Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim da sačekate tridesetak sekundi nakon što se da znak za utvrđivanje kvoruma i da proverite da li se na ekranu, nakon što ste ubacili identifikacione kartice, pojavljuje da je identifikacija potvrđena. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 84 narodna poslanika. Zvučni signal koji ste čuli je oznaka da je sistem registrovao 84 narodna poslanika, a trenutno je 88 narodnih poslanika, tako da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Velimir Ilić, Jelena Travar-Miljević i Vitomir Mihajlović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju Oliver Dulić, ministar životne sredine i prostornog planiranja, Miladin Avramov, državni sekretar u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja, Aleksandar Vesić, Ljiljana Stanojević i Jelena Cvetković, pomoćnici ministra, zatim, Ivica Radović, državni sekretar, Danica Baćanović, pomoćnik ministra, Momčilo Živković, direktor Agencije za životnu sredinu i Željka Juričić, direktor Fonda za zaštitu životne sredine. Prelazimo na zajednički načelni pretres 7, 8, 9, 10, 11. i 14. tačke dnevnog reda – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU, O ZAŠTITI VAZDUHA, O ZAŠTITI PRIRODE, O ZAŠTITI OD BUKE U ŽIVOTNOJ SREDINI, O ZAŠTITI I ODRŽIVOM KORIŠĆENjU RIBLjEG FONDA I O IZMENAMA ZAKONA O ZAŠTITI ŽIVOTNE SREDINE Podsećam vas da je rad u petak završen učešćem na sednici predsednika ili ovlašćenog predstavnika poslaničkih grupa i izlaganja predstavnika Vlade i da je vreme na raspolaganju predsednicima, odnosno ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa sledeće: SPS-JS, ovlašćeni predstavnik ima na raspolaganju još tri minuta; NS ima na raspolaganju ukupno vreme, Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica ima na raspolaganju ukupno vreme; Poslanička grupa G17 plus, čiji je ovlašćeni predstavnik narodni poslanik Saša Milenić, ima na raspolaganju osam minuta, Poslanička grupa SRS-a ima na raspolaganju ukupno vreme, predstavnik Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju, još tri minuta, Poslanička grupa Nova Srbija – ukupno vreme, kao i poslaničke grupe manjina i PUPS-a. Da li se neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Ima reč gospođa Milica Vojić-Marković. Narodna poslanice, elektronski sistem je u funkciji, tako da vas molim da date prijavu za reč na vašem sistemu, da bi se registrovalo ime. Izvolite.
Započela bih svoje izlaganje konstatacijom da su ove teme veoma važne i da moramo da damo doprinos kakav zaslužuju, jer svaka tema, posebno tema o ekologiji, zaslužuje posebnu diskusiju, iako je ministar Dulić ovde dao izuzetan udeo u vezi s preduzetim merama na tom planu. Moja konstatacija od prošlog puta u vezi s ekologijom je i sada ista, jeste ekonomičnije da na ovakav način bude objedinjena rasprava povodom ovih sistemskih zakona na dnevnom redu, ali smatram da u objedinjenoj raspravi, u tri minuta, ne može da se raspravlja podjednako o ovako važnim stvarima kao što su sistemski zakoni, pogotovo zakon o zaštiti vazduha. Ja ću sada nešto reći u vezi s informacijom i pričom o Velikom bačkom kanalu. Veliki bački kanal je veoma važan problem i treba ga rešavati. O tome je govorio i ministar poljoprivrede i to je u njegovoj nadležnosti. (Tonskog zapisa nema.) Zakon o proceni uticaja na životnu sredinu donet je 2004. godine, a stupio je na snagu u decembru 2004. godine. Zakonom su uređena pitanja koje se odnose na postupak donošenja i sprovođenja odluka koje se odnose na utvrđivanje indirektnih i direktnih uticaja na životnu sredinu, planiranih projekata, a sve u cilju praćenja, sprečavanja, ublažavanja i ograničavanja nepovoljnih uticaja na životnu sredinu i zdravlje ljudi. Dakle, predmet procene uticaja su projekti koji se planiraju i izvode, promene tehnologije, rekonstrukcije, proširenje kapaciteta, prestanak rada i uklanjanje objekata, odnosno postrojenja i opreme koji mogu da imaju veliki uticaj na životnu sredinu. Predmet procene su, takođe, i projekti koji su izvedeni bez izrade studije o proceni uticaja, a nemaju odobrenje za izgradnju, ili se, recimo, koriste bez dobijanja upotrebne dozvole. Procena uticaja vrši se na projekte iz oblasti industrije, rudarstva, saobraćaja, turizma, energetike, poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, upravljanja otpadom i komunalnih delatnosti. Procena uticaja se vrši za projekte koji se planiraju na prirodnom dobru i u zaštićenoj okolini nepokretnog kulturnog dobra i za druge projekte, u skladu sa posebnim propisom kojim se uređuju liste projekata za koje se vrši procena uticaja. Šta je to novo što donosi Predlog izmena i dopuna i zbog čega se dopune vrše? Svako ko se ozbiljno i profesionalno bavi ovom materijom, rekao bi da su promene, uglavnom, kozmetičke i da se jedina bitna izmena vrši kada je u pitanju skraćenje perioda za dobijanje saglasnosti na studije o proceni uticaja na životnu sredinu. Prvi problem koji se pojavljuje u ovim izmenama je što Nacionalnu strategiju održivog korišćenja prirodnih resursa i dobara ne donosi Narodna skupština, već Vlada, što nije dobro. Ovako važna strategija mora da se nađe pred poslanicima koji predstavljaju sve građane Srbije. Takođe, prema Predlogu imena i dopuna ovog zakona, izveštaj o realizaciji Nacionalne strategiji, koji se podnosi jednom u dve godine, ministar podnosi Vladi, a ne dostavlja se na uvid Skupštini. Još jedan problematičan predlog – Nacionalni program zaštite životne sredine donosi Vlada, a ne Narodna skupština. Propisivanjem obaveza da se plaćaju naknade za zaštitu i unapređenje životne sredine na osnovu prava svojine, odnosno prava na zakup stambene i poslovne prostorije, na primer, u Pančevu, građani su dodatno kažnjeni što im drugi ugrožavaju zdravlje, ugrožavaju životnu sredinu, dok, s druge strane, dosadašnji obveznici plaćanja naknade, vlasnici teretnih vozila, tj pravna i fizička lica koja obavljaju poslove prevoza i transporta nafte i naftnih derivata na teritoriji grada, kao i sirovina, poluproizvoda i proizvoda hemijskih i drugih opasnih materija za industriju i iz industrije, ne bi bili u obavezi da plaćaju ovu naknadu. Tako, princip „zagađivač plaća“, ministar Dulić, kao predstavnik predlagača, postavlja kao – žrtva je kriva, pa neka plati. Čudan pristup, koji narušava načelo i podelu odgovornosti i postavku – bazu na koju se oslanjaju ekološki zakoni u svetu. To je, valjda, nagrada nekom ko je puštao sirene u periodu kampanje. Dakle, za DSS je neprihvatljivo da se zakon na nekog odnosi i neko mora da ga poštuje, a neko ne. Poznato je da svi delovi IPPC sistema još uvek nisu regulisani podzakonskim aktima, što onemogućuje primenu integrisane dozvole, kao jednog od najmoćnijih upravljačkih instrumenata u zaštiti životne sredine. Delovi Community Acquis o zaštiti životne sredine, za koje je vidljivo da nisu transponovani u domaće pravo, ili su samo delimično, na nivou primarnih propisa transponovani, odnose se na primenu najboljih dostupnih tehnika graničnih vrednosti emisija zagađujućih materija u vodu i vazduh monitoringa; jasan prikaz pozitivnih i negativnih efekata primene na sva tri nivoa, tj na državnom, pokrajinskom, opštinskom i gradskom; identifikaciju i ocenu uzroka problema koji se javljaju u primeni tih propisa; preporuke za unapređivanje postojećih zakona i podzakonskih akata, u cilju postizanja pune transpozicije. Ovde je više nego neophodno naglasiti da bi svaki pokušaj izmene i dopune navedenih propisa, za koje je javno deklarisan visoki stepen saglasnosti sa Community Acquis, bez detaljne analize njihove primene, identifikacije problema u njihovoj primeni i uzroka tih problema, moglo imati za posledicu ono što se danas zapaža kao ''rumunski sindrom'', tj. prekrivanje postojećeg sa EU zahtevima usklađenog prava i vraćanje na staru praksu, tj. udaljavanje od normativnih modela Evropske unije. Takav pokušaj, ili eventualni rezultat takvog pokušaja, sigurno ne bi poboljšao poziciju Srbije u pregovaračkom procesu sa Evropskom komisijom. (Predsedavajuća: Molim vas, mikrofon je isključen.) Reći ću još nekoliko kritika koje je poslanička grupa DSS-a dala kada su u pitanju zakon o zaštiti životne sredine i zakon o proceni uticaja na životnu sredinu. Svi znamo da postoji projekat "Jugoleks", koji je, zapravo, projekat koji gleda koliko su zakoni i propisi EU transportovani u pravo Republike Srbije, i kao rezultat aktivnosti na transpoziciji navedenih propisa doneti su sledeći propisi: zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, zakon o proceni uticaja na životnu sredinu, sve u 2004. godini, sa šest pravilnika i uredbi koje regulišu i dopunjuju ovaj zakon. Moje pitanje je – zašto se zakon o proceni uticaja na životnu sredinu menja bez analize efekata primene? Imali smo obavezu da napravimo analizu efekata primene od 2004. do 2009. godine. Doduše, u obrazloženju zakona postoji nešto što bi se moglo tretirati kao analiza efekata primene, ali to je zaista šturo i mislim da poslanici zaslužuju, makar Odbor za zaštitu životne sredine, da se pred njima nađe ova analiza efekata, jer to je vrlo važan deo u ovom našem poslaničku radu i zalaganju Parlamenta da se ovaj zakon primenjuje. Treći zakon iz te serije je zakon o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine. Ima sedam uredaba i pravilnika koji su dopuna ovom zakonu. Zašto nisu doneti u 2007. i u 2008. godini uredba o načinu i metodi monitoringa, pravilnik o uslovima za primenu najboljih dostupnih tehnika, uredba o privremenim graničnim vrednostima, emisija o vazduhu za prvih pet godina usklađivanja pojedinih privrednih grana? Moram reći da se u ovom projektu "Jugoleks" radilo i urađene su uporedne ekspertize s visokom ocenom kvaliteta finalnog teksta zakona o zaštiti životne sredine. Pitanja vezana za ovaj zakon su – zašto nisu doneti izvršni propisi, kojih je preko 20, koliko je propisa doneto u toku 2007. i 2008. godine…
Molim narodne poslanike da prekinu žamor i saslušaju koleginicu dok izlaže. Zaista je jako teško da se prati, a i njoj je teško da govori. Molim vas da poštujemo red u Narodnoj skupštini. Izvinite i nastavite.
Dakle, zašto nisu doneti izvršni propisi, njih preko 20? Koliko je propisa doneto od 2007. do 2008. godine? Zašto se zakon menja bez analize efekata primene 2004-2009. godine? Zašto izmena zakona ima 85 članova, da li je to kozmetika, ili je neka suštinska izmena? Zašto izmene pojedinačnih rešenja nisu kvalitetno obrazložene? Zašto je analiza efekata, već sam napomenula, toliko oskudna? Zašto je izmenama Zakona narušen koncept važećeg zakona, taj tzv. integrisani pristup? Kao predstavnik političke parlamentarne stranke DSS, plašim se ''rumunskog sindroma'', koji je, zapravo, ''kvarenje'' zakona, da se već jednom doneti zakoni i propisi, koji su usaglašeni s evropskim, s EU, ovom prilikom udaljavaju od tog originalnog teksta i od toga da su toliko usklađeni. Imam ovde kompletno koliko je koji zakon u skladu sa zakonima EU. To su vrlo visoki procenti. Bojim se da se ovim to kvari. Reći ću nešto i o kvalitetu vazduha, zakonu o zaštiti vazduha. Sve to radim, otprilike, svesna, da trčim jednu maratonsku trku, da se takmičim s vremenom od 20 minuta i govorim o sistemskim zakonima koji su i te kako važni. Kvalitet ambijentalnog vazduha, pre svega, u urbanim sredinama, meri se količinama i emisijama sumpordioksida, ugljendioksida, alkodioksida, čađi, praškastih organskih i neorganskih materija, koje potiču, uglavnom, iz termoenergetskih postrojenja, iz industrije, saobraćaja, sagorevanja u individualnim kotlarnicama. Tako imamo izuzetno velike zagađivače, recimo, termoenergetska postrojenja u Obrenovcu, Kolubari, rafinerije u Pančevu i u Novom Sadu, imamo hemijsku industriju, metalurške komplekse u Pančevu, Kruševcu, Boru i Smederevu. Imamo jako mnogo problema sa zagađivanjem vazduha tamo gde su cementare. Ovih dana, kada govorimo o ovim problemima zaštite životne sredine, načeli smo neke od tih. Često se pominje pitanje Kosjerića i mislim da treba prokomentarisati te stvari, jer je javnost u radu i te kako važna, a mi ćemo kasnije, posle ove tačke, imati priču o javnosti rada u oblasti zaštite životne sredine, pa ću iskoristiti vezu između toga. Uglavnom, Odboru za zaštitu životne sredine stižu žalbe građana koje žive u tim sredinama koje imaju cementare. Imamo priču iz Kosjerića. Uglavnom se žalbe odnose na neispunjavanje odredaba koje su bile vezane za kupoprodajne ugovore, kada su ove cementare prodate. One su imale obavezu da svoju tehnologiju osavremene i tek onda uđu u priču s Memorandumom koji su potpisale s ovim ministarstvom. Naravno, Kosjerić nije uradio to što je bila njegova obaveza. Javnost u Kosjeriću nije bila upoznata šta se dešava i tu je negde nastao kurcšlus. Ministarstvo je potpisalo pomenuti memorandum s cementarama kako bi rešilo problem tokova otpada. Do sada nije imalo rešenje za to i to jeste jedan način da se priđe ovom problemu i mislim da je to u redu. Međutim, u Memorandumu je precizirano da će se, prema iskustvu koje se primenjivalo u drugim zemljama, razvijenim zemljama, kao alternativno gorivo, pored guma, koristiti otpadna ulja, kao i druge sirovine, otpadi, i to, otprilike, maksimalno do 12% od ukupno utrošene energije iz ovih izvora. Naravno da je prioritet zaštita životne sredine, kontrola kako se i šta loži, kako se koristi, šta izlazi iz dimnjaka gde se sve ovo loži i to jeste nešto nad čime treba imati neprekidan uvid. Podsećam da je javnost rada nešto što je i te kako važno u svemu ovome i da tu ministarstvo i Skupština treba da imaju svoju ulogu. Građani moraju da znaju još jednu stvar, da nije važno šta ulazi kao gorivo, nego šta izlazi u vazduh. Tim projektom spaljivanja petrolkoksa u Kosjeriću, zapravo se dogodilo da se pojavljuje dioksin, koji jeste toksičan, ali kada se radi visoko sagorevanje, na temperaturi od 1400 stepeni, uz adekvatno vođenje procesa, on se oslobađa u vrlo maloj količini. Mnogo opasniji u tom smislu je dioksin koji se oslobađa na niskim temperaturama i na otvorenom, kao što su deponije, kontejneri, a Beograd i svi veliki gradovi u Srbiji imaju upravo taj problem da u toku zimskog perioda iz kontejnera neprekidno tinja ili gori sadržaj i to je jedna od stvari koje građanstvo treba da zna i o kojoj treba da vodi računa. Ta priča oko Kosjerića je priča i o cementarama u ovoj zemlji. Mislim da zaista treba da se povede računa o toma kada se u nekim sledećim vremenima bude kontrolisalo šta se i kako radi u cementarama. Inače, po zakonu o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja životne sredine, sve industrijske grane će do 2015. godine morati da prilagode svoju tehnologiju standardima koje postavi ovo ministarstvo, jer će samo na taj način dobijati ove integrisane dozvole. To je jako važno reći. Kada je u pitanju merenje, mislim da je ministar rekao prilično o tome kakve su sve merne stanice širom zemlje, i to je u redu. Ne treba gubiti vreme na to. Mislim, treba komentarisati to, ali s obzirom na vreme koje imam je i moja poslanička grupa, ne mogu da ulazim u to. Moram da kažem šta su uzroci naših problema – neusklađenost naših propisa u oblasti emisije s direktivama EU, zatim, nedostatak prečišćavanja otpadnih gasova i niska efikasnost postojećih uređaja za prečišćavanje u industrijskom i energetskom sektoru, korišćenje zastarelih tehnologija, za to nam je primer Kosjerić, nedostatak podsticajnih mera za smanjenje emisija i potpuno neracionalno upravljanje saobraćajnim sistemima, kao i neadekvatno održavanje vozila, loš kvalitet motornih goriva. Postoji još jedna vrlo važna stvar. Važno je uvesti diferencirane nadoknade za cenu olovnog i bezolovnog benzina i, postupno, potpuno eliminisati olovno gorivo do 2010. godine. To je, naravno, naša obaveza koja stoji i u Nacionalnom programu za zaštitu životne sredine. Moguće je usmeriti te prihode na zaštitu životne sredine u tom smislu. Ono što je još vrlo važno, sam po sebi, ovaj zakon nije loš i ne može se komentarisati u tom smislu, ali treba raditi na njegovom poboljšanju. Na kraju krajeva, Poslanička grupa je dala nekoliko amandmana u tom pravcu. Međutim, ono što u sumnju dovodi sav ovaj napor i veliki rad na ovome i zbog toga, pre svega, to treba komentarisati, jeste nedostatak finansijskih sredstava da se ovaj zakon sprovede, da se nađe kao živ zakon u sistemu zaštite životne sredine. Čini mi se da su i industrija, i saobraćaj, metalurgija itermoenergetika, već na ivici jednog potpunog zaduženja, u smislu da su već toliko materijalno opterećeni da zaista ne možemo da im postavimo i nove zahteve. Oni su, u stvari, na ivici kolapsa, zbog vrlo uspešnih finansijskih i ekonomskih mera ove vlade, tako da, ako im sada postavimo dodatne uslove, ne znam da li ćemo imati efekte koje očekujemo, a postavljati im uslove tek da se postavljaju, ne znam koliko ima smisla. Ono što je primedba – novca nemamo. Možemo imati sjajan zakon, možemo imati najširu društvenu podršku, ne znam nijednu poslaničku grupu koja neće dati podršku nečemu što doprinosi poboljšanju životne sredine, međutim, sve ovo ostaje mrtvo slovo na papiru ako finansijski to ne možemo da podržimo, a bojim se da je upravo to problem. Sa druge strane, opet neću da ulazim u tu priču do kraja, ali treba komentarisati još neke stvari vezane za ovaj zakon. Ono što daje nadu je to da su veliki zagađivači već opterećeni troškovima primene novih tehnoloških rešenja i zaista smanjuju zagađenje. To ide jako sporo i vrlo je komplikovano, na kraju, iz svih ovih razloga koje sam navela, potpune nesposobnosti Vlade da im pomogne u tom pravcu. Takođe, utvrđena je dinamika integrisanja i dobijanja dozvole do 2015. godine za sve velike zagađivače po sektorima. To daje nadu da se može iz ovoga izaći; monitoring i inspekcijski nadzor merenja emisije se već sada sprovode i neće biti potrebno 24 meseca da zaživi, a to je već poprilično živ sistem i treba mu dati mogućnost, malo ga unaprediti i dati mu zakonske osnove da može da deluje. Nešto o zakonu o zaštiti od buke. Prosto, mislim da je to zakon koji ova država čeka već dugo vremena, pogotovo urbane sredine, jer noćna i dnevna buka su noćna mora skoro svih velikih sredina, velikihgradova, Beograda naročito, i treba prokomentarisati samo nekoliko osnovnih činjenica. Šta je to, zakonski, buka? To je subjektivni osećaj izazvan bilo kojim neželjenim zvukom koji nastaje mehaničkim treperenjem elastičnog medija između 16 i 20.000herca. To je već nauka. Nema razloga da je ne kažem. Posledice buke su i te kako pogubne za čoveka. One mogu biti fizičko gubljenje sluha, mogu biti lakše posledice – psihološke, a, bogami, mogu dovesti do depresije, povećanja krvnog pritiska, mogu biti zaista vrlo ozbiljne i duboke i zbog toga je država morala da da odgovor u vidu ovog zakona, jer, otprilike, od svih izvora u urbanim sredinama, saobraćaj pravi 80% buke. Mislim da u tom smislu treba voditi računa i o zakonu o saobraćaju, jer je vrlo važno da se to komentariše javno. Otprilike sam ušla već u tuđe vreme i vrlo mi je žao zbog toga, jer bih komentarisala malo i ovaj zakon o održivom korišćenju ribljeg fonda. Mi i te kako imamo kapacitete u ovoj oblasti, ali, nažalost, jednim trapavim radom i odnosom – polako, sve će se samo od sebe rešiti, tu smo malo rezultata imali. Praktično je ovaj riblji fond bio prepušten ribolovačkim udruženjima, koja su gazdovala ili ovako ili onako, a to neko industrijsko izlovljavanje je bilo vrlo malo primenjeno. Mislim da tu imamo kapacitete da uradimo nešto i na poboljšanju zdravlja naših građana na taj način. Šta su problemi u ribarstvu? Još uvek, nizak kapacitet sektora ribarstva u okviru nadležnog administrativnog organa, to su i kadrovski i materijalno-tehnički problemi, zatim, nizak stručni kapacitet korisnika ribarskih područja, neusklađenost propisa u oblasti ribarstva i propisa o zaštiti prirode, nedisciplina profesionalnih i rekreativnih ribolovaca. Kada sam već to pomenula, moram ministru da uručim pozdrave od nekoliko udruženja ribolovaca, koji su tražili sastanke s poslanicima, čini mi se da se to prvi put događa, i koji su komentarisali ove ribolovačke ispite, smatrajući da je to nešto što je potpuno neprimenjivo i smešno, da treba u tom smislu reagovati. Mi jesmo, kao poslanička grupa, reagovali na taj način i to smo izbacili, zapravo smo amandmanski uticali da se izbaci. Vrlo važan prvi korak uvođenja reda u ovu oblast jeste donošenje adekvatnog zakona. Mi moramo da zaštitimo prirodna plovišta, da revitalizujemo postojeće plovne zone i eko-sisteme i moramo da obezbedimo maksimalno mogućureprodukciju ribljeg fonda. Mi imamo administrativni problem kako to da uradimo i zbog toga nam je vrlo važan ovaj zakon. Šta bi trebalo da bude cilj ovog zakona? Upravljanje ribljim fondom u ribolovnim vodama obuhvata i zaštitu i održivo korišćenje i promet riba, održivo korišćenje ribolovnih resursa. Utvrđuju se uslovi za obavljanje privrednog, rekreativnog i sportskog, ali i ribolova u naučnoistraživačke svrhe, utvrđuju se uslovi za obavljanje prometa riba, utvrđuje se efikasan nadzor, koji obuhvata prava, dužnosti i ovlašćenja inspektora, i pooštrava se kaznena politika, što jeste jedan od načina koji, možda, može da se komentariše, ali mislim da treba voditi računa. Šta je ono što je naše pitanje? Ovim zakonom se utvrđuju i proglašavaju ribarska područja radi održivog korišćenja ribljeg fonda u ribolovnim vodama. Ta područja ustanovljava ministar. Mi nismo sigurni da je to u redu. Ustupa ih na korišćenje privrednom društvu ili javnom preduzeću, koje usklađuje naknadu za korišćenje ribarskog područja, i to Fondu za zaštitu životne sredine 15% od novčanog iznosa troškova za dozvole za privredni ribolov, a 10% od novčanog iznosa za dozvole za rekreativni ribolov. Znam podatak da je ova dozvola ovog trenutka negde oko 5.000 dinara i da je tih 10% – 500 dinara. Ribolovci kažu da će biti problema, jer su im država i ova vlada, praktično, uzeli sve u normalnom životu i sada ih oglobljavaju kada idu da leče živce na vodama. Tako poručuju, a ja prenosim ono što je poruka. Dakle, ako ministar, po Predlogu zakona, može korisniku da da ili da oduzme ribolovno područje, nama se čini da je to loše rešenje, zato što u tom slučaju može da dođe do raznih zloupotreba, do raznih dezinformacija i svega ostalog i zato smo ovaj amandman uložili na taj način. Predlog zakona, kao jednu od mera zaštite ribljeg fonda, utvrđuje lov za sve ili za pojedine vrste riba u ribarskom području, ali i zabranu lova ribe koje nemaju propisanu veličinu. To je i do sada bio slučaj, samo treba kontrolu i inspekcijske službe pustiti da rade. Ribolovci kažu da su oni najbolja kontrola na vodama, jer, kada su oni na vodi, onda nema krađe ribe; oni koji zaista kradu ribu, ne pecaju na taj način, nego koriste neka druga sredstva, koja nisu dozvoljena. Takođe, ministar proglašava riblja plodišta na pojedinim delovima ribarskih područja, što nam se opet čini kao loše rešenje. Mislim da treba na neki kvalitetniji način da se ovo pitanje reši. Znači, zakon utvrđuje i mere očuvanja eko-sistema ribolovnih voda, zabranjuje ispuštanje štetnih i opasnih materija i drugih agenasa koji bi narušili fizičke, hemijske, biološke i ambijentalne odluke i time poremetili kvalitet vode. Mislim da je to i te kako važan deo, pre svega, zato što svakog proleća, prskanjem voća, korišćenjem raznih sredstava kojima se poboljšava kvalitet zemlje, imamo problem trovanja vode na raznorazne načine. Ministarstvo u ovom delu mora da povede najviše računa, jer mi imamo u ovoj zemlji i tzv. mrtve vode, ali imamo i reke koje su sačuvale i svoj kapacitet i svoju zdravu vodu. Dolazim iz Valjeva, mi tamo imamo Gradac, koji je i te kako zdrava i čista voda, i Ministarstvo u tom delu zaista mora da poradi kako bi se očuvale ove vode i kako bi se kvalitet voda popravio i na drugim mestima. Opet je jedan od načina kontrola, kontrola i kontrola; zaista mislim da to treba uraditi. Mi konačno moramo da poradimo nešto i na zaštiti životne sredine u Srbiji. Kod stručnih ispita koji su obavezni za inspektore, za ribočuvare, za ribolovce, imamo još jedan deo na koji smo amandmanski uticali, a to je da ribočuvari imaju svoje zamenike. Ti zamenici nemaju nikakva obeležja, bar u zakonu nisu predviđena, i nikakve nadležnosti, a ipak idu uz ribočuvare da im pomažu. Mislim da tim ljudima onda život može da bude ugrožen, ne karikiram, nego to kažem iz raznoraznih iskustava. Treba povesti računa da ako ribočuvar ima takva obeležja i određenu vrstu zaštite, mora da ih ima i njegov zamenik, tj. na bilo koji način ustanoviti, možda, niži nivo te zaštite, ali mora se voditi računa o tome. Sve ovo što sam rekla je jedan komplikovan i zamršen sistem, a ono što je moja i dilema moje poslaničke grupe jeste nadležnost nad ovim zakonom, jer mi se čini da se ovde u nadležnosti sudaraju Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja i, s druge strane, Ministarstvo poljoprivrede. Moje iskustvo, kao poslanika, i moje poslaničke grupe, koja je ovaj zakon razmatrala i o kome će se govoriti još u daljem radu ove sednice, jeste da tamo gde se nadležnosti prepliću i gde nisu striktno određene, imamo potpuni nesklad, nemamo kontrolu nad sistemom, a naša je obaveza da je imamo, kao država, jer tek kada imamo tu kontrolu možemo da sprovodimo zakon. Toliko. Kasnije ćemo još govoriti o tome. Hvala vam.
Zahvaljujem. Iskorišćeno vreme je 28 minuta i 30 sekundi, od čega je sedam minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe, jedan minut ste imali pravo zato što ste bili prekidani zbog žamora u sali. Da li se još neko javlja? (Da) Molim vas, narodni poslaniče Zorane Mašiću, da pritisnete prijavu za reč da biste mogli da dobijete reč na svojoj poslaničkoj jedinici. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre i saradnici Ministarstva, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, takođe se pridružujem mišljenju i ovde iznetim stavovima da ovakva rasprava, objedinjena s ovolikim brojem zakona i, na neki način, s heterogenim zakonima, a i obimnim po materiji, stvarno nema pravog smisla, niti može da na pravi način informiše javnost o tome šta mi u Narodnoj skupštini donosimo, šta je suština tih zakona, dok je za one koji pripremaju ovakav vid rasprave, znači, da govore u načelu o najbitnijim i najvažnijim stvarima iz ovih zakona, to, takođe, prilično teško. Pokušaću kroz svoje izlaganje da dam analizu ključnih stvari iz ovih predloga zakona o kojima danas raspravljamo, upravo zbog javnosti, jer mislim da tokom ovog perioda kako raspravljamo nije u pravom smislu apostrofirano ono što je najbitnije. Takođe, prinuđen sam, zbog vremena koje imam na raspolaganju, da čitam materijal koji sam pripremio, iako mi dosad to nije bila praksa, jer sam pokušavao, upravo, izlaganjem da obrazložim ono najbitnije; s obzirom na obimnost, prosto sam prinuđen na to. Izvinjavam se svima vama. Prvo ću govoriti o ova dva zakona koja se dopunjuju, znači, Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, jer mislim da oni imaju nekakvu organsku vezu, a zatim o Predlogu zakona o zaštiti vazduha, Predlogu zakona o zaštiti prirode, Predlogu zakona o zaštiti od buke i, na kraju, Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenjuribljeg fonda. U Republici Srbiji, sistem zaštite životne sredine uređen je Zakonom o zaštiti životne sredine, koji sa Zakonom o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, Zakonom o proceni uticaja na životnu sredinu i Zakonom o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine čini set propisa iz oblasti zaštite životne sredine, kao i podzakonskim aktima koji su doneti u skladu s ovim zakonom. Razlozi za donošenje izmena Zakona o zaštiti životne sredine su: otklanjanje nedostataka uočenih tokom primene Zakona o zaštiti životne sredine, usklađivanje s drugim sistemskim zakonima iz oblasti zaštite životne sredine, donošenje novog zakona o zaštiti vazduha, zaštiti prirode, zaštiti od buke i hemikalija. U suštini, odredbe koje su bile u Zakonu o zaštiti životne sredine prenete su na ove zakone, samim tim je logično da ovaj zakon, u tom smislu, bude izmenjen. Izmene zakona su i u vezi s prenošenjem propisa EU u domaći pravni poredak, zatim, obezbeđenjem pravne sigurnosti svih privrednih subjekata koji obavljaju delatnost koja zagađuje životnu sredinu, i to tako da neće zagađivanje plaćati dva puta, znači, kroz naknadu, i pooštravanjem kaznene politike. Zakonom su utvrđene i razgraničene nadležnosti organa Republike, autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave koje se odnose na izradu strateških i planskih dokumenata, uspostavljanje i vođenje informacionog sistema. Predložena rešenja u Predlogu izmena Zakona će uticati na privredu, odnosno operatere, postrojenja u kojima se obavljaju aktivnosti u kojima su prisutne određene količine opasnih materija, odnosno njihove obaveze obaveštavanja, planiranja i sprovođenja mera zaštite od hemijskog udesa. Znači, ovim odredbama se povećava bezbednost rada tih postrojenja, čime se pozitivno utiče na smanjenje rizika od nastanka hemijskog udesa, odnosno na efikasnije sprovođenje mera sprečavanja njegovog širenja u slučaju nastanka. Predložena rešenja će pozitivno uticati na privredu, odnosno korisnike prirodnih resursa i zagađivače, jer će naknadu za zagađivanje i naknadu za korišćenje prirodnih resursa izričito plaćati po osnovu članova 84. i 85. zakona. Predloženim izmenama Zakona obezbeđuje se odgovornost subjekata zaštite životne sredine, s jedne strane, i nadležnih organa Republike, autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave, s druge strane. Zatim, predloženim izmenama preciziraće se status Fonda za zaštitu životne sredine, kao i njegovi izvori finansiranja i korišćenja sredstava. Fond za zaštitu životne sredine je osnovan Zakonom o zaštiti životne sredine, a postao je operativan 2005. godine. Iskustvo zemalja srednje Evrope, znači Poljske, Republike Češke i Slovačke, pokazuje da je osnivanje Fonda za zaštitu životne sredine omogućilo prikupljanje značajnijih sredstava i delovalo kao katalizator za bitna ulaganja, kroz odobravanje povoljnih kredita i bespovratnih sredstava za investiranje u zaštitu životne sredine. Dosadašnja praksa je pokazala da je potrebno rešiti problem nenamenskog korišćenja sredstava, posebno u opštinama koje ostvaruju velike prihode od naknada po uredbi o vrstama zagađivanja, kriterijuma za obračun naknada za zagađivanje životne sredine obveznicima, visini i načinu obračunavanja i plaćanja naknade. Izmenama člana 100. Zakona utvrđeno je da su autonomna pokrajina i jedinice lokalne samouprave u obavezi da formiraju budžetski fond, u skladu s propisima kojima se uređuje budžetski sistem, koji će se finansirati iz ostvarenih naknada, a sredstva će biti korišćena u skladu sa programom koji donose nadležni organi jedinica lokalne samouprave, uz prethodnu saglasnost Ministarstva. Takođe, propisivanjem većih kazni za privredne prestupe i prekršaje i davanjem većih ovlašćenja inspektorima za zaštitu životne sredine na svim nivoima, omogućiće se efikasnije sprovođenje propisa koji regulišuoblast zaštite životne sredine. Zakonom o proceni uticaja na životnu sredinu uređena su pitanja koja se odnose na postupak donošenja i sprovođenja odluka koje se odnose na utvrđivanje direktnih i indirektnih uticaja na životnu sredinu, planiranih projekata, a sve u cilju praćenja, sprečavanja, ublažavanja i ograničavanja nepovoljnih uticaja na životnu sredinu i zdravlje ljudi. Predmet procene su projekti promene tehnologije, rekonstrukcije, proširenje kapaciteta ili prestanak rada i uklanjanje postrojenja i opreme, koji mogu imati značajan uticaj na životnu sredinu. Predmet procene uticaja su projekti koji su realizovani bez izrade studije o proceni uticaja, a nemaju odobrenje za izgradnju ili se koriste bez upotrebne dozvole. Prema predlagaču zakona, razlog za izmene i dopune Zakona je i kvalitetnije uređenje sistema procene uticaja na životnu sredinu, uz neophodnost da se kvalitetnije urede uloge različitih aktera u postupku procene, njihova prava i obaveze, kao i njihovi međusobni odnosi. Naime, izmenama zakona će se preciznije definisati uloga podnosilaca zahteva, u smislu njihove legitimacije pred nadležnim organima, kao i veza s institucijama koje se staraju o sprovođenju propisa iz oblasti planiranja prostora, urbanizma i izgradnje objekata. Preciznije definisanje određenih odredaba postojećeg zakona omogućava nadležnom organu efikasniji rad, u smislu donošenja pravovremenih odluka u duhu regulative iz oblasti procene uticaja na životnu sredinu, što će na kraju rezultirati osetnim skraćenjem perioda za dobijanje saglasnosti na studiju o proceni uticaja na životnu sredinu. Planirano je da se, po prijemu zahteva za izdavanje saglasnosti na studiju o proceni uticaja, istovremeno formira, od strane nadležnog organa, tehnička komisija za pregled studije, što, takođe, doprinosi ubrzanju procedure, uzevši u obzir odredbe postojećeg zakona koje nalažu formiranje tehničke komisije tek po održavanju javnog uvida i javne prezentacije. Takođe, daje se mogućnost nadležnom organu da, kroz rešenja o oslobađanju od izrade studije o proceni uticaja, odredi minimalne mere zaštite životne sredine. Ovim bi se izbegla mogućnost da se zbog dve-tri mere zaštite životne sredine nalaže izrada studije o proceni uticaja i na taj način povećavaju troškovi postupka i drastično produži vremenski rok do konačnog završetka procedure. Donošenjem zakona o zaštiti vazduha uređuje se upravljanje kvalitetom vazduha i određuju mere, način organizovanja i kontrole sprovođenja zaštite i poboljšanja kvaliteta vazduha, kao prirodne vrednosti od opšteg interesa. Zakon o zaštiti vazduha ima za cilj uspostavljanje, održavanje i unapređenje jedinstvenog sistema upravljanja kvalitetom vazduha na teritoriji Republike Srbije; očuvanje i poboljšanje kvaliteta vazduha kroz utvrđivanje i ostvarivanje mera u oblasti zaštite, kako bi se sprečile ili smanjile štetne posledice po zdravlje ljudi i životnu sredinu; izbegavanje, sprečavanje i smanjenje zagađenja koji utiču na oštećenje ozonskog omotača i klimatske promene, zatim, praćenje, pribavljanje i procenjivanje odgovarajućih podataka o kvalitetu vazduha na osnovu merenja i standardizovanih metoda; obezbeđenje dostupnosti podataka o kvalitetu vazduha, izvršavanjem obaveza u skladu s potvrđenim međunarodnim ugovorima i, na kraju, međunarodnu saradnju u oblasti zaštite i poboljšanja kvaliteta vazduha i osiguranje dostupnosti tih podataka javnosti. Kakvo je stanje zagađenosti vazduha kod nas? Prema izveštaju o stanju životne sredine u Republici Srbiji u 2007. godini, vazduh u Republici Srbiji tokom 2007. godine najčešće je bio zagađen 9,3%, a jako zagađen – 2,4%, i to, pre svega, zbog emisionih koncentracija čađi. To je odlika većine urbanih sredina u Republici Srbiji, a 2007. godine najizrazitiji slučaj su bili Užice, Sevojno, Subotica, Beograd, pre svega, opština Vračar, i Pančevo. Zagađen i jako zagađen vazduh zbog sumpor-dioksida je dominantna pojava za Bor, ali isto zagađenje prisutno je i u Beogradu i Kostolcu. Zagađenje vazduha zbog azot-dioksida tokom 2007. godine bilo je prisutno u Beogradu i Čačku. Tokom 2007. godine, zabeležen je blagi porast koncentracije prizemnog ozona u odnosu na raniji period. Prizemni ozon jedan je od najviše proučavanih zagađivača, jer predstavlja najbolji indikator ukupnog zagađenja u urbanim sredinama, posebno u toplijem delu godine. U cilju zaštite stratosferskog ozonskog sloja, u Republici Srbiji je 90-tih godina počela evidencija uvoza i potrošnje supstanci koje oštećuju ozonski omotač. Primetan i izražen je trend smanjenja potrošnje CFC-a, tj. hlorfluorougljenika, od 1996. godine, a naročito je smanjenje nastupilo u 2007. godini. U devet gradova u Republici Srbiji redovno se prati koncentracija polenovih zrna u atmosferi i rezultati ukazuju da je u stalnom povećanju koncentracija polena biljaka. Polen biljaka je za čoveka jedan od najznačajnijih alergena u vazduhu. Polenova zrna kod više od 20% ljudske populacije izazivaju alergijske reakcije. Negativan uticaj na zdravlje ljudi koje izaziva polen pojedinih biljnih vrsta svrstava ove čestice u prirodne zagađivače vazduha. Zakonom bi trebalo sprečiti dalje zagađivanje vazduha tamo gde je već zagađen i poboljšati njegov kvalitet preduzimanjem odgovarajućih mera zaštite. U područjima gde je vazduh relativno čist, takav kvalitet vazduha trebalo bi zadržati. U tom cilju, neophodno je uspostavljanje jedinstvenog funkcionalnog sistema praćenja i kontrole nivoa zagađenosti vazduha i održavanje sveobuhvatne baze podataka, obavljanje odgovarajućih merenja zagađujućih materija, ocenjivanjekvaliteta vazduha i određivanje područja prema kvalitetu vazduha, kao i donošenje odgovarajućih planskih dokumenata, što obezbeđuje, pre svega, nadležni organ od Republike do jedinice lokalne samouprave. Zagađivači vazduha imaju obavezu da preduzimaju preventivne i druge tehničko-tehnološke mere zaštite vazduha od zagađenja, da obezbede odgovarajuća merenja emisija, prate uticaj obavljanja delatnosti na kvalitet vazduha, kao i da vode evidenciju o zagađajućim materijama koje ispuštaju u vazduh ili koriste u obavljanju svoje delatnosti, zatim da vode evidenciju o radu uređaja za sprečavanje ili smanjenje emisija zagađujućih materija u vazduhu i mernih uređaja za kontinualna merenja i da te podatke dostavljaju na uvid nadležnim organima. Predlagač zakona tvrdi da se vodilo računa o stanju privrede u Srbiji, pa je u članu u kom je propisano donošenje graničnih vrednosti emisije predviđeno da se za postojeće izvore zagađena vazduha mogu propisati dozvoljena prekoračenja graničnih vrednosti emisije zagađujućih materija i odrediti rok u kome se te vrednosti moraju smanjiti na nivo graničnih vrednosti. Još jedan pokazatelj uvažavanja stanja privrede je obaveza operatera da izradi plan operatera za smanjenje emisije i stacionarnih izvora zagađenja, u kom će operater sam predvideti mere i sredstva koja će uložiti u rekonstrukciju postrojenja, uključujući rokove u kojima će te mere preduzeti. U prelaznim i završnim odredbama ovog predloga zakona, Vlada se obavezuje da će doneti prvu strategiju zaštite vazduha u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, prvi nacionalni program – u roku od godinu dana od dana utvrđivanja maksimalnih nacionalnih emisija na godišnjem nivou za Republiku Srbiju, prvi nacionalni plan za smanjenje emisije iz postojećih postrojenja za sagorevanje, takođe, u roku od godinu dana od dana utvrđivanja maksimalno dozvoljenih emisija. Prvo, ocenjivanje kvaliteta vazduha izvršiće se u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, a informacioni sistem kvaliteta vazduha uspostaviće se, takođe, u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Predlog zakona o zaštiti prirode. Ovim zakonom treba da se ostvare sledeći ciljevi: zaštita, očuvanje i unapređenje biološke (genetičke, specijske i ekosistemske), geološke i predeone raznovrsnosti; usklađivanje ljudskih aktivnosti, ekonomskih i društvenih razvojnih planova, programa, osnova i projekata s održivim korišćenjem obnovljivih i neobnovljivih prirodnih resursa i dugoročnim očuvanjem prirodnih ekosistema i prirodne ravnoteže. Zatim, održivo korišćenje i upravljanje prirodnim resursima i dobrima, obezbeđivanje njihove funkcije, uz očuvanje prirodnih vrednosti i ravnoteže prirodnih ekosistema; blagovremeno sprečavanje ljudskih aktivnosti i delatnosti koje mogu dovesti do trajnog osiromašenja biološke, geološke i predeone raznovrsnosti; utvrđivanje i praćenje stanja u prirodi i unapređenje stanja narušenih delova prirode i predela. Predlogom zakona određuju se mere zaštite prirode, a one se sprovode utvrđivanjem i procenom stanja, pojava i procesa u prirodi i predelu, uspostavljanjem i utvrđivanjem zaštićenih prirodnih dobara i sistema praćenja njihove zaštite, sprovođenjem mera zaštite prirode, utvrđivanjem uslova i mera zaštite prirode i zaštićenih prirodnih dobara, održivim korišćenjem prirodnih resursa, izradom izveštaja o stanju prirode, donošenjem i sprovođenjem strategija, programa, akcionih i sanacionih planova i planova upravljanja, ublažavanjem štetnih posledica koje su nastale aktivnostima u prirodi, povezivanjem i usklađivanjem nacionalnog sistema zaštite prirode sa međunarodnim sistemom zaštite prirode. S obzirom na vreme koje imam na raspolaganju, molim predsedavajuću, nastaviću, pa će se umanjiti za toliko vreme, da se ne bih javljao posle u raspravi u načelu, tj. po spisku govornika. Zaštićena prirodna dobra su, prema ovom predlogu zakona, zaštićena područja, zaštićene vrste i pokretna zaštićena prirodna dokumenta. Zaštićena područja su strogi rezervat prirode, specijalni rezervat prirode, nacionalni park, spomenik prirode, zaštićeno stanište, predeo izuzetnih odlika i park prirode. Zaštićene vrste su strogo zaštićena divlja vrsta i zaštićena divlja vrsta. Nacionalni park proglašava Narodna skupština, zakonom, a strogi i specijalni rezervat, stanište, prirodno dobro koje se štiti na osnovu međunarodnih akata ili ima međunarodni značaj, predeo izuzetnih odlika u kome se nalazi kulturno dobro od izuzetnog značaja, kao i park prirode koji se celom površinom nalazi na teritoriji dve ili više jedinica lokalne samouprave, proglašava Vlada, na predlog Ministarstva, po prethodno pribavljenom mišljenju nadležnih ministarstava. Plan upravljanja zaštićenim područjem donosi upravljač, za period od deset godina. Pravna lica, preduzetnici i fizička lica su dužni da obavljaju delatnosti u zaštićenom području u skladu sa planom upravljanja. Pre isteka perioda na koji se plan donosi, analizira se njegovo sprovođenje i ostvareni rezultati, a ako je to potrebno, može se vršiti njegova revizija. Zaštita i očuvanje divljih vrsta regulisani su, takođe, Predlogom ovog zakona i pod zaštitom očuvanja divljih vrsta podrazumeva se sprečavanje svih radnji koje utiču na narušavanje povoljnog stanja populacija divljih vrsta, uništavanje ili oštećenje njihovih staništa, legala, gnezda, ili narušavanje njihovog životnog ciklusa, odnosno povoljnog stanja. U okviru zaštite očuvanja divljih vrsta, regulisano je osnivanje banke gena. Banka gena, u suštini, treba da očuva genetičku raznovrsnost divljih biljaka, životinja i gljiva, a u bankama treba da se čuva biološki materijal nadzirane ili uzgajane populacije, delovi biljaka, životinja i gljiva, seme spora, polne ćelije i drugi biološki materijal koji se koristi radi očuvanja vrsta, odnosno njegovog genetičkog fonda. Ja sam, kao predsednik Odbora, dobio od značajnih autoriteta naše zemlje jedan dopis koji se upravo odnosi na banku gena. Ovaj dopis je potpisao akademik prof. dr Dragan Škorić, zatim, profesor dr Vasilije Isajlo, predsednika Društva genetičara Srbije, dr Milutin Penčić, predsednik Udruženja ''Agrogenju'' i dr Stojan Jevtić, potpredsednik PKS, koji ukazuju da se u našoj zemlji krajnje nemarno odnosi prema banki gena i da nadležna ministarstva moraju učiniti konkretne korake. Oni ukazuju da je upravljanje nacionalnom kolekcijom biljnih genetičkih resursa neadekvatno, u nekim delovima je i zabrinjavajuće. Nacionalna kolekcija je oformljena radom na potprojektu formiranja geno-fonda za potrebe banke biljnih gena Jugoslavije od 1992. godine. Od tog vremena do danas, vrste koje se čuvaju u semenu čuvaju se u uslovima od plus pet stepeni i oko 50% relativne vlage vazduha. Ti su uslovi predviđeni međunarodnim standardima za čuvanje najduže do 20 godina. Budući da su uzorci od 1992. godine zaprimani iz kolekcije instituta i fakulteta gde su do tog vremena, takođe, čuvani, u takvim i u još nepovoljnijim sobnim uslovima, a ne vidi se da su uzorci obrađeni prema propisanim standardima, deskriptorima, da bi mogla da se oformi bazna kolekcija za čuvanje na rok preko 50 godina, a to je na minus 20 stepeni, postoji realna opasnost gubljenja nacionalne kolekcije, ili, u najmanju ruku, njeno potpuno obezvređivanje kao baze. Stoga, oni predlažu da se hitno otvori svestrana rasprava o stanju genetičkih resursa Srbije, da se oformi nacionalno telo, savet, komisija i slično za genetičke resurse i da se hitno pristupi izradi nacionalnog programa, da se definiše status i stavi u funkciju banka gena na lokaciji Gornji Zemun i da se hitno preduzmu mere pripreme kadrova za rad na genetičkim resursima, zatim, da se otvori naučno-istraživački projekat koji bi se odnosio na korišćenje genetičkih resursa i da se oformi organ uprave za biljne i genetičke resurse, odnosno da se obezbede uslovi za ispunjavanje obaveza iz međunarodne saradnje. Zbog toga molim i ministra Dulića, a svakako će ovo biti upućenu i gospodinu Draginu, ministru poljoprivrede, da se u narednom periodu ozbiljno poradi upravo na ovome i da se na pravi način reši formiranje, čuvanje i održavanje banke gena. S obzirom na to da mi je vreme već znatno isteklo, prinuđen sam da, faktički, ništa ne kažem o Predlogu zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini. Nadam se da će o tome govoriti moje kolege iz poslaničke grupe. Ja ću izneti još jedan kratak osvrt na Predlog zakona o zaštiti i korišćenju ribljeg fonda. Ovo što ću reći je na temelju komentara i dopisa stručne javnosti, ljudi koji se bave, pre svega, ribarstvom i proizvodnjom ribe, O ovim, da kažem, glavnim elementima prigovora ovih ljudi, izvešten je i gospodin ministar Dulić. Uvažavajući činjenicu da su se ti ljudi obratili meni, kao predsedniku Odbora za poljoprivredu i kao narodnom poslaniku, u obavezi sam da ipak to ovde javno iznesem. Pre svega, prigovor se odnosi na to da Predlog zakona o ribarstvu treba da se donese u Narodnoj skupštini, na predlog Ministarstva poljoprivrede, jer u većini evropskih zemalja ribarska proizvodnja je regulisana zakonom i predlagač zakona je ministarstvo poljoprivrede. Dalje, Predlog zakona koji je nama dostavljen na raspravu najvećim delom je, da kažem, prepisan iz postojećeg zakona o ribarstvu i on, u suštini, najvećim delom, kroz odredbe govori o svim elementima ribarske proizvodnje, a ne o onom što je primarno nadležnost Ministarstva za zaštitu životne sredine – znači, zaštita biodiverziteta, pre svega, životinja u ekosistemu. Ribarska proizvodnja je animalna proizvodnja, kao i svaka druga proizvodnja, odnosno riba se obezbeđuje kao namirnica, meso riba, a naša zemlja se ne može pohvaliti da je značajan proizvođač. Mi i dalje uvozimo značajne količine ribljeg mesa, a objektivno imamo resurse za kontrolisano gajenje ribe, znači, u ribnjacima. Takođe, u mnogo većem obimu bi se mogla izlovljavati riba iz rečnih tokova. Na kraju, samo ću pročitati žaljenje što nisam imao vremena da iznesem sve što je u detaljima prigovoreno, odnosno imajući u vidu navedene činjenice, u cilju harmonizacije domaćih propisa i institucija Republike Srbije s propisima i stečenim iskustvima EU i ostalog razvijenog sveta, nesmetanog održivog razvoja ribarstva i unapređenja zaštite životne sredine, za koje su, svakako, primer zemlje iz okruženja: Češka, Mađarska, Slovenija, Hrvatska, Bugarska, Rumunija, Poljska, BiH, Makedonija, jer imaju razvijeno ribarstvo, skoro slično podneblje, sa gotovo identičnim problemima u obe navedene oblasti. Pri tome, treba da se ima u vidu sadržaj zakona o zaštiti riba, o održavanju i korišćenju ribljeg fonda u celom tekstu, što se isključivo odnosi na Zakon o ribarstvu i pitanja iz oblasti ribarstva, znači lov ribe, sportsko-rekreativni i privredni lov, ribolovni alati, promet ovom prehrambenom namirnicom, ribarska područja u kojima se nesporno nalazi odrednica zaštite riba. Svakako je neophodno donošenje novog zakona o ribarstvu, koji bi, kao i do sada, celovito rešavao sva pitanja u oblasti ribarstva i zaštite korišćenja riba, kao što je slučaj u ostalim državama. U odnosu na sve ovo što je izneto u ovom dopisu, nažalost, koji ja nisam mogao u potpunosti da vam prenesem, i u odnosu na broj podnetih amandmana i mišljenja kompetentne i stručne javnosti iz oblasti ribarstva, predlaže se da se Predlog zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda povuče iz procedure, zbog neusklađenosti s regulativom EU, međunarodnim ugovorima i važećim propisima Republike Srbije, i da Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede oformi radnu grupu za izradu novog predloga zakona o ribarstvu, u koju bi bili uključeni i predstavnici Ministarstva za životnu sredinu i prostorno planiranje. Zahvaljujem na strpljenju i izvinjavam se za ovoliko prekoračenje vremena; naravno, ono je na štetu moje poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Vreme koje je utrošeno od vremena na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 10 minuta. Reč ima ministar Dulić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, zahvaljujem uvaženom profesoru, zahvaljujem i gospođi Vojić-Marković. Mislim da su ovo bila dva jako dobra izlaganja i postoji nekoliko stvari na koje bih želeo da se osvrnem u ime Ministarstva. Pre svega bih da odgovorim profesoru. Pažljivo smo pročitali dopis koji ste nam dali. Naravno, to je samo jedan segment stava stručne javnosti. Ono što je naša primedba na dopis koji govori o pitanjima nadležnosti dva ministarstva, s jedne strane, Ministarstva životne sredine, s druge strane, Ministarstva poljoprivrede, jeste da ovim zakonom, koji definiše riblji fond kao prirodni resurs, kao resurs životne sredine, želimo da definišemo ponašanje u prirodi i to nema nikakve veze s akvakulturom, odnosno gajenjem ribe. Nadamo se da će Ministarstvo poljoprivrede, u okviru zakona o stočarstvu ili posebnog zakona koji bi definisao pitanje uzgoja ribe, definisati sva ova pitanja koja ste naveli. Kada ste nam davali komparativne primere drugih zemalja u Evropi, tačno je da sve zemlje u Evropi pitanje uzgoja ribe, koji predstavlja sam proces akvakulture, definišu zakonima koje predlaže Ministarstvo poljoprivrede i da se nalaze u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Mi ovim zakonom definišemo samo pitanje načina kontrole i postupanja s ribljim fondom, koji predstavlja segment životne sredine. Možemo da vam damo i napismeno naš odgovor na dopis koji ste nam uputili. Mislim da ćete u njemu naći sve one druge evropske direktive na koje smo se pozvali i sve one komparativne primere iz prakse drugih zemalja sa kojima smo usaglašavali naše zakonodavstvo kada smo ovaj zakon pisali. Bilo je nekoliko tema koje su otvorene, na koje smatram da možda treba dati odgovor. Kada smo već kod zakona koji definiše riblji fond, želeo bih da kažem da smo, kao Ministarstvo, prihvatili amandman gospođe Vojić-Marković što se tiče obeležja volontera. Mislim da je to dobar amandman i zahvaljujući njemu ćemo definisati pitanje značaja volonterije i na taj način im dati formalnu snagu da svoju volontersku energiju za očuvanje dobara kojima upravljaju, na neki način, i formalizuju, u smislu neke snage koje bi im te značke dale. Zahvaljujem vam na tom amandmanu, on je dobar i s naše strane će biti prihvaćen. Pričali smo o nekoliko, takođe, važnih tema vezanih za druge zakone. Ponovo bih se osvrnuo na pitanje preraspodele sredstava što se tiče prihoda Fonda za zaštitu životne sredine, odnosno lokalnih fondova. Mi smo u toku vikenda spremili nekoliko komparacija sa zemljama koje su se nalazile u procesu pridruživanja EU, koje su se nalazile u procesu reformi, uopšte, svesti o životnoj sredini i neophodnosti da na drugi način promene i definišu ta pitanja. Ni u jednoj od država koje se nalaze na prostoru evropskih integracija nisu postojali decentralizovani fondovi životne sredine. Ne postoji praksa, jedino je u Srbiji postojao prihod 60% lokalnog budžeta. Imamo jedan drugi problem kao država, a to je da smo ubedljivo šampioni i rekorderi što se tiče malog procenta izdvajanja našeg budžeta za životnu sredinu. U Srbiji se samo 0,2% bruto društvenog proizvoda odvaja za životnu sredinu, evropski prosek je negde oko 2%, dakle, 10 puta više, i zaista postoji ogroman problem kada tako mala sredstva, koja su neophodna za oporavak životne sredine, usred različitih vrsta aktivnosti, decentralizovano preraspoređujete na opštine, koje ga vrlo često troše nenamenski. Doneli smo primere svih zemalja, od Litvanije, Belorusije, Češke, Poljske, Slovačke i zemalja bivše Jugoslavije. Svugde je prihod koji ide na osnovu takse koju plaća zagađivač prihod republičkog fonda za životnu sredinu, odnosno državnog budžeta. Lokalni prihodi predstavljaju takse koje se naplaćuju od strane lokalnih ekoloških inspektora, na osnovu kazni. Za primer Pančeva koji ste dali, mislim da je dobro reći da je tačno da se uvodi lokalna ekološka taksa, ali ona će biti negde između 50 para i jednog dinara po metru kvadratnom i smatramo da to nije veliko opterećenje za građane, a na taj način ćemo uspeti da napunimo i lokalne ekološke fondove iz kojih bi trebalo da se finansiraju različite vrste projekata, koje, nažalost, zbog ovako malog budžeta koji imamo, nismo u stanju da finansiramo danas. Pričali smo o cementarama i opet hoću da ponovim i da vas uverim da u ovom trenutku, osim Memoranduma koji smo potpisali s cementarama i završenih studija procene uticaja na životnu sredinu, koji su omogućili da postoji insineracija guma u dve cementare u Srbiji, u kojoj nije Kosjerić, ne postoji spaljivanje bilo kojih alternativnih goriva, odnosno otpada, bez obzira na to što su cementare podnele zahtev da se napravi procena uticaja na životnu sredinu za spaljivanje otpadnih ulja. Te procene još uvek nisu dobile odobrenje Ministarstva, čak je i jedan od tih akata poništen. Kada bude procena uticaja na životnu sredinu urađena, mi ćemo je javno, kao što smo to do sada radili, predstaviti i vama. Zaista želim da vam izrazim zahvalnost što ste izašli s podatkom iza kojeg bi trebalo svi da stojimo, jer je to, prosto, naučna činjenica, a to je da se prilikom tako visokih temperatura koje postoje u pogonima cementara ne stvaraju dioksini; oni se mnogo više stvaraju u kućnim ložištima, na deponijama ili u automobilskim izduvnim gasovima nego što se stvaraju kada se definišu pod ovako kontrolisanim uslovima. Rekli ste da je cilj izmena i dopuna Zakona koji definiše procenu uticaja na životnu sredinu skraćenje procedure, i to je tačno. Mi samo veoma ponosni što smo uspeli da skratimo celu proceduru, sa 250 dana, na 100 i nešto dana, dakle, 104 dana, a da smo pri tom ostali u okvirima evropske direktive i nismo narušili nešto što je usaglašeno u našem zakonodavstvu sa zakonodavstvom EU. U narednih nekoliko nedelja, nadam se ne više od dva meseca, pred vama će se opet naći ovo ministarstvo, ovoga puta s novim zakonom o planiranju i izgradnji, koji bi trebalo da definiše i ovo drugo, takođe, važno pitanje, pitanje procedure za izdavanje građevinskih dozvola. Nadamo se da ćemo, zajedno s ovim zakonom, kada uspemo da reformišemo i tu oblast građevine i urbanizma i definišemo mnogo kraće procedure za izdavanje građevinskih dozvola, zaista, učiniti tu konačnu i neophodnu reformu, zbog toga što se, nažalost, zbog veoma dugih procedura, zbog arbitrarnosti administracije, zbog velikog stepena korupcije koju su postojeći zakoni omogućavali, naša država danas nalazi pri samom dnu svetske lestvice kada je u pitanju proces izdavanja građevinskih dozvola i zloupotrebe procene uticaja na životnu sredinu. Vrlo se često dešavalo da lokalna administracija, ovaj veoma moćan instrument koji je trebalo da služi za zaštitu životne sredine, zloupotrebljavaju u procesu izdavanja građevinskih dozvola za građevinske objekte. Dakle, kada se pred vama budemo našli, veoma brzo, s novim zakonom o planiranju i izgradnji, tada ćemo završiti, odnosno zaokružiti jednu zakonodavnu aktivnost koja bi trebalo da doprinese da i ovu oblast rešimo. Još jedna napomena. Ne možemo da sagledavamo ove zakone, odnosno svrhu, cilj njihovog donošenja, samo kroz zakonske tekstove. Tačno je da je ovo ministarstvo predložilo zakone koji su ''kišobran'', odnosno krovni zakoni, na osnovu kojih se podzakonskim aktima, koje donosi ministar, Vlada, prema različitim vrstama pravilnika, u suštini, definiše nova ekološka politika o kojoj sam pričao. Čak, mislim da je to dobro i kada pričamo sa stanovišta odnosa pozicije i opozicije. Jednoga dana, kada ova vlada ne bude više Vlada, kada bude neka druga vlada, ministar, ma iz koje partije dolazio, moći će, upravo zahvaljujući ovim krovnim zakonima, da promeni ovu ekološku politiku i donese svoju ekološku politiku, a da pri tom nema potrebe da novi zakoni prolaze kroz Parlament. To je nešto što je ekološka praksa. Prosto, treba dati mehanizam da se ekološka politika donosi dovoljno fleksibilno i brzo, na taj način što se ona, kroz krovni zakon, menja podzakonskim aktima. Što se tiče restrukturiranja Fonda za zaštitu životne sredine, vrlo brzo će se pred vama naći jedan novi zakon. To će biti zakon o Fondu za zaštitu životne sredine, koji će omogućiti Fondu da postane neka vrsta rivolving fonda, koji bi trebalo da pomogne i našoj privredi, da pomogne u finansiranju uvođenja novih procesa. Kao ministarstvo, veoma smo skromni, često ne želimo da se hvalimo. Pre nekoliko nedelja, na Vladi Republike Srbije smo doneli Strategiju o uvođenju čistije proizvodnje. Takođe sam želeo da dam odgovor vezan za pitanje IBPC (ajbipisi) dozvola. Tu se nalazimo u jednoj veoma dinamičnoj fazi u postojećem zakonu. Pitanje je – da li je rađena neka studija ili analiza efekata za zaštitu životne sredine? Urađen je elaborat. Mi smo ovaj zakon menjali na osnovu tog elaborata. Taj elaborat je, nažalost, pokazao ono što svi znamo, a to je da je lokalna administracija, koja treba da se brine o životnoj sredini, veoma niskog kapaciteta i jedna od suštinskih aktivnosti ovog ministarstva jeste intenzivna edukacija lokalne administracije, davanje ne samo mogućnosti da se kroz stručne seminarenauči mnogo toga, već i ohrabrenja lokalnim ekološkim inspektorima da rade svoj posao. Nažalost, problem je što imamo veoma mali broj inspektora, kao Republička inspekcija, i vrlo često naši republički inspektori rade stvari koje su u nadležnosti lokalnih inspekcija, zbog toga što ne postoje dovoljni kapaciteti. Aj-bi-pi-si postrojenja bi do 2015. godine trebalo da prilagodi svoje tehnološke procese sa standardima koji postoje u EU. Upravo pomenute cementare, 2009. godine trebalo je da podnesu zahtev, kada mi ulazimo u intenzivan monitoring njihovog rada. Kada smo potpisivali Memorandum sa cementarama, definisali smo da bi 2015. godina mogla biti godina kada će i cementare da usklade svoje tehnološke procese i da definišu sve ono što su standardi, barem što se tiče zagađenja vazduha, sa standardima koji postoje u EU. Molim vas da nam držite palčeve da uspemo, insistirajući na striktnom sprovođenju zakona, ali, pre svega, pomažući, na neki način, i definišući ekonomske instrumente, čime se pomaže našoj privredi utome da prevođenje sa starih, zastarelih tehnoloških procesa, vi ste tu potpuno u pravu, šta da radimo, to je naša realnost, na nove procese prođe bezbolno po nju. Pomoći će mi im tako što ćemo, između ostalog, uspeti da formiramo jedan mnogo snažniji i mnogo vitalniji, kooperativniji fond za zaštitu životne sredine, zahvaljujući zakonu koji će se veoma brzo naći pred vama. Trudio sam se da vam dam odgovor na neka pitanja. Zahvaljujem još jedanput na veoma konkretnoj raspravi. Mislim da idemo u dobrom pravcu, a dobar pravac je da, prihvatajući mnoge od vaših amandmana, dođemo do zakona koji će zaista biti širok i sprovodljiv, odnosno posledica nekog konsenzusa koji se među nama usvaja. Zamolio bih šefove poslaničkih grupa da u toku ovih nekoliko dana, dok ne pređemo na raspravu u pojedinostima, sednemo i porazgovaramo o svim ovim amandmanima. Postoji dosta dobrih amandmana, koje bismo mogli da prihvatimo, da bi postali sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe G17 plus, posle njega, narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS-a.
Uvaženo predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da izrazim lično zadovoljstvo što sam u prilici da vam se obratim u Domu Narodne skupštine, u ovom zdanju koje predstavlja Ilkićev arhitektonski san o mogućnosti spoja vizantijske tradicije, nacionalno ukorenjene, i evropske arhitektonske kulture Zapada. To je, čini mi se, naročito, važno kao jedna poruka, jer je i politički premalo naglašavano da je severozapadni prolaz emancipacije naše zajednice, put ka Evropi, najkraći kada se trasira kroz povratak u osnov sopstvenog građanskog nasleđa. Istovremeno, ovaj potez je razlog za čestitke predsedništvu, jer je to najkonkretniji prilog vraćanju dostojanstva u rad Narodne skupštine Republike Srbije, ne zato što ovo zdanje, možda, kao scenografija, deluje tako, već što označava jednu granicu i prekretnicu u radu Parlamenta u ovom sazivu. Molim predsedavajuću da s mojim vremenom postupimo kao i u slučaju prethodnog govornika. Moje izlaganje je u velikom delu već, uslovno rečeno, trošeno kroz izlaganja nekoliko govornika. U potpunosti akceptiram osnovnu ideju iznetu u izlaganju šefa Poslaničke grupe ZES-a, prof. Mićunovića,predsednika nadležnog skupštinskog odbora, gospodina Čedomira Jovanovića, i dobar deo onoga što je u ekspozeu sam ministar izlagao na ovu temu. Zbog toga ću se potruditi da, umesto velike količine detalja, samo jednu crvenu političku nit poruke nad ekološkim zakonima naglasim. Prvo, moja partija "Zajedno za Kragujevac" i naš koalicioni partner G17 plus, integralno, Poslanička grupa G17 plus, u danu za glasanje će podržati paket ekoloških zakona, ali i više od toga. Zapravo, želimo da damo snažnu podršku popularizaciji i implementaciji ovih zakona. Naime, smatramo da je, iz najmanje tri razloga, od izuzetnog društvenog značaja što će Narodna skupštine Republike Srbije u naš pravni poredak uvrstiti i ovaj paket ekoloških zakona. Prvo, svakako, ne najznačajnije, ali nije beznačajno, a retko je pominjano, ekološko područje je područje brojnih manipulacija.Nije redak slučaj da se baš zbog vrednosne pozitivne orijentacije prema toj temi, zbog njene univerzalne prihvaćenosti, mnoge neprincipijelne, neekološke političke teme i interesi maskiraju ekološkim razlozima i temama. Neću navoditi primere takve prakse, kojih je u određenim detaljima bilo i u ovoj parlamentarnoj raspravi, ali dajući prilog novoj konstruktivnosti u radu Narodne skupštine, verovatno najatraktivniji primer te vrste koji danas imamo je rasprava na temu globalnog zagrevanja. Znate da je najveća gromada ličnog autoriteta na političkoj sceni Evrope danas, predsednik Republike Češke Vaclav Klaus, direktni zagovornik suprotstavljanja širokoj popularizaciji teme globalnog zagrevanja, smatrajući da za tu temu nema dovoljno naučnog dokaza da bi se smatrala relevantnom. Znate da je nemali broj naučnika koji eksplicitno tvrde da se to kao činjenica ne može dokazati, da je čak sasvim sporno, kada bi i bila dokazana činjenica koliko je to posledica čovekovog industrijskog i kulturnog delovanja. Dakle, neki vrlo ozbiljni naučnici govore da na promenu klime čovek, kao rodno biće, svojim industrijskim i civilizacijskim potencijalom, može delovati regionalno, ali ne globalno. To su vrlo otvorena pitanja nauke. Naravno, postoje i naučnici koji zauzimaju sasvim drugačiji stav, ali nije teško zaključiti kako se ta tema i politički može upotrebiti zarad zaprečavanja razvoja nekih koji bi, možda, mogli u ekonomskom, političkom, privrednom smislu da postanu konkurentniji nego što to u nekim drugim sredinama može biti pozdravljeno. U tom smislu, veliko prisustvo ekoloških zakona u našem pravnom sistemu znači prisutnost teme ekologije u javnom životu, a to znači obavezu informisanja i edukacije na ekološkom području, a širenjem fonda znanja jedino se organizovano možemo suprotstaviti manipulacijama i sužavanju prostora za manipulacije, u načelu. Drugi značajan razlog pomenute snažne podrške leži u činjenici da se ovim paketom postavlja makroekonomski sistem mera države. To je izuzetno značajno, jer se time u našem poretku obezbeđuje dostojno mesto za problematiku kvaliteta života. Ono što se retko zapaža jeste, zapravo, da je ključna kategorija koju ekološki zakoni razmatraju, u stvari, kategorija prostora. Kategorija prostora je u modernitetu, zapravo, shvaćena kao kategorija od fundamentalnog značaja za egzistenciju bića kao što je čovek. U eposi moderniteta je upravo ta kategorija prostora shvaćena kao ljudski uslov otvaranja pojma sveta kao čovekovog okruženja. Modernu epohu je obeležilo razumevanje identiteta čoveka i njegovog sveta. To znači da je, budući da je tako osetljivo biće na kategoriju prostora, ili okruženja, nemoguće u ozbiljnom političkom tretmanu, ili uređivanju čovekovog sveta, zaobići odnos prema kategoriji prostora. Ali, kako je tradicionalna država modernog doba rešavala i razmišljala, politički, o kategoriji prostora? Uglavnom, kroz bezlični, administrativni, pravni pojam državne teritorije. To obezličavanje prostora u kojem čovek, kao građanin, ostvaruje svoju suštinu govori, čitavim nizom posredovanja i dokazati, o tome da je, zapravo, građanin u takvom poretku, ipak, shvaćen kao podanik, a suverenitet takve zajednice pripada suverenu. Ne tako malim i kratkim nizom posredovanja, može se, zapravo, pokazati kako je ono ľ etat s est moi, zapravo, direktna posledica jednog takvog poimanja čoveka, sveta i države u tom svetu. Naš ustav kaže nešto sasvim drugačije, da suverenitet naše republike izvire, u potpunosti potiče od građana. Ovaj ga parlament samo vrši između izbora ili kada nije referendum u postupku, a to onda znači da je on ovlašćen da donosi takve zakone koji prema građanima, baš kao što to paket ekoloških zakona i čini, otvaraju elementarnu, egzistencijalnu kategoriju čoveka u svetu, kategoriju prostora, na jedan humanizovaniji, perspektivi razoružanja i uljuđenja primereni način. Treći razlog se direktno oslanja na ovu misao, a izvire iz ministrovog ekspozea i poziva za prekoračenje datog okvira u promišljanju, sanjanju, kao budućeg razvoja i perspektive ekoloških zakona. Ono što bismo mi želeli da primetimo, to je da u takvoj ekološkoj interpretaciji prostora nedostaje jedna kategorija, možda od suštinskog značaja za čoveka, a čini se i za ekološku interpretaciju njegovog sveta, onog prostora koji je impregniran emocijama, sećanjima, nadanjima, psihičkim realnostima, prostor koji i sam ima karakter ličnosti, a to je prostor na koji se misli pojmom ''zavičaj''. Političku artikulaciju zavičajnosti, u svakom pogledu, pa i na ekološkom području, može doneti jedino politika decentralizacije. Kada govorimo u kontekstu diskusije o paketu ekoloških zakona o temi decentralizacije, naravno da se tu misli na činjenicu da i inspekcijski nadzor, i legislavita, i fiskalna politika treba da su sve više od poverenih ka izvornim nadležnostima lokalne samouprave na ekološkom području, jer za to u pojmu ''zavičaj'' postoji vrlo jaka motivacija. Želim da naglasim, zapravo, nešto više od toga. Koji su sami potencijali ideje decentralizacije? Mi o njoj zaista govorimo s političkog stanovišta, jer ona povećava participaciju građana u donošenju odluka. Mi govorimo o njoj, nažalost, mnogo ređe s ekonomskog stanovišta, jer su lokalne samouprave i regioni, mnogi primeri pokazuju, efikasniji nosioci lokalnog ekonomskog razvoja nego što to može biti centralni nivo sagledavanja i odlučivanja. Postoji i jedan emancipatorski potencijal u ideji decentralizacije koji je upravo sadržan u ovoj misli o zavičajnosti, koji ukazuje na to da bi ono što je u 19. veku bila ideja klasne borbe i klasnog oslobođenja, što je u 20. veku bila ideja dekolonizacije i stupanja mnogih zajednica u ravnopravan status u međunarodnoj zajednici, u 21. veku, upravo mogla biti ideja decentralizacije. Na tom tragu i uz uvažavanje ukupnog vremena, pozivam ekološki stručni tim ministra Dulića i vas ministre, lično, da nakon donošenja ovih zakona ne prekinemo s komunikacijom i saradnjom, jer su Ekološki pokret i Pokret za decentralizaciju prirodni saveznici. Hvala.
Poslanička grupa G17 plus iskoristila je pet minuta od vremena na raspolaganju Poslaničkoj grupi. Molim narodnu poslanicu Marinu Raguš samo da pritisne prijavu za reč da bi mogla da dobije reč. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, ono što je za mene najznačajnija moguća odredba u kontekstu rasprave o setu ekoloških zakona jeste član 74. Ustava države Srbije, u kojem se kaže da svako ima pravo na zdravu životnu sredinu i na blagovremeno i potpuno obaveštavanje o njenom stanju. Svako, a posebno Republika Srbija i autonomne pokrajine, odgovoran je za zaštitu životne sredine. Konačno, u stavu 3, svako je dužan da čuva i poboljšava životnu sredinu. S obzirom na to da sam sklona mapama i plastičnim primerima, nadam se da me ovaj put munja neće pogoditi ukoliko vam pokažem određenu sliku životne sredine i plastični primer kako izgleda zagađivanje životne sredine. Mesto je Belo Polje. Ovo je deponija kamene vune. Gospodine ministre, negde oko 600 ljudi se sprema da dođe da vas podseti na to u kakvim uslovima žive i rade. Daću sebi slobodu, rizikujući opstanak, pretpostavljam, da vam dam ove fotografije da vidite kako to izgleda. Inače, moram da vam kažem da je bivši ministar životne sredine dolazio i posećivao ovu fabriku i proglasio je ekološkom fabrikom, a to je sadašnji, odnosno aktuelni ministar poljoprivrede. To su primeri, zapravo, jedan od primera u kakvom okruženju svi mi živimo i na koji način država pokazuje voljnost da reši ovakve situacije. Vi ste imali prilike da pre neki dan čujete zaista detaljno obrazlaganje o svemu onome što se dešavalo tokom akcije "Milosrdni anđeo" na teritoriji KiM-a, što je na duže vreme, ako ne i za nekolike generacije, derogiralo upravo ovaj 74. član Ustava Srbije. Mnoge generacije će, dakle, posle 1999. godine, 25 godina nakon toga osetiti posledice po zdravlje. Pitanje je, zaista, s obzirom na to da država nije pokazala volju da se ozbiljno pozabavi tim problemom na međunarodnom nivou, kakav vazduh udišemo, kakvo je stanje našeg zemljišta i kakvo je stanje životne sredine. S tim u vezi, nije samo osiromašeni uranijum glavni krivac za sve ono što se dešavalo kao posledica bombardovanja tokom 78 dana agresije. Obećala sam vam, međutim nisam stigla u petak, da se pozovem na određene strane izvore direktnih učesnika u NATO agresiji nad SRJ, tako da ću ovaj put to da iskoristim. Dakle, radi se o biološkom, hemijskom oružju, koje je korišćeno protiv SRJ, i to imamo na osnovu svedočenja španskog pilota koji je upravljao višenamenskim borbenim avionom F18. Taj gospodin se zove Adolfo Luis Martin de la Os i prvi je oficir NATO-a koji je progovorio o upotrebi hemijskog, biološkog i radioaktivnog oružja. Martin de la Os je u svojoj izjavi u španskom listu "Artikulo" optužio vlade zemalja koje su izvršile agresiju nad SRJ 1999. godine za širenje lažnih vesti o samom ratu. On je ujedno izneo i podatke da ubijanje civila nije bila greška, gospodine ministre, već plan. Nekoliko puta, kaže gospodin de la Os, njihov pukovnik je protestovao pred NATO pretpostavljenima zbog izbora civilnih ciljeva za mete bombardovanja. Izbacili su ga s uvredama i pretnjama da će SAD uložiti prigovor španskoj vojsci, prvo u Briselu, a onda pred ministrom odbrane. Ima još toga i želim da ovo saopštim svima, srpskoj javnosti, kao i poslanicima prestižnog doma. Jednom je data šifrovana naredba od strane američke vojske da se bace kasetne bombe na Prištinu i Niš. ''Naš pukovnik je to odbio i posle nekoliko dana stigla je naredba za njegov premeštaj. Sve ovo što sada izjavljujem nije ništa u poređenju s onim što ću reći kada dođe trenutak", tvrdi španski kapetan Martin de la Os. Ovaj španski oficir je izjavio da Španska vlada ne samo da nije pokušala da pribavi tačne informacije, nego je prihvatila lažne izveštaje o svojim trupama iz baze Avijano, gde je bila smeštena jedna vrsta vojnog pres-kabineta, koji vode američki generali i funkcioneri. "Od kada smo stigli u Italiju, nema kraja ponižavanju i uvredama. Jedini naredbodavci su Amerikanci i niko drugi. Sve misije u kojima smo mi leteli, sve su planirali visoki zvaničnici vojske SAD-a. Štaviše, planirali su do najmanjeg detalja planove za napad, ciljeve i tip municije koji će se koristiti. Mi nikada ništa nismo vodili, naše misije su se ograničavale na preletanje granica Makedonije, Bosne i Slovenije. Mi smo pročitali toliko laži, toliko kontradiktornosti, da smo se složili da ne čitamo nijedne novine dok se ne vratimo. Naš bes je ogroman." Predsednik Vlade, ministri spoljnih poslova i odbrane lažu, bez zazora, svaki put kada govore o ratu. Mi imamo drugačije mišljenje i verujemo da su oni neobavešteni, jer ih Amerikanci, Bela kuća, Pentagon, CIA, ambasada, Vojno-bezbednosna služba, ne izveštavaju ni o čemu. Kako da se obaveste kada sam Havijer Solana nije ni pokušao da se informiše od kada je počeo rat. Solana je bio obična igračka koju su Amerikanci postavili kako bi radio ono što mu narede. Čovek to radi mirno, stoji pre generalom Klarkom kada mu govori ili kada mu daje naređenje koje mora da izvrši bez zastoja. Amerikanci su tamo počinili jedno od najvećih varvarstava protiv ljudskog roda. Mnogo ružnih stvari ćemo čuti u budućnosti o tome šta se desilo, sudeći po onome što su nam rekli engleski i nemački oficiri. Cilj akcije je bio da podeli Evropljane i zadrži nas podređenima tokom sledećih decenija. Zbog toga je kapetan Martin de la Os vrlo ljut kada govori o ceni rata, pogotovo što mora da mu se prizna izuzetna hrabrost, jer je u okviru svoje zemlje i NATO alijanse sakupio dovoljno snage i hrabrosti da okupi sve vojnike koji su svedočili, zapravo, o najmonstruoznijem zločinu nad suverenom teritorijom – SRJ. Naš država, to sam u petak pokušala kroz nekoliko dokaza i argumenata da kažem, zaista ima, najblaže rečeno, čudan stav prema tome. Godine 2002. i 2003. vršena je analiza krvi svih vojnika koji su bili locirani na teritoriji KiM-a, koji su bili izloženi ispod 44. paralele konstantnom bombardovanju osiromašenim uranijumom. Godine 2003, analize krvi tih 600 vojnika su pokazale frapantne rezultate. Projekat je bio naglo prekinut. To su sve argumenti za neke buduće vlade, koje će biti dovoljno odgovorne prema ljudskom životu da pokrenu vrlo ozbiljne istrage, okupe sve ove ljude, oficire NATO alijanse, koji su, iznad svega, ljudi, i sakupe dovoljan broj informacija da utuže one koji su potpisnici stravične humanitarne katastrofe sa dalekosežnim posledicama. Kada smo već kod toga i kod odnosa prema ljudima, meni kao osobi je prosto neverovatno da danas u Srbiji, kao prioritetno, pričamo o setu ekoloških zakona. Da me pogrešno ne razumete, naravno da je i te kako potrebno da se napravi ''kišobran'' zakona koji će biti dalekosežna strategija za ovu zemlju i za ovaj narod, ali, dozvolićete, sa zgražavanjem moram da konstatujem da u gradu Beogradu, prvi čovek grada Beograda, na način koji je protiv svih humanitarnih principa, grupu romske populacije dovodi u užasan položaj.Takođe, mislim da su izuzetno važne teme za ovaj parlament, za sve nas, da 48 porodica treba da bude smešteno u četiri kontejnera. Dakle, niko ne govori o derogaciji prava, o kršenju onoga što nalaže zakon, govorimo samo o humanom odnosu, o dostojanstvu, o svemu onome što u delu o ljudskim pravima govori Ustav, kao najviši zakonodavni akt. Oprostićete mi svi, ali naprosto sam morala da izrazim zgražavanje, jer se radi o deci, radi se o ljudima, a u perspektivi je da svi oni koji nemaju prebivalište u Beogradu budu vraćeni tamo odakle su došli. Zaista bih želela da skrenem i pažnju javnosti i svih vas koji ste i dalje okrenuti humanim principima, da se tu, takođe, radi o porodicama sa KiM-a. Oni nemaju prebivalište u Beogradu, oni naprosto nemaju gde, ali sada spadaju, po najavi gospodina Đilasa, u rizičnu kategoriju. Dakle, to je ono što Poslanička grupa SRS-a pokušava mesecima da stavi na agendu, ali bezuspešno, a jeste svakodnevni život, opterećen najtežim mogućim problemima. Mi, takođe, imamo užasno veliki teret, koji je na svima nama, a koji kuca, i pretpostavljam da će se najveći efekti krize osetiti između maja i oktobra ove godine. Primera radi, jedan od korpusa ljudskih prava je i pravo na obaveštenost. Ono što, prema rečima prvog čoveka Srbije, treba da samofinansira tekući platni deficit od planiranih 16,1% bruto društvenog proizvoda u 2009. godini, dame i gospodo, jeste stranih direktnih investicija u visini od oko 1,7 milijardi evra i dodatno neto zaduženje od 3,9 milijardi evra. Pošto Srbiji u 2009. godini dospeva i oko 3,6 milijardi evra duga, da bi se finansirala naša preterana potrošnja, potrebni su krediti od ukupno 7,5 milijardi evra. Dakle, molim vas, posebno vas, gospođo predsedavajuća, da u okviru svojih poslaničkih grupa, pogotovo poslanika vladajuće većine, učinite sve što je do vas da konačno počnemo da pričamo o modalitetima rešavanja krize u koju je Srbija upala, da se, osim onoga što je nemogućnost postizanja političkog dogovora, stvaranja političke klime, zajedno nađemo na rešenju onoga što će sve nas da zatekne, ta će nesreća sve nas da dotakne, a jeste egzistencija i socijalna sigurnost. Mi već imamo 67 hiljada ljudi koji su do kraja 2008. godine ostali bez posla. Pitanje je, niko ne može da prognozira, koliko firmi će otići u bankrot, koliko katanaca će zazvoniti na vratima mnogih firmi? Dame i gospodo, mislim da su ovo prioritetne stvari o kojima ovaj parlament mora da raspravlja. Ne dovodim u pitanje kurs koji je vladajuća većina opredelila. Za to su ljudi glasali na majskim izborima. Set ekonomskih zakona, gospodine ministre, inače je set meni omiljenih i dragih zakona. Godinama sam se bavila, između ostalog, i tom problematikom – kako život ljudi treba da izgleda što dostojanstveniji. Vrlo sam uverena da je ono što je ekonomska i socijalna sigurnost – top- prioritet svih nas, makar bi trebalo da bude. Ono što bi trebalo da bude zadatak svih nas, takođe, jeste postizanje političkog dogovora, uz poštovanje nečega što jeste tradicija parlamentarizma. S tim u vezi, slike radi, bez otvaranja teme, poslanika SRS-a ovde nema zato što se neko setio da prekorači pravilo koje važi za najjaču opozicionu partiju u Parlamentu, zbog nesporazuma vezanih za mesta, mi doživljavamo konstantno prljavu medijsku kampanju. Sve ono što bismo pozitivno rekli, u medijima nećete naći. To je Srbija danas. Mi se nalazimo u trenutku kada je preko potrebno, zbog onih zbog kojih smo mi dobili mandate, da se svi dozovemo pameti, da napravimo politički dogovor, odredimo prioritete i krenemo to da ostvarujemo, bez ostrašćenosti i, ne daj Bože, mržnje. Dakle, da se vratim na temu. Očekivala sam, znajući vašu reputaciju i vaš odnos prema određenim temama, da ćete izaći s određenim izveštajima, analizama, parametrima, koji će mi dati, između ostalog, sliku kakvo je zaista stanje životne sredine u Srbiji. Godinama sam pokušavala da vidim parametre o tome šta je prava slika, bez uveličavanja i pravljenja problema tamo gde ih nema, i verujte da sam i sama nailazila na određene probleme. Takođe sam očekivala da dobijem od vas podatak o tome koje opštine su nenamenski trošile sredstva predviđena za zaštitu i poboljšanje životne sredine. Meni je, kao osobi koja i te kako poštuje demokratska načela, potpuno neshvatljivo da je odgovor na to što je neko potrošio nenamenski sredstva predviđena, po poziciji budžeta, za određenu oblast, to što je dobio ukor; pri tom se te pare povlače na centralni nivo, odnosno na Republiku, pa će onda Republika da odlučuje gde će ići. Dozvolićete, dame i gospodo, svako ko se ogreši o zakon, svako ko nenamenski troši sredstva, mora da odgovara za to. Javnost to mora da zna, zato što životna sredina jeste okvir u okviru koga svi mi treba da se krećemo, poštujući one osnovne principe, odnosno pretpostavke koje su potrebne za svakodnevni život, a to je zdravlje. Dakle, pretpostavljam da ćete mi dati odgovor na to pitanje i unapred se radujem tome. Ono što javnost treba da zna, jeste da se u nekom momentu radilo na projektu strategije održivog razvoja Srbije, odnosno ekonomskih aktivnosti i stanju životne sredine u Srbiji. Nećete mi zameriti ukoliko vreme koje je predviđeno za moju poslaničku grupu iskoristim za konkretne podatke koji se tiču i materijalno-tehničkih pretpostavki, a i koliko košta, prvo, saniranje životne sredine, a onda i unapređenje sredine u kojoj svi mi pokušavamo da egzistiramo. Autor ovog projekta je dr Radmilo Pešić i on je, na osnovu pokazatelja koji su mu bili dostupni, vršio skeniranje situacije u okviru životne sredine i dao izvesne projekcije za naredni 10-godišnji ili 15-godišnji period, s vrlo konkretnim podacima, i one govore o tome da može da se desi da zakoni o kojima pokušavamo argumentovano da raspravljamo ovih dana, nažalost, ostanu mrtvo slovo na papiru, zato što neće biti materijalnih pretpostavki za njihovo sprovođenje. Dakle, raznorodni kompleksni uslovi održavanja života na planeti Zemlji, jednim imenom nazvani životna sredina, mogu biti ugroženi kako prirodnim geofizičkim činiocima, tako i antropogenim, ili društvenim činiocima. Postoji mnogo dokaza da je ekonomska aktivnost čovečanstva glavni antropogeni faktor sadašnjeg poremećaja životne sredine na zemlji. Od sredine 19. veka, antopogeni uticaji na životnu sredinu postaju sve značajniji, te danas nesumnjivo dominiraju. Od svih vidova ekonomskih aktivnosti, najveći uticaj imaju aktivnosti vezane za proizvodnju i upotrebu energije u raznim sektorima. Veza između stanja životne sredine i ekonomskih aktivnosti postaje predmet posebnih naučnih disciplina, koje se dinamično razvijaju od druge polovine 20. veka. Odnos ekonomske aktivnosti životne sredine u Srbiji od polovine do kraja 20. veka ne odstupa od opštih globalnih zakonitosti u ovom domenu, štaviše, on ispoljava gotovo sve karakteristike svih zakonitosti na način svojstven zemljama Jugoistočne Evrope i zemljama u tranziciji. Kada o tome govorimo, treba imati u vidu sledeće karakteristike. Prvo, to su stavovi da priroda i njeno bogatstvo treba prvenstveno da služe privrednom i društvenom razvoju. Zatim, društveni imperativ da se zagospodari prirodom, zavisnost privrednog razvoja od dostupnih prirodnih resursa, nesagledavanje pune cene koštanja upotrebe prirodnih bogatstava, što je krajnja posledica dosledne primene radne teorije vrednosti. Tu je i nametanje industrijalizacije i urbanog načina života, uz razbijanje tradicionalnih društvenih formi, visoka intenzivnost upotrebe prirodnih resursa i energije, niska efektivnost transformacije imputa, niska utilizacija prostora i geografskih prednosti, intenzivni rast velikih gradova i depopulacija manjih naselja. Jedna od tih karakteristika je i nedovoljno kontrolisanje stvaranja i odlaganja otpada, kako komunalnog, tako i industrijskog, uključujući i opasni, zapostavljanje međunarodnih prekograničnih aspekata zagađenja i eksploatacije prirodnih bogatstava, nepotpuno uspostavljen sistem svojinskih prava nad prirodnim bogatstvima, ograničeno postojanje ili nedostupnost adekvatnih podataka o stanju životne sredine i, konačno, nedovoljno uključenje javnosti u proces odlučivanja o ekonomskoj utilizaciji prirodnih resursa. Kada govorimo o svim ovim bitnim faktorima, složićete se, gospodo iz Ministarstva, da je o svemu ovo, a to su 14 nabrojanih faktora, u srpskoj javnosti bilo vrlo malo reči, a na državnom nivou, uglavnom, pokušaja. Ne govorim da je lako rešavati probleme iz oblasti zaštite životne sredine u zemlji koja je opterećena samo problemima. Ne govorim da jelakopraviti strategiju i donositi planove i aktivnosti u državi gde što god da dotaknete otvarate proces spojenih sudova. Naprosto, želim da vidim da li prioritetan set ekonomskih zakona znači i provodljivost u praksi u državi Srbiji i da li to znači da će taj ''kišobran'' zakona, za neke generacije koje dolaze i za nas, biti dugoročna strategija ili tek zakoni koje donosi ova vlada, koje će svaka naredna menjati, što bi za mene bila tragična činjenica. Dozvolićete, takođe je primetno da ne samo da imamo utemeljene resore Vlade u smislu traka, smernica, strategije planiranja, koji se menjaju kako koja koncepcija vlasti dođe na vlast. Mi nemamo, čak, ni strategije koje su sprovodive. U tom kontekstu, nastaviću dalje. Kada je reč o drugoj polovini 20. veka, posledice privrednog razvoja na životnu sredinu u Srbiji mogu se sagledati kako prema segmentima, na primer, posledice po vazduh, vodu, zemljište itd., tako i hronološki, kroz posledice tokom različitih etapa. Ono što može da se razlikuje su, zapravo, tri etape u toku kojih su nastala tri sloja oštećenja životne sredine u Srbiji. Prva je etapa socijalističke industralizacije, koja započinje prirodom obnove posle Drugog svetskog rata i traje do raspada SFRJ. Za ovu etapu karakteristične su velike štete svojstvene svim bivšim socijalističkim zemljama, te gotovo da nema specifičnosti Srbije, sem u vrsti i koncentracijama zagađenja. Najveći deo štete po životu sredinu nastao u ovoj etapi danas se manifestuje u vidu fondova zagađenja, tj. predstavlja problem tzv. ekološkog nasleđa, ili istorijskih zagađenja, naročito delikatan u uslovima restrukturiranja i privatizacije nekadašnjih privatnih preduzeća. Druga etapa se odnosi na period između 1991. i 1992. godine, koja obuhvata period od raspada SFRJ i ratova u okruženju, do NATObombardovanja. To je doba raspada jugoslovenskog tržišta, međunarodnih sankcija, teških političkih i ekonomskih zloupotreba, te jedne od najvećih hiperinflacija u svetskoj istoriji. Za ovu etapu je karakteristično drastično pogoršanje ekonomske efikasnosti, naročito efikasnosti upotrebe prirodnih resursa. Treća etapa je od 1999. godine, promena u Srbiji 2000. godine, jer je period NATO agresije učinio potpuni zaokret kada je reč o životnoj sredini u Srbiji. Dakle, radiološka, hemijska i fizička kontaminacija imale su i te kako posledice, i imaće ih, na stanje životne sredine. O dimenzijama ekonomskih šteta po životnu sredinu postoje različita mišljenja, ali preciznih kvantifikacija nema i ovo je zaista tužna činjenica. Izvesno je da su štete nastale i da je period dejstava bio relativno kratkotrajan, te da su klimatski i ostali prirodni uslovi po završetku NATO agresije bili izuzetno povoljni za regeneraciju oštećene prirode, ali to se nije desilo, s obzirom na količinu upotrebljenog razornog oružja. Aktuelno stanje životne sredine u Srbiji bilo je predmet više studija sačinjenih posle 2000. godine, a svakako najopsežniji prikaz sadrži izveštaj o stanju životne sredine i prirodnih resursa za 2002. godinu i prikaz stanja životne sredine u Srbiji 2002. godine. Ministar je, nažalost, izašao, ali su predstavnici Ministarstva tu, pa će moći gospodinu ministru da prenesu. To je upravo ono što smo mi očekivali uz ovaj paket ekoloških zakona da dobijemo od vas. Bilo bi mnogo lakše da se rade amandmani na ponuđeni zakonski predlog. Bilo bi mnogo lakše da se učestvuje u diskusiji, pa se s tim u vezi slažem s kolegama iz opozicije koji govore da o ovako važnom setu ekoloških zakona imamo prilike da govorimo vrlo kratko. Priznaćete, u pitanju su i radi se o sistemskim zakonima, koji bi trebalo dugoročno da utiču na život i zdravlje svih nas i naših potomaka. Dakle, na osnovu svih ovih studija, stiče se celovita slika veoma heterogenog stanja životne sredine u Srbiji. Ukratko rečeno, Srbija se sastoji od mnoštva izrazito zelenih, a još izrazitijih crnih tačaka. Ja sam u petak pokazala mapu koja je trebalo da simboliše, prema rečima savetnika predsednika Privredne komore, pokušaj da se skladišti otpad – znači, kako bi Srbija mogla da izgleda, s namerom da srpska javnost treba da bude obaveštena o tome i s namerom da svi mi javno govorimo o tome i da nađemo najbolje moguće rešenje. Nisam baš prošla najbolje. Sećate se reakcije gospodina ministra. Dakle, ono što bi trebalo reći, jesu crne tačke, koje su zaista mnoge i izrazite, bilo da je reč o zagađenjima vazduha (prvenstveno, mislim na Bor i Pančevo), zemljišta (Kragujevac, Obrenovac i Pančevo), što je vezano za posledice ekonomske aktivnosti u industriji, energetici i rudarstvu. Stanje vazduha u Srbiji od 2003. godine, emisijama od oko 525 hiljada tona sumpor-dioksida, 161 hiljadu tona azotnih oksida, 90 hiljada tona amonijaka ili oko 60 tona praškastih materija, dozvolićete, stvara značajne zdravstvene probleme u ugroženim zonama. Smatra se da je oko 15% smrtonosnih ishoda od malignih i respiratornih oboljenja povezano sa zagađenjima životne sredine. Ovome treba dodati i oko 350 tona olova koje se godišnje emituje kao posledica korišćenja olovnog benzina u saobraćaju, koje, usled fizičkog karaktera, ostaje u visokim koncentracijama i u neposrednoj blizini mesta emitovanja. Posebno zabrinjavaju emisije mikro i nanočestica iz saobraćaja, energetike, neadekvatnog postupanja sa čvrstim otpadom. Ove čestice se danas smatraju izuzetno opasnim po zdravlje. Vidite, mi smo očekivali, na prvom mestu ja, kao predstavnik 78 mandata osvojenih na majskim izborima 2008. godine od strane SRS-a, da vi izađete pred nas s konkretnim parametrima i konkretnim podacima, kako bismo mogli da napravimo zaista adekvatnu sliku kakva je to sredina u okviru koje živimo. Šta Ministarstvo radi, šta namerava da uradi i na koji način mislite da sprovedete set ekoloških zakona, za koje sam sigurna da će se usvojiti do kraja ovog zasedanja? Stanje površinskih voda je, takođe, delikatno. Zagađenja teškim metala iz industrije, rudarstva, kao i organska zagađenja iz komunalnog sektora i poljoprivrede, čine ozbiljan ekološki pritisak na vode u Srbiji. Treba reći da samo 18 naselja ima sistem za prečišćavanje komunalnih otpadnih voda, dok veliki gradovi, kao, na primer, Beograd ili Novi Sad, bez ikakvog tretmana ispuštaju otpadne vode u tok Dunava. Od instaliranih postrojenja za obradu otpadnih voda, svega 13% radi s koliko-toliko zadovoljavajućim efektima. Brana na Đerdapskim hidroelektranama dovodi do usporavanja toka Dunava i ubrzanog formiranje sedimenta s vrlo nepovoljnim sastavom. Postupanje sa čvrstim otpadom je posebno problematično. Srbija danas nema nijedno postrojenje za neutralizaciju opasnog otpada. Industrijski otpad se najčešće deponuje u krugu fabrike gde nastaje, te predstavlja ozbiljnu teškoću kod prestrukturiranja i privatizacije. Jednu od tih fotografija sam, nažalost, ministar je otišao, pa ću vama to ostaviti, malopre pokazala, a reč je o naselju Belo Polje, opština Surdulica. Komunalni otpad se deponuje na oko 170, manje ili više, neuslovnih deponija. Samo jedna jedina deponija komunalnog otpada u Vranju se može smatrati sanitarnom deponijom po evropskim standardima. Naročito zabrinjava katastrofalno postupanje s medicinskim otpadom, koji u većini slučajeva završava na komunalnim deponijama, pomešan s ostalim vidovima smeća. Ipak, daleko najteži problem stvara ilegalno odlaganje otpada, van za to predviđenog prostora. Okolina svih većih gradova Srbije zatrpana je kabastim otpadom, a reke prekrivene tonama ploveće, a vrlo opasne i trajne, PET ambalaže, koja se niti sakuplja, niti reciklira u dovoljnoj meri. Zato je bilo preko potrebno, dame i gospodo, da znamo, ili imamo prezentaciju materijalno-tehničkih pretpostavki i ekonomske strukture, makar, u projekciji za narednih pet do deset godina, etapno i fazno, po planovima aktivnosti – kako mislite da sanirate postojeće vrlo ozbiljno stanje i kako mislite da napravite kišobran, uslovno rečeno, pristojne životne sredine za građane države Srbije. Zašto o tome govorim? Zato što mi se čini da bi ova rasprava bila mnogo kvalitetnija, a onda biste vi razumeli kako ste promišljali kada ste pravili zakonske predloge – da li su oni ostvarivi u državi Srbiji. Koga ste od partnera iz inostranstva imali u vidu, kada je reč o provodivosti ovog seta ekoloških zakona? Predlažem da se vratimo metodološkoj strani dolaženja do ovih podataka koje sada predstavljam, zahvaljujući urađenoj studiji, koja je meni jedino bila dostupna. Nadam se da vi imate neke ažuriranije podatke, ili bolje studije; onda ćemo se zajedno pozabaviti konkretnim podacima. Nije zamerka, već konstatacija. To je to što je izvršna vlast ipak negde udaljena od zakonodavne vlasti i što u nadzoru ima problema, kao što imate prilike da vidite. Da komuniciramo međusobno što češće i što kvalitetnije, bez političkih predrasuda, mislim da bismo imali bolju sliku, bar kada je ekološka tema na dnevnom redu. Na primer, od februara do septembra 2004. godine, u okviru priprema za izradu Nacionalnog ekološkog akcionog plana, Evropska agencija za rekonstrukciju je inicirala, kao deo programa za izgradnju kapaciteta, studiju, pod naslovom – uspostavljanje ekonomskih vrednosti kada je u pitanju ekonomska degradacija, odnosno degradacija sredine u Srbiji. Pomenuta studija je predstavljala prvi pokušaj da se kvantifikuje, dakle, tek 2004. godine, iznos ekonomskih šteta po životnu sredinu u Srbiji. Imajući u vidu vreme i limitirana sredstva, autori ove studije su se opredelili za primenu benefit transfer metoda, potpuno svesni svih njegovih ograničenja. Dakle, taj benefit transfer metod se ogleda u tome da se rezultati, ovo je vrlo značajno kada je reč o svim setovima zakona i zakonskim predlozima koji bi trebalo Srbiju da približe Evropi, ranijih studija vrednovanja životne sredine, najčešće sprovođenje u drugim zemljama i regionima, prenesu, ali uz neophodne korekcije na uslove zemlje u kojoj se vrši istraživanje. Kao faktori korekcije se najčešće uzimaju – prosečan dohodak obračunat prema paritetu kupovne snage, veličina i karakteristike stanovništva, geografske okolnosti, nivo uticaja na životnu sredinu, nivo urbanizacije, ranija stanja životne sredine, oslanjanje na rezultate ranijih studija sprovedenih u drugačijim geofizičkim, socijalnim i ekonomskim uslovima. To nije, dame i gospodo, uvek ispravno. Zato mi, najčešće, kao Poslanička grupa SRS-a, pokušavamo da skrenemo na to pažnju, a sve u interesu poboljšanja života građana Srbije. Tragična je činjenica da, ukoliko se neko lati posla, samo prepisuje zakone koje nije moguće provesti u državi i društvu koje je na tako niskom stepenu ekonomskog i socijalnog razvoja. Zato mi najčešće, kao poslanici, ispred građana koji su nam dali mandat za ovo što sada pokušavam da uradim, pokušavamo da saznamo da li ste vi to sve imali u vidu kad ste radili predloge zakona, u smislu da su ti zakoni zaista sprovodivi, ne zbog toga što Evropa nema alternativu, nego što Srbija nema alternativu i nema paralelnu državu. Sve ovo što nas danas gleda, odnosno građani Srbije, živi u ovoj državi, koja je unazađena nečijom politikom, tu, na prvom mestu, mislim na međunarodnu zajednicu, odnosno opisana procedura u smislu benefit transfer metoda daje bolje rezultate ukoliko su lokalni uticaji slabiji. Kada je reč o globalnim uticajima, dobijeni rezultati se mogu smatrati validnijim. U pomenutoj studiji korišćeni su rezultati sličnih analiza sprovedenih u Zapadnoj Evropi i u Centralnoj i Istočnoj Evropi. Dakle, početkom 2004. godine, ove studije su smatrane za najbolje evropske stručne analize u ovom domenu. Prilagođavanje nacionalno-specifičnim uslovima Srbije ogledalo se u primeni deviznih kurseva na bazi pariteta kupovne snage, prema podacima OECD-a, i korigovanju kroz indeks potrošačkih cena, da bi se otklonio uticaj inflacije. Ono što je zaista vrlo značajno, a tiče se zagađenja, nažalost, za više vrsta zagađenja, autorima ove studije održivog razvoja nije bilo moguće da sa sigurnošću utvrde ni dostupne tehnologije, niti granične troškove njihove primene. Takođe, nije bilo ni egzaktnih podataka o izvršenoj društvenoj tražnji za kvalitetnom životnom sredinom, te nije bilo moguće ni konstruisati agregatnu krivu tražnje za njom. Nije bilo moguće ni odrediti fizički iznos šteta, kao što je oštećenje na usevima, šumama, mortalitet, morbiditet ljudi i životinja, a potom proceniti troškove fizičkih šteta u novcu. Kao predstavniku SRS-a, bilo bi mi značajno da čujem da li imate procenu šteta o kojima sam pričala. Zaista bi me radovalo da imate, recimo, ažurirane podatke, pogotovo za teritoriju KiM-a. Daleko veći metodološki problem u utvrđivanju prave slike životne sredine predstavlja činjenica da su pomenutom studijom obuhvaćeni, uglavnom, tokovi zagađenja i degradacije životne sredine, a ne fondovi zagađenja akumulirani u vodi, vazduhu i zemlji tokom vremena. Takođe, nedostaje i procena štete po životnu sredinu u Srbiji nastale u vreme treće etape. Kada je reč o proceni vrednosti štete iz perioda NATO agresije, treba imati u vidu da opisani primenjeni metod u studiji daje sliku o ekonomskoj vrednosti tokova zagađenja, ali ne i fondova. Činjenica je da oštećenja životne sredine nastala u trećoj etapi danas imaju, uglavnom, karakter fondova, te bi ih trebalo dodatno analizirati. U studiji su štete po životnu sredinu obrađene po segmentima, tj. po medijima u kojima se emisija zagađivača odvija. U poglavlju koje je posvećeno ekonomskim štetama za vazduh, analizirane su emisije gasova staklene bašte koje izazivaju globalne klimatske promene, acidifikacija nastala emisijama sumpor-dioksida, azotnih oksida i amonijaka, nastanak troposferskog ozona emisijama nestabilnih organskih komponenata, emisije praškastih materija, emisije olova iz benzina. Zaista se, zbog javnosti u Srbiji, trudim da izbegavam stručne termine, kako bilo potpuno jasno kakva je naša životna sredina i koliko košta saniranje takve životne sredine. Dakle, kada je emisija ugljen-dioksida na godišnjem nivou, a radi se o oko 46.000 tona, ukupna šteta nastala na osnovu ove studije je 456 miliona evra. Kada je reč o emisiji sumpor-dioksida na godišnjem nivou, radi se o 525.000 tona. Ukupna šteta nastala emisijom sumpor- dioksida je 703,8 miliona evra na godišnjem nivou. Kada uzmemo u obzir sve one elemente koji učestvuju u direktnom zagađenju vazduha, na godišnjem nivou, reč je o ukupnoj šteti koja iznosi milijardu i 370,1 milion evra. Kada je reč o vodi, procena šteta bila je ograničena na ispuštanje otpadnih voda iz industrije i domaćinstava, ispuštanje nutrijenata od strane stočarskih farmi, preteranu eksploataciju podzemnih voda. Dobijeni rezultati se kreću od oko 180 miliona evra, do 575 miliona evra godišnje. Ukoliko se uključe teški metali u rekama, pre svega, u sedimentima, iznos štete se značajno povećava i kreće od 640 miliona evra, do 2.800 miliona evra godišnje. Ovako drastično povećanje ukupnih šteta nastaje ne samo kao posledica visokih jediničnih vrednosti za pojedine teške metale, kao što su olovo, kadmijum, arsenik, cink, već i kao posledica visokih koncentracija teških metala u tečnim tokovima, naročito u Ibru. Ipak, smatramo da bi analizu štete na vodu trebalo ponoviti nekom drugom metodom, da bi se dobila objektivnija slika. Što se tiče otpada i postupanja s njim, u Srbiji je stanje daleko od zadovoljavajućeg. Neadekvatno odlaganje komunalnog i opasnog otpada, uključujući i medicinski, stvara veliki pritisak na životnu sredinu. Ovaj pritisak se manifestuje kroz emisije metana iz đubrišta, izlivanje procednih voda iz neuslovnih deponija, leteći pepeo, kao posledica spontanog paljenja otpada, zagađenje zemljišta i zauzimanje divljih deponija itd. Sve to stvara ukupne štete u iznosu od 100 do 275 miliona evra godišnje. Međutim, u pomenutoj analizi nije obrađen industrijski otpad, jer nije bilo moguće dobiti kompletne podatke o lokacijama i o količinama industrijskog otpada, kao ni precizne podatke o kategorizaciji sadržaja tog otpada, tako da kvantifikacija šteta nije bila moguća. Kada bi se uključili podaci o štetama od industrijskog otpada i od zagađenja zemljišta, na primer, od benzinskih pumpi, ovaj iznos bio bi daleko veći. Volela bih da znam, tu se obraćam stručnjacima iz Ministarstva, da li su se ove kategorije u skorije vreme premeravale i da li imate konkretne podatke, recimo, kada je reč o zagađenju zemljišta od benzinskih pumpi, da li se projekat toga tipa ikada u poslednje vreme radio u državi Srbiji? Da bi analiza šteta od ekonomske aktivnosti po životnu sredinu bila potpuna, te uporediva sa sličnim analizama u zemljama, recimo, EU, autori su uključili buku, pre svega, u gradovima, saobraćaju i industrijskim pogonima. Ekološki neprihvatljivom smatra se buka preko 50 decibela. Procenjeno je da štete variraju od 57 miliona do 181 milion evra godišnje. Smatramo da bi dobijene vrednosti trebalo preispitati, pogotovo u smislu korektivnih faktora primenjenih na benefit transfera o kojima sam već pričala. Recimo, vrlo značajan segment je uticaj buke na cene nekretnina u gradovima. Tu bih, takođe, volela da znam, pomoći će mi dame i gospoda iz Ministarstva, da li imate parametre kada je reč o uticaju buke na cenu nekretnina u gradovima. Kao posebno poglavlje za analize, uključen je fenomen eolske erozije u Vojvodini, nastao neadekvatnim postupcima u zemljoradnji. Posledice erozije su da dolazi do gubitka humusnog sloja, što izaziva smanjenu plodnost zemljišta, te gubitke prinosa i prihoda od poljoprivrede. Ovaj segment šteta procenjen je na oko 80 miliona evra godišnje. Međutim, da bi slika bila potpuna, neophodno je uključiti štetu od drugih vrsta erozije u centralnoj Srbiji, te štete od neadekvatne primene mineralnih đubriva i pesticida u poljoprivredi Srbije. Nažalost, autorima ove studije podaci o intenzitetu ovih šteta nisu bili dostupni. To je poseban problem, o kojem bih zaista želela sa svima vama da prodiskutujem, ukoliko bude vremena, prostora i volje, tj. kako je moguće da podaci o ovome budu nedostupni, ili, još gore ili tužnije, ukoliko država nema podatke. Videćete na kraju, kada vam, kao i javnosti Srbije, prezentujem sve ove parametre, volela bih da čujem od vas na koji način svi vi mislite da se Srbija približi Evropskoj uniji s ovakvim stanjem. Dakle, koliko će nas, da preformulišem pitanje, koštati približavanje Evropskoj uniji, koja je prepoznatljiva po izuzetno visokim standardima? Sumirajući procenjene finansijske iznose, prema podacima dostupnim, uglavnom, za ovu godinu, autori su došli do ukupne vrednosti šteta, koje su u rasponu od 861 milion evra, do dve i po hiljade miliona evra godišnje i, kako bi to moje kolege Vojvođani rekli – gde su novci, ko će to da plati? Reč je samo o saniranju šteta nastalih svim ovim faktorima, a vezuju se za životnu sredinu. Ukoliko se uključe i štete od teških metala u rekama, ovaj raspon se kreće od 1.300 miliona evra do 4.700 miliona evra godišnje. Sve ovo, priznajem, treba prihvatiti s izvesnom rezervom, ali tu ste, takođe, vi, koji ćete, pretpostavljam, izneti pred srpsku javnost i kolege poslanike podatke. Žao mi je što pre rasprave, to bi bio ozbiljan način da se priđe predlogu seta ekoloških zakona, nismo dobili iscrpnu informaciju, pa bi možda naše sagledavanje provodljivosti u praksi seta ekoloških zakona bilo drukčije. Štete usled teških metala u rečnim sedimentima imaju karakter štete od fonda zagađenja, a ne od toka zagađenja, kao ostale vrednosti dobijene u analizi, i odatle ta rezerva o kojoj sam malopre pričala. Takođe, kada bi se uključile štete od deponovanja industrijskog otpada, zagađenja zemljišta neadekvatnom upotrebom pesticida i mineralnih đubriva, dobile bi se vrednosti šteta fonda zagađenja koje ne bi bilo adekvatno porediti sa nivoom BDP za određenu godinu. Procenjena vrednost fondova zagađenja treba da se posmatra u kontekstu procenjenog nacionalnog bogatstva koje ima karakter fonda. Pri izradi ove studije održivog razvoja, autorima nije bilo poznato da postoje procene vrednosti nacionalnog bogatstva Srbije. Volela bih da znam da li se procena vrednosti radila i kako, hronološki, recimo, od 2000. godine, pa naovamo, izgleda procena vrednosti nacionalnog bogatstva Srbije. Vrednost tokova štete po životnu sredinu, koja se kreće, za tu godinu kada je rađena ova studija, u rasponu od 861 milion evra do dva i po miliona evra, treba staviti u odnos s ostvarenim bruto domaćimproizvodom za tu godinu, koji, takođe, ima karakter toka. Ukoliko se ima u vidu da je procenjeni bruto društveni proizvod Republike Srbije u toj godini bio skoro 17 miliona evra, ili 2.235 evra po glavi stanovnika, može se zaključiti da iznos štete varira od 5,11%, do 14, skoro 15% bruto domaćeg proizvoda. U pomenutoj studiji su dobijene manje vrednosti ovog učešća – od 3,5 do 10,3%, jer je posmatran bruto domaći proizvod u iznosu od 25 milijardi evra, dobijen korigovanjem nominalne vrednosti putem standarda pariteta kupovne snage. Ono što je, takođe, vrlo značajan podatak, nastao ovom studijom, jeste procena budućih iznosa šteta po životnu sredinu u Srbiji. Pretpostavljam da ćemo ovde svi saznati da li je sve ovo što je izračunato i konstatovano kao šteta, u ekonomskim parametrima, ikada sanirano, da li se ikada bilo šta radilo na svim ovim problemima koji su ozbiljno derogirali životnu sredinu u kojoj se svi nalazimo i da li su te štete manje i kakva je projekcija za budućnost. Tu mislim, na prvom mestu, na skoriju budućnost. Procenjujući buduće iznose šteta po životnu sredinu u Srbiji, autori ove studije održivog razvoja su razvili devet mogućih scenarija za period od 10 godina. Sa stanovišta privrednog rasta, razmatrane su tri varijante: spori rast, sa prosečnom godišnjom stopom od 1,8%, nešto iznad demografskog rasta, srednji rast, sa prosečnom godišnjom stopom od 4,73%, baziranoj na tekućem rastu, recimo, Poljske, Mađarske i Češke, i brzi rast, sa stopom od 8%. Tu je, na primer, Rusija. Sa stanovišta dinamike šteta, takođe su razmatrane tri varijante. Prva varijanta podrazumeva da dinamika šteta prati rast privrede, tj. da nema tehnoloških i strukturnih promena. Druga varijanta, s autonomnim tehnološkim i strukturnim promenama, dovodi do smanjenja zagađenja po jedinici bruto domaćeg proizvoda za 2%. Treća varijanta, s primenom mera zaštite životne sredine u kontekstu približavanja i priključivanja trendu EU, s redukovanjem šteta po jedinici bruto domaćeg proizvoda od 5%. Polazeći od nižeg iznosa procenjene štete za godinu kada je rađena studija, od oko 860 miliona evra, dobijeno je devet mogućih scenarija za politiku zaštite životne sredine. Ako bi se pošlo od iznosa procenjene štete od 2,5 hiljade miliona evra, dobile bi se sledeće vrednosti štete. Na primer, u 2013. godini: ukoliko je ekonomski rast, po onom prvom kriterijumu, nizak, šteta bi iznosila skoro tri milijarde evra. Za srednji nivo ekonomskog rasta – negde oko 4 milijardi evra, za visoki stepen ekonomskog rasta, reč je samo o projekciji za 2013. godinu, sa svim onim tendencijama i parametrima, šteta bi iznosila na godišnjem nivou oko šest milijardi evra. U slučaju scenarija s niskim rastom, delovanje autonomnog tehničkog progresa bi moglo da dovede do blagog opadanja štete. Veće redukovanje bi se moglo očekivati tek ako bi se aktivno delovalo politikom zaštite životne sredine, u skladu s principima i standardima koje razvijeni svet, evropski, propisuje. Međutim, nizak ekonomski rast, po svemu sudeći, ne bi dozvolio vođenje aktivne i ambiciozne politike zaštite životne sredine, niti bi odgovarao približavanju, kao što ste se vi opredelili maja 2008. godine, porodici najrazvijenijih evropskih zemalja. Da bi se dobila potpuna slika o varijanti scenarija primene mera za zaštitu životne sredine, u kontekstu kursa koji je vladajuća većina u Srbiji odabrala, a narod na izborima izglasao, autori prethodne studije su, takođe, imali za zadatak da sagledaju potrebe za investicijama u okviru pripreme nacionalnog akcionog plana za zaštitu životne sredine, kao i nacionalne strategije zaštite životne sredine. Ukoliko je bilo metodoloških nedoumica u procesu vrednovanja šteta po životnu sredinu, utoliko je bilo manje lutanja u primeni metoda procene potrebnih ulaganja u životnu sredinu u Srbiji. Imajući u vidu sadržinu svih odredaba, direktiva, regulativa i preporuka koje se odnose, bilo direktno ili indirektno, na životnu sredinu, a dolaze iz EU, kao i na osnovu raznih foruma, napravljen je sledeći pregled finansijskih potreba neophodnih za primenu nacionalne strategije životne sredine. Kada je reč o metodološkom pristupu, početni osnov za procenjivanje ulaganja u životnu sredinu predstavljalo je odstupanje sadašnjeg stanja po segmentima životne sredine, voda, vazduh i zemljište, od stanja prihvatljivog u odnosu na već pomenute odredbe. Određena odstupanja zahtevaju investiciona ulaganja, koja su utvrđena prema troškovima uvođenja i primene trenutnonajekonomičnijih dostupnih tehnologija. Kada se kaže trenutno dostupne tehnologije, misli se na danas postojeće metode i postupke, i to one najekonomičnije. Ukoliko bi se u budućnosti, recimo, pojavili neki novi metodi za eliminaciju, primera radi, samo sumpor-dioksida iz vazduha, koji bi bili efikasniji ili jeftiniji od postojećih, slika troškova bi se svakako promenila. Dakle, ono o čemu je ovde reč, to je određeni nivo investiranja prema vrsti i obimu potreba, kao i prema danas najekonomičnijim, tj. najjeftinijim tehnologijama. Za sve ovo je korišćen čuveni ''mozes model'', koji je za potrebe Svetske banke razvijao autor, primera radi, ove studije. Za gotovo sve vrste pritisaka na životnu sredinu određene su funkcije graničnih troškova suzbijanja, a na osnovu njih i spektra dostupnih tehnologija, kao i standardnih troškova određenih tehnologija; utvrđeni su investicioni i operativni troškovi zaštite životne sredine u Srbiji. Analizirani vremenski horizont od deset godina podeljen je na dva perioda, prvi je od 2005. do kraja 2009. godine, a drugi, od početka 2010. do kraja 2014. godine. Ukupni izdaci, kako investicioni, tako i operativni, za zaštitu životne sredine kreću se, dame i gospodo, u rasponu od oko četiri milijarde evra. Dakle, četiri milijarde evra za period od deset godina. Pri tom, treba imati u vidu da podaci za postojeću infrastrukturu, na primer, u domenu postupanja s otpadom, sakupljanja otpadnih voda, prečišćavanja vazduha, kao i za postojeće institucije kontrole i nadzor životne sredine, uprave na svim nivoima, nisu bili predmet ove analize. Dakle, reč je samo o dodatnim finansijskim sredstvima koja su neophodna da bi se postojeći sistem unapredio i približio standardima EU. Ovde bih zaista volela da znam, pretpostavljam da to interesuje i ostale kolege, a posebno srpsku javnost, koja je zabrinuta za sredinu u okviru koje pokušava da egzistira – kakvi su vam planovi? Dakle, gde ćete pronaći novac koji je preko potreban za sve ovo o čemu je bilo reči, na prvom mestu se odnosi na saniranje štete nastale, da ublažimo, ili da u samo jednoj rečenici kažemo, potpuno neodgovornim ponašanjem od strane zagađivača? Takođe bih volela da znam na koji način su zagađivači, time što su direktno ugrozili zdravlje svih nas, prouzrokovali ozbiljna oboljenja i oštećenja, bili sankcionisani do sada? S tim u vezi, zašto mi tek 2009. godine pričamo o ''kišobranu'' ekoloških zakona? Prema napravljenoj projekciji, ukupni izdaci se kreću od 26 miliona evra godišnje na početku, do 720 miliona evra godišnje na kraju posmatranog perioda. Uz navedeno, treba sagledati izdatke koji nisu primarno usmereni na životnu sredinu, ali imaju indirektne efekte, kao, na primer, izgradnja saobraćajne infrastrukture, na prvom mestu, mislim na drumski, železnički saobraćaj, obilaznice, postrojenja za dobijanje i preradu pitke vode, unapređenje sistema daljinskog grejanja, obnavljanje avio-flote, modernizacija sredstava drumskog prevoza. Prema slobodnoj proceni autora ove studije održivog razvoja, oni bi trebalo da iznose negde oko četiri milijarde evra. Ovi izdaci se ne smatraju ulaganjima u životnu sredinu, ali bi, svakako, trebalo da imaju i izazovu pozitivne eksterne, kako kažu autori ove studije, efekte. Što se direktnih izdataka tiče, oni se postepeno povećavaju, što je posledica ekonomskog razvoja i povećanja mogućnosti sopstvenog investiranja. U početku, to su mahom skromni izdaci stvaranja adekvatne institucionalne infrastrukture, stvaranja adekvatnog pravnog i regulatornog sistema, poboljšanja nadzora i uprave, što sve zajedno ne predstavlja kapitalno intenzivne aktivnosti. Kada je reč o ovome, pogotovo menadžmentu koji bi trebalo da sprovodi, nadam se, barem je tako projektovalo vaše resorno ministarstvo. Ono što mene interesuje jesu ljudski resursi. Da li je Ministarstvo mislilo o tome kakvo je stanje kada je reč o ljudskim resursima? Na koji način mislite da probudite nadzor, kakve su materijalno-tehničke pretpostavke vršenja nadzora za sve pomenuto, uz prethodnu konstataciju da znam i da mi je potpuno jasno da je reč o vrlo ozbiljnom, kompleksnom, faznom postupku i da ne može da se uradi preko noći, ali je vrlo bitno da javnost u Srbiji zna da postoji strategijska smernica ove države, koja se neće menjati. Takođe, izuzetno je značajno za javnost u Srbiji da zna gde ćemo da pronađemo toliki novac za sve ono što je preko potrebno da se ispune standardi kada je reč o ekologiji i o stanju životne sredine u Srbiji. Dakle, ono što mene u ovom smislu interesuje jeste – ko bi trebalo da nam budu partneri u ovom poslu? Kakve projekte imate na pameti da radite kada je reč o ekologiji? Zatim, zanima me, radi se o menadžmentu voda, na prvom mestu, i vode kao resursa, na koji način ćete ohrabriti lokalne samouprave da se bave ovim problemom? Kako će izgledati, recimo, finansijska konstrukcija svih gradova koji leže na rekama i da li postoji konkretna saradnja s profilisanim agencijama, na primer, za vodu, koje bi trebalo da izvrše, po projektu, prenosznanja i tehnologije? To je tek početak određenih nedoumica koje Poslanička grupa SRS-a ima kada je reč o sprovodljivosti ovog ''kišobrana'', dakle, seta ekoloških zakona. Ne bih izdvajala posebno oblasti od vitalnog značaja za državu Srbiju, ali dozvolićete, Vojvodina je jedno od tih područja. Dakle, ono što bi Poslaničku grupu SRS-a zaista interesovalo, jesu ažurirani podaci o stepenu zagađenja životne sredine na teritoriji Vojvodine, finansijska konstrukcija koja je potrebna da se sve to sanira i finansijska konstrukcija koja je potrebna da se napravi održivi razvoj, recimo, na teritoriji srpske žitnice, kao što je Vojvodina, ali to se odnosi i na sve ostale delove države Srbije, s obzirom na to da je svima nama kategorički imperativ poboljšanje standarda građana Srbije. Dakle, nemam nijednu dilemu o tome da ćete se suočiti s izvanrednim problemima kada je reč o partnerima i o novcu, ali ono što bi trebalo javnost u Srbiji da zna jeste da porodica EU ne prima u svoj zagrljaj zemlje koje sa sobom nose ovolike probleme, kao što su problemi kada je reč o stanju životne sredine u državi Srbiji, da zemlje EU uglavnom očekuju da sama država ispuni standarde, tako što ih neće ispunjavati samo na papiru, već in vivo, na terenu. Očekujem od vas da čujem koji je plan aktivnosti posle seta ekoloških zakona koji su na dnevnom redu. Procenjujem, gospođo Čomić, u ovih 68 minuta, imam još nekih pet minuta, jel da? (Predsedavajuća:25 minuta.) Ne, 25 minuta. Dobro, onih 20 ću ostaviti za malo kasnije, zbog kolega. Pretpostavljam da sam vas umorila gomilom konkretnih podataka, uz jednu ogradu, mislim da javnost u Srbiji, baš poštujući, nećete zameriti, za mene je ipak Ustav krov i kišobran svega, te i član 74, treba da bude obaveštena o svemu pravovremeno. Nadam se da će kolege koje su prisutne, dakle, predstavnici resornog ministarstva, da mi pruže odgovore na pitanja koja sam postavila, uz ogradu da možda neki od metodoloških principa jesu različiti u odnosu na metodologiju koju ste vi, uslovnorečeno, primenjivali, kada ste vršili monitoring, ili uopšte skenirali situaciju životne sredine u Srbiji. Još jednom samo konstatujem i možda bi trebalo, gospodine ministre, vi za mene trenutno predstavljate Srpsku vladu, da imate na pameti da bi svaki sledeći predlog iz resornog ministarstva trebalo da prati iscrpna, realna i objektivna informacija, koja sadrži pregled stanja o kojem pričamo, dakle, konkretne podatke i konkretnu finansijsku konstrukciju, jer nam je vrlo važno da znamo, ako već posmatramo taj put približavanja zajednici najrazvijenijih evropskih zemalja, da li pričamo o objektivnim kategorijama, da li samo normativno pokušavamo da se približimo njima, ili da li je sve to sprovodivo. Za nas Srbija nema alternativu, nama jeste cilj bolji život građana u Srbiji i svi ovi standardi koji su pred nas izneti kroz predloge zakona, koštaju, dame i gospodo. Mi bismo želeli da ih ostvarimo. Nadam se da imate dobar menadžment u resoru i da ćete uspeti da me ubedite da su sve moje nedoumice neopravdane i da će biti ovog novca koji je potreban za saniranje užasnog stanja životne sredine, nasleđenog, nije to došlo s vama, već, kao što sam rekla, ima to svoje nekakve etape; na vama je odgovornost da nam pružite kvalifikovane odgovore. Dakle, imam još samo dva minuta u vremenu koje je predviđeno za moju poslaničku grupu. Moje kolege, nažalost, nisu ovde prisutne, samo zbog toga što je neko pomislio da može da prekine tradiciju vezanu za najveću opozicionu grupu u Parlamentu, jer su izrazile bunt, što je valjda i očekivano, što najjača opoziciona grupa ne sedi kako je oduvek sedela. Nadam se, ne šireći temu, da će do dogovora uskoro da dođe i da ću biti okružena svojim kolegama, a ne ovako usamljena, u ovoj pustoši u ovom redu. Mislim da bi to bio dobar znak za građane Srbije, a i dobar znak za demokratiju u Srbiji i nadam se da će biti zdravog razuma i volje da se dođe do tog političkog dogovora. Unapred se izvinjavam ukoliko je metodologija koju sam pokušala da predstavim isuviše ambiciozna, ali dozvolićete, dame i gospodo, to su bili jedini podaci meni dostupni. Nažalost, iz vašeg resora nisam dobila izveštaj uz ovaj predlog paketa zakona, koji bi poboljšao ovo izlaganje. Još jednom hvala na strpljenju.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Nema potrebe da se osećate usamljeno. Usamljeni su samo oni ljudi koji nemaju sagovornike. Vi u nama imate sagovornika. Mi smo hteli da ukažemo, pre svega, poštovanje prema vama i vašem naporu da učinite ovu diskusiju dinamičnom. Mislim da ste izneli jako mnogo dobrih dilema i hteo bih da vam dam neke odgovore na ta pitanja. Samo nekoliko napomena. U ovom trenutku prema Skupštini putuje izveštaj o stanju životne sredine u Srbiji za 2007. godinu, koji je prezentovan na Odboru za životnu sredinu pre nekoliko meseci. On je usvojen jednoglasno. Mislim da su i poslanici vaše stranke za njega glasali. On je tada prezentovan u jednoj prigodnoj formi. Dobiće izveštaj svi narodni poslanici, koji je, pre svega, skup kvantifikovanih parametara o tome šta je u ovom trenutku stanje u životnoj sredini. Do 31. marta 2009. godine ćemo dobiti podatke za 2008. godinu. Očekujem da će negde od maja biti prezentovan izveštaj za 2008. godinu. Osim toga, sve poslaničke grupe će dobiti izveštaj o radu Ekološke inspekcije u pisanoj formi, tako da ćete moći da imate uvid i to će biti odgovor na konkretna pitanja šta je Ekološka inspekcija radila od opštine do opštine, što se tiče pritisaka na životnu sredinu. Takođe, svi narodni poslanici će od ovog ministarstva na poklon dobiti knjigu koju je napisao Al Gor. Nemojte ga posmatrati kao potpredsednika SAD-a i njegovu političku ulogu u različitim procesima na Balkanu. Posmatrajte ga kao čoveka koji je dobio Nobelovu nagradu za knjigu koju je napisao, a koja se tiče globalnog zagrevanja. Dakle, sve je to materijal koji može da vam pomogne, pre svega, u podizanju i buđenju vaše i naše zajedničke svesti o problemima s kojima se danas svet suočava. Metodologija po kojoj se piše izveštaj o stanju životne sredine je tzv. DPS IR metodologija, koja je prihvaćena od strane EU. Prema toj metodologiji, videćete i sami u izveštaju i možete tada da uporedite s podacima koje imate i koje ste dobili od tih uvaženih profesora čiji ste elaborat prezentovali nama, moći ćete da uporedite i da vidite na koji način mi tretiramo pitanje životne sredine. U svakom slučaju, slažemo se da ovo nije sjajno i toga smo svi zajedno svesni. Postavili ste nekoliko pitanja na koja bih želeo da dam odgovor. Pre svega, pitali ste šta se dešava s odgovornošću zbog toga što su lokalni ekološki fondovi trošeni nenamenski? Dakle, ovaj zakon predlaže da taj fond bude budžetski fond, da ne zapošljava dodatne ljude. Mi ćemo, zahvaljujući ovom zakonu, ukinuti fondove koji su na lokalnom nivou postojali, gde su postojala opterećenja za budžete, zapošljavanje ljudi, troškovi ekološkog fonda namenjeni za plate tih ljudi. Ti ljudi mogu da rade pri opštini. Ono što je ključna stvar, svaki od tih lokalnih budžetskih fondova će imati plan i program rada, koji će biti odobren od strane Ministarstva i slaće izveštaj Ministarstvu na kraju godine o tome na koji način su potrošena ta sredstva. Mi se nadamo da će pozitivan efekat toga biti da ćemo sinergijski delovati da se novac, koji se na lokalnom nivou prikuplja, preraspoređuje prema formuli koja vam je prezentovana u ovom zakonu, što će značajno popraviti situaciju na lokalnom nivou. Pored toga, lokalni budžetski fond će se puniti od strane lokalnih ekološih taksa, koje će opštine moći da propisuju, a zakon je definisao pod kojim uslovima, s tim što će Vlada Republike Srbije definisati maksimalne cifre koje treba da se propišu, i od prihoda od kazni koje se naplaćuju za one zagađivače koji ne poštuju ove zakone. Na taj način, mislimo da stimulišemo i ohrabrimo rad lokalnih inspektora da budu mnogo aktivniji na terenu, kako bismo uveli više reda što se tiče stanja životne sredine. Što se tiče odgovornosti, nemamo nijednu opštinu koja nije naknadnim odlukama i rebalansima budžeta pokrila svoje odluke da sredstva koja su bila namenjena za životnu sredinu, a koja su naplaćivana od strane zagađivača, potroši nenamenski. Prema izveštajima koje smo mi imali, 46% sredstava tih budžetskih fondova, odnosno lokalnih fondova za životnu sredinu, potrošeno je na komunalne delatnosti, koje, pre svega, podrazumevaju asfaltiranje ulica, finansiranje različitih vrsta javnih rasprava, nažalost, finansiranje sportskih manifestacija itd. Još jedanput ponavljam, nije nama cilj da oduzmemo lokalnim samoupravama sredstva i da centralizujemo proces donošenja odluka. Nama je cilj da objedinimo sredstva i sinergijski delujemo, da pokušamo da zaštitimo životnu sredinu po regionalnom principu, kakav je, inače,standard u Evropi, zbog toga što u Evropi postoje tzv. ekološki regioni, jer problem životne sredine nije samo problem opštine; u slučaju zagađenja i uticaja zagađivača na životnu sredinu, ne poznaju se lokalne administrativne granice. Budite sigurni da je to nešto što je apsolutno iskustvo u svim državama. Srbija će i dalje biti jedina država gde postoji lokalni prihod od strane zagađivača, koji će biti ovoga puta 40%, a ne 60%, zbog toga što sve druge države, kao što sam malopre rekao, imaju gotovo stopostotne republičke prihode što se tiče principa zagađivača. Kada postavljate pitanje ko će da finansira to zaista veliko opterećenje koje će predstavljati prenamena, odnosno modernizacija tehnologije i prelazak s jednog tehnološkog nivoa na drugi, koji će podrazumevati zdraviju životnu sredinu, pre svega će finansirati oni koji u ovom trenutku imaju te postupke proizvodnje. Nije tu samo pitanje zaštite životne sredine. Ono je, svakako, najdominantnije, ali ono što će nas u budućnosti čekati, to nije samo pitanje poštovanja evropskih normi i standarda, ukoliko hoćemo da naša privreda opstane, ukoliko hoćemo da naša privreda, proizvodi koje kao država proizvodimo, budu konkurentni na svetskom tržištu, to je da moramo da se pridržavamo normi koje nije propisala samo EU, nego je propisao gotovo ceo svet. U ovom trenutku, ceo svet se nalazi u postupku usaglašavanja standarda i zakonodavstava, ne samo EU. Vi danas imate standarde koji važe, gotovo identične, u Japanu, Americi, Kini i u afričkim zemljama, na kraju krajeva, i u Evropskoj uniji. EU je, kao jedan globalni region, prednjačila u postavljanju tih standarda. To su standardikoji danas prihvataju sve zemlje na svetu. Iz tog razloga, moramo da pomognemo privredi da, prelazeći na modernije tehnologije i smanjujući uticaj usled privrednih aktivnosti na životnu sredinu, na neki način, spase sebe i učini svoje proizvode konkurentnim. Odakle dolazi taj novac? On dolazi i od strane privrede, on dolazi i od pomoći budžeta Republike Srbije, odnosno od Fonda za zaštitu životne sredine. Rekao sam vam da je naša namera da u narednom koraku donesemo zakon o Fondu, koji će omogućiti da se, na primer, neki mali proizvođač, koji opterećuje životnu sredinu, u smislu da ispušta određene otpadne vode u reku, gde je standard da ugradi određene filtere koji koštaju određeni novac, obrati Fondu za zaštitu životne sredine i da mu Fond, preko različitih vrsta projekata, pomogne da finansira kamate; da on uzima u banci sredstva po tržišnim uslovima, ili da mu sufinansira ili gotovo finansira deo toga. Na kraju krajeva, onda svi dobiju. Dobije i životna sredina, a dobije i on, zbog toga što je učinio svoj proizvod konkurentnijim, a dobija i država, zbog toga što je uspela da reši jedan od velikih broja problema koje danas ima, zbog toga što su naši tehnološki procesi prilično zastareli. U svim državama koje su se nalazile u procesu evropskih integracija, a to je nešto što, kao država, moramo da iskoristimo i to je jedna od naših komparativnih prednosti, tu su mnoge zemlje sveta, gro tih para dolazi iz fondova EU. Milijarde evra su uložene u Češku, Poljsku, Slovačku, Sloveniju, da bi se rešili problemi otpadnih voda, da bi se rešili problemi ostalih infrastrukturnih objekata za zaštitu životne sredine, da bi se, na kraju krajeva, rešili problemi koji predstavljaju prenamenu, odnosno modernizaciju industrije. To je nešto što i mi, kao država, treba da iskoristimo. Jasno je da su u IPA fondovima, u budžetskim periodima koji su pred ovom zemljom, predviđena, između ostalog, sredstva i za to. Samo je pitanje sposobnosti naše administracije, svakako, i brzine našeg priključenja EU, kada ćemo i mi početi da koristimosredstva IPA fondova, iz kojih možemo da finansiramo modernizaciju naših tehnologija i popravljanje životne sredine. Uz nadu da ćete pažljivo da pročitate Izveštaj o stanju životne sredine za 2007. godinu, da ćete pažljivo pročitati svu literaturu koju vam dajemo, zaista, s velikim zadovoljstvom, zbog dobre rasprave u kojoj se danas nalazimo, želim vam da i u budućnosti, i kada se vaše kolege poslanici vrate u ovu salu, diskutujete tonom i načinom na koji vi to radite. Siguran sam da će to i te kako doprineti i demokratiji i parlamentarizmu u Srbiji. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Ne) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS-a.
Izvinjavam se što sam pričala s mesta, ali zaista je teško da iz tog mrtvog ugla vidite jednog radikala. Eto, da počnemo od poslednjeg. Hvala vam na ovim odgovorima. Mislim da su od značaja za sve građane. Što se tiče mojih kolega, moram da odgovorim. Vidite, i majica na meni je izraz protesta zbog svega onoga što se SRS-u dešava, ali u okviru postojeće institucije. Dakle, poslednji u nizu izražavanja protesta, a na šta i opozicija ima pravo, jer je storniran, čak, i onaj tradicionalni dogovor da najjača opoziciona stranka ima mesta koja tradicionalno ima u ovom domu. Samo sam izrazila želju da će se moje kolege vratiti i da ćemo moći svi, u duhu parlamentarne demokratije, da raspravljamo o svim tačkama dnevnog reda. Ono što mora javnost u Srbiji da zna, poslednja grupa od 48 radikala bila je izbačena zato što je izrazila protest samo zbog toga što nije uslišena želja jednog poslanika, a ostali su se solidarisali s tim da govori o povredi Poslovnika. Bilo je preterivanja sa mnogih strana. Samo izražavam želju da će u nekom narednom periodu da se pronađe dobra politička volja i da krenemo konačno da gradimo sigurnu kuću za sve građane. Naravno, izražavamo sumnju da li će se ti politički dogovori poštovati. Mi smo jedan pokušaj imali prilikom usvajanja budžeta, na kraju 2008. godine, i taj dogovor se nije ispoštovao. Dozvolićete, na kraju, kada ste vi bili opozicija, slične ste metode koristili, političke i legitimne borbe. Mi smo krenuli za tim. Kako kaže stara dobra poslovica – što je dosta, dosta je. Svaki dan za Srbiju je izgubljeni dan. Nadam se da će se negde crta podvući i prestati s ovom prljavom medijskom kampanjom, razapinjanjem kroz najrazličitije medije i da će se konačno normalan, konstruktivan život vratiti u ovaj prestižni dom. Vi ste pričali o Fondu koji bi trebalo da bude crpna stanica za sve lokalne jedinice koje će biti zainteresovane da reše zaista užasne probleme s kojima se suočavaju. Moram da vam dam jedan ne tako svetao primer. Sećam se, kada je gospođa Pop-Lazić preuzela funkciju gradonačelnice Zemuna, projekat UNDP-a je bio obustavljen samo zbog toga što je tadašnji menadžer UNDP-a, a pustiću original pisma na vaše ministarstvo, sebi dozvolio da kazni građane, smatrajući retrogradnom snagom predstavnike SRS-a na tom čelu. Dozvolićete, gospodine ministre, kao predstavnik SRS-a, moram da vas pitam – ko će imati primat da iz tog fonda, po projektu, dobije novce, a nema nijedne opštine u državi Srbiji koja nema zaista velike probleme kada je reč o životnoj sredini. Dolazimo opet na teritoriju onoga što jeste diskriminacija po političkoj osnovi. Dala sam vam jedan plastičan primer, s jednim projektom. Lično sam učestvovala u pokušaju da se tako nešto razreši u korist građana Zemuna, pa smo o tome govorili na Stalnoj konferenciji gradova i opština. Gospođa Pop-Lazić je pokušala da skrene pažnju na užasnu diskriminaciju koja se vrši od strane onih fondova i organizacija koje mogu svojim sredstvima da pomognu određeni deo teritorije. Nekako tradicionalno, opština Zemun se s tim problemom finansiranja susreće. Da li se tako prenosi poruka da, ukoliko radikali upravljaju Zemunom, tu para neće biti, pa će građani živeti sasvim drugačijim načinom života. Tek, jedan primer kod nas stvara sumnju da tako nešto može da bude praksai za ubuduće. Ono što bih želela da vas pitam, pretpostavljam da ste o svemu tome razmišljali kada ste radili ''kišobran'' na ovakvim sistemskim zakonima i kada ste razmišljali o Fondu za razvoj, jeste – da li vi imate konkretne partnere u ovom poslu? Ono što bih volela, kao predstavnik SRS-a, da znam, koji su to ljudi, koja je to finansijska konstrukcija? Drugim rečima, da li postoji plan i program? Nadam se da mi nećete zameriti kao u petak. Nadam se da smo tu vrstu komunikacije prevazišli. Mnogo bi bilo konstruktivnije da je taj iscrpni izveštaj, koji su ljudi iz vašeg ministarstva predano i vredno radili, došao mnogo ranije, da smo imali dovoljno vremena da se pripremimo i da osmislimo na koji način treba predstaviti građanima Srbije koliko će da traje taj proces ispunjenja standarda koje od Srbije traži EU, u smislu kursa za koji se opredelila vladajuća unija. Kako će to izgledati? Da li će to biti prioritet u vremenu kada se suočavamo s recesijom? Naravno, samo da ponovim još jednom sugestiju da bi za svaki sledeći put, a videćemo se opet u ovom prestižnom domu, zaista bilo neophodno da uz predlog zakona dobijemo informaciju koja bi nam olakšala ovakvu vrstu interaktivnograzgovora. Hvala damama i gospodi iz Ministarstva na strpljenju.
Imam iscrpan i konkretan odgovor što se tiče Fonda. Nije tačno da se ikada desilo, to mogu da tvrdim, u poslednjih sedam meseci, a pogotovo od kada sam ja na čelu ovog ministarstva, da je postojala bilo kakva vrsta selekcije, što se tiče finansiranja projekata koji dolaze iz opštine, prema političkoj osnovi. Vi ovde i danas imate, na primer, predstavnike opštine Vrbas koji su bili poslanici SRS-a, a danas možda to više nisu. S opštinom Vrbas, na čijem čelu je danas predsednik iz SRS-a, koji je veoma čest gost našeg ministarstva, mi zajedno sprovodimo projekat sanacije Velikog bačkog kanala, ne pitajući zbog čega je on iz jedne stranke, a možda su ljudi u Ministarstvu, ili ministar iz neke druge stranke. To isto važi za finansiranje izrade planskih dokumenata lokalnih samouprava. Ovo ministarstvo je u prošloj godini izdvojilo 110 miliona dinara za sufinansiranje planskih dokumenata za nekih 48 opština u Srbiji. Mogu da vam kažem da se u velikom broju tih opština nalazi na vlasti koalicija koja možda nije politički na većinskom nivou, ali nijednog trenutka nismo pokušali da pravimo bilo kakvu vrstu selekcije po političkoj pripadnosti. Jedino nam je bilo važno da te opštine zaista imaju problema. Fond za životnu sredinu deli novac prema projektima. Ti projekti se primaju po metodologiji koja je svima poznata. Svaka opština koja ima problem i ima dobar projekat, dobije ta sredstva, kao što se sredstva dobijaju i iz drugih fondova. Nije samo Fond za zaštitu životne sredine taj koji finansira različite vrste projekata iz životne sredine, već i Svetska banka, i Evropska banka za rekonstrukciju i razvoj, i NIP ostvaruju svoje projekte životne sredine u velikom broju opština. Ukoliko želite, mi ćemo konkretnom argumentacijom to i da dokažemo, da i u opštinamau kojima se nalazi i SRS na vlasti i te kako postoji realizacija projekata koje se tiču zaštite životne sredine. Dakle, bilo bi nehumano, bilo bi nekorektno da bilo ko, zbog političke odluke lokalnog stanovništva, pravi neku vrstu selekcije, koja bi, pre svega, bila selekcija na političkom nivou. To je moj odgovor vama. Što se tiče ove literature koju ćete dobiti, nažalost, naknadno, ima, bogami, šest meseci od kada smo prezentovali stanje životne sredine za 2007. godinu u Odboru za životnu sredinu. Tamo su prisustvovali i vaši poslanici. Oni su dobili tu literaturu. Mi smo se nadali da će oni to da distribuiraju svim poslanicima, jer verujemo da je to materijal koji sve poslanike zanima. To je nešto što treba da se pročita, to je izveštaj koji bi trebalo da se tiče stanja životne sredine i to je, između ostalog, važno i u vašoj biračkoj bazi, tamo gde žive vaši građani. Da smo znali da vam oni to nisu predali, mi bismo vam svakako to dostavili. Da bismo ispravili tu grešku, sada ćemo da donesemo u Skupštinu 250 primeraka tog izveštaja i to će biti praksa u budućnosti, da te izveštaje, barem one koji se tiču stanja životne sredine, dobiju svi narodni poslanici. Siguran sam da ćemo zajednički u budućnosti rešavati sve probleme koji su navedeni u tim izveštajima. Hvala puno. To je, takođe, i na sajtu Ministarstva.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš. Izvolite.
Daću samo jedno pojašnjenje, zbog javnosti, a i zbog vas, gospodine ministre. Ja nisam pričala o vašem resornom ministarstvu kada sam davala primer opštine Zemun. Nadam se da će takva praksa biti i ubuduće, ma ko pravio vlast na teritoriji opštine Zemun. U kom smislu? Ono što zaista jeste neka tendencija, na čemu ćemo mi insistirati u periodu koji dolazi, jeste depolitizacija svih onih značajnih oblasti, takođe, i nediskriminacija kada je reč o ovakvim stvarima. Ja ću vama, primera radi, s obzirom na to da pripadate najjačoj stranci koja učestvuje u koaliciji Za Evropsku Srbiju, poslati pismo i obrazloženje. Želela bih da to uputite, s obzirom na to da nama najčešće nije omogućeno da to uradimo u pravoj formi, tamo gde treba – kako izgleda politička diskriminacija od strane organizacije UNDP, na primer. Obustavljanje tog projekta se ticalo građana opštine Zemun, na prvom mestu, a ne gospođe Pop-Lazić, ali je građanima opštine Zemun time bilo poručeno da, ukoliko glasaju za SRS, velika zapadna administracija najrazličitijih institucija i organizacija neće imati sluha za to. Ja sam, zapravo, pričala o jednom vrlo plastičnom primeru, koji je za nas bio bolan. Mi smo o tome pričali na stalnoj Konferenciji gradova i opština, takođe smo o tome pričali u okviru međunarodne saradnje s određenim institucijama, kakva je, recimo, IKLEI – Zajednica gradonačelnika gradova i opština razvijene Evrope, koji su izrazili zaprepašćenost zbog takvog stava. Takođe su konstatovali da se to dešava najčešće kada je reč o određenim administracijama. Naravno, mi ćemo i dalje nastojati da dokumentovano i argumentovano pričamo o toj vrsti političke isključivosti, s nadom da će se ta klima popraviti i da jednog dana zaista doživimo da i vi, kao ministar koji dolazi iz te stranke, stanete u odbranu žitelja Zemuna, jer su bili uskraćeni za solidnu ekonomsku pomoć, zato što je gradonačelnik bila iz SRS-a. Dakle, da ponovim, ja nisam govorila o vašem ministarstvu i o projektima koji su išli ka vašem ministarstvu, tako da ne stoji ni vaša konstatacija da nije tačno. Ja sam govorila o UNDP-u, koji nema veze s vama, niti s Ministarstvom, ali, priznaćete, jedan je brutalan primer odnosa prema izbornoj volji koja je potvrđena na izborima. Hvala.
Da li se još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: NS, SPS-JS, LDP, DSS, Napred, Srbijo, G17 plus, SRS i Za Evropsku Srbiju. Po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč, prva ima reč narodna poslanica Aleksandra Janković, a posle nje narodni poslanik Zoran Bortić. Izvolite.
Najpre želim da vas podsetim na to koji je danas dan. Da li znate koji je danas dan? Danas je 6. april, dan kada smo pre skoro 65 godina prvi put iskusili disciplinske efekte savezničkog bombardovanja, dok su nas 55 godina kasnije, valjda da kao Srbi ne zaboravimo da smo mali, nemoćni i neposlušni, opet disciplinovali. To su uradili oni koji nisu naši. U međuvremenu, u više navrata, od 1944. godine, pa sve do danas,dodatno su nas desetkovali naši. Što neprijatelj nije ruinirao, to su prijatelji uradili, ne bi li uništili i duhovnu elitu Srbije i nacionalnu svest naroda i njegovu budućnost. Mi sada govorimo o setu zakona koji treba da oblikuje budućnost Srbije. Pitanje je – da li mi imamo i sadašnjost, a kamoli budućnost, ako smo neprekidno izloženi ovakvoj duhovnoj kontaminaciji? Kakvo bi bilo stanje naše životne sredine da se u izvršnoj vlasti nalaze nastavljači ideje jednog Slobodana Jovanovića? Verovatno bitno drukčije, bez mnogo buke, s čistijom vodom, vazduhom i bez ucena onih koji su vrlo aktivni u rešavanju globalnih problema Planete, uz povremena lokalna delovanja na nekim teritorijama. Kakva bi opravdanja imale razne krizne grupe, ako, prvo, ne bi napravile konflikt, koji posle toga treba i da rešavaju? Zasmetalo mi je, upravo, zbog podsećanja na 6. april i, automatski, odmah zatim i na 24. mart, kako mi stalno imamo potrebu da se pravdamo, stidimo i osećamo krivim, čak i za zlo koje su nam drugi naneli. Eto, uvaženi ideolog DS-a, profesor Mićunović, u petak je, s izrazom prezira, govorio o Srbima kao o narodu koji ima poslovicu: "Niko nije umro od smrada, ali od promaje jeste". Znači, gospodin Mićunović, nas je, a priori, proglasio antiekološkom nacijom, koja nema ni svest, ni inicijativu da se priključi snažnom ekološkom pokretu u svetu. Na svu sreću, da govor predrasuda nije vezan samo za Srbe, već i za Ruse, čuli smo iz nastavka njegovog izlaganja, gde je sada globalno diskriminisao i ruskog čoveka, rekavši: "ruskom čoveku je teško da se pridržava zakona". Na stranu to što je gospodin Mićunović rekao, o kome ne govorim lično, već kao o simbolu čitavog jednog nazoviprogresivnog načina mišljenja, ali time je napravio logičku grešku i uputio nas je na zaključak da je on ruski čovek, jer ne poštuje Zakon o zabrani diskriminacije koji smo doneli pre par nedelja. Bilo bi me baš briga za to što je izrečeno da nije ove virtuelne situacije u Parlamentu, gde sve funkcioniše po principu – selo gori a baba se češlja, član 100. u EU, putovanje bez viza, nova radna mesta, besplatne akcije od 1000 evra, očuvanje Kosova u sastavu Srbije, protivzakonite uplatnice za Infostan, solidarni porez od 6%, dok hiljade ljudi nedeljno ostaje bez posla, a gotovo svaka privredna aktivnost u Srbiji je stala. Sve su to nevažne teme za raspravu, ali veoma ozbiljan okvir za životnu sredinu i atmosferu u kojoj žive građani. Ono što jeste problem, to je da ovaj set zakona debelo kasni. Naravno da su ovo zakoni koji su univerzalni, koji prevazilaze okvire jedne stranke, jedne države, jedne nacije, tiču se čitave planete, pa i naše malenkosti u Srbiji. Isto tako je tačno da su ovi zakoni mogli biti doneti mnogo ranije i da bi se parola „misli globalno, deluj lokalno“ mogla iskoristiti tako što bi se napravila jedna ozbiljna državna i nacionalna strategija, ako ni po čemu drugom, bar po pitanjima zaštite životne sredine. Takva strategija bi bila neophodna. Ono što je, isto tako, važno i što je, na neki način, moj odgovor na ono što je rekao ministar Dulić u petak, jeste upozorenje gospođici Marini Raguš da ne uznemirava javnost nekakvim informacijama. Međutim, ekonomska komisija UN-a za Evropu je, u okviru pregleda stanja životne sredine, ukazala na potrebu adekvatnog informisanja, učešća javnosti i obrazovanja. Gospodine Duliću, neće biti dovoljno da vi sada podelite narodnim poslanicima razne publikacije. Možemo da se informišemo, ali svest o ekologiji se na taj način neće promeniti. Ono što je veoma važno, to je angažovanje svih mogućih javnih glasila i medija, koji su, uostalom, pod vašom kontrolom, ne mislim vašom ličnom, nego kontrolom vaše stranke, da zaista dođe do promene stava prema pitanjima ekologije, koja nisu više neka naučna fantastika, nego nešto što je deo životne i dnevne rutine. Ovako, većina građana Srbije uopšte ne zna o čemu mi ovde raspravljamo. Osim toga, informacije koje je potrebno da im damo ne mogu da budu uznemiravajuće ako postoji adekvatna nacionalna strategija kako se odnositi prema tim informacijama. Pre svega, mislim da u svim ovim predlozima zakona, tiču se zaštite vazduha, pa vode, ribljeg fonda itd., ono što je jako važno, nije uzeto u obzir da je Srbija bila izložena uticaju kome nije bila izložena nijedna od evropskih zemalja i, verovatno, mali broj zemalja na svetu. Još uvek nemamo nešto što je veoma bitno, a to je nacionalni program za prevenciju malignih oboljenja, pri čemu je javna tajna, postoje rezultati istraživanja, i to ne samo naših organizacija, poput „Milosrdnog anđela“ iz Kosovske Mitrovice, koji ukazuju na strahovit porast malignih oboljenja, čak za 200% u odnosu na period pre NATO bombardovanja, već i podaci Italijana, prema kojima je od posledica trovanja osiromašenim uranijumom umrlo 45 italijanskih vojnika koji su u sastavu KFOR-a bili na KiM-u, dok je 515 obolelo od raka. Ovo nisu informacije koje bi trebalo da javnost uznemire, nego bi trebalo da dovedu dotle da se napravi nekakav nacionalni program, strategija, da se vidi što ćemo uraditi, jer buka aviona jeste prestala, prestalo je bombardovanje, ali posledice su prisutne i postojaće još dugo vremena. Između ostalog, postoji vrlo zanimljiv izveštaj dr Kita Baverstoka, britanskog fizičara i radiologa, bivšeg direktora Službe za radiološku zaštitu Evropske kancelarije Svetske zdravstvene organizacije, koji je upozorio javnost da u stručnim krugovima postoji jaka indicija da municija s osiromašenim uranijumom izaziva rak i promene genetskog materijala. Naravno, dao je intervju za list „Politika“, kojim tada nije upravljala gospođa Sonja Liht, ali svejedno, dakle, dao je intervju za „Politiku“, u kom je rekao da postoje vrlo ozbiljni politički razlozi prikrivanja činjenice da je bombardovanje osiromašenim uranijumom ostavilo nesagledive posledice. Reč je o porastu obolelih od leukemije, raka pluća, o rađanju deformisanih beba. Rekao je i nešto za šta mislim da bi trebalo da posluži i vama, gospodine ministre, a to je sledeće: ''Ako na sve gledate iz drugačije perspektive, reći ćete – kako se usuđujete da zagađujete životnu sredinu tom supstancom koja može da utiče na zdravlje civila. Stoga, mislim da treba očekivati da će države i vojske koje koriste osiromašeni uranijum biti defanzivne i pokušati da poreknu dokaze, a moj poziv na susret licem u lice i na debatu o ovome niko iz vojske ili vrha neke države nikada nije prihvatio, iako sam za takve susrete uvek bio otvoren. Sami zaključite zašto je tako bilo.'' Ono što je, isto tako, jasno, jeste da ne samo u medijskim, političkim, već i u načelnim krugovima postoji nešto što je opisano kao ''balkanski sindrom''. Uprkos tome što naziv zvuči lokalno, problem je globalni, jer je municija s osiromašenim uranijumom prvi put upotrebljena u ratu u Zalivu 1991. godine, zatim u Republici Srpskoj, 1995. godine, u agresiji na našu zemlju, 1999. godine, u Avganistanu, 2001. godine, u Iraku, 2002. godine, da li i u Gazi, pokazaće istraga. Već krajem 2000. godine, u Italiji i Španiji formirana su udruženja veterana međunarodnih snaga raspoređenih na KiM-u, jer je broj pripadnika tih formacija obolelih od raka i od drugih teških bolesti uveliko izlazio iz statističkih okvira. Ono što je jako važno, jeste upitati se – zašto javnost u Srbiji nije ustala na noge? Javnost u drugim zemljama jeste ustala na noge, a ovde se, čuveni, veoma aktivni nevladin sektor, koji vode one četiri čuvene gospođe, nije potrudio da utiče na to da se pokrenu tužbe i da se ovakvi rezultati uvedu u nekakav svetski okvir i proceduru koja pokazuje da je Srbiji, na neki način, budućnost prekinuta, uz direktne žrtve rata. Mi smo postali odložene žrtve rata 1999. godine. Naime, javnost je ustala na noge u drugim državama, čiji su građani, pre svega, kao vojnici, neko vreme proveli i na Kosovu i Metohiji i u BiH. Autorka knjige koja je napravljena za naše potrebe i koja je praktično ispitivala …
Narodna poslanice, vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem.
Da li mogu još jednu rečenicu? (Da) Doktorka Mirjana Anđelković-Lukić, ona je ekspert za eksplozive, objavila je knjigu „Darovi Milosrdnog anđela“. Upoznala je čitaoce s dramatičnim iskazima svih učesnika na teritoriji Kosova i Metohije, italijanskih hematologa iz nacionalnog instituta za rak u Milanu, i mislim da bi bilo dobro, radi informisanja građana, imati na umu ono što je ova naša žena u toj knjizi objavila. Stoga vam, ministre, predlažem da, uz tu publikaciju koju ćete deliti narodnim poslanicima, uvrstite u razmatranje da knjigu „Darovi Milosrdnog anđela“ dr Mirjane Anđelković-Lukić, takođe, odštampate i podelite građanima Srbije.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Kratak odgovor, javiću se na kraju da odgovorim na ostala pitanja, mislim da je ovo jako važno. Opet smo se vratili na temu o kojoj smo pričali u četvrtak i u petak. Voleo bih da dam samo neke odgovore, pošto nisam uspeo da odgovorim ni profesoru Poskurici, a tema je, naravno, bilo pitanje uticaja na zdravlje stanovništva nakon bombardovanja NATO-a i konkretne, ili direktne posledice municije s osiromašenim uranijumom. Niko ovde nema nameru, prvo, da abolira ta ratna dejstva i posledice, koje postoje, na životnu sredinu i na zdravlje stanovništva, i, drugo, da ikada više skriva bilo koji podatak koji je od značaja za javnost Srbije. U ovom trenutku imamo nekoliko važećih zakona i konvencija koje nas obavezuju da ispunimo ono što je ustavna i zakonska norma, a da našim građanima dajemo tačne podatke o zaštiti životne sredine. Danas će, nadam se, početi i treća rasprava, između ostalog, o jednoj veoma važnoj konvenciji, to je Arhuska konvencija, koja će tačno i precizno definisati upravo obaveštavanje javnosti i način na koji građani mogu da budu učesnici u procesu donošenja odluka kada je u pitanju životna sredina. Iz tog razloga, opet napominjem da je jako važna ova sednica, zbog toga što ćemo napraviti jedan obimniji paket kojim ćemo definisati probleme koji su bili. Kada se već priča o osiromašenom uranijumu, kada se priča o posledicama po zdravlje, izneo sam podatak iza koga stojim, ne zbog toga što je to podatak koji kao Ministarstvo imamo, nego zato što je to podatak koji ima i Vojska Srbije i sve relevantne institucije, između ostalog, i institucije UN-a, koje su radile analizu. Usput, Srbija predsedava u naredne dve godine Programom za životnu sredinu UN-a. Ti podaci govore da su postojale samo četiri lokacije u Srbiji na kojima se dejstvovalo, pričam o teritoriji Srbiji, ne pričam o teritoriji AP, tom municijom, 84 lokacije na teritoriji Kosova i jedna lokacija na teritoriji tadašnjeg dela SRJ – Crne Gore. Kada pričamo o posledicama po zdravlje stanovništva u Subotici, Novom Sadu i Čačku, upravo je potreban jedan stepen odgovornosti da se to kaže. Postoje, svakako, posledice po zdravlje od strane osiromašenog uranijuma, tamo gde se dejstvovalo tom municijom, ali ne smemo nikada da aboliramo druge uzroke koji su doveli do toga da danas nesumnjivo imamo povećanje stepena maligniteta različitih bolesti kod dece. Ti uzroci su i nezdrav način života, pušenje, loša ishrana i uticaj industrije na životnu sredinu, koji je postojao, kao i mnogi drugi faktori koji postoje. Voleo bih da se ne desi da u ovom trenutku, za sve što postoji kao problem sa zdravstvenim sistemom, načinom na koji naši građani žive, načinom na koji konzumiraju hranu, alkohol, cigarete i ostalo, optužimo bombardovanje, da za sve ne optužimo osiromašeni uranijum i da ne delujemo preventivno na one faktore koji su, sigurno, kod nas veoma moćni faktori za mnoge posledice i bolesti koje danas postoje kod našeg stanovništva. Potrebno je objektivno govoriti o tim stvarima. Slobodno govorite o posledica tog strašnog čina koji se desio u ovoj zemlji pre 10 godina, i mi kao Ministarstvo o tome slobodno govorimo. Ponavljam, 29. aprila, u Srpskoj akademiji nauke i umetnosti, između ostalog je potpomognut projekat i od strane ovog ministarstva, izaći ćemo s tačnim elaboratom o posledicama koje su, pre svega, analiza jednog stručnog tima, i nema potrebe da u ovom trenutku otvarate oči nama; nama su oči otvorene i uvek možemo slobodno da pričamo o tome. Opet ponavljam, ne bih voleo da se rasprava o zdravstvenim posledicama, rasprava o svemu onome što se, nažalost, desilo u ovoj zemlji, pretvori u političku raspravu, koja bi trebalo da nas deli stavom o NATO-u ili potrebi saradnje s NATO paktom danas. Danas pričamo isključivo sa stanovišta zaštite životne sredine i zaštite zdravlja našeg stanovništva. Zahvaljujem i izvinjavam se što se ovako često javljam. Neću više.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, uvažene kolege narodni poslanici, svojim izlaganjem želim da se osvrnem na tri zakona iz seta zakona o zaštiti životne sredine, i to na Predlog zakona o zaštiti vazduha, Predlog zakona o zaštiti prirode i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine. Osnovni razlozi za donošenje zakona o zaštiti vazduha počivaju na uređivanju ove oblasti u skladu s načelnim rešenjima sadržanim, pre svega, u Zakonu o zaštiti životne sredine, a na njegovo donošenje obavezuje nas uređenje ove oblasti u skladu s međunarodnim propisima čiji je naša zemlja potpisnik. Pored niza međunarodnih propisa kojima se uređuje zaštita vazduha, koje je naša zemlja ratifikovala i na koje se ovaj zakon oslanja, postoji preko 30 propisa u EU koji su, pre svega, direktive i kojima EU uređuje zaštitu vazduha od zagađivača. Prilikom izrade Predloga zakona, uzeti su u obzir svi pomenuti propisi, a naročito je korišćena praksa zemalja EU, Mađarske, Nemačke, Francuske, Velike Britanije i drugih, pa se zbog toga može reći da je ovo još jedan od zakona koji je pripremljen u postupku usklađivanja domaćeg pravnog poretka s propisima EU. Ovaj zakon ima za cilj unapređenje jedinstvenog sistema upravljanja kvalitetom vazduha na teritoriji Republike Srbije, utvrđivanje i ostvarivanje mera u oblasti zaštite i poboljšanja kvaliteta vazduha, kako bi se izbegle, sprečile ili smanjile štetne posledice po ljudsko zdravlje i životnu sredinu. Zakon ima za cilj očuvanje kvaliteta vazduha, ako je vazduh čist, i njegovo poboljšanje, ako je vazduh zagađen, odnosno sprečavanje i smanjenje zagađenja koja utiču na oštećenja ozonskog omotača i na klimatske promene. Primenom ovog zakona obezbediće se izvršavanje obaveza preuzetih međunarodnim ugovorima i sporazumima i urediće se prava i obaveze svih subjekata, od Republike, jedinice lokalne samouprave, pravnih lica i preduzetnika, pa sve do građana i njihovih prava i obaveza u oblasti zaštite vazduha. S obzirom na to da je zakon o zaštiti vazduha od opšteg javnog interesa, odnosno u interesu je očuvanja zdravlja ljudi i životne sredine u celini, to u potpunosti opravdava njegovo donošenje. Poštovane kolege narodni poslanici, zaštita prirode je jedna od osnovnih oblasti u zaštiti životne sredine. Koliko je ovo pitanje ozbiljno, najbolje svedoči činjenica da danas u Evropi izumire oko 1000 vrsta biljaka i više od 150 različitih vrsta ptica. U zemljama EU su uspostavljeni visoki standardi za održivo i racionalno upravljanje prirodnim vrednostima. Sve ovo nameće potrebu da se u Republici Srbiji regulišu pitanja zaštite prirode. Polazeći od toga, u postupku pripreme ovog zakona uzete su u obzir i odredbe različitih konvencija kojima je naša zemlja pristupila, pa su predložena rešenja izraz usklađivanja s direktivama EU i s međunarodnim obavezama koje proizilaze iz drugih međunarodnih asocijacija i ugovora. Predlog ovog zakona polazi od stepena demokratskog i tehnološko-tehničkog razvoja, različitosti i specifičnosti prostora Republike Srbije i na celovit način reguliše odnos prema očuvanju staništa, predela i biološke raznovrsnosti. Ovim zakonom uređuje se zaštita i očuvanje prirode i prirodnih vrednosti, geološke predeone raznovrsnosti, kao dela životne sredine. Zakonom su data načela o zaštiti i unapređivanju prirode, i to – načelo visokog stepena zaštite prirode i prirodnih vrednosti, načelo održivosti, načelo mera i uslova, načelo integrisanja zaštite, načelo – korisnik plaća, i načelo – saradnja. Utvrđeni su i subjekti zaštite prirode – Republika, autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave, kao i pravna i fizička lica koja u obavljanju privrednih delatnosti koriste prirodne resurse. Posebno treba naglasiti da će ovaj zakon imati pozitivan uticaj na korisnike i na upravljače zaštićenih područja, ali i na nadležne organe i organizacije i službe, jer jasno utvrđuje uslove i mere zaštite u procesu planiranja i korišćenja prirodnih resursa. Pozitivna rešenja predložena u ovom zakonu doprineće bržem privrednom razvoju, jer stvaraju uslove da građani i preduzeća u zaštićenim područjima mogu obavljati delatnosti koje nisu u suprotnosti s merama i uslovima zaštite, kao što su turizam, ugostiteljstvo, stari zanati, trgovina i slično. Poštovani narodni poslanici, dosadašnji ekonomski i neekonomski interesi i razlozi diktirali su uslove i način zaštite životne sredine, sa ili bez uračunavanja direktnih ili indirektnih uticaja na njih. Dalje korišćenje prirodnih resursa i dobara i izmene prostornog okvira, propisivanjem mera i propisa zaštite životne sredine, mogući su samo pod stalnom ekološkom i naučno zasnovanom kontrolom. To je jedan od osnovnih zadataka zaštite životne sredine. Upravljanje prirodnim resursima i dobrima i zaštita životne sredine je stalna potreba čoveka i njegovog odnosa prema prirodi. Takav odnos zahteva neophodnu harmoniju između čoveka i njegovih aktivnosti, s jedne strane, i očuvanja prirode i njenih vrednosti, s druge strane. Zbog toga se i nametnula potreba da se postojeći zakon o zaštiti životne sredine izmeni i dopuni. Ne menja se koncept Zakona, već se unapređuje sistem upravljanja i zaštite činilaca životne sredine. Na ovaj način, izbeći će se u praksi slobodno tumačenje zakona i njegova zloupotreba, odnosno nezakonita primena. Predložena rešenja uticaće na privredu, odnosno na korisnike prirodnih resursa i na zagađivače. Preciziraće se i status Fonda za zaštitu životne sredine, a utvrdiće se i razgraničiti i nadležnosti organa Republike, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave koje se odnose na izradu strateških i planskih dokumenata, uspostavljanje i vođenje informacionog sistema, ali najvažnije od svega je što će ovim zakonskim rešenjima građani naše zemlje ostvariti pravo na zdravu životnu sredinu. Svi znamo da su protekle decenije, a posebno tokom NATO agresije na našu zemlju, resursi životne sredine u Srbiji, voda, zemlja i vazduh, bili u ogromnoj meri zagađeni. Sve to ima za posledicu narastajući broj malignih i drugih smrtonosnih oboljenja i pogoršavanje zdravlja nacije u celini. Zbog toga su građani Srbije s razlogom zainteresovani da se naša životna sredina očuva i zaštiti od svih vrsta zagađenja i da svi zagađivači izvrše adekvatnu naknadu za štetu koju su naneli prirodnoj sredini, po principima – zagađivač plaća, i korisnik plaća. Kao što je poznato, ovi principi predstavljaju temelje savremenog evropskog zakonodavstva u ovoj oblasti. Na samom kraju, želim da istaknem da će Poslanička grupa SPS - JS podržati set ovih zakona. Hvala vam veliko.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, a posle nje narodni poslanik Zoran Šami.
Poštovana potpredsednice, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, LDP će podržati ovaj set evropskih zakona, ekoloških zakona. Smatramo da je zaista potrebno da se naši domaći propisi, domaća legislativa, harmonizuju s propisima EU. Ako krenemo od tog osnovnog cilja za donošenje ovih zakona koji su na današnjem dnevnom redu, istakla bih još nekoliko ciljeva koji su označeni u ovim zakonima, a to su, pre svega, usklađivanje s međunarodnim obavezama, dakle, s ratifikovanim međunarodnim ugovorima i konvencijama, pored te harmonizacije propisa s propisima EU, zatim održivo korišćenje prirodnih resursa, unapređivanje sistema upravljanja prirodom i uspostavljanje osnova za očuvanje prirode, a kao poslednje, ne i najmanje bitno, zaštita od zagađenja životne sredine. Ukoliko krenemo od činjenice da se ovde radi o jednom ozbiljnom zakonu, to je zakon o zaštiti životne sredine, iz kojeg proizilaze svi ovi ostali zakoni o kojima raspravljamo, onda bismo mogli da kažemo da su ovi zakoni, igrom slučaja, stigli na dnevni red dve-tri nedelje nakon što smo usvojili jedan jako bitan, po mom mišljenju, krucijalan zakon, a to je Zakon o zabrani diskriminacije. Dok je taj zakon, u stvari, obuhvatao segment međuljudskih odnosa, dotle se ovaj zakon koncentrisao na odnos čoveka prema svojoj životnoj sredini, dakle, prema prirodi, prema vodi, vazduhu, itd. Kao što je Zakon o zabrani diskriminacije predvideo toleranciju u međuljudskim odnosima, ovi zakoni predviđaju toleranciju u odnosu čoveka prema njegovoj životnoj sredini, jer bez te tolerancije nema normalnog života, nema zaštite prirode, nema zaštite ni vode, ni vazduha, dakle, nema ni života. Nažalost, mi smo svesni toga da se mnogi dobri propisi koji već postoje u našoj državi ne primenjuju onako kako bi trebalo, da se mnogi od tih propisa, iako postoje, pogrešno tumače ili se, jednostavno, ne primenjuju. To napominjem iz razloga što, iako su veoma dobra rešenja predviđena u ovim ekološkim zakonima, to ne znači da ćemo mi automatski ta rešenja i da primenjujemo i da samim donošenjem tih zakona završavamo posao, pa možemo da očekujemo samo neki boljitak u odnosu prema prirodi i životnoj sredini. Jer, mi smo 2004. godine doneli i Zakon o životnoj sredini, doneli smo i Zakon o proceni uticaja na životnu sredinu. Dakle, imali smo dva bitna zakona koja se bave prirodom, koja se bave zaštitom te prirode. Kako je onda moglo da se desi, recimo, to da je samo 100 metara od jedne zaštićene deonice, jednog prirodnog rezervata, sagrađeno brodogradilište? Govoriću vam danas o Carskoj bari. Carska bara je, inače, brend Srbije, između ostalog. Ona je evidentirana na spisku UNESKO-a, što se tiče močvarnih područja. Dakle, radi se o jednom ramsarskom području. Na tom području, recimo, ima 240 vrsta ptica, da sad ne pričamo o flori, fauni i svemu ostalom, bitno je samo da se radi o području za koje se ova država obavezala, potpisivanjem Ramsarske konvencije, da će ga štititi. Ta Carska bara se nalazi otprilike na 17 km od Zrenjanina i izgradnja brodogradilišta se opravdavala činjenicom da je potrebno da se privreda unapredi, da se zaposle ljudi, da je to veoma racionalno, da ekološki nije opasno, itd. Međutim, šta reći o brodogradilištu koje, recimo, ima kapacitete za preradu čelika, otprilike 8 do 10 hiljada tona godišnje? Šta reći o velikoj količini otpadnih voda, emisiji dimnih gasova, otpada, peska, kao i otpada nastalog od prerade metala, što dovodi do zagađenja vode, vazduha i zemljišta na toj Carskoj bari? Šta reći na činjenicu i kako je to moglo da se desi, da je uprkos postojanju ova dva bitna zakona o zaštiti životne sredine, 2004, ili 2005. godine, upravljanje Carskom barom oduzeto od lokalne samouprave i dato jednom ribarskomgazdinstvu, koje je u međuvremenu privatizovano? Šta reći o rešenju Zavoda za zaštitu prirode Srbije koje je, između ostalog, i dozvolilo izgradnju tog brodogradilišta, ponavljam, 100 metara od granice tog prirodnog staništa retkih vrsta ptica i ramsarskog područja, jer, koliko znam, ptice ne vode računa o tim nekim granicama i ne shvataju koje su to granice između područja njihovog prirodnog rezervata i brodogradilišta? Dakle, kako je moguće da se dobila jedna pozitivna ekološka studija, a zatim, 2008, konkretno, 21. marta, da se donese rešenje o prethodnoj zaštiti područja predviđenih za proširenje granica Specijalnog rezervata prirode ''Stari Begej – Carska bara'', a da se u članu 4. tog rešenja za staraoca područja pod prethodnom zaštitom određuje Ribarsko gazdinstvo "Ečka" iz Lukinog Sela? To je ribarsko gazdinstvo koje je, inače, još od 2004. godine staratelj nad ovom Carskom barom . Dakle, ako se uzme sve ovo u obzir, postavlja se pitanje – da li su nam nama potrebni novi zakoni, da li je nama potrebna neka legislativa koja će, možda, što se zakona tiče, da dostigne standarde zakona EU, ili je nama, pre svega, potrebno da se podigne svest ljudi i da se već postojeći zakoni primenjuju onako kako je to predviđeno kada su oni doneti? U svakom slučaju, mi podržavamo donošenje svih evropskih zakona i ovog seta ekoloških zakona i očekujemo da se ti zakoni poštuju do kraja. Očekujemo da ih ljudi koji su zaduženi za njih i primenjuju. Očekujemo da se članovi 67. i 68. Zakona o zaštiti prirode, s obzirom na to da predviđamo da će svi ovi zakoni biti usvojeni, jer smo čuli od svih poslaničkih klubova da su spremni da ih podrže kao veoma korisne za Srbiju, doslovno primene kada se radi o Carskoj bari, da se doslovno proveri da li se zaštićenim područjem upravlja onako kako je zakonom predviđeno, da li upravljač ispunjava sve uslove u pogledu stručne, kadrovske i organizacione osposobljenosti za obavljanje poslova zaštite, unapređenja, promovisanja i održivog razvoja zaštićenog prirodnog dobra. Ukoliko se ne drži člana 68, da se, jednostavno, upravljanje tim dobrom uskrati ono kome je povereno. Ukoliko se te odredbe predmetnog zakona primene doslovno, onda mislim da neće biti spora o tome da se upravljanje mora oduzeti od sadašnjeg upravljača. Nažalost, očigledno da nema efikasne kontrole kako se upravlja, jer brod koji je plovio tom Carskom barom, koji se reklamira na sve načine, danas više ne može da mrdne s mesta, jer nema gde da plovi. Carska bara polako nestaje, isušuje se, nestaje šuma koja je brend Srbije, što znači da se očekuje nestanak i flore koja čini sastavi deo tog područja. Očekujem od nadležnog ministarstva da prione poslu i da uradi sve ono što je, po zakonu, u obavezi, pre svega, da poštuje postojeće zakone, a i buduće zakone koje će ova skupština da izglasa. Prema tome, još jednom podvlačim, LDP podržava ove ekološke zakone i u danu za glasanje će glasati za njihovo usvajanje.
Dame i gospodo narodni poslanici, reč bi imao narodni poslanik Zoran Šami, ali s obzirom na to da ima samo još osam minuta, a vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je duže od toga, između toga da radimo posle 14 časova, ili da sada odredimo pauzu, izbor je pao na ovo pod b. Dakle, određujem pauzu do 15 časova. Prvi po redosledu prijavljenih za reč je narodni poslanik Zoran Šami. [[Posle pauze – u 15.00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas da zauzmete svoje mesta. Prepodnevni deo završili smo načelnom raspravom o tačkama 7, 8, 9, 10. i 14. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, a posle njega narodni poslanik Saša Milenić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu je set, po mom stvarno objektivnom sudu, vrlo važnih ekoloških zakona. Ovo ističem zato što je opšte mesto to da svi kažu kako su to važni zakoni, mada se to po načinu kako je rasprava organizovana ne bi moglo zaključiti. Naime, vladajuća većina je objedinila raspravu o 13 ekoloških zakona, tako da se, zapravo, vode samo dve rasprave. Potpuno je jasno da je to stav vladajuće većine prema tim zakonima. Čudim se gospodinu Duliću, uopšte, i Ministarstvu ekologije, da su na to pristali. Naime, što je veći broj tačaka koje su objedinjene u raspravi, po pravilu, to su manje važni zakoni. Nije sporno za DSS da su ovi zakoni važni i stvarno je velika šteta što nije dat veći prostor za diskusiju o njima. Uostalom, da bi se o jednom zakonu kvalitetno govorilo, treba bar jedno pet minuta. Nije čudo da je ovlašćeni predstavnik DSS-a, gospođa Milica Vojić-Marković govorila pola sata, otprilike, a čini mi se da je i gospodin Mašić govorio pola sata, šest zakona po pet minuta. Ima još jedan problem vezan za spajanje tačaka. Naime, u onoj prethodnoj raspravi su spojene razne tačke, a među njima i tačka o radioaktivnom zračenju. To bi se, možda, u nekoj državi koja se zove Švajcarska moglo spojiti, jer nema razloga da se posebno ističe radioaktivno zračenje. Međutim, u državi koja se zove Srbija, to nije pametno spojiti. Bili smo izloženi bombardovanju, da razblažim, da kažem, kobajagi osiromašenim uranijumom, mada verujem da je to bilo nešto mnogo ozbiljnije, jer ne bi džaba B92 leteo iz SAD-a da isporuči taj teret da se radilo samo o osiromašenom uranijumu. Šta god da jeste, dobro nije. Rasprava o toj tački je morala da bude posebna rasprava u ovom parlamentu. Imao sam, da kažem, tužnu i ružnu privilegiju da 2001. godine vidim autentičan izveštaj o tome gde su sve tačke bombardovanja radioaktivnim uranijumom. Ima pojedinačnih tačaka van teritorije Kosova i Metohije, mislim da ih je četiri ili pet. Nažalost, tačke na teritoriji našeg AP Kosovo i Metohija nisu više tačke, to je ravna linija na granici prema Albaniji i Metohiji, naročito, dugačka stotinak kilometara. Uveravati nas kako je to, Bože moj, naivno i nije nešto što zabrinjava, nije naročito preporučljivo. Doduše, znam da u Srbiji ima nekih koji u ime nevladinih organizacija, bar ih tako zovu, to samo znači da ih ne finansira naša vlada, nego neke druge vlade, još uvek uporno ponavljaju ono što je svojevremeno izrekao Džejmi Šej, portparol NATO-a, u vreme agresije na našu domovinu, a to je da je to bilo jedno, Bože moj, humanitarno bombardovanje. Mislim da je time gospodin Šej postao ozbiljna konkurencija čuvenom Gebelsovom objašnjenju iz 1939. prilikom napada Vermahta na Poljsku. Ova rasprava ima još jednu karakteristiku. Žao mi je što nije ovde gospodin Mićunović. On je u petak popodne, govoreći o ovim zakonima, izrekao jednu rečenicu. Kazao je, parafraziraću, naravno, kako u ovom parlamentu glatko teče rasprava o ovim zakonima i kako zato postoji više razloga. On je naveo onaj jedan, a to je da su, Bože moj, važni zakoni, ali ono što nije naveo, a što je imao na umu, to je činjenica da trenutno u Parlamentu, od 250 poslanika, ima samo 197 aktivnih. Bojim se da bi u nekom sledećem koraku, takođe, moglo da padne na pamet da bismo mogli da imamo još manje aktivnih narodnih poslanika, pa da se još neke poslaničke grupe nađu van Parlamenta. Zamislite tu idiličnu scenu kada počnete sednicu sa 49 tačaka dnevnog reda i završite je do ručka i onda lepo odete na ručak i sve je u najboljem redu, kao u stara dobra vremena. Doduše, gospodin Mićunović je više puta, između ostalog, i u ovoj sali, citirao jednu poznatu političku izreku. Znate, može se mačevima osvojiti vlast, može se mačevima i održavati na vlasti, ali se, dame i gospodo, na mačevima ne može sedeti. To što vama ovde, a ni nedaleko odavde, u Vladi, to što niste još primetili da vam nešto smeta kada sedite, to je ipak jedna zanimljiva činjenica. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đuro Mučenski.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, gospodo iz Ministarstva, poštovani građani, moje izlaganje o ovom setu zakona vezano je za dva problema iz moje sredine, koja plastično odslikavaju složenost ove situacije. Reč je o dva kanala, dva problema, Malom bačkom kanalu i Velikom bačkom kanalu. Mali bački kanal mali problem, a Veliki bački kanal je veliki problem. Kratka informacija, mislim da je dobro da to znamo, vezana za sam istorijat Malog bačkog kanala, čije kopanje je završeno 1875. godine. On se odvaja kod mesta Sivac, Mali Stapar, i uliva se u Kanal Dunav-Tisa-Dunav, par kilometara ispod Ruskog Krstura. Tu je 1875. godine, kada je završen, postavljen i spomenik boginji Panoniji, iako ga povezuju kao spomenik carici Mariji Tereziji. Sam kanal je dužine negde oko 20 kilomera, ranije je bio plovan, nema zagađivača u ovom delu do samog Ruskog Krstura. Inače, pruža dobre mogućnosti za ribolov, kao i za razvoj seoskog turizma. Nažalost, povremeno dolazi do ekonomskih incidenata. Jedan od poslednjih se desio 4. septembra 2008. godine, kada je Agencija Beta prenela vest – pomor ribe u Ruskom Krsturu, zbog otpadnih voda iz Hladnjače. Na zahtev mesne zajednice "Ekološki prsten" i udruženja ribara, vodoinspektor za zaštitu voda je izašao na lice mesta i obavio razgovor s odgovornim licima u Hladnjači. Njegova izjava je da je nakon razgovora došao do saznanja da je došlo do incidenta s pomorom ribe zbog nenamerne greške zaposlenih u Hladnjači. Nije precizirao da li će protiv preduzeća biti pokrenut postupak, jer, kako je rekao – u pitanju je nenameran propust zaposlenih u Hladnjači. Ovde imamo dva problema. Prvi problem jeste mlaka, da upotrebim najblažu reč, reakcija inspektora koji je oličenje države i čija je dužnost da štiti interese države i društva. Drugo, on nije reagovao kako treba, a da i jeste reagovao, kazna je bila neadekvatna, suviše mala i suviše blaga. Drugi problem koji se javlja jeste reakcija samih privrednika koji prave zagađenje. Znajući da je kazna mala, oni ne reaguju i prilično se nonšalantno ponašaju prema ovom problemu. Kao posledicu imamo prolazno oštećenje – jedan prolazni ekološki incident, zato što je mali i nije tolikih razmera, i imamo obnovljivi riblji fond. Svake godine uspeva, pošto se ponavlja redovno svake godine taj riblji fond, uspeva da se obnovi i mi nemamo tako veliki problem. Međutim, ukoliko ostavimo takvu reakciju i države, a i privrednika, onda ćemo stići do drugog velikog problema, koji je po posledicama mnogo teži i složeniji, a to je Veliki bački kanal. Što se tiče Velikog bačkog kanala, on se naziva i "smrdljivi kanal", zato što je koncentracija zagađenja takvog stepena da je taj naziv mnogo adekvatniji nego ovaj prirodni, istorijski naziv. Činjenice vezane za istorijat Velikog bačkog kanala. On je počeo da se kopa 1793. godine, kod Bačkog Monoštora. Razlog – povezivanje Dunava i Tise. Na izgradnji samog kanala, koji je ručno prokopan, učestvovalo je negde oko tri hiljade ljudi. Njegova vrednost je u to vreme bila tri miliona forinti i završen je 1802. godine. U to vreme, to je bio najveći građevinski poduhvat u Evropi. Kanal je izgrađen sistemom koncesije. Razlog je bio tadašnji prevoz soli, kao strateške sirovine, iz Rumunije, Tisom, Velikim bačkim kanalom i Dunavom, do Beča. Sami koncesionari su, njegovom eksploatacijom, sumu koju su uložili otplatili za 25 godina. Danas je dubina kanala na pojedinim mestima, na toj kritičnoj deonici, od Crvenke do Vrbasa, dubine samo 30 santimetara. Kanal je sada apsolutno neplovan i voda ima izuzetno neprijatan miris. Vizionarski projekat braće Kiš, koji su močvarnu Bačku, ovim projektom, pretvorili u najplodnije tlo Evrope, dva veka nakon prokopavanja liči na kanalizaciju, toliko zagađenu da je na tih najkritičnijih šest kilometara od Crvenke do Vrbasa svrstana u klasu van svih kategorija, a u Evropi ima naziv ''crna rupa'', ekološka crna rupa Evrope. Prvi pisani trag o zagađenju imamo registrovan u Srbobranu, 1936. godine, kada su se građani popunili protiv zagađenja, kada su počele da rade šećerane. Prošle godine su građani, ako se sećate dobro iz medija, pretili da će protestovati i tražili su zatrpavanje Velikog bačkog kanala. Pošto dolazim iz sredine, iz Kule, koja dobro razume taj problem, mogu da razumem njihov bes. Zatrpavanje Kanala nije rešenje, zato što bi došlo do poplavljivanja kuća pored Kanala i to je ono što je neadekvatna reakcija, ali je zato poruka građana, koju mi moramo uvažiti, simbolička – zagađenost Kanala je tako drastična da je i potop manje zlo. Kako rešavati taj problem? Bilo je i ranije pokušaja da se reše problemi, unazad 20-30 godina, tačka na kojoj se zastajalo bila je – izuzetno jak industrijski lobi koji je vršio pritisak da se po tom pitanju ne uradi ono što je moralo da se uradi, zato što u opštinama Kula, Vrbas i Srbobran živi oko 130 hiljada ljudi i oko 80% je bilo vezano za rad i svoje plate je primalo u industrijskim postrojenjima duž Kanala. U ovom momentu su se poklopili interesi opština koje su naslonjene na taj kanal, Pokrajine, Republike, građana, pa čak i industrije, koja je u velikoj meri privatizovana. Naime, postoje zainteresovani donatori, kreditori, koji bi pomogli da se reši ovaj problem, ali svi oni zahtevaju da se taj problem celovito razreši. Nije dovoljno vršiti samo izmuljavanje Kanala, nego je potrebno rešiti trajno njegovo zagađenje. Pokrajinska administracija, ministarstva, na neki način su svi bili koordinatori jednog akcionog plana za revitalizaciju ključnih šest kilometara, a zatim i celog Velikog bačkog kanala. Osnovni instrument je, saglasno direktivama, novčana motivacija preduzeća da prečiste otpadnu vodu, jer će se naknada na prečišćenu vodu postepeno povećavati, pa će u jednom trenutku iznositi mnogo više nego što je potrebno uložiti u prečišćavanje i preradu vode. Privatizacija mnogih fabrika i preduzeća dovela je do promene ekološke politike, rekao bih, i ekološke svesti i kulture. Novi vlasnici koji su zainteresovani za izvoz svojih proizvoda u EU svesni su da ne mogu dobiti sertifikat ukoliko nisu rešili problem otpadnih voda u svojoj fabrici. Ovaj set zakona o kojem danas raspravljamo, na neki način, sveobuhvatno rešava brojne probleme i reguliše materiju vezanu za pitanje očuvanja zdrave životne sredine. Mi ne smemo dozvoliti da profit bude jedina vodilja privrednika. Isto tako, ako znamo da je važan privredni razvoj, zbog standarda građana, moramo voditi računa i o životnoj sredini. Pred nama je, po meni, istorijski zadatak – usvajanje ovih zakona i još dela zakona koji u ovom momentu fale, da ispravimo greške prošlosti, da izlečimo prirodu koju smo skoro uništili, kao, na primer, prirodu Velikog bačkog kanala, Kule i Vrbasa, da postavimo čvrsta ekološka pravila, da je izlečenu, onakvu kakva jeste, sačuvamo za našu decu, kao i da ne dozvolimo da je uništavamo, kao u slučaju Malog bačkog kanala u Ruskog Krstura. Zbog toga ću sa velikim zadovoljstvom podržati ove zakone. Ja verujem da svako od vas u svojoj sredini ima slične probleme. To jeste motiv da i vi, ostali poslanici, bez obzira na to kojoj političkoj grupaciji pripadate, podržite ove zakone, zato što je na nama odgovornost da stvaramo jednu novu ekološku svest – da očuvamo sredinu u kojoj svi zajedno živimo, bez obzira na političku pripadnost. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da li mogu da ne stojim, a pošto su to uslovi koji zahtevaju fizički napor.
Ne morate se saginjati. Ako vam je zgodnije, možete sesti.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Sem načelne primedbe koju sam izneo pre neki dan, u četvrtak i petak, povodom ovog seta zakona, potenciraću način formiranja ovog dnevnog reda. Kada se o ovim zakonima ozbiljno razgovaralo na Odboru za zaštitu životne sredine i kada je taj dnevni red formiran u decembru 2008. godine, došlo je, na čudan način, do odlaganja tog dnevnog reda, odnosno skidanja tih tačaka sa dnevnog reda skupštinskog zasedanja. Interesantno je da su pojedini zakoni već duži period, već godinama skidani s dnevnog reda, a svi smo se složili da su to vrlo važni zakoni za ovu državu. Novi poslovnik ograničava vreme za diskusiju i osvrnuću se na tačku 14, 11, i 10. ove objedinjene rasprave. Dakle, kada govorim o tački 14, tu je, svakako, ključni momenat, o čemu se vodi javna polemika, član 85, odnos između lokalne samouprave i države, odnosno nadležnog ministarstva. Podržavamo primedbu gospodina ministra da su određena sredstva iz ekoloških taksa na nivou lokalne samouprave trošena nenamenski, ili mimo budžeta, ali, postoji jedna vrlo neobična stvar. Ono što se zamera lokalnim samoupravama, to se dešava i u Ministarstvu u prošlom mandatu. Tu priču sam pre neki dan ispričao javno za govornicom. Dakle, imate jednu priču koja je ovu državu koštala 11 milina evra, a da se o sudbini tih poslova, načinu odrađivanja i izvršenju tih poslova, o toj celoj priči vrlo malo zna, da se dobijaju šturi, nesuvisli odgovori, čak, odgovori koji na izvestan način ponižavaju narodne poslanike i Republičku skupštinu. Ako pođemo od činjenice da se zakoni donose da bi uredili jednu oblast života, svakako, i da bi regulisali i sprečili samovolju pojedinaca, u tom slučaju, ponašanje Ministarstva, odnosno ministra za zaštitu životne sredine u prošlom mandatu baca jednu drugu sliku. Tada je volja pojedinca nadmašila snagu zakona. Tada su se radile stvari koje nisu u nadležnosti Ministarstva i tada su trošena sredstva iz budžeta za koja ne znamo na koji način i u kom obimu. Svima je poznata činjenica da je pre izvesnog vremena predsednik Republike najavio ocenjivanje pojedinih ministarstava i pojedinih ministara i ovo je prilika da se uputi poziv predsedniku Republike po ovom pitanju. Prosto, kada štampa bruji i kada nemate jasne odgovore na tu priču, neko ko sebi daje tu vrstu nadležnosti, a po Ustavu je nema, već je grabi, mora se oglasiti u ovom slučaju i mora jasno izneti svoj stav o tom pitanju. Prelazim na tačku 11, odnosno Predlog zakona o zaštiti od buke. Imamo nekoliko suštinskih primedaba i ovom prilikom ću ih izneti. Mislim da u tekstu zakona nije posvećeno dovoljno pažnje ugrožavanju i zaštiti zdravlja građana, posebno što buka deluje sinergetski s nekim opasnim materijalima prisutnim u životnoj sredini. Druga zamerka je da je neophodno predvideti obavezu zaštite od buke duž magistralnih puteva, prometnih gradskih saobraćajnica, železničkih pruga, na prolazu kroz naselja ili grupa stambenih objekata. Treće, mislim da nisu ponuđena rešenja za problem buke koja nastaje u diskotekama, kafanama sa živom muzikom, kafićima, salama koje se izdaju za raznorazna slavlja itd. Dakle, svima je u gradu Beogradu poznato, bar u onom delovima beogradskih opština kakva je Čukarica i Novi Beograd, da se u toku leta, sa beogradskih splavova, čuje nesnosna buka koja traje do jutarnjih časova. Niko tu ništa ne preduzima. Dakle, o tom problemu se mora povesti računa, ta buka se mora ograničiti na tim objektima. Jednostavno, da se omogući da ljudi normalno žive u svojim stanovima. Četvrta primedba se odnosi na to da se ne vidi kako će se u stambenim zgradama ostvariti zaštita od buke liftova, centralnog grejanja, hidrofora i sl. Dakle, to su neke stvari o kojima se mora povesti računa. Sem toga, u nekim članovima zakona o zaštiti od buke je napisano nešto što se graniči sa zdravom logikom. Mislim da bi trebalo obratiti pažnju na član 18, gde se kaže da su organizatori javnih skupova, zabavnih i sportskih priredbi i drugih aktivnosti dužni da u prijavi za održavanje javnih skupova i aktivnosti dostave podatke o merama zaštite od buke, ukoliko upotreba zvučnih i drugih uređaja može prekoračiti propisane granične vrednosti. Kako ćete vi to regulisati? Uzmite primer jedne fudbalske utakmice. Kako ćete regulisati da neko ne duva u trubu i da ne prelazi propisane granice vrednosti? To je, prosto, nemoguće. Mislim da ovaj član treba doraditi i preciznije ga objasniti. Isto tako, u ovom zakonu o zaštiti od buke se govori i o tome da se određene nadležnosti, u smislu monitoringa zaštite od buke, prenose na lokalnu samoupravu i da se traži da lokalna samouprava finansira taj deo. Tu imate jednu stvar o kojoj sam govorio pre neki dan, a to je transfer sredstava iz budžeta lokalnim samoupravama. Opšte je poznato da će taj transfer u ovoj godini biti daleko manji. Da li je pametno da se još ta vrsta nameta prenosi na lokalne samouprave? Mislim da lokalne samouprave ne mogu odgovoriti i ovoj vrsti nameta. Treći zakon o kome ću reći par reči je, svakako, zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. To se odnosi na izdavanje dozvola i polaganje ribolovačkog ispita. Sticajem okolnosti, ovih dana sam boravio sa raznoraznim udruženjima sportskih ribolovaca i ova odredba zakona izaziva opšti smeh. Kako ćete nekome nametnuti da polaže zakon o ribolovu? Na koji način? Ko će biti ispitivač? Ribočuvar, koji ima, recimo, tri godine ribolovačkog staža, da ispituje ribolovca koji ima 40 ili 50 godina ribolovačkog staža? Dakle, potpuno jedna besmislena odluka i mislim da treba skinuti ovaj član, odnosno izbrisati ga, da ne postoji u zakonu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je prošlo vreme kada smo ove zakone, ovaj set zakona, posmatrali na jedan drugačiji način, možda, kao trivijalne, nevažne zakone. Svakodnevnica, svakodnevni događaji, čak i ljudske žrtve, pokazuju da ovim zakonima moramo da priđemo svi, u celom svetu, kao i u našoj zemlji, mnogo ozbiljnije, a naročito vlast i, kao predstavnik vlasti, gospodin Dulić. Skoro smo govorili i potpisivali Kjoto protokol. Govorili smo na tim sednicama o razvoju Karpata, dok je gorela Stara planina, pomagali susednoj Grčkoj, dizali avione, dok je gorela Stara planina, a Staroj planini nije imao ko da pomogne. Staru planinu, jednu od najlepših srpskih planina, nije imao ko da gasi, ili je gasio mali broj loše organizovanih ljudi. Šta je sada indikativno u svetu? Globalno otopljenje, promena temperature i promene koje su izazvane u sferi životne sredine. Indikativan je podatak u Izveštaju Vlade Republike Srbije za 2007. godinu da je rekordna temperatura izmerena u Smederevskoj Palanci iznosila 44,9 stepeni celzijusovih. Sklon sam da verujem da vlast, kada temperatura pređe 42 stepena, preko svojih medija i službi, može da kaže da je 41 stepen i da nema uvođenja vanrednog stanja. Za poslednjih desetak godina registrovano je više od 15 novih alohtonih vrsta u ikio fauni Republike Srbije. Poslednji registrovan slučaj je prisustvo severno-američke vrste ''poliodom spatula'' u Dunavu. Jedna vrsta koja živi u Severnoj Americi, našla se u Dunavu, i to nije slučajno. Sada ću da budem, hteo ne hteo, pomalo lokalpatriota, jer dolazim iz Smedereva, grada u kome „Ju-Es stil“ ima dve uloge. Jedna je pozitivna, a to je s ekonomskog aspekta, jer više hiljada ljudi zavisi od plata koje prima u „Ju-Es stilu“. Istina, sada je trenutno na sceni gašenje druge peći, tako da je negde oko 6.000 radnika, odnosno 20.000, možda, članova njihovih porodica, u dilemi da li će i kako živeti i na neki način se brinu za svoju egzistenciju. Druga, negativna uloga, tiče se zagađenja okoline grada, samog grada, a naročito su ugrožena sela Radinac, Vranovo i Ralja, reka Ralja, reka Konska, jezero i dobar deo Smedereva. Kao kontradiktornost je jedan izveštaj, za koji bih molio gospodina Dulića, znam da je teško da održi koncentraciju, smatram da je on korektan čovek i da će razumeti ovo što želim da kažem. Ocena kvaliteta vazduha na mernom mestu „Smederevo 3, centar“, tokom 2007. godine: ''U centru Smedereva je dominirao vazduh u klasi dobrog ili odličnog, što znači da je u najvećem broju slučajeva srednja dnevna emisiona koncentracija polutanata bila manja od polovine vrednosti GVI. Tokom 2007. godine, bilo je perioda sa zagađenim vazduhom. Zbirno trajanje perioda sa zagađenim vazduhom iznosi 20%. Ovakvoj oceni je doprinelo prekoračenje vrednosti azot-oksida.'' Što se tiče Vlade Republike Srbije i stručnjaka, ovde nema mesta za zabrinutost. Pročitao bih jedan deo članka iz „Večernjih novosti“, koji je objavila novinarka iz Smedereva, Jelena Ilić. „Koncentracija teških metala i suspendovanih čestica u vazduhu u okolini „Ju-Es stila“ probila je crvenu liniju granice dozvoljenih vrednosti. U centru grada čađ je potukla sve rekorde, pokazuju poslednja merenja zagađenja urađena od septembra pa do kraja prošle godine. Smederevcima su ovi rezultati dostavljeni pre nekoliko dana. Kada je prošlog leta stigao izveštaj o merenju aerozagađenja kod Železare, ekolozi su bili zabrinuti, posebno vrednostima teških metala: arsena, olova, mangana i hroma. Gradska vlast je zatražila nova merenja. Rezultati nisu ohrabrujući“. Kada sam kod gradske vlasti, ona pravi dil sa „Ju-Es stilom“, da ne govorim ko, jer želim da budem pozitivan na ovoj sednici, a biće vremena za sve drugo. Da li je to gradonačelnik, koji je iz DS-a, iz vaše stranke, gospodine Duliću, zato što ima neke firme i poslove sa „Ju-Es stilom“? Vidim da je nekome od vas smešno. Meni nije smešno. Mene ovo ne dotiče. Ovo govorim u ime građana, kojih je mnogo u Smederevu, gdedeca, vi, gospodine koji se smejete, u drugoj godini, svako drugo dete dobija astmu, gde ljudi ne smeju da otvore prozore, gde žena, kada obriše televizor, skine dva prsta crvene prašine. Nemojte da se smejete. Ako je to vama smešno, zaista je sramota. Onda nema smisla govoriti predstavnicima Vlade, jer oni to treba da čuju i preduzmu određene mere nakon ovog mog govora. Kontrolna merenja su pokazala da je tokom septembra, oktobra i novembra koncentracija suspendovanih čestica bila iznad granice i da je sadržaj teških metala u svim uzorcima iznad maksimalno dozvoljenog. Nadležni su proverili sumnje, a Smederevce i dalje zbunjuju oprečni podaci o aerozagađenju. Naime, merenja sa tri automatizovane stanice kažu da Smederevci udišu dobar vazduh, što su ova vanredna merenja demantovala. Prošle godine, Agencija za zaštitu životne sredine, prema podacima sa mernih stanica, dala je ocenu da je vazduh u klasi dobrog i odličnog. Vi kažete da je vazduh odličan, a deca od godinu i dve oboljevaju od astme. Nemojte to da radite, bolje narodu kažite istinu i bolje kažite koje mere preduzimate. Vreme ističe i moram da vodim računa o kolegi. Uzaludno je gospodine, ministre Duliću, o lepoti planinskog izvora govoriti bivolima koji ne mogu da piju dok vodu ne zamute. Samo bih vam nešto rekao, Smederevci i svi ljudi koji imaju prelepe srpske reke idu na pecanje da bi pobegli od ispita i od problema. Vi uvodite za sportske ribolovce, za rekreativce, polaganje ispita u Ministarstvu. Šta ćete da ih pitate? Kako se vezuje udica? Kako se baca mreža? Da li se stavlja crv ili glista? Mislim da ste malo preterali i da će za godinu ili dve da se izazove haos u ovoj sferi, a naročito u ovom poslednjem zakonu o kome nemam vremena da govorim, a želeo bih da govorim, o održivom korišćenju ribljeg fonda u Srbiji. Hvala vam na pažnji i zaista mislim da stvari nisu za smeh.
Hvala. Reč ima gospodin Dulić. Izvolite.
Zahvaljujem. Odgovorio bih vama i prethodnom gospodinu poslaniku, da se više ne bismo vraćali na temu ribolovačkih ispita. Rekao sam, nisam siguran da li ste me pažljivo slušali, da li je to bio petak, da će Ministarstvo da prihvati amandman poslanika Nove Srbije, ili ''Naprednjaka'', nisam siguran, u kome se definiše edukacija ribolovaca. Edukacija ne samo iz razloga da se ne bi dopustilo da naši ljudi nose kući ribe koje se mreste, ili ribe koje spadaju u zaštićene vrste, nego da bi održavali nešto što možemo da podvedemo pod permanentno učenje, i to u organizaciji ribolovačkih društava čiji su oni članovi. Dakle, neće biti polaganja ispita i to je nešto oko čega smo se dogovorili, da o tome više ne pričamo, jer nema razloga. Drugo, Smederevo je bilo jedan od gradova koji je bio pod posebnim monitoringom i pažnjom ovog ministarstva nekoliko godina unazad. „Ju-Es stil“, vi ste ga dobro ocenili, s jedne strane, predstavlja jednu instituciju, odnosno industriju koja je ostavila pozitivne efekte na vaš grad. S druge strane, takva vrsta industrijske aktivnosti izaziva određena opterećenja životne sredine. „Ju-Es stil“ je s ovim ministarstvom, pre nekoliko godina, potpisao jedan protokol, odnosno akcioni plan, koji je definisao stepen ulaganja u oporavak životne sredine. Naravno da su proizvodni industrijski procesi koji su u „Ju-Es stilu“ zatečeni, a koji su posledica starih tehnologija, menjani i da je za to potrebno vreme, ali možemo da vam kažemo ono što je posledica naših merenja. Ovde se ne radi o merenjima „Ju-Es stila“, niti mi ikada dopuštamo da nas industrije obaveštavaju o emisionim i emisionim koncentracijama, o svemu onome što nas zanima i što predstavlja kvantifikaciju parametara zagađenja. Vidim da ste vaše izlaganje bazirali na jednom novinskom članku. Odmah da vam kažem, dame i gospodo narodni poslanici, novinskih članaka ima raznoraznih; kao što i svih nas ima raznoraznih, tako ima i različitih novinara. To je ono što je, nažalost, situacija u našoj zemlji i zbog čega, kada pričamo o podizanju svesti naših građana, pričamo o jednoj neophodnoj stvari, a to je edukacija i novinara, i političara, i svih drugih po pitanju životne sredine. Mogu odlučno da demantujem da je situacija u Smederevu takva kakva je opisana u tom novinskom članku. Svi podaci su relevantni, a možete da ih proverite u realnom vremenu; u ovoj sekundi možete da imate izveštaj s automatskih mernih stanica koje su raspoređene u Smederevu na tri tačke. Dve tačke su u okolini fabrike, a jedna tačka je u centru Smedereva, i možete da vidite da granice različitih koncentracija materija u vazduhu ne prelaze one koje su dozvoljene; ukoliko prelaze, mi to detektujemo. Ne radi se o tome da možemo sada da zaključimo da oni odgovaraju ovom alarmantnom opisu situacije kao što ste naveli iz nekog novinskog članka. Pozivam vas, kao poslanika iz Smedereva, da se prvo sami uverite u to, da vam mi prikažemo te podatke, a onda da, zajedno, svi to prikažemo našim građanima, jer je veoma važno za Smederevo da znaju da, svakako, postoji određeno opterećenje životne sredine, kao što sam rekao, ali da ono nije na tom nivou kao što je bilo. S druge strane, svi veliki industrijski kompleksi s kojima imamo potpisane memorandume, odnosno protokole, jesu pod kontrolom. Hajde da priznamo još jednu stvar, i to je posledica, između ostalog, aktivnosti ovog ministarstva. Ove godine, dakle, ove zime, imali smo izuzetno nepovoljne meteorološke uslove u celoj Srbiji, ali Pančevo nije bio više problem kao što je to bilo nekada. Ne kažem da je u Pančevu situacija sjajna, ali koncentracije različitih rastvorenih supstanci u vazduhu, koje smo merili do sada i koje su vrlo često bile na zabrinjavajuće visokim nivoima, ove godine nisu prelazile te granice. To je posledica, upravo, aktivnosti ovog ministarstva, nekih drugih institucija, naravno, opštine, pokrajinskih vlasti i, ono što je najvažnije, NIS-a, koji vrlo precizno ispunjava akcione planove i ulaže u zaštitu životne sredine. Na sličan način svoje obaveze ispunjava ''Ju-Es stil'', na sličan način će svoje obaveze ispuniti i ''Bor'', tako što će se vlažni filteri instalirati, da bi se smanjila koncentracija sumpor-dioksida u vazduhu, koja je, nažalost, u ovoj godini bila na neprihvatljivo visokom nivou. Dakle, mi neprekidno vršimo monitoring i na neki način ohrabrujemo, može se reći, ponekad teramo industriju da ulaže u svoje proizvodne kapacitete, da bi se smanjilo opterećenje životne sredine, i to ćemo činiti u budućnosti. Opet ponavljam, naša namera nije da bilo šta zataškavamo. Hajde da priznamo jednu stvar. Istina je da poslednjih nekoliko meseci vi gotovo svakodnevno imate potpuno realne vesti i kada je nešto loše i kada je nešto dobro. Problem je u tome što kada je nešto loše, to se obavezno objavi u medijima, jer to predstavlja novinsku vest, a kada je nešto dobro, valjda se podrazumeva da je to dobro. U svakom slučaju, možete biti sigurni da će kompletan sistem monitoringa vazduha, koji je integrisan, koji radi u Srbiji, koji će biti završen do kraja ove godine, u potpunosti pokriti svaki kutak naše zemlje, tako da može da se kvalitet vazduha meri i da u svakom trenutku, u realnom vremenu, na sajtu Agencije za zaštitu životne sredine imate sve neophodne podatke. Na taj način, sve sledeće dileme i rasprave o kvalitetu ambijentalnog vazduha mogu da budu potkrepljene i time. Ovo što je, završavam s tim, važno, jeste da se upravo donese ovaj zakon, da bismo najzad imali i zakonski osnov da se svi problemi koji se tiču opterećivanja životne sredine u budućnosti reše. U svakom slučaju, zahvaljujem na vašoj debati. Hvala vam na prilici da vam konkretno odgovorim na to. Hvala vam.
Hvala vama. Dajem reč poslaniku, gospodinu Nebojši Ćeranu. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sama činjenica da na dnevnom redu imamo set zakona iz oblasti životne sredine, zakona od kojih neki čekaju na usvajanje pet godina, predstavlja značajan korak u radu srpskog parlamentarizma. Konstruktivni prilaz problemima koji je odlikovao sednice Odbora za zaštitu životne sredine, a rekao bih da dominira i na ovoj sednici, budi nadu da se, ipak, oko pojedinih problema možemo okupiti, stavljajući po strani naše različitosti. Kako dolazim iz Obrenovca, grada u kome se već 40 godina proizvodi svaki drugi kilovat-sata električne energije od ukupne srpske proizvodnje, u kome se godišnje sagoreva 20 miliona tona kolubarskog lignita, govoriću o zakonu koji najviše dotiče ovu oblast, zakonu o zaštiti vazduha. Naravno, i druge zakone koji uređuju oblast zaštite prirode, jonizujućeg i nejonizujućeg zračenja, upravljanja otpadom itd., smatram izuzetno važnim, i to ne toliko za proces pridruživanja EU, koliko za ulazak u zajednicu jednog globalnog pokreta nacija koje su iskazale odgovornost za budućnost planete. Zakon o zaštiti vazduha uređuje oblast upravljanja kvalitetom vazduha i određuje mere, način organizovanja i kontrolu sprovođenja kvaliteta vazduha. Reguliše se i oblast monitoringa kvaliteta vazduha, i to kroz uslove i sistem monitoringa kvaliteta. Predviđa se formiranje državne i lokalnih mreža monitoringa. Uređuje se i oblast prekograničnog transporta, a poznato je da je ova tema u prošlosti umela da izazove čak i međudržavne sporove. Predviđa se donošenje strategije zaštite vazduha, planova kvaliteta vazduha i rokove za njihovo postizanje, akcionih kratkoročnih planova, kao i nacionalnog programa smanjenja emisije. Definišu se nivoi emisije iz stacionarnih izvora, postrojenja za sagorevanje i spaljivih organskih jedinjenja, pokretnih izvora, kao i rokovi za njihovo dostizanje. Ovde bih posebno skrenuo pažnju na neka iskustva iz EPS-a, konkretno, iz Termoelektrane "Nikola Tesla", najvećeg proizvođača struje na Balkanskom poluostrvu, a samim tim i najvećeg emitera zagađujućih materija. U vreme izgradnje blokova, 70-tih godina, ugrađena je oprema za smanjenje emisije koja je u to vreme bila u skladu sa zahtevima u razvijenim zemljama. Tokom 80-tih godina, čitav svet počinje da uviđa da nije dovoljno definisati stepen efikasnosti postrojenja za smanjenje emisije, elektrofiltera, postrojenja za osumporavanje dimnog gasa i druge opreme, već treba definisati tačno dozvoljenu emisiju zagađujućih materija. Kraj 20. veka, period u kome smo se mi u Srbijibavili nekim drugim temama, veliki elektroprivredni sistemi koriste da ulože milijarde evra u nove elektrofiltere, postrojenja za osumporavanje dimnog gasa, smanjenje emisija azotnih oksida, itd. U Obrenovcu i Kostolcu, u tom periodu, 24 sata dnevno se emituju enormne količine čestica, u toku zimskog perioda pada sneg sive boje i raste broj obolelih od bolesti respiratornog sistema. Odmah nakon 2000. godine, EPS kreće u integraciju u brojne međunarodne organizacije, pre svih, u Zajednicu elektroprivrede zemalja Jugoistočne Evrope i počinje da se priprema za otvaranje tržišta električne energije. U tome se najpre uspostavlja potpuna otvorenost ekoloških pitanja, angažuju se brojne domaće institucije za snimak stanja životne sredine i, koristeći iskustva evropskih zemalja, priprema se program ekološke modernizacije, iza kojeg staje i lokalna samouprava, na jednoj od svojih sednica tokom 2003. godine. Dakle, aktivnosti na sprovođenju ovog zakona su počele u EPS-u šest godina pre nego što ga mi ovde donosimo. Znači, već 2004. godine imao sam čast da budem deo tima koji je realizovao izgradnju prvog elektrofiltera, u skladu sa direktivom o velikim ložištima EU, investiciju vrednu pet miliona evra, i to je bio elektrofilter na bloku A5, filter koji danas ima emisiju 50 miligrama po normalnom metru kubnom, kako je u skladu sa domaćim i evropskim zakonodavstvom. Danas, pet godina kasnije, činjenica je da je program realizovan upravo onako kako je planirano. U rekonstrukciju elektrofiltera je uloženo oko 30 miliona evra i još toliko kao donacija Evropske komisije za rekonstrukciju, u projektu rešavanja pepelišta Termoelektrane "Nikola Tesla B". Emisija čestica iz Termoelektrane "Nikola Tesla" je smanjena preko 70% i, uz ogromna ulaganja lokalne samouprave, uz širenje toplifikacionog sistema, ugašeno je oko 1000 individualnih kotlarnica, pa je grad ponovo postao prijatan za život. To je rezultovalo da je u proteklih šest godina stanovništvo u Obrenovcu poraslo za preko 10.000. Rekao bih da ovo predstavlja upravo jedan primer održivog razvoja i svakako budi nadu da i mi, iako u Srbiji, možemo da sprovedemo neke standarde i, rekao bih, ako imamo neke neverice u budući razvoj događanja u ovoj oblasti, možda bi ovaj primer mogao da nam ponudi i tračak optimizma. Donošenje zakona o zaštiti vazduha poklapa se s ulaskom EPS-a u drugu, višestruko skuplju fazu ekološke modernizacije. Zato je od izuzetne važnosti da se odrede realni rokovi za dostizanje pojedinih normi, kao i način finansiranja. Pomenuti drugi deo programa, koji se mora realizovati u periodu 2010-2017. godina, podrazumeva, između ostalog, i izgradnju postrojenja za osumporavanje dimnog gasa, postrojenja koja zahtevaju ulaganja od preko 500 miliona evra. Ako se uzme u obzir da izgradnja jednog postrojenja za osumporavanje dimnog gasa traje četiri godine, a potrebno je izgraditi najmanje šest blokova u Obrenovcu i najmanje dva bloka u Kostolcu, onda je jasno da moramo izgraditi neku vrstu konsenzusa, sa potpunom svešću da zaštita životne sredine nekada mnogo košta. Zato, podržimo ove zakone, ne samo deklarativno, već se za njihovo sprovođenje zalažimo i u budućnosti, kada se u cilju njihovog sprovođenja budu donosile neke manje popularne mere. Donošenje ovih zakona se poklapa s raspisivanjem tendera za izbor strateškog partnera za izgradnju novih blokova na Termoelektrani "Nikola Tesla B3" u Obrenovcu i ''Kolubara B'' na Ubu. Ove elektrane će biti najveće investicije u novoj istoriji zemlje, a po tehničkim rešenjima predstavljaće model kako se u 21. veku može iz uglja proizvoditi električna energija s minimalnim uticajem na životnu sredinu. Širom Evrope se danas grade nove elektrane na ugalj, koristeći principe održivog razvoja. Apelujem na predstavnike Ministarstva da u daljim aktivnostima otvore prostor korišćenju energije iz komunalnog i drugih vrsta otpada, jer znam da u brojnim evropskim prestonicama postoje ovakva postrojenja, a emisija se čak i ovakvim slučajevima može svesti na minimum. Zakon, takođe, definiše i emisije gasova s efektom staklene bašte, kao i supstanci koje oštećuju ozonski omotač. Poseban značaj ima uređenje u oblasti poslova merenja emisija i emisija zagađujućih materija, kao i informisanje i izveštavanje o ovoj oblasti. Pozivam predstavnike Ministarstva da u izuzetno delikatan posao donošenja podzakonskih akata uključe sve relevantne institucije, u cilju ostvarivanja nacionalnog konsenzusa u realizaciji ovog zakona. Dovođenje zemlje Srbije u stanje u kome će moći da primenjuje sve odredbe ovog zakona je veliki izazov; kreće u vreme početka najveće ekonomske krize, ali zaštita životne sredine, prosto, nema alternativu. Zato pozivam poslanike da podrže set zakona iz oblasti životne sredine.
Reč ima gospodin Oto Kišmarton. Preostalo vreme Poslaničke grupe Napred, Srbijo je sedam minuta.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, počeo bih s tim da planeta Zemlja ne pripada nama nego onima koji dolaze posle nas. Zato je moramo čuvati i vratiti budućim pokoljenjima u istom stanju kako smo je i zatekli. Očuvanje životne sredine je posebno važno, kako za pojedinca, tako za državu, tako i za celu našu planetu, jer razvojem čovečanstva, povećavanjem broja stanovnika Planete, razvijala se i industrija, a industrija je ta koja je dovela do najvećeg zagađivanja naše planete. Čovek svojim napretkom vrši zagađivanje oko sebe, znači, prirode, zemlje, vode, vazduha. Čovek vrši degradaciju zemlje, kvari kvalitet zemlje, zagađuje je i na taj način neće moći biti ni zdrave hrane. Konstantno se zagađuju i površinske vode, redovno se desi neki ekološki incident na reci, jezeru ili na kanalu. O tome smo čuli, pa ne bih pričao mnogo o tome, ali time dolazi do većeg uginuća i ribe i drugih organizama u vodi. Predlozi zakona koji se odnose na ekologiju su svima nama važni, ne samo da bi se uredila oblast životne sredine u skladu s međunarodnim propisima, nego i zbog nas samih i prirode oko nas. Jasno je i to da 30% naših obaveza iz procesa pridruživanja predstavljaju upravo zakoni i norme iz zaštite životne sredine. Bilo je do sada reči o šteti koja je nastala na ozonskom omotaču. Oštećenje ozonskog omotača, koje prouzrokuju štetni gasovi, dovodi do promene klime, po nekim naučnicima. Međutim, često su u vazduhu opasnije čestice, i to od sitne prašine, mikroskopske veličine, pa do veličine koje su vidljive golim okom. Te čestice su često izazivači plućnih bolesti, i ne samo plućnih bolesti. Te čestice proizvode termoelektrane, livnice, toplane, automobili, građevinske kompanije. Zakon o zaštiti vazduha trebalo bi da zaštiti i poboljša kvalitet vazduha, kako bi se izbegle, sprečile ili smanjile štetne posledice po ljudsko zdravlje i životnu sredinu. Međutim, s obzirom na to da smo mi mala zemlja, s relativno malom industrijom, koja uglavnom i ne radi, i da hoćemo, ne možemo uticati mnogo na zagađivanje vazduha širih razmera, na zagađivanje Planete. Oni koji na to mogu uticati, manje pažnje obraćaju na očuvanje životne sredine. Na kraju se pojavljuju i kaznene odredbe. Smatram da su još uvek blage prema zagađivačima. Nije dovoljno da zagađivač plati i dalje zagađuje vazduh. Svaka zajednica mora imati svoj ekološki plan, koji vodi ka određenim merama i investicijama u životnu sredinu. Ciljevi zaštite životne sredine moraju biti usklađeni s ekonomskim razvojem društva. Mi smo podneli nekoliko amandmana na zakon o zaštiti životne sredine, podneli smo amandmane i na zakon o zaštiti vazduha. Većina amandmana se odnose na izmenu zakona u delu gde se poslovi Ministarstva prenose na agencije. Smatramo da je danas, kada se budžetski izdaci moraju smanjiti, potrebno ukinuti agencije čiji se rad poklapa s radom Ministarstva.
Gospođa Donka Banović želi da iskoristi preostalo vreme – dva minuta.
Ministarstvo za prostorno planiranje i zaštitu životne sredine i Ministarstvo za nauku i tehnologiju su zajedno radili na nekoliko od ovih predloga zakona o kojima danas govorimo. Šteta je što gospodin Đelić nije ovde danas, dok se vodi rasprava u načelu, jer mislim da bi na neka pitanja on mogao da da i odgovore. Kakva je, uopšte, sudbina ovih zakona, njihove ozbiljne primene ili sudbina agencija čije je formiranje predviđeno u nekoliko zakona? Zašto ovo pitam? Zato što se Ministarstvo za nauku i tehnologiju neodgovorno odnosi prema postojećim naučnim institucijama i institutima koji su od nacionalnog značaja. Navešću konkretan primer. U pitanju je Institut za fiziku iz Zemuna. Pouzdano znam da u poslednja tri meseca Ministarstvo za nauku i tehnologiju Institutu za fiziku nije prenelo nijedan dinar. Dakle, ljudi nisu dobili plate tri meseca, tri meseca nisu dobili sredstva za materijalne troškove u Institutu, a, što je najgore, ugrožena su četiri projekta, koji su već pri kraju, na kojima ljudi iz ovog instituta veoma ozbiljno rade. Dakle, imam i poslaničko pitanje: kada će Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za nauku i tehnologiju početi da finansiraju u 2009. godini Institut za fiziku iz Zemuna? Iako su teška vremena, iako je ekonomska kriza, svaka država mora da čuva svoje resurse, a Institut za fiziku i ostali naučni instituti od državnog značaja su resurs ove zemlje.
Za reč se javio gospodin Dejan Nikolić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz ekološke opštine, iz Sokobanje. Moji sugrađani i ja smo s posebnom pažnjom dočekali današnje zakone. Na samom početku ću govoriti nešto više o neophodnosti njihovog donošenja, jer sve ono što se dešava u prirodi, vodi nas ka tome da je neophodno da na jedan sasvim nov način posmatramo sebe, okolinu i ovaj svet. Ovakvom stanju poremećene ekološke ravnoteže, s kojom smo suočeni i koju srećemo na svakom koraku, najviše je doprineo, to ne možemo da prenebregnemo, sam čovek. Sami smo sebe doveli u situaciju da se danas grčevito borimo da zaštitimo prirodu, životnu sredinu, kako bismo u njoj zdravije i udobnije živeli. Međutim, nije dovoljno rešavati samo lokalne i pojedinačne probleme, već su potrebne strateške ideje o zaštiti i očuvanju eko-sistema planete Zemlje, o stvaranju optimalnih uslova za život svih nivoa egzistencije, od čoveka, preko životinja, do biljaka. Rešiti problem otpada jedne deponije, jednog postrojenja, a ne promeniti ljudski faktor koji svojim ponašanjem i načinom razmišljanja dovodi do toga, uzaludan je posao. Zato, ukoliko želimo da povratimo prirodni sklad i harmoniju životnih procesa, neophodno je da ovoj materiji pristupimo na jedan dublji ekološki način poimanja celokupne kulture življenja. Moramo znati da nema ekologije prostora i ekologije uopšte bez ekologije čovekove svesti. Čovek se, kao glavni zagađivač, mora transformisati u glavni ekološki subjekt, koji će na jedan sasvim usklađen i prirodan način biti nosilac svih promena, koji će dovesti ne samo do toga da više ne zagađuje, već da razvija i oplemenjuje. Kako? Danas činimo prvi korak. Danas diskutujemo o ovim zakonima, sutra ćemo ih usvojiti, a prekosutra već moramo da krenemo u akciju. Svi mi, narodni poslanici, moramo biti svojevrsni ekološki lideri u našim opštinama, jer, čisteći Sokobanju, Zaječar, Knjaževac, Boljevac, Smederevo, Kragujevac, Beograd, Novi Sad, Suboticu, zapravo, čistimo Srbiju. Zakonom o zaštiti prirode, s jedne strane, uskladimo sve pravne norme s međunarodnim pravnim normama i, s druge, mnogo bitnije strane, zaštitimo naša prirodna staništa, sačuvajmo floru i faunu i zaštitimo ugrožene vrste biljaka i životinja koje svakodnevno, zbog nepažnje i, često, nemara, nestaju sa lica zemlje. Na sreću, biodiverzitet, odnosno raznolikost i raznovrsnost biljnog i životinjskog sveta u Srbiji je takav da sam po sebi inicira donošenje ovakvog zakona, koji će regulisati njihovo očuvanje, zaštitu i korišćenje. Zakonom o zaštiti vazduha, izbegnimo, sprečimo ili smanjimo štetni uticaj na čovekove zdravlje i životnu sredinu. Ovim zakonom ćemo smanjiti, ili sprečiti zagađenje koje utiče na oštećenje ozonskog omotača, klimatske promene, smanjićemo emisiju gasova koji izazivaju efekat staklene bašte i time, uz Kjoto protokol, dati svoj doprinos u borbi protiv globalnog zagrevanja. Pored mera za sprečavanje i smanjenje zagađenja vazduha, ovim zakonom se jasno definišu i odgovornosti, što je jako bitno. Njime se definiše odgovornost za nepoštovanje i neprimenjivanje mera propisanih zakonom. Mislim da je industrija naše zemlje za primenu ovih zakona, koja mora biti oličena kroz partnerski odnos sa državom. Na kraju, ovaj set zakona, u svojoj suštini, ima da podigne svest ljudi da prirodu nismo nasledili od naših predaka, već da smo je pozajmili od naših potomaka i da moramo da je sačuvamo u svim njenim aspektima. Zahvaljujem.
Hvala vama. Dajem reč narodnom poslaniku Draganu Vujadinoviću.
Poštovana gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege, ovih dana se Kosjerić, iz provincije, preselio u centar i došlo je vreme da i poslanik iz tog provincijskog gradića kaže svoju reč. Prethodno, koristeći deduktivni metod, od opšteg ka posebnom, iskoristiću nekoliko rečenica da kažem uopšteno o današnjem setu zakona. Nekada smo proglasili i forsirali industrijalizaciju i, u epilogu, nismo razvili industriju, a zaprljali smo, uflekali i upropastili prirodu. Sada smo, poput drugih zemalja, došli do imperativa, moramo probati novi industrijski razvoj, da uz novi ekonomski razvoj koristimo, odnosno zaštitimo i vratimo autoritet prirodi, da vratimo životnu sredinu na onaj nivo kakav ljudi moraju imati. Danas možemo reći, možda malo u ironičnom tonu, da je dosadašnji civilizacijski pobednik – plastična kesa i plastična flaša, dospeo i na najviše vrhove i u najdublje kanjone. Nema mesta gde dosadašnji civilizacijski pobednik nije dospeo. Ono što moramo, za šta dolazi vreme da u Srbiji to shvatimo i primenimo, to je teorija održivog razvoja, kao jedan kompromis, kao rezultanta između tri komponente, često, do sada, a možda i ubuduće, protivrečne i kontradiktorne – ekonomska komponenta, želja da se ostvari profit, socijalna, da se zaštiti životni standard zaposlenih ljudi, i, treća, ekološka, da se zaštiti priroda i životna sredina. Mi teoriju održivog razvoja moramo implementirati u sve poslovne strategije, od opština do preduzeća i, konačno, do države. To je jedna od najbitnijih ulaznica za naš evropski put. Sada se vraćam gradu Kosjeriću, ovih dana često pominjanom, gde je baš taj disparitet, taj paradoks, taj kontrast između ekonomskog, između profita i između ekološkog, možda, najviše izražen, odnosno izražen je u onoj meri koliko i u drugim gradovima koji imaju tzv. velike zagađivače. Jednom rečju, Kosjerić je mala varoš, sve zavisi od te fabrike – i život, ali i zagađenje. Nema života bez te fabrike, ali istovremeno imamo dugo godina nasleđeno i produživano aerozagađenje, zbog koga Kosjerić, kao i drugi tzv. ''cementni'' gradovi, imaju dosta problema i, konačno, imaju veći odliv ljudi nego što se rađa. Pre 15 godina, u Kosjeriću smo imali 17.000 stanovnika u opštini, a sada imamo 14.000 stanovnika. Pazite paradoks, Kosjerić je prvi na rang listi u Srbiji po visini plata. Statistička greška ili zabluda, zato što u Kosjeriću ima jedna velika fabrika, i sve je u znaku te fabrike, i ima nešto na budžetu, a ostalo je nerazvijeno. To daje, statistički, najveći prosek. Kosjerić mogao spadati u nerazvijena, marginalna područja da nije tog našeg velikog sistema. Tu se kontrast između ekonomskog i ekološkog najviše primećuje. Kratka geneza o našem zagađivaču, odnosno našem izvoru života, Fabrici cementa. Ona 33 godine postoji i napravila je preko deset miliona tona cementa. Do 2005. godine je radila na mazut, bilo je ogromno aerozagađenje i svakog dana se morala čistiti prašina, na primer, s prozora ili vrata automobila. Godine 2002. je privatizacija i nije se u prvim godinama smanjila prašina, bar se nije to videlo. Godine 2005, baš zahvaljujući imperativnom nalogu ministra Ilića, gde su se njegovi poslanici čudili otkuda petrol-koks, uvedeno je alternativno gorivo –petrol-koks. Tada je, kao i uvek kada dođe do promena u tim malim sredinama, došlo do velikog uznemiravanja. Govorilo se o hemijskim posledicama, povećanom aerozagađenju itd. Ono što danas postoji u Kosjeriću, a verujem i u drugim tzv. cementnim i sličnim gradovima, jeste taj potpuni kontrast. Na jednoj strani, fabrika je za 33 godine svog poslovanja iznela grafikone i podatke u kojima je rekla da su svi parametri koji se prate daleko ispod granica koje su dozvoljene za život ljudi i za životnu sredinu. S druge strane, građani, lekari, pojedine nevladine organizacije, organizacije mladih "Kej taun" itd., oni koji su budućnost Kosjerića, govore potpuno suprotno, da je aerozagađenje takvo da se emituju takve supstance, govorimo o sadašnjem gorivu petrol-koksu, da je to teško izdrživo i da to prouzrokuje štetu po zdravlje ljudi. U takvu sredinu je prošle godine došao memorandum o razumevanju.To je ponovo razlog za uznemiravanje javnosti. Ono što ja poručujem građanima Kosjerića, odnosno tzv. ekološkom timu Nove Srbije Kosjerića, kao član CIS-a, jer Kosjerić je potpisao memorandum o razumevanju, kao što je ministar više puta ponovio, u Kosjeriću ne postoje nikakvi tehnološki uslovi za spalionicu guma i drugog otpada, za emitovanje dioksina i furana u vazduh. Osim toga, Kosjerić nije ni aplicirao, nije ni podneo zahtev za spaljivanje komunalnog otpada. Iz tog ugla, makar do 2012. godine nema nikakvih opasnosti, ili nekakve alarmantne tvrdnje da se pale gume, o čemu su ovde naši predstavnici, naše kolege govorile. To bih protumačio kao političku argumentaciju, pogotovu kada dolaze iz Nove Srbije, odakle je, praktično, ovo alternativno gorivo, petrol-koks, i došlo, zahvaljujući aneksu kupoprodajnog ugovora, koji je potpisao gospodin Velimir Ilić, tadašnji ministar. Konačno, ono što postoji u gradu cementa, Kosjeriću, i što će biti, to je taj kontrast; biće uvek ta dva pola, ta dva žestoko suprotstavljena pola – jedan je od strane fabrike, gde se govori da suispunjeni svi elementi iz kupoprodajnog ugovora, a drugi je od strane građana i nekih institucija, koje kažu sve suprotno, da je životna sredina napadnuta potpuno, da je ugrožena. Zbog toga lokalna uprava traži, apeluje, moli za pomoć Ministarstvo ekologije, traži od vas, kao ekološkog tima, tima stručnjaka i tima entuzijasta, koji su zaista, siguran sam, posvećeni ovom problemu, da seku u stilu narodne poslovice – ni po babu, ni po stričevima, da budu sredina, da budu mera, da budu rezultanta onoga što jeste. Prema tome, Kosjerić ne može, niti drugi gradovi gde postoje veliki zagađivači, živeti nijedan dan bez svog zagađivača, aerozagađivača, ali ne može ni dozvoliti da aerozagađivač i aerozagađenje pređe one mere koje su dozvoljene zakonom i koje su podnošljive za građane. U tom smislu, još jednom molim Ministarstvo sledeće. Prvo, mogući, kako je ministar i obećao, automatski monitoring – da se u tom našem malom gradu pojavi displej, a naša opština će pomoći i to sufinansirati, displej s objavljenim podacima. Drugo, da učestvuju aktivno kada se bude govorilo o novim projektima i ispunjavanju programa vezanih za zagađenje životne sredine od strane Fabrike cementa "Titan". Hvala.
Hvala. Ima reč narodni poslanik gospodin Milan Stanimirović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege narodni poslanici, kada vam kažem da se moja porodična kuća nalazi svega 100 metara od najveće otvorene septičke jame u Evropi, onda će i oni koji me ne poznaju znati da živim u Vrbasu i da, uz Bor i Pančevo, dolazim iz jedne od najzagađenijih sredina u našoj zemlji. Svojevremeno sam, pre 30 i više godina, kao novinar, pisao o ovom problemu, dao sam ovaj naziv "Najveća otvorena septička jama u Evropi". Znamo da je Vrbas oduvek bio jak prehrambeni centar, sa "Karneksom", "Vitalom", Šećeranom u Vrbasu, Šećeranom u Crvenki, "Svinjogojskom farmom" itd. Možemo reći da se radi o jednoj kuhinji, u kojoj je 50 godina pravljena hrana, a koja nikada nije očišćena. Danas se u koritu Bačkog kanala, u dužini od šest kilometara, koji protiče kroz Vrbas, nalazi oko 400 hiljada kubnih metara mulja koji treba očistiti. To nije samo mulj organskog porekla iz ovih fabrika prehrambenog sektora, nego i iz "Istre" iz Kule, "Slobode" iz Kule, nekadašnje Svilare iz Vrbasa itd. Kada sam prvi put ušao u ovaj parlament, 2000. godine, tražio sam da budem član Odbora za zaštitu životne sredine i bio sam zamenik predsednika Odbora. Tada smo uspeli da uspostavimo nekakve kontakte s Norveškom vladom, kasnije s norveškim institutom za vode "Niva", sa češkim "Dekonto", da pokrenemo proces čišćenja Velikog bačkog kanala i konačnog rešenja ovog problema. Neću sada da vas zamaram šta se sve radilo i koliko je truda uloženo tada, ali hoću da kažem da je i prvi ministar zaštite životne sredine 2000. godine, gospođa Anđelka Mihajlov, pokazala veliko razumevanje za ovo. Nakon promene vlasti i u samom Vrbasu, mi smo otišli kod tadašnjeg ministra za nauku i zaštitu životne sredine, gospodina Popovića, da ga zajednički zamolimo da ovaj projekat ne stane, jer pored tog kanala nisam odrastao samo ja i mojih četvoro dece, nego i deca hiljade Vrbašana. Ovim je kanalom ugroženo i stanovništvo opština Kula, Vrbas, Srbobran, Bečej, a i cela Vojvodina, pošto preko hidrosistema Dunav-Tisa-Dunav to sve otiče u Dunav. Ljudi su iskopali ovaj kanal za svega sedam godina, od 1974. do 1981. godine, uz tada vrlo oskudnu tehniku, kopajući ručno, uz volovsku i konjsku zapregu, a danas nam treba sva moguća tehnologija i nekih 45 miliona evra da očistimo to, u 21. veku. Ne sumnjam u dobru volju, pošto su ministri i nakon Anđelke Mihajlov, gospodin Popović, nakon toga i gospodin Saša Dragin, a i Oliver Dulić danas, pokazali punu svest o tome s kojim se problemom susrećemo i da ne može prehrambena industrija da postoji, niti može da ima ISO standarde ako protiče kanal ovakvog kvaliteta vode pored fabrika koje proizvode hranu. U današnje vreme planetarne, svetske ekonomske krize, izazvane neshvatljivom gramzivošću svetskih finansijskih centara moći, valja se setiti i reči Mahatme Gandija: "Zemlja proizvodi dovoljno da zadovolji potrebe svake osobe na Planeti, ali ne dovoljno da bi zadovoljila i pohlepu svake osobe na Planeti". Pragmatizam i konformizam svakidašnjeg života bacio je pod noge većinu civilizacijskih dostignuća u oblasti humanizma i odnosa čoveka prema čoveku, ali i čoveka prema svom prirodnom okruženju, što se čulo i iz izlaganja većine mojih kolega u ovom cenjenom domu. Kao paradigma civilizacije 21. veka, neka posluži i aktuelna slika nehigijenskog naselja kod Gazele, na svega par stotina kilometara udaljenog od hotela "Interkontinental". Na ovoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, pred nama se našao čitav set zakona usmeren ka zaštiti životne sredine. O važnosti ove teme dovoljno govori podatak da se oko 40% propisa EU, od ukupno 156 hiljada strana, odnosi na oblast zaštite životne sredine i poljoprivredu. Direktive EU ostavljaju mogućnosti da mi kao država uredimo jednu oblast s jednim ili pet zakona, ili, na primer, kao Slovaci, da imamo jedan opšti zakon o zaštiti životne sredine. Naše opredeljenje je jasno iz dnevnog reda ove sednice – da idemo kroz posebne, specijalizovane zakone. Inače, oblast zaštite životne sredine, prema zakonodavstvu u EU, obuhvata međusobno harmonizovano horizontalno zakonodavstvo – procena uticaja na životnu sredinu, strateška procena uticaja, pristup informacijama i učešće javnosti u odlučivanju, načini standardizacije i izveštavanja, monitoring i intersektorske aktivnosti, kao što su uslovi održivog korišćenja prirodnih bogatstava i resursa, odgovornost za ekološku štetu nanetu životnoj sredini i drugo; zakonodavstvo po oblastima, vazduh, voda, priroda i prirodni resursi, šume, zemljište, biodiverzitet i drugo; industrijski rizik, integralna kontrola, prevencija zagađivanja, eko-obeležavanje, upravljanje sistemom životne sredine, buka, hemikalije, genetski modifikovani organizmi, klimatske promene, otpad i drugo. Neke grube procene primene direktive, recimo, o upravljanju komunalnim otpadom i direktive o zagađenju životne sredine, procenjuju se na oko 80 do 120 milijardi evra, a dobit koja se može ostvariti na duži rok se procenjuje na oko 600 miliona evra. Princip – zagađivač plaća, kohezivni fondovi, pristupni fondovi i budžet, daće odgovor koliko smo i u kom roku spremni da primenimo ove direktive. Samo prevođenje, stručna obrada i jezička redaktura, verifikacija i objava propisa, koštala je Sloveniju oko 10 miliona evra, a Slovenija će, recimo, kada je u pitanju direktiva o otpadnim vodama u oblasti zaštite životne sredine, biti član EU tek 2015. godine, a Poljska 2021. godine, tako da mi tu nismo neki veliki izuzetak što se tiče devastacije životne sredine i odnosa prema životnoj sredini u Evropi. Složenost, kompleksnost i međuzavisnost pojava i procesa u životnoj sredini zahteva integralni pristup i definisanje načela i uslova za normativno uređenje oblasti upravljanja prirodnim vrednostima i zaštite životne sredine. Održivoupravljanje prirodnim vrednostima i zaštitom životne sredine je savremen zahtev koji obezbeđuje potpunu harmoniju između čoveka i njegovih aktivnosti i prirode, čime se ostvaruje pravo sadašnjih i budućih generacija na zdravu životnu sredinu. Svet koji je postao, zaista, globalno selo mora da pronađe jasan odgovor na sve ekonomske izazove, a ne samo na efekat staklene bašte. Rešavanje problema nije moguće pronaći sam i izolovan. Na ovom polju je više nego jasan značaj integrativnih procesa, pre svega, tu mislim na ulazak Srbije u EU. Veliki korak napred, uz već pomenute zakone, objedinjene u prethodnoj tački, predstavljaju, svakako, i izmene i dopune zakona o zaštiti životne sredine, proceni uticaja na zaštitu životne sredine, kao i zakoni o zaštiti prirode, vazduha, od buke u životnoj sredini i održivom korišćenju ribljeg fonda. Iako formalno razdvojeni, svi ovi zakoni su međusobno uslovljeni i u potpunoj međusobnoj korelaciji. Stoga će poslanici DS-a, kao članovi Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju,podržati ovaj zakon. Da bi svi ovi zakoni imali svoj potpuni smisao i sadržaj, kao društvo moramo da stvorimo svest o njihovom značaju, ali i konsenzus o neophodnosti sprovođenja kaznenih mera prema onima koji ih ne primenjuju. Zato koristim priliku da u načelnoj raspravi podržim najavu ministra Dulića o uvođenju nastave u školama iz oblasti zaštite životne sredine. Kandidujem i naziv predmeta – ekološka etika. Iznova se mora pred sve nas postavljati pitanje, koje je još u petom veku pre nove ere postavio Sokrat – šta je to dobar život i kako mi,kao moralna bića, treba da se ponašamo. Naša deca moraju znati da je, tragajući za ovim odgovorom, Bertrand Rasel utvrdio moral kao pravilnu koncepciju ciljeva života, govoreći to u smislu dostignuća nauke koja mogu da se pretvore u suprotnost. Tada ćemo se, razmišljajući o društvenom i ličnom standardu, verovatno složiti i sa Džonom Smitom, koji je utvrdio da je to život koji se može voditi bez stida i straha. Stid i sram koji oseća svako od vas što je Srbija u velikoj meri pretvorena u ogromnu deponiju i sredinu s potpuno neodgovornim odnosom prema životnoj sredini, možemo nadvladati jedino aktivnim odnosom u menjanju stanja, stvaranjem zakonodavnog okvira, što danas i radimo, i permanentnim učešćem u akciji ''očistimo Srbiju'', menjanjem navika, kao što su nebriga, nemar, nekultura i urbana nerazvijenost. Pošto je poznata ekološka deviza "Misli globalno, deluj lokalno", ovo izlaganje završiću aforizmom velikog ekološkog aktiviste, poznatog slikara iz mog rodnog grada Vrbasa – korpa za otpatke, najveći spomenik kulture jednog naroda.
Hvala. Reč dajem gospodinu Milisavu Petronijeviću.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege Miletić Mihajlović i Zoran Bortić su veoma detaljno govorili o zakonima, kako mi to kažemo, o setu ekoloških zakona, najavili podršku Poslaničke grupe SPS-JS i ne bih vam više oduzimao vreme u vezi s tim. Želim da pozdravim i podržim nameru Vlade da se upusti u rešavanje ovih veoma važnih pitanja. Dakle, pozdravljamo nameru Vlade, koja je izašla s ovim setom zakona pred Narodnu skupštinu, i očekujem od Vlade da se s još većim žarom i entuzijazmom upusti u sprovođenje tih zakona, ne samo iz razloga što su nam ovi zakoni potrebni zbog harmonizacije nacionalnog zakonodavstva s propisima EU, nego zbog budućnosti, zbog zdravlja, zbog našeg naroda, pre svega. Ovde ima dosta veoma važnih zakona. Vrlo kratko ću se zadržati samo na jednom, a to su izmene i dopune Zakona o zaštiti životne sredine, iz prostog razloga, jer sve o čemu govorimo, u stvari, ima za cilj zaštitu životnu sredinu, zato što je to jedan sistem mera koji ovaj zakon obuhvata i želim da se vrlo kratko zadržim na njemu. Pre nego što postavim neko pitanje, želim da kažem da je osnovni cilj obezbediti zdravu životnu sredinu, sačuvati prirodne resurse, zdravlje ljudi. Ima li nekog ko može da kaže da to nije vrhunski cilj? Ustavno pravo je svakom čoveku zagarantovano, a to je zdrava životna sredina. Doduše, najčešće se krši to pravo. Svi mi u svojim programima imamo zaštitu životne sredine, ali nekako nam je ona u drugom delu programa. Prirodni resursi, da tako kažem, troše se, koriste na jedan surov način. Zdravlje ljudi dovedeno je u pitanje, a onda gledamo kako da nađemo pare da lečimo ljude. Zato pozdravljamo ovaj zakon, jer on govori o politici u ovoj oblasti, a težište te politike jeste, s jedne strane, da se sačuva visok nivo zaštite životne sredine, a, s druge strane, njeno utemeljenje na ekonomskim principima, po načelu – korisnik plaća, zagađivač plaća. Politika zaštite životne sredine mora biti usmerena na izvore zagađivanja, s ciljem da se obezbedi uravnotežen odnos između razvojnih interesa i potrebe zaštite životne sredine. Jedini razlog zbog kojeg sam se javio jeste da, u stvari, razjasnimo ovo pitanje, s jedne strane, ekonomski razvoj, s druge strane, potreba zaštite životne sredine. Ako nema ravnoteže, nema posla od toga. Zašto to pitam? Iz prostog razloga što verujem da ova vlada ima najbolje namere da u ovom delu uvede na najbolji mogući način red, ali može se steći utisak, na prvi pogled, da je prioritet zaštita privrednih subjekata. Naravno, niko ne sme da dovede u pitanje razvoj, ali, isto tako, ne može da dovede u pitanje ni zdravu životnu sredinu.Insistiram na tome, na ravnoteži između ekonomskog razvoja i potrebe životne sredine. Želim da podržim nameru Vlade koja hoće više reda da uvede kada je u pitanju korišćenje sredstava na nivou lokalne samouprave. Želim da podržim nameru Vlade da uvede red da se ne mogu ta sredstva nenamenski koristiti, da ne mogu da budu određivana bez mere, da se uvede budžetski fond. Sve to je za podršku, ali želim da iskoristim priliku da dam šansu ministru za zaštitu životne sredine da pred javnošću budemo vrlo jasni, uz sve podrške. Dakle, ako je čl. 84, 85. i 87. Vlada izrazila nameru da uvede red kada su u pitanju takse na nivou lokalne samouprave, da uvede red kada je u pitanju nenamensko trošenje, da uvede red kada je u pitanju gornja granica, to zaslužuje podršku.HHHhhhHJasno se mora reći jedinicama lokalne samouprave da predloženi zakoni neće dovesti u pitanje potrebna sredstva za jedinice lokalne samouprave, pre svega, na područjima koja su ugrožena. Imam pitanje, vrlo konkretno. Danas smo slušali dosta ljudi koji govore o problemima s kojima se suočavaju u Srbiji. Mi smo, inače, skloni tome da zdravu životnu sredinu najviše cenimo tek kada je izgubimo, tek kada je degradiramo. Na jednom primeru ću, gospodine ministre, zatražiti od vas odgovor. Verujem, znajućikako ste se hrabro upustili u sve ovo, da ćemo pred građane izaći s jasnim odgovorim, recimo, na primeru dve opštine, Lazarevac i Obrenovac. U Obrenovcu i Lazarevcu, delimično, Lajkovcu, postoje značajni energetski potencijali koji su razvijeni, neki površinski kopovi za eksploataciju uglja i snažan energetski sistem "Nikola Tesla'' A i B. Oni su postali veliki i značajan činilac degradacije životne sredine. Svakodnevno se izlučuju velike količine gasa, pepela, prašine i otpadnih voda, koje zagađuju vazduh, zemljište, podzemne i površinske vode. Znam da vi raspolažete tim podacima, ali da ponovim. Sagorevanjem uglja u Termoelektrani u Obrenovcu i velikim sredinama, stvaraju se ogromne količine pepela, koje delom izlaze kroz dimnjak, dok se preostale količine odlažu na deponije. Deponije se ne tretiraju na odgovarajući način, tako da se na nepovoljnom pravcu vetra, doduše, on je za nekoga uvek nepovoljan, bilo koji da je pravac, celo područje zasipa velikim količinama pepela koji sadrži velike količine metala. Ugrožena su čitava naselja opštine Obrenovac, Grabovac, Dren, Skela, Lazarevac, Veliki Crljani, Sokolovo, Junkovac, Vreoci, i kada se to desi, pune su kuće pepela i šljake, bašte, njive, sve je zatrovano. Znam da vi raspolažete tim podacima, ali samo da napomenem, pri sagorevanju u Termoelektrani A i B blizu 100.000 tona uglja dnevno, kroz dimnjak izađe preko 200 tona raznih čestica i skoro 20.000 tona pepela i šljake se odlaže na deponije, koje su, uzgred rečeno, ogromne, 400 do 600 hektara, umesto da budu manje, kasetne. Da ne nabrajam pitanje Vreoca, koje je crna tačka u Srbiji, jalovišta, fekalnih voda. Pitanja tih ljudi su s pravom postavljena. Uvažićemo sve promene zakona, uvažićemo potrebu da se uvede red, hoćemo li imati dovoljno sredstava da možemo da zaštitimo tu sredinu? Hoće li ta degradirana sredina moći da se dovede u red? Zaključiću time, cela moja priča je, vraćam se na početak, da moramo insistirati na ravnoteži između ekonomskog razvoja i potrebe za zaštitom životne sredine. Ako toga nema, nema ni posla u ovoj oblasti. Svima je jasno da čitav energetski kompleks mora da se razvija, ali i njima mora da bude jasno da ono što se degradira u okolini, mora da se dovede u red. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin ministar.
Zahvaljujem gospodinu Petronijeviću na ovom pitanju, jer mislim da je Obrenovac jako dobar primer kako se kroz sprovođenje mera, koje danas predstavljaju implementaciju najnovijih tehnologija, taj problem može rešavati. Dakle, to isto važi i za Vrbas.HHHhhhH Ovde pričamo o teškim istorijskim zagađenjima, koja ne mogu da se reše preko noći i zahtevaju ogromno ulaganje, koje mi kao država nemamo. Mislim da ste hronološki naveli šta je u poslednjih nekoliko godina učinjeno da Veliki bački kanal ne bude više crna tačka. Nažalost, on će u budućnosti još dugo godina, verovatno, biti u fokusu naše pažnje, ali radimo svakodnevno na tome, pokušavajući da rešimo taj problem. To isto važi i za Obrenovac i za Kostolac. Ono što je izuzetak od pravila koja postoje u Srbiji, kada je reč o opštinama i korišćenju fondova, jeste opština Obrenovac. Imali smo puno razgovora s opštinom Obrenovac, jer oni ne mogu da se uvrste u kategoriju opština na kojima možemo da potvrdimo primer da su sredstva trošena nenamenski. Celokupna, ili ogromna količina sredstava za zaštitu životne sredine, koja se, po principu – zagađivač plaća, na neki način, ugrađuje u Fond za zaštitu životne sredine, upravo, dolazi od elektroenergetskih postrojenja. Opština Obrenovac je ogroman punilac tog budžeta, zbog toga što je degradacija životne sredine usled posledica koje se dešavaju u termoelektranama i te kako velika. Tako se dešavalo da opština Obrenovac u jednoj godini ima nekoliko desetina miliona evra u Fondu za zaštitu životne sredine koje ne može da potroši da objektivno popravi situaciju u životnoj sredini, u smislu da, recimo, uradi zajedničku investiciju s elektroprivredom, da se određena količina pepela i tih materija u vazduhu smanji, a, s druge strane, ta sredstva nisu dovoljna ni da ih uloži da bi rešili neki gorući problem. Upravo na tom primeru i upravo zahvaljujući ovim zakonima koje donosimo, za takve opštine ćemo imati posebnu kategoriju. To je kategorija posebno ugroženih životnih sredina, opština u kojima je životna sredina posebno ugrožena. Vlada će, kada je u pitanju Obrenovac, Pančevo, Bor i druge opštine koje su naseljene, Veliki bački kanal, sutra možda negde drugde, definisati neki poseban program. Sada ću da vam kažem šta je konkretno urađeno u 2008. godini, kada pokušavamo da se borimo s problemom Obrenovca. Svake sekunde je u vazduh ispušteno 2,7 kilograma različitih materija iznad termoelektrana. Ugradnjom filtera, u 2008. godini uspeli smo da taj procenat spustimo na 75 grama u sekundi. Postoji i dalje velika količina materija koje se ispuštaju u vazduh. One su, da vam ne govorim, posledica velike energetske aktivnosti koju termoelektrane sprovode, ali su spuštene za nekoliko desetina puta i to je pravi dokaz kako se samo kroz investiranje, odnosno instaliranje novih tehnologija, može ovaj problem rešiti. To ćemo, naravno, nastaviti da radimo i dalje. Moramo da napravimo poseban program sa EPS-om, zbog toga što EPS mora da ispuni standarde koji podrazumevaju instaliranje. Oni predstavljaju IPC postrojenja i do 2015. godine moraju da se prilagode standardima koje podrazumeva EU, s tim što su rokovi produženi do,koliko sam razumeo, 2017. godine, upravo uvažavajući realnost i činjenicu da su to zaista ogromne investicije. HHHhhhH Svaka opština ponaosob, koja je ovde danas spomenuta, ima sopstveni program kako da se izađe na kraj s problemima, koji su, pre svega, posledica istorijskog zagađenja. Molim vas, i to je posebna poruka građanima kojižive u tim opštinama, svakodnevno radimo, intenzivno radimo, ulažemo ogromna sredstva. Nije moguće preko noći popraviti situaciju, ali mislim da svako danas može da prizna, tu, pre svega, apostrofiram građane Pančeva, ali i drugih opština, da se vide određeni pomaci i da je u ovom trenutku situacija u životnoj sredini, bez obzira na ogromnu količinu degradacije koja se dešavala, ipak mnogo bolja nego što je bila pre ovih ulaganja. Nastavićemo da radimo to i dalje. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Radoslav Milovanović.
Poštovani potpredsedniče, uvaženi ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, set od 13 ekoloških zakona je, pre svega, važan za poboljšanje uslova života i rada naših građana i prevazilazi uobičajene polemike i nadmudrivanja političkih stranaka. U državi gde su na sve strane divlje deponije smeća i drugog otpada, gde je svakog dana svako od nas svedok da neki naš sugrađanin izbaci kesu s otpadom iz auta, s prozora ili u neku reku, preko je potrebno usvojiti ekološke zakone koji će zaštititi naše životno okruženje. Da li je kasno za donošenje ovih zakona? Nije. Da li je trebalo doneti na brzinu 13 ovakvih zakona? Da, vrlo je važno. Moj životni poziv je poziv šumarskog inženjera i ja i meštani u sredini u kojoj živim smo vrlo zainteresovani za ovu temu. Dolazim iz opštine Kučevo, koja je poznata po Žanki Stokić, Đorđu Marjanoviću i pesniku Stevanu Raičkoviću. Nažalost, u našoj opštini je gradska deponija smeća i drugog otpada na udaljenosti od samo 100 metara od izvora za vodu. U skladu s Ustavom Republike Srbije, Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem zaštite i unapređenja životne sredine, zaštitu i unapređenje biljnog i životinjskog sveta, kao i proizvodnju i promet otrovnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija. Pred nama je set zakona kojima se na adekvatan način vrši usklađivanje domaćeg zakonodavstva s propisima EU, otklanjaju nedostaci uočeni tokom primene postojećih zakona, kao i usklađivanje s drugim sistemskim zakonima iz oblasti zaštite životne sredine. Težište politike zaštite životne sredine je visok nivo zaštite i njeno utemeljenje na ekonomskim principima, kako na lokalnom nivou, tako i na regionalnom i globalnom nivou. Zaštita prirode je jedna od osnovnih oblasti u zaštiti životne sredine. Predlogom zakona o zaštiti prirode utvrđuju se mere zaštite prirode i prirodnih vrednosti, koje se sprovode utvrđivanjem i procenom stanja, zaštitom prirodnih dobara, programima upravljanja privrednim resursima u šumarstvu, poljoprivredi, rudarstvu i drugim delatnostima, zatim podsticanjem stručnog rada u oblasti zaštite prirode, obaveštavanjem javnosti o stanju prirode, kao i utvrđivanjem odgovornosti subjekata za zaštitu životne sredine. Kod zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, jedna od novina je da nacionalnu strategiju održivog korišćenja prirodnih resursa i dobara donosi Vlada. Zatim, Vlada utvrđuje kriterijume za određivanje statusa ugrožene životne sredine, kao i kriterijume za utvrđivanje prioriteta za sanaciju i remedijaciju. Predviđeno je da se programi životne sredine mogu finansirati sredstvima iz donacija, kredita i iz sredstava međunarodne pomoći. Vlada propisuje kriterijume i određuje područja od posebnog društvenog interesa u oblasti zaštite životne sredine, kao i visinu i način plaćanja naknade za zagađivanje životne sredine, a daje se i mogućnost jedinici lokalne samouprave da propiše naknadu za zaštitu i unapređivanje životne sredine. Utvrđena je obaveza autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave da otvore budžetski fond, u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžetski sistem. Predloženim rešenjima u zakonu, obezbeđuje se odgovornost subjekata zaštite životne sredine, s jedne strane, i nadležnih organa Republike, pokrajina i lokalne samouprave, s druge strane. Precizira se status Fonda za zaštitu životne sredine, njegovi izvori finansiranja i korišćenje sredstava. Rešava se problem nenamenskog trošenja sredstava, posebno u opštinama. Novina prilikom promene nosioca prava korišćenja zemljišta jeste da je korisnik zemljišta čije pravo korišćenja prestaje, a čija delatnost je uticala na funkcije zemljišta, dužan da izradi izveštaj o stanju zemljišta. Smatram da će ceo set predloženih zakona u primeni doprineti jačanju zakonodavne, institucionalne, ekonomske, kao i javne svesti. Zahvaljujem predstavnicima Ministarstva na pripremi ovih zakona i na njihovom prisustvu našem zasedanju. Podržaću set ovih zakona. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Munir Poturak, a posle njega narodni poslanik Srđan Miković. Molim narodnog poslanika Munira da da prijavu za reč, da bi mogao da dobije reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre i članovi vašeg ministarstva, poštovane kolege, pre svega, želim da izrazim zadovoljstvo radom Odbora za zaštitu životne sredine i saradnjom sa članovima Ministarstva, koji su bili uvek brojni na našem odboru. Rezultat takve saradnje jesu ovi zakoni koji su ovih dana u Parlamentu. Ko čeka – taj dočeka. Hteo sam da naglasim i svoju ulogu, kao poslanika, kako kažu, da nevidljivo postane vidljivo, da se sav naš rad i trud, u svakom pogledu, može meriti i osećati među našim građanima i u našoj državi, sve ovo što se radi vezano za održavanje čiste vode, čistog vazduha i tla na kojem živimo. Ako nemamo čist vazduh, ako nemamo pitku i zdravu vodu, ako nemamo zdravu hranu, džaba sve drugo što radimo. Želeo bih da kažem s ovog mesta, kao odgovoran čovek, da su ove moje kolege poslanici, ne samo po imenu, nego i po porodici, zaslužili da budu poslanici, da nose odgovornost, i svako ko je danas i ovih dana govorio znači jedan apel da se u pravcu zaštite naše okoline čini sve kako bi se naš kvalitet života zadržao i povećao. Ako kažemo da se godišnje u svetu skoro hiljadu milijardi kesa proizvede, to su, bukvalno, svaki dan brda takvih kesa koja nastaju oko nas, ako je proces njihove razgradnje od 500 do 1000 godina, možemo da zamislimo kakva nam se budućnost sprema. Nedavno je, negde u Tihom okeanu, otkriveno plutajuće ostrvo veličine Teksasa; piše da je 200 vrsta morskih bića stradalo od takvog oblika smeća. Danas govorimo sve više o medicinskom otpadu, o radioaktivnom otpadu, o raznim vrstama otpada i hemikalija, pa nauka prosto grabi, tj. može li da prati šta se sve izdešava u svem tom otpadu i njihovoj kombinaciji. Bojim se da može postojati mnogo zakona, ali ako sami, lično, ne preuzmemo određenu odgovornost u tom pravcu, to će biti izgubljena bitka u startu. Hteo bih dobru stranu da naglasim. Trenutno se u Srbiji vodi veoma snažna akcija, odnosno kampanja „Očistimo Srbiju“. Izvor te kampanje jeste globalna kampanja „Očistimo svet“. Pre toga smo imali kampanju „Milion stabala za Srbiju“. Brojne organizacije u Srbiji su uključene u razne vrste ekoloških pokreta ''zelenih'' i sve te organizacije čine da se na tom našem lokalnom nivou podigne svest naših građana, kako bi oni sami preuzeli deo obaveze u toj borbi za zdravi i čistiji svet i okolinu. Imam dve stvari koje sam hteo da pošaljem kao poruku. Obećavam i gospodinu Duliću, kao ministru, i vama koji ste uz Dulića kao stručnjaci, sve što ima u Pazaru, u Sandžaku, u tom prostoru, odakle dolazim kao poslanik, da ću prvo vas obaveštavati o tome šta smo sve tamo uradili, a onda ću tražiti od vas pomoć, da zajednički, kao partneri, rešavamo stvari u tom pravcu. Problematike ima, dovoljno je da pomenem veliki broj filtera koji ne rade dovoljno kvalitetno, ili nisu upotrebljivi u preradi voda iz kamenjara kada se obrađuje džins, a od tih voda koje izađu u reke nema više života u tim rekama. Druga stvar, lični doprinos ću da dam ovim zakonima, jer ću danas svečano pred kolegama da obećam, pošto sam pušač, da neću više da pušim. [[Aplauz.]] Hteo bih da mi i vi pomognete. Verovatno to neće biti lako. Mislim da svako od nas može da učini jedan iskorak u tom pravcu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, a posle njega narodni poslanik Nandor Maraci.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo, dolazim iz Pančeva. Mislim da je dovoljno jasno zbog čega Pančevci otvorenih očiju gledaju šta će dobiti u smislu zakonskih rešenja. Podsećam vas da u Pančevu postoje kapaciteti za smeštaj preko 20.000 tona amonijaka, da se u Pančevu skoro uvek u proizvodnji i u rezervoarima nalazi 1.500 tona etilena, praktično, jedna i po megatona, jer ne smemo zaboraviti da etilen ima eksplozivna svojstva kao TNT. U Pančevu se dnevno pretoči šest-sedam hiljada tona samo u Rafineriji nafte, a u januaru je utovareno 7.295 autocisterni, 275 železničkih cisterni i 59 tankera. Sve to dovoljno govori kakva je briga Pančeva i Pančevaca za životnu sredinu, zbog čega očekujemo ne samo ovaj set zakona, nego uređenje sistema civilne zaštite, ukupnog odgovora na izazove, prevencije i postupanja u slučaju akcidenata. No, sada ću se osvrnuti upravo na ovaj set zakona o kome sada raspravljamo. Od svakog novog ekološkog zakona javnost Pančeva s pravom očekuje da se poboljšaju šanse za poboljšanje životne sredine. Od posebne važnosti za Pančevo su upravo zakon o zaštiti vazduha i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona životne sredine. Kada je reč o zakonu o zaštiti vazduha, očekujemo da će se urediti niz do sada neregulisanih ili nedovoljno regulisanih odnosa u oblasti praćenja i kontrole kvaliteta vazduha. Upravo zbog toga da bismo svakom građaninu pružili adekvatnu informaciju o stanju životne sredine, Pančevo je među prvima uvelo automatski kontinualni monitoring kvaliteta vazduha. To je omogućilo građanima da se odmah, praktično za sat vremena, informišu o stanju životne sredine, o stanju zagađenosti vazduha, a ne, kao do tada, da čekaju 24 sata da dobiju kompletne informacije. To je, praktično, omogućilo povećan pritisak javnosti na nadležne institucije, na fabrike koje su locirane neposredno uz prve kuće, a upravo tu su locirane i Rafinerija, i Azotara i Petrohemija. Sve te fabrike donele su akcione planove za zaštitu životne sredine, a nadležno ministarstvo pojačalo je inspekcijski nadzor u fabrikama. Iako Pančevo nije imalo zvaničnu dozvolu za merenje emisije, znači za merenje nivoa zagađujućih materija u životnoj sredini, to je, praktično, pojačalo pritisak i omogućilo da te informacije budu korišćene i od strane državnih organa i od strane fabrika. Sve to, zajednički napor mnogih subjekata, omogućilo je da se do danas smanji koncentracija benzena u vazduhu, te kancerogene materije, kao i ostalih aromata. Znači, krenulo se na jedan veliki put i ukoliko svi zajedno budemo išli tim putem, stići ćemo do konačnog cilja, do saniranja do sada zagađene životne sredine. Zakonom o zaštiti vazduha, s obzirom na to da je isti usklađen sa direktivama EU u ovoj oblasti, praktično se predviđa kontrola kvaliteta vazduha na celoj teritoriji Republike. To će se vršiti na savremeniji način. Upravo svim onim do čega je Pančevo stiglo, usvajanjem ovih zakonskih tekstova, donošenjem podzakonskih akata i primenom u praksi, a to nije mali put, omogućićemo da se i u drugim sredinama koje imaju slične probleme konačno reše problemi. Konačno, zakonom je propisana mogućnost da lokalne samouprave vršenje merenje nivoa zagađujućih materija u životnoj sredini i smatram da je to jako bitno. Agencija za zaštitu životne sredine u sklopu državne mreže automatskih stanica za monitoring kvaliteta vazduha postavlja još jednu automatsku stanicu u Pančevu. Grad je sa svoje strane maksimalno ubrzao sve procedure da bi se to realizovalo, a pokrajina Vojvodina je takođe uspostavila mrežu stanica za kontinualni monitoring na svojoj teritoriji. To je pozitivan primer saradnje državnih, pokrajinskih i lokalnih institucija. Pored toga, zakon o zaštiti vazduha propisuje određene obaveze i procedure u oblasti informisanja i izveštavanja. Upravo zbog toga bih vam ukazao na članove 65, 66. i 67. zakona o zaštiti vazduha, gde se u članu 66, koji se odnosi na sadržaj informacija o kvalitetu vazduha, predviđa niz informacija koje smo se mi u okviru lokalne samouprave u Pančevu trudili da stavimo na uvid našim građanima. Konačno, siguran da smo svi, apsolutno svi u ovoj sali za to da se u potpunosti ostvari pravo predviđeno u članu 74. Ustava Republike Srbije, pravo na zdravu životnu sredinu. Kao poslanik iz Pančeva, pozivam vas da podržite predložene zakone.
Reč ima narodni poslanik Nandor Maraci, a posle njega narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Poštovana potpredsednice, poštovani gospodine ministre, poštovani članovi Ministarstva i poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ovi ekološki zakoni o kojima danas raspravljamo izuzetno su važni i potrebni da bismo na osnovu njih sačuvali ionako, na neki način, upropašćenu prirodu i sredinu u kojoj živimo. Danas smo čuli mnogo izuzetno dobrih predloga od strane pozicije i od strane opozicije. Mislim da će mnogi predlozi biti uvršteni u zakone, koji su izuzetno važni, i postati sastavni deo ovih zakona. Svako ima pravo na svoje mišljenje, takođe i ja imam pravo na svoje mišljenje. Smatram da su ovi zakoni dobri, odnosno svaki zakon je toliko dobar koliko se poštuje. Ipak bih želeo da govorim o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Mada je ovaj zakon kritikovan od strane nekih mojih kolega i koleginica, smatram da je tu bilo dobronamernih kritika i prenošenja mišljenja ribolovačkih saveza, koje je i te kako potrebno Ministarstvu da bi se ovaj zakon usvojio. Ali, mogli su svoje predloge, mišljenja, sugestije kroz javnu raspravu dostaviti Ministarstvu ekologije, kao što je to uradilo Udruženje sportskih ribolovaca Kanjiže. Ono je Ministarstvu dostavilo svoje mišljenje i neki predlozi su prihvaćeni i postali su sastavni deo ovog zakona. Ne bi bilo dobro da ne spomenem i one koji su godinama kršili ovaj zakon nanoseći katastrofalne posledice i flori i fauni naših ribolovačkih voda zagađivanjem otpadnim vodama i hemikalijama. Na primer, danas smo čuli od više njih da je Veliki bački kanal od Crvenke prema istoku izuzetno zagađen; ekološka katastrofa je u pitanju, slobodno mogu reći da je riblji fond uništen. Ni reka Tisa nije izuzetak. Godine 2007. od Sente do Bečeja došlo je do pomora mnogih vrsta riba. Oko 80 tona uginule ribe izvađeno je iz Tise i uništeno. Bilo je i drugih katastrofa u tim vodama, zbog nemarnosti onih koji nisu poštovali propise, odnosno zakon. Ovo je prilika da se sve ovo ispravi i, na veliko zadovoljstvo oko 130 sportskih udruženja ribolovaca Vojvodine, ovim zakonom će se rešiti pitanje zagađivanja voda. Drugo pitanje je poribljavanje naših voda. Uglavnom se poribljava šaranom, ali love se i druge vrste riba, i ako ne povedemo više računa o vraćanju riblje mlađi u naše ribolovačke vode, koje su ionako dosta osiromašene mnogim vrstama, velikim izlovima, zagađivanjem... Što je još tragičnije, ribokradice nanose velike štete na našim ribolovačkim vodama. Radi primera, prošle godine je zaplenjeno 70 km mreža od ribokradica u Vojvodini. Zar to nije dovoljna opomena za sve nas koji želimo da sačuvamo riblji fond Vojvodine? Govorim o situaciji koja je prisutna u Vojvodini, jer sam sportski ribolovac već više od 40 godina i normalno je da želim da sačuvam, zajedno sa mojim kolegama ribolovcima, kojih ima oko 30.000 u Vojvodini, riblji fond. Ono što je jako dobro, postoje kaznene odredbe u ovom zakonu. Kazne nisu male. Čini mi se da nisu dovoljne za neke prekršaje, jer štete koje se nanose su neprocenjive, pa su zbog toga i te kako potrebni ribočuvari naših voda širom Srbije koji će sačuvati riblji fond od onih koji krše zakon. Član 53. ovog zakona izuzetno je dobro napisan. Svaka tačka od 1) do 26) omogućava inspektorima da na osnovu svojih ovlašćenja, poštenim radom, mislim da ne gledaju kroz prste, sačuvaju naše ribolovačke vode, odnosno riblji fond Srbije. Kao dokaz da nije sve toliko crno pokušaću u nekoliko rečenica da vas upoznam sa radom Udruženja sportskih ribolovaca u Kanjiži. U opštini ima oko 800 sportskih ribolovaca, pionira ima oko 300; već osmu godinu se održava škola ribolova, prošle godine je oko 100 pionira završilo tu školu. Zar to nije lep primer kako se deca od malih nogu uče ribolovu i čuvanju prirode? Reka Tisa je od granice do Sente duga 40 km i ima mnogo kanala, od kojih ću izdvojiti kanal Tisa-Palić. Prošle godine je u taj kanal na potezu od Tise duž dva kilometra pušteno deset hiljada šaranske mlađi. Voda je čista i ima dosta vrsta riba. Osamnaest volontera i dva profesionalna čuvara vode brigu o tome da to tako i ostane. Mnoga takmičenja se održavaju na našim vodama. Moglo bi se puno pozitivnih stvari reći. Ne bih želeo puno da ih hvalim, da se ne bi na neki način osmelili i da dalje ne bi na ovakav način radili. Mislim da ima puno sportskih saveza u Vojvodini i Srbiji koji rade na sličan način. Gospodine ministre, nekoliko reči bih rekao i o prirodnom fenomenu reke Tise, a to je tiski cvet, koji se pojavio posle više godina, jer je Tisa bila zagađena. Sa velikim zadovoljstvom mogu reći da Tisa "cveta" već nekoliko godina. To je postao jedan brend, znači, sve je više turista koji posećuju Kanjižu, gde je najjače "cvetanje", baš pored grada Kanjiže. Ove godine je nemačka televizija najavila da će snimiti taj prirodni fenomen, koji se mora ubuduće zaštititi. Moram vam reći da je Ribolovački savez Vojvodine uputio Zavodu za zaštitu prirode Srbije molbu za razmatranje zaštite larve tiskog cveta na reci Tisi radi sprečavanja istrebljenja vrste zbog prekomernog izliva. Mislim da je ovo jako dobar primer da Ministarstvo ubuduće malo više razmisli o tome da se ovakvi prirodni fenomeni, koji su u Srbiji maltene jedini u svetu, sačuvaju od onih koji upropašćavaju Tisu i tiski cvet. Na kraju, preneću jedan predlog Udruženja sportskih ribolovaca Kanjiže, a to je da se podzakonskim aktom reši da bućka bude sportski alat i da glasi uz ribolovačku dozvolu. U mnogim državama je bućka sportski alat. Kao primer mogu navesti Španiju, Rusiju, Mađarsku i zemlje u okruženju. Svake godine se održavaju velika takmičenja na Dunavu i Tisi, mogu navesti: Zlatna bućka Tekije, takmičenje u Kanjiži, Apatinu itd. Gospodine ministre, predlog je za razmatranje, uz mišljenje i drugih sportskih udruženja Srbije, i molim vas da se podzakonskim aktom ovo na neki način uvrsti. Predlažem da u danu za glasanje prihvatimo ovaj set ekoloških zakona, a pošto sam naveo da je ovaj zakon o zaštiti ribljeg fonda izuzetno važan, molim vas da prihvatite i da u danu za glasanje izglasate ovaj zakon. Hvala što ste me saslušali.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, a posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, veliko je zadovoljstvo, čini mi se, prvi put u istoriji ove države, da se podvuče crta i da se, pored usvojene strategije od strane Ministarstva, donese paket sistemskih zakona toliko neophodnih ovom društvu. Moje uvažene kolege su dosta toga dobrog rekle o ovim zakonskim predlozima. Čini mi su da su sve diskusije opravdale preseljenje u ovaj visoki dom i da se polako unosi jedan novi stil u parlamentarni život Srbije, kucnuću i u drvo. Čini mi se da je zarad građana Srbije potrebno reći da preko sto zakona tretira oblast o kojoj pričamo, kao i niz podzakonskih akata, pravilnika, odluka lokalnih samouprava, mnogo akcionih planova, strategija itd. Svest o trenutnom ekološkom stanju u Srbiji je apsolutno sazrela, čini mi se, kod svih narodnih predstavnika. Pored svega lošeg što vidimo svakodnevno u našem društvu, čini mi se da se poslednjih godina – da li zbog toga što je već 2001. godine izrađen izveštaj o stanju životne sredine i prirodnih resursa, okvirnim prioritetima i predlozima institucionalnog reagovanja, zato što je 2004. godine usvojeno nekoliko zakona, zato što su vođene kampanje i sa lokalnog nivoa – svest o zdravom načinu života, o zdravoj sredini i potrebi njenog očuvanja sazreva i kod građana Srbije. Gospodin ministar je u uvodnom izlaganju rekao, a jedan ili dvojica kolega su to napomenuli, da su, pored razvijanja ekološke svesti i pored niza kampanja koje treba voditi u tom smislu, do sada prekršajne kazne i kazne za privredne prestupe za sve one koji su se suprotno ponašali bile više nego blage. Mi smo imali dosta primera velikih ekoloških katastrofa, ali nikada nijedan sud nije izrekao maksimalnu kaznu. Čini mi se da treba sasvim racionalno posmatrati kako će se ovi zakoni sutra primenjivati u praksi. Što se tiče ministra i Ministarstva i nadležnog odbora, od strane SPO, kao članice liste Za evropsku Srbiju, ja izražavam puno zadovoljstvo zbog vašeg veoma korektnog, savesnog i odgovornog rada. Sada će sve biti prepušteno vašem nadzoru, vašem praćenju sprovođenja mera, sprovođenju i kontroli inspekcijskih organa, a mi ćemo kao narodni predstavnici učiniti sve da u oblasti kaznene politike propratimo ono što je u okviru nadležnosti ostalih ministarstava, odnosno sprovođenje zakona koji će biti doneti ovih dana. Naravno, svaka lokalna sredina ima svoje probleme. Ja sam iz Kragujevca, a ne pamtimo da je nekada Lepenicom zaplivala riba. Veliki jeproblem sa bolestima dece, pre svega što se tiče respiratornog sistema i veliki je porast broja obolelih od astme, pre svega dece. Juče sam prošao pored Gružanskog jezera, gde smo kao lokalni odbor vodili kampanju za zaštitu Gružanskog jezera. Ministarstvo je dosta toga uradilo što se tiče rušenja bespravno podignutih objekata kod Zavojskog jezera pored Pirota. Do sada je postojao očigledan sukob nadležnosti u pogledu Gružanskog jezera. Verujte da je juče bilo više onih koji su se baškarili ispred svojih bespravno podignutih objekata, u odnosu na ribolovce. Sva tri pojasa sanitarne zaštite na Gružanskom jezeru su najdrastičnije narušena, a to jezero je glavni vodosnadbevač Kragujevca što se tiče vode za piće. Da je u pitanju tehnološka voda ili tehnička voda, bilo bi puno opravdanja za ovakvo postupanje. Kažem, mi smo, ne samo mi kao lokalni odbor, već i predsednik opštine Knić, načelnik okruga i gradonačelnik Kragujevca, preduzimali niz akcija u tom pravcu. Verujem da će se problem Gružanskog jezera nakon usvajanja ovih zakona konačno rešiti. Drugo, pored svega lošeg što smo rekli, treba reći nešto što je ipak perspektiva naše zemlje – zdrava hrana, ekoturizam, zdrava voda velike su šanse ove zemlje. Pored velikog broja zagađivača, mi i dalje imamo, kao država, ogroman potencijal. Čini mi se da retko koja država u Evropi ima takva prirodna bogatstva kakva ima Srbija: i reke, i jezera, i šume, i livade i sve što je potrebno. Postoje, srećom, još uvek velika područja gde nije ugrožena životna sredina, nije ugrožena flora i fauna. Čini mi se da sam u tim godinama kada ne gledam sa preteranom euforijom na sve ono što je dobro. Smatram da će u sprovođenju i primeni ovih propisa biti velikih problema, kao što ih je i do sada bilo, jer ne treba da zaboravimo kakvo nam je stanje u pravosuđu, kakve su nam inspekcijske službe, ne zaboravimo uticaj lokalnih privrednika i lokalnih tajkuna na sve nadležne službe. Ja obećavam, ispred SPO, ispred liste Za evropsku Srbiju, da ćemo sve ono što budemo primetili iz ove oblasti društvenog života kao negativno reći i za skupštinskom govornicom. SPO će vrlo rado glasati za ove zakone. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ali, pre svega, građani Srbije, vrlo često kada neko govori u ovoj sali čujete da je za sve loše što se u ovoj zemlji dešava kriv neko drugi. Zaista, običnom građaninu teško je da razluči da li se zaista neko tamo u Briselu, Bonu, Berlinu, Beču i Parizu budi samo sa jednom jedinom mišlju – šta ću danas da radim onim građanima Srbije. Zatim pođete dolinom Zapadne Morave, a to je po meni najlepši deo Srbije, od prelepog grada Užica, do Čačka i još lepšeg grada Kraljeva, Kruševca i pogledate Zapadnu Moravu i vidite tone i tone otpada kako pluta tom rekom, vidite milione plastičnih flaša i pitate se ko je to bacio, da li neko iz Beča, Berlina, Rima ili Brisela, ili su to bacili ljudi koji žive u ovoj zemlji? Ja bih veoma voleo kada bih mogao u okviru ove rasprave da kažem kao moj uvaženi kolega Dejan Nikolić iz Sokobanje ili Bojana Stanojević iz Vrnjačke Banje da i ja dolazim iz neke ekološke sredine, iz neke ekološke opštine. Ja, na sreću, dolazim iz Kruševca, ali nažalost, DS ne vrši vlast u Kruševcu. Gospodine ministre, u gradu Kruševcu bavljenje ekologijom je postao unosan partijski biznis. Bavljenje ekologijom kod nas u Kruševcu je postalo stranačko pitanje. Ekologijom se bavi isključivo jedna stranka, jer ona vrši vlast i prigrabila je sve resurse koji se tiču ekoloških problema u svoje ruke. Pre mesec dana unutar te stranke, a reč je o SRS, došlo je do ozbiljnog sukoba i taj sukob nisu izazvali predstavnici opozicije, već sami čelnici SRS. Onda smo mi Kruševljani saznali da se u okviru lokalnog ekološkog plana ugradu Kruševcu nalaze neka novčana sredstva koja su zloupotrebljena, kroz uređenje obale Rasine za izgradnju terena za odbojku na pesku. Znate, u gradu Aleksandrovcu u vreme "Župske berbe" postoji jedan divan običaj, postoji fontana vina. Mi u Kruševcu imamo česmu sa koje ne teče vino, ali uređenje i održavanje te česme košta nekoliko miliona dinara, kao da na toj česmi građani Kruševca piju šampanjac, a ne običnu vodu. S druge strane, u Kruševcu postoji jedan ozbiljan problem, zaista govorim kao Kruševljanin u ime ljudi koji žive u centru grada Kruševca, u Obilićevoj ulici, Kosančićevoj, Ace Aleksića, u Topličinoj, na Trgu kosovskih junaka, jer ti ljudi u noćnim satima ne mogu da spavaju zbog prekomerne količine buke koja se emituje u tom gradu. Smeta mi, zaista, kada neko dođe u parlament u majici sa kratkim rukavima kao da prodaje sladoled na Tašmajdanu, a ne da ovde prodaje maglu, ali to je njegova lična stvar kako će se pojaviti u parlamentu. Međutim, ako su gospođa Gordana Čomić i gospođa Slavica Đukić-Dejanović uspele da uvedu red u ovaj parlament, tako da mi prisustvujemo civilizovanoj raspravi, mislim da može da se uvede red i u gradu Kruševcu tako da ovi lokalni ekološki problemi ne budu stvar koju rešavaju političke stranke, koje kroz mesec i po dana izađu i jedna drugu optužuju ko je kriv zbog te situacije. Treba doneti sistemske zakone i prava je sreća što mi danas donosimo i zakon koji će regulisati nivo buke u gradu Kruševcu, Čačku, Kraljevu i Užicu, ali je bitno da taj zakon bude sprovodiv. Kao što je kazao kolega Munir Poturak, da više nećete koristiti cigarete, to je dobro, da bi mu se pomoglo zakonodavac je propisao kaznu od pet hiljada dinara i može da ga stimuliše sasvim dobro, kao što gospođa Čomić može da stimuliše sve one koji promaše ponašanje u ovoj sali. Smatram da bi resorno ministarstvo moglo da povede računa o onim lokalnim sredinama koje nisu u stanju da brinu o svojim građanima na adekvatan način i gde je ekologija postala privatni resurs za bogaćenje ljudi iz jedne političke stranke, a ne problem koji treba rešavati onim sredstvima koja su građani Kruševca kroz budžet opredelili za tu namenu. Imamo u Kruševcu i drugih problema. Za uređenje cvećare potrošeno je 45.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Za taj novac je mogla svaka ulica da dobije kantu za otpatke, a ne da se uređuje cvećara. Zbog toga je podignut optužni predlog i nalazi se na stolu tužioca. Nije meni namera da loše govorim o svom gradu Kruševcu, ali moram da iznesem one probleme koji u njemu postoje. Naravno, građani Srbije prepoznaju te probleme. To se videlo na nedavnim izborima u Kovinu, gde je politička stranka koja je ovako loše rešila te probleme u Kruševcu kažnjena – više je bilo nevažećih listića nego što su osvojili, kao i u Vrnjačkoj Banji, uostalom. Naravno, kao Demokratska stranka, kao stranka koja je odgovorna, kao koalicija ZES, moramo da vodimo računa o kvalitetu zakona koji se donose, ali kroz institucije sistema moramo voditi računa i o sprovodljivosti tog zakona. Kako se zakon sprovodi je jednako važno, kao što je važno kako se zakon donosi. Za kraj hoću da vam pročitam nešto iz današnjeg časopisa „Danas“, prilog čitateljke Violete Ž. o tome kako deca u Pančevu broje kada se igraju žmurke – metan, etan, propan, butan, pentan, heksan, heptan, oktan, nonan, dekan. Duboko sam uveren da će posle ovih zakona i u Srbiji deca brojati – jedan, dva, tri, četiri, pet, da će zakonodavac brojati deset, dvadeset, trideset, 500.000 dinara kazne, i duboko sam ubeđen da zemlja koja je u stanju da pobedi đubre tek onda može računati da će demokratija procvetati. Samo ruže cvetaju, uz đubre demokratija ne cveta. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Bojana Stanojević. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi ZES je dva minuta.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva i kolege narodni poslanici, poslednjih godina svedoci smo brze evolucije ekološke misli, a samim tim i politike zaštite životne sredine. S tim u vezi, neophodno je donositi nove propise i zakone, a postojeće prilagođavati novonastalim vremenima, kao i zakonodavstvu EU. Imajući u vidu opomenu predsedavajuće i činjenicu da nemam dovoljno vremena da svoj ekspoze predstavim, samo želim da kažem da dolazim iz Vrnjačke Banje, iz sredine koja ima nesporno prirodno dobro, s obzirom na to da zakon o zaštiti prirode predviđa proglašenje zaštićenih prirodnih dobara, a svakako, jednu od najlepših i najvrednijih ambijentalnih celina u našem malom mestu predstavlja centralni banjski park, koji je postavljen krajem 19. veka i koji je projektovao čuveni austrijski arhitekta Franc Veber. Ovih dana pri kraju je izrada studije o zaštiti ovog prirodnog dobra, u saradnji sa Republičkim zavodom za zaštitu prirode, tako da na ovaj način idemo u korak sa zakonom koji ovih dana treba da bude usvojen. Zbog skraćenog vremena, zahvaljujem se.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, predstavnica Poslaničke grupe SRS.
Ukoliko, gospodine Milivojeviću, mislite da lokalni izbori zaista znače jačinu političke stranke u okviru političkog sistema, onda ste, najblaže rečeno, u najmanju ruku vrlo neozbiljan političar. Ali, SRS zaista čestita na osvojenim izbornim rezultatima svima koji su učestvovali na lokalnim izborima u Kovinu. Naravno, biće još izbora, meriće se snaga svake političke stranke. Gospodine Milivojeviću, ostavite se političkih fraza. Očekivala sam da čujem konkretne podatke o životnoj sredini u gradu iz kog dolazite, ali nekako sam izgubila poentu, ili je nije bilo. Međutim, da pređemo na ozbiljne stvari. Zaista ne bih da na političke fraze uzalud trošim vreme. Vreme koje mi je na raspolaganju je 11 minuta, zbog političke korektnosti. Danas smo izneli problem u naselju Belo Polje i konstatovali da se žitelji tog naselja, njih 600, spremaju da kroz peticiju skrenu pažnju na deponiju koju ste imali priliku da vidite na fotografiji. Gospođa Ljiljana Stanojević, pomoćnik ministra za inspekcijski nadzor, promptno je reagovala i dobili smo izveštaj o stanju životne sredine. Ukoliko ga dobro razumem, izvršena su merenja na nekoliko mesta, utvrđeno je da se otpad koji nastaje iz procesa proizvodnje reciklira, da u suštini nije opasan i da ima upotrebnu vrednost, ali da svakako nije korektno ostavljena hrpa otpada i da je razlog za to bila obustava rada u trajanju od tri meseca. Dakle, gospođo Stanojević, hvala vam za ovu informaciju, koju ću proslediti dalje. Navešću još jedan primer na koji bih želela da skrenem pažnju kako resornom ministarstvu tako i srpskoj javnosti. Ne mora da znači da je to manir, ali slušajući današnju raspravu, koja je očigledno bila vrlo interesantna žiteljima Srbije, koji se trude i jedino što žele jeste boljitak i unapređenje životnog standarda... Doskorašnji predsednik opštine Surdulica dr Stanislav Momčilović je uputio jednu informaciju, za koju mislim da bi trebalo da je imate na pameti, kao i svi oni koji kreiraju politiku Srbije u smislu izvršne vlasti. Kada je on bio predsednik opštine Surdulica je pokrenula projekat koji je trebalo na duže staze da utiče na očuvanje životne sredine, odnosno što bolje korišćenje ribljeg fonda kao nacionalnog bogatstva Srbije. Doktor Momčilović kaže da zaista nije imao problema sa resornim ministarstvom i svim nadležnim institucijama u sprovođenju projekta Predeo izuzetnih odlika Vlasina. Dakle, saradnja između moderne lokalne, tada radikalske, vlasti sa državom je bila zaista na izuzetnom nivou. Što se toga tiče, on nije imao nikakvih zamerki. Međutim, šta se dešava dalje? Pri promeni vlasti na lokalnom nivou, projekat se obustavlja. Time se zapravo koči nešto što može da bude strateški cilj, vezano za taj lokalni nivo, a jeste unapređenje ribljeg fonda. To je jedan primer koji nije redak i to bi trebalo da svi mi koji participiramo na ovaj način u političkom životu Srbije imamo u vidu. Takođe, ono što SRS pokušava da iznese kao, uslovno rečeno, problem, a jeste suština svih ovih zakona, to je koliko su oni realno sprovodljivi u praksi i kada će moći da se sprovedu, s obzirom na to da su za sve ovo, pogotovo za set zakona iz oblasti ekologije i zaštite životne sredine, potrebne zaista ozbiljne finansijske konstrukcije. Nadamo se da ćemo u perspektivi dobiti odgovor na koji način država Srbija misli da se pozabavi time, s obzirom na to da je, da vas samo podsetim, da bi se samo ove godine finansirao tekući platni deficit od planiranih 16,1 odsto BDP, Srbiji u 2009. godini potrebno stranih direktnih investicija u visini oko 1,7 milijardi evra, dodatno neto zaduženje od 3,9 miliona evra. Pošto Srbiji u 2009. godini dospeva i 3,6 milijardi evra duga, da bi se finansirala naša preterana potrošnja potrebni su krediti od ukupno 7,5 milijardi evra. Ono što se takođe moglo čuti ovih dana, naprosto, SRS to ne može da prihvati kao činjenicu, nije narod kriv, niti je tradicija ovog naroda da nekako srasta uz nehigijenu. Svi ti primeri koje je gospodin Milivojević naveo kao sliku zagađenosti reka, da to ne čine ljudi iz Brisela ili drugih evropskih gradova, koje često umemo da okrivimo, naravno nisu primeri koji stoje. Svi ti ljudi koji žive u, a to zaista znamo jer putujemo po toj Evropi, nekada smo i živeli u nekim evropskim gradovima... Uređeni su tako što je, prvo, reč o ekonomski jakim državama, onda se uspostavio sistem, strategija i ljudi su na kraju počeli da razmišljaju na sasvim drugačiji način. Za stanje životne sredine ne može da se krivi narod. Potreban je sistem i potrebne su pare da bi se sve to obezbedilo. Kada SRS iznosi argumente u smislu da izražavamo sumnju, i to je naše političko uverenje, da EU neće moći da reši probleme o kojima svi ovih dana pričamo (ja volim da pričam o konkretnim podacima, a ne o političkim bajkama i frazama), jedan od konkretnih podataka jeste da, primera radi, prema Okvirnom sporazumu između EU i Srbije, Srbija u periodu od 2007. do 2010. godine treba da dobije 771 milion evra pomoći iz Fonda pretpristupne pomoći IPA. Ovaj fond, podsećanja radi, objedinjuje ranije oblike pomoći, kao što su KARDS, FAR, ISPA, SAPARD. Nešto kasnije se u javnosti pojavila cifra od milijardu evra do 2011. godine. U toku prepodnevnog izlaganja sam rekla da je samo za saniranje i investiranje u životnu sredinu u Srbiji potrebno oko četiri milijarde evra. Najveći deo sredstava, prema rečima Dušice Mojc Zajc, stručnog savetnika slovenačke konsultantske kompanije "R&R", neće biti uložen u proizvodnju. Naprotiv, oko 726 miliona evra će biti uloženo u izgradnju institucija u Srbiji. Tek kada Srbija dobije status kandidata za EU (niko sa sigurnošću ne može da kaže kada), moći će da koristi pomoć za regionalni razvoj i poljoprivredu, na primer, navode eksperti. Srbija je u sličnom kontekstu od EU dobila manje od, recimo, nekih zemalja u regionu. Pomoć iz IPA programa, po stanovniku, u periodu 2007 - 2010. u regionu iznosi: za Crnu Goru 192 evra, Makedoniju 147, Hrvatsku 131 evro, Srbiju 103 evra. Postavlja se pitanje – koliko će obećanih novčanih sredstava i pomoći EU biti stvarno iskorišćeno? Imate izjavu tadašnjeg pomoćnika ministra finansija gospođe Lazarević, koja je izjavila da Okvirni sporazum predviđa sledeće: svake godine Srbija treba da podnese projekte koji će se finansirati iz trogodišnjeg budžeta EU, donetog 2007. godine, a onda će se za svaku godinu utvrđivati projekti koji treba da odgovaraju iznosu sredstava koja su predviđena. Slovenački ekspert Zajc je na seminaru o pomoći EU Srbiji, održanom 2007. godine u Beogradu, iznela – da bi Srbija mogla uspešno da iskoristi sredstva koja su joj na raspolaganju biće potrebno da ima barem nekoliko stotina edukovanih pojedinaca u državnim i naučnim institucijama i privredi koji će se posvetiti svim fazama projekta. S obzirom na to da mi vreme polako ali sigurno ističe, na kraju bih želela da citiram ono što je rekao portugalski general Raul Kunja iz UNMIK-a, koji kaže da je EU na Kosovu potrošila četiri milijarde evra, a 80% tih investicija utrošeno je na konsultantske usluge i izgradnju kapaciteta koje nismo izgradili. Tih 80%, odnosno 3,2 milijarde vraćeno je u EU, ali samo u dve ili tri zemlje. Dakle, unija plaća kao celina, a dve ili tri zemlje profitiraju. Kada govorimo o pristupanju Srbije Evropskoj uniji, trebalo bi na prvom mestu da govorimo – naravno, ovo su sve navodi iz knjige gospodina mr Dejana Mirovića "Argumenti protiv EU", koji su zbir svih ekonomskih pokazatelja koji prave pravu, konkretnu sliku – šta Srbija dobija na tom putu pridruživanja EU i koliko će to Srbiju da košta. Srbija je ove godine u recesiji. Srbija zaista ima veoma ozbiljne planove, ali srpska vlast nema odgovor kako će sve ove zakone, koje po hitnom postupku usvajamo, moći da sprovede u delo. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio pravo iz člana 93? Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe NS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani ministre i predstavnici Ministarstva, zakoni koji uređuju zaštitu životne sredine nikako nisu smeli ovako dugo da čekaju na donošenje, posebno jer su već u prethodnoj vladi dr Vojislava Koštunice bili spremni nekoliko puta da uđu u proceduru i iz nekih neobjašnjivih razloga nisu ušli tada u proceduru i nisu tada usvojeni. Sve zemlje u okruženju su već počele sopstvenu borbu za zdravu životnu sredinu kroz zakonske regulative kojima štite svoje stanovništvo, ekosistem i biodiverzitet. Ukoliko se zaista ozbiljno i odgovorno ne budemo bavili svojom životnom sredinom, onda nam ona neće ni trebati, ali ni mi njoj. Povezanost ovih problema i međusobni uticaj nisu samo lokalni, nisu regionalni, to je pitanje svetske zaštite životne sredine. Po ovom pitanju mora postojati jedinstvena svetska politika, jer već smo konstatovali da je planeta jedna i da na drugoj nema rezervnih prostora za neodgovorni ljudski rod. Očekujemo ne samo da Vlada postigne konsenzus oko pitanja zdrave životne sredine, nego da se nekoliko ministarstava bavi stvaranjem nacionalne strategije zaštite životne sredine, jer tu ima prostora za delovanje nekoliko ministarstava, pre svega, Ministarstva ekologije, ali i poljoprivrede, zdravstva i, svakako, prosvete. Naravno, posle najave da će biti restrikcije u Vladi, da će biti spajanja nekih ministarstava, nadamo se da ovako ozbiljno pitanje kakvo je pitanje zaštite životne sredine neće podleći upravo tim restrikcijama i da će se nastaviti na njemu sasvim ozbiljno raditi, kao i na primeni ovih zakona koji će biti usvojeni. Zakon o zaštiti vazduha je jedan od najvažnijih, jer je čovek pre svega suvozemno biće i dato mu je od Boga da svoj vek proboravi u vazdušnoj sredini, da diše vazduh punim plućima i da se samo tu realizuje u potpunosti. Data mu je privilegija da može da utiče na ostali svet, da sav živi svet planete postane zavisan od njegovih hirova, nažalost, i on to svakodnevno, u ime razvoja tehnologije, unapređenja civilizacije, pa i političkih pitanja, ugrožava. Imamo li pravo, kao ljudski rod, na to da svoju superiornost trošimo i demonstriramo ovako neodgovorno? Vazduh je smeša gasova koja čini atmosferu, u kojoj su dominantni kiseonik i azot a prisutni su i drugi gasovi sa tolerantnom količinom nečistoće. Disbalans ovih sastojaka dovodi do problema, dovodi do ugroženosti živog sveta planete. Zagađen vazduh utiče na zdravlje ljudi i čitav ekosistem. Atmosfera služi kao sredstvo transporta zagađujućih materija do najudaljenijih lokacija. Glavni izvori zagađenja vazduha su, pre svega: zagrevanje stanova, industrijske aktivnosti, saobraćaj i danas, naravno, tako aktuelan polen, ali i razna namerno ili nenamerno uvedena zračenja. Najčešći zagađivač je ugljen-monoksid. Prisustvo ugljen-monoksida već u koncentraciji od jedan posto je smrtonosno, otrovno; opasan je i podmukao, jer nema ni boju, ni miris, ni ukus. Toksičan je i indirektno doprinosi globalnom zagrevanju. Najveće emisije ugljen-monoksida dolaze od saobraćaja. U Evropi se emituje čak 11% od ukupne svetske, da tako kažem, proizvodnje ovog gasa. Sumpor-dioksid je opasan zagađivač. Prisutniji je zimi nego leti, jer se najviše proizvodi pri zagrevanju objekata. Najviše je prisutan u južnoj, jugoistočnoj i centralnoj Evropi. Poznat je kao smog i zbog toga su Vlade svih zemalja Evrope krenule u kampanju kojom su redukovale, pre svega, upotrebu motornih vozila u centralnim delovima grada, a pitanje zagrevanja objekata pokušavaju rešiti efikasno na druge načine i smanjenjem emisije sumpor-dioksida. Efekat staklene bašte je tekovina savremene civilizacije a glavni uzročnik je ugljen-dioksid. Posledica je globalno zagrevanje planete, a antropogeni izvor bi morao da se duboko zamisli nad svim onim što čini sebi i živom svetu oko sebe, radi sopstvenog opstanka. Kisele kiše su takođe veliki moderan ekološki problem. Zbog svega ovoga se u Japanu, u Kjotou, 1997. godine sastalo 55 zemalja najvećih zagađivača ili najvećih proizvođača otrovnih emisija koje uništavaju atmosferu, koje prete da ugroze opstanak planete. Obavezale su se da svoje emisije otrovnih gasova smanje za 5% u odnosu na stanje koje je bilo 1990. godine. Posle toga su dve od prisutnih zemalja istupile i odustale od učešća u ovom projektu. To su, naravno, Australija i SAD. Obe su imale veoma licemeran izgovor: Australija – da ne želi da svoje prljave tehnologije usmeri ka nerazvijenima i da time smanji broj radnih mesta u svojoj zemlji, dok su se SAD branile da će to naneti štetu njihovoj ekonomiji i da oni sami imaju mogućnost da u okviru svojih zakona regulišu ove probleme. Naravno, sve što se u SAD zakonima reguliše, a treba da istrpe neki drugi, znamo kako završava. Mi smo još uvek živi svedoci kako su, recimo, regulisali pitanje svog nuklearnog otpada. To koliko je njima stalo do pitanja zdrave sredine čovečanstva je kroz istoriju poznato i otprilike se podudara sa onim što oni misle o demokratiji, jer su svoju demokratiju izgradili na najvećem genocidu, pošto su jednu čitavu rasu, gotovo milijardu ljudi, uništili i promenili potpuno demografsku sliku planete. Toliko o njima. Antropogeni izvori – čovek sa svojim lošim navikama toliko destabilizuje atmosferu, okruženje, svoja staništa i staništa živog sveta, te nam samo u nekoliko narednih godina preti nagla, ali veoma ozbiljna klimatska promena, jer se procenjuje da će globalno zagrevanje, koje će atmosferu zagrejati u proseku za 1,8 ili 5,6 celzijusovih stepeni, dovesti do katastrofalnih posledica. Veoma zabrinuti i ozbiljni naučnici tvrde da nas od toga deli samo nekoliko godina. To znači otapanje ogromnih glečera na polovima, to znači potpunu izmenu celog živog sveta, ekosistema na planeti. Ono o čemu takođe treba da se razmišlja u okviru ovih zakona i o čemu su razmišljale, i zakonima regulisale, sve zemlje u okruženju jeste polenov prah. Polenov prah do pre dvadesetak godina nije bio tako ozbiljan prirodan zagađivač, ali zbog naročitih uticaja u životnoj sredini on je postao vrlo ozbiljan problem. Polenov prah je postao jedan od zabrinjavajućih zagađivača, posebno kada se uzme u obzir biljka ambrozija, koja je na neki način doživela određenu mutaciju posle NATO agresije. Oko toga se slažu sva naučna istraživanja. Oko 20% našeg stanovništva ima problema sa alergijama, od toga 10% se trajno istinski leči od posledica alergija. Stres je jedan od uzročnika pada imunološkog sistema ljudi, a alergija je pokazatelj oslabljenog imunog sistema. Polenov prah se javlja nekoliko puta u toku godine i sada već počinju zdravstveni problemi ljudi u prvoj fazi cvetanja. Ambrozija, koja cveta u avgustu mesecu i koja je, mada jednogodišnja korovska biljka, postala najveći zagađivač ove vrste i svakako najopasniji, razmnožava se semenom koje može da opstane i četrdesetak godina u zemlji, a da sačuva svoju klijavost. Jedna biljka ambrozije daje sto miliona zrna polena. Njen polen je specifičan jer je u obliku kuglica koje imaju kukice kojima se kače za sluzokožu i time je vrlo dugotrajna u svom delovanju. Sve zemlje u okruženju su donele posebne zakone o obavezama uništenja ambrozije na svojim prostorima. Dakle, toliko su ozbiljno pristupile ovom problemu. Mogli bismo razmisliti o tome u okviru nacionalne strategije za očuvanje jedine životne sredine koju imamo. Imamo obavezu da aktivno, sa celim svetom, rešavamo probleme svake vrste ugrožavanja ili zagađenja životne sredine. Ovo je nešto što zahteva hitno rešavanje. Ne želeći da aboliramo sve zagađivače ipak moramo napomenuti da je agresija NATO 1999. godine na Srbiju osiromašenim uranijumom, ma koliko mi tražili mali broj destinacija na kojima je delovala, ipak dala podstreka razvoju i proširenju, između ostalog, baš ambrozije, čiji je polen alergogen. Podzemne vode su takođe veoma zagađene. Korišćenje veštačkog đubriva, pesticida i drugih hemijskih sredstava u proizvodnji raznih kultura ostavilo je trajne posledice na biodiverzitet. Kontrola hemijskih proizvoda koji se upotrebljavaju nabilo koji način u prirodi je morala biti daleko veća. Uvoz raznih supstanci i njihovo stavljanje u promet je važno višestruko proveravati i opravdati, jer su posledice uvek nesagledive i, što je najstrašnije, nepopravljive. Priroda je kao vreme – ne može se nijedan ciklus vratiti unazad, niti se unazad bilo šta može popraviti. Srbija ima vrlo skromne zalihe pijaće vode. To nije nikakav pokušaj da se u zemlji ili u građanstvu, gospodine ministre... Naprotiv, prema Ustavu Republike Srbije, građanstvo mora biti obavešteno o svemu što je od važnosti za njegov život, pa i opstanak, a ovo je jedna od važnih informacija, oko koje bi takođe morala da se napravi jedna nacionalna strategija kojom bi se sačuvali resursi pijaće vode. NATO agresija je osiromašenim uranijumom zatrovala brojne kraške izvore, između ostalog. O tome takođe treba govoriti. Dakle, NATO agresija je zatrovala naše, tako skromne, zalihe pijaće vode. Ova vlada mora razmišljati o novim i dodatnim elementima za tužbu protiv onih koji su nas trajno ugrozili. O zagađenosti zemljišta koja direktno utiče na podzemne vode, a samim tim i na basene sa pijaćom vodom, mnogo se govori u stručnoj javnosti i zaista me interesuje kakve programe Vlada po pitanju pijaće vode i zaštite resursa pijaće vode planira da preduzme. Koji je sistem mera predvidela Vlada povodom toga? Najgora od svih politika je politika rešavanja problema tako što se oni stave pod tepih. Takvo rešavanje na duge staze uvek se pokazalo kobnim. Podsetimo se samo da atrazin postoji u tlu na dubini od 12 metara. Nekontrolisana seča šuma bi mogla vrlo opasno da utiče na živi svet. Ona je takođe uticala na vode i vodotokove, ona je dovela do klizišta. Srbija mora početi da razmišlja o masovnom i planskom pošumljavanju. Nije bilo dovoljno da u onoj "dedamrazovskoj" akciji slikanja javnih ličnosti koje sade nekoliko desetina jelki radi medijske propagande zadovoljimo istinske potrebe Srbije za pošumljavanjem. Mora postojati planirana, organizovana i sprovedena akcija na hiljadama hektara, uzduž i popreko, po celoj Srbiji. Zar nije nedopustivo što je u Vojvodini šuma zastupljena samo na 6% teritorije? Inače, u Vojvodini postoji jedna neobična praksa: neki novi tajkuni, zakupci državnog zemljišta, dozvolili su svojim radnicima, u zamenu za plate koje im duguju, da seku vetrozaštitne pojaseve kao ogrevno drvo. Takav čin nije samo krivično delo, on je svakako i svojevrstan zločin. Sa takvim zločinima, odnosno delima se ministarstvo, i vaše, gospodine Duliću, i ministarstvo policije, mora ozbiljno pozabaviti. Imamo li pravo na zločin prema jednoj jedinoj planeti na kojoj živimo ili moramo da doprinesemo da je sačuvamo onima koji treba da ostanu posle nas? Zakon o buci, kao važnom stresogenom faktoru, na koju smo danas svi osetljivi i preosetljivi jer smo joj previše i predugo izlagani, takođe je trebalo da bude u proceduri mnogo ranije. Hrvatska je taj problem, na primer, spoznala i vrlo ga pragmatično zakonski rešila. I druge zemlje su zakonom zaštitile svoje stanovnike od ovog bitnog zagađivača koji narušava zdravlje ljudi i stvara i druge poremećaje u okruženju. S obzirom na to, gospodine ministre, da ste bili predsednik Skupštine u vreme kada su ekološki zakoni stavljeni van procedure, pozdravljam to što ste sada iz vizure ministra stekli potpuno drugi pogled na ovu temu i ovu problematiku. Nova Srbija je podnela značajan broj amandmana i zahvaljujem se što je značajan broj ovih amandmana usvojen. To znači da smo bili, kao i uvek, kooperativni i zaista korisni za građane Republike Srbije. Smatram da je veoma važno usvojiti još neke koji istinski kvalitetno popravljaju ove zakone, mada će tek sprovođenje ovih zakona u praksi pokazati njihove prave vrline ili nedostatke i mogućnosti da budu svrsishodni. Jedino što nam se ne dopada, to je mogućnost osnivanja raznih novih budžetskih korisnika koji obezbeđuju opet zapošljavanje partijskih kadrova, od kojih ni zakon, a ni ekologija nemaju mnogo koristi. Delotvorno je i istinito da najveći poslodavac mora biti napokon privreda, jedna zdrava privreda, koja će štititi svoje građane u svakom pogledu, pa i ekološkom, a ne budžet. Ne dopada nam se ako se zakoni donose samo zato da bi se dosledno sproveo ovaj deo koji se odnosi na uvođenje raznih novih službi. Racionalnost mora biti tu na prvom mestu, i odgovornost prema svemu što se tiče naših života. Mi smo kao narod, zahvaljujući mnogim činiocima neodgovorne vlasti, dovedeni u situaciju da se naših života tiče baš sve. Molimo da svoju odgovornost dokažete bar javnom osudom NATO agresije, koja ne treba da abolira druge zagađivače, ali je ipak nanela neprocenjivu i najveću, trajnu štetu celom regionu. Istini za volju, zaista smo iznenađeni što nevladin sektor ćuti. Ili možda oni i nisu nevladin sektor, ili su možda nevladin sektor naše vlade, ali su vladin sektor nekih drugih vlada? Trebalo bi da se ugledaju na slične organizacije u Evropi, na koje se inače toliko ugledaju, da vide kako reaguju pokreti za zaštitu životne sredine kada su u pitanju prava i ugroženost njihovih građana – zaista svesno i odgovorno, rukovodeći se onom maksimom i onim načelom da zagađivač mora da plati. Za kraj bih vam samo rekla da se uvek moramo setiti poglavice Sijetla, ma koliko nas od njega deli vreme, koji je na kraju svog govora, koji nam je svima poznat, rekao: "Počelo je preživljavanje", ili, kako neko slobodno to prevodi: "Počela je borba za opstanak". Obaveza je svih nas da tu borbu za opstanak sprovedemo i dobijemo. Vlada mora preuzeti najveću odgovornost u tome, ali i građani koji moraju menjati svoju svest i svoje navike.
Reč ima ministar gospodin Oliver Dulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, hvala puno na veoma iscrpnoj i pozitivnoj raspravi. Hteo sam da dobijem jedan podatak koji mi je bio interesantan, pošto imam i nešto malo parlamentarnog iskustva. Ovo je prva rasprava u poslednjih nekoliko godina, a sigurno prva rasprava od kada je donesen, ne ovaj poslovnik, nego onaj prethodni, kada je definisano vreme, a da su sve poslaničke grupe iskoristile svoje vreme, da su u raspravi učestvovale sve poslaničke grupe i da, siguran sam, nijednog trenutka nije postojao ton rasprave koji bi odstupio od nečega što jeste rasprava civilizovanih i demokratski orijentisanih ljudi. To je ono na čemu vam se zahvaljujem. I, ponovo vam čestitam preseljenje u zgradu. Siguran sam da u ovom trenutku gledaoci pored malih ekrana, kada vide ovaj parlament, svakako primećuju razlike u odnosu na neke scene koje su viđali ranije, a to je, naravno, pre svega zbog toga što su ovi zakoni podjednako važni svima, ali verujem da je i zbog toga što smo postigli jedan nivo parlamentarne kulture. Opet ponavljam, nadam se da će i u narednim vremenima, kada prođu desetine dana, i drugi poslanici, koji danas nisu ovde sa nama, primeniti recept koji primenjuje njihova predstavnica danas ovde. Hteo sam da odgovorim na neka pitanja koja su ponovo postavljena, na koja mora da se da odgovor. Ovim zakonima formiraju se posebne institucije. Tu, pre svega, mislim na dve agencije. Jedna je agencija za hemikalije, a drugo su budžetski fondovi. Upravo će formiranje budžetskih fondova ukinuti fondove koji danas u lokalnim samoupravama postoje, gde se od novca koji se prikuplja na osnovu takse za zagađivače isplaćuju plate. Mi upravo uvođenjem budžetskih fondova ukidamo pozicije na kojima danas ljudi primaju plate na osnovu novca koji se prikuplja od zagađivača. Dakle, budžetski fond ne znači - nova institucija. Budžetski fond samo znači da će na jednoj budžetskoj poziciji postojati novac koji će se preraspoređivati prema programima na koje će saglasnost davati Ministarstvo, da bi bili usaglašeni sa nečim što jeste nova ekološka politika ove zemlje, koju sam vam ovde promovisao. Što se tiče ovih agencija, moram ponovo da kažem, mi smo agenciju za hemikalije formirali na takav način što ćemo ljude koji danas rade u Ministarstvu na poslovima upravljanja hemikalijama prebaciti u tu agenciju. Ta agencija biće, pre svega, samofinansirajuća. Svih 16 ljudi koji danas rade na tom poslu preći u tu agenciju i, upravo zbog samofinansirajućeg karaktera te agencije, 16 ljudi manje dobijaće platu iz budžeta. Dakle, mi smo ovim zakonom uštedeli novac državi, a ne formirali novu instituciju u kojoj će se zapošljavati partijski kadrovi. Moram da vam kažem jednu stvar. Veoma je sada aktuelno pričati o štednji i svi smo mi apsolutno za štednju. Ministarstvo za životnu sredinu i prostorno planiranje, ovaj segment koji se bavi životnom sredinom, ima ubedljivo najmanje zaposlenih u odnosu na broj stanovnika od svih zemalja koje su se nalazile u procesu evropskih integracija. Mi se neprestano trudimo da izvršimo optimizaciju i preraspodelu ljudi da bi uspeli da urade ogroman posao koji je pred njima i koji ih čeka. To sam govorio i na Vladi i to govorim uvek, jer ne pristajem da zbog demagoških rasprava i zbog ogromnog broja zaposlenih u državnoj administraciji, koji su zapošljavani godinama i decenijama unazad, mnogi poslovi koji su pred nama, koji pre svega zahtevaju angažovanje izuzetno stručnih ljudi koji nama kao profesionalci trebaju u državnoj administraciji, budu ugroženi. Mi ćemo se truditi da svaki novi zakon, svaku novu obavezu koju preuzmemo ovim zakonom, svaku novu obavezu koju preuzmemo u procesu evropskih integracija ispratimo tako što ćemo za državu da angažujemo pametne, stručne i dobre ljude koji će taj posao da rade. Mislim da je, u suštini, upravo to proces restrukturiranja državne administracije, da taj ogroman broj, naravno, smanjujemo, ali da ga pre svega smanjujemo na uštrb zapošljavanja novih mladih i stručnih ljudi. Siguran sam da ste vi svesni toga. Verujte mi, ovi ljudi koji su danas u parlamentu, a u jednoj od prostorija ovog parlamenta sedi veliki broj ljudi iz Ministarstva koji su danas došli da bi čitali vaše amandmane, da bi slušali vaše rasprave, da bi pomogli u usvajanju ovih zakona i da bi, naravno, učinili sve da ovi zakoni budu bolji, oni su svi ovde zbog toga što izuzetno cene ovaj dom, što cene parlamentarnu raspravu, što su jako dugo čekali da ovi zakoni budu usvojeni i što im je, svakako, stalo da i taj ogroman rad, koji je bio i danju i noću, dobije svoju krajnju manifestaciju, na način da se usvoje zakoni. Da demantujem, istine radi, jednu informaciju koju ste dali i koja se neprestano ponavlja. Tačno je da je tokom 2007. i 2008. godine u skupštinsku proceduru došlo nekoliko zakona koji su se ticali životne sredine: zakon o jonizujućem i nejonizujućem zračenju, koji su pripremala ministarstva za nauku i životnu sredinu zajedno, i još dva zakona - o upravljanju otpadom i zakon o ambalaži i ambalažnom otpadu. Ovo ministarstvo je pripremilo sve ostale zakone, hoću da kažem da ovde ima 16 zakona danas u proceduri, a pri tom je povuklo neke od ovih zakona koji su bili stariji zbog toga što nisu bili usaglašeni sa standardima EU. Dakle, istine radi, i zbog ovih ljudi koji su provodili dane i noći radeći, ovi zakoni koji su pred vama u potpunosti su usaglašeni sa zakonodavstvom EU i pisani su po sistemu krovnih, kišobran zakona koji mogu da se menjaju podzakonskim aktima. Nakon ove zakonodavne aktivnosti parlamenta, nadam se da će životna sredina ući u jednu novu fazu svog razvoja. Budite sigurni, mi ne možemo da se razvijamo bez vas. Drago mi je što je iz ove rasprave izašlo nekoliko zaključaka za koje mislim da su zajednički. Jedan zaključak jeste da smo, na primer, svi zajedno došli do toga da u budućnosti u sistemu upravljanja otpadom korišćenje insineracije i koinsineracije neće proizvesti teške efekte na životnu sredinu. O tome smo mnogo pričali. Došli smo do zajedničkog zaključka da se dioksini i furani kao kancerogene supstance ne stvaraju prilikom postupaka koji se dešavaju na visokim temperaturama. To je naučna činjenica i drago mi je da smo, za razliku od petka, danas svi to priznali. Drago mi je što smo uspeli da se dogovorimo oko jedne stvari, a to je jako važno, da ostvarimo trend u budućnosti – bombardovanje naše zemlje je izazvalo veoma teško opterećenje za životnu sredinu. Izazvalo je posledice koje će se verovatno meriti, odnosno sabirati i sumirati decenijama. Izazvalo je posledice po zdravlje našeg stanovništva. Ali, nemojmo da samo bombardovanje optužujemo za sve one posledice koje danas trpe naši građani, jer kada neko kaže da je bombardovanje izazvalo množenje ambrozije, to jednostavno nije tačno. Moramo da se borimo protiv ambrozije i drugih alergena. Moramo da se borimo protiv drugih štetnih posledica koje danas ugrožavaju zdravlje našeg stanovništva. Moramo da radimo na akcijama koje će smanjiti broj pušača u našoj zemlji, koje će smanjiti broj ljudi koji konzumiraju alkohol u našoj zemlji, koje će čistiti naš vazduh. Moramo zajednički da se borimo protiv otpada koji se nekontrolisano baca u našu životnu sredinu. Sve su to stvari koje izazivaju posledice po ljudsko zdravlje. Naravno, nikada ne smemo da zaboravimo na posledice koje su se desile kao posledice bombardovanja iz 1999. godine. Dakle, jedino zajednički možemo da menjamo svest našeg stanovništva. Ispred Ministarstva vas pozivam da zajednički učestvujemo u tome. Drago mi je da smo dokazali još jednu stvar – ove teme nikako ne smeju da nas dele, ovo su teme koje moraju da nas spajaju. Siguran sam, ko god sutra bio na vlasti i ko god pobedio na izborima, ko god sutra bio u Ministarstvu, bila to vaša ili neka druga stranka, vi ćete zahvaljujući našim zakonima kreirati vašu politiku. Hvala puno.
Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, Predlogu zakona o zaštiti vazduha, Predlogu zakona o zaštiti prirode, Predlogu zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini, Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU ROTERDAMSKE KONVENCIJE O POSTUPKU DAVANjA SAGLASNOSTI NA OSNOVU PRETHODNOG OBAVEŠTENjA ZA ODREĐENE OPASNE HEMIKALIJE I PESTICIDE U MEĐUNARODNOJ TRGOVINI, SA IZMENAMA I DOPUNAMA (zajednički jedinstveni pretres sa 16-17. i 28-43. tačkom) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 15, 16. i 17. i tačkama od 28. do 43, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 152. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Saglasno članu 152. stav 3. i članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 15, 16. i 17. i tačkama od 28. do 43. dnevnog reda. Time završavamo današnji rad. Sutrašnji radni dan, 7. april, počinje u 10.00 časova i prvi deo toka sednice odvijaće se na osnovu člana 235. Poslovnika Narodne skupštine, traženjem objašnjenja narodnih poslanika, posle čega ćemo preći na rad po dnevnom redu, a po otvorenoj tački dnevnog reda prijave za reč, prijave za raspravu po ovim tačkama dnevnog reda biće od 10.00 časova do trenutka kada se završi tok sednice. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Neposredno pred početak rada dajem kratko obaveštenje o zvučnoj signalizaciji koja je od danas u funkciji u zgradi Narodne skupštine. Zvono koje se čuje u hodnicima, holovima i na spratu, jeste zvono za poziv narodnim poslanicima i poslanicama za dolazak u salu. Zvono u sali je naravno poziv da se prekine žamor i razgovor, da se ne bi ometali narodni poslanici koji izlažu. Takođe, zvučni signal koji ćemo čuti nakon utvrđivanja kvoruma je oznaka da postoji radni kvorum od 84 narodna poslanika. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim da proverite da li se na ekranu, nakon što ste ubacili identifikacione kartice, pojavljuje da je identifikacija potvrđena. Izvolite. (Narodni poslanik Miroslav Markićević sa mesta: Ne vidimo na monitoru broj prisutnih poslanika.) Narodne poslanike zanima gde svi koji sede u sali mogu da vide kako ide utvrđivanje kvoruma i registracija narodnih poslanika. To će biti na velikim ekranima. Trenutno to nemate. Ja mogu da vam govorim koliko je trenutno kartica, dakle, trenutno je 82 kartice u poslaničkim jedinicama. Sada ima između 84 (čuje se zvono), a ovo je znak da postoji radni kvorum. Trenutno je 86 poslanika. Narodni poslanici su s pravom nepoverljivi što ne vide na ekranu. Nadam se, uz pohvale za trud ekipi koja radi nama tehničku podršku, da su ipak uspeli da urade održavanje i dobro funkcionisanje elektronskog sistema i slika za sve narodne poslanika na ekranima će biti – skica sale i označena mesta, kako budu poslanici ubacivali svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da trenutno ima 91 narodni poslanik, što znači da postoji kvorum potreban za rad. Utorkom i četvrtkom, da podsetim narodne poslanike, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, radimo na osnovu člana 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji omogućava traženje obaveštenja i objašnjenja, a po definicijama u članu 235. Poslovnika Narodne skupštine. Molim narodne poslanike, predsednike ili ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa koji žele da zatraže obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 235. Poslovnika, da se prijave za reč. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS - dr Vojislav Koštunica po ovoj temi narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.