Poštovani narodni poslanici, Odbor za ustavna pitanja je u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, članom 44, čiji sam predsednik po funkciji, razmotrio Predlog statuta AP Vojvodina koji je Narodnoj skupštini podnela Skupština AP Vojvodina. Sednici su prisustvovali i predstavnici predlagača prof. dr Dragoslav Petrović i dr Tamaš Korhec, pokrajinski sekretar za propise, upravu i nacionalne manjine, koji je podneo uvodno izlaganje. Saglasno članu 44. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u postupku davanja saglasnosti Narodne skupštine Odbor za ustavna pitanja, na sednici održanoj 18. novembra 2009. godine, kao što vam je poznato, utvrdio je Predlog odluke o davanju prethodne saglasnosti na Predlog statuta AP Vojvodine, koji je podneo Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje. Taj predlog ima dva člana. Članom 1. Predloga odluke Narodne skupštine daje se prethodna saglasnost na Predlog statuta AP Vojvodine, koji je Skupština AP Vojvodine utvrdila 14. oktobra 2008. godine, sa pravno-tehničkim ispravkama Predloga statuta, koji je Skupština AP Vojvodine utvrdila 7. novembra 2009. godine. Takođe, Odbor za ustavna pitanja predložio je Narodnoj skupštini Republike Srbije donošenje ove odluke po hitnom postupku, kako bi se obezbedio nesmetan rad organa AP Vojvodine i kako bi se omogućilo donošenje odluke o proglašenju statuta AP Vojvodine u Skupštini AP Vojvodine. Zahvaljujem.
Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da ponovim nešto što sam već juče rekla. Na sednici Odbora za ustavna pitanja sam u skladu sa Poslovnikom i sa pravom koje mi Poslovnik Narodne skupštine omogućava izuzela mišljenje o Predlogu statuta AP Vojvodina. Opet ću da citiram taj deo gde sam jasno i glasno rekla: "Želim da kažem da izdvajanjem mišljenje i po jednom i po drugom predlogu". Odbor za ustavna pitanja je u svom izveštaju dostavio samo informaciju da sam ja i ostale moje kolege izdvojila mišljenje samo po pitanju onog zakona o kojem smo juče raspravljali. Istina je da mi nismo bili do kraja te sednice prisutni, ali zaista želim i to tražim da predsednik Odbora za ustavna pitanja, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, mi odgovori zašto nije uzeto u obzir i zašto je ignorisana moja želja i moj zahtev da izuzmem mišljenje. Zaista je previše kršenja Poslovnika ovih dana i to već postaje neizdrživo i nedopustivo. Ne razumem šta je bio razlog, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, da ste vi prešli preko ove činjenice? Da li vi možda niste videli šta ste potpisali, da li je to greška službe, što ne verujem. Najlepše vas molim da mi u skladu sa Poslovnikom odgovorite i da mi kao predsednik Odbora za ustavna pitanja ovde, a to možete, pred parlamentom kažete - da, vi jeste izuzeli mišljenje i imate pravo da koristite pet minuta u skladu sa Poslovnikom da govorite zbog čega ste izuzeli mišljenje. Hvala lepo.
Narodna poslanice, Poslovnik nije povređen niti ste koristili član 100. i pravo da dobijete reč u skladu sa Poslovnikom zato što možete da dobijete reč samo da govorite o povredi Poslovnika koja je nastala neposredno tokom sednice na kojoj reč tražite. Tako da vas upozoravam pred izricanje mera da ne dopuštate sebi pravo da kršite Poslovnik, očekujući da se to toleriše zato što smatrate slobodom korišćenja reči i kršenje Poslovnika. Kršenje Poslovnika je razlog i osnov za izricanje kazne. S obzirom da ste sadržajem optužili praktično Narodnu skupštinu da ne vodi sednicu u skladu sa Poslovnikom zbog toga što nema vašeg izdvojenog mišljenja, onda vas obaveštavam o poslovnički uređenom toku na koji način i u k om trenutku svaki narodni poslanik ima pravo da na bilo kom odboru u kojem je član izdvoji mišljenje. Kada se završi rasprava o predmetu, o tački dnevnog reda, odluci, predlogu odluke zakona, šta god bila tema rada odbora, onda predsednik odbora pita da li neko izdvaja mišljenje, koliko je narodnih poslanika za, koliko je protiv i koliko je uzdržano. Tako poslovnički uređeno glasanje se prenosi u tok sednice plenarne i to je jedini način da vaše ime ili bilo kog poslanika koji izdvaja mišljenje bude po Poslovniku u pravu da se dobije reč da se govori o izgovorenom mišljenju. Ne možete izdvajati mišljenje o dve tačke na početku, ne možete izdvajati tuđe mišljenje, o tome je isto bilo reči, i ne možete tražiti da je prekršen Poslovnik ako već predsednica Odbora za ustavna pitanja vas nije upozorila da kršite Poslovnik na sednici Odbora za ustavna pitanja. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 87. Poslovnika Narodne skupštine.
Narodni poslaniče, član 87. se ne odnosi na tok sednice. Molim vas da pogledate pažljivo i prvi i drugi stav člana 87. i, ako želite da koristite pravo na osnovu člana 100. stav 1, da to pravo koristite u skladu sa svim odredbama člana 100. stava 1. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Narodni poslaniče Aleksandre Martinoviću upozoravam vas da kršite Poslovnik dobacujući nepristojnim gestom i nepristojnim izrazima sa mesta. To je kršenje člana 104. Upozoravam vas da se ne ponašate tako i da me ne primorate da vam izričem mere opomene. Narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite. (Aleksandar Martinović: Gde su vam predstavnici Skupštine Vojvodine? Šta je ovo? Kao da ste birtija.) Kršite Poslovnik dobacivanjem sa mesta. (Aleksandar Martinović: Kako vas nije sramota!)
Gospođo Čomić, vi ste malopre prekršili član 27. stav 1. alineja 4, koji kaže da se predsednik Narodne skupštine, obraćala sam se gospođi Đukić-Dejanović koja je u sali, da je u obavezi da se stara o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela.
Narodna poslanice, molim vas da prestanete da kršite Poslovnik Narodne skupštine. Ne možete se, dobijanjem prava na reč na osnovu člana 100, obraćati bilo kome osim predsedavajućem. Dakle, molim vas da svoje obrazlaganje uskladite sa odredbama Poslovnika, koje vam tačno opisuju na koji način možete da dobijete reč i na koji način obrazlažete povredu Poslovnika. Izvolite, nastavite.
Dakle, prekršili ste član 27. Stav 1. alineja 4, koja kaže - da predsednik Narodne skupštine se stara o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine. To znači, govorila sam malopre o radu jednog od radnih tela, to je Odbor za ustavna pitanja.
Narodna poslanice, povreda Poslovnika, pravo da se dobije reč i govori o povredi Poslovnika u članu 100. jasno precizira da se odnosi na povredu učinjenu u toku ove sednice. Ne možete dobiti reč, zloupotrebiti to pravo, omalovažavati odredbe Poslovnika Narodne skupštine i govoriti o toku sednice na drugom radnom telu, bez obzira da li drugo radno telo ima sednicu danas ili prethodnih dana, to može na tom radnom telu. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, želi reč? Narodna poslanika Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika, izvolite.
Gospođo Čomić, sada je osnov mog javljanja član 79, njegov 4. stav. Vi ste malopre parafrazirali nešto što nigde ne piše, objasnili ste kada narodni poslanik na sednici Odbora može da …
Narodna poslanice, ne mogu jasnije da vam objasnim da uporno kršite Poslovnik, zloupotrebljavajući pravo na reč. Ovo je poslednje upozorenje pre izricanja mera. Član 79, poslednji stav, ne odnosi se na tok sednice. Dakle, sada ili želite namerno da kršite odredbe Poslovnika, da omalovažavate rad ove sednice i da narušavate ugled Narodne skupštine ili moram da vam pomognem, u skladu sa članom 27, i da vas uputim na službe skupštine, generalnog sekretara, Administrativni i Zakonodavni odbor, da vam pomognu u objašnjavanju na koji način možete da koristite član 100. Želite li ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Gospođo Čomić, mislim da ste sada najgrublje povredili član 104, obraćajući se meni na taj način, da ćete vi nekome da kažete da mene uputi, da mi tumači bilo koji član ovog Poslovnika. Upozoravam vas da ste vi sada prekršili član 104, a ujedno vas molim da mi, u skladu sa članom 27. i tačkom koja kaže da se starate o primeni Poslovnika, kažete, više puta sam čitala ovaj Poslovnik, upravo zato što vi već dugo ovde narodnim poslanicima izričite mere upozorenja. Najlepše vas molim, očigledno sam nedovoljno pismena i nisam dobar pravnik, da mi pročitate gde piše da predsedavajući može da izrekne meru upozorenja. Molim vas lepo, nemojte zbog ovih mladih ljudi koji tek uče da budu pravnici, da shvate da mi ovde, koji smo odavno diplomirani pravnici, dugo pravničko iskustvo imamo, da ne umemo da čitamo Poslovnik. Hvala lepo.
Tokom objašnjavanja, kao i sada, zbog toga što nema povrede člana 104, a praksom i onim što smatram staranjem o članu 27. i primenom člana 27, podsetim i upozorim narodne poslanike da je načinjeno kršenje Poslovnika i da se ne ponavlja. Ne smatram duhom parlamentarizma i ne smatram doprinosom dobroj atmosferi sasvim striktnu primenu Poslovnika. Da je sasvim striktne primene Poslovnika, na osnovu vašeg prvog javljanja dobili biste prvu opomenu, na osnovu vašeg drugog javljanja dobili biste drugu opomenu, na osnovu vašeg trećeg javljanja bila bi vam oduzeta reč, a sada bi bili udaljeni sa sednice. To nikome ne ide na korist. Kao što sam i do sada upozoravala narodne poslanike, jer imam puno razumevanje da se smetne sa uma neka od odredbi, smatram da je zadatak predsedavajućeg da podseti, prvo upozorenjem, sadržaja odredbe koja se ne sme kršiti. Zahvaljujem. Vidim da imam vašu podršku, kao i obično, to sam i očekivala. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
O povredi člana 27. koji se vrši vaše strane, predsedavajuća, tako što zloupotrebljavate prava koja su vam data Poslovnikom kada je reč o načinu vođenja sednice, kao što i vi često poslanicima skrenete pažnju da neki put zloupotrebe svoja prava, koristeći određene odredbe Poslovnika da se jave za reč, tako to i vi neki put činite, tako i sada, pa umesto opomena ili izrečenih mera narodnim poslanicima, za nas biva najveća kazna da slušamo vaše tirade na koje, po meni, nemate pravo, jer su direktno zloupotreba vaših prava u smislu člana 27. Poslovnika.
Narodni poslaniče, molim vas da svoje obrazloženje uskladite sa odredbama Poslovnika. I vas upućujem na generalnog sekretara i službu Skupštine, na Administrativni i Zakonodavni odbor, koji će vam pomoći da vidite koje su obaveze predsedavajućeg, da da objašnjenje, a vas molim da se uzdržite od vaših ličnih kvalifikacija i doživljaja. Objašnjenja koja dajem uvek možete da tražite da se o vašem viđenju povrede Poslovnika izjasni Narodna skupština. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanik Jovan Palalić, koji je na sednici Zakonodavnog odbora izdvojio mišljenje, želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsednice, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege studenti, pred nama je danas Predlog statuta AP Vojvodine, koji se našao pred Narodnom skupštinom, evo, već više od godinu dana nakon što je usvojen u Skupštini AP Vojvodine. Ovo je potpuno protivustavan akt. Ovo je akt koji ozbiljno narušava jedinstvo Republike Srbije i sasvim sigurno njegove posledice i po državu Srbiju i po srpski narod biće pogubne. Želim ovde da govorim o odredbama ovog statuta koje su u potpunoj suprotnosti sa Ustavom RS, iako su se ovde predstavnici vlasti zaklinjali da sve što piše u Ustavu ovde je primenjeno. Uopšte nije slučajno što mi o ovakvom aktu, koji na ozbiljan način dovodi u pitanje veze između AP Vojvodine sa ostatkom Srbije, raspravljamo 25. novembra, kada je pre 91 godinu narod tih krajeva odlučio da se pripoji Kraljevini Srbiji. Baš istog dana mi raspravljamo o aktu u kojem je svaki njegov član potpuno suprotan duhu Ustava koji je jemčio i teritorijalnu celovitost, i jedinstvo Srbije, i pravo na pokrajinsku autonomiju i pravo na lokalnu samoupravu. Već u članu 1, stav 1, ovaj statut potpuno je suprotan Ustavu. On definiše Vojvodinu kao autonomnu pokrajinu građana i građanki. Dame i gospodo, kolege studenti, koji ste verovatno položili Ustavno pravo, u članu 1. Ustava se kaže da je Republika Srbija država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive. Da li se na prostoru AP Vojvodine ovim stavom suspenduje ova odredba Ustava? Da li na prostoru AP Vojvodine, što ćemo videti kroz druge članove gde se uvode pojmovi nacionalnih zajednica, srpski narod koji je, po definiciji, ovde u Ustavu, Republika Srbija je njegova država, postaje jedan od više naroda, a sve se to zamagljuje u ovoj definiciji građana i građanki. U tom članu 1. Vojvodina se određuje kao regija, koja ne postoji kao pravni pojam. Teritorija AP Vojvodine određuje se na geografskim pojmovima koji ne postoje u Ustavu, kao Bačka, Banat i Srem. Mi smo juče odslušali ovde objašnjenja čak na Zakonodavnom odboru; to je deklarativna norma, to ne postoji u Ustavu, gde teritoriju AP Vojvodine definiše Zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. U članu 6, kao što sam rekao, definisane su sve nacionalne zajednice koje žive u AP Vojvodini, i Srbi, kao narod koji je definisan u članu 1, na taj način da je Srbija država srpskog naroda, samo su jedna od nacionalnih zajednica. Vojvodina dobija svoj glavni grad. Slušali smo ovih dana priče, magle, da li je glavni grad, da li je glavni administrativni centar. Naslov iznad člana 10 kaže – glavni grad AP Vojvodine i mi kroz Novi Sad već vidimo slavodobitne bilborde, gde se proslavlja da je Novi Sad glavni grad. Imovina AP Vojvodine treba da se definiše posebnim zakonom, ali ne, ona je već definisana u članu 11. Molio bih od predsednice Narodne skupštine, koja je ovde izvestilac, da nam da odgovore na ova pitanja. Mi nemamo od koga drugog da ih dobijemo. Tamaša Korheca nema, Dragoslava Petrovića nema. Mislim da bi morala predsednica Narodne skupštine da da odgovore na sve ove protivustavnosti ovog predloga statuta. Međuregionalna saradnja, kaže se da će se ona ostvarivati u skladu sa spoljnom politikom Republike Srbije, ali svakako ko bi trebalo da kontroliše to, on ovde nije, a to je Vlada Republike Srbije. Službeni jezici i pisma – primena latiničnog pisma srpskog jezika. Molim vas, to mi nađite u Ustavu. Gde piše latinično pismo srpskog jezika? Finansiranje - saveti nacionalnih zajednica. Sve ono što je sasvim sigurno suprotno Ustavu Republike Srbije ovde definišete i stvarate neki novi identitet u Vojvodini kroz simbole i kroz institucije koje su ovde uvedene u statutu. Molim vas, dajte odgovor na ovo pitanje i sasvim sigurno će ova rasprava biti i ozbiljna i duboka. Pozivam sve narodne poslanike da shvate istorijski značaj po državu Srbiju ovakve rasprave.
Da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Slobodan Maraš reklamira povredu Poslovnika.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom obraćanja mog prethodnika, gospodina Palalića. Član 104. Gospođo predsedavajuća, u svom govoru je izgovorio da je statut poguban, separatistički, protivustavan. Kao ivi, i ja živim u Vojvodini. Niti smo separatisti, niti smatramo da je statut poguban. Statut je u interesu građana i građanki Vojvodine. Juče sam ovde svašta slušao. Tražili ste da se prebrojavamo kako ćemo da glasamo, da glasamo javno, da se zna ko je glasao za statut. Da vam kažem, zapišete slobodno – i Slobodan Maraš, i Maraši, i moji Panići, i moji kumovi Rapajići, Grbovići, sve možete zapisati, Njegomiri. Mi smo građani i građanke Vojvodine. Po Ustavu nam sleduje statut. On nije separatistički. Tu je krivica vladajuće većine koja je dozvolila da 14 meseci putuje, pa da vama daje šlagvort da 14 meseci pričate o tome i da razrađujete priču. Gospođo predsedavajuća, molim vas, takve zlonamerne konstrukcije koje smo malopre čuli vređaju i ovaj parlament i nas koji dolazimo iz Vojvodine i većinu građana koji žive u Vojvodini, molim vas da o tome vodite računa i da ne dozvolite više da se takvi termini koriste. Bez obzira što ovde nisu predstavnici vojvođanske Skupštine, ima nas ovde puno koji smo iz Vojvodine i koje ovo vređa, a verujem da vređa i one koji gledaju ovaj prenos.
Nema povrede člana 104. Sadržaj izlaganja narodnog poslanika Jovana Palalića jeste bio na ivici da bude u skladu sa svim onim što nama Poslovnik propisuje, ali da je prekršio … Molim vas da ne dobacujete. To što imate informaciju da li ima ili nema tona u direktnom prenosu nema nikakvog uticaja na moje obaveze prema članu 100. Poslovnika Narodne skupštine. Ili ćete se podsetiti pravila našeg ponašanja koje propisuje Poslovnik ili ću vas zaista poslušati i primenjujući kazne obezbediti red na sednici Narodne skupštine. Narodni poslanik Jovan Palalić jeste upotrebio reči koje su na ivici, ali da sam mislila da je prekršio bilo koji član, opomenula bih ga. Mogu da zamolim sve poslanike da dobro razmisle o odgovornosti za javnu reč. Svaki narodni poslanik snosi odgovornost za ono što je izgovoreno. Ukoliko bilo ko prekrši pravila biće upozoren, pa opomenut. To se u slučaju narodnog poslanika Jovana Palalića nije dogodilo, tako da nema povrede. Da li još neko od prijavljenih želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Na početku bih samo da kažem da nešto nije u redu sa elektronskim sistemom, ali to nije tema. Član 27. i član 101. Ono što je rekao gospodin Maraš, niste postupili u skladu sa zahtevom i sa onim što je opšti interes i Skupštine, a i svakog građanina Srbije. Ukoliko se dopusti da se rasprava o statutu vodi na temi podela, tako da oni koji su za statut su secesionisti i independisti ili ne znam kakve se reči koriste, a oni koji su protiv su rodoljubi, nije onda važan ishod tog glasanja. Molim vas, tada na kraju te rasprave, imaćemo dve suprotstavljene grupe i upravo način na koji jeovaj statut došao posle godinu dana u Skupštinu Srbije je sve što je vladajuća većina uradila u vezi sa tim statutom išlo je na to da se stvore dve grupe. Nijedna ozbiljna rasprava, nijedan ozbiljan ili neozbiljan razgovor, ne ulazim u argumente onih koji su protiv statuta. Nigde nije raspravljano na odgovarajući način. I dalje mi sednicu Skupštine počinjemo raspravom o statutu tako što dozvoljavate da se koristi takav rečnik za dalje produbljivanje odnosa ili grupa ili uopšte našeg društva. Rezultat toga smo dobro videli tokom devedesetih godina. Nemate pravo ni po članu 27. da ignorišete to. Ukoliko mislite da je opravdano tako ili kako ste rekli „na ivici“, onda nema razloga da o tome raspravljamo. Institucije ove države, Zakonodavni odbor, Skupština Vojvodine su rekle da to nije tako. Iz toga proizilazi vaša obaveza da sprečavate da se na takav način govori o ljudima koji će glasati za ovaj statut ili o građanima koji podržavaju usvajanje tog statuta. Prosto nemate pravo da dalje na bilo koji način promovišete podele u našem društvu.
Član 101. ne može biti predmet povrede pošto definiše pravo na repliku. U trećem stavu kaže da odluku o tome ko dobija repliku i pod kojim uslovima donosi predsedavajući. Starajući se upravo po članu 27. vrlo pažljivo slušam narodne poslanike. Da je narodni poslanik ikoga lično, ili da je pomenuo političku stranku grupu, i uvredio pridevima kojima je karakterisao statut, tada bi bio upozoren, ili bi poslanička grupa ili onaj ko je direktno uvređen onim što narodni poslanik Jovan Palalić misli da je njegovo pravo na slobodno mišljenje dobio mogućnost na repliku. Drugih mogućnosti nemam i zato molim sve narodne poslanike da vrlo pažljivo i u skladu sa pravilima Poslovnika Narodne skupštine obrazlažu svoje političke i poslaničke stavove o tački dnevnog reda koja je u toku, a tačka dnevnog reda koja u toku je Predlog odluke o potvrđivanju statuta. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Mislim da je povređen član 104. Poslovnika. Način na koji su se poslanici LDP obraćali Narodnoj skupštini ukazuje na to i delimično ću se ili u nešto malo većoj meri, bolje rečeno, složiti sa delom vašeg izlaganja kao predsedavajućeg u reakciji na njihovo reklamiranje povrede Poslovnika u delu u kojem kažete da zapravo nema povrede na koju ukazuju. Međutim, ne mogu se složiti sa načinom reakcije sa vaše strane koji bi morao da zaštiti interes u ovom domu u smislu člana 104 – neotuđivo pravo poslanika je da kritikuje i argumentovano napada predloge Vlade ili predloge koje Vlada podržava, bilo da je reč o aktu koji treba da se potvrdi u Narodnoj skupštini, bilo da je reč o predlogu zakona. Kvalifikacije koje se tom prilikom koriste ne mogu s vaše strane biti ocenjene da su na nekoj ivici ili ne znam već šta. To su argumentacije koje se daju i kvalifikacije koje se daju u argumentovanoj raspravi u Narodnoj skupštini i zaštićeni smo kao narodni poslanici svojim imunitetom, ne samo u smislu krivičnog progona, što je ustavna odredba, nego smo zaštićeni i za slobodu reči koje ovde izgovaramo. Ako nekoga kvalifikujemo kao secesionistu ili separatistu u smislu načina na koji je dao predlog nekog akta, mi to pokušavamo da argumentujemo. To je naše pravo. Pravo je drugoga da to ospori i to je suština parlamentarne debate. Neko ko smatra da treba anulirati pravo poslanika na parlamentarnu debatu, koliko god ona gorka možda bila i neprijatna, to je direktan napad na Skupštinu Srbije u smislu člana 104. Poslovnika.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104, ni u obrazlaganju narodnih poslanika koji su ukazivali da je povređen član 104. izlaganjem narodnog poslanika Jovana Palalića. Predlog koji je na dnevnom redu je predlog Ustavnog odbora Narodne skupštine, Odbora za ustavna pitanja Narodne skupštine RS. Predlog koji je na dnevnom je Predlog odluke o davanju saglasnosti na statut AP Vojvodine. Dakle, ne radi se o predlogu Vlade nego o predlogu Odbora za ustavna pitanja. Molim vas da ne dobacujete. Uvidom u stenogram videćete da ste rekli kada god se radi o predlozima Vlade, narodni poslanici imaju pravo na kritiku, sa čim se slažem, samo vas podsećam da trenutno ne razgovaramo o predlogu Vlade. Trenutno razgovaramo o predlogu Odbora za ustavna pitanja Narodne skupštine RS, a predlog akta koji nam je Odbor za ustavna pitanja uputio zove se Predlog odluke za potvrđivanje statuta AP Vojvodine. Što se tiče usaglašenosti sa pravilima našeg Poslovnika, svačije diskusije pažljivo slušam i svaki put kada neko prekrši biće upozoren. Ako ne prestane da krši biće mu izrečena mera opomene, prve, druge, pa oduzimanje reči, pa udaljenje sa sednice.
Po Poslovniku. Pogrešno su protumačene naše reči. Javio sam se u svoje ime, pretpostavljam i gospodin Maraš. Nije naša namera, predsedavajuća, ni u jednom trenutku bila da na bilo koji način nekome zabranimo da vodi debatu u ovoj skupštini. Naši argumenti su bili upravo protiv toga. Naša glavna primedba je što se o ovom predlogu nije vodilo dovoljno debate, pa ni u ovoj skupštini i zbog toga je po našem mišljenju došlo do ovakve atmosfere u kojoj raspravljamo o ovom predlogu zakona. Takođe, mislim da pitanje uvrede nije lična stvar koju bilo ko ima pravo da sam procenjuje da li jeste ili nije. Dosta poslanika ovde je iz Vojvodine, dosta poslanika ima rođake, staviti nekome etiketu secesioniste, imamo iskustvo gde je to vodilo i kakve su moguće posledice. Zbog toga niko nema pravo, ne da argumente izloži ovde, za to valjda ova skupština i služi, ali nema pravo nikakvu etiketu da stavlja i da širi mržnju prema nekome ko ima drugačije mišljenje. Naša glavna primedba vama ide u tome da takvu raspravu ne smete dopustiti. Tu se ne radi o demokratiji. Tu se radi, u krajnjoj instanci, o ugrožavanju bezbednosti ne nas ovde, mi ćemo se snaći, ali postoje članovi porodica, postoje prijatelji, postoje članovi naših stranaka. LDP nije secesionistička stranka i LDP će glasati za ovaj statut. Molim vas u ime LDP da ne dopustite da nas tako nazivaju. Odgovornost predsedavajućeg je još veća zato što ako ne reagujete, a mi vam uporno govorimo da je potrebna reakcija, indirektno nas terate da se sami branimo, a to je suprotnost demokratiji. To nije naša obaveza. Molim vas da omogućite normalnu raspravu o Predlogu statuta, da nam omogućite svima da ukrstimo argumente i da u isto vreme ne dozvolite da se bilo kakve etikete lepe bilo kome od poslanika ili bilo kome od političara ko zastupa jedno ili drugo mišljenje. U protivnom, ovo nije demokratska institucija.
Narodni poslanik Jovan Palalić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pravo na repliku. Poštovana predsedavajuća, uvaženi kolega Maraš, ovde u Narodnoj skupštini, najvišem domu, raspravljamo o našem viđenju kako treba da bude uređena autonomija u Vojvodini. Vi imate vašu politiku i mislite da je Predlog statuta u skladu sa Ustavom. U svom izlaganju rekao sam, i ponoviću, da je Predlog statuta protivustavan i ta protivustavnost statuta imaće pogubne posledice po državu. To sam rekao u svom izlaganju. To je naše viđenje ovog statuta. Imamo pravo da kažemo da on nije usaglašen sa Ustavom i imamo pravo da kažemo da ovo nije autonomija Vojvodine kakva je propisana u Ustavu RS, i da će tako usvojen statut proizvesti po državno jedinstvo RS, po njene institucije, po delovanje pravnog poretka i njenih državnih organa na celoj teritoriji RS ozbiljne i negativne posledice. U tom smislu, najbolje rešenje je da se ovaj statut povuče iz skupštinske procedure. Ali, u toku dana sigurno ćemo čuti još argumenata koji će ići ovome u prilog. Vi imate vašu politiku. Legitimno je pravo da je iznosite. Juče ste rekli da je malo autonomije ovde data u ovom predlogu statuta. Mi smo rekli da ono što je dato nije u skladu sa Ustavom i to je naše legitimno pravo. Protivustavan je, pokrenućemo postupke pred Ustavnim sudom. Na sve moguće načine ćemo hteti da ovakav akt oborimo.
Narodni poslaniče, niste naveli koji je član Poslovnika povređen, niti ste dali obrazloženje povrede, pa vas sada upozoravam da je to kršenje člana 100. i da me stavovi člana 100. obavezuju da vam izreknem opomenu. Upozoravam vas da se to više ne čini.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa članom 104. Naime, naše demokratsko pravo nije pravo koje nam dozvoljava apsolutnu slobodu koja ničim nije ograničena i valjda zbog toga postoji Poslovnik. Možemo se složiti da nastavimo da obesmišljavamo i Vojvodinu i Vojvođane, i pravo ljudi da utiču na svoj život, koje je znatno šire od vojvođanske autonomije, tako što ćemo učestvovati u ovako neodgovornoj sednici na način na koji je juče započeta, a danas nastavljena. Ovde su morali da sede predstavnici vojvođanskog parlamenta i to je trebalo da im omogućimo tako što ćemo ih pozvati i na takav način pokazati poštovanje prema jednoj instituciji. Njih nema. U redu. Nema nikoga ko će u ime predlagača braniti odluku o potvrđivanju statuta i mi smo prinuđeni ovde ili da pristanemo na jezik koji nije prvi put upotrebljen juče ili ponovljen danas, već jezik koji se generacijama koristi i upotrebljava u ovoj nesrećnoj zemlji, ostavljajući za sobom jezive posledice. Zato ne možemo da se pomirimo sa ambicijom da danas neko ovde u Skupštini gleda u Novi Sad ili ovde prebrojava po skupštinskim klupama neke nove Đukanoviće, Tuđmane, Kučane i plaši društvo Srbije onako kako je to činio u prošlosti, a da pri tom nikada nije preuzeo odgovornost za posledice te svoje politike. To što DSS danas ovde nastavlja da brani Vojvodinu kao što je do juče branila Kosovo može da bude njihovo pravo, ali naša je obaveza da se tome suprotstavimo. Neka traže zaštitu pred Ustavnim sudom, ali nikoga ovde ne smeju vređati. U parlamentu ne sede izdajnici, secesionisti, strani plaćenici.
Dva minuta. Nema povrede člana 104. Ponavljam, u prvom slučaju kada se pređe linija primene pravila našeg Poslovnika da ću intervenisati i da će svaki poslanik koji se usudi da lično uvredi pojedinačno poslanika ili političku stranku biti upozoren i onda kažnjen, zato što se slažem, mislim da delimo svi to mišljenje, da je odgovornost za javnu reč ogromna i da moramo da vodimo svi računa o tome koliku težinu ima javna reč izgovorena u našoj Skupštini. Što se tiče primedbe o predstavnicima Skupštine Vojvodine, oni su pozvani na sednicu i, shodno članu 27, starajući se o redu na sednici, i na osnovu člana 88. stav 2, podsećam vas da je ovlašćeni predlagač tačke dnevnog reda koja teče Odbor za ustavna pitanja Narodne skupštine Republike Srbije. Predsednica Odbora za ustavna pitanja, narodna poslanica i predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović je predstavnica predlagača. Naravno da su pozvani i predstavnici Skupštine Vojvodine, kao što sam i pročitala pri otvaranju sednice. Ne postoji osnov tokom ove sednice, na način kako je tačka dnevnog reda zakazana, da bilo ko od predstavnika iz Skupštine Vojvodine dobije reč tokom sednice. I to vam jasno piše u Poslovniku kojim se propisuje koja su prava predlagača, ko može biti predlagač, ko može biti ovlašćeni predstavnik. Pa vas molim da izostavimo te nejasnoće, jer se radi o vrlo jasno propisanom delu procedure u Poslovniku Narodne skupštine. Naša tačka dnevnog reda je Predlog odluke o potvrđivanju Statuta AP Vojvodine. Predlagač akta je Ustavni odbor, predstavnica predlagača, predsednica Ustavnog odbora, Slavica Đukić-Dejanović. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Nada Kolundžija? Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, pozivam se na članove 101. i 104. Mislim da onog trenutka kada neko nas ili one koji su ovaj akt dostavili ovoj skupštini optuži da su separatisti, kada neko kaže da moramo prozivkom da glasamo kako bi ceo narod video ko su ti, onda mislim da se krši ne samo Poslovnik, nego se krši i zakon i Ustav. Dakle, svako ima pravo da govori o aktu. Svako ima pravo da ukazuje da li akt u sebi sadrži nešto što nije ustavno ili nešto što nije u skladu sa nekim drugim zakonom, nešto što u sebi sadrži nekakvu pretnju i opasnost koja može da dovede do neke posledice. Ali vas molim da u ovoj raspravi ne dopustite da se adresira bilo ko kao neko ko je imao nameru i ko ima nameru ili ko je nesvestan ili neodgovoran i ko će svojim nesvesnim, namernim ili neodgovornim postupcima dovesti do kataklizmičnih posledica, kako se ovde nagoveštava. Dakle, molim vas, naša rasprava je o ovom aktu i sve što akt sadrži jeste predmet kritike, ali je u suprotnosti sa Poslovnikom, u suprotnosti sa zakonima i Ustavom da se ljudi prozivaju, da se institucije prozivaju, da se markiraju kao neko ko je neprijatelj ove države. Takva ponašanja tih istih koji to sada rade zaista smo previše skupo platili. Mislim da više nikada ne smemo da dopustimo ni u ovom domu, niti uopšte u Srbiji bilo gde - da se takve rasprave vode o bilo kojoj temi.
Član 101. ne može da bude predmet povrede Poslovnika. Član 104. će biti primenjivan upravo tako kao i do sada - dakle, kritika na temu i na akt. Svaki napad ad hominem, svaka uvreda će biti sankcionisana prema pravilima Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se toga pridržavamo. Ako je potrebno da pogledamo stenogram onoga što je izgovorio narodni poslanik Jovan Palalić, to ću učiniti, ali slušajući ga... molim da ne dobacujete. Ovde se kroz proceduralna pitanja dobijanja prava na reč po Poslovniku odvija jedna druga rasprava. Pokušavam da se staram o redu na sednici i onda vas molim da me saslušate, ako već tražite da se razgovara o tome šta je odgovorna javna reč i sloboda govora prema pravilima Poslovnika, a šta nije, jer je to sadržaj ovih obrazlaganja o povredama člana 104. Dakle, slušala sam narodnog poslanika Jovana Palalića i nisam čula da je uradio ad hominem napad za bilo koga. Jeste upotrebio teške kvalifikacije za akt i jeste upotrebio teške kvalifikacije za ono što smatra da je sadržaj akta koji se zove Predlog statuta. Mislim da smo se razjasnili da će to biti pažljivo, u skladu sa Poslovnikom, ne tolerisano, nego pravila Poslovnika primenjena tako da ne bude kršenja. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine zato što nas je gospođa Nada Kolundžija upozorila na katastrofične posledice ponašanja koje se ponavlja u Narodnoj skupštini i pri tome mislila na nas koji ovaj akt nazivamo separatistički. Dakle, ako imam pravo da kažem da je ovaj akt separatistički i ako to dokažem, barem onim ljudima koji meni veruju, raspravom u ovom parlamentu, kako ću da nazovem ljude koji su ga doveli i ljude koji ga podržavaju? To je moj sud, to je moj lični stav i to je moje pravo na moj lični sud. Gledao sam konferenciju za štampu, onako euforičnu predsednika Vlade, sa gospodinom Čankom, i saznala je cela Srbija - da su se dogovorili Mirko Cvetković i Nenad Čanak oko statuta. Sada šta da kažem za predsednika Vlade, za koga kažete da nije predlagač ovih zakona, ako je na konferenciju za štampu doveo Nenada Čanka, koji je pre samo nekoliko godina, pred očima celokupne svetske javnosti, hrabar kao što ga je Bog dao, pametan kao što ga je Bog dao - skinuo tablu RTS sa zgrade televizije u Vojvodini i opsovao majku srpsku? Ako ste ispunili sve zahteve Nenada Čanka - vi ste ispunili separatističke zahteve. Neka ostane zabeleženo u istoriji da sam bio nedemokrata, jer sam bio protiv ovog statuta, a neka ostane zabeleženo da ste vi demokrate...
Narodni poslaniče, kao ste bili prisutni raspravi koja teče, tako što narodni poslanici dobijaju pravo na reč, mislim da ste mogli čuti da svaka kvalifikacija i kritika akta, teksta predloga, u skladu sa pravilima Poslovnika, može. Kvalifikovati, diskvalifikovati ljude - ne može, po pravilima našeg Poslovnika. Molim vas da se uzdržite od toga. Nastavite, imate još 15 sekundi.
Više nikada neću da nastavim kada se vi tako drsko i bezočno umešate u moju diskusiju. Dakle, molim vas, uštinite se svaki put kada osetite potrebu da progovorite. Bićete jedno vreme modri, a posle toga...
Narodni poslaniče, upravo ste prekršili član 104, koji propisuje način ophođenja našeg međusobnog. Razume da svako od nas, u određenom trenutku, popusti emocijama i zaboravi kako emocije mogu da ugroze pravo na odgovornu i slobodnu javnu reč. Upozoravam vas da način kako se obraćate nije u skladu sa Poslovnikom. Molim vas da se uzdržite od toga u toku današnjeg dana da ne bismo morali da primenjujemo, vašim odlukama, odredbe Poslovnika o kažnjavanju zbog kršenja Poslovnika Narodne skupštine, koji uređuje naše međusobno ophođenje. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Reklamiram povredu Poslovnika.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Reč je o načinu vođenja sednice i o problemu s kojim se vi suočavate u vođenju sednice, u smislu člana 27. i svih odredaba koje prate član 27. u tom smislu. Naime, problem s kojim se vi suočavate i ne izlazite s njim na kraj, zbog čega mi je veoma žao, jeste pokušaj jednog broja narodnih poslanika da napadnu neotuđivo pravo narodnih poslanika na diskusiju o materiji koja je na dnevnom redu, kvalifikaciju te materije. Vidite, kada kvalifikujemo predloge zakona, predlog statuta ili bilo kojeg drugog akta, upotrebljavajući čak i teške izraze, i to ovom prilikom sa osnovom, onda se automatski ili posredno kvalifikuje onaj koji ga je pisao, jer ako kažem za jedan akt da ima obeležja separatističkog...
Narodni poslaniče, da vam odmah dam uputstvo.
Molim vas samo da završim obrazloženje.
Da vam dam odmah uputstvo o primeni člana 104. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Nisam govorio da bi se primenio član 104.) Nema tolerisanja automatske kvalifikacije i diskvalifikacije. Kada se vodi dijalog, dijalog se vodi o temi, a ne ad hominem. Svaka vrsta automatske kvalifikacije ili diskvalifikacije bilo koga biće sankcionisana. To sam rekao dva puta i mislim da je ovo treći put dovoljno. Zahvaljujem. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Molim da završim obrazloženje.) Niste naveli koji je član Poslovnika povređen i zloupotrebljavate član 100, zbog toga što član 27. primenjujem baš tokom ove rasprave i to do poslednjeg člana. Zahvaljujem vam. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, gospođo predsedavajuća, u toku cele jučerašnje rasprave izbegavala sam da se uključim u ovakav način diskusije, pošto mislim da celokupna atmosfera u kojoj se rasprava vodi predstavlja svojevrsno poniženje za Narodnu skupštinu, za građane Vojvodine, za poslanike iz Vojvodine, ali i za one druge poslanike koji dolaze iz drugih delova Srbije. Jer kako se danas govori o težnjama građana Vojvodine da ostvare svoje pravo na autonomiju, tako će se sutra govoriti o težnjama svih građana Srbije da ostvare svoje pravo u svojoj zemlji. Međutim, moram da reagujem na nešto što je gospodin Nikolić upravo izrekao. Mislim da građanima Srbije nije potrebno objašnjavati da Nenad Čanak nije separatista, mislim da su u toku njegovog 20-ogodišnjeg rada oni to mogli da vide, isto kao što im nije potrebno objašnjavati da je gospodin Nikolić nedemokrata, jer su i to građani u toku njegovog 20-ogodišnjeg rada mogli da vide i proteklih godinu dana nije dovoljno...
Narodna poslanice, ova rasprava po traženju prava na reč po Poslovniku se upravo vodi zato da bi bili jasno da nećemo ni diskvalifikovati ni kvalifikovati ljude ni po jednom svojstvu. Molim vas da navedete član Poslovnika koji je povređen.
Javljam na osnovu prava na repliku, član 101. stav 3, kao zamenik...
Narodna poslanice, pravo na repliku, član 101. ne može biti predmet povrede Poslovnika. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, povreda Poslovnika.
Gospođo Čomić, član 104. Bio sam vrlo jasan kada sam ukazao na zaista neprihvatljiv nivo u kome teče današnja skupštinska rasprava. Član 87. vrlo precizno...
Narodni poslaniče, član 87. ne može biti predmet povrede. Zahvaljujem. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Tražim da pozovete vojvođanske predstavnike ovde. Da li ste ih pozvali ili niste?) Narodni poslaniče, molim vas, uz puno razumevanje da svi narodni poslanici žele da koriste pravo na osnovu člana 100. da bi se u brzoj razmeni debate razmenila mišljenja, da ako želite pogledate u stenogram, ako želite pogledate u stenogram početka sednice. Predstavnici Skupštine Vojvodine su pozvani da prisustvuju. Predlagač akta je Odbor za ustavna pitanja Narodne skupštine Republike Srbije. Predstavnica predlagača je predsednica Odbora za ustavna pitanja, Slavica Đukić-Dejanović. Predstavnici Skupštine Vojvodine mogu da prisustvuju, ne mogu da dobiju reč. Dakle, u skladu sa članom 87. pozivaju se na sednicu svi učesnici za koje se smatra da treba da budu učesnici u sednici i to je učinjeno, i taj član ne može biti povređen tokom trenutnog rada sednice Narodne skupštine. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 100. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Molim vas, gospođo Čomić, da me saslušate. "Narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže do dva minuta". Vi ste ovde, gospođo Čomić, zaveli praksu da čovek čim zine vi mu isključite mikrofon i ...
Narodni poslaniče, član 100. nije povređen ni u jednom trenutku i molim vas da ne zloupotrebljavate pravo, već ste upozoreni tokom ove sednice, iz člana 100. To je kršenje Poslovnika. To je omalovažavanje Narodne skupštine. To je pokazivanje nedostatka samopoštovanja za ovu instituciju, osim što je pokušaj promocije neznanja o sopstvenim pravilima našeg sopstvenog rada, te vas molim da to ne činite više. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na čl. 104. i 105. Mnogo vremena je proteklo i kada je reč o kolegi Jovanu Palaliću, vi ste mu dali reč po Poslovniku, iako se on javio po replici na šta je i imao pravo. Verujem, pošto je bilo puno prijava, da ste tu grešku napravili, ali jednostavno uskratili ste gospodinu Palaliću pravo na repliku, a dali ste mu reč...
Narodni poslaniče, pravo na repliku je diskreciono pravo predsedavajućeg, nije predmet povrede Poslovnika. Narodni poslanik Marš Slobodan želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Ne, gospođo predsedavajuća, molim vas da mi date pravo na repliku pošto me je gospodin Palalić...
Nemate prava na repliku. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Solidarišem se sa ostalim poslanicima i više neću s vama da komuniciram uopšte.
Narodni poslaniče, nakon upozorenja ste prekršili odredbe člana 100. koji vam propisuju način na koji morate da se obratite ostalim učesnicima u sednici ako dobijete reč na osnovu člana 100. stav 1. Izričem vam prvu opomenu. Narodna poslanici Judita Popović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na član 104. Poslovnika. Smatram da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine od strane predsedavajuće koja vodi ovu sednicu, iz razloga što je pogrešno citirala član 87. Poslovnika, koji kaže - na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju, pa se navodi itd, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove. Dakle, ne prisustvuju, nego učestvuju. Ako neko učestvuje, to znači da učestvuje u radu. Ako učestvuje u radu, to znači da dobija i reč i da može da diskutuje o temi koja je na dnevnom redu. Prema tome, kada ste vi citirali ovaj član 87. Poslovnika, vi ste ga pogrešno protumačili, tako što ste dali odgovor poslaniku Čedomiru Jovanoviću, koji je insistirao na tome da predstavnici parlamenta Vojvodine prisustvuju današnjoj sednici. Vi ste tada rekli - oni mogu da prisustvuju, ali ne mogu da dobiju reč. Iz ovog člana proizilazi da oni i te kako mogu da dobiju reč zato što mogu da učestvuju na sednici.
Nema povrede člana 104. Upućujem vas na čitanje člana 93. Poslovnika Narodne skupštine o tome ko dobija reč i kojim redosledom tokom sednice Narodne skupštine, i molim vas da ne zloupotrebljavamo pravo na osnovu člana 100. stav 1. i prava na repliku. Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 27. i pozivam se na član 98. Pozivam predsednicu Narodne skupštine Republike Srbije da proglasimo pauzu...
Narodni poslaniče, član 98. ne može biti prekršen. Ako hoćete da govorite o povredi Poslovnika, dobijate reč na osnovu člana 100. Da bi dobili reč na osnovu člana 100. mora biti povređen, prekršen neki član. Član 98. ne može biti prekršen. Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Narodna poslanica Suzana Grubješić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, preciznosti radi neko je izračunao, i taj podatak ću navesti, da je statut Vojvodine putovao 397 dana od Novog Sada do Beograda. Kad to uzmete u obzir, onda ne treba da čudi ni debata koja se vodila i juče u Skupštini, i van Skupštine i način na koji je današnji dan počeo. Jer za ovo vreme, za ovih 397 dana, statut je postao poligon za stranačka prepucavanja. Ne mogu da se setim, a kamoli da nabrojim i citiram šta je ko pričao od momenta donošenja statuta u Pokrajinskoj skupštini, ali opšti utisak je da su protivnici statuta bili glasniji od onih koji su podržavali i koji podržavaju ovaj dokument. Donošenje novog statuta AP Vojvodine nije pitanje bilo čije političke volje, nego obaveza koja proističe iz člana 10. Ustavnog zakona, u kome se kaže – novoizabrana Skupština AP Vojvodine dužna je da pre usvajanja dostavi predlog statuta AP Vojvodine na saglasnost Narodnoj skupštini najkasnije u roku od 90 dana od dana svog konstituisanja. Organi i službe AP Vojvodine preuzimaju nadležnosti predviđene Ustavom, stupanjem na snagu novog statuta i zakona kojim se uređuju pitanja od pokrajinskog značaja. Članom 15. Ustavnog zakona propisano je da će se do 31. decembra 2008. godine uskladiti svi ostali zakoni koji nisu u skladu sa Ustavom, što se odnosi i na zakon kojim se određuju pitanja od pokrajinskog značaja. Ceo postupak usvajanja novog statuta Vojvodine i pretećeg zakona trebalo je da bude završen do kraja 2008. godine, što naravno nije urađeno, čime je prekršen Ustavni zakon i pitanje donošenja statuta Vojvodine je nepotrebno ispolitizovano, kao što vidimo. O statutu su se najmanje izjašnjavali pravnici i stručnjaci za ustavno pravo, ali verovatno ne postoji nijedan političar u Srbiji koji nije izrekao svoj sud, a sa neverovatnom lakoćom su čak i lideri pojedinih stranaka statut odmah proglasili neustavnim, a nekih izjava bi se postideo i prosečni srednjoškolac. Razume se da te izjave nisu samo rezultat neznanja, nego i političkog stava, jer statut i jeste političko-pravni akt i podložan je raznoraznim tumačenjima, od najnegativnijih do najpozitivnijih. Kako to obično biva, istina je negde na sredini. Kakav položaj Vojvodina treba danas da ima, pitanje je uverenja, interesa pojedinaca i političkih grupa. Zaista milim da svako o tome može i treba da ima svoje mišljenje, sviđalo se to nekima ili ne. Iz tog razloga ne mogu da tvrdim da Vojvodina donošenjem statuta dobija minimum ili maksimum, ali iz ove izlišne i nametnute debate, mogu da zaključim ono što sam već rekla, da je ovo pitanje maksimalno ispolitizovano i da su stranačke centrale ovde u Beogradu učinile sve da se probiju rokovi zadati Ustavnim zakonom, a to nažalost nije prvi, a bojim se ni poslednji put, da se rokovi koje smo sami odredili u potpunosti zanemaruju. Šta vidimo kada pogledamo statut? Je li to, kao što tvrdi veći deo opozicije corpus separatum, da li se to stvara država Vojvodina, kako tvrdi jedan senator Republike Srpske, koja je kao što znamo entitet jedne druge države? Nastaje li statutom vojvođanska nacija i vojvođanski jezik? Odgovor je negativan. U pozadini svih ovih optužbi, teških reči koje zveče, a koje su daleko od istine, jeste strah od drugog i drugačijeg. Strah od decentralizacije i regionalizacije. U strahu su velike oči, pa se tako mnogima priviđa i država u državi i početak secesije i raspada Srbije, jer one stare, dobre floskule o dezintegraciji Srbije, o njenom cepanju, separatizmu i sličnim političkim podmetanjima kukavičjih jaja, još uvek dobro funkcionišu, tako da se veoma lako i uspešno vrši zamena teza. Samo malo više sluha za potrebe građana Vojvodine raspršilo bi ove strahove i malo manje želje da se sve odluke, makar one bile i banalne i rutinske, moraju donositi samo u Beogradu i nigde više. Od svih tradicija na koje se mi pozivamo, najmanje se pominje decentralizacija i regionalizacija, jer ko god se usudio da o tome priča i piše odmah je dobio etiketu izdajnika ili separatiste. Na stubu srama su stavljani svi oni koji su nudili drugačija i bolja rešenja, a tradicija pokazuje da je Srbija oduvek bila jaka centralizovana država, da je u Srbiji oduvek postojala jaka centralna vlast, a da se ostalima davalo na kašičicu i to samo onda ako baš mora. Da je dominantan tok političke misli, još od vremena ustanka iz 1804. godine, obnova države, a ne tamo neke regije. Ali, ako i ubuduće ostanemo i gluvi, i slepi, i nemi na sve jače glasove koji dolaze iz ostalih delova Srbije za decentralizacijom i regionalizacijom, onda ćemo, bojim se, zaista doći u situaciju da se zabrinemo za sudbinu zemlje. Jer ako je bilo potrebno 397 dana, godinu i mesec i po dana da statut dođe iz Novog Sada do Beograda, da se ispuni ustavna obaveza prema AP Vojvodini, onda se pitam, koliko će godina, da ne kažem decenija, biti potrebno da se prepoznaju i potrebe građana iz ostalih delova Srbije? Jer, polazeći od načela jednakosti i jednakopravnosti, i tim građanima se mora pružiti šansa za regionalnim organizovanjem, preko koga oni koriste pravo na samoupravu, kako se ne bi osećali kao građani drugog reda u sopstvenoj državi. Iz toga je u interesu i građana Beograda i građana centralne Srbije da se ovakav statut odbrani, jer se na taj način afirmiše ideja regionalnog i decentralizovanog uređenja države i pomaže najavljena reforma na nacionalnom nivou, a u korist centralizmom ugroženih regiona Srbije. Ko iole poznaje i razume genezu Vojvodine, od najranijih dana do danas, zna da ona nikada nije dovodila u pitanje državnost Srbije i svoje mesto u Srbiji, već samo centralističke tendencije. U čitavom procesu donošenja statuta i zakona o utvrđivanju nadležnosti stranka G 17 plus nije bila ni kočničar, ali ni spasilac, jer za nas nema dileme da su nesumnjive istorijske kulturne, etničke posebnosti dovele do autonomije Vojvodine. Svako društvo, svaka država prirodno počiva na razlikama i nesmetano ispoljavanje razlike jeste izraz slobode. Prihvatanje tih razlika, kao i stvaranje uslova za njihovim institucionalnim izražavanjima, jeste preduslov slobodnog razvoja i napretka društva, kao i izbegavanje sukoba u jednom društvu. To naravno ne znači da razlike u društvu treba da idu na uštrb celovitosti države, ali je najgore kada zatvorimo oči pred razlikama i kada insistiramo na uniformnosti i jedinstvu u svemu. Što se tiče samog teksta statuta, moram odmah da kažem da mi je žao što je promenjen član 1, koji je AP Vojvodinu definisao kao višenacionalnu, višekulturalnu, višekonfesionalnu, demokratsku evropsku regiju. Ovde je pojam evropska regija imao vrednosnu konotaciju, što znači da se radi o regiji koja neguje razvoj građanskog društva u skladu sa evropskim vrednosnim sistemom. Nažalost, nekome je u nekoj partijskoj centrali očigledno zasmetalo da se Vojvodina nazove evropskom regijom, bez obzira što se ovaj član u ovoj prvoj verziji statuta završavao stavom da je AP Vojvodina autonomna teritorijalna zajednica u Republici Srbiji. Umesto toga, u izmenjenom članu 1. statuta kaže se – da je Vojvodina regija u kojoj se tradicionalno neguju višekulturalnost, višekonfesionalnost i drugi evropski principi i vrednosti. Vojvodina je, da se podsetimo svi, članica Skupštine evropskih regija, sa sedištem u Briselu, od 2002. godine i čini jednu od 300 evropskih regija okupljenih u ovoj organizaciji. Do sada nije zabeležen slučaj da je neka regija članstvom u Skupštini evropskih regija ili u nekoj drugoj organizaciji koja okuplja regije postala država. Zato mi se čini neosnovana bojazan da se u statutu ostavi odrednica Vojvodina – evropska regija, kada ona to formalno i suštinski jeste. Vojvodina jeste evropska regija evropske Srbije. Optužbe na račun člana 9, koji govori o simbolima AP Vojvodine, gde se kaže – simboli autonomne pokrajine su zastava i grb, takođe su potpuno deklasirane, jer ne samo da sve regije Evrope imaju svoja obeležja, već ih imaju i gradovi i opštine u Srbiji. Juče je moj kolega Ivanji, govoreći o zakonu o utvrđivanju nadležnosti, pomenuo statut grada Niša koji u članu 8. kaže – grad ima svoje simbole, grb i zastavu, čiji se izgled, sadržina, upotreba, način sticanja utvrđuju posebnim propisom. Takva obeležja ima većina srpskih gradova i opština. Zbog čega bi onda bilo sporno da ta obeležja ima i autonomna pokrajina? Primedbe koje se tiču glavnog grada ili promene koje su usledile u članu 10. statuta, to je stara dilema da li je Novi Sad glavni grad AP Vojvodine ili glavni administrativni centar pokrajine, više su formalne i simbolične nego suštinske. Svaka evropska regija ima svoj „kepital“, a uobičajeni prevod te reči jeste glavni grad. Očigledno je da oni koji nisu upoznati sa osnovama regionalnog uređenja države smatraju da je glavni grad samo jedan i da je to Beograd. Najzad, dolazimo do člana 17. statuta i Vojvođanske akademije nauka. U članu 17. se kaže: „Vojvođansku akademiju nauka i umetnosti osniva Skupština AP Vojvodine pokrajinskom skupštinskom odlukom, kojom utvrđuje njenu ulogu, uređuje njenu delatnost i način ostvarivanja“. Regionalne akademije postoje u mnogim zemljama, kako onim federalnim, kao što je Nemačka, tako i u onim regionalnim, kao što je Italija, ali i u unitarnim, kao što je Francuska. One se u tim zemljama ne smatraju razbijačima državnog jedinstva, već naprotiv, one zajedno sa nacionalnim akademijama šire lepezu naučnog, umetničkog delovanja. Primedbe da se ponovo osnivanje VANU može doživeti kao simbolički uvod u neko stvaranje neke nove države i nacije ili primedbe tipa da je Srbija suviše mala da bi imala više od jedne akademije nauka su po meni vrlo neosnovane i na nivou onih koje su svojedobno čak i Jašu Tomića proglasili separatistom. Poslanici G17 plus, to smo već više puta rekli, glasaće za statut AP Vojvodine i za zakon o potvrđivanju nadležnosti, baš kao što su i naše stranačke kolege u Pokrajinskoj skupštini to učinile pre nas. Mi glasamo iz uverenja da je ovo samo prvi korak ka stvarnoj decentralizaciji i regionalizaciji Srbije i da statut Vojvodine može da posluži kao primer drugim regionima da je moguće i političko organizovanje i delovanje i van centralne vlasti. Jer kao što je davno rekao niko drugi do Napoleon treći – sa daljine se može vladati, ali se samo izbliza može dobro upravljati.
Reč ima narodni poslanik Đuro Perić, ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podleže ozbiljnoj kritici veliko kašnjenje u proceduri donošenje statuta AP Vojvodine. Period duži od godinu dana protekao je u stalnom očekivanju da se donese zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine na osnovu kojeg bi se tek i moglo pristupiti izradi statuta. Međutim, šta se događalo? Zakon je kasnio, a Skupština AP Vojvodine je, pozivajući se na to da ističe rok za usaglašavanje sa Ustavom, donela Predlog statuta, umesto da je, što bi bilo bolje, vršila snažan pritisak na Republiku da donese pre zakon. Predlog statuta koji je donet, bez saznanja Skupštine AP Vojvodine kakve će se nadležnosti Vojvodine utvrditi zakonom, prejudicirao je neka rešenja koja su bila suprotna Ustavu, ipak. Logično, to je u javnosti izazvalo stalne diskusije i rasprave o tome šta se ovim činom i ovim preuranjenim Predlogom statuta želelo postići. Ima čak mišljenja da je to sve namerno činjeno, ali u to ne verujem i sumnjam da je to bila tendencija. Mislim da se tu više radilo o slaboj koordinaciji između Pokrajine i Republike. Suština pokrajinskog statuta treba da bude operacionalizacija ustavnog koncepta pokrajinske autonomije, a ne da ga koriguje niti da ga dograđuje, što je pak ovaj statut u nekom smislu učino. Pošto je postalo očigledno da takav Predlog statuta AP Vojvodine, kakav je bio napravljen, teško da može biti prihvaćen, pristupilo se u Skupštini Vojvodine tzv. pravno-tehničkoj redakciji statuta. Pod tom definicijom promenjene su neke bitne odredbe statuta, koje je predložilo Izvršno veće Vojvodine, a posebno su izvršene bitne promene šest odredaba koje je SPS predložila svojim amandmanima. Po mišljenju poslaničke grupe PUPS ove promene koje su prihvaćene nisu samo pravno-tehnička redakcija teksta statuta, već se radi i o suštinskim promenama teksta koji je faktički najviše izazivao najširu polemiku u javnosti i stvarao razne zabune. Evo nekih od tih promena teksta, iz kojih se vidi o čemu se radi. Sada imamo novi tekst i sadržaj, koji glasi da je Vojvodina neotuđivi deo Srbije, umesto što je bilo da je sastavni deo jedinstvenog, kulturnog, civilizacijskog, ekonomskog i geografskog prostora srednje Evrope. Ona to u stvari jeste, ali trebalo je to mnogo jasnije da se kaže i poveže sa ovim što je gospođa Suzana govorila. Da pokrajinske skupštinske odluke neće imati snagu zakona, kako je to bilo predviđeno predlogom statuta, da Vojvodina može sklapati samo međuregionalne, a ne međunarodne ugovore, da neće imati glavni grad, nego glavni administrativni centar, mada se, moram istaći opet, pravi neka nova zavrzlama, pa se u naslovu ostavlja - glavni grad, a u članu teksta se govori o glavnom administrativnom centru. Lično mislim da to u suštini nije nikakav bitan niti elemenat autonomnosti, niti je tako bitno pitanje, jer Ustav Srbije tako nešto i ne predviđa, a i građani Vojvodine od toga nemaju nekakvu posebnu vajdu, mada se slažem sa tim da se to u svetu naziva i na jedan i na drugi način. Takođe je važno i to da Pokrajina neće moći samostalno da odlučuje o promeni sopstvenih granica. Moram naglasiti da ima još nekih odredaba statuta koje baš nisu usaglašene sa Ustavom, što može u budućnosti izazivati određene nesporazume i nedoumice. Tako mislim, na primer, da je član 6. Predloga statuta sasvim nepotreban, a i netačan, jer je pitanje ravnopravnosti precizno definisano u članu 1. Ustava Srbije, gde je rečeno da je Republika Srbija država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, zasnovano na vladavini prava i socijalnoj pravdi, načelima građanske demokratije, ljudskim i manjinskim pravima i slobodama i pripadnosti evropskim principima i vrednostima. U članu 33. se kaže da je Skupština AP Vojvodine najviši nosilac normativnih vlasti u AP Vojvodini, dok se u članu 19. statuta nabrajaju taksativno svi opšti, ali i pojedinačni akti, čak i deklaracije i rezolucije koje su više politički akti, ali mislim na to ne smeta ništa. Što se tiče prava Skupštine AP Vojvodine da donese akt o osnivanju razvojne banke Vojvodine radi podsticanja privrednog i društvenog razvoja Vojvodine, ne bi trebalo da ima problema, ako banka bude više komercijalna, a ne državna, koja bi se neposredno mešala u privredni i društveni život Pokrajine, ne bi smela izigravati neku vrstu NBS. Istina, u članu 97. tačka 6. Ustava čitav bankarski sistem je u nadležnosti Republike Srbije, pa to treba u tom smislu usaglasiti. U članu 28. stav 2. Predloga statuta predviđeno je da se radi zakonitog, uspešnog i nesmetanog obavljanja poslova iz svoje nadležnosti AP Vojvodina može predložiti osnivanje stalne i mešovite komisije, sastavljene od predstavnika organa Republike i organa AP Vojvodine. To je dobro razmišljanje kako bi se poboljšalo funkcionisanje Pokrajine, ali pitanje je da li je dobro rešenje stvaranje takve komisije ili neko drugačije bolje rešenje, jer poznato je da komisije nisu baš najsrećnija rešenja kad se radi o ovakvim pitanjima. Čini mi se da bi zalaganje AP Vojvodine da u zakonom poverenim poslovima, bar u nekim od njih, na primer poljoprivredi, bilo mnogo važnije i značajnije ostvarivanje prava građana, nego da li je na primer Novi Sad glavni grad ili administrativni centar. Po mom mišljenju, to smatram ne toliko bitnim. Trenutak je inače da se ovom prilikom uputi ozbiljno upozorenje na činjenicu što se kasni u nekom vidu i obliku regionalizacije, i posebno decentralizacije u celoj Republici, jer da je do toga došlo, mogla se lako izbeći sada nastala neka vrsta asimetričnosti u funkcionisanju Republike, koja će sigurno često izazivati nepotrebne probleme. Decentralizaciju Republike Srbije trebalo bi, po mišljenju PUPS, što pre započeti i zasnivati je na osnaženoj i višestepeno organizovanoj lokalnoj samoupravi, pri čemu bi se najvišim jedinicama lokalne samouprave omogućilo funkcionalno povezivanje, u cilju realizovanja projekata koji nadmašuju privredne potencijale svake od njih. To bi bio i način da se ubrza decentralizacija i na pokrajinskom nivou, a isto tako da se posebne geografske celine u okviru Vojvodine, Banat, Bačka i Srem, afirmišu i dobiju određeni stepen nadležnosti, imajući u vidu da se i one u mnogo čemu međusobno razlikuju. U procesu decentralizacije mora se što pre rešavati pitanje funkcionisanja nekih opština, jer je zabrinjavajuće stanje u većini opština na jugu Srbije, a i u nekim obodnim opštinama istočne Srbije. Želim posebno da istaknem i činjenicu da se ne tako retko, od nekih javnih ličnosti iz raznih sfera života u Vojvodini može čuti žal za autonomijom iz 1974. godine, koja je tadašnjim Ustavom SFRJ bila gotovo u svemu izjednačena sa Republikom, tako da su Vojvodina i KiM bile konstitutivnideo federacije. Srbija je bila slučaj sui generis, jer su predstavnici pokrajina u Skupštini Srbije učestvovali u donošenju svih odluka, koje su se u stvari odnosile na deo Srbije van pokrajina, a predstavnici republičkih organa nisu imali adekvatna prava u odlučivanju u pokrajinama. Tada se bila uobičajila definicija Srbije van pokrajina, kao Užas, što će reći uža Srbija. Težiti sada od bilo koga stvaranju onakve pokrajine iz Ustava 1974. znači, po mišljenju partije Ujedinjenih penzionera Srbije, u stvari, tražiti samostalnu državu, a ne nikakvu pokrajinu. Na kraju, poslanička grupa Parija ujedinjenih penzionera Srbije se nada će doći do daljeg poboljšanja teksta zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine usvajanjem određenih amandmana i adekvatno tome usklađivanja statuta, pa će u danu za glasanje glasati za Predlog zakona i dati svoju saglasnost na statut.
Reč ima narodni poslanik Pastor Balint.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo najupornije zahtevali od oktobra prošle godine da Narodna skupština Republike Srbije raspravlja o Predlogu statuta AP Vojvodine i o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Meni je veoma drago što je predsednica Narodne skupštine održala svoju datu reč i što je prekinula prethodnu sednicu, kada je u proceduru stigao Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, zakazala novu i što imamo prilike da vodimo raspravu o ovim veoma značajnim predlozima. Nemam nameru da sada odgovorim na sve one optužbe na račun onih stranaka koje su iskreno zahtevale donošenje statuta i zakona o nadležnostima. Mi smo prethodnih 14 meseci konstantno, iz dana u dan, tražili poštovanje Ustava, tražili donošenje statuta i zakona o nadležnostima i mislim da je sve rečeno. Nema tu potrebe da se odgovara na razne optužbe u vezi secesije, separatizma, otcepljenja itd. Umesto toga, želeo bih samo da kažem da se nadam da će 30. novembra Narodna skupština Republike Srbije, ogromnom većinom, dati saglasnost na Predlog statuta AP Vojvodine i usvojiti Predlog zakona o nadležnostima AP Vojvodine. Predsednik Izvršnog veća Vojvodine gospodin Bojan Pajtić je 14. oktobra 2008. godine, posle usvajanja Predloga statuta u Skupštini AP Vojvodine, rekao: Dobro jutro, Vojvodino. Nisam sklon patetici, ali da je tu gospodin Bojan Pajtić, on bi sigurno rekao: Dobar dan, Srbijo. Umesto toga, samo želim da kažem da se nadam da će od 1. januara 2010. godine Vlada AP Vojvodine i Skupština AP Vojvodine dokazati da zna i ume vrlo efikasno da izvršava one nadležnosti, koje će dobiti na osnovu Ustava Republike Srbije, statuta AP Vojvodine i zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine.
Da li reč želi narodni poslanik Velimir Ilić ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe NS? (Ne.) Onda idemo po redosledu, od manje ka većoj poslaničkoj grupi. Pitam narodne poslanike, naravno, u ovom toku sednice, narodni poslanici koji trenutno nisu u sali, a po redosledu su, mogu dobiti reč. Narodni poslanik Čedomir Jovanović je rekao da će govoriti kasnije. Narodni poslanik Dušan Bajatović ima reč. Izvolite.
Poštovane kolege i koleginice, žao mi je što neke kolege vrlo emotivno i žestoko, ali ipak u cilju dnevno-političkih poena, diskutovali o ovom statutu. Situacija je slična jučerašnjoj. Osvrnuću se malo i na neke kvalifikacije i etikete, uz jednu opasku, ne sada odmah, nego kasnije, da zaista moramo voditi računa da mi iz ove skupštine emitujemo i političke signale kompletnoj javnosti Srbije. Reći ću ono što sam rekao i juče, da se ovde ipak stvara jedan komunikacijski ozbiljan šum. Oni koji gledaju ovaj prenos, a masovno se gleda, zato na njemu i insistiramo, pored političkog marketinga, da valjda i obavestimo javnost u Srbiji, oni su ipak hendikepirani. Potpuno sam siguran da kvalifikacije, podržane nekakvom emotivnošću i glasnim iskazivanje političkog stava, ne jačaju argumente ni onih koji su za, ni onih koji su protiv akata koji su na dnevnom redu ove skupštine. Dakle, šta je bila politička strategija SPS, i nije nova, ali i drugih stranaka? Ne želim samo nama da pripišem zaslugu za to. Suštinski, autonomija - da, država - ne. Autonomija koja nema sadržaj i koja ne može u praksi da bude funkcionalna, ona je besmislena. Zato obesmišljavanje nadležnosti AP Vojvodine, u stvari, uglavnom zagovaraju oni koji žele unitarno uređenu Srbiju, protiv čega nemam ništa, smatram da je Srbija i danas unitarno uređena država, ali ne treba da bude ni decentralizacije, ni autonomije, ni ekonomske regionalizacije Srbije, bez obzira na sve probleme sa kojima se danas srpsko društvo, pa i na nivou lokala, suočava. Kada pitate bilo kog predsednika opštine, iz bilo koje stranke, da li mu treba imovina, da li želi municipalne menice, da li želi izvorne prihode, da li želi nadležnosti, a sve u svrhu boljeg života ljudi koji su ga tu postavili, izabrali da upravlja resursima, svako će vam reći - da. Kada gledate evropsku praksu, kada gledate dobro rešene, pa i unitarne države dobro rešene, onda ćete videti da mi po onoj maksimi - koga zmija ujede, i guštera treba da se plaši, bojimo se tih manifestacionih oblika moguće državnosti, pa smo, zahvaljujući amandmanima SPS, skinuli i glavni grad, i Vojvodinu kao evropsku regiju itd, ali sam to gledao drugačije. Kada smo podnosili te amandmane mi smo, u stvari, želeli da, shodno primedbama koje su bile prisutne u javnosti, povećamo politički kapacitet ovog dokumenta ili ovih dokumenata, kako bismo ubedili i naše druge kolege, oponente, da probaju da zajedno sa nama usvojimo i statut i zakon. Zašto? Zato što je kao posledica usvajanja novog ustava i ustavnog zakona bila naša obaveza da jedno otvoreno političko pitanje, otvoreno na ovaj način od 2000. godine, nadam se, do današnjeg dana, a to je pitanje autonomije Vojvodine, prosto bude skinuto sa dnevnog reda. Jer na taj način uspostavljamo novi kvalitet i jačamo političku stabilnost u Srbiji. Meni se čini da smo više skloni političkim rešenjima i ubiranju stranačkih poena, nego što smo spremni da na ozbiljan način razgovaramo o ozbiljnim, Ustavom naloženim, političkim projektima i programima. Nekoliko stvari želim da ocenim, kada je ovaj statut u pitanju. Ne znam da li je neko želeo, time što je prvo doneo statut, da izvrši pritisak na donošenje i zakona i statuta, ili ko je koju igru već igrao, šta tačno znači pravno-tehnička redakcija i sve ostalo. Ali, želim da ocenim da je dobro što se ovaj posao završava i što će se on suštinski završti tamo gde mu je mesto, u Skupštini Republike Srbije. Da je osnovni kvalitet ovog akta, mimo toga što su u pravno-tehničkoj redakciji ispravljene neke stvari koje je tražila i SPS, ali da se razumemo, da ona vladajuća većina koja donosi ovaj akt nije želela da to uradi, ne bi ponovo prošli amandmani SPS koje smo podnosili i u Skupštini Vojvodine. Dakle, oko ovoga je postignuta pristojna, u smislu broja glasova koje će dobiti ova dva dokumenta, većina u Skupštini Srbije. Prema tome, tvrdim usvajanjem ovih akata povećavamo i stepen političke stabilnosti u Srbiji. Želim još jednu stvar da ocenim, a kasnije ću pokušati da dokažem, da i ako je bilo autonomaški ili separatistički ili drugačije kvalifikovanih projekata, oni su poraženi. Njih ovde nema. Možda je bilo namere. Znate šta, svaka rasprava o autonomiji, a naročito u socijalno napetim društvima, politički nestabilnim, ne bih voleo da tako kvalifikujem našu zemlju, uvek može ići u dva pravca. ka ukidanju autonomije ili ka eventualnom iskorišćenju autonomije za neku separaciju. Bitna je mera stvari. Zato smo ukinuli i istorijske razloge, amandmanima SPS ili tehničkim popravkama, za postojanje autonomije Vojvodine. Ona postoji na osnovu Ustava Republike Srbije i nikako drugačije. Ne može da egzistira u političkom, državnom, pa i ekonomskom, socijalnom, kulturnom sistemu Srbije. Dakle, samo tako, uz svo obilje političke raznolikosti i predloga sa kojima je išlo donošenje i zakona, molim vas, ovde kažemo o prenošenju nadležnosti, zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Ono što je bitna stvar, u teorijskom i u praktičnom smislu, kako god hoćete, svugde autonomija ili regija, možda ih nije dobro izjednačiti, u svetu, tamo gde su dobro rešene, gde su funkcionalne, imaju supervizora. To može biti skupština, može biti guverner, može biti ministarstvo ili neki drugi oblik, mi smo se opredelili, kada pažljivo pročitate i zakon i statut, supervizor svega onoga što u nadležnostima dobija AP Vojvodina je Vlada Republike Srbije. Ako pričamo o ustavnosti i neustavnosti, naravno, legitimno je političko pravo svakog ko osporava ove dokumente da, po njemu, možda imaju ove ili one tendencije, ali konačnu priču o ustavnosti ili neustavnosti ovoga statuta, kao što je većina kolega najavila, koji su protiv ovih akata, daće Ustavni sud Republike Srbije. To će biti konačna ocena. Moje pitanje je kako će se te iste političke stranke ponašati posle toga. Okej, političke poene smo ubrali, obratili smo svom biračkom telu, manje smo ili više plašili ili nismo plašili Srbiju, neki su pokušali da dokažu da su bolji Srbi ili da nisu bolji Srbi od nekih drugih, mada ne vidim da su vojvođanski Srbi lošiji od bilo kojih drugih Srba. Za mene je pitanje autonomije Vojvodine srpsko-srpsko pitanje, pa ne znam od koga bi se mi to otcepljivali. Nisu ovaj statut pisale nacionalne manjine, pa da imamo problem s takvim nečim ili slične stvari. Nikada ne bih zanemario ni stvaralaštvo srpskih intelektualaca zapisano latiničnim pismom, iako je naše zvanično pismo ćirilica i po Ustavu svi to poštujemo. Nekoliko samo ocena. Ako je bilo namere da postoje nekakvi autonomaški projekti, oni su ovde poraženi. Nema nikakvog govora o vraćanju u nekakvu novu 1974. godinu. Taj posao su socijalisti završili još 1988. godine i nema vraćanja više na to. (Tomislav Nikolić, sa mesta: To su bili socijalisti.) Veoma cenim vaše stavove, gospodine Nikoliću, i vi ste bili radikali, kada već želite da dobacujete. Ono što je neodvojivi deo Srbije ne može biti nikakvim aktima i nikakvim referendumima izuzet iz Republike Srbije. Prema tome, ne vidim strah od tog referenduma. Što se tiče 1974. godine, to sam već ocenio. Koristim malo smernice koje je dao naš lider Ivica Dačić, kome spočitavate da je hteo da dnevno-politički poentira. Kada neko dobije ova ovlašćenja, sada želim da se obratim nama, Vojvođanima, pre svega vojvođanskoj administraciji sadašnjoj i budućoj, biće veoma važno kako će tim ovlašćenjima da upravlja, ili mogućnostima. Nadam se da će vojvođanska politička elita dobro koristiti ove, pre svega, razvojne mogućnosti i da će Vlada Republike Srbije, i svaka buduća vlast u Srbiji, biti u stanju da konstatuje da od 153 nadležnosti, a preko 100 su samo prenete nadležnosti, ne treba uzimati Vojvodini nego da i Vojvodini, i svakome onome ko je u stanju da se regionalno organizuje, pre svega na ekonomskim principima, treba dati još, jer je to ekonomski, kulturno-politički, razvojno efikasnije nego centralizam sam po sebi, koji ne bi inače mogao sam po sebi da rešava narasle socijalne tenzije u našem društvu. Što se tiče otvaranja predstavništva negde, molim vas, obratite pažnju da se predstavništva Vojvodine bilo gde, koja bi trebalo da budu u funkciji ekonomskih razvojnih projekata, mogu otvarati isključivo uz saglasnost Vlade Republike Srbije. Dakle, verovatno iz toga posledično sledi da neće moći da budu otvorena gde nekom padne na pamet, nego će biti otvorena uz saglasnost Vlade Republike Srbije, tamo gde to ima svrhe. Bila je velika priča o vojvođanskim upravnim okruzima. Pobrojano je da će biti osnovani u svim okružnim centrima, gde i danas funkcioniše Srbija. Zaista mislim da nikome neće pasti na pamet da proba da organizuje vojvođanske upravne okruge drugačije nego što to predviđa administrativno uređenje Republike Srbije kada su u pitanju okruzi. Može se dati još jedna politička ocena da ovaj projekat ne može biti autonomaški, zato što priča o imovini i priča o finansijama u suštini tek treba da se otvori. Ne vidim zašto bi strah od tih stvari bio zadat unapred. Očigledno je da će Zakono o javnoj svojini Republike Srbije, kao što važi za sve opštine, kao što to važi za grad Beograd, važiti i za AP Vojvodinu. Lično mislim, kada pročitate ovo vrlo pažljivo, da će kao imovina AP Vojvodine biti definisano samo ono što inače služi u ovom momentu u upravljanju organima AP Vojvodine, biće da to i nije tako mnogo. Prava decentralizacija treba da usledi tako što će ta prava, ta imovina, te mogućnosti biti spuštene na opštine i gradove u Srbiji. Tako gledam pravu i doslednu decentralizaciju Republike Srbije, koja će sobom doneti i političku stabilnost, ali i istinske razvojne mogućnosti. Šta bi se još moglo reći o Predlogu statuta? Činjenica jeste da je ovde ostala Vojvođanska akademija nauka i umetnosti i bojim se da će tu uslediti odgovarajuće ustavne tužbe, žalbe, šta li će već biti, pa neka se o tome raspravi. Što se tiče Novog Sada kao glavnog grada, moram da kažem da ovde postoji taj zarez o kome se već raspravlja. Kaže se Novi Sad je glavni, pa zarez, administrativni centar Vojvodine. On po prirodi stvari jeste administrativni centar pokrajinskih organa, koji će vršiti ili obavljati sve prenete i sve izvorne nadležnosti. Ovde se predviđa takođe izvesna uloga pokrajinskih organa kada su u pitanju lokalne samouprave, pa se nadam da nikome nije ideja, u negativnom smislu rečeno, možda to i nije tako, da Beograd zameni Novim Sadom. Nadam se da će taj proces decentralizacije ići u pozitivnom smislu, a da manifestni oblici nečega što bi moglo voditi ka državi neće biti ono o čemu ćemo i dalje raspravljati. Ono što je bila dodatna primedba o nekakvoj mreži sudova, ili ne znam čemu, zaista ne vidim da ovde ima sudske, izvršne, zakonodavne vlasti. Ako je polaganje pravosudnog ispita ili državnog ispita, što mogu da nalože ili da organizuju pokrajinski organi, nešto što vodi sudsku ili zakonodavnu vlast, onda se bojim da su nam oči u strahu prevelike, čak i kada su namere dobre i kada nadilaze potrebe ubiranja dnevno-političkih poena. Ono što možda zaista treba reći jeste da nema potrebe da plašimo Srbiju. Sve ovo što piše u ovom statutu i što je pozitivna praksa u drugim zemljama sveta treba preneti kod nas. Kako će to kod nas u praksi izgledati, da li će to zaista biti separatizam ili će to biti razvojna šansa, ljudi zavisi od političke elite Srbije ili opštine, ili grada ili, u krajnjoj liniji, Vojvodine. Kako ćete vi koristiti te mogućnosti? Uvek možete da ih koristite dobro ili loše, zavisi ljudi od nas. Mi smo politička elita Srbije, mi koji sedimo u ovom parlamentu, oni koji sede u vojvođanskom parlamentu, oni koji su predstavnici naših partija na opštinskom ili gradskom nivou. Ne treba ukidati mogućnosti samo zato što se eventualno možemo teorijski plašiti njihovih posledica. Prema tome, još jednom ću to da kažem, poslanička grupa SPS - JS, a koliko sam razumeo i naše kolege iz PUPS-a, podržaće ovaj Predlog statuta AP Vojvodine, odnosno stvorićemo uslove da se ovaj akt u vojvođanskoj skupštini ovako kako je sada redigovan i usvoji.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe LDP. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, prvo, želim da iskažem svoje nezadovoljstvo i da ponovim još jedanput, pre svega, zbog toga što ovde nisu prisutni predstavnici vojvođanskih institucija, vojvođanskog Izvršnog veća i vojvođanske Skupštine. Reći ću i zašto – zato što mislim da nas ta velika ideja autonomije, koju mi razumemo kao pravo čoveka da utiče na svoj život, obavezuje da izdvojimo malo svoje pažnje za onu vrstu politikantstva koja je veoma kompromitovala i ideju statuta i ideju zakona o utvrđivanju nadležnosti, koji će se sa republičkog nivoa preneti na nivo Vojvodine. Dva puta su politikanti u vojvođanskim institucijama ponizili Skupštinu Srbije. Prvi put kada su bez ikakvih konsultacija sa parlamentom započeli jedan proces za koji je unapred bilo jasno da će biti osuđen na neuspeh, pri čemu imaju pravo na lične neuspehe, ali ideja odgovorno uređene pokrajine ne sme biti poražena, a to je bilo prošle godineu oktobru. Niko se nije obratio Odboru za ustavna pitanja i pokušao da se Odborom pronađe odgovor na vrlo komplikovano političko pitanje, koje je već tada bilo jasno postavljeno, jer se ovde najmanje radi o usklađivanju statuta sa Ustavom iz novembra 2006. godine, upravo zbog toga što je u međuvremenu vojvođanska Skupština zaboravila na taj Ustav i u čitavom nizu pitanja nije nastavila da deluje kako bi uskladila samu sebe ili ona većina koja postoji u vojvođanskoj skupštini ovde u parlamentu tako nešto ne čini. Drugo poniženje Skupštine je ono čemu smo prisustvovali poslednjih mesec dana, ono što je nazvano pravno-tehnička korekcija, redakcija itd. To je bilo sve samo ne pravno-tehničko usaglašavanje jednog teksta. To je bilo postavljanje pitanja suštine. To politikantstvo je mera kratke pameti i zato su nam bili potrebni ovde predstavnici takve politike da sa njima o tome razgovaramo, pa da kažemo da iz naše obaveze prema Vojvođankama i Vojvođanima glasamo za statut, a ne zbog toga što sami pristajemo da ponižavamo sebe, kao što ponižavaju i neki drugi kada objašnjavaju kako je pod pravno-tehničkom korekcijom moguće izmeniti preambulu statuta, promeniti naslov člana statuta, kako je moguće poigravati se sa Novim Sadom kao glavnim administrativnim centrom, gradom koji je glavni, koji nije glavni. Pa to nije rađeno samo sa parlamentom ovde, nego je to urađeno i sa nekim drugim institucijama, a radi se na problematičnim osnovama, u društvu koje je duboko podeljeno i traumatizovano strahovima koje ne samo ignorisati, iako se sa njima ne mirimo. Kako je bilo moguće dogovoriti se oko Ustava, a nemoguće je dogovoriti se o statutu? Nas koji smo bili kritičari načina na koji je usvojen Ustav, to posebno interesuje. Gotovo sve parlamentarne stranke su tada pokazale razumevanje za potrebu ustavne definicije zemlje. Na konceptu tog Ustava je bilo potrebno uraditi i statut i mislim da je to urađeno. Verovatno će o tome na kraju morati da se izjasni Ustavni sud, ako neko pokrene inicijativu, ali mi u ovom statutu ne vidimo ništa protivustavno. Problem predlagača statuta, a to naravno nije Odbor za ustavna pitanja, suštinski to je vojvođanski parlament, jeste u činjenici da su vladajuće stranke u Vojvodini zaobišle dogovore sa drugim partijama koje tamo čine opoziciju, zbog toga što ima dvotrećinsku većinu, pa su tako otvorile prostor za neargumentovanu i neosnovanu kritiku koja godinu dana uništava ideju vojvođanske autonomije i ideju daljeg reformisanja naše zemlje. Kada se pročita prva, druga, treća verzija onoga što predlagači nazivaju statutom, onda je zapravo moguća samo jedna konstatacija: Novi Sad se u potpunosti povukao pred nesporazumima koje je proizveo svojom jednostranom odlukom, pred nemoćima koje su prisutne u Beogradu, pred strahovima koji postoje u Beogradu i u Vojvodini, a povlačenje nije dobar put za reformisanje našeg društva. Zato nema nikoga ko je zadovoljan ovim statutom. Jedni zadovoljstvo traže u praznim simbolima, jer nema puno smisla u interpunkciji kojom se dokazuje ispravnost jedne ideje ili pobeda jednog koncepta nad drugim, a oni koji ovaj statut kritikuju bez obzira šta u njemu piše, samo koriste prilike koje su im drugi omogućili svojom nesposobnošću da na strahu nastave da opstaju u politici Srbije. Šta su bile ključne primedbe, koje su i danas prisutne u onome na šta LDP želi da ukaže? Prvo, izuzeti su građani iz toga posla. Ovaj statut bi bio jači za podršku svih onih ljudi koji su u Vojvodini obespravljeni, kojima je država oduzela prava i odlučila da živi život umesto njih. Krug tih ljudi je mnogo širi od kruga birača bilo koje stranke. Jednako su nezadovoljni tim osećajem bespomoćnosti i birači SPS, i SRS, i Nikolićeve partije i LDP. Zašto su građani izuzeti iz procesa rada na samom Ustavu tj. statutu? Zašto se bežalo u fraze? Samo zbog toga što se time prikrivalo odsustvo suštine. Zbog toga je bilo moguće u prvu verziju statuta ugurati sve ono čega u realnom statutu nema i nije mu mesto. Zašto se na takav način provocirao deo Srbije? To je ono što nas interesuje. Ako se pomirio SPS sa DS u Beogradu, ako je svako priznao da ima svoju bol, ako se svako posuo pepelom i odrekao delom sebe iz prošlosti,zašto ne može to da se desi u Vojvodini? Ko je prepreka za to? Ko je pozvao Nikolića i Koštunicu da se s njima oko toga dogovori ili radikale? Ako nekoga ne pozovete u posao, onda on može samo u tome da vam se suprotstavlja. To je njegovo legitimno pravo. Ali, ako ga pozovete, pa se on ne odazove, nego se tome suprotstavlja, a mogao je da učestvuje u tome, onda je to neodgovorna politika koju građani u ovoj zemlji, ipak mislim, mogu da razumeju. Zato ste otvorili prostor Koštunici da razvlači one čaršave po mostovima i tužno svedoči o propasti sebe, svoje stranke i svoje politike. Nas nešto drugo brine. Što u ovome nema potrebnog kvaliteta za onaj rezultat, bez koga ni Vojvodina ni Srbija ne mogu postati sređeno društvo. I to je naša zajednička muka. Kako može da ga bude kada proizilazi iz Ustava? Oni koji su doneli Ustav su se u međuvremenu podelili. Sada se na Ustav pozivaju oni koji su tada silom prilika za Ustav glasali, a to su na primer G17 i Demokratska stranka, a upravo ono što proizilazi iz Ustava kao pravo Vojvodine, osporavaju oni koji su taj ustav Srbiji nametnuli, a to su tadašnji radikali i Demokratska stranka Srbije. Pa zašto onda ne kažemo gde je suština i ne ukažemo na suštinu problema? Ona nije ni u vojvođanskim institucijama, ona nije ni među građanima i građankama Vojvodine i građanima i građankama Srbije, nego u nemoći i nesposobnosti partija - da se menjaju i da vode onu politiku koja se mora voditi ukoliko se želi promena stanja u zemlji. To je činjenica. Mi ćemo pružiti podršku ovoj poslednjoj verziji pravno, tehnički usklađenog, korigovanog statuta. Ali će ostati puno dilema u našem društvu, koje je uskraćeno za odgovoran odnos, jer se građanima i građankama neko morao obratiti da bi oni mogli da razumeju o čemu se zapravo radi. Nema Vlade. Opet je nema. Nema nikoga iz Vojvođanske vlade i vojvođanske Skupštine. Tu je predsednica parlamenta da ona brani statut koji nije ona pisala. Ako se formalno ne brani, gospođo Čomić, statut, suštinski se brani. Jer ako mi ćutimo, onda će se čuti samo oni koji danas govore jezikom devedesetih. Naravno da se neće desiti u Srbiji ono što se desilo u prošlosti, jer građani tako nešto ne podržavaju, ali će ovo biti još jedna propuštena prilika. Umesto da danas uradimo onaj posao koji je trebalo da uradimo onda kada su sva istočno-evropska društva započela svoj put ka Evropi, mi ćemo ga ostaviti za našu decu, onda kada dostignemo standard iz osamdesetih, otprilike za 30 godina. Dalje, bilo bi dobro kada bi se oni koji su pisali statut pojavili i pokušali, recimo, da uvere SANU. Sa jednim njenim delom se nikako ne slažemo, onim koji previše politizuje tu instituciju. Ali, u toj akademiji nisu samo guslari. Tamo ima potpuno razumnog sveta. Zašto se niko nije konsultovao sa SANU i kroz konsultacije sa Akedemijom došao do onog zaključka, koji je, po nama, jedini normalan. U zemlji u kojoj je pola stanovništva tehnički nepismeno jedna regionalna akademija nauka i umetnosti nije pretnja, ona je šansa. Ako mi ne objasnimo društvu da je to šansa, a ne pretnja, ako mi ćutimo, društvo će slušati one koji umesto nas govore. Kada govorimo o Novom Sadu, mislim da više ni oni koji su pisali statut, ni oni koji žive u Novom Sadu ne znaju gde žive. Jedan predlog statuta je usvojen u oktobru prošle godine, pa je drugi predlog statuta potvrđen u Vojvođanskom parlamentu pre dve ili tri nedelje, pa je treći predlog statuta stigao ovde pred nas u skupštinsku raspravu. Da li je uopšte Novi Sad važan kada se na takav način odnosite prema njemu ili je Novi Sad čip na toj buvljoj pijaci, u kojoj se pretvorila Vojvođanska skupština – pa za svakog ponešto. Za gospodina Bajatovića amandmani, iako nema amandmana na statut – usvojen statut, dvotrećinskom većinom. Godinu dana posle toga – ipak mogu amandmani. Za gospodina Čanka zarez, da može da se protumači ipak nekako Novi Sad glavnim gradom, a za ljude u Novom Sadu i za nas ovde koji treba da donesemo neku odluku koja je razumna – sve je očigledno besmisleno. To je vređanje Novog Sada. To je vređanje Novog Sada i glasanjem za statut mi ne želimo da vređamo Novosađane. Ono što je obaveza nas u ovoj skupštinskoj raspravi jeste da osvetlimo jednu nerasvetljenu stranicu naše stvarnosti – kakvu mi državu želimo, u kakvoj mi državi želimo da živimo? Ako smo prihvatili onu koju smo utvrdili Ustavom, zašto taj ustav oni koji su dužni ne primenjuju i ne poštuju? Ako je u međuvremenu postalo jasno, a više se ne može ignorisati, da je tako organizovana Srbija politička fikcija – da je Ustav bio pucanje u prazno u borbi za Kosovo, zašto onda ne radimo na stvaranju jedne normalne zemlje? Umesto svega toga, mi smo ušli u uređenje Vojvodine, pa sada treba da dokazujemo da Vojvodina nije država u državi, kada je očigledno – da Srbija nije država. Ima nas koji bi želeli da bude naravno, nije sporno, jer je vidimo na drugi način. Niko od nas ne može da kaže da je ona stvarna, da je ona realna. To je tema za stranke u zemlji. Ako govorimo o pravu Vojvodine da afirmiše i razvija svoje autentične interese, onda to ne može biti problem za bilo koga, jer to pravo valjda proizlazi iz našeg ličnog prava da mi uradimo sve kako bi naš život bio što je moguće bolji, a da pri tomnikog drugog ne ugrožavamo. Kako smo uopšte došli na teren secesionizma, separatizma? Kako su sada opet raskopani rovovi međusobnih podela? Od koga će to Vrbas da se otcepi, Zrenjanin, Kikinda, Sombor? Od koga će Sremci da se otcepe? Gde će da odu? Za nedelju dana će nam biti ukinute vize. Bolje da mislimo ko će ostati ovde da živi kada bude u mogućnosti da ode gde hoće i kada hoće, kada bude u mogućnosti da ode u Evropu u kojoj postoji 300 Vojvodina i 300 glavnih gradova. Šta mislite koliko se Berlinci osećaju poniženi zbog toga što Berlin nije glavni grad, koliko ih to pogađa, ili koliko je Njujork uskraćen za činjenicu da on nije glavni grad? To naravno ne znači da Beograd ne treba da bude. Samo bi bilo mnogo važnije kada bismo se bavili suštinom, a ona je ostala na strani na marginama. Mi nećemo da učestvujemo u onoj skupštinskoj diskusiji koja će krečiti, farbati, šminkati našu stvarnost, pa ovom statutu davati onaj smisao koji realno nema. Ovaj statut je mnogo više izraz nemoći i kompromisa jedne vladajuće koalicije u jako teškim okolnostima, zbog čega mi imamo razumevanje za njega, nego potvrda snage jedne reformske politike. S druge strane, ovaj statut je jadni izgovor za još jadniju politiku koja danas pokušava da opstane na onom konceptu na kome je poražena pre deset godina i u tome neće uspeti, koliko god razvlačili svoje transparente po mostovima i pozivali na način na koji su to činili devedesetih. Ono što zajedno moramo da uradimo to je da iz ove skupštinske rasprave izađemo sa jasnim porukama – da ćemo poštovati drugačije mišljenje, da ćemo prihvatiti volju većine u Vojvođanskoj skupštini, da ćemo pomoći vojvođanskim partijama regionalnim da postoje, a onima koji deluju u čitavoj Srbiji i na prostoru Vojvodine imaju veliku podršku da shvate da moraju da budu mnogo ozbiljniji, a to je pre svega DS. Podvalili ste nam ovaj statut i to vi koji sedite ovde u skupštinskim klupama vrlo dobro znate. Sve je glava zabolela od brzopletosti. Ni sa kim se oko toga niste dogovorili, a onda smo morali ovde da pronalazimo način da se to nekako reši. Kompromitovali ste svoje koalicione partnere koji su vam bili lojalni. Predsednik vojvođanske Skupštine je stigao u Jagodinu. Stigao je Egereš i kod Markovića da mu Marković očita lekciju u Jagodini. Evropska regija je završila u nahiji i ćutala. To je slika jedne politike na koju više ne smemo da pristanemo i koju moramo jasno prvo da opišemo, a potom da je promenimo. Ljudi u Srbiji treba da znaju da Vojvodina i ovaj statut ni na kakav način ne ugrožavaju i ne sužavaju njihova prava. Baš naprotiv, čak i ovako loš statut i zakon Vlade koji ga čak nije ni branila, samo ukazuju na neminovnost suštinskih reformi, sveobuhvatnih promena u društvu, u organizaciji naše države koja mora stati u drugi plan, aprvi plan prepustiti onima koji u njoj žive. Milioni su nestali u temeljima Srbije, a mi danas ne znamo gde su njene granice. Petnaest godina posle francuske revolucije počeli smo da stvaramo svoju zemlju. Vojvodina je autonomija 170 godina. Pogledajte kakva je danas i pogledajte kakva nam je zemlja u kojoj je ona pokrajina. To je naša obaveza i to je naša dužnost. Izvinjavamo se onima koji su, recimo, u maju prošle godine verovali više u ideju moderno organizovane Vojvodine i još modernije Srbije, ali ovo je ipak prepreka koja je savladana i siguran sam da će sa statutom i sa zakonom, uprkos brojnim slabostima, život ljudi u Vojvodini biti lakši i makar će biti lakše utvrditi odgovornost kada nešto nije onako kako bi moralo biti. Zbog te spremnosti da se preuzme odgovornost i oni koji su statut predložili treba da imaju naše razumevanje.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
To pravo sada ne mogu da ostvarim pošto mi ga niste dali onda kada sam tražio reč za povredu Poslovnika, nego ste namerno dali reč sledećem govorniku. Time ste povredili Poslovnik, a sa vama zaista o povredama Poslovnika ne želim da razgovaram.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da već imate meru opomene, izrečenu zbog nepoštovanja pravila ophođenja tokom sednice svih učesnika na sednici. Vi ste tražili repliku, rekla sam da nemate pravo na repliku i dala sam reč narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću. Kada je već reč narodnom poslaniku data, vi ste rekli - dobro, onda želim da govorim o povredi Poslovnika. Povredu Poslovnika ste dobili kada je narodni poslanik Čedomir Jovanović završio svoje izlaganje. Dakle, nema povrede u postupanju mene kao predsedavajuće, a vas molim da se u svom obraćanju svim učesnicima na sednici ponašate u skladu sa odredbama Poslovnika koje važe za sve nas. Sada je načinjena povreda Poslovnika? Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, povredili ste dostojanstvo Narodne skupštine. Znate, kada od vas ne tražim savet, a vi mi ga dajete, to shvatam kao pretnju.
Narodni poslaniče, ovde ni vama ni bilo kome drugom ne dajem savete, ovde postupam po odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Sada vas drugi put upozoravam da svoje ophođenje uskladite sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine i da navedete član Poslovnika koji je povređen i obrazloženje o sadržaju povrede. Izvolite.
Pre nego što me ponovo prekinete, kažem da je povređeno dostojanstvo, član 104, i molim vas da me više ne upozoravate na to koliko ste mi opomena izrekli. To nije vaš posao, gospođo Čomić. Vi postupajte po svojim pravilima ili po tome kako vi tumačite Poslovnik, ali ja vas nisam zadužio da mi udarate recke koliko ste mi opomena dali. O tome ja vodim računa i o tome vi ne treba da me upozoravate, pošto je to pretnja izgovorena meni. Šta biste još mogli da kažete - sleduje vam oduzimanje reči? To je pretnja. Nemojte da mi pretite, došao sam u Narodnu skupštinu kao predstavnik naroda, da kažem ono što mislim, i kad ste vi na vlasti i kada neko drugi bude bio na vlasti. Nemojte da pretite narodu, iza mene stoji bar 14.000 birača. Svi se oni sada osećaju uplašenim od vaše diskusije. Niti sam vas uvredio, niti sam vas povredio, niti sam vikao na vas, niti sam vam rekao lošu reč. Izrekao sam kako tumačim ono što ste mi rekli i vi ste mi prekinuli odmah vezu sa Đerdapom. Šta treba da vičem ovde bez struje? Da uđem u Skupštinu i da vičem, iako je valjda Tesla izmislio tu struju da svi mogu da govore, a da ne bi vikali. Molim vas, ukažite malo poštovanja prema narodnim poslanicima, samo malo. Obećavam vam, kada budete samo narodni poslanik, ako uspete da uđete u parlament, nikada vas niko neće prekidati. To vam sada garantujem. Volim da vas slušam kada govorite, ali ne volim da mi pretite, ne volim da me sprečavate da govorim, ne volim to što u pola rečenice prekinete svakog čija vam se diskusija ne sviđa. Pokušajte, molim vas pokušajte, da iza toga što se nazivate članom DS, da iza toga stoji vaše demokratsko opredeljenje. Prekinućete me, ali ponašate se kao podeljena ličnost. Forsirate demokratiju, a ovde sprovodite diktaturu. Ponekad zažalim kad nije tu gospođa Dejanović, koja je od vas naučila mnogo loših stvari.
Narodni poslaniče, ni u jednom delu objašnjavanja o povredi Poslovnika nisam povredila član 104, a vas upućujem na odredbe Poslovnika koje obavezuju predsedavajućeg, koji jedini ili jedina ima pravo da prekida narodnog poslanika dok govori da bi ga upozorio ili upozorila na povredu Poslovnika koju je učinio. Uvidom u stenogram možete pročitati sopstvena izlaganja i reakcije mene kao predsedavajuće na sadržaj reči. Ovde svi moramo da poštujemo pravila i da svoja izlaganja uskladimo sa pravilima Poslovnika Narodne skupštine, i to činim svaki put bez obzira na to ko od poslanika želi da govori o povredi Poslovnika. U svom obrazloženju procenili ste da znate ko se od izlaganja i od govornika meni sviđa ili ne sviđa, i to je kršenje Poslovnika, jer to nikako ne možete znati. Primenjujem Poslovnik, ništa više i ništa manje. Zahvaljujem. Još jedna povreda Poslovnika? Narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Vi ste dezinformisali Narodnu skupštinu, gospođo Čomić, imate taj običaj, i zato ću morati da pročitam član Poslovnika na koji ste se pozvali kad ste utvrdili da imate pravo da me prekidate. On glasi - niko ne može prekidati govornika, niti ga opominjati, osim predsednika Narodne skupštine u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom, a ne u slučajevima kada on krši Poslovnik. Dakle, vi ste rekli da vi procenjujete da li sam povredio Poslovnik i prekidate me i uzimate mi reč. Ne, vas niko nije ovlastio da vi tog časa procenite da li sam povredio Poslovnik. Završavam izlaganje, a vi kao i svaki drugi poslanik primetite da li sam povredio Poslovnik ili ne. Ovo je samo uzimanje prava da nas sprečite da govorimo u ovoj skupštini zato što želite da se ovo što pre završi i zato što niko od vas ne želi da o tome diskutuje, zato što ste svesni toga..., ali o tome ću kad dobijem reč.
Molim vas da ne iznosite neistine u svom izlaganju. Dakle, tačno ste citirali član - u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom. Kada imam vrlo očit dokaz da iznosite neistine u obavezi sam da zaštitim vas od iznošenja neistina i da obavestim Narodnu skupštinu da je neistina da niko od narodnih poslanika ne želi da učestvuje jer je prijavljeno 35 narodnih poslanika. Zahvaljujem, narodni poslaniče. Da li želite reč kao predsednik poslaničke grupe? Izvolite.
Gospodin Kišmarton je tražio povredu Poslovnika.
Narodni poslanik Oto Kišmarton želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Hteo sam repliku, pošto nisam dobio reč za repliku, javio sam se po Poslovniku, član 104. Ja sam uvređen... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, niste dobili repliku, zato što je pitanje replike diskreciono pravo predsedavajućeg. Zloupotreba prava je kad, po odluci predsedavajućeg da nemate prava na repliku, tražite povredu Poslovnika, što je nedopustivo. Zahvaljujem. Da li želite reč kao predsednik poslaničke grupe? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić predsednik poslaničke grupeNapred Srbijo.
Kao predsednik poslaničke grupe, želim da kažem građanima Srbije šta je hteo da prigovori gospodin Oto Kišmarton. Naime, bio je uvređen kao pripadnik nacionalne manjine, kada je gospodin Bajatović rekao da nije ovo statut koji su pisale nacionalne manjine. A vi, gospođo Čomić, vi gledate kako je ko obučen, kakvu frizuricu ima, a ne slušate šta se govori. Povređeni su i uvređeni pripadnici svih nacionalnih manjina. Narodni poslanik poslaničke grupe Napred Srbijo...
Narodni poslaniče, molim vas da ne preuzimate obaveze predsedavajućeg. Član 101. obavezuje predsedavajuću da procenjuje u kojim slučajevima je dozvoljeno pravo na repliku. Molim vas da svoje izlaganje koristite u skladu sa Poslovnikom i da obrazlažete temu dnevnog reda. Zahvaljujem i nastavite.
Rekoh ono što sam hteo, sada je sve već manje bitno. SNS o ovom aktu želi da govori kao o pokušaju političkih struktura u Vojvodini da pariraju Ustavu Republike Srbije jednim kvaziustavom AP Vojvodine. Mnogo je dokaza za ovu našu tvrdnju i ta naša tvrdnja se dokazuje od preambule. Jedan statut ima preambulu. Gde je to još zabeleženo u svetu, da se parira preambuli Ustava države preambulom statuta AP Vojvodine i drugačijim tumačenjem države u kojoj se nalazi ta AP. Naime, po Ustavu Republike Srbije, Srbija je država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive. Sada ispada da teritorija AP Vojvodine nije teritorija srpskog naroda i svih građana koji na njoj žive, već je to teritorija građana i građanki. Daljom razradom statuta, statut se meša u ustavne nadležnosti zato što tvorci pokušavaju da dokažu kako su dušebrižnici, posebno za nacionalne manjine i posebno na teritoriji AP Vojvodine. Boli me to što izdvajate AP Vojvodinu. Vojvodina kao deo teritorije Srbije, na kome se neguje višenacionalnost, multikonfesionalnost, evropske vrednosti. Zar to nije za celu teritoriju Srbije regulisano Ustavom Republike Srbije? Zašto statut Vojvodine razrađuje prava nacionalnih manjina kada su ona garantovana Ustavom Republike Srbije i kada je Ustav jedini akt kojim se ta materija reguliše? Šta znači preambula za jedan akt? Oznaka suverenosti? Zašto građani i građanke Vojvodine donose ovaj statut? Zar ne donose svi građani Srbije ovaj statut? Ima li statuta Vojvodine samo odlukom Skupštine Vojvodine o tome da je on donet? Nema ga. Znači vi sada nas pozivate da u ime svih građana Srbije, u ime Srba i svih drugih građana Republike Srbije učestvujemo u nečemu što građani Vojvodine sebi daruju. Valjda svi darujemo sebi taj statut Vojvodine. Zar nije ta Vojvodina deo teritorije Srbije, deo svih nas? Zašto ste toliko insistirali na posebnostima? Zašto ste toliko išli uz nos Ustavu Republike Srbije? Zašto ste regulisali odredbe potpuno regulisane Ustavom? Da bi statut ličio na Ustav. Zašto ste regulisali odredbe na koje nemate pravo, jer su regulisane Ustavom Republike Srbije? Zamislite jednu nemoguću scenu, da ne postoji Srbija, statut Vojvodine bio bi dovoljan za ustav Vojvodine. Tako je pisan. Gospodo socijalisti, nije gospodin Jovanović bio u pravu kada je rekao da je samo DS ovde, kako je on rekao, podvalila statut, i nije opomenut za tu grubu reč. Ovde su sve vladajuće stranke podvalile statut građanima Srbije. Svako se trudio da svojim biračima podvali taj statut. DS, koja nije uspela kada smo učestvovali u izradi Ustava Srbije da Srbija bude država građana i građanki, prihvatila da Srbija bude država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, sada je doživela afirmaciju tog svog stava kroz statut Vojvodine. Socijalistička partija Srbije kaže da je amandmanima popravila statut Vojvodine. Kada biste ga vi popravilida se s time nije složila DS? Nikakav spor niste imali oko te popravke, zato što nije ni popravljeno, zato što je glavni grad izbrisan na jednom mestu, a ostao na dva. Sada će DS da kaže - ostao je glavni grad, a vi ćete reći - izbrisan je glavni grad. Mi, mali i naivni, mi ništa ne razumemo. Ne znamo ni zašto niste dozvolili da u Skupštini uporedimo oba predloga u jednoj raspravi? Jer, pazite, Narodna skupština Republike Srbije danas ili za neki dan donosi oba akta. Oba imaju istu snagu, a razlikuju se. Kada biste me pitali šta iskreno mislim o tome što ste pokrajinsko Izvršno veće sada nazvali Vladom Vojvodine, rekao bih da nemam šta ni da zameram. Ne bih imao šta da zamerim, pošto Ustav tamo daje pravo AP Vojvodini da sama uređuje organe koje osniva, a pod tim podrazumeva da im daje i ime. Ali, zašto sada posle toliko godina Izvršnog veća, pa čak i u vremenu u kojem bi vam aplaudirao Živan Berisavljević na govoru od malopre, jer je i on tako zavijao u oblande Ustav iz 1974. godine, pa čak i u to vreme je bilo Izvršno veće Vojvodine. Zašto sada da dobijemo vladu Vojvodine? Uz sve ostale odredbe koje se apsolutno prikazuju kao odredbe ustava jedne države. Zašto sada Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, pa odakle je širena mržnja, odakle su sejane laži o Republici Srbiji kao državi u kojoj Vojvodina ne može da se ostvari? Iz VANU. Zašto se SANU s tim nije složila? Kako da se složi? Ko će to sada da nam razdvaja akademike? U ovoj našoj zemlji da razdvajamo akademike. Šta je tu cilj? S kim je sarađivala VANU - u 80% slučajeva sa mađarskom akademijom nauka i umetnosti, u 20% slučajeva sa austrijskom. Kada to sastavite, to je "ka-und-ka". Zašto se pribojavam? Što ste ubacili Srem, Banat i Bačku. Šta vam je to trebalo? Po kom zakonu, na primer, mogu da vas pitam, da li mislite i na deo teritorije Srema koji je u Hrvatskoj? Da li mislite na deo teritorije Banata koji je u Rumuniji? Ne možete vi sada da Banat, koji je evropska regija, podelite granicom. Ako mislite da ga delite trebalo je da kažete - deo Banata koji se nalazi u Republici Srbiji. To bih mogao da prihvatim. Deo Srema koji se nalazi u Republici Srbiji. I to bih mogao da prihvatim. Ovako ne znam da li vi to možda udarate na suverenost država koje su priznate članice UN? Jedna u EU, jedna na putu ka EU. Sve to da bismo mi bili optuženi za govor mržnje, za govor iz 90-ih godina, kao da mi ne umemo, kao što to recimo, gospođa Gordana Čomić radi, da fino govorimo, a da loše mislimo. Po meni je poštenije da onaj ko nešto loše misli da to kaže lošim rečima. To je iskreniji čovek. Možda nije dobar čovek, ali je iskren. Ne krije svoje namere. Ovde će vladajuća većina da krije svoje namere u skoro svim odredbama statuta. Mi smo vam prigovarali na zakon o utvrđivanju nadležnosti. Trebalo je da to bude zakon o prenošenju nadležnosti, zato što su nadležnosti Vojvodine utvrđene Ustavom i ne mogu da se utvrđuju ponovo nižim zakonskim aktom. Zato što će Ustavni sud biti na velikim mukama, ali poznajući kako nam Ustavni sud radi u poslednjih 15-ak godina, već sad vidim kako će to da se definiše pred Ustavnim sudom. Skoro nijedna odluka Ustavnog suda koja nije bila po volji vladajuće većine nije ni doneta. Šta ćemo mi Ustavnom sudu, ako ne bude rešavao po ovom pitanju? Kakve su konsekvence? Ima bezbroj primera da Ustavni sud uopšte nije postupao, pa čak ni kad je DS uvela 210 poslanika u Skupštinu Srbije, Ustavni sud nije postupao, nije ga interesovalo. Prođu izbori, formira se nova skupštinska većina, zaboravi se koji su zakoni doneti nelegitimno. Idemo dalje. Tako će vam biti i sa ovim statutom. Govorio sam o Fruškoj Gori, a stvarno nema smisla. Ukida se državna ustanova Fruška Gora, osniva se vojvođanska ustanova Fruška Gora. Znači, Fruška Gora će da pripadne Vojvođanima, novom terminu. Mi, Vojvođani, kaže. To vam je važnije nego da kažete - mi građani Srbije. Sada ako počnemo da govorimo tako ko je odakle eto vam novog cepanja Srbije. Kažete - kog je zmija ujedala, guštera se plaši. Zašto je samo srpski narod ujedala zmija? Zašto mi to pamtimo nešto što drugi narodi ne moraju da pamte i kakav je to narod koji se ne uči na svojoj istoriji? U ovoj sali, dobro ste rekli, raspadale su se mnoge države. Nastavlja se to. Nemojte mi samo reći da je sve u redu u Republici Srbiji, da će Vojvodina da zastane na nadležnostima određenim statutom. Ko je pitao građane Vojvodine? Ko je išao na javne tribine, na skupove? Samo mi koji smo protiv statuta. Koliko ste održali skupova svojih istomišljenika koji bi glasali za statut Vojvodine? Nijedan. Sada optužujete ljude koji po mostovima pišu da su protiv statuta. Ne optužujete one koji kažu – konačno je Novi Sad glavni grad. Oni ne šire mržnju, oni ne šire sukobe. Vlast određuje ko širi mržnju, ko širi sukobe, i onaj ko podržava vlast. Za njega su svi ostali loši. On može ovim drugima da kaže šta god hoće. Lepo je živeti u Vojvodini. Vojvodina je bogatiji deo Srbije. Zabrinjava me sebičnost koju iskazujete vi koji Vojvodinu vodite. Zbog vas se ovo pravi, ne zbog građana. Oni samo dobijaju još jedan glavni grad. Ono što im radi Tadić u Beogradu, na nivou cele Srbije, ono što radi Đilas u Beogradu kao gradu, to će da radi Pajtić u Novom Sadu. U čemu je razlika? Samo još više administracije, samo još više zaposlenih. Kako će to Vojvodina da brine o nacionalnim manjinama? Valjda Srbija brine o nacionalnim manjinama. Vi ćete nastavne programe za nacionalne manjine da uvodite. Da ne pričamo o mreži sudova. Pre samo 15 dana doneli ste zakon kojim ste uredili organizaciju sudova na teritoriji Srbije, a sad ćemo da uređujemo sudove na teritoriji Vojvodine. Da ne pričam o tome da ste predvideli da sami određujete kako ćete pitanja koja su po vama pitanja od značaja za Vojvodinu, da uređujete, ako nije stigao zakon. Vi sve možete. Time možete da izazovete ogorčenje kod ostalih građana Srbije, a mi treba da živimo u miru i u slozi, da se ravnomerno razvijamo. I Italija je imala problem bogatog severa i siromašnog juga, pa ga je rešila razvijanjem. Šta ćemo mi da radimo, da naplaćujemo poreze u Vojvodini i da ti porezi ostaju u Vojvodini? Vi ćete da mi kažete da to nije formiranje države. Ima li još jedne države na svetu gde se porez različito naplaćuje? Ne znam, gde pobegoše ovi iz G17 plus? Ima ovde svedoka kako smo pisali Ustav Republike Srbije. Taj Mlađan Dinkić, koji je sada zagovarač apsolutne autonomije, sprečio je DS da Ustavom Srbije Vojvodina dobije ovo što sad traži statutom, jer je bilo besmisleno toliko nadležnosti davati Vojvodini. Evo, tu su ljudi iz DSS, svedoci su. I onih 7% je bio neki kompromis, inače, da ste se vi žuti pitali, već tada bismo dobili još jednu državu po Ustavu Republike Srbije. Ne znam šta vas to tera, ne znam šta vas goni? Ne znam što nas lažete, što ste u zakonu tu Vladu Vojvodine nazvali Izvršnim većem? Što niste bili hrabri, čestiti i pošteni, prepisali statut o zakonu o prenošenju nadležnosti? Što ima različitih odredbi? Koga to lažete, koga obmanjujete? Da li ste spremni da branite statut? Branite ga. Sada smo mi divljaci što ga napadamo, a vi ste divni ljudi jer nećete da ga branite. Čime da ga odbranite, čime će onaj moj prijatelj iz Ivanjice da ga odbrani? Šta dobija on ovim statutom Vojvodine? Da li se oseća ugroženim? Ko će o njemu da vodi brigu? Kakve će on izvorne prihode da ima? S kim će on da sarađuje u svetu? Gde je njegova kancelarija u Briselu? Gde je njegova razvojna banka? Najveći kriminal ste napravili sa Metals bankom, najveći mogući kriminal, a doći će vreme kada će neko za to da počne da vas ispituje, da istražuje. Kako ste oborili akcije Metals banke? Kako je Izvršno veće Vojvodine kupilo akcije banke, iako nije u budžetu opredelilo sredstva za to? Šta je sad to, razvojna banka? Hoćete li preko te banke da se zadužujete u inostranstvu? Šta kaže, Vojvodina će sama da odlučuje o svojim zaduživanjima? Gde to ima? Zar ne idu svi zakoni ovde u Skupštinu na ratifikaciju? Šta ćete reći – dostignuti stepen autonomije ne može više da se menja? Nadležnosti koje poveri Srbija Vojvodini višenikad ne mogu da budu vraćeni, a imovina koja sad pripadne Vojvodini ostane imovina u Vojvodini. Prejudicirali ste stavove oko imovine. Rešavate nešto za šta nema zakona. Ovo nije zakon o javnoj svojini, ali vi ste već rekli da su sredstva u javnoj svojini sredstva AP Vojvodine. Ne možete vi da izazovete u meni mržnju prema Vojvodini, ali izazivate u meni neslaganje sa vašim načinom kako vodite Vojvodinu. Poželeće mnogi ljudi, pa Boško Ristić je pre dve godine tražio autonomiju za Niški region. Šta vam je ljudi? Ako je to prilika da se lakše stigne do evropskih fondova pre države, pa mnoge će oblasti u Srbiji poželeti da imaju autonomiju. Izbacili ste tamo i da je istorijsko i da je ovakvo i da je onakvo, i gde smo stigli onda? Srbija je jedina zemlja koja se boji regionalizacije. S pravom se boji. Nikad joj nije dato pravo da brine o svom narodu. Brinemo o svima drugima. Ko brine o Srbima u Hrvatskoj? Što se nas tiče spremni smo za razgovore, potpuno otvorene sa svima vama. Spremni smo da to u vrlo kratkom roku uradimo. Čekali smo 13-14 meseci statut Vojvodine, možemo još 15 dana. Hajde kako smo pisali Ustav Srbije, da sednemo svi, i vlast i opozicija, svi građani Srbije da odredimo autonomiju Vojvodine, da možete da kažete - evo, konsultovali smo pola Srbije. Vi dobro znate, pola Srbije nije konsultovano sa ovim, pola Vojvodine nije konsultovano, kad ste ovo radili. Radite u ime vas koji ste sada na vlasti, koji sada imate neke poslaničke mandate. Hoćete li ih imati u sledećem sazivu? Sada cementirate da ništa ne može da bude promenjeno od onoga što vi donesete. Samo se budala ne menja. To je stara posledica. Molim vas, razmišljajte odgovorno. Lepo ste se vi tamo, taj trijumvirat koji vodi Vojvodinu, u kome su predstavnici tri stranke, za sad dobro funkcioniše. Ali, što se građana Vojvodine tiče, oni ovim što vi radite ne mogu da budu zadovoljni. Možete da im prenosite svoju sebičnost, možete pripadnicima manjina da kažete – evo, sve smo vam dali, sada glasajte ovde za sve što uradimo u Skupštini. Možete i vi iz SPS da se hvalite da ste ponovili 1988. godinu, a da sam pripadnik SPS ne bih se ovim aktom hvalio. Kada ste rekli – mi socijalisti smo to razbili 1988. godine, dobacio sam vam da su to bili pravi socijalisti, i sada ostajem pri tome, to su bili pravi socijalisti.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, u dosadašnjoj diskusiji, naročito u odbranu predloženih akata, kako juče zakona o nadležnostima Vojvodine, tako i danas statuta na koji bi trebalo Narodna skupština da da saglasnost, koristila se klasična zamena teze sa onima koji osporavaju ove akte. Moramo da razjasnimo prvo šta je predmet sukoba ovde. Svi oni koji brane ove akte prave jednu verbalnu zavrzlamu, pokušavajući da dokažu da je predmet sukoba osporavanje autonomaštva, osporavanja autonomije, osporavanje prava na decentralizaciju. To, dame i gospodo, barem što se tiče DSS, nije predmet osporavanja. Ovde se u pežorativnom smislu, uprkos validnosti Ustava usvojenog na referendumu, a prethodno od strane Narodne skupštine, upotrebljava izraz autonomaštvo. Autonomaštvo je, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, ustavna kategorija. Onda se u odbrani ovih zakona i u odbranu ovog statuta navodi, bože moj, pa Narodna skupština mora, po Ustavu, da da saglasnost za statut, a Skupština Vojvodine, po Ustavu, morala je da donese statut i slična nesporna mesta. Zašto oni koji brane ova dva akta zamenjuju teze i govore o nespornim mestima? Vrlo prosto, jer se time stvara kakafonija zvukova koji treba da navedu građane koji slušaju ovu javnu raspravu, da su imali prilike da čitaju nešto od te javne rasprave ili slušaju kroz izjave političara u Srbiji diskusiju o ovome što nam se dešava, da bi se stvorio utisak zaludnosti onih koji daju kakvu kritiku ili primedbe na ove akte. Naravno da sve ovo što sam naveo nije predmet spora. Decentralizacija je nužno mesto u razvoju svake države. Ako postoji stranka u Srbiji koja se punim srcem zalaže za princip decentralizacije, to je Demokratska stranka Srbije. Ako postoji stranka koja želi da poštuje Ustav i pravo na autonomiju, poštujući svakoga ko sprovodi ili deluje kao političar ili politički subjekt u realizaciji autonomije, a samim tim biva autonomaš, to je Demokratska stranka Srbije. Ono što je predmet spora je šta je zapravo ovaj akt koji ste nam dostavili i šta je zapravo onaj zakon koji smo juče raspravljali. Da li oni govore o decentralizaciji u Srbiji i da li oni ispunjavaju meru autonomije koja je predviđena Ustavom? Odgovor na to pitanje je negativan. Još jedna ključna zamena teza koju smo juče ovde čuli, čak i od predsednice poslaničke grupe ZES, da je predmet spora pitanje odnosa između koncepta unitarne države i koncepta decentralizacije, kao potpuno lažna dilema. Dame i gospodo, mi smo unitarna država po svom konceptu, a kao unitarna država imamo pravo na sistem decentralizacije, i to u punoj meri. Ne može biti stavljen zid, prepreka, između pitanja unitarnosti u državi, kao koncepta, i principa decentralizacije. Te dve stvari mogu ići ruku pod ruku i pametna vlast gleda da te stvari ne pomiri, one su pomirene u startu, nego da ih realizuje na ustavan i adekvatan način. Ono što zaboravljate vi, apologete, ovih nebuloza koje smo dobili u Skupštini Srbije, jeste da suprotan pojam unitarnoj državi je federalna ili konfederalna država. Kada imate nešto što se suprotstavlja unitarnom principu, to je federalni princip ili konfederalni princip. Sada dolazimo na poentu osporavanja statuta koji je pred nama. Mi upravo osporavamo statut zbog toga što uprkos svim javno izrečenim rečima od strane vlasti u Srbiji, što uprkos svemu što ste pokušali tzv. pravno-tehničkim redakcijama da popravite u tekstu statuta ili da naskribujete u tekstu zakona koji bi trebalo logički da prethodi ovom tekstu statuta, pa tek onda Skupština Vojvodine da ga usvaja, što je ovde nama urađeno. Sve što ste tamo rekli je vrlo tanka podrška principu državnog jedinstva i pravnog poretka, zato što samo sebe kompromituju u suprotnim odredbama koje ste pisali, o tome ćemo nešto kasnije reći. Dakle, predmet spora je ovo – vi ste napisali tekst statuta, vi koji ste ga pisali, kome se sada obraćam, a i vi kao većina, sa očiglednom namerom da date saglasnost za taj tekst statuta, tako što ste pred nas dostavili akt koji je u brojnim svojim odredbama protivan Ustavu Srbije, što ćemo vam vrlo jednostavno i na nekoliko praktičnih primera dokazati, da ne ostane na pukim floskulama. Zatim ste tekst statuta doneli tako što ste ga brže-bolje usvojili u Skupštini Vojvodine, ovde kada kvalifikujem, govorim o vladajućoj većini u Srbiji, koja definitivno de fakto drži istu takvu većinu u Skupštini AP Vojvodine, tako što ste ga doneli pre onih akata koje ova Narodna skupština ima obavezu da donese po tom istom Ustavu, za šta se niste postarali, a koji treba da posluže kao osnov za donošenje statuta. Kako se autonomija pravi, prema Ustavu? Tako što se utvrde nadležnosti te autonomije, što se čini zakonom ove Narodne skupštine, tako što se utvrdi način na koji će baštiniti imovinu ta autonomija, što se čini zakonom ove Narodne skupštine, tako što će se odrediti način finansiranja te autonomije, što se čini zakonom ove Narodne skupštine. Na osnovu paketa ta tri zakona koji stoje u pravnoj hijerarhiji uvek iznad svakog podzakonskog akta, donosi se podzakonski akt u razradi tih akata. Podzakonski akt je statut Vojvodine. Nije morao biti donet pre, ne može se mera nadležnosti, na osnovu Ustava, način finansiranja i mera raspolaganja imovinom utvrđivati i prejudicirati podzakonskim aktom, pre nego što ovaj dom one prethodne akte donese. O tome smo mesecima govorili i to je potpuno jasno kao dan. Dalje, ta inverzija postupka kao i brojne protivustavnosti, na koje ću uskoro ukazati, navode nedvosmisleno na pomisao da se ovde ne radi o ispoljavanju autonomije ili autonomaškog delovanja, koje je legitimno i ustavno, ili sprovođenja principa decentralizacije preko nivoa autonomije u Srbiji, nego se radi očigledno o pokušaju da se formalno, bar na rečima, u pojedinim odredbama zasnuje pravo autonomije, a da se suštinski, kroz brojne druge odredbe ovog statuta, zasnuje pravo kojeje veće od prava autonomije. To pravo bi bilo neko pravo na neku federalnu jedinicu koja se tako ovde ne naziva, to je očigledno, ali iz nadležnosti i načina na koji se tretira položaj građana koji žive na teritoriji Vojvodine kroz ovaj zakon i diskvalifikacija položaja građana koji žive na ostatku teritorije Srbije je očigledno jasno da se radi o pokušaju prikrivenom, po nekima, a neki to otvoreno i zagovaraju, ustanovljavanje de fakto federalne jedinice. Ako vi imate takav pokušaj i realizujete takav pokušaj u ovom smislu, onda nije daleko od toga da možemo sumnjati da ćemo od pokušaja federalizacije vrlo brzo doći do pokušaja separacije. To nije u interesu države Srbije i nije u skladu sa Ustavom. Ako neko kaže da ovom pričom plašimo građane, što je bila teza ovih dana, kažem vam otvoreno da vi vašim predlozima plašite građane, a da je naša ustavna obaveza kao narodnih poslanika i odgovornost prema građanima da upozorimo na momente koji mogu biti razlog za zabrinutost, jer je to naša dužnost. Zamislite sada da vam u kuću uđe lopov tokom noći, dok vam ukućani spavaju i vi se probudite, vidite lopova i viknete ukućanima „ljudi, lopov nam je u kući“, a oni krmeljivi probude se ikažu „daj, nemoj da nas plašiš“. Obaveza narodnih poslanika je, kada uoče nešto za šta su duboko uvereni da je nepravilno i da ide na štetu interesa građana Srbije i na štetu pravnog poretka, da na to ukažu. Naše je pravo i da kvalifikujemo akte koji su pred nama, jer je to zapravo jedino mesto, to je jedini momenat u našoj raspravi na koji ukazujemo kao nepravilan, jer ne postoji ništa drugo. Ako hoćete da nam kažete da želimo da ukažemo na to da je nepravilno sprovesti autonomiju, to je netačno, mi smo za to da se autonomija sprovede. Ako hoćete da kažete da smo protiv decentralizacije, to je netačno, mi smo za to da se decentralizacija sprovede, da se uradi u skladu sa Ustavom. Zato smo da Skupština Vojvodina donese statut, zato smo da Skupština Srbije donese paket zakona koji su neophodni radi obrazovanja autonomije Vojvodine u skladu sa Ustavom. Svi smo za to, problem je u tome što ukazujemo na nešto drugo, jer ovde se neke druge stvari dešavaju i sada ću to vrlo jednostavno predstaviti. Pošto stalno pričate kako ne postoje argumenti kojima se objašnjava šta ovde nije u skladu sa pravnim poretkom i kakve opasnosti iz toga slede, to ćemo sada jednostavno dokazati. U članu 1. stava 3. ovog statuta stoji ovako: „Autonomna pokrajina je neodvojivi deo Republike Srbije“. Sjajno. Ovu rečenicu potpisujem i treba to da stoji u statutu, jer to stoji u Ustavu Srbije, ali pogledajte prva dva stava tog člana. U prvom piše: „Vojvodina je autonomna pokrajina građanki i građana, u daljem tekstu građani“, kao da se stidite toga da građanke provlačite i dalje u ovom tekstu statuta, pa ste se na kraju u sažimanju pojmova opredelili za muški pojam. Čemu onda služi ova sintagma „građanke“? Slagali se mi sa ti ili ne, ovo je samo po sebi ludo. Dalje stoji: „koji u njoj žive u sastavu Republike Srbije“. Pogledajte kako izgleda definisanje u Ustavu pojma autonomna pokrajina. Da li je moguće da se u statutu AP Vojvodine mora dati definicija koja aludira na građansku suverenost tog dela teritorije. Zamislite da u statutu grada Beograda, na primer, piše da je grad Beograd grad građana i građanki Beograda. To tamo ne piše jer je to podrazumevajuća stvar. U članu 5. imate i dalje tu sintagmu o građanima AP Vojvodine. Gde ste vi u Ustavu pronašli uporište da stavljate sintagmu „građani AP Vojvodine“. To možda jeste semantički tačno, ali formalno-pravno u pisanju jednog pravnog teksta nije. Imate samo mogućnost da kažete građani Srbije koji žive na teritoriji Vojvodine ili stanovništvo ili stanovnici Vojvodine. Kada u kontekstu celog teksta i drugih neustavnosti koje ćemo nabrojati, koliko stignemo, povežete ovu normu dobićete značajne određene tendencije koje ovaj zakon ima. Da ne bi gubili vreme, idemo dalje. U članu 6. govori se o nacionalnoj ravnopravnosti. Nije sporno, svako može da se založi za nacionalnu ravnopravnost u Srbiji. Nije sporno da i podzakonski akti mogu uneti takve norme. Međutim, ako ova norma o nacionalnoj ravnopravnosti pravi paralelni sistem ideje nacionalne ravnopravnosti iz Ustava Srbije tako što će sve građane Srbije koji žive na teritoriji Srbije razvrstati u ovom članu u nacionalne grupe, nazivajući ih nacionalnim zajednicama, uključujući i Srbe kao konstitutivni narod ove države, koji su u samom Ustavu posebno izdvojeni, onda dobijate jedan konglomerat koji ne služi nikome od ovih koji su nabrojani u Ustavu, a najmanje služi državi Srbiji, jer se zna tačno šta je položaj nacionalnih manjina. Nacionalne manjine treba respektovati, dati im maksimalna prava, protiv čega nikada ne bismo bili, ali ne možemo samo zahvaljujući zaokruživanju jedne regije ili jedne autonomne oblasti u Srbiji pretvoriti nešto što jesu nacionalne manjine na teritoriji cele Srbije u par ekselans nacionalne zajednice na delu teritorije te države. To ne može da se uradi. To je protivustavno i ako postoji pošten Ustavni sud, ovakvu odredbu će oboriti. Kada je reč o određenju glavnog grada, o određenju pojma vlade u statutu Vojvodine, kako može autonomna oblast u jednoj unitarnoj državi, koliko god bila decentralizovana, imati glavni grad? Tu se pominju razni izrazi iz stranih reči koje se ovde upotrebljavaju „capital“ itd. To je na nivou svakodnevnog govora moguće, ali na nivou teksta, na nivou opšteg pravnog akta, to nije, jer nećete takav sličan primer naći nigde u Evropi. Ponovo vas podsećam na to, ne radi se ovde o federalizaciji, nego o autonomiji. Kako je moguće da autonomija Srbije, jedna autonomna oblast u Srbiji, sklapa međunarodne sporazume sa regijama u Evropi i da ima predstavništvo u evropskim regijama i u Briselu, pri čemu taj Brisel ovde uopšte nije definisan kao pojam, niti je objašnjeno ono što se htelo reći, pa se ne zna da li je u pitanju država Belgija, jedna njena federalna jedinica, sedište neke međunarodne organizacije, regija? Uopšte se ne zna na šta se misli. Kako je moguće da autonomna oblast jedne unitarne države zaključuje međunarodne sporazume sa regijama koje su, u smislu tih udruženja na koje vi mislite, uglavnom federalne jedinice svojih država? Kakoje moguće da autonomna pokrajina u Srbiji zaključi bilo kakav sporazum sa Bavarskom, jer to nije na istom nivou? Zaključenjem takvog sporazuma koji promovišete ovim statutom, a svakako i zakonom koji je trebalo da mu prethodi, a ne obrnuto, vi stimulišete ideju koja treba da se inkorporira u dušu, srce i pamet ljudi u Srbiji, da je zapravo autonomna oblast unitarne države, koliko god bila decentralizovana, protiv čega nemamo ništa, to morate znati, kako možete da građane ubeđujete u to da imaju jednaka prava u funkcionalnom smislu kao jedna Bavarska, koja se zove slobodna država Bavarska i praktično skoro konfederalna jedinica u Bundes republici Nemačkoj? To ne može biti. Ne može biti po ovom Ustavu koji smo izglasali, koji su građani potvrdili na referendumu. Ako ne želite da ova stvar ovako izgleda, ako želite atribute koje ste ovde Vojvodini pripisali, koji su u osnovi federalni ili čak u elementima konfederalni, onda treba da se založite legitimno i legalno za promenu Ustava Srbije, koji će Srbiju formirati kao federalnu državu, pa neka to ide na referendum, pa iznesite svoju politiku javno, pa kada to postane kruna pravnog poretka u Srbiji, onda će se stvari dalje razvijati kako treba. Ovo što sam rekao je živa istina. Ne postoji nikakvo drugo tumačenje osim ovoga. Kada se radi o nadležnostima, da ne navodim druge stvari kao što su jezik, pismo i ostale stvari koje pokušavate, i to je deo pitanja nadležnosti, pa ćemo o tome, nije problem kolik nadležnosti Vojvodina ima. Tu dolazi do zbunjivanja javnosti. Uopšte nije problem da li je to 160 nadležnosti. Možda treba da ih bude 250. Problem je u tome kako se te nadležnosti sprovode u jednoj širokoj autonomiji u unitarnoj državi. Autonomije, u jednoj autonomiji nadležnosti i u unitarnoj državi se sprovode i mahom uzimaju kao prenete nadležnosti centralne vlasti. Kada prenesete nadležnost na lokalni nivo, pa makar to bio nivo jedne autonomije, jedne oblasti, jedne regije unutar Srbije, one se prenosi tako što se poslovi poveravaju za izvršavanje, a ne za uređivanje. Kad god napišete u statutu, a na svakom mestu ste napisali, da u prenetim poslovima uređujete te oblasti. Ne može se donositi na nivou AP ni zakon, ni odluka, kako god se ona nazivala, kojom se uređuje materija koja neposredno u članu 97. Ustava pobrojana kao isključiva nadležnost RS. Te isključive nadležnosti Srbije se mogu preneti. Nije to sporno. Mogu svih 17 koje su nabrojane, ali ne možete uređivati materiju. Juče sam vam dao primer da u oblasti socijalne zaštite ne možete donositi odluke u Vojvodini koje imaju snagu uređenja materije. Jedina materija je Zakon o socijalnoj zaštiti Srbije itd. Kada uzmete u obzir sve ove činjenice, kao i to čuveno pitanje referenduma, koji zapravo daje atribute Vojvodini suverenosti građana na njenoj teritoriji momo ostatka Srbije, kada uzmete neravnopravan tretman građana Srbije po određenim pitanjima koja spadaju u domen ljudskih i manjinskih prava, koji se rešavaju u Vojvodini na jedan podao način, a vrlo neiskren, tako što će se moći davati, završavam ovim, određene nadležnosti Vojvodini da uređuje tu oblast, dajući im veća prava nego što mogu građani Negotina, Zaječara, Valjeva, Kruševca, Čačka, Prijepolja, Užica itd. Onda vas pitam - kako da kvalifikujemo ovaj akt, kako da se ne bojimo i kako da taj osnovan strah, dužnosti naše radi, ne prenesemo građanima Srbije, a kako da vam ne osporimo vašu jeftinu apologetiku, kojom pokušavate da nam kažete da je predmet spora autonomija, što nije tačno, ili da je predmet spora neotuđivo pravo građana na decentralizaciju, što nije tačno?
Pre nego što okončamo rad prepodnevnog dela sednice, poštovani narodni poslanici, dva obaveštenja. Prvo, sednica Odbora za ustavna pitanja Narodne skupštine održaće se u četvrtak, 26. novembra 2009. godine, sa početkom u 10.45 časova, u sali I u Narodnoj skupštini, Trg Nikole Pašića. Drugo obaveštenje, obaveštavam narodne poslanike da će se 26. i 27. novembra 2009. godine u Narodnoj skupštini održati Međunarodna konferencija - Narodna skupština RS i nezavisni državni organi. Konferencija počinje rad sutra, u četvrtak, 26. novembra, u 9.00 časova, u Maloj sali Doma Narodne skupštine. Pozivam sve narodne poslanike da uzmu učešća u ovoj konferenciji, kako bismo građanima koji su nas izabrali poslali poruku da smo jasno opredeljeni za sticanje znanja i veština i jačanje kapaciteta kontrolne funkcije Narodne skupštine kroz saradnju sa nezavisnim telima. Pauza koju određujem do 16.10 časova. U 16.10 časova ćemo početi popodnevni deo. Na osnovu člana 85. Poslovnika Narodne skupštine, danas produžavamo rad i posle 18.00 časova, a temom koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Sednica Narodne skupštine biće u direktnom TV prenosu do 20.00 časova. Popodnevni deo sednice počeće izlaganjem narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, zamenika predsednika i ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SRS. Hvala vam. [[Posle pauze – 16.10]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu u popodnevnom delu raspravom o 2. tački dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je 30. januara 1933. godine u Nemačkoj uspostavljena Hitlerova vlada jedan politički filozof je napisao - da je toga dana Hegel umro. Mi slobodno možemo da kažemo da će danas-sutra, odnosno kada budete potvrdili statut AP Vojvodine po drugi put da umru srpski velikani poput Svetozara Miletića, Jaše Tomića, Stevana Šupljikca, poput patrijarha Josifa Rajačića, poput svih onih znamenitih Srba koji su u 19. i početkom 20. veka radili na tome da se Srem, Banat, Bačka i Baranja ujedine sa svojom otadžbinom Srbijom. Ovih dana ćemo poništiti, odnosno vlast u Srbiji će da poništi odluke Velike novosadske skupštine od 25. novembra 1918. godine, Velika narodna skupština Srba, Bunjevaca i Slovena, kada je doneta istorijska odluka - da se Banat, Bačka i Baranja prisajedine Kraljevini Srbiji. Dan ranije, dakle 24. novembra 1918. godine doneta je odluka da Srem direktno pripoji Kraljevini Srbiji. Juče je gospodin Nenad Čanak delimično zbog neznanja, delimično zbog svojih loših namera u krajnje negativnom kontekstu pominjao Jašu Tomića i da građani Srbije ne bi bili uskraćeni za odgovor o tome - zašto SRS potencira značaj Jaše Tomića, evo mi ćemo u ime SRS da iznesemo nekoliko činjenica. Dakle, Jaša Tomić se razišao sa svojim kolegom Vasom Stajićem oko jednog pitanja - da li Vojvodina 918. godine da se ujedini sa Srbijom, tako što će se najpre pripojiti državi Slovenaca, Hrvata i Srba, koja je proglašena krajem oktobra 1918. godine, ili će se Vojvodina direktno pripojiti Kraljevini Srbiji, dakle nezavisno od Zagreba. Vasa Stajić je zagovarao politiku da se ide preko Zagreba - da se najpre ujedinimo sa državom Slovenaca, Hrvata i Srba, pa da onda u sklopu te države uđemo u sastav Jugoslavije, a Jaša Tomić je rekao - ne, najpre ćemo da obučemo, to su reči Jaše Tomića, srpsku košulju, pa ćemo preko toga da se odenemo kaputom Jugoslovena. Istorijska je uloga Jaše Tomića što je baš tih novembarskih dana 1918. godine Vojvodina, a to znači Srem, Banat, Bačka i Baranja, koju ovi lažni autonomaši prećutkuju, donela je odluku da se pripoji Kraljevini Srbiji. Vojvodina je kao deo Kraljevine Srbije ušla u tu novoformiranu državu Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca. Inače, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, dobila je jedno pismo SPC, koje je potpisao episkop Bački Irinej. Ona je zamoljena, u ime SPC, da na početku sednice, koja će biti posvećena Predlogu statuta AP Vojvodine pročita pismo srpskih arhijereja. Kao što su građani Srbije mogli da vide u direktnom prenosu to se nije desilo. Evo, ja ću da pročitam ovo kratko pismo. "Uvažena gospođo Đukić-Dejanović, kao vekovni čuvar srpskog duhovnog bića, pa i nacionalnog identiteta i u doba kada srpske države nije ni bilo, SPC izražava veliku zabrinutost za suverenitet i teritorijalni integritet države Srbije, koji je najpre teško narušen, nadamo se samo privremeno, nasilnim otimanjem i okupacijom KiM, potom pokušajem da se od AP Vojvodine načini nova država u državi Srbiji. To su čini novim Predlogom statuta AP Vojvodine, koji joj protivustavno dodeljuje, pored ostalog, i sledeća obeležja državnosti: pravo da zaključuje međunarodne ugovore u oblasti iz svoje nadležnosti jus kontrahendi, pravo da osniva svoja predstavništva u inostranstvu, posebno u Briselu i pravo, prigrabljeno uzurpacijom Skupštine Vojvodine, da donosi zakone. Uz to je protivustavno osnivanje tzv. Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, učinjeno u nameri da se vojvođanskim Srbima prida posebni narodnosni tj. nacionalni identitet. Kako se ovim Predlogom statuta AP Vojvodine započinje novo rasparčavanje i razaranje već smanjene i ubogaljene srpske države, odlukom Svetog arhijerejskog sinoda, u ime njegove svetosti Patrijarha srpskog gospodina Pavla i sve punoće SPC, umoljavamo vas da ovaj naš dopis i zahtev iznete na zasedanje Skupštine, na kome će biti raspravljano o ovom pitanju, u nadi da će mu poslanici posvetiti dužnu pažnju i da će ovom očigledno protivustavnom aktu uskratiti svoju saglasnost i potvrdu. U nadi da ćete učiniti sve što je do vas, na šta vas i Narodna skupština i Ustav obavezuju, radi očuvanja teritorijalnog integriteta i unutrašnjeg jedinstva države, primite znake naše iskrene zahvalnosti." Kao što vidite, dragi građani Srbije, nije tačno da ovde bilo seje paniku, da vas bilo ko laže i obmanjuje kada vam kaže da oni koji stoje iza Predloga statuta Vojvodine - zaista imaju nameru da od Vojvodine suštinski naprave, za početak federalnu jedinicu u Srbiji, a za nekih pet, deset ili 50 godina potpuno nezavisnu državu. SRS nikada nije tvrdila da će sutra, nakon usvajanja statuta Vojvodine ovde u Skupštini Srbije i nakon njegovog proglašenja u Skupštini Vojvodine, doći do formiranja nekakve vojvođanske države, ali dugoročno to može da se desi, zato što ovaj statut, odnosno Predlog statuta Vojvodine predstavlja minu koja se stavlja u temelje države Srbije. Samo da vas podsetim dame i gospodo iz vladajuće koalicije - ni po Ustavu iz 1974. godine nijedna federalna jedinica nije mogla da se otcepi od SFRJ. Zašto? Na to pitanje su odgovorili naši eminentni pravni teoretičari Jovan Đorđević i Radomir Lukić, koji su tvrdili - da je to pravo na samoopredeljenje do otcepljenja iskorišćeno samom činjenicom da je stvorena Jugoslavija. Dakle, pravo naroda na samoopredeljenje, uključujući i pravo na otcepljenje nalazilo se, zamislite, u preambuli Ustava SFRJ od 1974. godine. Tu je pisalo: "Polazeći od prava naroda na samoopredeljenje, uključujući i pravo na otcepljenje, narodi SFRJ udružuju se u državu Jugoslaviju". Ti naši eminentni pravni teoretičari protumačili su sasvim ispravno - da nijedna federalna jedinica nema pravo da se otcepi od SFRJ i pri tome se pozivali na iskustva Švajcarske. Nažalost, međunarodna zajednica, za koju vi kažete da vam je prijatelj, 1991. i 1992. godine priznala je nezavisnost, najpre Slovenije i Hrvatske, potom BiH, bivše jugoslovenske Republike Makedonije i konačno 2006. godine Crne Gore, a tokom 2008. i 2009. godine jedan broj država u Evropi i van Evrope priznao je i lažnu nezavisnost lažne države Kosovo. Kao što vidite, ovo uopšte nisu naivne stvari. Naravno, predstavnici vladajuće koalicije, odnosno njihovi ovlašćeni predstavnici pokušali su da kažu kako to ništa nije strašno - pa jeste, pre godinu dana je pogažen Ustav, ali mi smo to ispravili našim amandmanima i sad je sve super, sad više nema nikakvih problema. Od početka izrada nacrta, pa onda Predloga statuta AP Vojvodine predstavlja ruganje demokratiji, predstavlja ruganje Ustavu RS, predstavlja ruganje svim tekovinama pravne nauke. Prvo u izradi nacrta statuta AP Vojvodine nisu učestvovale sve političke stranke. Pre svega, nije učestvovala SRS. Praktično, vladajuća koalicija u Vojvodini, a to znači pre svega DS i njeni koalicioni partneri, smatrala je da je izrada statuta Vojvodine njihova partijska stvar. Šta ima ko tu da se meša? Mi imamo naše eksperte, oni će da napišu nacrt statuta AP Vojvodine. Taj je nacrt ušao u proceduru Skupštine AP Vojvodine, pa je 14. oktobra izglasan Predlog statuta AP Vojvodine, pa je u međuvremenu došlo maltene do brakorazvodne parnice unutar DS, pa je ovaj vojvođanski deo DS tvrdio kako je to sve u skladu sa Ustavom, kako nema nikakvih problema, da bi Boris Tadić, vođa ovog drugog beogradskog krila DS, na sednici Glavnog odbora DS rekao da je nedopustivo da se na sedam minuta putovanja od Beograda formira nekakva nova država Vojvodina. Onda je vladajuća koalicija došlo do genijalne ideje da amandmanima menja tekst Predloga statuta koji je izglasan, koji je prošao sve faze u proceduri Skupštine Vojvodine. To nigde na svetu nema. Akt koji je izglasan,o kome je završeno glasanje, naknadno se menja amandmanima. To je bilo 7. novembra 2009. godine, iako ste godinu dana tvrdili kako je sve u skladu sa Ustavom i kako zli, pokvareni i neuki srpski radikali plaše građane koji žive u Vojvodini kako je neko prekršio Ustav RS. Tog 7. novembra Skupština Vojvodine usvaja nekakav zaključak o pravno-tehničkim ispravkama teksta Predloga statuta Vojvodine. Ni to vam nije bilo dosta, pa posle dva dana sastaje se Odbor za propise Skupštine AP Vojvodine, pa konstatuje da je došlo do očiglednih propusta u izradi prečišćenog teksta Predloga statuta AP Vojvodine. Pogledajte sad dragi građani Srbije šta je za Odbor za propise Skupštine Vojvodine tehnička greška. Kaže - predsednik Odbora je podsetio da je Odbor za propise, na sednici održanoj posle zasedanja Skupštine AP Vojvodine 7. novembra 2009. godine, utvrdio u skladu sa zaključkom o tehničkom usaglašavanju Predloga statuta AP Vojvodine sa Predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, koji je Skupština AP Vojvodine donela na sednici održanoj 7. novembra 2009. godine, prečišćen tekst Predloga statuta AP Vojvodine. U međuvremenu, pazite, to je bilo 7. novembra, a Odbor za propise se sastaje 10. novembra, to međuvreme je tri dana, uočeno je da su se u tekstu potkrale izvesne tehničke greške, pazite – tehničke greške, koje je neophodno otkloniti. Sada genijalne rečenice – predloženim tehničkim ispravkama jasnije se definiše teritorija AP Vojvodine. Zamislite kakva tehnička greška - jasnije se definiše teritorija AP Vojvodine! Kaže – položaj grada Novog Sada, kao glavnog administrativnog centra AP Vojvodine; briše se nadležnost AP Vojvodine, opet tehnička greška, vezane za dodelu odlikovanja, jer je Zakonom o odlikovanju Republike Srbije koji je u međuvremenu usvojen, nemoguće, nije usvojen u tom roku od tri dana, usvojen je znatno ranije, predviđeno da organi AP Vojvodine mogu predložiti dodelu, ali ne i dodeljivati odlikovanja i tehnički uređen član koji reguliše, zamislite tehnička greška, izvorne prihode AP Vojvodine koje su podeljene članovima odbora i prisutnima početkom sednice. Vi kažete – majke nam mile, mi imamo dobre namere, mi smo sjajni pravnici i sve je bilo u skladu sa Ustavom. Ovo je pre svega u suprotnosti sa Poslovnikom Skupštine AP Vojvodine, ovo je suprotnosti sa svakim poslovnikom svakog demokratskog parlamenta na svetu. Tekst koji je prošao i gde je procedura završena, gde je okončano glasanje, to ne može više da se menja, to je, rekli bi pravnici, ''res iudicata'' – presuđena stvar. To ili može tako da se potvrdi na Skupštini Srbije ili se odbaci. Ne može da se menja nešto o čemu je već glasano. Vi ste drastično pre svega povredili Poslovnik Skupštine Vojvodine, a ovih dana drastično kršite i Poslovnik Skupštine Srbije, jer je ova sednica koja je posvećena statutu AP Vojvodine počela tako što poslanici SRS ne mogu da kažu sve ono što imaju da kažu o Predlogu statuta, jer čim zinu gase im se mikrofoni. Skupština Srbije je jedini parlament u svetu u kome treba da se ćuti i u kojem ne sme da se govori o svim ovim ludorijama, o ovoj cirkusijadi koja se sprovodi u Srbiji i na teritoriji Vojvodine u proteklih godinu dana. Sad se postavlja pitanje posle ovoga što smo rekli – ko vama može da veruje da vi imate dobre namere? Ko može da veruje u ta ubeđivanja koja dolaze iz DS i SPS da niko nema nameru da stvara državu u državi, sve je čisto, sve je jasno, sve je usklađeno sa Ustavom RS? Ko posle ovoga može da vam veruje? Mi još uvek ne znamo šta je Skupština Vojvodine izglasala. Jedno je Skupština Vojvodine izglasala, najpre, jedanput, pa drugi put, a nešto sasvim treće je došlo do Narodne skupštine Republike Srbije i mi sad govorimo o nečemu, o Predlogu statuta Vojvodine koji nije izglasala Skupština Vojvodine, nego koji je naknadno redigovan od strane Odbora za propise Skupštine Vojvodine, a videli ste šta su navodno tehničke greške – teritorija, izvorni prihodi, odlikovanja, položaj grada Novog Sada. To nisu tehničke greške, to su suštinske stvari u Predlogu statuta AP Vojvodine. Juče je gospodin Nenad Čanak, a to je danas ponovio i gospodin Čedomir Jovanović, izrekli su tvrdnje kako je Vojvodina jedna teritorija u Srbiji koja kao takva postoji već, juče smo čuli 161, danas 162 godine. To jednostavno nije tačno. Dakle, Srpsko Vojvodstvo nastalo je na majskoj skupštini 1848. godine u Sremskim Karlovcima, tako što su svi najviđeniji Srbi u tadašnjoj Južnoj Ugarskoj doneli odluku da od Srema, Banata, Bačke stvore Srpsko Vojvodstvo i izabrali vojvodu Stevana Šupljikca, inače austrijskog generala. U martu 1849. godine Bečki dvor priznaje zvanično srpsko vojvodstvo pod nazivom – Vojvodstvo Srbija i Tamiški Banat. To srpsko vojvodstvo kome je sedište premešteno u Temišvar, u taj tamiški deo, rumunski deo Banata, ukida se odlukom austrijskog cara u decembru 1860. godine. Posle toga Svetozar Miletić i Jaša Tomić nastavljaju političku borbu za srpsku autonomiju u južnoj Ugarskoj. Svetozar Miletić 1868. godine formira Srpsku slobodoumnu stranku koja se, nažalost, kao što se to kod nas Srba često dešava, ubrzo deli u dve frakcije, jedna je liberalna, druga je nacionalna, radikalna. Od tog radikalnog krila Jaša Tomić 1891. godine, po uzoru na Nikolu Pašića, u Vojvodini formira Srpsku narodnu radikalnu stranku. Ova Pašićeva se zvala Narodna radikalna stranka, a on joj je dao ime Srpska narodna radikalna stranka. Zajedno sa drugim viđenim Srbima radi na tome da ponovo vaskrsne srpska autonomija u Habzburškoj monarhiji, u tuđinskoj državi, u državi koja je radila sve da pokatoliči Srbe. Ta srpska autonomija, kakva god da je bila, bila je tračak nade da će Srbi u Harzburškoj monarhiji očuvati svoj nacionalni, verski i kulturni identitet. Šta se dešava 1918. godine? Kad je već bilo jasno da se raspada Austrougarska, da nestaje ta tamnica naroda, kako su je nazivali istoričari, Jaša Tomić izgovara one čuvene reči: „Više nema potrebe za autonomijom Srba u njihovoj rođenoj državi. Ko dalje nastavi da se bori za autonomiju u srpskoj državi, bori se za austrijsku starudiju. Nama to više ne treba. Imamo svoju rođenu srpsku državu. Nikakva opasnost nam više ne preti“. I 1918. godine, baš na današnji dan 25. novembra, donosi se istorijska odluka da se Banat, Bačka i Baranja, gospodo Evropejci i gospodo autonomaši, ujedinjuje sa Kraljevinom Srbijom. I Vojvodina je u sastavu Srbije ušla u novoformiranu Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca. Ko tridesetih godina 20. veka zagovara vojvođansku autonomiju? Pa isto kao i danas, najgori Srbi. U 19. veku za Vojvodinu su se borili najbolji Srbi, u 20. veku oni najgori. Danas se za autonomiju Vojvodine u Srbiji bore oni koje je sramota da kažu da su Srbi, koji kažu da su Srbi genocidan narod, koji kažu da je država Srbija genocidna.
Dvadeset minuta. Da li se još neko javlja za reč? Povreda Poslovnika? Narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se zbog povrede Poslovnika, člana 104. Moj prethodnik, gospodin Martinović, iako mogu sa onim delom gde je kritikovao vladajuću većinu o načinu na koji je donet statut i koliko je putovao, na kraju svog izlaganja je rekao da najgori Srbi se zalažu za autonomiju Vojvodine. Smatram da je to uvreda za sve nas u ovom parlamentu koji drugačije mislimo od gospodina Martinovića, ali isto tako i za građane Vojvodine. Gospodin Martinović je ovde pročitao pismo Vladike Irineja Bačkog.Mogu da razumem da Vladika Irinej Bački, iako voli da se bavi politikom, može da ne razume šta znači statut za Vojvodinu i da li postoji obaveza donošenja statuta i šta je autonomija Vojvodina. Isto tako znam da je Vladika Irinej Bački jako dobro razumeo kada je pre dve-tri godine u Novom Sadu Nacionalni stroj organizovao protest, odnosno pokušao da obeleži rođendan jednog od nacističkih vođa. Tada je Vladika Irinej Bački, u Porti Saborne crkve, dozvolio pripadnicima Nacionalnog stroja i Obraza da iz Porte Saborne crkve napadaju građane Novog Sada koji su došli da se bore protiv fašizma i da iskažu svoje opredeljenje za antifašizam.
Narodni poslaniče, što se tiče vaše primedbe o citiranju pisma u izlaganju narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, i na osnovu člana 27. i kao objašnjenje i odgovor vama, citiraću Ustav Republike Srbije, rubrum svetovnost države, član 11 – Republika Srbija je svetovna država. Crkve i verske zajednice su odvojene od države. Nijedna religija ne može se uspostaviti kao državna ili obavezna. S obzirom da sam po članu 27. inače u obavezi da podsetim na zaštitu zakonitosti i ustavnosti, pa tako i svi drugi koji mogu da imaju stav i mišljenje, dužni su da poštuju član 11. Ustava Republike Srbije koji govori o svetovnosti države. Narodni poslanik je u svom izlaganju više povredio član 103, pošto je vrlo malo govorio o dnevnom redu, ali nije ni upozoren, ni opomenut, niti će biti, zato što je uspevao da dovede u vezu temu dnevnog reda i ono što je želeo da da kao prikaz svog političkog stava i političke stranke kojoj pripada, te je ostao bez upozorenja i bez opomena. Narodna poslanica Nada Kolundžija želi da govori o povredi Poslovnika. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika, člana 104, koju je izrekao narodni poslanik Slobodan Maraš. Prijavljeni za reč, ovlašćeni predstavnici ili predsednici su narodni poslanici Velimir Ilić i narodna poslanica Nada Kolundžija [[Aleksandar Martinović, sa mesta: Tražim repliku.]] Nemate pravo na repliku. Molim vas da ne dobacujete. Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Aleksandar Martinović nema pravo na repliku. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Zašto?) Molim narodnog poslanika Aleksandra Martinovića da ne dobacuje i narodnog poslanika Paju Momčilova da ne dobacuje. Upozoravam vas,narodni poslaniče, da je dobacivanje kršenje pravila Poslovnika Narodne skupštine i da me ne primoravate da vam izreknem meru opomene. Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno sam bio oduševljen pre neki dan kada sam slušao predsednika Srbije, kada je govorio povodom smrti srpskog Patrijarha, da je o svim važnim pitanjima za Srbiju i krupnim odlukama koje je donosio uvek konsultovao Patrijarha. To je bilo pre neki dan. Mislim da se svi toga vrlo dobro sećaju. Ovde smo dobili jedan dopis za vreme života Patrijarha i sada kažemo da crkva ne može da se meša u odluke države, u odluke određenih institucija. Samim tim…
Narodni poslaniče, ne kažemo ni vi, ni mi, ni ja, to kaže Ustav Republike Srbije, čiji sam član 11. citirala. Ako niste bili u sali ili niste čuli, mogu još jedanput član 11… Znate, zahvaljujem. Niko nikom ne brani mišljenje, ali je po Ustavu Republika Srbija svetovna država i nijedna religija ne može biti državna. Molim vas da se prijavite ponovo, da bi mogli da nastavite vaše izlaganje. Izvolite.
Nema potrebe da citirate Ustav, izvinjavam se, ali sam hteo da vas podsetim, a meni je drago, onda kažete da je predsednik države prekršio Ustav. On je prekršio Ustav. Mi smo više puta tvrdili da predsednik države ne sme da krši Ustav.
Narodni poslaniče, molim vas da na osnovu člana 103. govorimo o temi dnevnog reda i da ne izvlačite zaključke iz mog objašnjenja, kojim pokušavam da vam pomognem u vašem izlaganju, a da zajedno poštujemo Ustav i Poslovnik. Zahvaljujem.
Molim vas da me saslušate i nije korektno da me svaki čas prekidate. Imam pravo ispred svoje poslaničke grupe Nove Srbije da iznesem naše stavove, naša mišljenja i naše viđenje statuta Vojvodine u ovom momentu. Veoma sam vas pažljivo slušao, slušao sam izlaganja ovih dana ljudi iz vladajuće koalicije, državnih funkcionera i mnogih odgovornih ljudi u Srbiji. Ali, jutros me je izuzetno razočaralo na sajtu kada sam video da neka „Slobodna Vojvodina“, a ko je tamo sve, ne znam, napravila je dva pisma koja stoje tamo. Veoma su nepovoljna i pozivaju se na jedno čisto odvajanje Vojvodine itd. Da li će javni tužilac reagovati na tako nešto? Da li će se otkriti čiji je to sajt i ko sada, u vreme ove skupštinske rasprave, piše takva pisma i potpuno javnost odvlači u jedno drugo razmišljanje od onoga što priča Vlada, šta pričaju ljudi iz vladajuće koalicije? Prema tome, imamo sada izuzetno velike probleme u državi ekonomske prirode, veoma teške probleme u pojedinim privrednim granama koje teško prevazilazimo. Velika dugovanja, velika zaduženja, velika nezaposlenost, ali gospodo iz vladajuće koalicije, vi u svemu tome proizvodite, na svakom zasedanju parlamenta, masu novih problema. Vi umesto da rešavate postojeće probleme i da se na njih koncentrišete, da u Srbiji bude bolje, da se ljudi otimaju da dođu da žive u Srbiji, kao što je to nekada bilo, vi sada jednostavno postajete fabrika problema. Donosite zakon o informisanju koji izaziva stotine problema. Donosite zakone o prenosu nadležnosti koji će isto izazvati stotine problema. Naša Vlada je toliko prezauzeta, toliko je, ne mogu da shvatim, preopterećena, da mora da prenese jedan deo nadležnosti. Znate kada se nadležnost jedne vlade u jednoj ozbiljnoj državi prenosi na nekoga? Kad je neko bolestan. Sećam se kada sam imao operaciju, preneo sam neke nadležnosti na neke druge ljude. Da li je ova vlada bolesna? Da li ovoj vladi nešto fali? Da li ova vlada prenosi nadležnosti iz nekog razloga opravdanog? Kako može jedan ministar iz čista mira da prenese nadležnosti nekoj drugoj instituciji koja se formira i stvara? Ova Srbija, ovaj ostatak Srbije koji nije Vojvodina, mora da plati to njihovo prenošenje nadležnosti nekoj drugoj vladi koja će se formirati. Znači, ovaj izmučeni jug Srbije i zapadna Srbija, istočna Srbija, centralna Srbija i svi oni koji nemaju hleba da jedu, gladni, žedni, nezaposleni, mora sada da plate, jer naša Vlada bahato prenosi svoje nadležnosti, ne želi da raspravlja o problemima Vojvodine, već će da to ustupi nekoj novoj vladi koja će se u Vojvodini formirati. To je prvo neopravdano, neodgovorno, nekorektno. To sve puno košta. Prenose se mnoge institucije, prenosi se mnogo nadležnosti koje su izuzetno važne u Srbiji. Ko je njih ovlastio za tako nešto? Šta oni rade sada da ne mogu tobože da obavljaju, a tamo neko Izvršno veće, koje je bilo, koje je postojalo, koje je legitimno, da radi neki svoj deo posla u saradnji sa Vladom Srbije? To je prvo nekorektno i ne vodi na dobro, a mi znamo šta je to. To je jedan sukob u Demokratskoj stranci koji je nastao jer je Pajtić trebalo da bude premijer, pa nije i naravno, on je sad pobedio. Njegova struja je pobedila i naterali su vladajuću većinu da prihvati sve ono što oni traže, a to je da naprave državu u državi. Gospodo, kada pažljivo sve ovo izanalizirate, imaćemo državu u državi, hteli mi to da priznamo ili ne, ali to je... Šta je odlika jedne države, šta je osnovna odlika jedne države? Vlada. Neko ko ima vladu on je država. Neko ko ima akademiju, neko ko ima vladu, neko ko ima određene institucije, ima svoje prihode i ostalo, on je država. Vama je to sada čudno i vi se tome smeškate i veoma lagano donosite jednu istorijsku odluku za Srbiju, koja Srbiju neće uvesti u mirne vode, već to zlo seme koje je izniklo iz ovog separatističkog statuta neće mirovati. Ono će raditi dalje. Ovo je prva faza, kao što je Ustav, kada smo pravili Ustav, sećam se toga odlično, bilo je ucena da će se glasati Ustav, jer je bilo potrebno da izađe polovina od upisanog stanovništva i da glasa za, pa je falilo malo glasova, onda je ugrađeno ovo, ali malo zakukuljeno-zamumuljeno, kao što ste i vi ovde neke stvari tako zavili. Iz toga se ispililo ovo što danas treba vi ovde da donesete, ovih dana, danas, rasprava se odigrava. To je dobro samo za one koji su imali svoje bolesne ideje odavno da ovo naprave. Nisu uspevali. Suzbijani su, a evo sad su došli do izražaja da na mala vrata proguraju, preko ucene Vladi koja, eto, da bi opstala, i vladajućoj koaliciji, kako da opstane. Oni su jednostavno ponudili da se posle godinu dana ta odluka donese. Sećam se izjava Tadića koji je govorio da je to nemoguće da se nešto ovako donese i da on to ne može prihvatiti. Evo, ipak je prihvatio. Zašto? Bitno je opstati i ostati na vlasti, možda ne dugo, prezimiti. Na proleće, videćemo šta će nas snaći. Ovo nije dobro. Zašto nije dobro? Srbija po Ustavu je država srpskog naroda, a na delu te države, u AP Vojvodini, Srbi nisu više konstitutivni narod, nisu više narod, nego šta su?Oni su nacionalna zajednica, potpuno izjednačena sa Mađarima, sa Rumunima, sa Rusinima, sa svima drugima, Belorusima i ostalima koji tamo žive. Kako može narod koji je...
Narodni poslaniče, moram da vas podsetim da su u Srbiji svi koji žive međusobno izjednačeni i molim vas da vrlo pažljivo, šta god bio kontekst vašeg izlaganja i na koji god način ga dovedete u vezu sa statutom, da pažljivo izbegavate da svima nama i onima koji nas gledaju išta drugo uradimo nego jasno stavimo do znanja da su u Srbiji svi, bez obzira na etničko poreklo, rasu, veru, polnu pripadnost, međusobno jednaki, izjednačeni, kako god. Zaista vas molim.
To stoji. Ja vas još jednom zamoljavam, pustite, pa posle diskutujte. Nemojte posle svake tri rečenice da se javljate. Vrlo je nekorektno. U Ustavu Srbije tako piše, ali u statutu Vojvodine tako ne piše. To je to što je jednostavno u statut u suprotnosti sa Ustavom Srbije. Kada vi jedan većinski narod u pokrajini sada dovodite da bude nacionalna zajednica. To piše...
Narodni poslaniče, upozoreni ste, po Ustavu Srbije svi građani Srbije su međusobno jednaki. Molim vas da se držite stavova o statusu većinskog naroda u Vojvodini ili bilo gde, ako ne želite da zajedno budemo dovedeni u situaciju da vam izričem mere zbog kršenja Ustava i izricanja stavova koji su nedopustivi kao javna odgovorna reč.
Molim vas da me saslušate do kraja. Nije korektno, ponavljam, ovo što radite. To je vrlo nekorektno. Ako vi želite mene da iznervirate, nećete me iznervirati. To nećete sigurno, ali vam ponavljam da u Ustavu piše jedno. Tačno je da su svi građani Srbije ravnopravni i to stoji, ali pročitajte dalje šta piše, a vidite statut šta piše. Ustav i statut se razmimoilaze. Zašto? To vi znate sigurno da objasnite bolje i vladajuća koalicija. T o bih vas zamolio. Da li bi u nekoj drugoj državi, evo, uzmimo Mađarsku, dozvolili da budu i oni nacionalna zajednica i Srbi i Rumuni i da svi budu nacionalna zajednica? Ne bi dozvolili. Kad biste izašli sa takvim predlogom, sigurno bi vam se neko smejao. Nemojte se nervirati. Zašto se vi nervirate, gospođo Čomić? Vi treba da predsedavate ovom skupštinom, da date reč i da saslušate poslanika. Građani Srbije odlučuju ko je u pravu, a ne vi. Vi niste ovde vrhovni sudija, niste predsednik Ustavnog suda. Vi ste predsedavajući ovog parlamenta, u odsustvu predsednika parlamenta i tako se i ponašajte. Molim vas, nemojte kršiti Poslovnik i svaki minut prekidati narodne poslanike. Znam da ste vi nervozni, da bi ovo želeli za tri minuta da javite vašim šefovima da je završeno, ali ne može. Mora bar da pričamo o tome. Nemojte se ljutiti i nemojte me prekidati, jer to je nekorektno. Ovo je protivustavni čin, koji Srbiji nanosi mnogo štete, koji vređa dostojanstvo Srbije kao države. Uvređen sam kada neko na delu teritorije Srbije, gde živi većinsko srpsko stanovništvo, kaže da je ćirilica zaostala, zastarela, da treba ubaciti latinicu. Kada neko kaže da je nacionalna akademija Srbije zaostala, troma, nazadna, da treba napraviti novu, modernu, savremenu, mene vređa kao građanina Srbije, kao čoveka koji živi u Srbiji. Kada neko kaže da smo mi nazadni dole što živimo u Srbiji jer imamo Guču, a ovi su napredni jer imaju "Egzit". Meni je drag i "Egzit" i Guča, nekad i neprimetno pišem i jedno i drugo, zavisi gde se nalazim, ali ćirilično pismo je naš ponos. Naša pravoslavna crkva je naš ponos, naša dika. To je pokazala Srbija pre neki dan, na sahrani srpskog patrijarha. Ponosan sam što se Pravoslavna crkva oglasila po ovom pitanju. Bio bih mnogo razočaran da se nisu oglasili i presrećan sam što su se oglasili i rekli svoj stav, da vam kažu, gospodo - nemojte izlaziti iz ovozemaljskog okvira, da kvarite ovom narodu neki život koji može da bude ugodan. Ponosan sam da raspravljate ovde da bude bolje Srbima i u Vojvodini i Srbima u Srbiji i nacionalnim manjinama širom Srbije, da svi ovu domovinu osećaju kao svoju, da ne žude i ne traže nešto novo, da ne žele neke statute i nove institucije, da svako od nas ima svoj zavičaj, ali kad dođemo ovde, naš zajednički zavičaj je Srbija, gospođo Čomić. Samo jedan zavičaj imamo, a to je Srbija, svi koji smo ovde, bez obzira koje ste ko partije. Tada bi bio presrećan kao čovek. Svoj zavičaj nosimo u srcu, svoj jezik u duši, svoju veru itd, ali ovde imamo svi jedan zavičaj, a to je Srbija. Vi to ne shvatate i vama je to teško objasniti. Potrudiću se. Kaže da ne treba da se stidimo ćirilice, da ne treba da se stidimo naše akademije, da budemo ponosni što je imamo. Srbija je sa mukom stekla tu nacionalnu akademiju, izborila se za svoje pismo, izborila se za svoj jezik itd. I može biti moderna i sa ćirilicom, zašto da ne, i može biti savremena, i može biti prihvaćena u EU, ako je jaka, ako je ekonomski jaka, ako ima srećan i zadovoljan narod, srećne svoje građane. Prema tome, kako ćemo se bedno osećati kada tri ambasade koje Srbija ima sada u Briselu, imamo ambasadu u Belgiji, imamo ambasadu u UN, imamo u NATO. Sada je to malo. Oni su nedovoljni da objasne apetite nekih ljudi iz Vojvodine, pa treba sada da napravimo novo predstavništvo Vojvodine, da se tobože ono izbori za neka dodatna prava, jer ove tri ambasade, ova tri predstavništva koja ima Srbija su nedovoljna i ne znaju da rade posao. Hajde da ih menjamo ako ne rade dobro posao. Koliko to poskupljuje, ko će to da plati? Srbija, gospođo. Prema tome, nije to u redu. Zato bih molio da ovaj statut povučete dok nije ova bruka pukla dalje, jer ovo ne vodi ničemu. Ovo treba povući, debelo razmisliti, napraviti konsultacije sa svim političkim opcijama. Ako ne verujte, proverite na izborima ili dajte da na referendumu proverimo šta narod misli, šta misle građani Vojvodine. Ne misle kao vladajuća većina, sigurno. Juče sam bio u Novom Sadu. Druga stvar, ko će blanko preneti imovinu Republike Srbije na Vojvodinu? Sada su apetiti porasli. Ko je stvorio tu imovinu, čija je ta imovina, ko je napravio most "Beška", ko je napravio autoput, ko je izgradio sve to, ko je napravio fabrike, ko je uradio infrastrukturu gradova, sela? Srbija. Ko je podigao kredite? Srbija. Ko će vraćati kredite? Opet Srbija. Naravno, mi ćemo sada praviti javna preduzeća koja će to uzeti da zagospodare i napraviti nove i nove hiljade radnih mesta u Vojvodini, na koja će stranački ljudi doći da se zaposle itd. Da vam namere nisu dobre vodi i ova reč, meni para uši kad čujem "glavni grad". Kaže jedna smo država, a kako može jedna država da ima dva glavna grada? Zašto nije ostalo "administrativni centar"? Ako kažemo "administrativni centar", tu je sedište administracije određene regije, kao što će i drugi biti, ali ne može ono "glavni". To "glavni" je paralo uši mnogima, pa ste danima menjali da udenete to "glavni" i da zadovoljite one koji su bili za to. Naravno, Vlada Vojvodine će da vodi svoju politiku i da sklapa ugovore tobože sa regijama, i da bez saglasnosti Republike Srbije raspolaže imovinom, a Republika Srbija je stvorila tu imovinu. Kako je to moguće i zašto se beži od Republike Srbije? Neće proći mnogo vremena i apetiti ovih koji su ovo gurali će porasti, veoma brzo će porasti i krenuće oni dalje. Neće se oni ovde zaustaviti i nije ovo njihov cilj. Apetiti idu, tako je bilo i u Crnoj Gori. Apetiti su odmah porasli, odmah se krenulo i nekom prostom većinom, ko zna na kakav način obezbeđenom, doći će do nekog referenduma. Sumnjam u to, imam pravo da sumnjam, a smatram svojom sumnjom da će biti ugrožene institucije Srbije, a i sama država Srbija. Prema tome, ovo nije dobronamerno. Ne verujem onima koji ovo protežiraju. Voleo bih da verujem Bojanu Pajtiću, ali mu ne verujem. Nije mi nikada pokazao da mogu da mu verujem. Ne verujem ljudima koji se bore za ovo. Zašto? Ugasili su koncesiju, najveću investiciju u Srbiji, ugasili su izgradnju autoputa kroz Srbiju, da se cela Srbija poveže sa Crnom Gorom, ugasili su mnoge projekte koji njima nisu odgovarali i uradili su ono što ne pokazuje neke dobre namere. Gospodo, te loše njihove namere nas opominju da debelo razmislimo o svemu ovome. Znam da je DS bila pred pucanjem, stvorile su se dve struje. Znam da je vojvođanski deo pravio sve svoje i rekli su: ili – ili, i vi ste legli na rudu. Prema tome, ovde se preuzima i određena odgovornost za sve ovo ako sutra ne bude dobro, a odgovornost preuzimaju oni koji su ovo nametnuli, jednom malom većinom koji su nametnuli Srbiji. Nemojte svaki čas ponavljati u vestima da iza ovoga stoji ogromna većina. Ne, ogromna većina građana Srbije je protiv ovoga, u to sam ubeđen. Ogromna većina građana Vojvodine je protiv ovoga. I u to sam ubeđen. Prema tome, nemojte se pokrivati nekom većinom, kad ste obećavali Srbiji kule i gradove, a i Vojvodini, kada ste obećavali 200 hiljada radnih mesta, kada ste obećavali jako i stabilno selo, veliku proizvodnju i izvoz, smanjenje uvoza, kada ste obećavali da će fabrike "Mercedes", "Be-em-ve", "Folcvagen", "Fijat", da će sve zablistati Srbijom, doći će ''Boing'', od toga nema ništa i sve je to propalo u ovom momentu i ne postoji. Sada nemate šta da obećate...
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Uvažena gospođo Čomić, koleginice i kolege, nekako mi se čini da ako se u ovoj Skupštini krši Ustav, da je to povreda Poslovnika i povreda dostojanstva Skupštine, znači, član 104. Gospodin Ilić, koji se zalaže za poštovanje Ustava i smatra da je statut protivustavan, što je apsolutno legitimno pravo, sve vreme upotrebljava izraz "ćirilično pismo". Ovo više govorim zbog građana. Ustav, koji je donet tako velikom većinom, osim LDP, u članu 10, gde se govori o jeziku i pismu, kaže, stav 1 - U Republici Srbiji, u službenoj upotrebi su srpski jezik i ćiriličko pismo. Znači, ustavno ime naše ćirilice je ćiriličko pismo, ne ćirilično pismo. Onaj ko ne upotrebljava ustavno ime, krši Ustav. Ovo svakako više govorim zbog građana i kao još jedan argument kakav je Ustav koji je donet.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Bez obzira na to što je Ustav propisao jedan oblik reči - ćiriličko, u upotrebi je i ćirilično, i ćirilica i drugi oblici, tako da nema povrede Poslovnika. Narodni poslanik Slobodan Maraš traži da govori o povredi Poslovnika. Ne? Očigledno je greška u registru. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe, predsednica poslaničke grupe ZES.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, svi koji sedimo ovde više od mesec dana, svesni smo toga da kad god nestaju argumenti, onda se povlače teške reči, optužbe, lične diskvalifikacije, napadi, pretnje, sejanje straha. Mi smo u toku ove rasprave čuli toliko strašnih reči oko kojih svaki ozbiljan čovek razmišlja da li bi ih ikad u životu izgovorio, a ne da li bi ih uputio nekom drugom. Osim, naravno, što mislim da je to kršenje Poslovnika i da je to neodgovorno, mislim da je to zaista nedostatak argumentacije. Ovde se govori o tome da mi danas odlučujemo o separatizmu koji će sutra dovesti do otcepljenja dela naše teritorije. Mi danas ovde govorimo o primeni Ustava i poštovanju ustavnih obaveza koje stoje pred nama. Naravno da može da se polemiše i o tome da li akt koji raspravljamo danas sadrži u sebi nešto što nije u skladu sa Ustavom, i to je legitimno, i da li akt o kome danas raspravljamo sadrži u sebinešto što jeste element državnosti koji može da otvori mogućnost nekada nekome za separatističke ambicije. Naravno, onda bi bilo korektno raspravljati i o tome kada i kako nastaje separatizam i da li je separatizmu neophodna činjenica da oko jednog grada i definicije tog grada postoji ili ne postoji zarez. Dakle, da li je to dovoljno za buduće moguće preteće otcepljenje? Kada ovako analiziramo sve ono što smo čuli onda zaista može da se kaže da ovde postoji visok stepen političke neodgovornosti prema sopstvenim građanima. Ta politička neodgovornost ogleda se u tome što niko ovde nije poslat da građane plaši, ovde niko nije poslat da građane obmanjuje, ovde niko nije poslat da pred građane iznosi one podatke koji su netačni. Dakle, mi ovde razgovaramo o aktu koji se zove statut AP Vojvodina. Statut AP Vojvodina, članom 185. Ustava Republike Srbije, koji je usvojila Srbija na referendumu, kaže da najviši pravni akt autonomne pokrajine je statut. Statut autonomne pokrajine donosi njena skupština, uz prethodnu saglasnost Narodne skupštine. To je upravno ono što se dešava. Skupština autonomne pokrajine utvrdila je predlog, dostavila Skupštini Republike Srbije i mi danas raspravljamo o odluci o davanju saglasnosti na taj akt koji je, uz puno poštovanje ustavne procedure, stigao u ovaj dom. Ovde se govori o tome da je svaka odredba u ovom statutu protivustavna, ne zato što to piše, nego zato što bi neko zao, najgori Srbin ili nešto drugo, mogao, bez obzira šta piše u Ustavu, što je prepisano u statut, da zloupotrebi. Onda ti isti postavljaju pitanje - ko da veruje tima koji su u Skupštini Vojvodine, ko da veruje ovima koji su u Skupštini Srbije, ko da veruje sudijama Ustavnog suda? Građani nam veruju. Na vašu veliku žalost, i u njihovo ime, mi završavamo ovaj jedan vrlo važan, ustavom propisan posao. [[Aplauz.]] Najbolji način da se govori o ovom aktu jeste da se uporedno drži statut, s jedne strane, i Ustav, s druge strane. Dakle, AP Vojvodina ima status pravnog lica. Član 176. Ustava Republike Srbije kaže sledeće - autonomna pokrajina i jedinice lokalne samouprave imaju status pravnog lica. Dakle, deo koji se zove "teritorija autonomne pokrajine", i koji je ovde osporavan i dovođen u pitanje, i kojim se pokušava predstaviti kako je time stvoren instrument za otcepljenje, kaže da se teritorija AP Vojvodine ne može menjati bez saglasnosti njenih građana izražene na referendumu. Član 182. Ustava Republike Srbije, stav 4, kaže ovako - teritorija autonomnih pokrajina i uslovi pod kojima se može promeniti granica između autonomnih pokrajina određuju se zakonom; teritorija autonomnih pokrajina ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana izražene referendumu, u skladu sa zakonom. U delu o kojem se govori o tome da li postoji nadzor i mogućnost Srbije da vrši nadzor nad radom autonomne pokrajine, dakle, u članu 12. stav 2. Ustava Republike Srbije, kaže, a to je doslovno preneto u statut, da pravo iz stava jedan ovog člana podleže samo nadzoru ustavnosti i zakonitosti, kako stoji u Ustavu. Dakle, kada razgovaramo o tome da li imaju pravo građani AP Vojvodine na slobodno predstavljanje, odnosno na neposredno autonomiju, odnosno da li građani Vojvodine deo svog suvereniteta, kao građani, prenose na AP Vojvodinu i šta to znači. Onda u članu 176. Ustava Republike Srbije, stav 1, kaže ovako - građani imaju pravo na pokrajinsku autonomiju i lokalnu samoupravu, koje ostvaruju neposredno, znamo koji su oblici neposredne demokratije, oni koji znaju, ili preko svojih slobodno izabranih predstavnika. U statutu Vojvodine piše da građani svoje pravo na pokrajinsku autonomiju ostvaruju neposredno, narodnom inicijativom ili referendumom i putem svojih slobodno izabranih predstavnika. Ovde je napadano i pravo autonomne pokrajine, i u tome je nalažena nekakva mračna namera, da autonomna pokrajina, kako je ovde vrlo često rečeno, prigrabi deo državnih nadležnosti i u delu koji se odnosi na simbole autonomne pokrajine, želim samo da podsetim na član 183. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji nedvosmisleno kaže - autonomne pokrajine utvrđuju simbole pokrajine i način njihovog korišćenja. To kaže Ustav Republike Srbije. Statut kaže – AP Vojvodina ima svoje simbole i definiše koji su. Ustav daje pravo autonomnoj pokrajini da ima simbole, s jedne strane, i da ih ona sama definiše. Ovde je dovođena u pitanje ustavnost odredaba koje se odnose na imovinu AP Vojvodine. Član 87. Ustava Republike Srbije stav 4. kaže sledeće: ''Imovina autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave, način njenog korišćenja i raspolaganja uređuju se zakonom.'' Ustav prepoznaje imovini autonomne pokrajine i kaže da će se to urediti zakonom kojim se inače definiše pitanje imovine. Znamo da taj zakon tek treba da se donese i da će tim zakonom biti definisano šta to jeste imovina Republike Srbije i šta je imovina autonomnih pokrajina, odnosno lokalnih samouprava. Jedan od ozbiljnijih napada na ovaj statut jeste vezan za odredbe koje se tiču međuregionalne saradnje. Član 181. Ustava Republike Srbije kaže: ''Autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave sarađuju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama i jedinicama lokalne samouprave drugih država u okviru spoljne politike Republike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije''. Šta kaže statut? „Vojvodina sarađuje sa teritorijalnim zajednicama i drugim oblicima autonomije drugih država u okviru spoljne politike Republike Srbije i uz obavezu poštovanja njenog teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka.“ Ovo su definicije koje su neposredno preuzete iz Ustava i zapravo u doslovnom smislu podrazumevaju sprovođenje Ustava. Statut nije Ustav, statut je akt kojim autonomna pokrajina uređuje ona prava i nadležnosti koje joj daje Ustav Republike Srbije. Zaštita pokrajinske autonomije; do koje mere je namera Ustava bila da autonomiju Vojvodine ne samo pretoči u stvarnost, već i da obezbedi mehanizme kojim će se ta autonomija štititi. Dakle, Ustav je predvideo mehanizme za zaštitu autonomije, u ovom slučaju autonomije Vojvodine. Član 187. stav 1. kaže: „Organ određen statutom autonomne pokrajine ima pravo žalbe Ustavnom sudu ako se pojedinim aktom ili radnjom državnog organa jedinice lokalne samouprave onemogućava vršenje nadležnosti autonomne pokrajine.“ Ova ista odredba stoji u statutu. Ustav je rekao da postoji mogućnost ustavne žalbe u slučaju da neki organ narušava nadležnosti odnosno prava koja su Ustavom definisana kada je u pitanju pokrajina. U članu 18. statuta piše: „Imaju pravo žalbe Ustavnom sudu ako se pojedinačnim aktom ili radnjom državnog organa ili organa jedinice lokalne samouprave onemogućava vršenje nadležnosti AP Vojvodine.“ Istovremeno, Ustav Republike Srbije u članu 181. stav 2. kaže: ''Skupština AP Vojvodine ili Vlada AP Vojvodine mogu pokrenuti postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti zakona i drugog opšteg akta Republike Srbije ili opšteg akta jedinice lokalne samouprave kojim se povređuje pravo na pokrajinsku autonomiju.'' Ta odredba je sadržana u članu 187. stav 2. Ustava Republike Srbije – organ određen statutom autonomne pokrajine može pokrenuti postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti zakona i drugog opšteg akta Republike Srbije ili opšteg akta jedinice lokalne samouprave kojim se povređuje pravo na pokrajinsku autonomiju i tako redom. Svi članovi statuta jesu doslovna primena Ustava Republike Srbije. Žao mi je što neki koji se zalažu za unitarnu državu, što neki koji kažu da je nepristojno ili neprirodno unutar sopstvene države tražiti autonomiju, nisu bili svesni da su Ustavom, na koji su bili posebno ponosni, zbog koga su bili izrazito politički zadovoljni što su u njemu učestvovali i za njega glasali, predvideli sve ovo što piše danas u statutu AP Vojvodina. U tom smislu možda bi vaša rasprava imala smisla kada biste ovde sada priznali da ste napravili grešku, da niste hteli takav ustav, da niste mislili uopšte da treba da postoji autonomija, da ne mislite da Srbija treba da bude građanska država, da ne mislite da u toj državi treba da budu jednaki svi njeni građani, da treba da budu građani jednakiji, i oni koji su prvog reda i koji su drugog reda. Ali, moram da vas razočaram, naravno, možete pokrenuti tu debatu i možete pokrenuti inicijativu za promenu Ustava, ali ovaj Ustav je Srbiju definisao kao građansku državu, čiji su nosioci suvereniteta građani Srbije. Ovaj Ustav je definisao Srbiju kao demokratsku državu koja ima ozbiljne Ustavom utemeljene odrednice koje određuju da je Srbija zemlja koja će se decentralizovati, koja će decentralizovati svoju vlast i decentralizovala je svoju vlast, i ovo je Ustav koji je do te mere jasno predvideo šta sve jeste sadržaj autonomije Vojvodine, da ni vi ni neki koji bi možda hteli i više tih sadržaja nemaju mnogo prostora da oko toga polemišu. Ovaj Ustav je prilično precizan i mislim da zato nije uredu da ono što se izvlači iz konteksta i ono što se predstavlja kao neustavno, zapravo je falsifikovanje ustavnih odredbi.
Poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Uz sve dužno poštovanje prema gospođi Nadi Kolundžiji kao dami, povređen je član 104. Poslovnika Narodne skupštine zato što je gospođa Nada Kolundžija iznela čitav niz neistina o stavovima SRS i potpuno pogrešno prenela građanima ono što je Srpska radikalna stranka kazala o Predlogu statuta Vojvodine. Za dve minute ne mogu da odgovorim na sve neistine gospođe Nade Kolundžije, ali evo, gđo Kolundžija, prihvatiću sve što ste rekli…
Narodni poslaniče, niste obili pravo na repliku, dobili ste pravo da govorite o povredi Poslovnika.
Upravo to objašnjavam.
Narodna poslanica Nada Kolundžija nijednim delom svog izlaganja nije pomenula ni SRS…
Da li mogu za dve minute da pokušam da objasnim šta sam hteo da kažem?
Narodni poslaniče, u obavezi ste da saslušate uputstvo kada grešite i kada ste blizu toga da kršite Poslovnik. Narodna poslanica nije nijednom tokom svog izlaganja pomenula ili na bilo koji drugi način kršenjem Poslovnika obrazlagala bilo šta što se tiče stava SRS.
Da li mogu za dve minute da objasnim šta sam hteo da kažem?
Narodni poslaniče, u obavezi ste da slušate.
Pokušavam, ne znam drugačije, kako znam i umem.
Način da se sluša je da ne govorimo u isto vreme. To je način, ja govorim, vi slušate.
Ja govorim, a vi me prekidate.
Zahvaljujem, narodni poslaniče. Pošto su svi predsednici i ovlašćeni predstavnici iskoristili svoje pravo obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: poslanička grupa LPD, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa SPS-JS, poslanička grupa DSS, poslanička grupa G17 plus, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa ZES, poslanička grupa SRS. Da li su to sve poslaničke grupe? (Da.) Na osnovu člana 93. stav 3. reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović. Govori jednom do pet minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska levica Roma ima komentar na član 24, koji se tiče nacionalnih manjina, s obzirom da u ovom domu i sam zastupam nacionalnu manjinu romske zajednice. Član 24. stav 1. propisuje neophodnost da pripadnici nacionalnih zajednica u Pokrajini treba da budu zastupljeni srazmerno njihovoj zastupljenosti u stanovništvu na području rada u pokrajinskim organima i organizacijama. Ostalim stavovima ovog člana predviđeno je da je Vlada AP Vojvodine dužna da odluke Pokrajinske skupštine preduzme posebne aktivnosti s ciljem postizanja srazmerne zastupljenosti u slučaju postojanja nesrazmerne zastupljenosti pripadnika različitih nacionalnih zajednica u ovim organima. Smatramo da sadašnje stanje po ovom pitanju srazmerne zastupljenosti pripadnika različitih nacionalnih zajednica u AP Vojvodini nije zadovoljavajuće i da dosadašnje aktivnosti na tom planu očigledno nisu bile dovoljne. Stoga smatramo da ovako formulisana odredba ovog člana nije dovoljna za postizanje ovog proklamovanog cilja. Stoga mislimo da bi u stavu 1. ovog člana reč – treba morala biti zamenjena rečju – mora. Na ovaj način Pokrajinska skupština i Vlada imale bi obavezu da mehanizme za postizanje srazmerne zastupljenosti nacionalnih zajednica imaju kao stalnu obavezu, a ne samo kao potrebu sve do postizanja ovog cilja. Moram napomenuti da nije došlo do harmonizacije stava oko statuta AP Vojvodine, a smatram i da neće doći. Demokratska levica Roma neće učestvovati u odlučivanju, već će prepustiti poslanicima većinskog naroda u ovom domu kako budu oni odlučili.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodna poslanica Aleksandra Janković.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, LDP u danu za glasanje daće podršku ovom statutu, kao što će glasati i za Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti. Podržavamo ova dva akta ne zato što smatramo da su isti dobri, nego smatramo da su oni u stvari rezultat realnog položaja Srbije danas, realnog stanja u društvu i realnog stanja što se Ustava tiče i Ustavom propisanih nadležnosti koje mogu zakonom da se utvrđuju za Pokrajinu Vojvodinu, kao i u pogledu stanja nacije u pogledu kompromisa i zajedničkog cilja u vezi decentralizacije države. Mislim da će se složiti oko toga da je pitanje autonomije Vojvodine u stvari prvo pitanje – da li ćemo da krenemo putem decentralizacije, koja je pretpostavka za demokratizaciju države i društva? Slušajući rasprave juče i danas, mogu da zaključim samo to da se polazi iz različitih uglova, da se stvari posmatraju tako što se izvlače iz konteksta, što se daju obrazloženja tako da odgovara određenom političkom interesu, a da se pri tom zaboravlja šta u stvari znači statut za Vojvodinu i šta znače utvrđene nadležnosti za građane i građanke Vojvodine. Htela bih pre svega da podvučem da su tri razloga koja u stvari potpuno onemogućavaju bilo kakav separatizam, koji bi mogao da se spominje u vezi statuta, odnosno zakona o utvrđivanju nadležnosti. Prvi razlog bi bio taj što faktički imamo kontinuitet autonomije, računajući od Statuta Pokrajine Vojvodine iz 1991. godine. Taj kontinuitet bukvalno briše autonomiju Vojvodine koja je realno postojala do Statuta iz 1991. godine. Taj Statut iz 1991. godine, kao nulta tačka koja je bukvalno brisala suštinsku autonomiju iz teksta Statuta Pokrajine Vojvodine, to je ono merilo i standard od kojeg počinje priča o današnjem statutu Vojvodine. Nažalost, taj statut iz 1991. godine je bukvalno stavio Vojvodinu pod starateljstvo i tim Statutom Vojvodina je i formalno-pravno izgubila autonomiju, a da ne pričamo da je prethodno već tri godine faktički bila bez autonomije. Vojvodina je, da vas podsetim, do 1991. godine imala i sudsku, i izvršnu i zakonodavnu vlast. Vojvodina je do 1991. godine imala i Fond PIO, i Fond zdravstvenog osiguranja, i Vojvodina je imala ''Naftaga, koji je imao sedište i žiro račun u Novom Sadu, a taj ''Naftagas'', koji čini 95% sledbenika NIS-a, sada je prešao u većinsko vlasništvo stranog državnog preduzeća. Dakle, nije Vojvodina ta koja se lišila svog bogatstva, nego mislim da je to učinjeno upravo u ovoj skupštini kada se potvrđivao međudržavni sporazum. Ako pođemo od toga da Vojvodina od 1991. godine nema autonomiju, tada možemo da zaključimo da su sazreli uslovi da se situacija menja, a to je pokazala i Vojvođanska skupština kada je utvrdila predlog statuta. LDP nema pravo da tu volju Vojvođana na bilo koji način anulira i mi smo u obavezi da tu volju poštujemo. To je jedan od razloga zbog kojeg ćemo podržati taj statut. Drugi uslov koji u stvari onemogućava taj separatizam o kojem se toliko priča u vezi statuta, to je sam Ustav. Podsetila bih vas na član 182, koji suštinsku autonomiju ne predviđa Vojvodini. Suštinska autonomija je predviđena samo za Pokrajinu KiM, normalno i to da se uredi naknadno zakonom. Ali, Vojvodina ni po tom Ustavu nema predviđenu suštinsku autonomiju. To je u stvari i glavni naš razlog za kritiku ovog statuta i u stvari zakona o utvrđenim nadležnostima, što Vojvodina ni sa ovim aktima ne dobija suštinsku autonomiju. Dakle, ako taj Ustav ne predviđa suštinsku autonomiju, sledeći razlog koji faktički onemogućava, opet napominjem, secesiju, odnosno separatizam, to je centralizam. Centralizam je u stvari ona boljka koja je prisutna u svim porama ovoga društva. Teritorijalna organizacija, organizacija vlasti, sve ovo ukazuje da je Srbija visoko centralizovana država. Ako je to tako, u tom slučaju ne možemo da govorimo o bilo kakvoj decentralizaciji i ozbiljnoj autonomiji, a još manje o separatizmu, odnosno secesiji. Kada spominjem Statut Pokrajine iz 1991. godine, htela bih posebno da vam skrenem pažnju i na činjenicu da je čak i tim statutom, i to u članu 3, predviđeno referendumsko izjašnjavanje građana i građanki Vojvodine. Dakle, to referendumsko izjašnjavanje i nije toliki greh koliko je ovde označeno u toku diskusija juče i danas. Sve u svemu, statut i zakon koji su na dnevnom redu ove skupštine samo su jedan prvi korak iza kojeg bi trebalo da slede sledeći koraci za decentralizaciju države, jer decentralizacija je potrebna i za centralnu Srbiju, a ne da nacionalne agencije, službe i ostalo rešavaju svako goruće pitanje građana Srbije. Decentralizacija je potrebna i opštini Voždovac, i opštini Kosjerić, i gradu Novi Sad, i gradu Zrenjanin, jer ta centralizacija koja je toliko prisutna u Srbiji dovela je do toga da se taj Voždovac gradi na tako haotičan način, bez ikakve kontrole, bez ikakve vizije, bez plana i programa, da to bude jedno dehumanizovano naselje, dovoljno daleko da nema benefite glavnog grada, a dovoljno blizu da ne uživa ni ono malo samostalnosti koje imaju eventualno druge opštine i drugi gradovi u Srbiji. Dakle, statut kao takav mora se podržati upravo iz interesa građana, da bi se napokon stavila tačka na priču o separatizmu i o secesiji i da bi se krenulo u neko novo poglavlje u pogledu decentralizacije i demokratizacije Srbije. U danu za glasanje LDP će podržati i statut i zakon o utvrđenim nadležnostima.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena poslaničke grupe, na raspolaganju je još 4 minuta i 24 sekunde. Narodna poslanica Aleksandra Janković ima reč, a posle nje narodni poslanik Milisav Petronijević.
Aktuelni Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine je ključni dokaz da je bila sasvim opravdana rasprava koja se već više od godinu dana vodila na temu neustavnosti Predloga statuta Vojvodine. Naravno, prava javna rasprava je izostala, odnosno bila je fingirana. No, zaključak je neosporan. Ovaj statut je u svojoj biti separatistički. Dakle, lagali ste nas tada, a lažete nas i sada, kada kažete da su novi Predlog zakona i statuta iz Ustava ispali, kao iz zenice oka državnoga. Kao što ste nas lagali i lažete za južnu pokrajinu KiM, sad lažete i za severnu - Vojvodinu. Ima li kraja vašim lažnim obećanjima i dobrim namerama koje nas vode u pakao rasparčavanja Srbije? Krenuli ste sa juga, radite na severu, a Zakon o zabrani diskriminacije ste valjda i usvojili zato da ne budu diskriminisane strane sveta u pravljenju novih država u državi Srbiji. Juče sam, pripremajući diskusiju, napravila ono što vi zapravo želite. Vi zapravo želite da uz ovo "Kosovo je Srbija" bude dopisano "i Vojvodina", pa onda "i Raška", pa i – tri tačke, sve dotle dok Srbiju ne svedete na Beogradski pašaluk ili kako bi vi to, Europejci veoma integrisani rekli, Belgrejd di si. Kakva vam je agenda, odnosno raspored obaveza prema stranim mentorima? Otkrijte nam i prosvetlite nas. Godine 2008. u rasporedu časova su vam bili KiM. Godine 2009. imate čas Vojvodine, a opravdano se pribojavamo, pošto fizičko sigurno ne radite, da će do časa, kada ćete i Rašku pokrstiti u državu Sandžak, proći relativno malo vremena. Možda vi niste idejni tvorci plana za rasparčavanje države u kojoj žive Srbi. No, ono što je sigurno je - da vas niko neće oprati od odgovornosti za saučesništvo u zločinu razbijanja sopstvene države i sopstvenog naroda. Naravno, ovde pre svega mislim na žuti deo semafor-koalicije, jer vi ste osovina vlasti, a ovi mučeni crveni, nemaju baš mnogo izbora, otkad su u Socijalističkoj internacionali sa vama, dok zeleni jednostavno odmaraju oči, čekajući svoj trenutak. Donošenje statuta Vojvodine, posle novog Ustava Srbije iz 2006, trebalo je da predstavlja prvi korak u postupku pravnog uobličavanja pokrajinske autonomije. To je trebalo da bude čisto pravno pitanje. Pod uticajem spoljnih pritisaka i, što autentičnog, što kalkulantskog separatizma u DS, nešto što je trebalo da bude pravno pitanje, premetnulo se u ozbiljno državno pitanje. Tako, umesto da definiše autonomiju Vojvodine u okviru važećeg Ustava Srbije, sadašnja vlast tu autonomiju određuje izvan, dajući Vojvodini kao jedinici teritorijalne autonomije u okviru države Srbije, elemente državnosti, pretvarajući je u državu u državi, govori dr Vojislav Koštunica, čovek koji time što nije pristao na ucene i kalkulacije, već je vratio mandat narodu, postao jedan od retkih ljudi koji su, otkad postoji parlamentarna demokratija u Srbiji, dobrovoljno sišli sa vlasti. Naravno, uz njega i predsednik NS Velimir Ilić. Uprkos svim tim kozmetičkim tretmanima, koje ste vi poslednjih dana sprovodili i koji su doživeli ovaj Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti i Predlog statuta, pre svega sa ciljem skidanja odgovornosti za usvajanje ovih akata sa dela vladajuće koalicije koji se do sada protivio njihovom usvajanju, nema sumnje da suština ovih akata ostaje ne samo protivustavna, već i duboko štetna za sve građane Srbije, kako je malopre i govorio Velimir Ilić. Da stvar bude gora, ovo je deža vi, odnosno ponovo imamo prilike da vidimo ono što je već viđeno u procesu odvajanja Crne Gore i zajedničke države sa Srbijom. To znači otvaranje međunarodnih predstavništava, kako bi se obezbeđivala spoljna podrška za separatizam, zatim isticanje državnih simbola, kao što su uspostavljanje Vlade Vojvodine, i pravljenje posebnog nacionalnog identiteta preko latiničnog pisma i sopstvene akademije nauka. Mogućnost sklapanja međunarodnih sporazuma nije doduše nepoznata u složenim državama, sastavljenim od federalnih i konfederalnih jedinica, pa čak i autonomnih pokrajina, kakva je npr. Katalonija u Španiji, ali uvek i samo uz saglasnost centralne Vlade. Entiteti koji samostalno sklapaju međunarodne sporazume u pravnoj teoriji, ali i u praksi postaju subjekti međunarodnog prava, a kapacitet za sklapanje takvih sporazuma je jedno od osnovnih obeležja državnosti. Dakle, pokrajini se poveravaju nadležnosti koje su tradicionalno element državne suverenosti, iako je ovde eufemistično rečeno da se radi o međunarodnim sporazumima i predstavljanju u regionima Evrope, odnosno u Briselu. Šta to zapravo znači u Briselu, budući da je Brisel glavni grad Belgije, ali i sedište EU i Atlantskog pakta? Interesantno, za mesec dana recimo pročitamo da je u Briselu predsednik Vlade Pajtić ili neki drugi člankoviti, stanoviti zvaničnik Vojvodine, potpisao međuregionalni sporazum. Hoće li o tome barbiti informisan ambasador Srbije i premijer Cvetković? Možda to i nije dobar primer jer se predsednik Vlade Srbije baš ne meša preterano u svoj posao, a i pokazao je da mu ništa neće smetati da kad mu Kluni namigne pristane da bude sve što Čanak hoće. Baš lepo, nećemo više imati jednog premijera, već će se oni umnožavati geometrijskom progresijom, uz samo jedan uslov - da nam Kluni ostane jedinac jedini, najveći sin svih naroda i narodnosti, a doduše ti narodi i narodnostiće se umnožavati geometrijskom progresijom. Što bi se nervirali, možda će Srbija biti rasparčana, ali ćemo se mi ponovo sresti u EU. Rukovodeći se tom logikom, što bi se uzbuđivali kad nam neko umre ili nas trajno napusti kada ćemo svi opet biti zajedno po vaskrsenju. Da, tačno je, mi hrišćani čekamo život budućeg veka, ali ne tako što ćemo odlučiti da ne radimo ništa, pijemo, drogiramo se, po principu - opušteno i laganica, već tako da se trudimo da sve što ovde uradimo odjekne u našoj večnosti. Za takav zaključak ne treba da budemo akademici famozne Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, VANU, za koju zlobnici kažu da je izmišljena kako bi u njoj mesto našli oni koji puknu za SANU. Dobra vest za Tomicu, možda i za Miru Marković, ako joj se nostrifikuje poodavno stečeno zvanje akademice, a najbolja za razne magistrese evropskih nauka, kao gospođica Jerkov, i sličnih titula koje su nepoznate u srpskom akademskom svetu. Ne verujem da moram podsećati ljude svoje generacije, ali nije na odmet da to spomenem zbog mlađih, kako je baš VANU u periodu pre jogurt revolucije predstavljala jedan od simbola i važnih stubova autonomaške pokrajinske birokratije, koju su građani svrgnuli u revoltu krajem osamdesetih godina. Ono na šta moram da upozorim čak i Tomicu, koji se loše nosio u prevenciji virusa H1N1, pa je još veća šansa da proguta i virus secesionizma, jeste da po važećem Ustavu oblast nauke i tehnologije jeste isključivo u nadležnosti Srbije. Ovo upozorenje od pandemije virusa secesionizma važi i za sve žute "male Tomice" koji znaju da ne postoji imunitet na odgovornost prema potomcima, ali i precima. Kad smo već kod predaka, jedan od osnivača srpske države, Sveti Simeon Mirotočivi ostavlja drugom osnivaču naše države Svetom Savi sledeće zaveštanje: "Čuvajte, čedo moje, jezik kao zemlju. Reč se može izgubiti kao grad, kao zemlja, kao duša. A šta je narod izgubi li jezik, zemlju, dušu? Zemlje i države ne osvajaju se samo mačevima, nego i jezicima. Znaj da te je neprijatelj onoliko osvojio i pokorio koliko ti je reči potro i svoje poturio. Narod koji izgubi svoje reči prestaje biti narod". Ovo je samo jedan deo. Pitanje je zaista o kom to vojvođanskom jeziku i latinici govore naši nimalo dragi autonomaši. O onome koji treba da posvađa Srbe sa Srbijom ne bi li nas nestalo i kao države i kao naroda? Iskreno se preispitajte, gospodo iz vlasti, i učinite lični napor da uverite sopstveni narod kako se niste okrenuli protiv njega i sopstvene države, jer još uvek postoji nada da neće doći do pandemije virusa separatizma. Još jedna stvar koja je zanimljiva je da je baš za duhovnost Srbije vrlo važno to što su kladionice izmeštene na više od 150 metara od škola, a još je bolje što je u planu da to bude na više od dva kilometara. Ali, čemu sve to kada u neposrednoj blizini ostaju mediji koji imaju funkciju teleteksta za sve koji žude da se klade? Baš me zanima kolika je kvota za odvajanje države Vojvodine od države Srbije ili je to opet ono ostvarivanje rodne ravnopravnosti jer su i Srbija i Vojvodina ženskog roda. Kocka je sama po sebi bolest zavisnosti, ali je i neodgovorna vlast, čisto zavisničko pitanje: što je viši i veći stepen nekontrolisane vladavine, to je i stanje svesti više izmenjeno, imuno na sve apele, dolazili oni od naroda, akademika ili od crkve. Pre godinu dana su čak 64 akademika i više desetina uglednih građana, univerzitetskihprofesora ...
Narodna poslanice, vreme vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, posle njega narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, stav poslaničke grupe SPS-JS o Predlogu odluke za davanje saglasnosti na statut AP Vojvodine izneo je u ime poslaničke grupe moj drug Dušan Bajatović, dao obrazloženje zbog čega to činimo i samo da ponovim: poslanička grupa SPS-JS će u danu za glasanje glasati za davanje saglasnosti na Predlog statuta AP Vojvodine. Pokušaću u još nekoliko rečenica da obrazložim stav SPS u vezi s tim. Prvo bih pošao od toga šta je razlog za donošenje novog statuta. Razlog za donošenje novog statuta je usklađivanje sa odredbama novog Ustava RS, za odredbe koje se odnose na položaj i nadležnosti AP Vojvodine. To je glavni razlog. To je istovremeno i omeđavanje, to je istovremeno i odgovor na pitanje - kolika autonomija? Onolika kolika je propisana Ustavom. Skupština AP Vojvodine bila je obavezana Ustavnim zakonom da tri meseca posle konstituisanja utvrdi Predlog statuta i dostavi ga Narodnoj skupštini na prethodno davanje saglasnosti. Skupština AP Vojvodine je to učinila 14. oktobra 2008. godine. Da bi on bio razmatran nedostajao je jedan zakon ključni, zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Moram da kažem da bih i ja voleo da je, recimo posle donošenja Ustava 2006. godine, već 2007. godine odmah donet taj zakon o utvrđivanju nadležnosti. Ne znam što nije, ali nije. Daleko bi lakše bilo da je bio donet. Tada bi se već moralo voditi računa prilikom utvrđivanja Predloga statuta da on bude usklađen sa tim zakonom. Dakle, nije bio donet. Od utvrđivanja Predloga statuta AP Vojvodine do ovog sad konačnog teksta, po našem mišljenju, karakteristične su dve stvari. Prvo, Vlada je sačinila Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. U tom periodu se u odnosu na predloženi statut oglasila i stručna javnost. Skupština AP Vojvodina je 7. novembra, na svojoj sednici radi usklađivanja sa Predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, koji je već Vlada bila utvrdila, izvršila usaglašavanje. Tada je SPS, pored Pokrajinskog veća, predložila šest amandmana, s ciljem da se uskladi sa Predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti. Te amandmane je, pored Pokrajinskog izvršnog veća, uz sve političke partnere koji čine vlast u Vojvodini, Skupština AP Vojvodine usvojila i mi smo zadovoljni zbog toga. Zašto? Zato što su, po našem mišljenju, otklonjene sumnje u neustavnost pojedinih odredaba i nesaglasnost sa ovim zakonom. Zato što mislimo da je dobro što je Skupština AP Vojvodine uvažila glas struke koji se čuo pre toga. Kada smo o tome razgovarali, mi smo imali u vidu sledeći naš stav koji je bio, koji jeste i koji će uvek biti stav SPS - autonomija najvišeg mogućeg stepena u skladu sa Ustavom da, država ne. Omeđeni samo time, naš stav smo iznosili i za njega se borili. I kada je u pitanju statut AP Vojvodine, posmatrali smo ga kroz to, kao i zakon o utvrđivanju nadležnosti, da li je predviđen najviši stepen autonomije koji je u skladu sa današnjim Ustavom, onoliko koliko Ustav dopušta. Zato smo se zalagali i takav stav podržali. Mislim da, pre svega u jučerašnjoj raspravi, naši predstavnici ovde su vrlo jasno izneli naše zalaganje, objašnjavajući i suštinu autonomije i sadržaj autonomije, otklanjajući strah da to može da vodi separatizmu, kroz to da se svuda gde su prenete nadležnosti pojavljuje Vlada kao supervizor. Potvrdili smo naš stav da smo za najviši stepen autonomije u okviru Ustava, a da on bude po našem mišljenju u okviru Ustava, to je bilo naše zalaganje podnošenjem tih amandmana. Naše zalaganje, naš stav da on bude u skladu sa Ustavom nije nikakva trgovina, nije nikakva ucena. To je jednostavno stav koji smo imali i koji ćemo uvek imati. Treće, naš stav kada se određuje po tom pitanju da Vojvodina, AP, nema elemente državnosti. Ako pogledamo kako je u konačnom tekstu, a on je na dnevnom redu danas, kako nam je to Skupština AP Vojvodine dostavila, možemo videti da je u njemu AP Vojvodina neotuđivi deo Srbije. Možemo videti da u njemu nema međunarodnog subjektiviteta Vojvodine, nema potpisivanja međunarodnih ugovora. Nema predstavništva bez saglasnosti Vlade, u skladu sa Ustavom i zakonom. Možemo videti da Skupština AP Vojvodine nema zakonodavnu vlast, nema odluke koje imaju snagu zakona. Još kratko bih nabrojao, na četiri-pet mesta Skupština AP Vojvodine je, usklađujući taj statut sa Predlogom zakona, kada je u pitanju član 9, govori se o simbolima, dodato u skladu sa Ustavom, kada je u pitanju član 11. o imovini, 27. o nadležnosti, 62. i 63. o prihodima i da ne nabrajam dalje, svugde stoji u skladu sa zakonom. Mi iz toga izvlačimo zaključak i tako smo i nastupali, ovaj akt ne daje osnov za separatizam, ne govorimo da ga ima, da li će ga biti, ne zavisi samo od toga. Ali, akt ne daje osnov za tako nešto. Ovaj akt, kao i onaj zakon juče je, mislimo, u najvišem obimu koji je mogao Ustav, kakav je da je, da predvidi već stavljeno i u zakon i u ovaj akt. Iz tih razloga, imajući u vidu da AP Vojvodina nema ni zakonodavnu, ni sudsku, ni izvršnu, ni međunarodni subjektivitet, da imovinu, sopstvene prihode, već na osnovu zakona i da ne nabrajam dalje, mislimo da su stvorene mogućnosti da se saglasnost da na Predlog statuta, a da on ne daje osnova da ima elemenata državnosti. Želim ovde jasno da kažem, ovo je naš politički stav, ovo je naše političko mišljenje, kao i svih nas danas koji govorimo o tome. Naravno, uvažavam struku svakoga, ali jedini meritorni organ koji može da ceni da li je nešto ustavno ili nije je Ustavni sud i očekujem da će i on takođe dati konačnu reč. Mislim da je to i važno zbog građana Srbije. Njegova se poštovati mora. Ako je protivustavno, prestaće da važi. Tu odluku mora da poštuje i Skupština AP Vojvodine, i Narodna skupština i svi mi. Mi, šaljući poruku javnosti, kroz ovaj politički stav, još jednom ponavljamo, SPS nikada neće dozvoliti, kao svoj stav govorim, državnost AP Vojvodine. Nikada neće dozvoliti ono stanje iz 1974. godine, ali će se isto tako zalagati za najviši stepen autonomije, što smo i pokazali, omeđen jedino Ustavom. Toliko.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog vremena poslaničke grupe je 12 minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Posle njega narodni poslanik Nikola Novaković.
Poštovani narodni poslanici, najkraća i najjednostavnija dijagnoza ovog Predloga statuta i onog jučerašnjeg Predloga zakona o kojem smo juče razgovarali jeste da je to mehanizam za pravljenje države u državi. Pokušaću to da obrazložim. Naime, pre svega, taj mehanizam podrazumeva da i statut, a posledično i zakon, pošto je on pravljen na osnovu statuta, u mnogim elementima izlaze van Ustava Srbije i preuzimaju samostalno mnoge atribute nadležnosti i funkcije države tj. državnosti. Vojvodina je dugo vremena bila u konfederalnom odnosu prema Srbiji, sve do 90-te godine, ustavno gledano, ili do 1991. godine, kada je dobila statut. Samo ta konstrukcija zajednička je bila konfederacija, ta bivša Jugoslavija. Sve republike, a posebno AP imale su mnoge elemente državnosti. U krajnjoj liniji, AP su tada i ustavno slovile kao element federalizma, ako se dobro sećate. Ovo što se danas događa jeste zapravo vraćanje tog procesa. Dobavljanje Vojvodini na razne načine mnogih elemenata statutarnih i protivustavnih koji su, ne samo neustavni, nego su i državni. Zato hoću o tome nešto da kažem. Naime, sam način kako je Vojvodina dobila ove nadležnosti ili kako ih dobija, preko statuta, koji ih je sam sebi dao, jer to je izvor nadležnosti Vojvodine, jeste jedan ne federalni, nego konfederalni element. Konfederalni elementi države se određuju po tome što oni sami sebi određuju nadležnosti, a to je učinjeno ovim statutom Vojvodine. To što je zakon o utvrđivanju nadležnosti prepisao te nadležnosti, ne utiče na ovu dijagnozu. Taj statut je, samim tim što je sebi pripisao nadležnosti državne, utvrdio konstitutivne elemente Vojvodine koji iskaču iz Ustava Srbije. Konstituensi Vojvodine su građani Vojvodine i nacionalne zajednice. Nijedna takva kategorija ne postoji u Ustavu Srbije. U Ustavu Srbije postoje građani Srbije, kao što vam je poznato, i postoje građani i nacionalne manjine. Te nacionalne zajednice su apsolutna nepoznanica u Ustavu. U članu 6. statuta Vojvodine se nabrajaju nacionalne zajednice, pa se počinje sa Srbima, a završava se nekom šestom ili sedmom nacionalnom zajednicom, a onda se kaže da su nacionalne zajednice nešto što bi trebalo da bude adekvatno onome što su nacionalne manjine u Ustavu Srbije. Prema tome, takvim tumačenjem, analognim, koje je naravno ograničen, ali moguće, i Srbi u Vojvodini kao članovi nacionalne zajednice jesu nacionalna manjina. To je jedna pojmovna i kategorijalna zbrka, i terminološka, koju niko ne može da razveže, ali je važno da Vojvodina ima svoje konstitutivne elemente. Potom Vojvodina, po statutu koji je sam sebi dao nadležnosti, ima ograničenu mogućnost međunarodnog ugovaranja. One sporazume koje ona može da potpiše u oblasti međuregionalne saradnje, ona može da potpiše i bez saglasnosti Vlade Srbije. To je osnovni element koji i u federacijama danas i u regionalnim državama postoji kada federalne jedinice ili regioni imaju to ograničeno pravo na međunarodno ugovaranje. Potom nosilac izvršne vlasti Vojvodine je Vlada Vojvodine, jedan državni element koji ne postoji u Ustavu Srbije. Vojvodina je odgovorna za održivi ekonomski itd. razvoj. Jedino je Srbija po Ustavu Srbije odgovorna, i njeni organi, za održivi ekonomski itd. razvoj. Ima tu još atributa koje neću vciše ponavljati zbog štednje vremena. Što se tiče nadležnosti koje je statut sam sebi dodelio, a ne nalaze se u Ustavu Srbije, one su takođe brojne. Pomenuću samo neke – regionalni razvoj, nauka i tehnološki razvoj, osnivanje Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, službena upotreba jezika i pisma, predlaganje mreže sudova na teritoriji AP Vojvodina, davanje mišljenja na promenu Ustava koja se odnose na položaj, prava i dužnosti AP Vojvodina. Ništa od toga nemate u Ustavu Srbije, a te nadležnosti se nalaze u statutu. To su državne nadležnosti koje je statut sam sebi dao, tj. Vojvodina sama sebi. Kada je reč o državnim funkcijama koje je statut prigrabio sam sebi, bez ustavnog osnova, stvarajući državu u državi, takođe su brojne. Nabrojaću samo nekoliko, kao što sam i do sada učinio. Vojvodina može ili Vlada Vojvodine umesto Vlade Srbije da izvršava zakone Srbije na teritoriji Vojvodine, da donese akt o sprovođenju zakona Srbije ako ga Srbija nije donela. U tzv. odnosima između institucija Vojvodine i Srbije uspostavlja se tzv. mešovita komisija, koju Ustav ne poznaje, koja treba da poravnava politički nesporazume i sporove između dva državna rukovodstva – Vojvodine i Srbije. Statut sam sebi dodeljuje nadležnost da Vojvodina poveri neke od svojih nadležnosti savetu nacionalnih manjina. Po Ustavu, Vojvodina to može da učini samo jedinicama lokalne samouprave i nikom više. Ovde eksplicitno piše – savetu nacionalnih manjina. Kada sve to imamo u vidu, dakle, nabrojao sam samo neke elemente atributa, nadležnosti i funkcija državnosti, sasvim je jasno da je Vojvodina po ovom predlogu statuta u najmanju ruku federalna jedinica. Ona je federalna jedinica u Srbiji i ona je, drugo, jedina federalna jedinica. To je dodatni problem zato što federacije obično imaju više federalnih jedinica i zato su federacije, i u njima postoji nekakva unutrašnja ravnoteža između federalnih jedinica. Ovde Vojvodina nema ravnotežu na horizontalnom nivou ni sa kim. Stvara se država u državi. U upravljačkom smislu, stvar će izgledati na sledeći način – zakoni koje donosi Srbija će se sprovoditi na jedan način u ostatku Srbije, a na drugi način u Vojvodini. U Vojvodini će se zakoni u oblasti nadležnosti koje je statut prigrabio sprovoditi samo kao okvirni zakoni Srbije. Sve ostale upravljačke funkcije prelaze na organe Vojvodine, a ti isti zakoni će se sprovoditi u punoj meri samo u ostatku Srbije. Imamo Vojvodinu kao konstituisanu federalnu jedinicu i ostatak Srbije koji nema pravnu definiciju. Da li vas to podseća na nešto? Da, to je Ustav iz 74. godine. Tada uža Srbija nije imala pravno određenje, a bila je partner Vojvodine ili Vojvodina partner njoj u svojim međusobnim odnosima. Vi, gospodo, idete u budućnost tako što se vraćate u prošlost. Vi se vraćate u režim iz 80-ih i 70-ih godina. To smo danas u jednoj diskusiji videli kao najpoželjniju potrebu. Pravi se država u državi,a kada se pravi država u državi kršeći Ustav, to je onda pravi separatizam i nema drugog objektivnog izraza za takav postupak.
Iskorišćeno je osam minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, a posle njega narodni poslanik Oto Kišmarton.
Moje dame narodne poslanice i gospodo narodni poslanici, imam još kraće reči za uvod, a to je deža vi, što bi rekli Francuzi, već viđeno. Upravo to što je ovako spontano došlo do spajanja tačaka dnevnog reda uverava me da smo na dobrom putu. Pitali su me - da li sam zadovoljan statutom? Naravno da nisam. Kaže – znači, nezadovoljan si. Naravno da nisam. Kaže – kakav si onda? Taman. To je parafraza jednog lepog vojvođanskog vica. „Taman“ je upravo zato što nam je tako skrojeno po Ustavu. Ustav je takav kakav je. Ustav je naš i ono što je najstrašnije u celoj priči tokom ovih diskusija i debata je da je, u to sam uveren, proizvedena najjeftinija srpska reč, i to upravo od ustavotvoraca i ustavobranitelja, a to je reč „neustavno“. Toliko je sve neustavno da prosto ne mogu da zamislim tu malu knjigu koja se zove Ustav da je moguće baš toliko životno u svakom koraku ga kršiti. Nije moguće, naravno, i niti je neustavno i niti je Ustav dobar, ali on je Ustav i o njemu danas trošiti reči je potpuno bespredmetno. Da li smo mogli brže i ranije raspravljati o statutu Vojvodine? Naravno da jesmo, ali ajde malo da se sećamo tih odnosa između Vojvodine i Beograda, pri tom ne insinuirajući nikakva razdvajanja niti odvajanja. Imali smo konstantno jedan problem. Iz Vojvodine prema Beogradu što god dođe, dođe nekako preteći i ucenjivački i onda, naravno, kad to stigne ovamo, šta izaziva? Izazove aroganciju, jer jači…Ovo je prvi put da se politika potpuno promenila. Ima još tu prostora za promene i da iz Vojvodine stiže pred ovaj najviši dom konačno nešto što se ne može ni u jednom pravopisnom znaku, ni u jednom slovu okarakterisati ni kao ucena, ni kao pretnja, ni kao bilo šta, osim onoga što stvarno u tom statutu i piše. Time su svi oni koji su bili, hteli da budu ili jesu arogantni u suštini i razoružani. Ne snalaze se baš tako dobro u toj normalnoj komunikaciji. Mnogo pametnog sam u međuvremenu i pročitao i čuo, nažalost najmanje ovde, iako bi baš ovde trebalo da je toga i najviše. Pa, znate kako, kada čujete nešto jako dobro i jako lepo ili to i pročitate, onda vam je žao, što jedan lep subjektivni kriterijum, što se vi niste toga setili, pa da vi to napišete ili da vi to kažete. Pa ću, bez namere da otimam autorska prava, nekoliko teza i mojih prijatelja i nekih umnih ljudi ovde reći u nastavku da sva ova buka i vika oko statuta, u svojoj suštini, da se ne bi zavaravali, ima za cilj da vrati na političku scenu Srbije mržnju i da Srbiji i građanima Srbije ogadi decentralizaciju do kraja. Takođe sam potpuno siguran da iznenađenje koje izazivamo i koje traje već dva ili tri dana, i tek će da bude, jeste upravo da ta politika više ne daje rezultat. Kanda ne biva, kanda nema. Te ideje su napuštene. Napuštene iz prostog razloga što je Semjuel Džonson polovinom 18. veka politiku karakterisao i označio kao sistematsko organizovanje mržnje. Dakle, ipak je to bilo jako davno, a mi hoćemo da gledamo napred. Dame i gospodo, nalazimo se na političkoj prelomnici u pogledu budućnosti organizovanja naše države. Zato su se silno ljutiti nezadovoljnici grupisali na jednoj strani, a na svaki i najmanji znak moguće normalizacije među njima se izaziva panika. To je i normalno, jer budućnost njih kao političara je u pitanju. Separatizam antiseparatista – ovo mi se mnogo dopada. Ovaj oksimoron je postao funkcionalni deo politike praznih priča. Kompromis, interkulturalnost, ne multikultiralnost, hoćemo da živimo zajedno, a ne jedni pored drugih, i bogatstvo različitosti, uživajmo u njima, inače su i noseći stubovi EU, evropske kulture i tome treba da težimo. Da li sve ovo što danas možemo da pročitamo i u statutu i u pogledu prema budućnosti Srbije liči na to? Liči. Danas počinje budućnost, a ne da se završava. Na delu je statut slivanja, a ne rastakanja, na delu je statut razvoja, a ne razdora. To treba zapamtiti. [[Aplauz.]]
Sedam minuta 58 sekundi utrošeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton, a posle njega narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani predsedniče, zabeležio sam neke misli naših poslanika i mogu reći da su me iznenadile i neke uvredile. Naime, radi se o poslaniku Bajatoviću, kad je govorio o tome kako ovaj statut nije nikakva opasnost i ne može doći ovim statutom do otcepljenja Vojvodine, jer ''ovaj statut nisu pisale nacionalne manjine''. Da li su nacionalne manjine opasnost za otcepljenje Vojvodine i da li su one ta sila koje će otcepiti Vojvodinu? To je za mene uvreda, takvo mišljenje o nacionalnim manjinama. Takođe i druga rečenica „ovo je srpsko-srpsko pitanje. Ne mislim da je Vojvodina srpsko-srpsko pitanje, ovde su bila puna usta o ravnopravnosti građana, o jednakosti, bez obzira na veru, nacionalnu pripadnost. I sada govorimo da se statut Vojvodine tiče samo Srba, tako da me je ovo veoma uvredilo. Da nastavimo dalje. O ovom statutu se mnogo pričalo danas, ali zašto je skupštinska većina čekala više od godinu dana da na dnevni red dođe ovaj statut, o tome nije niko govorio. Znači, šta je uzrok tome? Što bi kao objašnjenje moglo biti, statut je možda kasnio, može biti i ne mora, da se decentralizacija vlasti nije dozvolila do sada dok se ne završi tranziciona pljačka koja se dešava u Srbiji. Može biti i da statutom Vojvodine, što bi Lala rekao, nije sve baš kako treba. Šta će doneti statut seljacima, radnicima i svima koji žive u Vojvodini, o tome niko ne govori. Da li će se bolje živeti u Vojvodini, da li će se zaposliti hiljade i hiljade radnika, hoće li prestati štrajkovi radnika, hoće li proraditi zatvorene fabrike u Vojvodini, hoće li biti jeftinije školovanje, hoće li se popraviti i unaprediti dobri međunacionalni odnosi ovim statutom u Vojvodini, da li će se poboljšati zdravstvo, školstvo, da li će biti bolji položaj zemljoradnika, odnosno poljoprivrede? O tome niko nije govorio, jer verovatno ovaj statut tome neće ni doprineti. Skupštinska većina je već postigla dogovor o usvajanju statuta i zakona o prenosu nadležnosti i ovi akti će biti usvojeni u ime građana Srbije. Da li je statut u interesu građana Srbije? Nije, ali o tome predsednik Vlade juče nije govorio. Predsednik Vlade u uvodnom izlaganju, veoma kratkom, nije rekao šta je će to građani koji žive u Srbiji usvajanjem statuta Vojvodine i usvajanjem zakona o prenosu nadležnosti dobiti. Ono što će sigurno dobiti, to je finansiranje dve vlade: pokrajinske i republičke. I oni koji će ovim statutom dobiti nešto, a to je politički vrh u Vojvodini, jasno je da će oni ovim zakonom dobiti jaču i veću samostalnost i nezavisnost od Republike. Da li će građani koji žive na teritoriji Vojvodine ovim statutom osetiti neki boljitak, da li će seljaci i radnici bolje živeti? Neće. Hoće li ovaj zakon poboljšati položaj građana Kikinde, Čoke, Novog Kneževca, Ade, Sente i drugih lokalnih samouprava? Neće. Da li će pare od poreza, taksi, izdavanja državne zemlje većim delom ostati u ovim opštinama i tako se omogućiti razvoj Kikinde i drugih opština, jer su te opštine već i danas postale crne rupe bez ikakvog razvoja. Ubrzano se smanjuje broj stanovnika u tim opštinama. Svi koji mogu da napuste male opštine i sela odlaze. Kikindu danas ne napuštaju samo mladi, i penzioneri odlaze za svojom decom ili u Novi Sad ili u Beograd. Pitam se da li je cilj ove vlade da svi građani Srbije žive u dva grada - u Beogradu i Novom Sadu, a lokalne samouprave da ostare i nestanu. Kada govorimo o decentralizaciji, nadležnosti sa Republike treba preneti na lokalne samouprave, pare od poreza, taksi, izdavanja u zakup državne imovine treba većim delom da ostanu u lokalnim samoupravama, gde su i ostvarene, a imovina da se vrati lokalnim samoupravama, ne samo da se finansira razvoj Beograda i Novog Sada. Izgradnja Beograda i Novog Sada je u redu i to treba raditi, što je dobro, ali sa druge strane, lokalne samouprave sve više osiromašuju, ubrzano propadaju i nestaju, pogotovo u pograničnom delu severnog Banata. Decentralizacija vlasti je potrebna, i to da se sprovede do nivoa lokalnih samouprava, a ne na nivo Pokrajine. Nama je u Kikindi, verujte, svejedno da li će pare iz Kikinde otići za Novi Sad ili za Beograd. Kolege poslanici, ono što je veliki problem, a što me najviše plaši i brine kod ovih zakona, a vreme će pokazati da li sam u pravu ili ne, da i oni koji će glasati za ovaj zakon nisu zadovoljni statutom i nadležnostima Vojvodine, ali priznaju, što je veoma bitno i značajno, da je u datom momentu ovo najviše što Vojvodina može dobiti po Ustavu Republike Srbije. Promenom Ustava uradiće se i druge promene po pitanju položaja Vojvodine.
Iskorišćeno je sedam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, posle nje narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, poštovano predsedništvo, mislim da je potpredsednik Novaković najboljom rečju opisao ovaj statut, a to je da je on taman. Baš iz tog razloga što je on taman po Ustavu Republike Srbije, on nije taman po mišljenju LSV, po meri građana AP Vojvodine, i LSV i njeni poslanici u ovoj skupštini će podržati ovaj statut u danu za glasanje. Naravno, smatramo da je ovo tek početak onoga što treba da usledi, ne samo kada je u pitanju AP Vojvodina, već i drugi delovi Republike Srbije, pre svega tu mislim i na donošenje ostalih zakona koji treba da prate ovaj akt, to su zakon o imovini i zakon o izvornim prihodima AP Vojvodine. Veoma je problematično što se u toku ova dva dana u ovoj raspravi čulo veoma malo pravih argumenata. Ono što smo imali prilike da slušamo je bilo obilje kvaziargumenata, optužbi, pogrešnih informacija, etiketiranja, nepoznavanja materije, vređanja, jako puno teških reči, kao što su secesionizam, separatizam, odvajanje, grabljenje funkcija, grabljenje nekih nadležnosti koje nekome ne pripadaju. Međutim, mislim da te optužbe koje su iznete govore više o onima koji su ih iznosili nego o onima kojima su bile upućene. Čuli smo puno stvari koje nisu bile odgovarajuće činjenicama. Čuli smo razne optužbe o lojalnim građanima, o onim manje lojalnim građanima, o decentralizaciji koja treba da ide iz Beograda, iako je to u mnogim svojim delovima suprotno samom konceptu decentralizacije. Čuli smo jako puno paušalnih optužbi o stvaranju država u državi, čuli smo o tome kako Vojvodina treba da ima male nadležnosti i regioni treba da imaju male nadležnosti zbog toga što lokalne samouprave treba da imaju veće nadležnosti, a opet upravo su takve stvari iznosili oni za vreme čije vladavine su lokalnim samoupravama oduzete sve nadležnosti i sva imovina. Međutim, ono što smo čuli, što je možda najopasnije, to je da su oni koji su ovaj statut dostavili Skupštini - separatisti. Podsetiću da je ovaj statut Skupštini Srbije dostavila Skupština AP Vojvodine, u kojoj ne sedi 120 separatista, nego 120 poslanika koji su izabrani na legitimnim izborima koji su održani u AP Vojvodini. Šezdeset od tih ljudi je izabrano na ime i prezime, dakle, na većinskim izborima i ti ljudi nisu zaslužili da ih bilo ko u ovoj skupštini naziva separatistima. Zbog toga što ko vređa Skupštinu AP Vojvodine, taj vređa predstavnike naroda Vojvodine, koji sede u toj Skupštini, a samim tim vređa i građane Vojvodine koji su za te iste ljude glasali. Naravno da se LSV nije slagala sa načinom na koji je ovaj statut došao u Skupštinu Srbije. Na onom ponovljenom glasanju u Skupštini Vojvodine naši poslanici nisu ni učestvovali, zbog toga nam je žao što poslaničke mogućnosti nisu dopustile da se u ovoj skupštini obrate oni koji su to ponovljeno glasanje organizovali, zbog toga što smo imali da im postavimo nekoliko pitanja. Prilikom onog prvog glasanja LSV je imala nekoliko amandmana pomoću čijeg usvajanja je zaista postignuto ono "taman", o čemu je govorio Nikola Novaković, pomoću čijeg usvajanja je zaista statut izvukao ono najviše iz Ustava Republike Srbije, što se moglo izvući. Međutim, treba reći na ovom mestu da nisu bez odgovornosti za ovako dug put statuta i oni koji su Ustav pisali, koji su se Ustavom dičili, koji su predvideli izuzetno jasne rokove u okviru kojih Skupština Vojvodine treba da dostavi Skupštini Srbije predlog statuta, ali nisu predvideli ama baš nikakav rok u kome Skupština Srbije treba statut da potvrdi, ospori ili bilo šta drugo da uradi sa njim, samo ne da ga ignoriše na način na koji ga je ignorisala godinu dana. Ti isti ustavopisci nisu predvideli šta će se, na primer, desiti ukoliko Skupština Srbije u ponedeljak ne prihvati Predlog ovog statuta, da li će on biti vraćen Skupštini Vojvodine, koji su rokovi da se to desi, tako da mislim da za situaciju u kojoj smo se našli nije odgovorna samo vladajuća koalicija, ponajmanje onaj deo vladajuće koalicije koji nije glasao za Ustav Republike Srbije. Pri tom mislim na svoju stranku, koja se žestoko protivila Ustavu Republike Srbije, baš zbog ovog nipodaštavajućeg odnosa prema Vojvodini, koji se vidi i u situaciji u kojoj smo se danas našli. Naravno da LSV misli da Vojvodina treba da ima više nadležnosti. To u okviru ovog Ustava Republike Srbije nije moguće. Bilo je moguće, ako se pogledaju oni predlozi Ustava Republike Srbije koje su dostavljale mnoge stranke, među njima i neke stranke koje danas tvrde da je previše ovo što je Vojvodina dobila. Dakle, više su Vojvodini nudili svi, počevši od onih koji govore da je ovo prava mera, preko onih koji govore da je ovo previše i, naravno, do onih koji govore da je ovo premalo, koji su i tada, prilikom usvajanja Ustava Republike Srbije, govorili da je ovo premalo. Međutim, ono što je činjenica, to je da je ovaj ustav, iako, po našem mišljenju, nije pružio dovoljno nadležnosti građanima, ne samo građanima Vojvodine, obavezujući za sve nas. Jedna od obaveza je bila da se ovaj statut usvoji, da se prateći zakon usvoji, i sve što mi danas, juče i sutra ovde radimo proističe iz Ustava Republike Srbije. Nadležnosti koje su ovim statutom definisane, za koje je neko od poslanika rekao da je Vojvodina prigrabila sebi, proističu iz člana 183. Ustava Republike Srbije. Međuregionalna saradnja, koja je toliko kritikovana u ovoj skupštini, proističe iz člana 181. Ustava Republike Srbije. Samo ću reći da član 16. Predloga statuta AP Vojvodine glasi da AP Vojvodina sarađuje s teritorijalnim zajednicama i drugim oblicima autonomije drugih država, u okviru spoljne politike Republike Srbije i uz obavezu poštovanja njenog teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka. Član 181. Ustava Republike Srbije kaže: "Autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave sarađuju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama i jedinicama lokalne samouprave drugih država u okviru spoljne politike Republike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije". Dakle, svako ko je imalo dobronameran, svako ko je u stanju da se udubi u ova dva teksta videće da su ove dve formulacije potpuno iste. Dalje, isto jedna od odredbi koja je u ovoj skupštini veoma često osporavana, koja se odnosi na član 11. statuta - imovina AP Vojvodine, stav 1. ovog člana glasi: "Imovina AP Vojvodine, način njenog korišćenja i raspolaganja uređuje se zakonom". Član 183. stav 5. Ustava Republike Srbije kaže: "Autonomne pokrajine upravljaju pokrajinskom imovinom na način predviđen zakonom". Opet imamo dve potpuno identične odredbe. Ono što je veoma često dovođeno u pitanje je to otvaranje predstavništva u Briselu. U ovom momentu 358 evropskih regija i gradova ima svoja predstavništva u Briselu. Ne postoji nikakva sumnja u lojalnost tih regija, tih gradova u zemljama čije oni čine sastavni deo, a građani tih regija i gradova su imali samo koristi od toga što su njihove vlasti mogle da se povežu sa mnogim firmama, drugim regijama, kompanijama, evropskim, međunarodnim i drugim organizacijama čije je sedište takođe u Briselu. Podsetiću da takve kancelarije imaju i sve hrvatske županije, da takve kancelarije ima kanton Sarajevo, takvu kancelariju ima Republika Srpska, takvu kancelariju imaju čak i gradovi iz evropskih zemalja, pa ih opet u njihovim zemljama niko ne optužuje za separatizam. Kada govorimo o tom pravu na referendum, koje se isto tumači kao nekakva tobožnja želja za odvajanjem Vojvodine, ta odredba u statutu koja se bavi time je doslovno ista kao član 82. Ustava Republike Srbije. Ona u statutu i Ustavu glasi: "Teritorija autonomnih pokrajina ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana izražene na referendumu, u skladu sa zakonom". Kada je u pitanju glavni grad i vlada, to je jedna od stvari koja je tumačena ovde kao nekakvi pokušaj separatizma. Uputiću vas na član 189. Ustava koji kaže da autonomne pokrajine samostalno propisuju uređenje i nadležnost svojih organa i javnih službi. To je nešto gde Republika Srbija nema prosto nadležnosti da se upliće u to kako će autonomna pokrajina nazivati neki svoj organ. To je isključivo stvar autonomne pokrajine. Kada se govori o Vojvođanskoj akademiji nauka i umetnosti, reći ću da regionalne akademije nauka i umetnosti postoje u Nemačkoj, gde imamo Akademiju nauka Majnc, Akademiju nauka Getingen, Akademiju nauka Bavarske, Akademiju nauka Baden Brandenburg, Akademiju nauka Hajdelberg, Akademiju nauka Severne Rajne Vestfalije, Akademiju nauka Saksonije u Lajpcigu. S obzirom na to da se radi o jednoj federalnoj državi, daću primer akademija nauka koje postoje u Italiji, koja je jedna regionalizovana država, gde imamo: Akademija nauka Torino, Akademija poljoprivrede, nauke i književnosti Verona, Galilejeva akademija nauka, književnosti i umetnosti Padova, Akademiju nauka i književnosti "La Kolonbarija" Toskana, Akademija nauka književnosti i umetnosti Udine, Ateneum Breše: Akademija nauka, književnosti i umetnosti u Breši, Akademija nauka, književnosti i umetnosti Bergamo, Akademija nauka, književnosti i umetnosti Venecija, Institut Lombardija, Akademija nauka i književnosti. Ako ni to nije dovoljno daću primere iz jedne izuzetno centralizovane zemlje, kakva je Francuska, gde imamo: Akademiju Alzasa, Akademija Nimes, Akademija nauka, umetnosti i humanistike Turan, Akademija nauka, književnosti i umetnosti Lion, Akademija nauka, književnosti i umetnosti Ruan, Akademija nauka, humanistike i umetnosti Savoje, Akademija nauka i književnosti Monpelje, Akademija nauka, inskripcija, književnosti i humanistike Tuluz. Dakle, akademije nauka i umetnosti regionalne postoje u svim evropskim zemljama, od onih koje su federalizovane do onih koje su izuzetno centralizovane. Ne vidim zbog čega se Vojvodini osporava pravo da o svom trošku ima i izdržava sopstvenu regionalnu akademiju nauka i umetnosti, poput mnogih drugih akademija u svetu. Vojvodina, čiji su ljudi još od 18. veka zaslužni za stvaranje prvog Ustava Srbije, univerziteta, podsetiću vas na Dositeja Obradovića, pozorišta, muzeja, došla je do toga da joj se u 21. veku osporava pravo i traži ukidanje akademije kao sopstvene ustanove nauke i kulture. Dakle, sve ono što je sporno vama koji osporavate ovaj statut danas ovde proizilazi iz Ustava Republike Srbije, istog onog Ustava za koji ste glasali svi vi, osim LSV i LDP. Obaveza da usvojimo ovaj statut proizilazi iz Ustava. Nadležnosti proizilaze iz Ustava. Institucije koje se osnivaju proizilaze iz Ustava. Inače, treba reći i da se ovim statutom, niti zakonom o kojem smo juče raspravljali, ne ustanovljava i osniva Vojvođanska akademija nauka i umetnosti. Ta institucija je osnovana 2002. godine. Taj slučaj se nalazi pred Ustavni sudom Republike Srbije i tek kada on bude doneo o tome sud, o tome ćemo moći da razgovaramo kao o neustavnoj kategoriji. Umesto da se debata danas i juče vodi o ovom predlogu statuta, o zakonu kao o nečemu što će biti prvi korak ka decentralizaciji Srbije, ona se vodi u atmosferi koja nije prijatna ni poslanicima, ni građanima Republike Srbije, niti je dostojna jedne ovakve teme. Treba voditi računa o tome ko ovde iznosi optužbe za separatizam, na koga se te optužbe odnose, ko to želi da pravi državu u državi. Doći ćemo do jasnog odgovora da je to niko. Ovim predlogom statuta i jučerašnjim predlogom zakona Vojvodina neće dobiti ništa više, ali će dobiti mnogo manje nego što imaju mnoge regije u Evropi. Ovo nije mnogo iz prostog razloga što je u okviru Ustava Republike Srbije, koji Vojvodini nije dao mnogo, ali nije dao ni drugima. Pravo na autonomiju nije ekskluzivno pravo građana Vojvodine, ovo pravo pripada i svim građanima Republike Srbije, koje im isto tako garantuje Ustav Republike Srbije. Zbog toga je izuzetno opasno da se građanima Vojvodine danas osporava ovo pravo, jer će se sutra isto tako osporavati svima drugima, a na to nijedna stranka nema nikakvo ni moralno, ni nikakvo drugo pravo. Ovo treba danas da bude prvi korak ka asimetričnoj decentralizaciji zemlje. Mislim da je Srbija, osim toga što je, pored Albanije, jedina zemlja koja nema regione u Evropi, isto tako jedina zemlja koja se plaši decentralizma, koja ne može da shvati da je upravo mera decentralizacije mera demokratizacije, a bar bi Srbija od svih zemalja u regionu trebalo da zna i da vidi kako se centralizmom i silom ništa ne može zadržati.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 16 minuta. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Na osnovu člana 104. konstatujem da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, zato što je nas koji se ovde argumentima koje imamo, koji su za nas dovoljno jasni, koji se izjašnjavamo protiv statuta Vojvodine, prethodnik govornik optužila da vršimo nipodaštavanje Vojvodine. Vi niste reagovali. Gospođica je umela lepo da brani narodne poslanike Skupštine Vojvodine kao ljude koje je izabrao narod, a diskusija narodnih poslanika u Skupštini Srbije, koje je takođe izabrao narod, ne može da bude nipodaštavanje Vojvodine. Ne nipodaštavam Vojvodinu, ovde kritikujem dva zakona. Uopšte ne mislim da građani Vojvodine treba da trpe zbog ove rasprave. Nije tačno da je autonomija bilo kog kraja Srbije ustavna kategorija, to bez promene Ustava dvotrećinskom većinom, pa čak i referendumom, nije moguće. To je zaista kategorija isključivo za Vojvodinu i KiM. Bili smo ponosni na to što Vojvodina dobija autonomiju po Ustavu, ali vi ste prepisivali odredbe Ustava. To znači pisali ste novi Ustav, prejudicirali ste odluke zakona o javnoj svojini. Već ste rekli da je to javna svojina Vojvodina. Vi ovde govorite o referendumu. Kako se donosi odluka na referendumu? Ne sa 50% plus jedan upisanih da budu za, jer to je referendum, nego sa većinom od onih koji izađu na izbore. Vi ste ovde uveli institut imuniteta poslanika Skupštine Vojvodine. Ima li još jedna država u svetu imunitet za takve regionalne poslanike u regionalnim skupštinama? Ustavna kategorija je jasna, narodni poslanici uživaju imunitet. Nijedan drugi poslanik po Ustavu Republike Srbije ne uživa imunitet. Dakle, ako vam prigovorimo to da nam se čini da nešto nije u skladu sa Ustavom, nemojte da nas optužujete da mi ne želimo dobro Vojvodini.
Dva minuta. Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Vrlo sam pažljivo slušala i poslanicu za čije izlaganje smatrate da je takvo da je povređen član 104, kao i svih drugih narodnih poslanika. Ako smo se saglasili da ne upozoravam i ne opominjem narodne poslanike koji smatraju svojim pravom političkog govora, slobode govora i pravom narodnog poslanika da govore o namerama nekoga i da znaju da su nečije namere secesionizam, separatizam, onda pravo da se govori o namerama podrazumeva i obavezu da slušate druge koji govore o namerama. Ništa manje i ništa više i ničije pravo na slobodan govor nije ugroženo. Narodna poslanica je, takođe kao i svi drugi, govorila o tome šta ona vidi da su namere drugih koji učestvuju u raspravi. Pošto smatram da, ako smo dozvolili, da smatramo da imamo pravo da govorimo o namerama, onda ćemo do kraja ove rasprave imati i obavezu da slušamo kada neko drugi govori o namerama. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, posle njega narodni poslanik Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, moraću kratko da se osvrnem na iskaze gospođe Nade Kolundžije, gospođice Aleksandre Jerkov i drugih predstavnika vladajuće koalicije, pošto, nažalost, nisam imao prilike da dobijem pravo na repliku, odnosno da ukažem na povredu Poslovnika. Hteo sam da pitam gospođu Nadu Kolundžiju kada je držala u jednoj ruci Ustav, a u drugoj Predlog statuta - koji predlog statuta je držala? Da li je držala Predlog statuta iz oktobra 2008. godine? Da li je držala Predlog statuta koji je redigovan zaključkom Skupštine Vojvodine od 7. novembra 2009. godine? Da li je u rukama držala prečišćeni tekst Predloga statuta koga je sačinio Odbor za propise Skupštine AP Vojvodine ili je držala četvrtu verziju Predloga statuta, koja je urađena takođe na sednici Odbora za propise 10. novembra 2009. godine, kada je pod firmom tehničkih ispravki uneto čitav niz suštinskih novih odredaba u Predlog statuta o kojima se Skupština Vojvodine uopšte nije izjašnjavala? Jer, dopustite, vi možete da kažete da smo mi srpski radikali glupi, da ništa ne znamo, da smo ovakvi ili onakvi, ali dopustite da neku dozu zdravog razuma i mi imamo. Kako možemo da prihvatimo da je tehnička greška pitanje izvornih prihoda? Kako možemo da prihvatimo da je tehnička greška pitanje Novog Sada kao glavnog grada? Kako možemo da prihvatimo da je tehnička greška pitanje da li Vojvodina može da daje odlikovanja i čitav niz drugih stvari koje su pod firmom tehničke greške unete u tekst Predloga statuta na sednici Odbora za propise Skupštine Vojvodine 10. novembra, a da se Skupština Vojvodine o tome uopšte nije izjašnjavala? Dakle, to sam hteo da pitam gospođu Nadu Kolundžiju na koji od četiri predloga statuta AP Vojvodine je u stvari mislila. Što se tiče onoga što je rekla gospođa Gordana Čomić da je crkva odvojena od države, tačno je. To zaista piše u Ustavu Republike Srbije. Ali, crkva nije odvojena od naroda. Mi smo narodni poslanici, mi se brinemo šta će biti sa srpskim narodom koji živi na teritoriji Vojvodine, a naravno šta će biti i sa svim drugim građanima koji žive na teritoriji AP Vojvodine. Jer ćete videti iz našeg kasnijeg izlaganja, brojkama ćemo da vam dokažemo da nije tačno da je biti ili nebiti za nacionalne manjine u Vojvodini da li će biti usvojen baš ovakav Predlog statuta Vojvodine ili ne. Dakle, tačno je da je crkva odvojena od države, ali ko sad može da kaže da niko ne zna ništa o Predlogu statuta Vojvodine sem gospođe Nade Kolundžije, gospodina Dušana Bajatovića ili gospođice Aleksandre Jerkov. Jer sada zaista kada se stvari svedu na apsurd dolazi se do sledećeg zaključka - ništa ne zna o pravu Kosta Čavoški, ništa ne zna o pravu Ratko Marković, ništa ne znaju o pravu, o državi arhijereji SPC, niko ništa ne zna, samo predstavnici vladajuće koalicije. Oni su tu da nas ubede kako su sve ovo neznalice, kako su to sejači panike, a oni su ti koji brane Ustav Republike Srbije. Sada smo dovedeni u situaciju da raspravljamo, takođe jedan apsurd, o Predlogu statuta AP Vojvodine koji Skupština Vojvodine uopšte nije izglasala. Ono što je Skupština Vojvodine izglasala, to nije ovo o čemu mi danas vodimo raspravu. Ova rasprava je pomalo besmislena, ali vi ste ti koji kreirate život u Srbiji, ali ovo bi građani Srbije trebalo da znaju. Naravno, predstavnici vladajuće koalicije kažu da mi u SRS ne raspolažemo nikakvim argumentima i da nema smisla podsećati se na ono što je bilo u prošlosti. Mi ćemo vam pokazati da to baš nije tako. Znate, ima ona latinska izreka, odnosno latinska šala, kada je lav pitao lisicu - zašto nećeš da uđeš kod mene u pećinu, a ona mu je rekla - pa plaše me tragovi, zato što su druge životinje ulazile u pećinu, ali nije bilo tragova iz pećine. Tako i nas plaši ovo što se sada dešava jer imamo gorka iskustva u prošlosti. Ne bismo mi ovako srčano se borili protiv Predloga statuta AP Vojvodine da nemamo traumatična iskustava od pre 15, 20 ili 30 godina. Srpski narod se već jedanput opekao na ovim stvarima. Mnoge glave su pale zato što su se navodno deca igrala Ustava. Nemojte da se to ponovo desi. Ne znate vi šta nosi dan, šta nosi noć. Možda ste vi najdobronamerniji na svetu, možda vi zaista nemate nikakvu zadnju nameru, ali ko zna šta može da dođe posle ovoga i ko zna ko sve može da dođe na vlast u AP Vojvodini ili na vlast u Srbiji i da ovo što ćete vi da izglasate ne iskoristi kao povod da zaista Vojvodinu odvoji od Srbije. Izneću vam nekoliko činjenica koje govore o tome kako je otprilike tekla geneza jugoslovenske krize uoči i posle donošenja Ustava iz 1974. godine. Akademik Dušan Bilandžić, hrvatski istoričar, u knjizi "Historija SFRJ" iz 1984. godine, kaže ovako: ''Tito i Kardelj bili su svjesni da na putu stvaranja njihove vizije stoji velikosrpska ideologija kao glavni protivnik, bez obzira tko se nalazio na čelu Srbije.'' Na sednici Ustavne komisije povodom 20. amandmana na Ustav SFRJ iz 1963. godine Edvard Kardelj je rekao sledeće - nije pitanje u tome da li je Jugoslavija savezna država ili savez država, za nas je to na kraju krajeva sasvim sporedno pitanje jer moramo da nađemo ona rešenja koja odgovaraju interesima naroda Jugoslavije. Promene su toliko duboke da se ne može govoriti o federaciji u klasičnom smislu te reči, iako mi i dalje upotrebljavamo tu reč, i da ni sada nećemo kazati poslednju reč o tome kakvi treba da budu odnosi među našim narodima i narodnostima. Jedino što tu nedostaje i što bih dodao je i autonomnim pokrajinama. Profesor Mihailo Đurić, koji je isteran sa Pravnog fakulteta u Beogradu zato što je kritikovao amandmane na Ustav iz 1963. godine, a koji su doneti 1968 i 1971. godine, na jednoj tribini na Pravnom fakultetu u Beogradu, u martu 1971. godine rekao je sledeće: ''Predložene promene iz osnova menjaju karakter dosadašnje državne zajednice. Tom promenom se odbacuje sama ideja jedne takve državne zajednice jugoslovenskih naroda. Nema potrebe da se ovde nagađamo da li nestrpljenje i netrpeljivost kod onih koji ove promene zahtevaju dolaze otuda što oni dobro znaju šta time dobijaju, odnosno da li zbunjenost, nelagoda i oklevanje kod onih kojima se te promene naturaju dolaze otud što oni tačno znaju šta time gube. Treba biti načisto sa tim da je Jugoslavija već danas (pazite to je 1971. godina, 20 godina pre izbijanja građanskog rata) gotovo samo geografski pojam, budući da se na njenom tlu ili tačnije na njenim razvalinama, i to pod maskom doslednog razvijanja ravnopravnosti između naroda koji u njoj žive, uspostavlja nekoliko samostalnih, nezavisnih, čak i međusobno suprotstavljenih nacionalnih država. To je činjenica kojoj smelo treba pogledati u oči. Ukoliko još nešto i ostaje od nje (misli se od Jugoslavije) to je samo zato da bismo u sledećoj tzv. drugoj fazi promene imali još šta da privedemo kraju“. Zbog ovih reči Mihailo Đurić je proteran sa Pravnog fakulteta u Beogradu, a nekoliko godina kasnije čak i sudski osuđen. Koliko je Mihailo Đurić bio u pravu, nažalost, pokazalo se već 1991. godine, kada se tačno desilo ono na šta je gospodin Mihailo Đurić ukazivao. Jedan od vođa hrvatskog masovnog pokreta Mika Tripalo 1971. godine na jednom skupu kaže ovako – Srbiju treba slomiti, ali je treba slomiti tako što ćemo joj odlomiti oba krila, obe pokrajine. Na jednoj večeri u Crnoj Gori, kojoj je prisustvovao i Veljko Vlahović, rekao je ovako – Srbiju ćemo svesti između Užica i Beograda. O ovom incidentu je dr Žarko Bulajić, predsednik Izvršnog veća Crne Gore, izvestio svog kolegu Milenka Bojanića a ovaj Marka Nikezića. Revoltiran, Marko Nikezić je 14. marta 1971. godine, u prisustvu Veljka Vlahovića, isto preneo Titu, posle njegovih zamerki na račun Srbije. Tito se zbunio, a Vlahović je kukavno ćutao. Godine 1974. donosi se Ustav SFRJ, čuveni Brionski ustav, koji je konačno zapečatio sudbinu SFRJ. Nije prošlo godinu dana, već je bilo jasno da je ta tzv. uža Srbija u podređenom položaju u odnosu na svoje dve pokrajine. Rukovodstvo tadašnje SR Srbije pristupa jednom poslu koji se zvao – izrada tzv. „Plave knjige“. Ta „Plava knjiga“ je sadržavala tačan opis svih onih problema u Ustavu SFRJ i u Ustavu SR Srbije koji dovode do toga da na teritoriji Srbije nastaju dve nove države – AP Vojvodina i AP KiM. U januaru 1977. godine ta „Plava knjiga“ je bila završena. To možda znaju ova gospoda. Nemojte pežorativno da me shvatite, ali gospoda iz PUPS-a, koja su možda u to vreme bili politički angažovani i znaju da su ovo činjenice i da je ovo tačno. Dakle, ta „Plava knjiga“ iz 1977. godine konstatovala je na velikom broju strana sve promašaje Ustava SFRJ. Takođe je tačno projektovala šta će se desiti ako se taj Ustav iz 1974. godine ne promeni. Pazite šta piše na strani 94. te „Plave knjige“: „S obzirom na izražene tendencije dezintegracije Republike kao celine i na sve izrazitije diferenciranje tri odvojena područja, slabo ili samo formalno međusobno povezana, može se otvarati pitanje da li srpski narod, ravnopravno sa drugim narodima Jugoslavije, ostvaruje svoje istorijsko pravo na nacionalnu državu u okviru jugoslovenske federacije koja počiva na principu nacionalnog samoopredeljenja“. To je bilo 1977. godine. Godine 1984. profesor Jovan Mirić izdaje svoju čuvenu knjigu „Sistem i kriza“, u kojoj je takođe tačno opisano šta će se desiti sa Jugoslavijom ukoliko opstane taj nakazni Ustav iz 1974. godine. Gradski marksistički centar u Zagrebu organizuje skup na kojem se promoviše knjiga profesora Jovana Mirića, a Stipe Šuvar sve one koji hvale tu knjigu naziva pežorativno „krizolozima“ i naziva ih ljudima koji seju paniku. Sada pogledajte, svaka sličnost sa današnjim događajima je zaista namerna. Sve se ponavlja, ono što je bilo 70-tih godina, 80-tih godina i što je predstavljalo uvod u krvavi raspad bivše Jugoslavije. Ovo su činjenice, ovo su naučne činjenice. Ovo je ostalo zapisano. Ovo nije izmislio Vojislav Šešelj, Dragan Todorović, Martinović, bilo ko iz Radikalne stranke. Ovo je istorija. Pametni narodi se uče na svojoj istoriji – izvlače pouke iz grešaka koje su napravili u prošlosti. Vi sada možete da se ponašate kao nojevi koji zabijaju glavu u pesak i koji kažu – ma ne, oni sada lažu, seju paniku, to nije tačno, ali građani Srbije od tog zabijanja glave u pesak neće imati apsolutno bilo kakve koristi. Dakle, zaustavite se dok je vreme. Nemojte da dozvolite da se posle 20 godina kajemo, kao što smo se kajali 1991. godine. Te 74. godine mogli ste na prste jedne ruke da izbrojite ljude kakvi su bili profesor Mihailo Đurić, koji su tačno predvideli da će taj Ustav u stvari biti mehanizam za razgradnju i za otpočinjanje građanskog rata. Tada su mu se smejali. Tada su ga slali na psihijatriju. Rekli su da je lud. Proteran sa Pravnog fakulteta, oteran u zatvor, a nije prošlo 20 godina – ljudi su počeli da ginu. Nemojte da mislite da istorija ne može da se ponovi. Mi to ne bismo hteli, ali nemojte da se igrate državom. Ova država je skupa, skupo je plaćena i nije vreme, nije mesto da je mi danas razgrađujemo. Ako slušate predstavnike vladajuće koalicije, onda se dolazi do sledećeg zaključka. Režim je obezbedio građanima Srbije radna mesta, visoke plate, da mogu da školuju svoju decu, da mogu da leče svoje bolesne roditelje, da svaki mlad čovek u Srbiji može da ima stan i da može da formira svoju porodicu. Da li je tako? Jeste li vi to obezbedili građanima Srbije – niste. Ko može da se školuje – onaj ko ima novac? Ko može da se leči – onaj ko ima novac? Ko može da putuje – onaj ko ima novac? Ko može da kupi stan i da zasnuje svoju porodicu - onaj ko ima novac? Koliko je takvih u Srbiji – pa manje od 10%? Zašto niste krenuli tim redom? Hajde da građanima obezbedimo ono što je najvažnije, ono što je hleb nasušni, pa kada im to obezbedimo – evo, građani, imate pravo na ovakvu ili onakvu autonomiju, široku, širu, užu itd. Nemoguće je da vi krenete obrnutim putem. Građane ste doveli do prosjačkog štapa, upropastili ste privredu. Pristupate otpuštanju zaposlenih u republičkoj i lokalnoj administraciji. Koje preduzeće danas u Srbiji radi. Poljoprivreda je dovedena do prosjačkog štapa i vi kažete, slavodobitno, građanima Srbije – evo, mi smo sve uradili, još je ostalo samo da dobijete pravo na autonomiju iz Ustava Srbije i biće vam sjajno. To je licemerje kakvom verovatno nema premca. Ovde se spočitava nama iz Srpske radikalne stranka kako smo nedosledni, pa se kaže – 2006. godine ste podržali Ustav, a sada ga kritikujete. Nije tačno, jer i 2006. i 2009. godine kažemo isto. Da smo se pitali samo mi iz SRS Srbija bi bila klasična unitarna država bez autonomnih pokrajina. Zato što je istorija pokazala, zato što je pravo pokazalo da su takve države najefikasnije, a istovremeno najjeftinije. Nažalost nismo se pitali samo mi iz SRS, pitala se i DS, i DSS i SPS. Hteli smo da se dođe do nekog zajedničkog rešenja. Znate, kada se s nekim dogovarate uvek morate od nečega i da odstupite. Pristali smo na to da Vojvodina i dalje zadrži status AP, ali samo zato što se država Srbija bori za svoj teritorijalni integritet na jednom drugom delu svoje teritorije, na KiM, pa nismo hteli dodatno da podgrevamo političke strasti u Srbiji, da usijavamo ionako usijanu atmosferu. Rekli smo – dobro, evo, neka Vojvodina zadrži status autonomne pokrajine. Nije problem ono što piše u Ustavu, problem je što vi Vojvodini dajete mnogo više od onoga što piše u Ustavu, vi prekoračujete ustavne nadležnosti AP Vojvodine. Nikakav problem ne bi bio da vi Vojvodini dajete ono što joj pripada po Ustavu. Ne, vi od Vojvodine suštinski pravite federalnu jedinicu u Republici Srbiji. Gospođica Aleksandra Jerkov je maločas pričala o tome kako nije ništa neuobičajeno da i u drugim državama, pored nacionalne akademije nauka i umetnosti, postoje još neke akademije. Gospođice Jerkov, pa i u Srbiji danas imate, odnosno glasali ste za zakon kojim se formira Pravosudna akademija, imate Diplomatsku akademiju, imate Pomorsku akademiju, Policijsku akademiju. Nije svaka institucija koja se zove akademija ono što piše u Ustavu Srbije za Srpsku akademiju nauka i umetnosti ili ono što piše u statutu za Vojvođansku akademiju nauka i umetnosti. To su institucije potpuno različitog karaktera. U svim državama sveta, gospođice Jerkov, postoji samo jedna nacionalna akademija nauka i umetnosti, sve ostalo što se zove akademija nije ona akademija na koju vi, da li iz neznanja, mislite. Jedna je Francuska akademija, jedna je Nemačka, jedna je Italijanska. Znate, vi kod nas imate Narodni univerzitet „Božidar Adžija“, pa kad završite taj univerzitet niste diplomirani pravnik nego ste kuvar, konobar itd. Nemojte samo da se iz imena izvlače pogrešni zaključci. Šta mi dobijamo Predlogom statuta AP Vojvodine? Odnosno, da li građani koji žive u Vojvodini nešto dobijaju? Da, dobijaju administraciju koja će biti nekoliko puta skuplja nego što je postojeća i koju će morati da izdržavaju isti oni građani koji ne rade, koje ste ostavili bez posla, koji ne mogu da školuju svoju decu. Koliko smo u pravu govore današnji događaji. Izađite na ulice Beograda. Studenti Beogradskog univerziteta protestuju iz jednog jedinog razloga – nemaju deca odakle da se školuju zato što im roditelji nigde ne rade, ne mogu da plate školarine koje ste im nametnuli. Iz budžeta se finansira 10% studenata, 90% su samofinansirajući. Da li biste svi vi koji ovde sedite, a posedujete diplome nekog fakulteta, posedovali te diplome da ste studirali pod današnjim režimom, da vam je dobijanje diplome zavisilo od dubine džepa vaših roditelja? Teško da bi bilo ko od vas imao danasdiplomu bilo kog fakulteta. Vi ste se školovali džabe, kao na kraju krajeva i veći deo nas, a sad na tuđu decu primenjujete neke druge aršine. Sad im namećete školarine od 1000, 2000, 5000 evra, pa ko ima da plati biće visokoobrazovan, ko nema da plati - šta mu mi možemo, gubitnik je tranzicije, nije se snašao. To je vaše objašnjenje. Činjenice govore da je SRS u pravu. Dakle, do 2002. godine u Vojvodini ste imali sedam pokrajinskih sekretarijata. Danas ih, bez ovog Predloga statuta, imate 18. Skoro pa za tri puta povećan broj pokrajinskih sekretarijata. Mi sad možemo samo da predosećamo koliko će novih pokrajinskih sekretarijata da se formira nakon što ste Vojvodini preneli sve ove silne nadležnosti i dali joj da radi sve ove poslove. Tih pokrajinskih sekretarijata će biti sigurno više nego što je ministara u Vladi Srbije. Sad vas mi pitamo – ko će to sve da finansira? Znate, Vasa Pelagić je napisao jednu knjigu koja se zove „Koliko nas košta Bog i gospodar“. Građani Vojvodine, odnosno građani koji žive u Vojvodini pitaće vas – koliko nas to, gospodo iz vlasti, košta ta vaša široka evropska autonomija? Ko će to da finansira? Koje to preduzeće u Vojvodini radi? Koji je to poljoprivrednik u Vojvodini zadovoljan uslovima pod kojima proizvodi mleko, meso, pšenicu, kukuruz, suncokret, repu itd? Ko će to da finansira? Odakle? Teško da će taj vaš projekat da bude tako lako sprovodiv u praksi. Šta dalje dobijamo? Dobijamo u stvari ono za šta se zalagao Milan Kučan još 1990. godine. On se tada zalagao za asimetričnu federaciju, pa za asimetričnu konfederaciju. Mi sad dobijamo jednu potpuno asimetrično uređenu državu. Na teritoriji Republike Srbije imaćete tri pravna sistema. Jedan pravni sistem važi na KiM. Formalno to bi trebalo da bude Rezolucija 1244. Suštinski tamo važe pravila tzv. privremenih kosovskih institucija i pravila Euleksa. Sad ćemo imati drugi pravni sistem na teritoriji Srbije, to je sistem u AP Vojvodini. Potpuno paralelan sistem u oblasti obrazovanja, zdravstva, nauke itd. Imaćete treći pravni sistem na teritoriji onoga što su nekada aforističari nazivali uža Srbija ili Užas. Sad se postavlja pitanje – kako će takva država da bude primljena u bilo kakvu međunarodnu organizaciju? Vi kažete cilj vam je ulazak u EU. Koja EU će da primi tako heterogenu državu? Koga će da primi? Kosovo i Metohiju, Vojvodinu, Užas ili će da primi sve to zajedno? To je nemoguće. Takva država ne može da funkcioniše. Da li ste vi toga svesni li ne, to će vreme da pokaže. Ovim predlogom statuta vi praktično od Vojvodine činite jednu federalnu jedinicu. Republika Srbija više neće biti klasična unitarna država, formalno će biti unitarna država, ali sa izuzetno jakim federalnim elementom. Ovo što se zove AP Vojvodina je to samo po nazivu, suštinski to je federalna jedinica. Dakle, ako teritorijalna zajednica ima svoju vladu, ako ima svoju razvojnu banku, ako može da osniva predstavništva u inostranstvu, da zaključuje međuregionalne, vi ste u prvobitnoj verziji statuta rekli – međunarodne sporazume, da donosi pokrajinske skupštinske odluke koje na teritoriji AP Vojvodine imaju zakonsku snagu, šta je to? Da li je to autonomna pokrajina? Gde to postoji u Evropi? Ne postoji nigde, to je federalna jedinica. Treba li nama federalizacija Republike Srbije? Neću vam izneti moje mišljenje, pozvaću se na stavove jednog uvaženog pravnog teoretičara, koji je napisao jednu knjigu još pre Drugog svetskog rata i koji naravno nije bio član SRS. U pitanju je doktor Đura Popović, koji je napisao knjigu ''O federalizmu''. Knjiga je objavljena u Beogradu 1933. godine. Dakle, mi ćemo sada dobiti državu u kojoj će biti i te kako prisutan jedan federalni element. Evo šta ovaj autor kaže o tome kakve su države koje u sebi sadrže federalni element: ''Federalizam je režim slabosti i sporosti. Državna je vlast jako umanjena i ograničena jer je razdeljena između zajednica i njenih delova. Centralna je vlast u Federaciji izložena opasnosti da ne naiđe na odziv lokalnih vlasti za izvršenje njenih odluka. Ove mogu da sabotiraju i da joj stvaraju velike teškoće pasivnom rezistencijom. Iz toga pak da je federalna vlast unutrašnjosti zemlje slaba izlazi da je i u inostranstvu manje respektuju. Federacija postavlja granice u državi, a granice, ma kakve one vrste bile, uvek stvaraju smetnje i koče saobraćaj i odnose, otežavaju trgovačke i druge veze. Danas se pak teži da se uopšte izbrišu granice u interesu sviju naroda. (Pazite kakva sličnost 30-tih godina 20. veka i danas.) Federalizam, dakle, ide protiv jedne od glavnih težnji modernog razvitka čovečanstva. U unitarnoj državi (protiv koje se vi tako srčano borite) nema problema koji bi proisticali iz sukoba centralne vlasti sa lokalnim organima. Cela je teritorija potčinjena jednoj vlasti i volji. Organ koji ne izvrši naređenje odgovara disciplinski, između njih nema spora. Biološki uzevši, unitarizam je normalniji i prirodniji od federalizma. U svakom organizmu postoji samo jedan vrhovni organ koji zapoveda. Jedan od najjačih argumenata koji se iznosi protiv federalizma jeste da je on skuplji od unitarizma. Naime, u federacijama su manje-više svi organi udvostručeni, državni aparat mnogo veći i komplikovaniji (Ne podseća li vas to na ovo što piše u Predlogu statuta Vojvodine?), dakle, sporiji i skuplji. Federacija skuplje košta nego unitarna država, što povlači opterećenje budžeta. Besmisleno bi prema tome bilo (pazite ovo) pretvarati jednu unitarnu državu u federacija u momentima ekonomske krize. Ako se u federaciji izvesni izdaci zbacuju sa državnog na pokrajinske budžete, time izdaci nisu ni najmanje smanjeni, samo su narodu natovareni novi tereti i izdaci koji dolaze od potrebe za većim činovničkim aparatom i drugim sličnim troškovima (pazite, napisano 1933. godine). I sami federalisti priznaju da se u federacijama lakše stvaraju lokalne koterije koje utiču na državne poslove. Udaljenost nije uvek loša. Ona ponekad dozvoljava da se o ljudima i prilikama sudi hladnije i objektivnije, nego kada je čovek umešan u svakodnevne lokalne intrige. U unitarnoj se državi možda češće sudi sa manje poznavanja lokalnih prilika, ali svakako, bar u teoriji, nepristrasnije i sa manje uticaja sredine. Pored toga, federalizam raspiruje štetan partikularizam i separatizam i ovekovečava sve što jedan narod razdvaja. Dakle, sprečava njegovo duhovno jedinstvo i time narodu smanjuje njegov polet. Najzad,veli se da je mnogo teže upravljati federacijom nego unitarnom državom, da za to treba više takta, više državničke mudrosti i političkih sposobnosti nego u unitarizmu. Dok jeu unitarnoj državi dosta jedna ekipa upravljača, dotle je u federaciji potrebno imati više ekipa, te je besmisleno pomišljati na prelaz u federaciju tamo gde već postoji državni aparat koji ne zadovoljava građane. Jer, kako bi se u jednom narodnu moglo naći kadra za više uprava i vlada (slušajte dobro) kada niza jednu to nije bilo moguće.'' Potpuno identična situacija onome što mi danas imamo. Imamo jednu potpuno nesposobnu vladu. Sada nije dovoljno građanima Srbije što imaju jednu nesposobnu vladu. Ne, hajde sada da stvorimo još jednu, možda i nesposobniju vladu, samo ne u Beogradu, nego u Novom Sadu. Više vam neću čitati iz ove knjige, što bi rekli stari Latini - pametnome dosta. Ne morate da verujete nama iz SRS. Mi smo primitivno, neuki, neobrazovani, ne znamo ništa, ali prosto je neverovatno da vlast hoće da nas ubedi da niko ništa ne zna o unitarnoj državi, o tome šta je pokrajina, sem same te vlasti. To nije tačno. Mi vam dobronamerno upućujemo kritike da odustane od ovog posla koji ste započeli. Nemamo ništa protiv da se, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, usvoji Predlog statuta, ali onakav predlog statuta koji proističe iz Ustava. Mi smo protiv predloga statuta koji je protivustavan. Naravno, mi smo od predstavnika vladajuće koalicije čuli onu uopštenu frazu - mi smatramo da je to u skladu sa Ustavom, a vi koji sumnjate imate Ustavni sud. Nažalost, imaju i građani sudove, pa teško mogu da ostvare svoja prava. Nažalost, Ustavni sud u ovoj državi čuva one koji su na vlasti, ne čuva Ustav. Sada od našeg formalnog prava da možemo da se obratimo, doduše krnjem Ustavnom sudu, teško da možemo da imamo neku korist i to vi dobro znate. Podnećemo inicijativu za ocenu ustavnosti, biće gurnuta u fioku, u međuvremenu desiće nam se ko zna šta i to će biti zaboravljeno, i vreme će da prođe. Pokušaću u narednih nekoliko minuta koliko mi je preostalo da opovrgnem jednu tezu koju zastupa gospodin Čanak i koju zastupaju svi oni koji kažu da bez ovog predloga statuta biće dovedeni u pitanje prava nacionalnih manjina u AP Vojvodini. Nemojte da se nervirate, gospodo iz vladajuće koalicije, nisam tako pametan kao vi, ali snaći ću se nekako. U pitanju je knjiga. Nemojte da se nervirate, ako se ja ne nerviram, nemojte ni vi. U pitanju je knjiga.
Narodni poslaniče, molim vas da ne komunicirate sa poslanicima. Poslanike molim da ne dobacuju. To je međusobno kršenje odredaba Poslovnika Narodne skupštine. Nastavite.
Hvala, gospođo Čomić, vrlo ste ljubazni. Pozvaću se na knjigu gospodina Vladimira Ilića ''Prevladavanje prošlosti u Vojvodini''. Knjiga je napisana 2002. godine i predstavlja skup statističkih podataka do kojih se došlo istraživanjem javnog mnjenja u Vojvodini. Naime, ispitano je 1.500 građana koji žive na teritoriji Vojvodine. Od tih 1.500 građana, njih 500 su Mađari, drugih 500 su Srbi starosedeoci i ona treća trećina jesu Srbi koji su kolonisti, koji su u Vojvodinu došli iz raznih krajeva bivše Jugoslavije. Pisac uopšte nije naklonjen SRS. Iz ove rečenice biće vam jasno ko je napisao ovu knjigu. Tu se, između ostalog, pominje ono što je govorio gospodin Čanak. Kaže, srpski zločini nad Hrvatima 1991. godine do 1993. godine u Sremu i jugozapadnoj Bačkoj, i govori se o nekakvom sistematskom progonu Albanaca iz Vojvodine 1999. godine.
Narodni poslaniče, molim vas da deo koji ste sada počeli da citirate odmah dovedete u vezu sa Predlogom statuta, odnosno sa Predlogom odluke o potvrđivanju statuta. Vrlo sam pažljivo slušala čitanja odlomaka knjiga tokom 30 minuta. Molim narodne poslanike Zorana Popovića i Mirka Munjića da ne dobacuju. Sledeći put kada vidim da je dobacivanje, izgovoriću opomenu. Dakle, upozorenje. Molim vas, da odmah dovedete u vezu i da poštujete član 103. Poslovnika Narodne skupštine, da govorimo o dnevnom redu. Na dnevnom redu je Predlog odluke o potvrđivanju statuta AP Vojvodine. Zahvaljujem.
Hvala vam, gospođo Čomić. Evo kakva je veza između ovih brojki sa Predlogom statuta Vojvodine. Ove brojke govore o tome šta građani koji žive u Vojvodini misle o tome kakva im Vojvodina treba, odnosno kakve su njihove potrebe u Vojvodini. Knjiga je napisana 2002. godine. Danas je 2009, nije to tako davno bilo. Ove brojke su ipak pokazatelji jednog opšteg mišljenja koje postoji među građanima koji žive na teritoriji Vojvodine. Istraživanje je reprezentativnije utoliko što su ispitivani i Srbi, starosedeoci i kolonisti, i Mađari. U tome je veza sa Predlogom statuta Vojvodine. Gospođa Nada Kolundžija je rekla da građani imaju pravo na autonomiju Vojvodine. Evo, ovo su brojke o građanima koji žive u Vojvodini. Kaže ovako - respondenti su takođe bili upitani - čega ste u toku proteklih godinu dana vi ili članovi vaše porodice morali da se odreknete? Ovo pitanje mnogo neposrednije izražava stvarni kvalitet života od pitanja koja se zasnivaju na samoproceni ispitanika. Pazite ovako - ispitanici mađarske nacionalnosti su u 19% slučajeva izjavili da nisu morali da se odreknu ničega, luksuznih potreba se odreklo njih 49%, svakodnevnih potreba koje nisu vitalne njih 18%, a pravih vitalnih potreba, koje podrazumevaju značajnije pogoršanje kvaliteta ishrane ili odsustvo mogućnosti da se kupe potrebni lekovi, njih 14%. Među ispitanicima srpske nacionalnosti odgovarajuće procentne brojke su 16, 49, 25 i 10%. To je gorući problem ljudi koji žive u Vojvodini - nemaština, nedostatak radnih mesta, prinuđenost ljudi da se odriču čak i nekih vitalnih potreba. To je ono što vlast u Srbiji mora ovim ljudima da obezbedi. Ne akademiju nauka, ne predstavništva u inostranstvu. Ne, sve ono što piše u ovom i ovakvom predlogu statuta, nego radna mesta, posao, sigurnu platu, mogućnost da se školuju, da kupe svoj stan, da zasnuju porodicu. Evo još nekoliko zanimljivih podataka. Upitani na koji način zločini nad Mađarima počinjeni u Drugom svetskom ratu opterećuju sadašnji život naših ljudi...
Narodni poslaniče, upozorila sam vas da dovedete u vezu temu koja se tiče zločina u 20. i ranijim vekovima i to niste učinili. Upozoravam vas da ste već upozoreni da je to kršenje člana 103. stav 1. i obaveze narodnih poslanika da govore o dnevnom redu. (Sreto Perić, sa mesta: Ako je neko govorio o dnevnom redu...) Molim narodnog poslanika Sretu Perića da ne dobacuje. Moja obaveza je da se staram o primeni Poslovnika. Moja obaveza je da narodni poslanici govore o dnevnom redu. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ti, ženo, nisi normalna...) Dakle, narodna poslanica Vjerica Radeta uvredljivo se verbalno obraća predsedavajućoj, kvalifikujući da li jesam ili nisam normalna. To pitanje ćemo ostaviti otvorenim, ali vi jeste prekršili Poslovnik i izričem vam prvu opomenu za dobacivanje uvredljivih izraza i ometanje predsedavajuće. Narodna poslanica Vjerica Radeta ima prvu opomenu. Molim narodnog poslanika Aleksandra Martinovića da ostatak vremena koji mu je na raspolaganju iskoristiti da govori o temi dnevnog reda. Iskoristili ste 38 minuta. Prijavite se ako želite da nastavite i koristite vreme poslaničke grupe. Da li želite? Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Gospođo Čomić, želim reč, ali od vas zavisi da li ću moći da završim moje izlaganje. Smatram da ovim što čitam nisam nikog uvredio. Ovo je jedno naučno istraživanje, ovo je pisao čovek koji nikakve veze nema sa SRS. Ovo je jedno ozbiljno istraživanje, ovo je naučna knjiga. U pitanju su, između ostalog, Mađari. Mađari se pominju u Predlogu statuta AP Vojvodine. Ovo nije ništa ružno. Dopustite da završim do kraja. Ako prekršim Poslovnik na bilo koji način, dajem vam časnu reč - nikad više neću da se javim za reč u Narodnoj skupštini, ali ovo nema nikakve veze sa kršenjem Poslovnika. Ovo su naučne činjenice. Nemojte od ove skupštine da pravite Haški tribunal. I u Haškom tribunalu čovek može da kaže ono što ima da kaže. Molim vas, nikoga ne vređam. Ovo nije ništa degutantno. Ovo su brojke koje ukazuju na to šta zaista građani koji žive u Vojvodini misle da im treba. Nemojte vi da budete pametniji od njih, kao sad oni ne znaju šta im treba, ali znate vi. Ovo su ljudi koji žive u Vojvodini, ovo je Vojvodina, ne ta vaša Vojvodina iz Predloga statuta. Ovo je ta živa Vojvodina koja kaže - treba nam to i to. Samo to pokušavam. Ako mi dopustite, završiću, ako ne smem, vi kažite, pa ću da prekinem. Upitani na koji načini zločini nad Mađarima počinjeni u Drugom svetskom ratu...
Narodni poslaniče, tema zločina u 20. i 21. veku nema apsolutno nikakve veze sa Predlogom statuta. Izričem vam prvu opomenu zbog kršenja člana 103. stava 1. Poslovnika Narodne skupštine. Ako želite da nastavite, molim vas prijavite se da koristite vreme do kraja koje je na raspolaganju poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Evo, dragi građani Republike Srbije koji živite u Vojvodini, ovakvi će da vam kroje sudbinu. Oni vam misle dobro, oni su velike demokrate, oni se brinu o vama i vašoj deci. Vratićemo se na suvi tekst Predloga statuta, mada imam u rukama samo ovu poslednju četvrtu verziju, one prethodne tri nisam poneo. Evo, govoriću o ovoj četvrtoj poslednjoj verziji. Valjda je to ta verzija koja će biti i zvanično objavljena u službenom listu AP Vojvodine. Evo, koliko su neuki oni koji su pisali Predlog statuta Vojvodine. Prvo, ne postoji nijedan region u bilo kojoj državi članici EU čiji statut ima preambulu. Preambula je karakteristična za ustave nezavisnih država. Preamublu nema statut nijedne oblasti, odnosno regiona u Belgiji, Italiji ili Španiji. Ima ga Predlog statuta AP Vojvodine. U član 2. stav 2. kaže se ovako: ''Skupština AP Vojvodine pokrajinskom skupštinskom odlukom određuje organ AP Vojvodine koji zastupa AP Vojvodinu kao pravno lice i pri tome vrši prava i obaveze koje AP Vojvodina ima kao osnivač javnih preduzeća i ustanova i drugih organizacija u skladu sa zakonom.'' To piše u članu 2. U članu 48. piše da osnivačka prava vrši Vlada AP Vojvodine. U članu 2. piše - to će biti regulisano pokrajinskom skupštinskom odlukom, a u članu 48. piše - ne, to već vrši Vlada AP Vojvodine. Onda dolazimo na ovaj famozni član 10. kaže - glavni grad AP Vojvodine. Pazite kakva jezička rašomonijada. Grad Novi Sad je glavni, pa zarez, administrativni centar AP Vojvodine. U prevodu na jezik koji naši građani razumeju stoji ovako - Novi Sad je glavni grad, administrativni centar AP Vojvodine. Da je Novi Sad definisan kaoglavni grad to piše u članu 10. stav 4 - položaj grada Novog Sada, kao glavnog, pa zarez, administrativnog centra AP Vojvodine, uređuje se pokrajinskom skupštinskom odlukom u skladu sa zakonom. Dragi građani Srbije, imaćete tu privilegiju da živite u jedinoj državi na svetu koja će imati dva glavna grada. Teško da će vam od toga biti bolje, ali eto, imaćete tu privilegiju. Kaže - pravni i drugi akti AP Vojvodine. Ovo je prosto neverovatno, da vi u članu 19. Predloga statuta trpate sve moguće akte koji donosi Skupština Vojvodine, i Skupština i Vlada AP Vojvodine - statut, pokrajinske skupštinske odluke, pokrajinske uredbe, odluke, deklaracije, rezolucije, poslovnike, pravilnike, uputstva, naredbe, rešenja, preporuke, zaključke i druge akte. Ovde ima akata koji su pravni i koji nisu pravni, opštih pravnih akata i pojedinačnih akata, političkih akata. Sve je to za vas isto i sve to piše u istom članu Predloga statuta, u članu 19. Toliko o tome kakav je pravni kvalitet ovog teksta. U članu 28. stav 2: ''Radi zakonitog, uspešnog i nesmetanog obavljanja poslova iz svoje nadležnosti, AP Vojvodina može predložiti osnivanje Stalne mešovite komisije sastavljene od predstavnika organa Republike Srbije i organa AP Vojvodine.'' Da li znate, dragi građani Srbije, gde je ovo postojalo? Postojalo je u bivšoj Austrougarskoj. Tamo su o zajedničkim poslovima odlučivale tzv. delegacije. Jednu je davao austrijski parlament, a drugu mađarski parlament. O tome šta se dogovore te dve delegacije, to je bila odluka koju su svi morali da izvršavaju. Ali, gospodo, to je bilo u Austrougarskoj. Austrougarska je mrtva država. Što vaskrsavate političkog mrtvaca. Ovo ne postoji apsolutno ni u jednoj državi članici EU. Ovo ste vi preuzeli iz austrougarskog pravnog sistema. To uopšte nije slučajno. Na član 29, koji predviđa sve moguće nadležnosti, neću mnogo da se osvrćem jer smo o tome pričali juče. Republika Srbija može poveriti AP poslove iz svoje nadležnosti, ali samo poslove koji se odnose na državnu upravu. To piše u članu 137. Ustava Srbije. Vi ste to potpuno zanemarili. Po vama, Republika Srbija može da poveri AP sve, i da osniva svoju vojsku, i policiju, i sudove i sve ostalo. Jer vi kažete - može da poveri sve iz svoje nadležnosti. Ne može sve. Može samo poslove državne uprave. Vi ste to prećutali u obrazloženju Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. AP Vojvodina, kaže se u članu 31, može pokrajinskom skupštinskom odlukom poveriti jedinicama lokalne samouprave i, pazite, nacionalnim savetima nacionalnih manjina obavljanje pojedinih poslova iz svoje nadležnosti. Nacionalni saveti i jedinice lokalne samouprave su potpuno različite institucije. Kakve veze ima jedna opština sa nacionalnim savetom. Apsolutno nema bilo kakve veze. Kome je mogla da padne na pamet ideja da AP Vojvodina može da poverava poslove iz svoje nadležnosti institucijama potpuno različite pravne prirode? Onda ste mogli da napišete da poverava poslove iz svoje nadležnosti i zemljoradničkim zadrugama, pijacama, mesnim zajednicama, kućnim savetima itd. Član 40: "U Skupštini se ustanovljava Savet nacionalnih zajednica". Niko živi ne zna šta je to. Kaže: "Savet nacionalnih zajednica predstavlja posebno telo Skupštine koje ima 30 članova". Kako je sastavljeno? Nakaradno. "Polovina članova saveta bira se iz reda poslanika koji se izjašnjavaju kao pripadnici nacionalne zajednice koja čini brojčanu većinu u ukupnom stanovništvu AP Vojvodina". Zamislite koliki genije je bio onaj koji je ovo mogao da smisli da bi izbegao ono što ceo narod razume - pripadnici srpskog naroda. Ne, "pripadnici nacionalne zajednice koja čini brojčanu većinu u stanovništvu Vojvodine", a po poslednjem popisu su to Srbi. Zašto tako ne piše? Što se služite ovakvim pravnim i jezičkim kvalifikacijama? Kaže – drugu polovičnu članova saveta čine poslanici koji se izjašnjavaju kao pripadnici nacionalnih zajednica koje čine brojčanu manjinu u ukupnom stanovništvu AP Vojvodina. Da li je ovakvo rešenje pravično? Nije. Zašto? Ne odgovara stvarnom stanju stanovništva AP Vojvodina. Srba je u Vojvodini, po poslednjem popisu, oko 70%. Dakle, predstavljaju apsolutnu većinu. Vi ih svodite maltene na nacionalnu manjinu. Ima ih 70% u stvarnosti, a u ovom telu biće ih samo 50%. Ovo telo ne može da donese nijednu odluku sem apsolutnom većinom, a Srbi nemaju apsolutnu većinu u ovom telu. Da li to znači da Srbin u svojoj rođenoj državi može da bude nadglasan? Po vama, može. Ustav kaže u članu 1, to je ono što gospođa Nada Kolundžija namerno pogrešno tumači, država Srbija je, pre svega, država srpskog naroda i, naravno, svih građana koji u njoj žive. Valjda je i država Srba. Prihvatam da je ovo država i Mađara, i Slovaka, i Rumuna, Albanaca i Bugara, ali dopustite da je malo i država Srba. Dakle, kako je moguće da jedan narod koji je većinski u Srbiji može da bude nadglasan u jednom telu koje apsolutno nije sastavljeno u skladu sa brojem stanovnika koji živi na teritoriji AP Vojvodine? Sad, pazite, pravnih genijalaca. U članu 43: "Predsednik Skupštine, na obrazloženi predlog Vlade AP Vojvodina, može da raspusti Skupštinu". Da li znate šta to znači? To znači da predsednik Skupštine može da raspusti samog sebe, jer je i predsednik Skupštine valjda deo Skupštine. Gde to ima u svetu? Gde ima u svetu da predsednik jednog organa raspušta organ kojem stoji na čelu? Valjda ga raspušta neko drugi? Predsednik Skupštine Vojvodine, ako sutra bude došao u poziciju da raspušta tu Skupštinu, između ostalog će da raspusti i samog sebe. To je pravno nemoguće. To ne postoji nigde. U kojoj to državi EU postoji? Onda imate u članu 47. pa nadalje, organ koji se zove Vlada AP Vojvodina. Prošle godine smo čuli sjajno objašnjenje od DS, kaže - mora da se zove vlada, jer mi kad odemo u zemlje EU ne možemo da im objasnimo šta znači izvršno veće, kao, oni to ne razumeju. Mogli su da razumeju 50 godina, a baš sada ne razumeju. Gospodo iz vladajuće koalicije, ni u Švajcarskoj se organ izvršne vlasti ne zove vlada, zove se savezni savet, pa ceo svet zna da je to švajcarska vlada. Što ga niste nazvali, recimo, izvršni savet? Što ovako brutalno pokazujete da je vama, u stvari, namera da stvorite zaista od Vojvodine državu? Evo, zbog nedostatka vremena, a i zbog toga što je gospođa Čomić pomalo nervozna, neću moći da nastavim dalje. U svakom slučaju SRS glasaće protiv Predloga zakona...
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ne kršite član 104. i da ne dozvoljavate sebi da kršenjem člana 104. izričite stavove o tome da li jesam ili nisam sposobna da vodim sednicu. Zbog kršenja člana 104. izričem vam drugu opomenu. Reč ima poslanica Nada Kolundžija, povreda Poslovnika.
Koristim pravo na repliku zato što me je direktno nekoliko puta prozvao...
Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik je postavljao retorička pitanja, ali imate pravo na povredu Poslovnika. Molim narodne poslanike Miroslava Petkovića i Zorana Nikolića da ne remete red na sednici, bez obzira što znam da uživam iskrenu podršku i dvojice narodnih poslanika i poslaničkog kluba kojem pripadaju, tiše samo podršku, da bi narodna poslanica mogla da kaže o kojoj se povredi člana Poslovnika radi. (Nada Kolundžija: Ne želim povredu Poslovnika.) Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa članom 100. Mislim da ste povredili član 106, kao i pravo koje vam daje član 27, iz kojeg proističe kako treba da se odvija Narodna skupština i njome da rukovodite. Baš kao i vi sam pažljivo pratila narodnog poslanika, ovlašćenog predstavnika i zamenika predsednika naše poslaničke grupe mr Aleksandra Martinovića, trudila sam se da, u skladu sa svim onim što je on rekao naočigled čitave srpske javnosti i narodnih poslanika, a govorio je i kao narodni poslanik, i kao naučnik i kao čovek koji je želeo da da jedan širi istorijski opseg, pre svega pseudoistorijskih jugoslovenskih zabluda, vratio se na 25. novembar 1918. godine, na Veliku Narodnu skupštinu, podsetio je da je i danas 25. novembar, govorio o nesreći jugoslovenstva, o Ustavu iz 1974. godine ...
Narodna poslanice, molim vas da ne zloupotrebljavate pravo na osnovu člana 100. stav 1. Svi smo bili u sali dok je govorio narodni poslanik Aleksandar Martinović i znamo šta je govorio. Ako ćete obrazložiti u čemu se sastoji povreda Poslovnika, molim vas da to učinite u minutu koji vam je preostao.
Povreda Poslovnika je u tome što ste vi napravili jedan presedan. Moje petnaestogodišnje parlamentarno iskustvo ne pamti da je bilo koji predsedavajući u toku sednice, na osnovu izlaganja, a koristeći naučne analize pojedinih autora koje je magistar Martinović citirao, izriče zbog toga narodnom poslaniku opomenu. Znate, bilo je situacija u Narodnoj skupštini ...
Narodna poslanice, zamolila sam vas da obrazložite u čemu se sastoji povreda. Kaznene mere, prva i druga opomena narodnom poslaniku Aleksandru Martinović izrečene su zato što je povredio član 103. stav 1, zahvaljujem narodnim poslanicima na tihom izražavanju podrške, i nije se pridržavao teme dnevnog reda.. U 34. minutu je zamoljen da obrazlaže temu dnevnog reda. Član 103. stav 1. nas sve obavezuje. Dakle, imate 15 sekundi da obrazložite u čemu je bila povreda Poslovnika.
U tome što mislim da niste razumeli gospodina Martinovića i da ste mu pogrešno dali dve opomene.
Narodna poslanice, izričem vam opomenu. Zloupotreba prava koje se daje članom 100. stav 1. predstavlja omalovažavanje Narodne skupštine, predstavlja nameru narodnih poslanika da, kršenjem pravila koja važe za sve nas, ponižavaju Narodnu skupštinu i šalju poruku svima onima koji nas gledaju da nismo u stanju da se pridržavamo sopstvenih pravila. Molim vas da to više ne činimo. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 27 - način vođenja sednice. Dakle, sednica se može voditi ne ovako kako je vođena maločas, ne tako što će se komentarisati neverbalni postupci narodnih poslanika, pre svega aplauz, koji je jedan od načina izražavanja političkog odnosa prema onome o čemu se govori, kakav god bio govornik i ko god to bio, pa makar bio i predsedavajući. Ako vi mislite da sednicu možete voditi kao da je u pitanju mir hladne grobnice u kojoj biste sami sedeli, bez ikakvih reakcija ljudi koji se bave politikom i komuniciraju između sebe, onda ste sigurno pogrešili mesto.
Narodni poslaniče, niste obrazložili u čemu se sastoji povreda člana 27. Staram se o primeni svih članova Poslovnika, staram se da narodni poslanici govore o temi dnevnog reda, staram se da bude obezbeđeno da je moguće i govoriti i imati pravo da se sluša o namerama, i imati obavezu da se sluša o tuđim namerama, i staram se da svi zajedno doprinesemo dobroj atmosferi na sednici Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Zaista nisam očekivao da ću početi svoj govor inspirisan nazivom dela jednog od najvećih stvaralaca, a to je - Mnogo buke ni oko čega. Inspirisali su me, pre svega, lirski nastupi nekih prethodnika. Zaista smatram da je previše buke napravljeno oko statuta Vojvodine i to pre svega zbog neodgovornosti i nesposobnosti vladajuće većine da u postupku koji je predviđen, odnosno da statut koji je putovao 14 meseca na pravi način bude obrazložen u ovoj skupštini, odnosno zakon o prenesu nadležnosti. Mene je, kao i ostale poslanike LDP, a pretpostavljam i sve poslanike ovde u sali, iznenadio način na koji je premijer Mirko Cvetković juče obrazlagao zakon o prenosu nadležnosti. Isto tako, neprijatno je, gospođo Čomić, gledati danas klupe ispred vas, odnosno sedišta ispred vas, gde nema nikoga ko bi mogao da brani i da kaže koju afirmativnu reč o ovom statutu. Moram da kažem da izražavam zadovoljstvo što je vladajuća većina napokon na dnevni red stavila statut Vojvodine. Nejasno mi je šta SPS o svemu tome misli. Mi smo danas čuli od predstavnika SPS-a i žao mi je što nije tu u sali da se ponosi „jogurt revolucijom 88. godine“, ali i da stoji iza ovog statuta. Ako je to cena kongresa koji se bliži na kraju godine, možemo nekako to i da razumemo. Ali, nije mi jasno što je juče spomenuo, kada je govorio o zakonu o nadležnostima, a sve u skladu sa statutom odnosno u vezi statuta, da će postojati supervizija Vlade. Ne znam šta vi mislite? Pretpostavljam da vi iz drugog dela vladajuće većine to ne mislite, ali zaista ne znam šta vi iz SPS mislite o građanima u Vojvodini? Da smo maloletni pa nam treba supervizija, i to Vlade, kako će se nadležnosti koje su prenete ostvarivati? Moram da kažem da imam veliko nezadovoljstvo što je statut došao u Skupštinu onog momenta kad je gospodin Marković iz Jedinstvene Srbije dao befel na njega, odnosno kad je on shvatio da on nije separatistički. Mislim da je to ponižavajuće, ali eto nadam se. Jedna tačka je veoma bitna u svemu ovome i to su neki moji prethodnici, odnosno prethodnice spomenule, to je imovina. Čekali smo 14 meseci da iz one zgrade u ovu zgradu stigne statut. Nadam se da vraćanje imovine ne samo Vojvodini, nego svim lokalnim samoupravama nećemo čekati toliko, da će imovina biti vraćena mnogo ranije. Žalosno je što je jednim ovakvim odnosom statut Vojvodine pretvoren u bauk, što se stvara polako neko antivojvođansko raspoloženje, iako za to nema nikakvih razloga. Samo sam još nešto hteo da kažem. Mene je impresioniralo malopre obraćanje predstavnika SRS, pogotovo onaj deo kada je govorio šta najviše interesuje građane Vojvodine, kada je citirao tu knjigu, odnosno te podatke. Meni je samo žao što devedesetih godina SRS nije shvatala da su to prioriteti u životima građana, nego sada 2009. godine. Na kraju da kažem da će LDP podržati Predlog statuta, glasati za zakon o prenosu nadležnosti Vojvodini i, zaista, ono što očekujemo od vladajuće većine je da sledeći korak bude vraćanje imovine, kako AP Vojvodini, tako i lokalnim samoupravama.
Izvinjavam se narodnoj poslanici Jeleni Trivan. Nenamernom omaškom sam pročitala ime narodnog poslanika Željka Tomića. Narodna poslanica Jelena Trivan ima reč, pa narodni poslanik Željko Tomić. Narodni poslanik Dragan Todorović nema pravo na repliku.Narodna poslanica Jelena Trivan, izvolite.
Dame i gospodo, dragi poslanici, poštovana predsedavajuća, čitav dan strpljivo čekam da govorim o ovom predlogu. Samo vas molim da obezbedite svima nama da govorimo na isti način. Dakle, strpljivo čekam da govorim o vojvođanskom statutu, iz razloga što su se danas čule najneverovatnije optužbe i najneverovatnije neistine u ovom skupštinskom domu. Imali smo prilike da čujemo da će za ovaj statut glasati najgori Srbi i, iako mrzim etiketiranja, kao Srpkinja sa Kosova, imala sam potrebu da govorim o tome jer je poslednja stvar koju mi može zalepiti neko u žaru političke debate to je da sam secesionista, separatista ili da manje od opozicije volim ovu državu. U tom smislu, želim da govorim o ovom predlogu, o ovom pravnom aktu na način koji je istinit, tačan i koji ne podrazumeva jeftino dobijanje političkih poena. Dakle, kolika je kakofonija i koliko je nerazumevanje ovog predloga statuta govori i činjenica da smo jednako napadani za isti predlog teksta, da on nije dovoljna mera, da time Vojvodina ne dobija ništa, da time nije sprovedena decentralizacija, da Vlada nije imala hrabrosti da uđe u proces decentralizacije, a sa druge strane, da smo separatisti i secesionisti. To potvrđuje samo ono što je činjenica, da je ovaj statut pravno uravnotežen tekst ili, kako je rekao kolega Nikola Novaković, da je on upravo taman mera decentralizovane, ali funkcionalne države. Ono što je neverovatno, to je da se upravo u Skupštini otvara debata da li nam je statut uopšte potreban. Prilika da o tome razgovaramo je bila onda kada smo donosili novi Ustav, ali danas da govorimo o tome da li je potrebno da sprovodimo Ustav je krajnje besmisleno i prilično politički neodgovorno. Naša je obaveza da sprovedemo sve ustavne obaveze, pa i da donesemo statut. Da li nam je potrebna autonomija, da li nam je potreban statut ili neka drugačija država, to je tema za tribine, za pokretanje neke javne debate o promeni Ustava, ali nije da se u Skupštini Srbije govori o tome da li treba da poštujemo Ustav. O sadržaju statuta i da li je on protivustavan kasnije ću progovoriti nekoliko reči. Zbog čega nam je statut potreban i decentralizacija, možda bolje od mene je definisao sam DSS, opoziciona partija, koja je u svojoj programskoj deklaraciji rekla – problem Vojvodine i jačanje separatističkih tendencija u njoj treba rešiti institucionalno, tj. maksimalnom decentralizacijom. Tu se u potpunosti sa njima slažem. Kada je reč o tome da li je statut protivustavan, probala sam ovde da saberem nekoliko glavnih primedbi koje su se čule u javnosti, ali i u današnjoj skupštinskoj debati. Ironija je utoliko veća što su se protivnici statuta pozivali upravo na one odredbe statuta koje su gotovo doslovno ili sasvim doslovno prepisane iz Ustava, iz čega proizilazi, verovatno sledstveno, da je sam Ustav secesionistički akt. To se odnosi na član 182. Ustava, koji govori o referendumu. To se govori o članu 16. Ustava, koji govori o međuregionalnim sporazumima, to se odnosi na gotovo sve primedbe koje smo ovde imali prilike da čujemo. Koleginica Jerkov je dosta govorila o tome da međuregionalne sporazume mogu da sklapaju i da to čine mnoge regije u Evropi, i pozivala se na strana iskustva. Samo želim da vam kažem da ovde u Beogradu postoji Privredna komora Beograda, koja ima svoje predstavništvo u Briselu. Ne mislim da su time razorili naše državno jedinstvo, mislim da su samo pomogli privredi Beograda i nadam se da će to Vojvodina činiti u ime cele Srbije, a da će imati priliku i neki drugi da direktnim razgovorom sa evropskim institucijama učine boljitak za svoje krajeve i regione. Govorilo se i o akademiji nauka. Izgleda da nisu dovoljno bili jaki argumenti vezani i za primere unitarnih država, kao što je Francuska, i za neke druge regionalne, kao što je Italija, a reći ću primer zemlje koja je vrlo često referentna granica na koju se pozivamo u svemu, a to je Rusija, koja ima preko 20 akademija nauka. Pitanje koje možemo ovde da otvorimo, biću vam vrlo rad sagovornik, da li sa inflacijom institucija one obezvređuju je pitanje o kome možemo da razgovaramo, ali da je ovo što ovde piše protivpravno o tome ne možemo da razgovaramo. Možemo da razgovaramo i o tome da li je i koliko je smislena primedba da smo dopustili ovim statutom da se Vojvodina kao regija zadužuje, i time narušili pravni sistem države, u trenutku kada znamo da grad Beograd, grad Niš, grad Novi Sad, svi oni imaju to pravo koji potpisuju i uzimaju komercijalne kredite, imaju sporazume sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj i tako finansiraju svoju infrastrukturu. Dakle, to je jedna najobičnija besmislica. Kada smo već kod togakako se brani ustavno pravo i poredak, onda bismo svi trebalo da se podsetimo da nam je obaveza da branimo institucije koje taj poredak štite, a to je pre svega Ustavni sud. I ako kažemo da će poslednju reč o svemu ovome što govorimo dati upravo Ustavni sud, onda moramo da vodimo računa da ovde kao poslanici, kao predstavnici zakonodavne vlasti ne izričemo diskvalifikacije na račun tog istog Ustavnog suda i na takav način narušavamo sopstveni pravni poredak, govorivši da je on politički, da će on zaturiti predmet u fioku i slično, jer u taj Ustavni sud treba da ima poverenje običan građanin, koji preko njega ostvaruje svoje pravo, a mi kao poslanici moramo da ga štitimo. Ono o čemu želim da kažem još nekoliko reči, to je politički kontekst statuta. Analitičari u novinama govore da je ovakva hajka i napad na statut pokušaj da se desnica vrati na političku scenu. To je njihovo potpuno legitimno pravo. To im se ne može osporiti. Ono što se može osporiti, to je nedostatak mentalne tranzicije, odnosno pokušaj da opozicija na političku scenu stupa tako što će raspirivati deobe i strahove, a ne nuditi nove politike i ideje. Znači, nedopustivo je da umesto politike devedesetih, kada smo imali deobu nad Srbe i na ne Srbe, na nacionalnoj osnovi, sada imamo deobe na geografskoj ili teritorijalnoj osnovi, pa sada imamo neke dve nove nacije, to smo mi Srbijanci i Vojvođani, i oni koji hoće da nam uzmu sve finansije, sva ovlašćenja, sve mogućnosti, dok mi to trpeljivo puštamo. Dakle, nedopustivo je, takođe, da zemlja koja je imala strašno iskustvo devedesetih, koristiti to i zloupotrebljavati, budeći u građanima strahove od onoga što su već imali prilike da prežive. Istina, i jedina istina, jeste da u Vojvodini žive, kao većinski narod, Srbi, i gde bi to oni, većinski glasaju za političke stranke koje nude i u čijem je programu decentralizacija. Istina je da oni u decentralizaciji vide odgovor na neravnomerni regionalni razvoj, odgovor za bolju i funkcionalniju državu, a ne secesionizam. Istina je da oni svoju budućnost vide jedino u Srbiji, i to snažnoj i moćnoj, i nigde drugo. To mora da se kaže. Politika nije prostor gde je moguće sve i gde je dopustivo sve. Ne možete reći ovde da prisustvujemo novom cepanju države, ono što se dogodilo sa Srbijom i Crnom Gorom, ne možete reći, to se juče čulo sa ove govornice, da neko danas zida novi Berlinski zid na Dunavu i Savi, ne možete reći da loši Srbi donose danas statut. Možete govoriti o njegovom sadržaju, možete govoriti o tome da li je pravno pismen ili ne, možete politički braniti ideje, ali ne možete deliti građane. To je nedopustivo. Građani Srbije jesu danas prilično nezadovoljni što se donosi ovaj statut, ali ne zato što će Vojvođani da dobiju nova ovlašćenja, svoje finansije, svoje autonomne organe, nego zato što ostatak Srbije nije dobio to isto pravo. Danas se najviše o decentralizaciji polemiše u jugoistočnoj Srbiji i u Šumadiji. To je prava istina. Građani u decentralizaciji vide odgovor na siromaštvo i neravnomeran regionalni razvoj. Ono što će biti naša najveća greška, to je ukoliko iza ovih pravnih akata ne usledi ozbiljna javna rasprava o tome na koji način decentralizovati Srbiju i dati mogućnosti drugim krajevima da krenu napred, jer danas postoji krajnje neravnomerna distribucija siromaštva, ne bogatstva. Siromašni žive u jugoistočnoj i zapadnoj Srbiji. U Vojvodini ih ima svega 7%, a u Beogradu svega 4%. Regionalizacija i decentralizacija treba da budu odgovor na to da sutra jedini način za preživljavanje ne bude da se selimo ne prema Vojvodini nego najčešće prema Beogradu, čija će granica biti nesamerljiva u budućnosti. Želim građanima da poručim vrlo jasno, istina je uvek jedna i ona glasi: posle usvajanja ovog statuta probudićemo se u teritorijalno istoj, možda funkcionalnijoj državi, ali ono što će biti opasno, ukoliko ga ovde u Skupštini ne sprečimo, to je što ćemo se probuditi sa novim deobama ukoliko ne sprečimo da ih neko učini.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta. Narodni poslanik Dragan Todorović je na registru uelektronskom sistemu, ali nije u sali. Narodni poslanik Miloš Aligrudić traži repliku. Koji je osnov? (Miloš Aligrudić, sa mesta: Zbog pominjanja imena stranke.) Nemate pravo na repliku. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Zbog čega?) Narodni poslaniče, molim vas da ne dobacujete. Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, 14 meseci smo čekali da statut AP Vojvodine odnosno Predlog statuta dođe ovde i danas imamo samo jednog predstavnika predlagača, tako nam je obrazloženo još jutros, gospođu Slavicu Đukić-Dejanović koja, verujem, usled objektivnih okolnosti dobar deo dana nije bila prisutna, pa nismo mogli nikome da se obratimo da određene odgovore dobijemo na mnoga pitanja koja su postavljali uglavnom predstavnici opozicije. Postaviću vam neka pitanja, moraćete da odgovorite građanima Srbije, meni manje- više. Na delu je podrivanje državne celine. Statut jeste jedna vrsta pandana Ustavu, tako je i pisan, on jeste Ustav u malom, kao što smo više puta istakli, takva mu je i struktura. Toga nema u uporednom pravu, toga nema u drugim državama. To nećete naći nigde. To je specifičnost ovog statuta, a time se niko od vladajuće koalicije nije bavio. Nije ovo prvi, po meni, dezintegracioni proces na ovim prostorima, ali bojim se da nema primera u srpskoj istoriji da jedna stranka i jedan čovek dele sopstveni narod. Jedna je bila, podsetiću vas, nije to bilo tako davno, uloga u razbijanju državne zajednice Srbije i Crne Gore, dva bratska naroda, kako smo se nekada zvali, ne znam da li Milo Đukanović i njegovi koalicioni partneri iz Srbije i prijatelji i dalje tako govore, a sada je na delu drugi vid istog delovanja, da se od svog naroda prave dve države. U prvom slučaju, podsetiću, Demokratska stranka je poslužila Demokratskoj partiji socijalista, bili smo svedoci togabaš u ovoj skupštini,Mila Đukanovića kao pomoćno sredstvo, kao jedna vrsta štake, a u drugom slučaju za sebe Demokratska stranka je napravila kao pomoćno sredstvo, kao štaku, Socijalističku partiju Srbije, svog večitog neprijatelja, ali danas velikog prijatelja i saveznika. Moram da podsetim, nažalost gospodin Bajatović nije tu, da je danas izrekao veliku neistinu. Tri poslanika SPS su glasali za statut u Skupštini AP Vojvodine, da bi on, koji je potpredsednik SPS, na direktno pitanje ujednoj televizijskoj emisiji- da li je statut u skladu sa Ustavom, lično odgovorio – uglavnom. Nema tu uglavnom. To je kao ono sa devojkom, to smo pričali u onoj skupštini, malo je trudna ili je mnogo trudna. Ili je trudna ili nije. Ili je u skladu sa Ustavom ili nije. Samim tim potpredsednik vaše partije, gospođo predstavniku predlagača, odgovorio je da statut nije bio u skladu sa Ustavom, a vi ste glasali za neustavni i protivustavni dokument, nazvan statut AP Vojvodine. Kaže - šta je potrebno, onako banalno govoreći, za jednu državu? Prvo, politička volja, ona je sada već evidentna, i druga - novac. Šta je sa novcem u Vojvodini? Zna li to neko? Pitam predstavnika predlagača, to je ono pitanje koje sam najavio, da mi odgovori na ovo pitanje. Vladi RS sam postavio poslaničko pitanje - ko kontroliše rad para u Vojvodini, odnosno Fonda za kapitalna ulaganja u AP Vojvodini? Dobio sam odgovor lično od ministra finansija. Hvala joj mnogo na brzom odgovoru. Gospođa Diana Dragutinović mi lično piše - Skupština AP Vojvodine je tada i tada donela odluku o osnivanju Fonda, i kaže - Sektor za budžetsku inspekciju i reviziju, pri Ministarstvu finansija RS, do sada nije vršio kontrolu poslovanja Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodina, a nemamo saznanja o vršenju kontrole od strane budžetske inspekcije i revizije AP Vojvodine, koja poseduje zakonska ovlašćenja za vršenje kontrole kod organa i organizacija čiji je osnivač AP Vojvodina. Ko kontroliše pare Fonda? Ko kontroliše pare? Kao autentični Vojvođanin pitam - di su naši novci? Ili, gospođo ovlašćeni predstavniče predlagača, morate da mi odgovorite - koja je najveća investicija ovog fonda, gde je najviše para dato iz ovog fonda u Vojvodini? Ministar ne zna samim tim što nema kontrole. Da li možete u ime predlagača da kažete kako se troše pare u Vojvodini? Odgovorno sa ovog mesta tvrdim da se, između ostalog, najviše troše pare iz ovog fonda u predizbornim lokalnim kampanjama. Prosto je neviđeno koliko je para gurano u džepove i u Vrbasu, i u Rumi svojevremeno, a planira se sutra i u Odžacima, to svi znamo, mi koji živimo na onom terenu, što se kaže. Dalje, na delu je još nešto, ne samo država, nego je u pitanju i nacija. Odgovorno tvrdim da je na delu rasrbljivanje Srbije. Srbi u Vojvodini postaju nacionalna zajednica. Evo vam primera drastičnog kršenja Ustava, niko o tome od vas nije progovorio. Član 6. statuta kaže da u AP Vojvodini Srbi, Mađari, Slovaci, Hrvati, Crnogorci, Rumuni, Romi, Bunjevci, Rusini i Makedonci, kao i druge brojčano manje nacionalne zajednice, to znači da su ove nabrojane brojčano veće zajednice koje u njoj žive, ravnopravne su u ostvarivanju svojih prava. Najpre, nacionalne zajednice nisu ustavna norma. One se određuju samo ovim statutom. Nema spominjanja nijednog zakona, niti Ustava. Znači, statut reguliše da su Srbi, isto kao i Makedonci, brojčano veća nacionalna zajednica, a postoje i neke brojčano manje. Nemojte me, molim vas, pokušavati demantovati, jer crno na belo piše ovde. Podsetiću vas da su Srbi u onoj komunističkoj Jugoslaviji, i u Hrvatskoj, i u BiH itd. bili konstitutivni narod. Oni su danas, dame i gospodo narodni poslanici, nacionalna zajednica, isto koliko Makedonci, Bunjevci, Rusini itd. Ovo je drastičan dokaz. Nemojte slučajno relativizovati ovo, jer ovo piše vrlo kratko i jasno. Mnogo ste govorili o centralizaciji i decentralizaciji. Lako vam je da pričate o nekakvoj decentralizaciji u Mrčajevcima, Seleušu, Novom Sadu, Beogradu. Što ne pričate o globalnom nivou decentralizacije? Što ne pričate o decentralizaciji u EU, kojoj ovako podanički hrlite, ta decentralizacija je u EU sada zabetonirana Lisabonskim sporazumom, pa ste doživeli da ovako puzeći, govorim fugurativno, dočekate izvestioca Evropskog parlamenta, između ostalog i u ovoj zgradi, Jelka Kacina, da vas onako verbalno išamara da vam još zuji u ušima. Niko ništa nije smeo da mu kaže, nego je morao predsednik Republike da reaguje. To je taj odnos. Mi iz DSS želimo partnerski odnos, a vi ste spremni na vazalski odnos. To je velika razlika između nas i vas i toliko o centralizaciji i decentralizaciji. Separatizam; ne date nam da pričamo o separatizmu. Daću vam koliko hoćete primera zašto mora ovde da se govori o tome. Ovo citiram: ''Ne znam da li je Predlog statuta protivustavan, ali znam da je politički veoma opasan, jer otvara vrata secesionizmu u Pokrajini.'' Ovo su reči dugogodišnjeg predsednika Pokrajinskog odbora DS, gospodina Gorana Kneževića. On vas u dušu poznaje. Zna o čemu govori. Morao je da završi i u zatvoru i sada kada je izašao iz zatvora, sada je nepostojeća ličnost, persona non grata, a dobar je bio. Setite se njegovog nadimka - omiljeni gradonačelnik Borisa Tadića. Šta mislite, da mi to zaboravljamo? Nemojte biti licemerni prema čoveku, godinu dana je ležao u zatvoru na pravdi boga. Što se tiče separatizma, moj sugrađanin, predsednik LSV, gospodin Nenad Čanak, da li se seća iko 23. decembra 1991. godine, kada je lordu Karingtonu i konferenciji o Jugoslaviji poslao Memorandum o Vojvodini? Da li se iko seća tog akta? On je danas važan činilac u vladajućoj koaliciji u Republici Srbiji. Šta piše u tom memorandumu o Vojvodini seća li se iko? On je obznanio da istorijski uslovi i 1945. godina, kada je Vojvodina pridružena Srbiji i Jugoslaviji, više ne važe. Govorim sa distance iz 1991. godine prošlog veka. Čanak traži od Karingtona da budućnost Vojvodine treba da bude konfederalna jedinica Srbije, a ako to Srbija ne prihvati, onda Vojvodina treba da bude nezavisna država. Vi meni sada zabranjujete da pričam o separatistima. Izvinjavam se, u vladajućoj koaliciji sede. Čanak traži da teritorije severno od Save i Dunava, koje je Srbija anektirala, citiram, ne parafraziram, moraju biti vraćene novoj državi. Kojoj, nije rekao. O čemu je onda reč? Šta možemo očekivati od dogovora Cvetković-Čanak? Gde Cvetković prihvata, podsetiću, njegove amandmane i šta možemo očekivati od ovog pravnog hibrida što predstavlja ovaj statut AP Vojvodine, koji su pisali, najpre, tako ću ih i nazvati, autonomaši i separatisti u Vojvodini, pa je tobože nekakvim intervencijama nešto tu i promenjeno. Samo sam na jednom primeru...
Narodni poslaniče, vrlo jasno smo napravili dogovor i poštovan je sve do ovog trenutka, da možete kvalifikovati, diskvalifikovati akt ad hominem. Ne može bez opomene. Izričem vam opomenu. Nastavite.
Da li ste čuli za opskurni centar koji se bezazleno zove Vojvođanski biznis centar u Parizu, u kome su se redovno okupljale određene strukture, za koje ponovo tvrdim da su imali opasne namere po jedinstvo ove države, gde se tobože sastaju samo zarad ekonomske samostalnosti Vojvodine? Verujte šta se tamo priča da te podatke imaju svi oni koji treba da bezbednosno čuvaju državu Srbiju. Pitajte Nacionalni savet, a evo i ja ih pitam javno, za bezbednost ili predsednika tog saveta, odnosno predsednika Republike gospodina Borisa Tadića, da li ima podatke o razgovorima u tom centru. Verujem da imaju još više nego što im treba, ali niko ne reaguje. Neće proći mnogo vremena, a predsednik proevropske Vlade Vojvodine uzeće sebi za slobodu da kritikuje Srbiju kako zaostaje na evropskom putu. Znate li šta će se desiti? Te kritike biće, naravno, primećene i podržane od zvaničnika EU, a onda će Brisel snažno ohrabriti Vladu Vojvodine da započne prijateljsko dijalog sa Srbijom, kako bi se harmonizovali odnosi Srbije i Vojvodine. Dotle će već prvi ekstremisti u Vojvodini početi glasno da traže raspisivanje referenduma o nezavisnosti. Početna klica, početna ideja, statut će da važi samo za građane u Vojvodini, ostatak, odnosno ostali deo Srbije će se ponašati po Ustavu. Kuda vodi Srbiju Boris Tadić? Kao starac Santjago u knjizi Ernesta Hemingveja "Starac i more", svoju sabljarku, onako izmučenu, izjedenu i svakog dana sve manju i manju, samo što je Santjago nekako stigao do obale, a Boris Tadić, siguran sam, nikada neće stići do EU. Ali, šta ćemo sa Srbijom, pobogu, ljudi?
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 14 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč. (Dragan Todorović, sa mesta: Nisam bio kada ste me prozivali, pa sam se prijavio.) Narodni poslaniče, niste na redu, vi ste bili u elektronskom sistemu za povredu Poslovnika. (Dragan Todorović, sa mesta: Imam ovaj spisak i želim da govorim po dnevnom redu.) Ako je po redosledu prema prijavama za reč, na redu će biti narodni poslanik Mileta Poskurica, ako vi ne želite da govorite o povredi Poslovnika. Želite li da govorite o povredi Poslovnika? Narodni poslanici Željko Tomić i Rade Obradović su zamenili mesta, tako da vas je to dovelo u zabunu. Željko Tomić je govorio umesto narodnog poslanika Radeta Obradovića. (Dragan Todorović, sa mesta: Izvinite što sam bio u zabludi. Neću nikad više, časna reč.) Nemate razloga da se izvinjavate što ste bili u zabludi, svima se desi. Zato smo tu da pomognemo jedni drugima da raspršimo zablude i tlapnje koje imamo. Narodni poslanici kažu da nisam bila u zabludi. (Zoran Nikolić, sa mesta: To je mali korak za vas, a veliki za Skupštinu.) Evo narodnom poslaniku Zoranu Nikoliću da odgovorim. Danas sam bila u zabludi jer sam bila uverena da je osam sati dovoljno da obavimo raspravu o Predlogu odluke o potvrđivanju statuta u vreme televizijskog prenosa. Pošto to nije slučaj, za danas završavamo rad. Zahvaljujem, narodni poslaniče Zorane Nikoliću. Za danas završavamo rad i rad nastavljamo sutra u 10.00 časova, raspravom po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč, u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke o davanju prethodne saglasnosti na Predlog statuta AP Vojvodine. Prvi prijavljeni govornik po ovom redosledu je narodni poslanik Mileta Poskurica, posle njega narodni poslanik Žika Gojković, pa narodni poslanik Dragan Todorović. Hvala vam svima. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 86 narodnih poslanika i da postoje uslovi Poslovnikom određeni za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, u primeni je član 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, po kojem narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja, i to tako da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika Odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika, osim na sednici Narodne skupštine. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući daje reč prijavljenim predsednicima, odnosno ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa počevši od brojčano najmanje poslaničke grupe, pa do brojčano najveće poslaničke grupe. Lica iz stava 1. ovog člana, dakle ona od kojih narodni poslanici primenom člana 235. zahtevaju objašnjenje, dužna su da traženo obaveštenje, odnosno objašnjenje u pisanom obliku dostave narodnom poslaniku u roku od 15 dana. Za reč se javio narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.