedno osnovno načelo po kome su sudile i sudije u bivšim režimima i po kojima sude sudije i sada. Mi treba tim sudijama da obezbedimo uslove i tehnička rešenja da oni u svom poslu budu nezavisni. Oni od deklarativnih priča nemaju ništa, tako, praktično, moramo to sprovesti u život. Cilj moje diskusije je upravo taj. Što se tiče ukidanja sudova i tužilaštava, smatram da je predlog Vlade jedno bolje rešenje od dosadašnjeg. Ne znam kako će se to u praksi sprovesti, ali smatram da u ovom slučaju ne treba sudije i javni tužioci da mnogo trpe i ispaštaju. Naime, sudijama se garantuje nepremestivost. Takođe, u jednom delu to važi i za tužioce s tim što kod tužilaca važi jedno drugo pravilo, a to je pravilo na upućivanje u trajanju od 9 meseci u dve kalendaske godine. Takva rešenja bi možda trebalo zadržati i u zakonu o sudijama. Dakle, osnovno pravo na premeštanje iz jedno u drugo mesto je svakog sudije i svakog tužioca, ali uz njegovu izričitu pismenu saglasnost. Kada to imamo u vidu ondamoramo imati u vidu i sledeće činjenice, to je: da se nijedan sudija protiv svoje volje, niti jedan tužilac protiv svoje volje može, usled prestanka potrebe toga organa, gde je do sada obavljao svoju funkciju, da bude premešten u drugo mesto. To je dobro rešenje, ali rađa i neke praktične probleme. Naime, dolazimo u situaciju da pojedine sudije godinama sude u istom mestu i u istom stepenu, pa se zbog toga postavlja i pitanje njihovog kvaliteta rada. Oni se na neki način demorališu zbog toga što u sistemu pravosuđa i javnog tužilaštva nema mogućnosti za napredovanje. Nekada su postojale rang-liste vrednosti i kvaliteta sudija. Ako bismo to vratili na sadašnji nivo, možda bi bilo vrlo dobro rešenje, da poboljšamo situaciju u pravosuđu. Upravo iz tih razloga premeštanje, odnosno napredovanje u struci i sudija i tužilaca doprineće jednom opštem kvalitetu pravosuđa kao jednog dela i segmenta naše vlasti. Zalažem se u ime SRS za takva zakonodavna i zakonska rešenja. Kada govorimo o trajanju dužnosti, jedno je ako su u pitanju sudije a drugo ako su u pitanju tužioci. Zamenicima javnog tužioca je ograničen period u kome oni mogu da obavljaju javnotužilačku funciju. To je osam godina. Takvo rešenje nije dobro. Zbog čega nije dobro? Zbog toga što ako uzmemo član 15. Zakona o javnom tužilaštvu videćemo da javni tužilac ima obavezu i zadatak da daje određena uputstva, a ako tome dodamo i hijerarhijski odnos koji vlada u tužilaštvu, onda se postavlja pitanje šta će biti sa zamenikom javnog tužioca kojiu prethodnom periodu od osam godina nije slušao svoga javnog tužioca. Verujem da će biti razrešen, iako je stručan, iako je kvaltetan, iako je držao do svog mišljenja i do svog načina rada. Iz tih razloga ovo rešenje nije dobro. Kada govorimo o ovom problemu možda bi trebalo razmisliti i dobro je razmisliti o jednoj sasvim drugoj koncepciji - da svi zamenici javnih tužilaca postanu tužioci. A da tužioci više ne postoje nego da postoji institut "glavnog" tužioca. Taj "glavni" tužilac ima istu odgovornost kao što ima i javni tužilac. Dakle, u pitanju je odgovornost javnih tužilaca za ono što rade. Ukoliko oni rade kvalitetno, njima će se pripisati uspeh u poslu. Ali, ako ne rade kvalitetno, niko zbog toga ne može razrešiti "glavnog" tužioca. Tu je poremećen sistem vrednosti i sistem odgovornosti. Iz tih razloga zalažem se za jedno drugačije koncepcijsko rešenje - da se zamenici javnih tužioca proglase u javne tužioce, a da javni tužioci budu "glavni tužioci". Tada uvodimo ono što treba da budu. Znači, odgovornost, jer je tako paralelno u zakonu o sudijama. Postoje sudije, i tu je u pitanju i analogija, postoje sudije i predsednici suda. Kada govorim o predlogu za izbor i sudija i tužilaca, koncepcijski se ne slažem da to radi Visoki savet pravosuđa, ali vreme će pokazati da li je ta koncepcija ispravna ili nije. Međutim, teorijski pravno postoji jedna mogućnost – da taj izbor ne bude adekvatan. Naime, ako se traži mišljenje sudija i ako se traži mišljenje tužilaca, može se desiti da ljudi koji su proveli van pravosuđa neko vreme ne budu na adekvatan način vrednovani. Zato je vrlo dobro da i sudije koje dobijaju kandidate iz organa uprave, iz preduzeća, iz firmi, iz drugih oblasti, provere na neki način koliko ko vredi i kako ko može da radi. Tako ćemo stvoriti ravnopravnost među kandidatima, ravnopravnost onih van pravosuđa i onih u okviru pravosuđa. I, tada će tek moći Visoki savet pravosuđa dasvoju meritornu ocenu da – ko više vredi. Ne slažem se sa rešenjem da predsednici sudova i javni tužioci ne budu iz preduzeća, iz firmi, iz drugih oblasti, pod uslovom da su određeni period proveli u okviru pravosuđa. To su oni čelni ljudi od kojih zavisi celokupan sistem funkcionisanja pravosuđa. Dakle, ako javni tužilac bude postavljen iz privrede, a imali smo takva rešenja, i to čak za okružnog javnog tužioca, onda se postavlja pitanje svrhe postojanja javnih tužilaca i onih koji su bili u pravosuđu. Javni tužilac može da postane izvrstan sudija krivičar, koji je godinama sudio i više neće to da obavlja nego će da bude javni tužilac. Zašto njega ne birati? Ali, s druge strane, moramo da znamo i činjenicu da oni koji su bili dobri zamenici javnih tužilaca, u onom sistemu napredovanja, mogu da dobiju mesto javnog tužioca. Nisam za to da se na čelne funkcije postavljaju ljudi koji nemaju dana provedenog u pravosuđu. O tome je nešto i sam ministar rekao. Kada govorimo o koncepcijskim rešenjima Zakona o sudovima, i Zakona o javnom tužilaštvu, moram da kažem nešto i u vezi razloga razarešenja. I u jednom i u drugom zakonu imamo prvi i drugi stepen. Kod Zakona o sudovima u prvom stepenu odlučuje Personalno veće i to devet sudija Vrhovnog suda. Utvrđuju se okolnosti i o tome se odlučuje. Kod javnih tužilaca to nije slučaj, nego odlučuje Republički javni tužilac u prvom stepenu. U drugom stepenu, kod sudija, dopušten je prigovor Opštoj sednici svih sudija Vrhovnog suda. To je, dakle, drugi stepen. A, pazite ovo kod javnih tužilaca, u drugom stepenu odlučuje Visoki savet pravosuđa. Trebalo bi nam dati objašnjenje što je to tako i zbog čega je takvo rešenje dato. Posebno skrećem pažnju na postupak razrešenja predsednika Vrhovnog suda i postupak razarešenja Republičkog javnog tužioca. Evo i zbog čega. Postupak razrešenja predsednika Vrhovnog suda Srbije pokreće i odlučuje Veliko personalno veće, u prvom stepenu, a u drugom stepenu Opšta sednica. Kada govorimo o pokretanju postupka za razrešenje Republičkog javnog tužioca, to pokreće ministar za poslove pravosuđa, a u drugom stepenu odlučuje Visoki savet pravosuđa. Treba odgovoritijavnosti - zbog čega je to tako. Zbog čega ministar pravosuđa da pokrene postupak za razrešenje Republičkog javnog tužioca? Moram dati jedan osvrt. Republički javni tužilac je viša funkcija, nego ministar pravosuđa. To možete videti i po nagradama. Ako razmatramo pitanje plata Republičkog javnog tužioca - Republički javni tužilac ne može imati platu manju od predsednika Vlade. To je poređenje. U ovom slučaju, ministar pravosuđa ili ministar za poslove pravosuđa ima pravo da o tom višem funkcioneru razmatra, odlučuje i pokreće određeni postpak. Nisu dobra rešenja, nisu adekvatna onome zašta se mi svi u ovom parlamentu zalažemo. Ja ne mogu da kažem da iko od nas ovde u pravosuđu ima loše namere, ali ako dođemo do loših rešenja, to se može pogrešno protumačiti. Šta sam hteo još da kažem, naime, u pogledu nadzornog odbora vreme će pokazati da li je ovaj institut dobar ili nije, međutim, zašto mi ne uradimo nešto na sistemu krize "izuzeća". Dakle, postoji jedna opšta kriza instituta "izuzeća" koja je predviđena i u krivičnom postpku i u parničnom postupku. O "izuzeću" sudije, odlučuje predsednik suda. O izuzeću predsednika suda odlučuje predsednik okružnog suda itd. Međutim, to se u praksi ne sprovodi. Ja ne znam kada je koji sudija dobio izuzeće od strane predsednika, jer predsednik na taj način ne želi da prizna određenu grešku i određenu krivicu organa kome on predsedava. To je ta "kriza izuzeća". Po ovom zakonskom rešenju postoji "kriza zakletve", zakletve sudije i zakletve javnog tužioca. Pogledajte tekst zakletve sudija - sudija se zaklinje svojom čašću da će vršiti dužnost itd. Ne kaže se, sudijsku dužnost, to su jaki propusti. Ko zna koliko ko ima kakvih dužnosti i ako se zaklinje pred predsednikom Skupštine, odnosno pred Skupštinom, pitanje je na šta se to odnosi. Dalje, želim da kažem još nekoliko stvari, u pitanju je nešto sa čim se ja ne slažem. Ne možemo mi generalno govoriti o pravosuđu i generalno govoriti o sudovima i o javnim tužiocima, i još što je gore generalno osuđivati i jedan i drugi segment pravosuđa lošim radom, lošim tretmanom itd. U pitanju su pojedinci. Ako su u pitanju pojedinci, pronađimo tog pojedinca i eliminišimo ga sa vršenja određene funkcije, ali nemojmo da zanemarimo veliki i dobar deo sudija i tužilaca, pravosudnih funkcija, koje časno i odgovorno vrše svoje dužnosti. Iz tih razloga, ne slažem se ni sa odredbama u Zakonu o Krivičnom zakonu Republike Srbije gde je propisano krivično delo. Korupcija u organima pravosuđa u članu 225. stav d, to nijedan sudija nije smeo da dozvoli, to nijedan tužilac nije smeo da dozvoli. Trebalo je da se čuje i njihov glas sa ove govornice, da se usprotive tome, kako mogu časne i poštene sudije da se slože sa tom konstatacijom da u njihovoj oblasti, kojom se bave, postoji jedan generalni zaključak "korupcija". Izvinite molim vas, do sada se o tome raspravljalo u okviru zloupotrebe službenog položaja iz člana 242. Krivičnog zakona Srbije, zašto to i dalje ne učinimo, zašto da generalno osuđujemo pravosuđe. Šta će da misle drugi, kada mi ovako govorimo o pravosuđu, jer ne možemo mi samo radi Evrope donositi zakone. Slažem se i radi uporednog prava, ali moramo voditi računa o specifičnostima koje naš pravosudni sistem nosi. Šta mislim kada to govorim? Govorim upravo zbog toga što svaki sudija i svaki javni tužilac ili zamenik javnog tužioca, bar treba da bude upoznat sa ovim predlogom. Ja sam prvi koji sam odneo i fotokopirao, i koji sam njih upoznavao. Nisam to bio dužan, ali sam osetio potrebu da bar budu informisani da Skupština o tome raspravlja. Niko nije dao jednu jedinu primedbu iz unutrašnjosti, iz Beograda na ovaj predlog, zašto to činimo, kako pišemo zakon. Nama će Evropa da se smeje zbog ovakvog načina. Mora prvo da se prouči prvi stepen, drugi stepen, ljudi koji tu godinama rade i žive, da kažu oni da li valja ili ne valja, pa da oni daju svoje sugestije, pa da mi inkorporiramo te sugestije u sve ovo o čemu raspravljamo, ali možda nije bilo vremena i ja to razumem. Ne možemo mi stalno popravljati određene zakone i stalno nama neki zakon ne valja, pa ćemo ga malo doraditi da traje, pa ćemo ga posle popravljati. Nemojmo se igrati sa vrlo važnim segmentom vlasti! Ja sam protiv toga! Govorim u ime Srpske radikalne stranke, ali i u svoje lično ime. Za šta bih se ja to založio? Nisu potrebne sudijama i javnim tužiocima politički hvalospevi o vrednostima ovih zakona, njima je potrebno konkretno rešenje. Iz tih razloga, ako pođemo od te premise, moramo pisati drugačije zakone. Rekli ste u Zakonu o sudijama i Zakonu o javnim tužilaštvima, da oni imaju slobodan vid organizovanja i udruživanja i znamo da postoje udruženja tužilaca i znamo da postoje udruženja sudija, a niko nam ništa nije dao danas ovde da pročitamo. Gde su njihova mišljenja, zašto se oni udružuju, kome oni to rade? Mislim da ovakva rešenja nisu dobra i o svemu treba dobro razmisliti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Stojačić-Lakićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, daas imamo paket zakona koji bi trebalo da poprave stanje u pravosuđu i tužilaštvu. Ja ću govoriti o Zakonu o tužilaštvu. Zakon o tužilaštvu iz 1991. godine je bio dobar. Izmenama ovog zakona 2001, 2002, onda 2003. godine, dobili smo zakon koji nije dao rezultate. Ovakav zakon da se ne ponovi više nikada. Zakonom iz 1991. godine tužioci su bili odgovorni samo Republičkom javnom tužiocu. Kada smo vršili promene Zakona i kada smo hteli da uvedemo nezavisno sudstvo, onda smo uveli da sudstvo bude zavisno i to političko. Verovatno je Batić hteo sve to da drži pod kontrolom. Ali upravo mu je to bilo glavno oružje da bi mogao da montira krivične prijave protiv članova SPS-a koji su bili na funkcijama, od lokalne uprave pa do vrha države. Podnete su mnoge krivične prijave koje nisu mogle da prođu na sudovima, jer nisu imale dovoljno dokaza. U prvom redu verovatno je bio cilj da se zaplaše ljudi, a posle podizanja prijava, nastupali su krizni štabovi i pod parolom – imaš krivične prijave, menjali su sve živo na terenu. Velika su bila obećanja Batića – reforme u sudstvu, nezavisno sudstvo. Ovaj zakon, kako je sada predložen, može biti dobar, ukoliko se primeni u praksi, ali nisam mnogo ubeđen da će to zaživeti, imajući u vidu da i zakone koje smo doneli van sudstva, ništa se ne menja sve je po starom. Kako je tužilaštvo funkcionisalo u praksi u prethodnom periodu, ja ću izneti na svom primeru. U vreme korišćenja Baneta Ivkovića da glasa za DOS, pokušano je da se o poslanicima podnese što više krivičnih prijava, a onda se Bane javljao da nas spasava u dogovoru sa ljudima iz vrha DOS-a. Tada, u to vreme i protiv mene je podneta prijava -da sam odobrio da se šporet iz Kampa za raseljena lica, da raseljenom licu u privatnom smeštaju. Iseljeno lice u privatnom smeštaju je bio milicionar koji je sa Kosova bio raspoređen u stanicu policije u Merošini. Upravnik Centra za raseljena lica je moj upravnik u preduzeću, koji je zajedno sa Crvenim krstom, jedan šporet koji je bio oštećen u transportu i nije htelo da ga prihvati nijedno raseljeno lice u kampu, potpisao uredne papire i predao raseljenom licu u privatnom smeštaju. Za to ja nisam ni znao, nigde i niko me za to nije pitao. U dokumentaciji me nema nigde, u papirima, i za takvu prijavu sam prvi put saznao od Baneta Ivkovića, ovdeu Skupštini, koji mi je obećao da će mi pomoći da se to završi sa Vesićem. Ne znam i nije mi jasno gde je inspektor MUP-a našao moje ime, da podnese krivičnu prijavu. Tri puta sam bio na Administrativnom odboru, da se reši uspostaljanje imuniteta, iako sam kod tužilaštva dao izjavu da se ne pozivam na imunitet. Treći put sam bio kod Tome i valjda više nećemo ići na Administrativni odbor. Interesantnija od svega je izjava kolege poslanika iz DS-a u Administrativnom odboru - ne mogu da glasam za uspostavljanje imuniteta Periću, jer za ovo je predviđena kazna zatvora od 10 godina. Sutradan u "Novostima" je izašao članak - Hranislav Perić je prisvojio šporet od raseljenog lica sa Vlasine. Ja tamo nikada nisam ni bio. Tako sam ja prošao, kada se Batićeve reforme, Zakon za nezavisno sudstvo primeni u praksi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojačić-Lakićević, a neka se pripremi narodni poslanik Milica Gavrilović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, s obzirom na to da je poslaničkoj grupi DS ostalo relativno malo vremena, koncentrisaću se samo na određene primedbe koje imam na zakone i ponovo izražavam svoje nezadovoljstvo što se ovako velikom broju zakona, velikom broju značajnih zakona govori u spojenoj raspravi, samo sa jednim vremenom, jer nam ne omogućava da kažemo sve primedbe, iznesemo sve ono što bi želeli da uputimo ministru i vama i ukažemo na propuste koji su ovim zakonom, po meni, učinjeni. Prvo ću govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa. U članu 2. se predviđa da se poveća broj pozivnih članova za dva i da to budu tužioci. Mislimo da je ta odredba dobra, da poboljšava Visoki savet pravosuđa i svakako je ne treba menjati. Ono što je sporno jeste činjenica da se članom 3. Predloga briše stav 2. kojim se, faktički, dovodi u pitanje sastav ostalih pozivnih članova, jer se u neku ruku onemogućava da u njegovom sastavu budu zastupljene sve sudije i faktički se postavlja monopol sudija Vrhovnog suda, koji jedino mogu biti članovi Visokog saveta pravosuđa. Smatramo da ova odredba nije dobra, ali da je konkertno postavljena isključivo iz jednog razloga, a to je na insistiranje sudija Vrhovnog suda. Do čega mi sada dolazimo? Dolazimo do toga da Visoki savet sada broji 7 sudija Vrhovnog suda. Veliko personalno veće, devet sudija Vrhovnog suda. Nadzorni odbor, pet sudija Vrhovnog suda. Visoki savet imenuje i unapređuje. Podsetiću vas da Veliko personalno veće utvrđuje razloge za razrešenje i penzionisanje, a Nadzorni odbor pokreće postupak. Sve to rade isključivo sudije Vrhovnog suda! Ovde je, zaista, prekršen osnovni princip zastupljenosti i teritorijalne, ali isto tako i zastupljenosti sudija u svim stepenima sudstva. Posebna primedba je činjenica da postoji neustavna odredba u Predlogu zakona, to je da se u roku od 30 dana biraju novi članovi Visokog saveta, što umnogome dovodi u pitanje ustavnost ovog zakona, jer se krše osnovni principi i osnovna načela na kojima počiva naš Ustav. Molila bih vas da intervenišete ukoliko su upadice neukusne. (Predsedavajući: Molim vas, dozvolite poslaniku da izlaže.) Odredbom člana 15. stav 2. utvrđuje se da predsednicima sudova koji su izabrani po Zakonu iz 2003. godine prestaje dužnost predsednika suda za koju su izabrani i nije saglasna sa načelima o vremnskom važenju Zakona i pravnom dejstvu Odluka Narodne skupštine. Retroaktivno oduzimanje dejstva skupštinskim odlukama otvara nesagledive posledice po ustavnost i zakonist u ovoj zemlji. Posledice prestanka dužnosti predsednika neotklonjive su. Suštinski, član 15. stav 2. Predloga znači - razrešenje od dužnosti predsednika sudova, a za to je zakonom i Ustavom propisan postupak. Usvajanje ove odredbe značilo bi istovremeno donošenje pojedinačnih akata uz razrešenje van procedure, direktnom primenom zakona, što je nedopustivo, kako sa stanovišta domaćeg pravnog sistema, tako i 26.12.2003. godine, podsetiću vas gospodine ministre, ratifikovanom evropskom konvencijom o osnovnim ljudskim pravima i slobodama, sa deponovanim ratifikacionim dokumentima od 3. marta 2004. godine i obavezama koje je država time preuzela, a u vezi sa članom 10. Ustavne povelje i članom 4. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ono što je posebno interesantno je činjenica da se ovaj zakon donosi po hitnom postupku i da u prelaznim i završnim odredbama izričito stoji da stupa na snagu jedan dan nakon objavljivanja. Ne razumemo toliku hitnost u ovom zakonu koji je izuzetno značajan, da se čak smetnulo sa uma da se konsultuju i najviše institucije pravosuđa u našoj zemlji, jer samim tim ovi propusti bi verovatno mogli biti i otklonjeni. Ono što je posebno interesantno je i činjenica da, ukoliko bi se pokrenuo postupak pred Ustavnim sudom, znate i sami da odluka Ustavnog suda koja bi ovu odredbu, a sasvim sigurno je da će tako biti, proglasila neustavnom, faktički ne bi imala nikakvo pravno dejstvo, jer kao što znate, odluka Ustavnog suda ne može imati retroaktivno dejstvo na pojedinačne akte, što znači da oni koji su ponovo izabrani, iako su prethodno razrešeni protivustavnom odlukom, ostaju na funkciji. Vrlo ozbiljna primedba i činjenica da se u ovim zakonima,sasvim sigurno, nije vodilo računa o interesima pravosuđa, nego pre svega se radilo saglasno očekivanjima svoje partije i politike koje želi u ovom trenutku da se sprovede. Nemoguće je neizvesti zaključak zbog čega se sve ovo danas radi. Očita je želja da se kompletna sudska vlast prenese na Vrhovni sud u Beogradu i na takav način izvrši kompletna kontrola pravosudnih funkcija i pravosuđa u Srbiji. Smanjuje se dužina mandata predsednika sudova, što znači da sve sudije izabrane 2001. godine brzo dospevaju na promenu, pojačavaju se odredbe za nezavisnost sudija. Poruka je - razbucati sve, smeniti sve, postaviti svoje i zaštititi ih zakonom za čiju promenu ćemo verovatno morati čekati dovoljno vremena. Zaista molim sve poslanike da dobro razmisle o ovome, jer nikom od nas nije u interesu tolika politizacija pravosuđa i sudstva u Srbiji u ovom trenutku. Posebno se obraćam poslanicima G17 plus, koji su već jednom, sasvim sam sigurna, naseli na predlog i glasali za zakon o pomoći haškim optuženicima. Bili ste ovlašćeni predlagači, a da li je neko od vas glasao ili ne, to zaista ne mogu da izbrojim prilikom tapkanja, niti je to moj posao, ali sasvim izvesno znam da je jedan od predlagača bio gospodin Paunović. Naravno, želela bih da vas zamolim da razmislite, da ne dozvolite da ovakve odredbe ovog zakona budu usvojene, jer svima nama to svakako ide na dušu. Kao član Građanskog saveza Srbije... (uuuuu) To uuuuuuu ne priliči Skupštini, pa ma od koga dolazilo. Molila bih da na uuuuu gospodin predsedavajući izrekne opomenu. Danas je za ovom govornicom ministar rekao da se pravi zakon sa kojim se ulazi u Evropu. Danas je za ovom govornicom ministar rekao da pravimo zakon koji će unaprediti pravosuđe. Ponavljam, kao član Građanskog saveza Srbije imam obavezu da kažem da je gospodin ministar tokom vršenja svoje sudijske funkcije, čovek koji je poslednji doneo presudu o zabrani jedne knjige. Uspela sam da pronađem jednu koja, iako je odluka glasila da sve knjige treba spaliti, je sačuvana. Našli smo je u Narodnoj biblioteci i Univerzitetskoj biblioteci. Podestiću vas, radi se o knjizi Nebojše Popova "Kontrafatum". Presuda je glasila: knjigu treba spaliti, a onda, kada se potvrdio ovom presudom, gospodin ministar je dobio mogućnost da sudi u jednom vrlo značajnom sudskom postupku. Naravno, bio je predsednik sudskog veća 1985. godine u procesu protiv "beogradske šestorice", odnosno grupe tadašnjih disidenata [[Dobacivanje iz sale: Tema.]] Tema je potpuno aktuelna, jer govori o tome da, dok je ministar bio sudija, nije sudio po zakonu, već u skladu sa očekivanjima partije i politike, što se radi i sada, dok se predlaže ovaj zakon. (Predsedavajući: Molim vas, vratite se temi.) U obrazloženju te presude stoji "da su osuđeni zbog osnivanja nezakonitog sindikata i neobjavljenih tekstova. Okrivljeni su od 1982. do 1984. godine svojim napisima i govorom zlonamerno i neistinito prikazivali društveno-političke prilike kod nas, tako što su okrivljeni Milić i Olujić čitali svoje tekstove i usmeno govorili, pred većim brojem lica, na ilegalnim sastancima u privatnim stanovima, koji su oni organizovali, pri čemu su okrivljeni neistinito prikazivali tekovine naše Narodnooslobodilačke borbe i socijalističke izgradnje i ulogu KPJ i njenog rukovodstva i ličnost i delo predsednika SFRJ Josipa Broza Tita", stoji, između ostalog, u presudi gospodina ministra Zorana Stojkovića. Danas je za ovom govornicom gospodin ministar rekao da se ne može odgovarati za izneto mišljenje. Njegova presuda i današnji predlozi govore suprotno.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Stojačić, moram lično da vam se obratim povodom svega ovoga što ste govorili. Vrlo skoro je završena Osma sednica Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Jedna druga 8. sednica, izgleda, nikako da se završi. Ona gde su vaši politički oci i mentori možda izgubili, više se i ne sećam, niti me interesuje. Ali, nemojte opterećivati ovaj dom nekim pričama iz 70-ih i 80-ih godina, da ne dođemo do Nebojše Popova i njegovih političkih sličnomišljenika i istomišljenika. Nema više "vunenih vremena", nema "Golubnjača", "Tikve" su procvetale. 'Ajmo ovu Srbiju da vodimo napred.
Povreda Poslovnika, ovlašćeni predstavnik G17.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, na osnovu člana 97. stav 2. koleginica poslanica se izjasnila na jedan netačan način o G17 plus. Naime, radi se o Zakonu o pravima haških optuženika. Ne znam u koji od ovih monitora je ko gledao, ali G17 plus nije glasao za taj zakon. Prema tome, netačno je da je G17 plus glasao za Zakon o haškim optuženicima. Da ga ponovo stavite, ne bi ponovo glasali za njega.
Izvolite, replika.
Bila sam pomenuta. Možda G17 plus nije glasao tada za Zakon, ali je danas glasao protiv stavljanja na dnevni red Odluke Skupštine Vojvodine da se predmetni Zakon stavi van snage. Dakle, ponovo niste, pretpostavljam, izašli u susret vašim biračima, koji sasvim sigurno nisu glasali za vas da bi danas imali, sva sreća da je Odlukom Ustavnog suda stavljen van snage, da bi već od danas imali obavezu da izdvajamo za pomoć porodicama haških optuženika. (Glas iz sale: Gde su vaši birači?) Ne brinite, naše birače ćete vrlo brzo izbrojati nakon predsedničkih izbora i pobede gospodina Tadića na njima. Dragi kolega iz Novog Sada, ne radi se ovde o "tikvama". Radi se o ozbiljnoj karijeri sudije za koga kažu da je zaista bio elitni sudija. Ne bih želela da ulazim u to, jer verujem ljudima koji su mi o tome pričali. Znate, teško je reći da li društvu više štete donose neznalice na odgovornim funkcijama ili znalci koji nemaju svest i odgovarajući kredibilitet da poštuju pozitivne propise i ponašaju se saglasno sa njima. Određene stvari iz biografije nikome od nas se ne mogu izbrisati. Moramo ih nositi odgovorno i svesno, koliko god to breme bilo teško. Ovo breme je teško, gospodin ministar ga mora nositi, a vi ga ne možete od toga odbraniti.
Replika i završavamo, pošto je ovde odgovor na repliku.
Dame i gospodo, još jednom da ponovim: da se ponovo stavi na dnevni na red, ponovo za njega ne bi glasali. Drugo, stalno smo govorili da je protivan Ustavu, što se ovom prilikom i potvrdilo! Što se tiče predloga Skupštine Vojvodine da se neki zakon promeni, zakoni se donose i menjaju u Skupštini Srbije. Mi ćemo ih ovde i donositi i menjati ili ih nećemo donositi.
Reč ima narodni poslanik Milica Gavrilović, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, želim da kažem da Vlada gospodina Koštunice vredno i užurbano radi. To možemo da primetimo i na osnovu ovih zakona, na osnovu ovih predloga koje Ministarstvo danas nama predlaže. Da vas podsetim, radi se o šest zakona koji su do sada bili u proceduri. Prvim zakonom je predviđena mogućnost da se plate zaposlenih u sudovima povećaju. Ovim setom zakona se predviđa da sudstvo dobije potpunu nezavisnost i potpunu samostalnost. Kao neko ko dolazi iz pravosuđa, ne mogu a da ne kažem da sam vrlo zadovoljna ovom novinom koja je uvedena u Predlogu zakona o izmenama Zakona o izboru sudija. Konkretno, radi se o nadzornom odboru. Sada imamo mogćnost da svaka stranka u postupku ima pravo da podnese pritužbu nadzornom odboru koji je sastavljen od pet sudija Vrhovnog suda i da ono uzme predmet u razmatranje. Ukoliko smatra da određeni sudija nije postupao, stručno, savesno ili ažurno, ima pravo da pokrene postupak za razrešenje. Nadam se da će ove odredbe biti i lako ostvarljive u samoj praksi. Naravno, naši građani sa pravom protestuju. Sporovi iz oblasti građanskog prava traju po 10, 15 i 20 godina, kao neko ko je proveo četiri godine u dva beogradska opštinska suda, mogu da kažem da ovo, nažalost, nije izuzetak, već se radi o samom pravilu. Uvođenjem ove novine mi ćemo imati situaciju da će sudije mnogo ažurnije postupati, a ovo prvenstveno govorim u pogledu onih sudija koji do sada nisu ažurno postupale, a moram da kažem da ima sudija koje su vrlo časno, ažurno i savesno obavljale svoj posao i njihov broj je veliki. Ovo govorim o onim čiji je broj mali. Druga važna novina koja je predviđena ovim zakonom jeste sam izbor sudija. Do sada smo imali situaciju da za sudiju nekada bude izabran i kandidat koji nikada nije predložen od strane Visokog saveta pravosuđa. Sada to nije nikakvo pravilo. Sada imamo situaciju da jedno izuzetno usko stručno telo, kao što je Visoki savet pravosuđa, predlaže Narodnoj skupštini izbor sudija. Nekada su članovi Odbora za pravosuđe i čiji sam ja danas član, imali apsolutno pravo da predlažu sudije, i, naravno, spravom smo dolazili i dovodili njihov izbor u sumnju. Tako smo došli u situaciju da predsednica Vrhovnog suda Sonja Brkić bude izabrana, a u to vreme je bila sudija opštinskog suda i nikada nije sudila u okružnom sudu, a da ne govorim da nikada nije sudila u Vrhovnom sudu, niti je imala iskustva. Zbog toga je, naravno, bila pod lupom stručne javnosti. Koliko je Odbor za pravosuđe bio važan odbor u ovoj skupštini, može da potvrdi i jedna činjenica. U aprilu 2002. godine Veliko personalno veće je dostavilo zahtev za razrešenje sudije predsednice Okružnog suda u Nišu, upravo iz razloga što je ispunjen jedan od alternativno postavljenih uslova, a radilo se o navršenju staža osiguranja, naime, imala je 40 godina staža osiguranja. To je bio po zakonu jedan od uslova za njeno razrešenje. Na neki jako čudan način, ovaj pedmet je došao u Odbor za pravosuđe, ali nikada ova tačka nije stavljena na dnevni red, niti je Odbor za pravosuđe zauzeo svoj stav o tome, niti je Narodna skupština o tome odlučivala. A da stvar bude još čudnija, predmet je, sticajem okolnosti, arhiviran. Njega nema. Kada smo došli na vlast i kada sam postala član Odbora za pravosuđe zajedno sa svojim kolegama nekako smo došli do tog predmeta i videli smo o čemu se radi, pa kako bi sprečili ovakav nastavak daljeg rada, neko će za ovo morati da snosi odgovornost, a ko ne želim da prejudiciram, stvar će, verovatno, biti pokrenuta kod nekog državnog organa. Javno tužilaštvo kao organ pravosudne prirode i sudske vlasti po sada važećem Zakonu je apsolutno podređeno izvršnoj vlasti. Znači, Vlada, konkretno je tužilaštvu oduzela svaki vid samostalnosti, a ona predlaže, odnosno imenuje i razrešava zamenika javnih tužilaca, predlaže izbor javnih tužilaca. Ne možemo da govorimo apsolutno o tome da tužioci imaju bilo kakvu samostalnost. To se, nažalost, ni u Titovo vreme, kako je gospodin ministar rekao, a ni u vreme Slobodana Miloševića nije dešavalo. To je bio i povod za pokretanje postupka pred Ustavnim sudom za ocenu ustavnosti pojedinih odredaba ovog zakona. Želim da vam pokažem na jednoj odredbi koliko sam u pravu, a to je Republički javni tužilac. Recimo, pokrene se postupak za njegovo razrešenje, pa ukoliko on smatra da ministar pravde nije pravilno ocenio razloge za njegovo razrešenje, on ima pravo na prigovor. Prigovor se podnosi Vladi. Zamislite, podnosi se Vladi čiji je član ministar pravde koji je pokrenuo postupak za njegovo razrešenje. Zar to nije apsurdno? Pokazaću vam na još jednom plastičnom primeru iz same prakse koliko je tužilaštvo pod direktnom kontrolom Vlade. Krivična prijava protiv, svima nama poznato, gospodina Zorana Janjuševića, pristigla je u jedno opštinsko beogradsko javno tužilaštvo. Dugo je stajalo i niko je nije dirao. U jednom trenutku, jedan hrabri i stručni zamenik javnog tužioca došao je na ideju, kada je to saznao, da inicira pokretanje sudskog postupka i podneo je zahtev za sprovođenje istrage. Gospodin Janjušević se nije pojavljivao pred sudom, nije ga bilo, nije bio poznat državnim organima, a policija nije imala pojma gde se nalazi. Kada su se stekli zakonski uslovi za određivanje pritvora, zamenik javnog tužioca predlaže istražnom sudiji da se prema njemu odredi pritvor. Istražni sudija se saglasi sa tim i tada nastaje problem. Policiji se daje nalog da traga za izvesnim gospodinom Janjuševićem. U tom trenutku, nadređeni šef zamenika javnog tužioca dobija nalog da se obustavi svaka potraga i da će se gospodin Janjušević javiti istražnom sudiji. Tačno je. Nije prošlo ni pola sata, gospodin Janjušević je bio u kancelariji istražnog sudije jednog beogradskog opštinskog suda. Šta ovo, draga gospodo, znači? Ovo znači da Vlada sebi daje toliko mnogo prava da može da odlučuje da li će neko i ko će uopšte da bude priveden i ko će da bude priveden pravdi. Vlada gospodina Vojislava Koštunice ovim predlogom zakona vraća potpunu samostalnost tužilaštvu, upravo iz razloga što predviđa da predlaže kandidate, a jedino stručno telo za to je Visoki savet pravosuđa, a naravno da ga Narodna skupština bira. To ne možemo da promenimo, jer je ustavna kategorija. Najsrećniji bi bili kada ne bi birali tužioce, ali to postoji po Ustavu. Na ovaj način, vrši se potpuna depolitizacija institucija javnog tužilaštva. Važeći Zakon predviđa jedan najniži mogući uslov da bi zamenik opštinskog javnog tužioca bio izabran, odnosno po još važećem Zakonu imenovan. To je samo uslov koji predviđa da ima godinu dana radnog iskustva. Naravno, svakom od nas je to čudno i svi se spravom pitamo zbog čega je toliko mali i nizak uslov potreban da bi neko bio imenovan. Možda ćemo odgovor naći u činjenici ukoliko se vratimo malo u prošlost, pa vidimo da je sekretar bivšeg, a sada, hvala Bogu, bivšeg ministra pravde gospodina Batića, izvesni Bruno Vekarić bio posle jako malo radnog iskustva imenovan za zamenika okružnog javnog tužioca, a posle toga je odmah postavljen za portparola Posebnog odeljenja Okružnog javnog tužilaštva za ratne zločine, a na kojoj poziciji je primao, odnosno i dan-danas prima negde oko 200.000 dinara platu! Znači, 200.000 dinara platu prima, a sudija i mi narodni poslanici primamo samo 26.000 dinara! Ne znam, u krajnjem slučaju da li je uopšte dobro danas o tome govoriti. Ukoliko je bivša vlast mislila da zakon treba menjati da bi se pojedinci bivšeg režima finansijski obezbedili, to Vlada gospodina Vojislava Koštunice sigurno nema nameru. Upravo zbog toga predlaže ovakve izmene. Naravno, ono o čemu sam do sada pričala ne bi imalo apsolutno nikakvog smisla ukoliko ne bi postojala institucija Visokog saveta pravosuđa sa ovakvim izmenama koje predlaže Ministarstvo pravde. Naravno, radi se o posebnom pravosudnom telu ekspertske prirode republičkog ranga koji predlaže Narodnoj skupštini izbor predsednika sudova i izbor sudija i javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Želim da vas podsetim, mi sada trenutno imamo pravnu prazninu u važećem zakonskom tekstu, jer se ne zna ko bira predsednike sudova. Naime, Ustavni sud je odredbu koja je regulisala ovo pitanje proglasio neustavnom, tako da ono ranije veće za pitanja sudske uprave više ne postoji, jer je neustavna kategorija. Ovaj predlog zakona moramo da usvojimo da bi ovu situaciju prevazišli. S druge strane, ponoviću, Vlada, u svakom slučaju, imenuje i razrešava zamenike tužioca, odnosno predlaže izbor javnih tužilaca. Govorim ponovo o tome koliko je tužilaštvo pod direktnom kontrolom Vlade. Visoki savet pravosuđa koji je bio i koji će biti, ako ovaj zakon bude usvojen, sastavljen od samih tužilaca. Iz tog razloga će njihov izbor imati mnogo veću važnost i biće stručniji, sigurno to je nesporno, nego sada. Kao što su građani do sada mogli da primete, Vlada gospodina Vojislava Koštunice ispunjava sva predizborna obećanja. Uvodi red u državne institucije, ograničava vršioce vlasti, upravo pre neki dan izglasanim Zakonom o sukobu interesa i nas same ograničava u tome, i ministre i sve druge funkcionere, jer naravno sudstvo vraća njegovu zasluženu samostalnost i nezavisnost. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Bojan Kekić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako reče koleginica, Vlada predsednika Vojislava Koštunice ispunjava svoje predizborno obećanje. Tačno je da je ovo, kako vi kažete, treći set pravosudnih zakona, ali dajte da vidimo prvo šta je bilo u ova dva prethodna. Prvi set pravosudnih zakona imao je tri zakona i četiri člana i jedino što je predvideo odlaganje dejstva nekih odredbi za 2007. godinu. Drugi set pravosudnih zakona, koji je takođe imao svega nekoliko članova, predvideo je da se uključi na neki način u raspodelu 50% sredstava naplaćenih od sudskih taksi, uključiv i sudsko osoblje i, kako vi kažete, time su stvoreni uslovi da se povećaju plate zaposlenih u pravosuđu. Ja vas sada pitam, jer sam vam i kada je bila rasprava o tom zakonu rekao da to neće uticati na materijalni položaj zaposlenih, a zaposleni su verujte to očekivali. Ja sam nakon toga pričao sa ljudima koji rade u sudovima. Znači, pričalo se da će biti povećane plate stručnih saradnika na 27-28.000 dinara, da će sudije u opštinskom sudu imati 45.000 dinara, da će daktilografima i ostalima takođe biti veliko povećanje. Ja bih zamolio da nam ministar konkretno kaže koliko se sredstava naplaćuje i koliko povećanje plata zaposlenih u pravosuđu se planira. Mislim da je ovim zakonima malo toga kvalitativno promenjeno i ono što karakteriše sve ove zakone je to što ste nam za svaki govorili - ovo je prvi korak, ovo je prvi korak, a kada mi naredni put to budemo regulisali i kada sledeći put isti zakon bude na dnevnom redu, mi ćemo to onda uraditi sveobuhvatno, mi ćemo to tek onda uraditi kako treba. Ja ne vidim razlog zašto bi čekali i zašto se stvari koje u praksi ne funkcionišu ne rešavaju odmah i moram da kažem da SRS nije podnosila amandmane na predlog ova tri zakona o kojima danas raspravljamo iz razloga što mi imamo potpuno drugačiji koncepcijski stav i smatrali smo da amandmanima nije moguće popraviti predložene odredbe. Pokušaću ukratko, da kroz one stvari koje se tiču prakse pojasnim šta je to što ne valja u ovim zakonima. Kao prvo, član 11. stav 2. Zakona o sudijama kaže da, ukoliko bude ukinut sud, sudija nastavlja dužnost u sudu iste vrste, istog stepena ili približno istog ranga. Ja vas pitam šta znači približno istog ranga i na koji način će ovo biti tumačeno? Da li je opštinski sud približno istog ranga kao i okružni? To su neposredno jedan rang do drugog. Na šta se misli? Da li će, ukoliko bude ukinut opštinski sud, neko preći u okružni ili će neko ukoliko negde bude ukinut okružni sud preći u opštinski sud? Ovo je jednostavno nedopustivo. Kada se neki zakon donosi, pogotovo zakoni čija je priroda ovako osetljiva, ukoliko želimo da sudijama garantujemo ustavnost, ne može se onda reći u zakonu "približno istog ranga." Mora unapred tačno da se zna u koji će ko sud preći. U članu 27. predviđeno je da sudija može da se bez ičijeg odobrenja bavi naučnom ili stručnom delatnošću, uz naknadu, iako prvi stav istog tog člana kaže da sudija ne može biti na dužnosti u organima koji donose ili izvršavaju propise, biti član političke stranke, baviti se bilo kojim javnim ili privatnim plaćenim poslom, niti pružati pravne usluge ili savete uz naknade. Znači, direktno je nov stav koji predlažete suprotan prvom stavu člana 27. Zakona o sudijama. Postavlja se pitanje koja je to stručna delatnost sudije? Ja mislim da je to suđenje, da je to bavljenje pravom. Nedopustivo je da se omogući sudijama da se svojom strukom bave uz naknadu. Ovo je legalizacija korupcije u pravosuđu o kojoj vi toliko govorite. Ne treba toliko kritikovati sudije. Velika većina sudija radi kvalitetno i časno svoj posao. Ja mislim da nije ni dobro da ministar pravosuđa toliko kritikuje pravosuđe, a da mi iz opozicije moramo sudije da branimo. Što se tiče naučne delatnosti, svakako da treba dozvoliti sudijama da se bave, ali isto tako mislim da je neophodno da sudija koji se bavi stručnom delatnošću, uz naknadu, obavesti o tome predsednika suda. Vezano za prethodni član, članom 28. nije predložena izmena, ali bi trebalo obavezati sudiju da obavesti predsednika suda o svakom poslu kojim se dodatno bavi, a nedozvoliti mu da on unapred razmišlja da li je nešto nespojivo ili nije, da unapred odlučuje i da samo onda za one poslove za koje on misli da mogu biti nespojivi prijavljuje predsedniku suda i da se to dalje prijavljuje Visokom savetu pravosuđa. Više instance treba da odlučuju o tome, ali u ovakvim slučajevima mora postojati obaveza sudije da za svaku delatnost koju vrši pored svoje sudijske obavesti predsednika suda. Što se tiče plata sudija, ako već govorimo o platama, nije predviđena izmena, ali mora se imati u vidu da su neki sudovi u Srbiji preopterećeni i da imaju i po sedam, osam ili deset puta više predmeta u odnosu na neke druge sudije. Mislim da nije dovoljna ova odredba po kojoj se predviđa da se za 20% može povećati plata određenog sudije, jer kažem nije isto ako vam je povereno u rad 30 predmeta ili ako vam je povereno 300 predmeta. Bolje bi bilo da je napravljena skala, pa da se onda npr. ukoliko je određeni sudija zadužen sa tri puta većim brojem predmeta nego što je prosek u Republici povećava plata za određeni procenat, ukoliko je zadužen sa pet puta ili deset puta većim brojem predmeta od proseka u Republici, takođe predviđa za unapred određeni procenat. Što se tiče člana 41, u kome se određuje koliko je potrebno prakse da bi neko bio izabran za sudiju opštinskog, trgovinskog, okružnog suda, nakon položenog pravosudnog ispita, ja moram da kažem da postoji jedna velika razlika koja se ogleda u tome da li je neko ko se bira za sudiju radio u pravosuđu ili nije, da li se za to spremao ili nije. Čak i kada je polaganje pravosudnog ispita u pitanju. Predviđen je duži staž za lica koja praksu ne obavljaju u pravosuđu. Jednostavno nedopustivo je da neko ko radi u privredi, odnosno van pravosuđa, pod istim uslovima konkuriše sa onima koji posvete deo svog života, rade u pravosuđu, prođu rad u sudu i kao pripravnici i kao stručni saradnici. Ja vas podsećam da je plata stručnog saradnika, negde, oko 14.000 i vi tražite od ljudi da određeni broj godina nakon polaganja pravosudnog ispita, rade u pravosuđu kao stručni saradnici, to može biti pet godina, deset godina, za izuzetno malu platu. S druge strane, ljudi koji rade u privredi za dobre plate bez dana iskustva u sudu budu izabrani i za predsednika opštinskog, okružnog itd. Kao drugo, neophodno je predvideti da neko, ukoliko želi da bude izabran za predsednika okružnog suda provede bar neko vreme kao sudija opštinskog suda. Ne može neko ko nikada u sud nije ušao da uđe u okružni sud i da radi svoju dužnost kako treba. Ja sam siguran da će se i ministar složiti sa tim. Dešavalo se u praksi da neko dogura i do sudije Vrhovnog suda a da u svojoj karijeri ne donese nijednu meritornu odluku. Vi to, takođe, vrlo dobro znate. Neki su radili kao istražne sudije, pa onda predsednici sudova, napredovali, napredovali, došli do sudije Vrhovnog suda a da nijednu meritornu odluku u svojoj karijeri doneli nisu. To nije dobro. Član 44. propisuje da se za kandidate koji dolaze iz sudova obavezno pribavlja mišljenje "sednice sudija suda iz koga potiče kandidat". Kao prvo, ne valja što se to čini za ljude koji dolaze iz pravosuđa i za one koji ne dolaze, nikakvo mišljenje se ne pribavlja, i onda vam je čak i bolje da ne dolazite iz pravosuđa. Niko neće govoriti o tome kakav ste čovek. Da li ste dostojni ili niste i slično. Kao drugo, ako se daje mišljenje kolegijuma treba znati šta to u praksi obično znači. Kada kolegijum daje mišljenje to se najčešće radi na osnovu ličnih afiniteta. Pogotovo u većim sudovima, koji imaju od 50 do 80 sudija. Jedan sudija, praktično, i ne poznaje drugog, niti je upućen na bilo koji način u njegov rad. Znači, sudija koji radi u odeljenju radnih sporova niti dobija izveštaje, niti zna kakav je kvalitet odluka sudije koji radi u krivičnom odeljenju ili u parničnom. U praksi se onda dešava da se glasa za one ljude koji se više druže, ko je popio više kafa i koji su simpatičniji nekome, a ne za ljude koji dobro i kvalitetno obavljaju svoj posao. Ovde su morali da budu uključeni i neki objektivni kriterijumi. Znači, broj ožalbenih odluka, broj urađenih odluka, broj potvrđenih, znači neki objektivan kriterijum. Takođe nije dobro da se i dužina staža predviđa kao jedan od kriterijuma, jer bi taj kriterijum mogao da dođe u obzir jedino ukoliko se radi o dvoje sudija koji imaju iste stručne kvalitete, i u tom slučaju onaj ko ima duži staž može imati prednost. Što se tiče člana 56. - u Predlogu zakona se uvodi ministar nadležan za pravosuđe, kome se daje ovlašćenje da pokrene postupak u kome se utvrđuje navršenje radnog veka, a podsetiću vas da je Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o sudijama iz jula 2002. godine, koji je objavljen u Služebnom glasniku br. 42/2002. znači da su u stavu 2. već bile dodate reči – ministar nadležan za pravosuđe i da je Odlukom Ustavnog suda br. 17/2003. utvrđeno da su, između ostalog, i odredbe ovog člana 13. neustavne. Zašto bismo nešto što je već jednom proglašeno neustavnim unosili u zakon i opet čekali godinu ili godinu i po dana da Ustavni sud donese istu odluku. Što se tiče člana 63. nije jasno zašto se traži brisanje stava 2. Mislim da on treba da ostane. Radi se o načinu prestanka dužnosti sudije zbog navršenja radnog veka. Na ovom mestu bi trebalo predvideti da se po samoj sili zakona, ukoliko protekne određeni rok, npr. 60 dana, predvidi da će nekome prestati sudijska funkcija, da ne bi dolazilo do zloupotreba. Mismo jednu zloupotrebu imali, danas smo raspravljali o gospođi Verici Stamenković, koja je duže od dve godine, nakon što je ispunila sve uslove, mislim iz člana 42. ovog zakona, morala da bude razrešena, morala u penziju, obavljala je tu funkciju. Da nam se ne bi to dešavalo predlažem da ovaj član ipak ostane. Vezano za ovaj zakon, članom 66. predviđeno je da se predsednik suda bira među sudijama na period od četiri godine i da može biti ponovo izabran. Na neki način trebalo je ograničiti broj mandata, na koliko može biti izabran predsednik suda, jer na ovaj način možemo doći u situaciju tj. nije dobro da neko bude biran za predsednika suda po nekoliko puta. Takođe, ono što nije dobro, nije predviđeno da bi neko bio izabran za predsednika suda mora prethodno određeno vreme da provede na funkciji sudije. Opet ćemo imati situaciju da neko direktno, znači neko ko ne dolazi iz pravosuđa, bude istovremeno biran i za sudiju i za predsednika suda. Opšte mišljenje je da tako nešto nije dobro i da to treba jednostavno sprečiti. Što se tiče Zakona o Visokom savetu pravosuđa, kao prvo sporno je – član koga bira Narodna skupština, u zakonu kaže – istaknuti pravnik. Koji su to kriterijumi? I ovde je trebalo predvideti neke objektivne kriterijume, da vidimo ko se to može smatrati istaknutim pravnikom. Da ne bismo sutra došli u situaciju da nam istaknuti pravnik bude npr. Vladan Batić. On jeste pravnik, jeste istaknut, ali nije se istakao po kvalitetnom radu u pravosuđu. Da li će sutra, na primer, gospođa Vučo biti proglašena za istaknutog pravnika? To je apsurdno. Dajte neke čvršće kriterijume, da znamo ko je istaknuti pravnik. Član 12. stav 2. gde se takođe radi o jednoj nepravilnosti, a ja mislim da bi ovaj stav trebalo da glasi, kada se pitanje o kome se odlučuje odnosi na sudije, da uži sastav čine stalni članovi i pozivni članovi sudije, a kada se pitanje odnosi na javne tužioce i njihove zamenike, da uži sastav čine stalni članovi i pozivni članovi javni tužioci. Zakon o javnom tužilaštvu, znači, postoje kao, prvo, principijelne primedbe. I mi smatramo da bi trebalo i zamenici javnih tužilaca da budu stalni. Znači da njihova funkcija bude stalna. Postavlja se pitanje, a nismo dobili jasno obrazloženje, zašto oni podležu reizboru svakih osam godina. Bolje bi rešenje bilo da tužilac podleže reizboru, a da zamenici budu stalni i da se njihov rad ocenjuje na drugi način. Ukoliko neko kao zamenik javnog tužioca ne radi dobro, postoji ustanova razrešenja i propisani su razlozi zašto se neko razrešava - ukoliko svoju dužnost nije vršio u skladu sa zakonom, ukoliko nije poštovao obavezne instrukcije itd. Na ovaj način jednostavno se institucija razrešenja zamenjuje institucijom reizbora. Ne treba zamenicima tužilaca da drhte pred reizborom. Tim ljudima treba omogućiti da jedan duži niz godina rade svoj posao, da budu stabilni, da razmišljaju samo o struci. Ne vidim drugi način na koji bi se ljude, koji ionako nisu preterano dobro plaćeni, privoleli da posvete svoj život radu u pravosuđu. Ukoliko nekoga svake tri godine seckate, ili četiri, ili sedam, ili onako, kada se promeni skupštinska većina, to svakako nije dobro. U članu 57. nije predviđena izmena ali, shodno zakonu o sudijama, trebalo bi predvideti duži staž za lica koja dolaze na mesto zamenika javnog tužioca, a ne konkurišu iz pravosuđa. Još jedna stvar, u članu 81. stavu 2. zameniku javnog tužioca koji ne bude izabran, prema odredbama ovog zakona, ukoliko je disciplinski kažnjavan u toku prethodnog mandata, prestaju sva prava po osnovu rada! Ova odredba je svakako nedopustiva. Šta znači to – da li je neko disciplinski kažnjavan ili nije u toku svog prethodnog mandata? Znači, kada je vođen disciplinski postupak, normalno je da je u tom postupku utvrđivano da li je neko povredio svoje radne obaveze, i kakva je povreda bila. Ukoliko je ocenjeno da neko može svoju funkciju da obavlja i dalje, onda je neprihvatljivo da te ljude kažnjavamo ovim zakonom i da im na ovaj način oduzimamo prava po osnovu rada. Znači, ne može se nekome uskratiti šest plata bez vođenja novog disciplinskog postupka. To bi bilo isto kao kada bi u nekoj firmi koju zatvarate rekli nema pravo na otpremninu, odnosno na socijalni program onaj ko je discilinski kažnjavan. To je jednostavno nedopustivo. Hvala vam.
Po Poslovniku, Boško Ristić. Neka se pripremi narodni poslanik Bojan Kekić.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ja reklamiram član 97. Poslovnika i član 99. Poslovnika, jer član 99. kaže da govorik ne može da govori o onome što nije na dnevnom redu. Znači samo o pitanju koje je na dnevnom redu može da govori. Pozivam se na pravo na repliku po članu 97. pa bih zamolio da objedinim tri minuta i da to bude jedno izlaganje. Govorilo se o razrešenjima pojedinih predsednika sudova.
Izvinite molim vas, gospodine Ristiću, molim po članu 99. da poslanici ne dobacuju, naročito ako nisu ovde prisutni. Izvolite.
Dakle, tokom rasprave više puta je pomenuto da je gospođa Verica Stamenković kao predsednik okružnog suda radila nezakonito dve godine...
Izvinite molim vas gospodine Ristiću, kažete i član 97. pa da objedinimo i da oba budu tri minuta, kao što ste tražili, da li ste tako rekli? Izvolite.
Želim ponovo da kažem da su moje reči iz diskusije pogrešno protumačene, jer sam obavestio Narodnu skupštinu da je gospođa Verica Stamenković tražila ocenu ustavnosti, upravo Odluke Velikog personalnog veća, jer smatra da je povređeno pravo na rad. Pošto svi drugi zaposleni imaju pravo da rade do 65 godina starosti, ona 22. aprila, znači za dva dana navršava, odnosno puni godine starosti za odlazak u penziju i smatra da je time što je razrešena dva dana pre 65 godina starosti, da je povređeno njeno ustavno pravo. Isto tako želim da kažem da povodom prozivke da je taj predmet stajao na volšeban način u Odboru za pravosuđe, da treba da budu isti aršini za sve. Predmet gospođe Lepe Karamarković koja je podnela ostavku u martu mesecu prošle godine, razrešena je takođe tek danas. Postavlja se pitanje šta je ta gospođa radila u Vrhovnom sudu kada je ostavku dala u martu mesecu prošle godine i više nije dolazila na posao ni jedan jedini dan, niti je uzela bilo koji predmet da rešava. Inače, za ovom govornicom bi trebalo da se govori istina, posebno kada se radi o ministru pravde. On je izrekao jednu notornu neistinu da je na jučerašnjem sastanku bilo petnaestak predsednika sudova i da više od polovine nije došlo. Ja sam dobio reakciju predsednice Vrhovnog suda, gospođe Sonje Brkić, koja kaže da na jučerašnjem sastanku, bili su prisutni svi predsednici okružnih sudova, sem tri predsednika i da su jednoglasno usvojili saopštenje za javnost koje su prosledili Vladi Srbije i medijima i OEBS-u i skupštinskim odborima sa zahtevom i molbom da se ovi zakoni povuku iz procedure. Inače, u vezi sa predlogom da se član 79a briše iz postojećeg Zakona o sudijama, govoriću u pojedinostima, a mislim da je to interesantna stvar, pošto se briše osnov za razrešenje, učešće u politički montiranim procesima i u procesima gde se prekrajala izborna volja građana. Mislim da je ministar pravde ovde na Frojdovski način hteo da opere svoju biografiju.
Replika, gospodin Šarović. Još jednom molim sve poslanike koji nisu tu da ne dobacuju.
Kada sam pomenuo gospođu Vericu Stamenković, ja sam to pomenuo ne zato što nisam govorio o onome što se nalazi na dnevnom redu, nego upravo dajući primer do čega, znači odredbe ovog zakona mogu da dovedu u praksi do kakvih zloupotreba. Sada je jasno da je ovo zloupotreba i ja ću sada reći da je predsednik Odbora za pravosuđe i upravu u periodu kada je stigao ovaj slučaj gospođe Verice Stamenković na dnevni red, odnosno kada je trebalo da stigne, jer nije stigao, predmet je arhiviran, znači bez potpisa i bez ičijeg znanja i očigledno je da se radi o zloupotrebi. Drugo, ja nisam rekao da je gospođa nezakonito radila, nego sam rekao da to što je ona radila, što je bila u radnom odnosu nije u skladu sa Zakonom o sudijama jer, član 52. kaže sudiji prestaje radni vek kada navrši 65 godina života ili 40 godina radnog staža. Znači, alternativno je postavljeno, ili – ili. Gospođa je navršila 40 godina radnog staža, postupala je još u naredne dve godine. Znači, to nije moglo drugačije da se ispravi i Odbor za pravosuđe nije doneo odluku da ona bude razrešena retroaktivno, to biste možda vi uradili, jer je ona po funkciji kao predsednik suda postupala u predetima i ona je po fnkciji član KV veća. Znači, da smo nju razrešili retroaktivno dve godine unazad, mnogo bi to teže posledice proizvelo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Poštovane kolege poslanici, načelo podele vlasti jasno je definisano članom 9. Ustava Republike Srbije gde zakonodavna vlast pripada Narodnoj skupštini, izvršna vlast Vladi Republike Srbije, a sudska vlast sudovima. Celokupno uporište u izmenama i dopunama ovog zakona i svih zakona koji su danas na dnevnom redu, a to su Zakon o visokom savetu pravosuđa, o javnom tužilaštvu i o sudijama, ima pre svega uporište u Ustavu i to u članu 72. stav 1. i tačka 12, u čl. od 95. do 106. i oni imaju osnovni zadatak da obezbede veću samostalnost, nezavisnost sudova. Sigurno da ove izmene i dopune pospešuju ono čemu jeste težnja, a to je da sudska vlast pripadne sudovima. Novina u ovom zakonu i ovim zakonima je pre svega uvođenje nadzornog odbora, tela za unutrašnju kontrolu sudova. Njega čine sudije i na taj način razrađivanje nadzornog odbora i njegovih ingerencija, a to je da se po pritužbi ili samoinicijativno, što je vrlo bitno, može izvršiti kontrola sudskih predmeta, ali u suštini da se može izreći disciplinska mera prema svojim kolegama, s obzirom na to da se radi o esnafskom nadzornom odboru, ako mogu tako da kažem, predstavlja pre svega i osnovni princip da se sudska vlast vrati sudovima. Ono što smo mi razmatrati u SPS-u jeste rezultat podnetih amandmana na član 2. i na član 3. Zakona o Visokom savetu pravosuđa dovodi nas u situaciju da ipak rešenje koje je ponuđeno od strane Vlade Republike Srbije i od ministra, a odnosi se, pre svega, na pozivne članove, poštujući odnos sudija i tužioca, pre svega sudija kod zasedanja u stalnom sastavu, a kada se govori o pitanjima sudija, gde su pet lica unapred određena, a kada se govori o pozivnim članovima, a to su sudije koje je izabrao Vrhovni sud Republike Srbije i kada se govori o javnim tužiocima, a njih je dva, pokušali smo da amandmanom damo rešenje da postoje, kada se raspravlja o pitanjima koja se tiču tužilaštva, četiri člana koja su iz redova tužioca. Znači, jedan član koga biraju zamenici Republičkog javnog tužioca, jedan član koga biraju okružni tužioci na svojim sednicama. Ta dva druga člana, odnosno mislim na članove koje smo mi predvideli amandmanom, trebalo bi da budu izabrani na sednici opštinskih javnih tužioca. Ovom prilikom, baš iz razloga što mislimo da je to rešenje možda i konkretnije, smatramo da je ipak celishodnije ja najavljujem povlačenje tih amandmana već za sutra, učinićemo to i pismeno, tako da, u suštini, to sigurno predstavlja jednu opštu koncepciju za koju se zalaže i minsitar i Vlada Republike Srbije. Nagoveštavam povlačenje amandmana. Uradićemo to i pismeno. Smatram da je paket zakona, pre svega, poštovanje ustanovsti, odnosno poštovanje podela i načela podela vlasti, da se sudovi konačno vrate sudijama, a suštinska stvar da sudije budu nezavisni u svojoj funkciji. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a neka se pripremi narodni poslanik Vojkan Tomić. Gospodine Radosavljeviću, samo zbog korektnosti, sa vaše liste, stranka ima ukupno još pet minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, predlagač ovog zakona nastavlja jednu ustaljenu praksu koju je lansirao ministar finansija, da pre nego što predloži zakone, ne sprovede jednu javnu raspravu, pogotovo o ovako važnim zakonima kao što je ovaj paket zakona iz oblasti pravosuđa, ne konsultuje se struka. Imali smo prilike da vidimo kako to izgleda u poslednjih par sati, kada struka daje svoje mišljenje o tome zašto je izostavljena i zašto se nije pitala o ovakvim zakonima. Još jedanput kažem, ovaj model je instalirao minsitar finansija, a sada nastavlja, nažalost, i resorni minsitar za pravosuđe. Voleo bih da ta praksa vrlo brzo i prestane. Šta donose ovi zakoni? Krenimo redom. Predlog zakona o Visokom savetu pravosuđa se donosi, kako sam predlagač kaže, da bi se povećala ovlašćenja Visokog saveta pravosuđa sa premisom da to telo čine isključivo pravni stručnjaci. Ne znam ko je to telo činio do sada, da li su to neki drugi stručnjaci koji nisu iz oblasti prava i da li to sada dobijamo i u ovoj oblasti, jednu malu ekspertsku grupu. Imali smo ih i do sada više, pa mislim da nije naodmet da imamo još jednu. Pojedinim rešenjima suštinski se odstupa od principa zastupljenosti sudija i svih stepena sudova u ovom telu, što svakako nije valjano rešenje. To se prožima i kroz ostala dva predloga zakona, kroz Predlog izmena Zakona o sudijama, takođe se prožimaju loša rešenja iz pomenutog zakona. Sudije će po ovom predlogu biti pod kontrolom kolega razvrstanih u Visokom savetu pravosuđa i u novoformiranom nadzornom odboru. Formiranjem nadzornog odbora kao tela za unutrašnju kontrolu, rad sudija će oni sprovoditi, vršiti njihovu kontrolu, daje se ovlašćenje istom da po pritužbi ili samoinicijativno kontroliše sudske predmete. Po ovome predlagač zanemaruje činjenicu da je u sudovima pritužba česta pojava, da se one često javljaju kao neosnovane, da su često neistinite i da postupanje po njima vodi povlačenju predmeta iz rada, zbog kontrole, što, normalno kao posledicu vodi zaustavljanje rada, odnosno usporavanje rada sudova, što svakako nije dobro rešenje. Logičnije bi bilo predložiti da taj posao obavljaju predsednici sudova ili taksativno nabrojati razloge za aktivno postupanje po konkretnim stvarima za određene slučajeve. Što se Visokog saveta pravosuđa tiče i nadzornog odbora, svakako da se ovim dezavuiše uloga predsednika okružnih sudova, predsednika opštinskih sudova; uvođenje nadzornih odbora koji se bira iz redova sudija Vrhovnog suda i koji lako može da inicira promenu bilo kog predsednika suda u opštinskim i okružnim sudovima širom Srbije. Znači, smanjuje se dužina mandata predsednika sudova, što znači da sve sudije izabrane 2001. godine, veoma lako dospevaju na promenu i pojačavaju se odredbe vezane za nezavisnost sudova, odnosno njihova nezavisnost se ovim predlozima i uskraćuje. Što se Predloga zakona o tužilaštvima tiče, član 29. je svakako najinteresantniji (zbog vremena ću morati da skratim raspravu). Predlog ovog zakona ima, u članu 29 za mene šokantno diskriminatorski karakter, prema izabranim javnim tužiocima i njihovim zamenicima, prema odredbama člana zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu iz jula meseca 2003. godine. Dakle, jedino ova lica podležu jednom novom izboru. Predlagač je, barem po meni, trebalo da bude toliko iskren i da zaista kaže šta mu je prava pozadina svega ovoga, i da zaista kaže ili da nam potvrdi da se u ovom slučaju ne radi o revanšizmu.Sumnjam da iza svega ovoga ipak ne stoji loša namera. Gospodine ministre, iskoristio bih ovu priliku da vas podsetim da su predlozi zakona o kojima mi govorimo zakoni koje je vaša poslanička grupa u prošlom mandatu predložila, da je to plod delovanja tima iz vaše stranke i po tom osnovu verovatno i nemate pravo da kritikujete stanje u pravosuđu, ono radi po zakonima, a to je vaših ruku delo. Ovim predlozima, koje mi danas imamo, ne unapređuje se pravosuđe. Ovi predlozi ne valjaju i iz razloga koje sam malopre izneo i iz razloga koje su iznele moje kolege pre mene, poslanici DS neće glasati za predloge zakona. Hvala.
Hvala vama. Replika, gospodin Proroković. Izvolite.
Nije sadašnje stanje, katastrofalno stanje u srpskom pravosuđu, rezultat zakona koje je predložila DSS 2001. godine, nego je rezultat izmena i dopuna ovog zakona koji je ministar Batić u ime DOS-a predložio, a poslanička grupa DOS usvojila 2002. godine. Nemojte izvrtati činjenice i nemojte obmanjivati javnost. Vrlo je teško raspravljati sa ljudima koji punih šest meseci nisu mogli da izbroje koliko poslanika ima Narodna skupština Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moram i ja da se osvrnem na prethodnog govornika koji je rekao da je ovaj set zakona predložila poslanička grupa DSS-a. Jeste, ali je taj set zakona unakažen i unazađen izmenama iz 2002. i 2003. godine. Upravo o tome se radi, da 2001. godine, kada je taj set zakona podnet, iz Evrope je dobijeno pozitivno mišljenje, da je to pozitivan korak ka uspostavljanju nezavisnog pravosuđa. Međutim, 2003. godine gospodin Džefri Baret, šef Beogradske kancelarije Evropske komisije nam donosi izveštaj gde se debelim crvenim flomasterom podvlači da je nezavisnost sudstva ugrožena do krajnje mere. Kao članu Narodne demokratske stranke, meni je ideal nezavisno sudstvo, ne kao deo političkog programa, već i delom, zato što bez nezavisnog sudstva nema te grane vlasti koja je neophodna za funkcionisanje čitavog sistema. Bili smo svedoci urušavanja sudstva prethodne dve godine. Međutim, ono što je tužilaštvo doživelo, to je ispod svake mere koju su ti ljudi u tužilaštvu mogli podneti. Kada se samo setim toga da su polagali zakletvu pred predsednikom Vlade, pred članom DS Zoranom Živkovićem, to je dovoljan razlog za toliko poniženje samih tužilaca. Bili smo svedoci da su se sudije birale bez radnog iskustva iz oblasti pravosuđa, bili smo svedoci da su se tužioci birali bez iskustva u tužilaštvu, bili smo svedoci biranja predsednika sudova i ministar je pomenuo jednog od tih, predsednika Opštinskog suda u Obrednovcu, momka koji je bio advokat tek godinu - godinu i nešto dana, postao predsednik suda. Bili smo svedoci da je izvestan broj sudija Vrhovnog suda imao put stručnog saradnika iz Ministarstva pravde, preko advokature, do sudija Vrhovnog suda.Imali smo još jedan takav primer, advokata iz Sremske Mitrovice, koji je takođe postao sudija Vrhovnog suda. Međutim, najeklatantniji primer iznela je moja koleginica Milica Gavrilović, a to je da je sekretar Ministarstva pravde, Bruno Vekarić, koji je postao zamenik okružnog tužioca, naravno ne radeći ni dan u tužilaštvu, preskačući stepenicu koju tužioci moraju da odrađuju godinama, 8, 10 ili 15 godina da bi postali okružni tužioci, taj gospodin postaje zamenik okružnog tužioca i pri tom postaje portparol Specijalnog tužilaštva za ratne zločine. Naravno, prinadležnosti su ogromne. Međutim, kada smo već kod tog gospodina, nikako ne mogu da ne spomenem salve napada na stav koji je iznet u javnosti - da se prestane sa korišćenjem termina "specijalni sud", već se insistira da se radi o "posebnim odeljenjima Okružnog suda u Beogradu" i "posebnim odeljenjima okružnih tužilaštava u Beogradu". Ono što mi imamo kao zloupotrebu jednog sudskog procesa od strane članova DS, koji su izgubili većinu u sopstvenoj stranci, upravo je najveća povreda samog tog procesa koji se odvija pred "posebnim odeljenjem Okružnog suda". Danas smo bili svedoci zloupotreba ove govornice i zamene teza od strane poslanike Boška Ristića, dokazanog poštovaoca odluka Ustvnog suda, jer je ušao u istoriju kao jedini predsednik Administrativnog odbora koji nije ispoštovao odluku Ustavnog suda. Sada se pitam, pošto gospodin Boško Ristić već duže vreme izlazi za ovu govornicu i brani gospođu Stamenković, zašto je razrešena na ovaj način na koji je razrešena danas, neka nam kaže u čemu je problem, a mi znamo o čemu se tu radi. Znamo da je na njegovo insistiranje i na insistiranje gospodina Živkovića izabrana za predsednika Okružnog suda, a po našim informacijama znamo i šta se radilo u tom okružnom sudu. To što se radilo u tom sudu utvrdiće nadležni organi. Ono što se ovim setom pravosudnih zakona predlaže, zadržaću se samo na tome, da ne oduzimam drugim poslanicima vreme, na ključnim tačkama. Ključni Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru sudija, to je uvođenje nadzornog odbora. Samom sudu, samom Vrhovnom sudu se ostavlja da vrši kontrolu rada sudija nižih sudova. Ako nešto ima jače i demokratičnije od ovoga, neka to poslanici iznesu, neka kažu da ovo nije dobro. Mislim da bi naša poslanička grupa i ministar to usvojili kao pravi argument. Kada govorimo o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, ono što je ključno jeste da se pooštravaju uslovi za izbor za nosioca javnotužilačke funkcije i za zamenike javnotužilačke funkcije. To smo više puta podvukli, da je uvredljivo da je toliko malo iskustva potrebno za izbor na javnotužilačku funkciju. Kod trećeg zakona koji uređuje Visoki savet pravosuđa, samo bih podvukao dve stvari koje su jako bitne, po meni, a to je, da će Visoki savet pravosuđa sada raditi u dva sastava, a to su uži sastav i prošireni sastav. Apsolutno je argumentovana činjenica da u užem sastavu radi onda kada je na dnevom redu Visokog saveta pravosuđa pitanje iz oblasti sudova, a kada je u pitanju oblast tužilaštva, radi taj uži sastav. Naravno, ona odredba koja isključuje Republičkog javnog tužioca i ministra pravde, kada Visoki savet pravosuđa radi u proširenom sastavu. Gospodo, ovo je samo jedan od koraka ka izgradnji nezavisnog pravosuđa. Ako je intencija svih nas ulazak u Evropu i ako je intencija svih nas da ispoštujemo standarde koje traži Evropa od nas, pozivam vas da glasate za ovaj set pravosudnih zakona. Očekujem i od naše poslaničke većine da, nakon usvajanja novog ustava, imamo jedan novi reformski set pravosudnih zakona koji će na jedan duži period urediti ovu oblast.
Replika, gospodin Ristić, pa ministar pravde, gospodin Stojković.
Mislim da nije potrebno da objašnjavam razloge za repliku. Samo želim sa ove govornice da podsetim poslanike da su prvi mandati, u skladu sa Zakonom o izboru narodnih poslanika, oduzeti u vreme kada je gospodin Jočić bio predsednik Administrativnog odbora! Prvo rešenje o oduzimanju mandata je potpisao gospodin Jočić, kao potpredsednik. Prve mandate je on uzeo i to je tada bilo i legalno i legitimno. Moram da podsetim narodne poslanike da je Ustavni sud potvrdio da su odluke Administrativnog odbora u skladu sa zakonom, ali da zakon nije bio u skladu sa evropskim merilima. Prema tome, sve su odluke bile donete zakonito. Kako je Jočić glasao, ne znam, ali znam da ste vi učestvovali u dogovorima na DOS-u i da ste na predsedništvu DOS-a glasali da se njima oduzmu mandati. Prema tome, to je tako i tvrdim da je tako. Što se tiče primedbe šta se sve dešavalo u Okružnom sudu u Nišu, voleo bih da neko objektivno razmotri šta se tamo dešava, jer je to sud koji je najviše popravio svoj rejting u broju presuđenih predmeta i drastično smanjio broj ukinutih. To ćete videti iz statistike, pa uporedite neke druge okružne sudove i doći ćete do rezultata. Gospođa Verica Stamenković je izuzetno hrabra, kvalitetan sudija, koja je svoj radni vek privela kraju. Mislim da je besmisleno više da prozivamo te ljude koji su u pravosuđu proveli svoj radni vek. Više ni ja neću prozivati druge, jer smatram da je to više izgubilo svaki smisao. Inače, koristim priliku da gospodina ministra pozovem u petak u 18,00 časova u paviljon "Veljković", gde će se okupiti "šestorica" koji su bili osuđeni u ovim procesima u kojima je on učestvovao. Možda će to biti ruka pomirenja i možda će ove primedbe koje je kolega iz DSS-a rekao, da su "tikve procvetale", da više nisu "vunena vremena", zaista da stavimo tačku na to.
Hvala što ste stavili tačku. Reč ima ministar Stojković.
Poštovani poslanici, obratiću vam se samo da bih dao odgovore na pojedina pitanja koja su meni postavljena. Zaista, ova govornica ne služi za lična prozivanja, jer se ja držim onog starog pravila da, kada se propusti osam godina domaćeg vaspitanja, tu više ne može ništa da se pomogne. Daću odgovore na ono za šta sam ovde i došao. Gospodin Marković je stavio primedbu da se ovim zakonima neće ubrzati postupci kod sudova. Neće, jer se i ne radi o zakonima kojima se postupci ubrzavaju. Zakon o parničnom postupku, Zakon o krivičnom postupku i izvršni postupci se rade. Formirane su radne grupe i oni su u završnim fazama. Mislim da će već u maju biti pred Skupštinom, tako da očekujem da će tim zakonima i zakonima kojima se reducira materija koju rade sudovi, postići se ubrzanje postupka, odnosno sudije će biti manje opterećeni određenim predmetima, koji ionako nisu de facto nadležnost sudova, a s druge strane, pojednostavljenje postupka će im omogućiti brži rad po istim. Što se tiče pitanja mogućnosti ministra da pokreće inicijativu za eventualna razrešenja sudija, mislim da pozivanje na Odbor Skupštine ne stoji. Odbor Skupštine nema nadzornu funkciju nad sudovima da bi mogao da primeni meru, eventualno i stavi predlog, ako nađe nešto da je loše, da eventualno sudija snosi odgovornost za loše postupanje. Ono što je za mene bitno ovde da ukažem, ministar i Ministarstvo ima pravo tzv. nadzora nad radom sudova. Kad uoči propuste i slabosti, on ima pravo da pokrene određen postupak. Ali, svaku odluku o sudijama i tužiocima donosi Visoki savet pravosuđa, odnosno Personalno veće, tako da ministar nema mogućnosti da odlučuje. Što se tiče diskusije poslanika Milana Stevovića, moram da priznam da je ovo jako zanimljiva diskusija. Radi se o jednom novom konceptu i modelu koji, po meni, kad dođe do rada na novom ustavu, možda treba da nađe odgovarajuće rešenje u tom ustavu. Jedino mislim da ne mogu da se složim sa njegovim objašnjenjem po pitanju dvostepenosti u pokretanju postupka za sudije i tužioce. Ako bi izjednačili u tim varijanatama, dobili bismo, a to se ponavlja i kasnije kod drugih, dobili bismo tzv. četvrtu vlast. Tužioci nisu četvrta vlast. Ustav predviđa samo tri: zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Mi smo tužioce podveli pod kapu Visokog saveta pravosuđa, ne bi li ih zaštitili od zloupotreba izvršne vlasti. Inače, oni su daleko bliži izvršnoj vlasti, oni u normalnoj situaciji imaće i te kako odnos sa izvršnom vlašću, jer se radi o jednom organu specifično izvršne vlasti koji služi za progon koji mu je dat u skladu sa Ustavom i zakonom. Mislim da ne treba to izjednačavati, jer dobili bi četvrtu vlast. Ta četvrta valst nije predviđena po Ustavu. Postavljeno je pitanje oko plata. Mislim da sam na to dao objašnjenje. Odluke su donete. Izmenjen je zakon. Vi ste učestvovali u tome i koliko se sećam, skoro jednoglasno. Na osnovu toga donete su uredbe i povećane su plate za 20% svima, i to iz sudskih taksi. Što se tiče sudova, i to je bilo pitanje, obezbedili smo sredstva da prvi put sudovi, sudije i tužioci dobiju plate u skladu sa Zakonom o sudijama, a ne po uredbi koja je ranije važila, a to je, negde, oko 15%. Ne mogu da vam kažem tačno u procenat, ali otprilike toliko. Znači, dvadesetak i 15%, a eventualna kasnija povećanja zavisiće od naplatne takse. Ako bi taksa bila naplaćena bolje, a koliko znam, bilo je prošle godine 2.900.000.000 dinara, a polovina je 1.400.000.000, a to je sa 53% naplate, ako se naplati 80% mislim da bi moglo zaposlenima da se podigne još za 20% i eventualno sudijama određeni dodaci. Takođe, želim da ukažem na član 78. Stavljen je predlog da se ukine iz jednostavnog razloga. U jednom zakonu gde postoje opšti razlozi koji važe za sve i osnovni principi koji važe za sve sudije i tužioce za razrešenje, ne treba uvoditi posebni. Ovaj član 78a, mislim da je dosta izrabljen. Nažalost, možda je doveo i do jedne loše situacije. Veliki broj ljudi koji je učestvovao u tim postupcima, kako vi kažete izbornih krađa, danas je van sudova, ali je donelo taj strah i do odlaska jednog većeg broja dobrih sudija i sudovi su jako osiromašeni. Ovaj član postaje potpuno besmislen, nema ljudi na koje bi mogao da se primeni. Iz tih razloga, predložili smo da se ukine. Poslednja konstatacija - da ovi zakoni dovode u tešku situaciju pravosuđe. Moram da skrenem pažnju, jer se očigledno ovde radi o zameni teza. Zakoni iz 2001. godine bili su pomak u nezavisnosti pravosuđa. One izmene iz 2002. godine, gde je Ustavni sud morao hitno da reaguje privremenim merama da bi stopirao jednu katastrofalnu promenu i izmene 2003. godine, dovele su pravosuđe u ovu jezivu i tešku situaciju. Ovim izmenama sada, koje mi predlažemo, gledamo da otklonimo te posledice i da vratimo na početno stanje sa određenim poboljšanjima. Tu leži ono objašnjenje, zašto za Visoki savet treba da se bira ponovo onaj pozivni sastav, jer se dodaju još neke nove funkcije i uvodi se pitanje tužilaca. Automatski mora da se promeni sastav. Jedino što želim da kažem, a vidim da su to poslanici iz SPS-a i shvatili. Ako bi izjednačili ova četiri tužioca, došli bismo u situaciju da kažemo da imamo četvrtu vlast, jer kada se rešava o tužiocima, stalni sastav imamo četiri člana, a tužioci pet i oni bi sami o sebi odlučivali kao posebna vlast. Zato nije smelo da se dozvoli i zato može da bude samo dva tužioca i sa tužiocem u stalnom sastavu to je tri - dovoljan broj koji može da odlučuje na odluke Saveta, ali nikako da prelazi taj broj, jer dobili bismo četvrtu vlast koja ne postoji po Ustavu. Nadam se da sam dao objašnjenje na osnovne i bitne stvari koje su ovde postavljene kao pitanje. Ako bude trebalo, u nastavku sednice daću i druga objašnjenja. Hvala vam.
Hvala. Replika, gospodin Proroković, na prethodno izlaganje. Izvolite.
Neću da repliciram, zato što gospodin Boško Ristić nije trenutno tu. Samo bih želeo da dam jedan mali demanti. Naime, DSS nikada na sednicama Administrativnog odbora nije glasa ni za čije oduzimanje mandata. To što je gospodin Dragan Jočić, kao zamenik predsednika Administrativnog odbora, morao da potpiše odluku koju su većinom glasova doneli poslanici DOS-a i poslanici partije Branislava Ivkovića jeste u skladu sa zakonom, jer to što je neko predsednik ili zamenik predsednika odbora ne oslobađa ga od obaveze da mora da potpiše odluku odbora.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 94, a i približilo se vreme kraja radnog vremena, prekidam rad Narodne skupštine. Nastavljamo sutra u 10,00 sati. Hvala i prijatno.