Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije konstatujem da sednici prisustvuju 73 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, sednica Narodne skupštine ima tok na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika, koji u svom prvom stavu kažeda narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, a i iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalazi, odnosno, na osnovu člana 286. stav 2. koji glasi – izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice, utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Prvo, podsećanja radi, 15. aprila 2008. godine gospodin Konstantin Kosačov i moja malenkost smo sa nekim drugim parlamentarcima Parlamentarne skupštine Saveta Evrope pokrenuli inicijativu da se istraži pitanje trgovine ljudskim organima na Kosovu. To je bila stara priča koja se neprekidno ponavljala. Unmikovi istražitelji su se zadržavali po šest meseci na slučaju. Kako jedni odu, drugi dođu, postupak kreće iz početka, tako da se godinama ništa od te cele priče nije raspetljavalo. Komitet za pravna pitanja i ljudska prava Parlamentarne skupštine Saveta Evrope je prihvatio da se taj izveštaj raspravi i dodelio ga Diku Martiju. Dik Marti je skoro dve godine na tom izveštaju radio, izašao je sa preliminarnim izveštajem u javnost, a zatim je njegov izveštaj usvojio ovaj komitet jednoglasno, pre nekoliko dana. Javnost o tome već sve zna. Ono što mene čudi i iz toga će proisteći neka pitanja, to je neverovatna reakcija našeg državnog vrha na vest o sadržini tog izveštaja. Dakle, imamo reakciju od tužilaštva, ne znam ko njima određuje šta da pričaju i ko portparolu stavlja one reči u usta, ali da doživimo da izvestilac Dik Marti, koji je napravio izveštaj ekstrapovoljan za našu zemlju i ekstrakorektan u odnosu na činjenice koje su njen sadržaj, dođe u situaciju da polemiše sa našim državnim organima preko medija, napadajući naše državne organe zbog neodmerenih loših izjava, to je zaista skandalozno. Čuli smona samom početku da je u pitanju pobeda tužilaštva i pobeda Srbije u ovom slučaju. To je, po meni, dvostruko naopako, prvo sa aspekta samih žrtava. Kako možemo pompezno govoriti o pobedi u slučaju postojanja preko 500 žrtava koje su na ovaj čudovištan način okončale svoj život i čiji su organi uzeti, oteti i preprodavani. S druge strane, kako neko može govoriti o pobedi kada skoro ničem nije doprineo saznanju ovih činjenica i pod tri, kako neko može na taj način da izađe u javnost i da pritom u međunarodnoj javnosti dovede Dika Martija u vezu sa nečim što Albanci vole da zovu prosrpski lobi i tome slično. Čovek nije nikakav prosrpski lobista, on je lobista za pravdu i za istinu i bilo koje javljanje, bilo naših poslanika, ministara, predsednika države ili predstavnika tužilaštva koji na taj način dovode u vezu Dika Martija sa nekim navodnim kompletom koji on ima sa Srbijom protiv Albanaca, to je nešto što direktno šteti interesima ove države, pre svega i zbog toga što to nije istina. Ako neko misli da po nečijem nalogu na taj način vodi državnu politiku ili vodi nečiju stranačku politiku ne bi li se na taj način neko promovisao, to je naopaka stvar. Zahvaljujući naopakim reakcijama naših zvaničnika, koji se prvi i pre svih dočepaju mikrofona da bi reagovali o ovom pitanju, javnost je čak bila i dezinformisana o nekim suštinskim aspektima ovog slučaja. Po nekima, ovu inicijativu je započeo Dik Marti, a ne Srbija. Po drugima, ova odluka nije doneta jednoglasno na Komitetu za pravna pitanja i ljudska prava, što nije tačno. Odluka je doneta jednoglasno. Dakle, ovo su sve neverovatne stvari. Moje pitanje se odnosi na tužilaštvo – šta oni misle da preduzmu konkretno u ovom slučaju dalje s obzirom na ove okolnosti i da li misle da prestanu da daju izjave za javnost izigravajući medijske pajace ili će se prihvatiti svog posla ozbiljno. Šta misli Ministarstvo spoljnih poslova sada da čini, imajući u vidu da je u ovom trenutku otvorena jedna mogućnost za izvesnu promenu javnog mnjenja u zapadnoevropskim državama kada je reč o Kosovu i Metohiji, ne samo u pogledu lika i dela Hašima Tačija, nego u pogledu legitimne zasnovanosti tzv. proglašene države Kosovo, koja je zapravo bazirana i zasnovana na teškim zločinima. Oni koji su izveli nezavisnost, podržani od strane Vašingtona i drugih država, zapravo su oni koji su podržali upravo te ličnosti koji su protagonisti te nezavisnosti. Hvala.
Reč ima poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre otprilike meseca dana postavio sam pitanje u ovom parlamentu vezano za tužioca Vukčevića. U tom obrazloženju i zahtevu, pre svega predsedniku Vlade, obrazložio sam zašto smatram, a na to imam pravo kao narodni poslanik jer Skupština bira tužioce, da je tužilac Vukčević nedostojan i nesposoban da obavlja svoju dužnost. Odgovor sam dobio od ministarke Malović koja je poslala dva člana zakona na koji način se biraju tužioci u Srbiji i to je bio kompletan odgovor na to moje pitanje. U međuvremenu imamo, kao što smo čuli od prethodnika, novi slučaj, izveštaj gospodina Dika Martija i reakcije koje smo dobili od istog tužioca. Da podsetim javnost Srbije da nisam bio prvi poslanik koji je tražio da gospodin Vukčević bude smenjen sa funkcije na kojoj se nalazi. To je tražio u ovom istom domu još u decembru 2007. godine tada predsednik poslaničke grupe SPS gospodin Ivica Dačić. On je imao svoje obrazloženje zašto je to tražio. U međuvremenu je njegova poslanička grupa godinu i po dana kasnije ponovo glasala i ponovo izabrala Vukčevića na tu istu funkciju. I dalje smatram da je gospodin Vukčević nesposoban i nedostojan da obavlja funkciju na kojoj se nalazi. Kao što vidite, taj slučaj o kome se govori, pristupanje Srbije EU, problem sa haškim optuženicima. S druge strane, videli smo i slučajeve gde se ljudi drže u pritvoru po dve godine, a onda posle toga bivaju pušteni na slobodu i mogu da tuže državu Srbiju jer tužilaštvo nije sposobno da skupi dovoljno dokaza da bi bio procesuiran i osuđen. Sada imamo ovaj slučaj izveštaja gospodina Dika Martija. Šta je novi argument? Po meni tužilac Vukčević nije samo nesposoban i nedostojan, nego pokazuje danije samostalan u svom radu, da nije nezavisan. Prva izjava posle ovog izveštaja je bila da naša država, tužilaštvo ne treba da se meša u ceo slučaj, jer može da načini političku štetu i da smeta državi u pregovorima sa predstavnicima albanske nacionalne manjine sa KiM. Potom čujemo izjavu predsednika države da će on razgovarati sa svim legitimnim predstavnicima albanskog naroda sa Kosova. Podsetio bih ga da dole nema albanskog naroda, jer oni žive u Albaniji. Dole se nalazi albanska nacionalna manjina u državi Srbiji. Posle toga dobijamo izjavu, i to direktno od gospodina Vukčevića, da nema svrhe podizati optužnicu protiv Hašima Tačija zato što je nedostupan našem pravosuđu. Zar je dostupan Ratko Mladić? Zar je dostupan Karić? Jesu li dostupni Šarići? Ima ih u bekstvu koliko hoćete. Da li je dostupan Cane Subotić? Ko će sve da ih se seti. Doskoro nije bio ni Terzić dostupan, pa se vode postupci i podignute su optužnice. Što bi sada Hašim Tači, koji je inače građanin RS i koji je učinio zločine na našoj teritoriji, bio privilegovan u odnosu na ta lica? Zbog svega ovoga što sam naveo smatram da bi najmoralnije bilo da gospodin Vukčević sam podnese ostavku sa funkcije na kojoj se nalazi, jer ponavljam pokazuje da nije nezavisan u svom radu, nesposoban je i nedostojan te funkcije. Ako on ne želi da podnese ostavku, postavljam pitanje na ovaj način nadležnom Državnom veću tužilaca da li će pokrenuti proceduru za njegovo razrešenje kako bismo mi u parlamentu odlučili o njegovom daljem obavljanju te funkcije i kako bismo ga, nadam se, smenili sa tog položaja? Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ovih dana čujemo da je izvestilac parlamenta Skupštine Evrope Dik Marti dao jednu informaciju koja je vrlo značajna za zločine koji su izvršeni nad srpskim narodom, romskim narodom i drugim nacionalnim manjinama na Kosovu. Želim samo da ukažem i institucijama države Srbije kao i evropskim institucijama da moramo da znamo da u ovim zločinima nisu samo stradali pripadnici većinskog srpskog naroda. Svi znamo šta je srpski narod doživljavao u svim istorijama. To se dešavalo i romskom narodu. Vidim da se nigde ne pominje romski narod. Reći ću samo nekoliko stvari. U Đakovici 1999. godine je zaustavljena romska svadba. Tada su kidnapovali sve članove svadbe. Silovali su mladu, što je najveća sramota i zločin i u romskoj zajednici i u neromskoj zajednici, i u svim delovima Evrope. Pogubljeni su članovi svadbe, a mladu su kidnapovali i silovali, što mislim da zna i naše pravosuđe, a i Evropa to treba da zna, jer je to predvodio gospodin Haradinaj. Ovih dana sam dobio mnogo telefonskih informacija i razgovora sa KiM od romske zajednice gde su mi dali informacije da je mnogo Roma nestalo i ne zna im se i dan-danas trag, nema ih među živima, a gde su nastradali možemo da pretpostavimo da su i Romi nastradali u tim albanskim privatnim bolnicama, gde su vađeni organi i gde su završili. Želim da vam kažem, što je značajno i za nas i za Evropu, znamo da su 104 Roma 1999. godine kada je njihov brod potonuo neki nestali, vrlo mali broj leševa je pronađeno, a za ostale se ne zna gde su. Kada je bila SRJ tada sam bio potpredsednik Savezne komisije za istraživanje zločina. Dali smo zvanično zahtev da se da informacija o poginulim Romima i nestalim. Nismo ni tada dobili. Znamo samo da su Albanci bili umešani u to, da je potopljen taj brod, a o žrtvama se ništa ne zna. Smatram da se u javnim informisanjima, printovanim i štampanim, pomene i kaže da su i Romi doživeli ovu sudbinu kao i srpski narod. Nadam se da će naša država i državne institucije učiniti maksimum da uđu u saradnju sa međunarodnom zajednicom. Međunarodna zajednica treba da istražuje, a ne Euleks. Mislim da Euleks nema toliko kapaciteta. Ako je već međunarodna zajednica ovo pokrenula, ona treba da istražuje sa našim pravosudnim i istražnim organima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uz puno razumevanje za pitanja koja smo čuli u prethodnom toku sednice, ali osim ratnih zločina na teritoriji Srbije i na teritoriji Kosova u ovoj zemlji su se dešavali i neki politički zločini u vrlo tesnoj vezi i sa ratnim zločinima ili zločinima koji su pratili ratne sukobe. Najvažniji među njima je ubistvo predsednika Vlade Zorana Đinđića. Moje pitanje, koje je upućeno Vladi, Ministarstvu pravde i tužiocu za organizovani kriminal, tiče se upravo toga, odnosno postojanja toka i svih onih elemenata koji mogu da odrede tok istrage koja je najavljena i koja se prema najavama iz Tužilaštva vodi za tzv. političku pozadinu ubistva premijera Đinđića ili suštinski rečeno, da li možemo u 2011. godini da dobijemo one odgovore koje iz različitih razloga nismo mogli da dobijemo 2004, 2055, 2006. ili 2007. godine? To je uostalom i jedan od razloga zbog kojih je LDP podržala prvobitni koncept reforme pravosuđa, odnosno onu ideju i ona kadrovska rešenja koji su ljude koja su vodili i Specijalni sud za organizovani kriminal i sud za ratne zločine, specijalna tužilaštva, praktično promovisala na najodgovornije pozicije u sudstvu i dala im priliku da obave tu veliku promenu. Mi smo u tome bili vrlo dosledni. Mislim da u to nema nikakve sumnje. Kao što smo bili vrlo strpljivi čekajući odgovore na pitanja koja smo pokrenuli pre nekoliko godina, znajući u to vreme da zbog okolnosti koje su postojale nije realno da dobijemo ni pravne, ni sudske, ni političke odgovore na inicijative koje smo pokrenuli. Ono što se u javnosti često pojavljuje i zbog čega je ovo pitanje i upućeno organima koje sam pomenuo je što stalno imam utisak da se vrtimo u nekakvom krugu, da se najave ozbiljne istrage političke pozadine povremeno otvaraju, a da se onda, pre svega, zbog pasivnosti državnih organa otvara prostor onima koji odsustvo jasnih odgovora koriste da ponove svoje priče ili o tome da političke pozadine nema ili da je nikada nećemo saznati ili da je ona mutna itd, Često navodeći netačan navod da se u međuvremenu ništa nije dogodilo. Podsetiću vas na dva događaja iz proteklih nekoliko meseci. Prvi je – javno priznanje, odnosno obelodanjivanje informacije koje je izneo bivši tužilac Zoran Jakovljević, koji je bio nadležan za postupanje u istrazi po krivičnoj prijavi koja je 2006. godine podnela LDP koja se odnosi na čuven slučaj nezakonitih susreta u noći i predaje tada prvooptuženog, više puta optuženog, Milorada Ulemeka Legije. To je čuveni slučaj "službena beleška". Tužilac Jakovljević je javno potvrdio da je zbog direktnog pritiska iz vrha Vlade, odnosno MUP i BIA, među ljudima koji su vodili te institucije bili su i oni koji su zapravo i prijavljeni u našoj krivičnoj prijavi, da je on bio primoran i nateran da postupak obustavi, odnosno da istragu obustavi. To je svakako nova okolnost na koju državni organi moraju da reaguju. Mi smo bili vrlo uzdržani u javnim reakcijama na to priznanje, pružajući prostor regularnim i zvaničnim institucijama da povedu postupak i daju one odgovore koje nismo mogli da dobijemo 2006. i 2007. godine. S druge strane, prošlo je više od mesec dana od trenutka kada je advokat Srđa Popović u ime porodice Zorana Đinđića podneo krivičnu prijavu zbog oružane pobune, tretirajući je praktično kao uvod u nekoliko pokušaja atentata, a onda je konačno izvršen atentat i ubistvo pokojnog premijera Đinđića. U tom slučaju su, u danima koji su sledili, posle podnošenja krivične prijave stigle reakcije državnih organa. Sa ove distance meni izgleda više nekako prigodne, nego kao najava da će se mnogo aktivnije krenuti prema istraživanju političke pozadine, odnosno spajanju i obradi svih onih informacija koje su sada dostupne državnim organima i iz ove dve prijave, ali iz čitavog niza iskaza, svedočenja i drugih informacija, do kojih može da dođe ili je došlo tužilaštvo i drugi državni organi u postupku istraživanja dela organizovanog kriminala. Ono što je formalno pitanje za Vladu i za ministarstvo i tužilaštvo je – da li prema njihovim saznanjima postupak teče? Da li se krivične prijave, pogotovo ove dve koje sam pomenuo, krivična prijava LDP iz 2006. godine i krivična prijava porodice Đinđić koju je podneo advokat Srđa Popović iz novembra 2010. godine, ozbiljno i bez ikakvih kalkulacija uzimaju u obzir? Da li Vlada svojim autoritetom stoji iza tužilaštva i svih drugih organa koji ovaj postupak treba da sprovedu do kraja, jer je to za nas ključno pitanje, bez političkog uticaja na tužilaštvo i sud, ali uz punu političku podršku, jer ti organi ne mogu da rade bez toga i bez ikakvih kalkulacija?
Pet minuta. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, S obzirom da smo napokon, posle dugog manipulisanja informacijama, dobili kao narodni poslanici predlog budžeta za 2011. godinu. Njegov put od Vlade do parlamenta nikada nije bio tako dug. Vidimo da je ovaj problematični budžet još problematičniji nego onaj koji je bio lane. Ali, pre nešto više od godinu dana su na jedan poseban način promovisani ekonomski ambasadori kao nova uzdanica ekonomskog oporavka zemlje. U ovom budžetu ne vidimo efekte toga, naprotiv, vidimo da smo u većoj dubiozi. Postavila bih niz konkretnih pitanja resornom ministarstvu. Koliko je tih ekonomskih ambasadora imenovano? U kojim su zemljama? Koliko su oni u ovoj godini koštali građane Republike Srbije, odnosno koliko je utrošeno na njih sredstava iz budžeta? Koliko je planirano u budžetu 2011. godine da se utroši na ovaj finansijski avanturizam? Koji su konkretni efekti njihove učinkovitosti ili neučinkovitosti boravka i predstavljanja Srbije u inostranstvu? To su vrlo konkretna pitanja, najavljivano je prošle godine i Srbija je mnogo od toga očekivala. Mislim da je sve ono što je obećavano, što je govoreno, izostalo. Ako nije momenat, kada govorimo o budžetu za 2011. godinu, o ovome što je najavljivano da će biti revolucionarna promena koja će se upravo u budžetu videti, mislim da onda nema drugog momenta kada treba ovakva pitanja postaviti. Očekujem odgovore od resornog ministarstva.
Reč ima poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ima već nešto više od mesec dana kako sam postavio prva pitanja vezano za "Mobi 063" i prodaju "Mobi 063" norveškom operateru, a da do dana današnjeg nisam dobio nijedan odgovor. Između ostalog, pitanja sam postavio tužilaštvu, MUP, NBS, Ministarstvu finansija i Agenciji za privredne registre, a ne postoji ni jedan jedini odgovor. Upozoravam i građane Srbije da se iza ovoga kreće ogroman kriminal i pljačka. Očekivao sam da će gospođa Kolundžija nastaviti sa interesovanjem za ovaj slučaj i da će i ona pomoći, kao što je to bilo u slučaju "Luke Beograd" i kompanije "Novosti", da se neke stvari otkriju i da napokon dođemo do neke istine. Prosto je neverovatno u kakvoj mi državi živimo. Šta je potrebno da bi dobili odgovore na poslanička pitanja? I to vrlo jednostavne odgovore. Do dana današnjeg odgovora nema, a sprema se prodaja "Telekoma". Dok se ne razreši ova afera, apsolutno treba zabraniti prodaju "Telekoma", jer isti akteri koji su učestvovali, siguran sam, u pljački preko 400 miliona evra treba da prodaju i "Telekom". To je nešto što mora da se spreči. Kako možete da dozvolite da se prodaje nešto što je najvrednije u ovoj državi, a da ne otkrijemo pozadinu kako je formiran "Mobi 063", kako je prodat i gde su pare? Ljudi moji, to nisu male pare. To je 400 miliona evra. Ne znam šta je potrebno vama da bi krenuli da se, ako ništa drugo, barem da dobijemo odgovor, pa posle toga da se pokrene istraga. Meni nije jasno šta radi Republičko javno tužilaštvo? Zbog "Luke Beograd" i kompanije "Novosti" su pokrenute krivične prijave i protiv tužioca za organizovani kriminal i protiv republičkog javnog tužioca, jer su imali sve informacije, a nisu učinili ništa da se pokrene istraga i da oni koji su odgovorni za kriminal budu procesuirani. Sada se situacija ponovo ponavlja. Ponovo postavljam pitanja i tužilaštvu, MUP, Agenciji za privredni registar, pre svega, šta je sa prilozima prilikom osnivanja "Mobi 063"? Znate, kada se osniva i bilo koje preduzeće, imate priloge koji potvrđuju šta je osnivački ulog u takvom preduzeću. Mobi 63, nedostaju prilozi, ukupno 131 milion, deo koji je uložila Republika Srbija, deo koji je uložio osnivač sa Kipra Holdenhrust Holdin i do dana današnjeg nema odgovora. Kako je onda moguće takođe da fizičko lice Mlađan Dinkić osnuje Mobi 63? Kako je moguće da Mlađan Dinkić, kao fizičko lice, preda papire u Agenciji za privredne registre? Gde su ovi prilozi? Dokle vi mislite da se skrivate? Mi nećemo odustati od ovih pitanja sve dok ne budemo dobili odgovore jer posle ovoga na red dolazi još veći kriminal. Nedostaje 198 miliona, koliko je ugovorena prodaja Mobi 63 Telenoru. Na jednoj stranici piše da je cena prodaje milijardu i 513 miliona, a na drugoj stranici – milijardu i 315 miliona. Mi smo postavili vrlo jednostavno pitanje, da dobijemo odgovor – koliko je uplaćeno na taj račun i kome su sredstva uplaćena? Da li se izgubilo 198 miliona? Odgovora nema. Kada mislite da odgovorite? Kada prodate i Telekom? Takođe, postavili smo pitanje Ministarstvu finansija, ministarka će doći za neki minut – da li je tačno da je uplaćeno 96 miliona depozita od strane Holdenhurst Holdin, jer je taj novac isplaćen tom preduzeću? Odgovora nema. Šta se krije iza ovoga? Oni kojima postavljam pitanje znaju da je u pitanju kriminal. Znaju da je u pitanju kriminal, i to veliki kriminal. Postoji još jedna stvar u pozadini, neću još izlaziti u javnost s tim, ali je ovde velika pljačka u pitanju i obmana građana Srbije. Zato, gospođo predsedavajuća, zahtevam od vas da vi kao Skupština insistirate kod državnih organa koji su obavezni da odgovore na ova pitanja, dostave odgovor SRS taksativno kako smo postavili pitanja – o čemu se radi i gde su pare? Ovo je izuzetno velika pljačka i ne bi smeli preko toga da pređemo.
Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286. Poslovnika? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Laslo Varga i Miroslav Markićević. U ovom trenutku, a pre prelaska na zajednički načelni pretres, na osnovu člana 27, člana 90. stav 2. i člana 87. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam Narodnu skupštinu da će sada biti određena kratka pauza i da ćemo rad nastaviti u 11.00 časova, starajući se o usklađenosti radnih tela, da ćemo u 11.00 časova nastaviti rad i tada otvoriti tačku dnevnog reda zajedničkog načelnog pretresa. Do tada teku još uvek svi rokovi predviđeni Poslovnikom za poslove pre otvaranje tačke. Danas ćemo raditi i posle 18.00 časova, do završetka rasprave zajedničkog načelnog pretresa. Uobičajena pauza od jednog sata biće određena između 17.00 i 18.00 časova. Hvala vam. Rad nastavljamo u 11.00 časova. [[Posle pauze – 11.20]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom posle pauze. Izvinjenje što je pauza bila određena do 11.00 časova, sada je već 11.20 časova, izvinjavam se narodnim poslanicima i građanima Srbije, ali je produženo vreme koje je dato da bi rad radnih tela bio usklađen i da ne bi bile bitno povređene druge odredbe Poslovnika od mene poslanicima lično izvinjenje. Obaveštenje o pozvanim na sednicu. Obaveštavam da je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača, Diane Dragutinović, ministarke finansija, pozvala da sednici prisustvuju i: Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Radina Todović, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, Ružica Stojiljković, pomoćnica ministra finansija, Nataša Kovačević, pomoćnik ministra finansija, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Ljiljana Petrović, rukovodilac grupe u Ministarstvu finansija, Bogdan Popović, posebni savetnik ministra finansija i Nada Mirković, samostalna savetnica u Ministarstvu finansija. Takođe vas podsećam da sednici prisustvuje i predsednik Vlade Republike Srbije Mirko Cvetković, a na osnovu člana 271. Poslovnika Narodne skupštine stav 1. po kome je predsednik Vlade uvek dobrodošao da obrazlaže predloge zakona koje Vlada kao predlagač šalje Narodnoj skupštini. Nastavljamo rad. Prelazimo na zajednički načelni pretres 7-13. tačke dnevnog reda: –PREDLOZI ZAKONA O BUDžETU SRBIJE ZA 2011. GODINU SA PRATEĆIM DOKUMENTIMA, IZMENAMA ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU, ZAKONA O PLATNOM PROMETU, ZAKONA O POREZU NA DODATU VREDNOST, ZAKONA O AKCIZAMA, ZAKONA O POREZIMA NA UPOTREBU, DRŽANjE I NOŠENjE DOBARA I ZAKONA O PENZIJSKOM I INVALIDSKOM OSIGURANjU Zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na finansijske planove za 2011. godinu i to: 1) Republičkog fonda o PIO, 2) Republičkog Zavoda za zdravstveno osiguranje i 3) Nacionalne službe za zapošljavanje, zatim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o platnom prometu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, Predlogu zakona o izmenama Zakona o akcizama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o 7-13. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe, srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković je u elektronskom sistemu, želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Povreda Poslovnika, koja je više pitanja vama, mislim da imate stari scenario, jer je Zakon o platnom prometu povučen sa sednice ovog dnevnog reda, a vi ste ga ipak pročitali da ćemo o njemu razgovarati. Samo pitam da li je povučen ili ne?
U pravu ste, obaveštenje o tome da je Vlada povukla Predlog zakona je dato juče, spisak svih zakona, o njemu smo glasali na pravovremeno dat predlog o spajanju tačaka i zajedničkom načelnom pretresu. Međutim, Vlada je povukla Predlog zakona iz procedure, te on neće biti predmet našeg rada, ali to ne može da stoji kako neu mom predlogu za spajanje rasprave, tako ni za dalji tok rasprave. Hvala na intervenciji. Ovaj predlog zakona je, kako je juče obaveštena Skupština, povučen iz procedure. Dakle, vreme poslaničkih grupa se raspoređuje shodno broju članova poslanika poslaničkih grupa i to tako da imaju: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, a najkasnije do trenutka kada se čitanjem otvara zajednički načelni pretres. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Zoran Kasalović – poslanička grupa SPS-JS; narodni poslanik Ivan Andrić – LDP; narodni poslanik Nenad Popović – DSS;narodni poslanik Vlajko Senić – G 17 plus; i poslanička grupa SRS – narodni poslanik Dragan Stevanović. Ukoliko još neka poslanička grupa želi da ovlasti bilo kog svog člana za predstavnika, molim vas da o tome obavestite nas, da bismo mogli da informišemo Narodnu skupštinu, predsednik poslaničke grupe može da ovlasti i bilo kog predstavnika u bilo kom trenutku sednice da grupu predstavlja, radi se samo o vremenu koje je ukupno na raspolaganju predsedniku poslaničke grupe ili ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe. Ako su sve poslaničke grupe predale liste ili dale izmene i dopune na listama, a ako nisu, molila bih da to sada učine, pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa. Poslanička grupa ZES ima izmenu, jedna izmena i dopuna, i jedno ime kod poslaničke grupe Napred Srbijo. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na finansijske planove za 2011. godinu i to: 1) Republičkog fonda o PIO, 2) Republičkog Zavoda za zdravstveno osiguranje i 3) Nacionalne službe za zapošljavanje, zatim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatnu vrednost, Predlogu zakona o izmenama Zakona o akcizama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Da li predstavnik predlagača Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? Predsednik Vlade želi reč. Izvolite za govornicu. Reč ima predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Mirko Cvetković.
Poštovani narodni poslanici, narodne poslanice, pred vama je predlog budžeta za 2011. godinu u čijoj su izradi ispoštovana dva za privredni oporavak ključna principa, a to su razvoj i štednja. Danas ni mnogo bogatijim zemljama od Srbije nije lako da ubrzavaju razvoj i povećavaju štednju. Zbog toga ističem da je predloženi budžet pre svega realan i predstavlja objektivni odraz ekonomske snage naše zemlje. Predloženi budžet je u funkciji dugoročnog razvoja zemlje, oživljavanja privrede i podizanja socijalne odgovornosti države. Pred Srbijom su krupni planovi i velike obaveze. To su: put ka Evropi, temeljite i vitalne reforme, revitalizacija privrede, izgradnja infrastrukture, stabilizacija regiona itd. Ni zlonamerni ne mogu osporiti činjenice da ova Vlada postiže ozbiljne rezultate na ostvarenju svih ovih nacionalnih ciljeva. Ali, da bi se ti ciljevi postigli potrebno je pre svega da Srbija bude snažna i stabilna. Uloga Vlade je da obezbedi vitalno funkcionisanje države i dostojanstveni život građana, što ovakav budžet osigurava. Srbiju, koja je više od decenija bila pod sankcijama, gubila prijatelje i poslovne partnere, sa atrofiranom privredom, i u ratovima uništenim ekonomskim resursima, svetska ekonomska kriza nije opustošila. Izbegli smo najgore, sprečili smo kolapse privrede, bankrote banaka i preduzeća i masovna otpuštanja radnika. Brojne zemlje koje su bile u znatno boljem položaju od nas prošle su mnogo gore. To se nije dogodilo samo od sebe, niti smo slučajno pošteđeni najgoreg. Ova vlada je u teškoj godini, koja je iza nas, preduzimala ozbiljne i pravovremene antikrizne mere i u godini koja je pred nama, a koja će biti lakša, Vlada će voditi sigurnu i stabilnu politiku, bez rizika, bez improvizacija, bez eksperimentisanja i bez poteza koji bi ometali demokratski razvoj zemlje. Podsećam da je 2011. godina zapravo godina u kojoj počinje realizacija novog modela ekonomskog razvoja koji suštinski treba da srpsku privredu stavi na zdrave noge i ovaj budžet upravo je usmeren ka tom cilju. Predloženi budžet Srbije, kao jedan od stubova ekonomske politike zemlje, jeste podsticaj, pošto obezbeđuje podršku privredi i industrijskom razvoju, izvozu i predviđa realizaciju značajnih infrastrukturnih projekata. On je takođe štedljiv, jer smanjuje javnu potrošnju. Budžet je stabilan, zato što osigurava nesmetano funkcionisanje vitalnih državnih funkcija. Konačno, budžet je socijalno odgovoran, jer pruža neophodnu državnu zaštitu ugroženim slojevima stanovništva. Na kraju, želim da vas zamolim da predloženi budžet posmatrate profesionalno i odgovorno, ako je moguće oslobođeni stranačke ostrašćenosti, obzirom na to da se radi o dokumentu od vitalnog značaja za sve građane i za budućnost naše države. Hvala puno.
Pitam, da li želi reč predstavnica predlagača, ministarka finansija, Diana Dragutinović? (Da.) Izvolite.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred vama se nalazi budžet Republike Srbije za 2011. godinu i prateći poreski i finansijski zakoni. Ovo je sedmi budžet u mandatu ove vlade, koji traje trideset meseci, što znači da prosečni budžetski ciklus, uključujući pregovaranje sa MMF, budžetskim korisnicima i usvajanjem u parlamentu, traje približno četiri meseca. Izrada budžeta je težak proces u svim zemljama, u svim vremenima, ne samo u Srbiji, ne samo sada u ovom političkom i ekonomskom trenutku. I baš zato što je težak proces, standard je da se radi jednom godišnje u stabilnim uslovima, podvlačim. U kriznim vremenima veliki broj zemalja u regionu, u EU, imalo je dva do tri rebalansa tokom 2009. i 2010. godine. Dakle, ne dešava se samo nama i zato ne treba predstavljati da se dešava samo nama i zato je nemoguće uvek poštovati kalendar, ma koliko on bio važan. Na ovom mestu, poštovani narodni poslanici, želela bih da se osvrnem i na razloge koji su doveli do kašnjenja, odnosno kasnijeg upućivanja budžeta Republike Srbije u parlament. Godina 2010. svakako je još jedna teška godina. Zbog toga što se privreda sporije oporavlja. To je pre svega uticalo na skromniji rast poreskih prihoda. Dakle, sporiji ekonomski rast utiče dvostruko negativno na budžetsku situaciju zemlje. On smanjuje rast prihoda i povećava rast rashoda. Usporeni rast prihoda otežao je uspostavljanje strogih ograničenja na rashode za svako resorno ministarstvo kod planiranja njihovih budžeta. Ovaj problem se pojavio pri izradi memoranduma u budžetskim limitima ministarstva već u junu. Nizak nivo prihoda prouzrokovao je ograničeni prostor za finansiranje novih politika za 2011. godinu. U takvim okolnostima fiskalni ciljevi su se mogli postići jedino odstupanjem od postojećih politika, preispitivanjem postojećih politika, postavljanjem skromnijih ciljeva za sprovođenje drugih politika. Rešenje za pokrivanje ovog manjka, a on je u junu iznosio negde oko 17 milijardi dinara, bilo je odloženo za kasniji budžetski proces, imajući u vidu nesigurne tendencije kada je u pitanju ekonomski rast. Problem se zaoštrava tokom leta i jeseni. Iako poreske procene nisu smanjene, izdaci za različite vrste socijalnih izdataka su povećani. Trebalo je ostvariti deficit države u 2011. godini od 4,1% društvenog proizvoda. Postizanje ovog ciljanog deficita, dogovorenog i sa MMF, bio je težak i dugotrajan proces. Volela bih da 2011. godina buce godina dinamičnog ekonomskog rasta, stabilna i da nam je ovo i prvi i poslednji budžet za 2011. godinu. Ali moram reći sa ovog mesta da je ipak još uvek velika neizvesnost pred nama kada je brzina oporavka u pitanju. Pokušaću da izložim s kojim smo se sve ograničenjima suočavali i koje su sve borbe vođene u budžetskom procesu do sada. Program sa MMF predstavio je i postavio je glavne globalne okvire kada je veličina ukupnih javnih prihoda i rashoda u pitanju. Fiskalna pravila koja smo usvojili u Zakonu o budžetskom sistemu postavili su opšta fiskalna pravila: pravilo deficita javnog duga, pravilo indeksacije plata i penzija i zlatno pravilo investiranja. Naravno, ograničenja su predstavljala i prava lokalne samouprave i AP Vojvodine. Drugi zakoni povodom različitih vrsta nediskrecionih rashoda, borba oko prioriteta unutar koalicione vlade, borba ministra finansija protiv svih i predstoji još jedna, verovatno najvažnija borba, ne više iza kulisa, već u političkoj areni ovde pred vama. Ekonomski trenutak karakteriše rast BDP od 1,5% najveći u regionu, ali se inflacija ubrzava i iznosi 10,6% u ovom trenutku i takođe je, nažalost, najveća u regionu. Izvoz je osnovni pokretač razvoja, cenovna konkurentnost zadovoljavajuća. Platno-bilansni deficit iznosi oko 2,5 milijarde evra, 8% društvenog proizvoda, pre krize dostizao je 6 milijardi evra, dakle 18% društvenog proizvoda, veliko prilagođavanje je izvršeno. Poboljšanje spoljnotrgovinskog bilansa se nastavlja, ali je neravnoteža platnog bilansa još uvek visoka. Kapitalni prilivi nisu više dovoljni za finansiranje smanjenog deficita. Serija dužničkih kriza u Evropi usporava mobilnost kapitala, što nepovoljno deluje na brzinu oporavka srpske privrede. Ovakva makroekonomska kretanja postavljaju stroge ciljeve pred fiskalnu politiku. Smanjiti deficit predstavlja prioritet sa skoro 4,8 na 4,1% društvenog proizvoda. Kontrolisati rast plata i penzija, promeniti strukturu javnih rashoda, primeniti fiskalna pravila i sada i nakon programa sa MMF. Stanje javnog duga u Republici Srbiji iznosi 11,6 milijardi evra i to je 38,8% društvenog proizvoda, što je u granicama definisanog opšteg fiskalnog pravila od 45%. Ako pođemo od rigidne pretpostavke da se prihodi od privatizacije neće koristiti za prevremeno vraćanje duga, deficit koji ćemo imati na kraju 2011. godine iznosi oko 42% društvenog proizvoda. Zamolila bih vas da na iznos garancija i novih zaduživanja gledate u sledećem svetlu. Dakle, predviđeni projektni zajmovi, programski zajmovi i garancije realizuju se u proseku od oko 30%. Projekti se pregovaraju i povlače nekoliko godina, ali je postojanje odgovarajućih projekata u budžetu uslov da pregovori počnu. Dakle, isti krediti i garancije egzistiraju u budžetu nekoliko godina. Podloga za budžet za 2011. godinu jesu i izmene nekoliko poreskih zakona. Rekla bih da izmene poreskih zakona nisu značajne. Prvi zakon koji se menja jeste Zakon o PDV-u. Dakle, u skladu sa evropskim direktivama, predlaže se oporezivanje južnog voća, personalnih računara i komponenti od kojih se sastoje personalni računari, promet, usluge i smeštaj u hotelima, motelima, domovima, kampovima po opštoj stopi PDV od 18%. Takođe, promenjen je i Zakon o akcizama, samo u onom domenu koji se tiče oporezivanja cigareta. Predviđena je dalja harmonizacija akcizne politike sa propisima i standardima EU, kada su minimalne akcize u pitanju. Dakle, u 2011. godini iznos specifične akcize na cigarete iznosiće 26 dinara. To je različito samo za 2,5 dinara u odnosu na Akcioni plan. Od 1. januara 2012. godine, samo u specifičnoj akcizi ad valorem ostaje nepromenjen – 35% i iznosiće 30 dinara. Pred vama su, takođe, promene Zakona o porezu na imovinu. Zakon pretpostavlja jednostavnost, što znači manji broj poreskih stopa, pravičniju raspodelu poreskog tereta, srazmerno ekonomskom bogatstvu poreskih obveznika. Poreska osnovica kod poreza na imovinu smanjuje se za iznos razlike sadašnje i predložene stope amortizacije. Dakle, u sadašnjem zakonu stopa amortizacije iznosi 1,5%, a smanjuje se na 0,8%. Takođe, smanjuje se poreska osnovica za iznos amortizacije koji je do sada mogao da bude najviše 70%, u sadašnjem predlogu može da bude najviše 40%. Podvlačim da je poreska stopa na imovinu, praktično, limit koji centralna vlast postavlja lokalnim nivoima vlasti, dakle, do 0,3% na zemljište. Naravno da može manje, lokalne samouprave to najbolje mogu da odrede. Za ostale nepokretnosti do 0,4%. Naravno da može biti manje, to je u rukama lokalnih samouprava. Promenjen je iznos poreskog kredita. Poreski kredit više nije izražen u relativnom iznosu 40% plus po 10% za svakog člana domaćinstva, najviše do 70% vrednosti. Dakle, poreski kredit je sada izražen apsolutnim iznosom od 10.000 dinara, najviše do 50% poreske obaveze. Takođe, promene ili male promene su nastale kod poreza na nasleđe i poklon. Predlaže se izuzimanje od oporezivanja mopeda, motokultivatora, traktora, radnih mašina, proširuje se predmet oporezivanja, u smislu da se poklonom smatra i pokrivanje rashoda poreskog obveznika. Poreska osnovica jeste tržišna vrednost na koju se primenjuje proporcionalna stopa. Poresko oslobođenje je povećano sa 9 na 30 hiljada dinara. Takođe, porez na prenos apsolutnih prava usklađen je sa prethodnim porezom. Predlaže se izuzimanje od oporezivanja mopeda, motokultivatora, traktora i ostalih radnih mašina. Uvodi se obaveza državnim organima i organizacijama, kao i organima teritorijalne autonomije, da jedinicama lokalne samouprave besplatno dostavljaju podatke kojima raspolažu za potrebe utvrđivanja poreza na imovinu. Takođe, izvršene su i manje promene u okviru poreza na upotrebu, držanje i nošenje dobara. Najvažnija promena jeste ukidanje poreza na upotrebu mobilnih telefona, počev od 1. januara 2011. godine. Proširuje se oslobođenje po osnovu poreza na upotrebu motornih vozila i poreza na upotrebu plovila i smanjen je iznos poreza na motocikle i određena plovila. Manje izmene su izvršene i u okviru Zakona o budžetskom sistemu. Pre svega, ispravljena je nedovoljna preciznost nekih članova koji su govorili o prihodima i rashodima, iako su govorili o prihodima i primanjima, rashodima i izdacima. Svakako, najvažnija promena jeste izmena posebnih fiskalnih pravila u funkciji ostvarivanja ciljanog deficita. Koje su makroekonomske pretpostavke budžeta za 2011. godinu? Projekcija realnog ekonomskog rasta iznosi 3% društvenog proizvoda. Dakle, nepromenjena je, iako je projektovana inflacija krajem 2010. godine od 10,6% iznad cilja koji iznosi 6 plus-minus dva. Narodna banka i dalje cilja inflaciju od 4,5% sa mogućim oscilacijama plus-minus 1,5% do kraja 2011. godine. Budžet za 2011. godinu je u skladu sa fiskalnim pravilima definisanim u Zakonu o budžetskom sistemu. Ciljani deficit opšteg nivoa države iznosi 140 milijardi dinara, odnosno 4,1% društvenog proizvoda. Želim sa ovog mesta još jednom da kažem da je neophodno da i u narednim godinama imamo deficit, da bismo obezbedili solidan ekonomski oporavak, a uz podršku monetarne politike, bez pritiska na inflaciju. Mnogo je važno da razumemo da je nemoguće smanjiti deficit preko noći, ali je moguće usidriti fiskalna očekivanja. Dakle, osnovni ciljevi ovog budžeta jesu smanjenje budžetskog deficita na ono što je definisano Zakonom o budžetskom sistemu, a u funkciji ostvarenja tog deficita, kao što sam pomenula, bilo je neophodno prilagoditi posebna fiskalna pravila ostvarenju opštih ciljeva. Osnovni elementi budžeta za 2011. godinu: ukupni prihodi i primanja iznose oko 803 milijarde dinara, dakle, 724,4 milijarde budžetskih prihoda i oko 76,4 milijarde dinara sopstvenih prihoda. Ukupni rashodi i izdaci definisani su u visini od 897,5 milijardi dinara, 818,4 budžetski i 76,4 sopstvenih. Budžetski deficit iznosi 94 milijarde i kada tome dodamo nabavku finansijske imovine u cilju sprovođenja javne politike od 26,25 milijardi dinara planirani ukupni fiskalni rezultat iznosi 120,5 milijardi. U osnovi, budžetski prihodi su povećani u odnosu na rebalans budžeta Republike Srbije za 65 milijardi dinara, budžetski rashodi takođe za 65 milijardi dinara, budžetski deficit i opšti fiskalni rezultat su nominalno isti. Najvažnije karakteristike budžeta za 2011. godinu jesu odmrzavanje plata i penzija od januara, pri čemu će rast biti limitiran na 2%. Međutim, ovaj budžet podrazumeva značajniji rast najnižih penzija, odnosno minimalnih penzija i najnižih zarada. Ovaj rast omogućava da se ne sme ugroziti opšte pravilo fiskalnog deficita i ne sme biti ugrožena srednjoročna putanja smanjenja izdataka plata i penzija na 8, odnosno 10% društvenog proizvoda. Sledeća bitna karakteristika jeste da postepeno vraćamo transfere lokalnim samoupravama na onaj nivo koji su imali pred krizu. Dakle, ovaj budžet podrazumeva da su povećana sredstva za 25%. Iznos subvencija iz republičkog budžeta zamrznut je na nivou 2010. godine, izuzev subvencija koje se odobravaju javnom preduzeću "Železnice" i Rudnicima uglja "Resavica", budući da se ove subvencije daju za zarade zaposlenima, tako da će zarade zaposlenih u ovim javnim preduzećima deliti sudbinu zaposlenih u državi kao celini. Zamrznuti su fiskalni podsticaji, odnosno subvencionisani krediti na nivo koji su imali 2010. godine, pri čemu je izvršena još jedna krupna promena, znači sve stimulacije i neophodna ulaganja koja se tiču "Fijata" iz resora Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja prešla su u Ministarstvo finansija. Kapitalni rashodi ograničeni su na nivo od 32 milijarde dinara, to su samo, ponavljam, budžetska sredstva. Prioritet će biti dat malom broju krupnih projekata, namerno podvlačim da su ovo samo budžetska sredstva, da na raspolaganju za krupne investicione projekte do sada su odobreni krediti u iznosu od 1,1 milijarde evra. Značajno je povećana socijalna zaštita, po različitim osnovama – deca, porodica, materijalno obezbeđenje porodice, invalidi – izdvojeno je 90 milijardi dinara. Opet sa ovog mesta hoću da spomenem da imamo 54.500 korisnika boračko-invalidske zaštite, 67.000 različitih prava, 34.500 porodilja, 64.500 korisnika roditeljskog dodatka, 400.000 dece koja primaju dečiji dodatak, 70.000 porodica i 180.000 korisnika materijalnog obezbeđenja porodice; hraniteljske porodice se staraju oko 5.400 dece, 54.000 je korisnika tuđe nege i pomoći. Ono što obično privlači najviše pažnje vas poslanika jesu diskrecioni rashodi, oni rashodi preko kojih Vlada vodi svoju ekonomsku, odnosno pre svega fiskalnu politiku. Diskrecioni rashodi u svom nominalnom iznosu su nepromenjeni u odnosu na budžet iz 2010. godine. Oni iznose 113,5 milijardi dinara, subvencije 55, subvencionisani krediti 26,5 milijardi i kapitalni rashodi 32 milijarde. Na kraju, o finansiranju. Kao što sam rekla, deficit iznosi 120,5 milijardi dinara. Otplate kredita iznose 75 milijardi dinara, za obveznice Londonskog kluba "Star", u deviznu štednju i otplate glavnice po ranije uzetim kreditima. To će se finansirati trezorskim zapisima i kreditima, korišćenjem sredstava za konsolidovanog računa Trezora, neutrošenim sredstvima iz ove godine i, naravno, sredstva dobijena iz privatizacije smanjiće potrebu za zaduživanjem. Ovo je budžet koji nas vodi do cilja koji smo sebi postavili za 2015. godinu. On jeste korak koji nas vodi do tog cilja, a cilj je, da ponovim, smanjenje fiskalnog deficita na 1% društvenog proizvoda, što u proseku iznosi 0,75% godišnje. Stabilizacija javnih rashoda na nivou od oko 42%, stabilizacija javnog duga, promene strukture javnih rashoda i vođenje fiskalne politike u skladu sa načelom međugeneracijske pravičnosti. Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, poštovano predsedništvo, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred vama se nalazi budžet Republike Srbije za 2011. godinu i prateći zakoni. Ovaj budžet zaista zahteva socijalnu koheziju. To je njegova osnovna pretpostavka. Zato vas molim da u danu za glasanje, bez obzira sa koje strane bili, podržite ovaj zakon. Hvala.
Narodni poslanik Radojko Obradović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član 27. Ima još nekoliko članova, ali ukratko. Jutros smo dobili, pošto u svakom od zakona piše ko je ovlašćen ispred Vlade, i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju nema ovlašćenog predstavnika, a jutros smo neposredno nakon što su završena pitanja dobili informaciju da je ispred Vlade ovlašćena gospođa Diana Dragutinović. Pretpostavljam da gospođa Dragutinović omaškom nije rekla ni jednu jedinu reč o tom zakonu, ali mislim da bi bilo jako važno da nam kaže šta se menja u tom zakonu. Ne znam da li je dobila tu informaciju.
Nema povrede Poslovnika i to vi znate jednako dobro kao i ja. Poslovnik zahteva da Vlada obavesti Narodnu skupštinu o tome ko je predstavnik Vlade i to je ispunjeno i narodni poslanici i vi ste obavešteni da je za tačku dnevnog reda koju citirate ovlaštena ministarka finansija Diana Dragutinović. Ono što vi želite, da predstavite povredom Poslovnika i sadržaj izlaganja, tu vam ne mogu pomoći. To ćete morati sa ministarkom kroz replike i ostalo, jer to nije povreda Poslovnika. Molim vas da ne dobacujete da se replike, pošto vas stenogrami demantuju, koliko sa rada sednica prošle nedelje. Replika se ne dozvoljava kada je neosnovana i kada nema potrebe, a kada god je osnovana dobija se. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? S obzirom da na osnovu člana 171. za budžet Republike Srbije su nadležni praktično skoro svi odbori Narodne skupštine, ne prozivam nijednog od predsednika odbora, odnosno izvestioca, posebno. Koji god od predsednika ili izvestioca odbora želi da koristi svoje pravo da govori, molim vas da se prijavite. Da li neko želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, počevši od najmanje ka najvećoj? (Da.) Narodni poslanik Momo Čolaković ima prvi reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovana ministarko i predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, Predlogom zakona o budžetu za 2011. godinu, kako je i ministarka istakla, predviđena su ukupna sredstva od blizu 900 milijardi dinara i rashodi takođe sa približno 140 milijardi deficita. Ono što smo mi mogli da zapazimo u ime poslaničke grupe PUPS da su izbalansirani i prihodi i rashodi na nivou 2010. godine, što je po nama pozitivno i dobro. S druge strane, iznos javnog duga za 2010. godinu oko 150 milijardi evra, a unutrašnji javni dug, kako je ministarka kazala oko 11 milijardi evra. Najveća sredstva su predviđena Ministarstvu finansija i to preko 180 milijardi dinara. Što se tiče dotacija PIO fondu, ona su u odnosu na rebalans budžeta za 2010. godinu od 195,2 milijarde, povećane na 200,1 milijardu ili nešto preko pet milijardi više. Ministarstvu infrastrukture predviđeno je povećanje od oko 1,6 milijardi dinara. Na drugoj strani, Ministarstvu za nacionalni investicioni plan predviđeno je skoro 20 milijardi više, odnosno sa 12,6 na 32,4 milijardi i, što posebno treba istaći, da su sredstva predviđena pre svega za ulaganje u razvoj i infrastrukturu, što je po nama prihvatljivo. Na drugoj strani Ministarstvo za rad i socijalnu politiku imaće na raspolaganju preko 118 milijardi dinara, što je otprilike nešto sedam milijardi više u odnosu na 2010. godinu. Republički Fond PIO planira tekuće prihode u visini od blizu 500 milijardi, tačnije rečeno 498,8 milijardi i to od doprinosa 257,51 i od transfera na nivou ostalih ministarstava 230,9 i ostalih transfera od organizacija, osiguranja, sedam milijardi. Ako se sve ove cifre uporede, može se doći do zaključka da je ovo jedan od budžeta koji je uspeo da pomiri, na prvi pogled, suprotstavljene ciljeve, a to su veće investicije i izdvajanje za razvoj, za infrastrukturu, kao i veća socijalna davanja. To po meni predstavlja veliki uspeh. S obzirom da je to izvedeno u vreme dok još uvek traje i veoma snažno pogađa ekonomska kriza, da se sa približno istim deficitom u odnosu na 2010. godinu i većim iznosom sredstavaza vraćanje dugova po inostranim kreditima, u tome dobija na značaju još više. Kod PIO, kao i ostalih vidova socijalnog osiguranja, socijalne pomoći, poslanička grupa PUPS smatra da su zacrtani iznosi dobro postavljeni jer su za sve ove namene obezbeđena odgovarajuća sredstva u istom iznosu kao za 2010. godinu, znači u realnom iznosu ili nešto i povećani. S obzirom da su po preceni naše poslaničke grupe Zakonom o budžetu za 2011. godinu izbalansirani odnosi između razvojnih investicionih politika sa jedne strane i na drugoj strani socijalnih politika i da se time, pored ekonomskog razvoja i investicija obezbeđuje socijalna sigurnost i stabilnost, zbog toga će poslanička grupa PUPS dati podršku Zakonu o budžetu za narednu godinu, odnosno 2011. godinu. Takođe, podržaćemo i sve druge zakone koji obezbeđuju ostvarivanje budžeta za 2011. godinu. Zahvaljujem na pažnji.
Iskorišćeno je 6 minuta i 20 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima poslanik Balint Pastor.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je srećan i veseo dan svih kojima je bitno načelo ustavnosti u Republici Srbiji, a tužan dan za rezervne igrače vladajuće većine u Narodnoj Skupštini, pošto će SVM glasati za predloženi budžet za 2011. godinu. Glasaćemo za ovaj predlog jer se prvi put desilo da Vlada Republike Srbije uputi u skupštinsku proceduru predlog koji je u skladu sa Ustavom Republike Srbije, tačnije članom 184. Svakako želim da čestitam Vladi Republike Srbije što je taj cilj sada postignut u petoj godini primenjivanja ili primene ovog Ustava Republike Srbije. Pažljivim čitanjem smo ustanovili da je ustavni minimum od 7% poštovano, ali to nije problem svih ovih godina, problem je bio da li se poštuje odredba o tome da najmanje tri sedmine budžeta treba da se opredeli za kapitalne rashode na teritoriji AP Vojvodine. Ako znamo da je predloženi budžet Pokrajine, o čemu u ovim trenucima raspravlja i pokrajinska skupština, 60,7 milijardi dinara, onda je lako doći do zaključka da je minimalan zbir iznosa koji moraju biti opredeljeni za kapitalne investicije na teritoriji AP Vojvodine 26 milijardi dinara. Pažljivim čitanjem budžeta smo ustanovili da je opredeljeno 27,2 milijarde dinara za kapitalne investicije na teritoriji AP Vojvodine za 2011. godinu, i to: 9,8 milijardi preko Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodine, 6 milijardi dinara za 110 projekata u saradnji sa Fondom za razvoj Republike Srbije za podsticaj građevinske industrije u uslovima ekonomske krize, 6,1 milijardi dinara će se obezbediti za kapitalna ulaganja preko pokrajinskih organa uprave. Sredstva u iznosu od milijardu i 300 miliona dinara su planirana za razvoj odnosno za kreditne aranžmane preko pokrajinskih fondova, tj. Fonda za razvoj, Garancijskog fonda i Fonda za razvoj poljoprivrede AP Vojvodine. Sredstva u visini od dve milijarde dinara su rezervisana u okviru razdela Ministarstva finansija na ime tekućeg transfera budžeta AP Vojvodine u cilju obezbeđivanja nivoa i strukture budžeta AP Vojvodine. Najmanje milijarda dinara kroz NIP i najmanje milijarda dinara od Ministarstva infrastrukture, odnosno Ministarstva za infrastrukturu Republike Srbije. Ukoliko pogledamo, još jedanput da kažem, koji je zbir ovih iznosa opredeljenih za kapitalna ulaganja predlogom budžeta pokrajine i predlogom budžeta Republike za 2011. godinu, onda dolazimo do zbira od 27,2 milijarde dinara. Zbog toga možemo da izjavimo da je predlog u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Veoma smatram bitnim naglasiti da je ovo prvi budžet koji vodi računa i o strukturi prihoda AP Vojvodine. Ovo je prvi budžet koji na Vojvodinu ne gleda kao na protočni bojler, ne gleda na taj način da je potrebno poštovati samo tih 7% i ne radi se o tome o čemu se radilo prethodnih godina da su skoro sva sredstva bila transferna sredstva za plate u obrazovanju, transferna sredstva za lokalne samouprave na teritoriji AP Vojvodine itd. Znači, predlog je u skladu sa Ustavom, ali mi predlogom ne možemo, naravno, biti zadovoljni. Smatramo da u privredi Republike Srbije vlada katastrofalno stanje, s jedne strane. S druge strane, gospođo ministarka, nadam se da će se ova projekcija izvršavati i da će se u potpunosti poštovati. Nadam se da neće biti rebalansa u toku 2011. godine, jer bismo opet morali da računamo da li Vojvodina dobija ono što treba da dobije na osnovu Ustava Republike Srbije. Mogu da vam kažem da smo uvereni da je vredelo glasati protiv budžeta za 2010. godinu. Jeste da smo zbog toga kažnjeni izbacivanjem iz gradske i opštinske vlasti u Subotici i Senti, ali nam je obraz ostao čist i to je dovelo do toga da Vlada RS vodi računa o poštovanju Ustava. Vredelo je glasati i za protivustavan rebalans 2010. godine, jer smo time pokazali dobru nameru, bez obzira što taj rebalans, kao što smo i tada rekli, nije bio u skladu sa Ustavom, ali posle tog našeg izjašnjavanja su počeli razgovori o tome da nađemo zajedničkim snagama rešenje koje bi dovelo do predloga koji u potpunosti poštuje Ustav RS u odnosu na finansiranje AP Vojvodine. Ovo je prvi budžet koji ne razmišlja isključivo o 7% nego i o tri sedmine, prvi budžet koji razmišlja o kapitalnim investicijama na teritoriji Vojvodine. Drago mi je što se odustalo od modela zaduživanja ili uvođenja novih vidova poreza. To su bila rešenja koja ste vi, gospođo ministarka, 25. novembra nama ponudili kada smo vodili jednu lepu raspravu u Narodnoj skupštini o rebalansu budžeta za 2010. godinu. Može se postići poštovanje Ustava i bez uvođenja novih vidova poreza na teritoriji Vojvodine ili preteranog zaduživanja. Još jednom moram da apelujem, da vam skrenem pažnju na dve stvari. Prva je stvar da se nadamo da ove cifre neće biti pogoršane prihvatanjem nekog amandmana. Bio je presedan 2008. godine kada ste prihvatili jedan amandman opozicione stranke u vezi NIS, kojim ste onemogućili da 90% prodajne cene NIS Vojvodina dobije odmah. Dobili smo 50%, a 40% još uvek nismo dobili. Ne znam da li ima smisla da vas pitam kada će Vojvodina dobiti tih 40% prodajne cene NIS koji je bio sadržan u budžetu za 2009. godinu? Nema toga u budžetu za 2010, nema ni u budžetu za 2011, a ne znam da li tih para uopšte ima ili su potrošene mimo odredaba budžeta za 2009. godinu. Druga stvar na koju vam želim skrenuti pažnju jeste da se ove cifre poštuju i da nemamo problem krajem 2011. godine sa tim da smo glasali za budžet koji je bio u skladu sa Ustavom, ali se nije realizovao na način da i u praksi Ustav bude poštovan. Na kraju bih želeo da kažem još nekoliko rečenica o stavkama u budžetu. Nije mi jasno kako je moguće da je za Direkciju za restituciju planirano svega 65,3 miliona dinara. Ne znam kako Vlada RS želi da donese zakon o restituciji i započne restituciju u 2011. godini kada nisu planirana ni minimalna sredstva za restituciju, a vi ste, gospođo ministarka, više puta najavljivali, odnosno obećavali da rebalansa neće biti. Nadam se da neće biti rebalansa i gde ćemo opet morati da računamo da li ima 7% i tri sedmine, a to nam, moram da vam priznam, dosta vremena uzima i zbog toga se nadam da neće biti rebalansa. Ako rebalansa neće biti, ne znam kako ćemo krenuti putem restitucije u 2011. godini. Mislim da je krajnje vreme da započnemo taj proces. Istovremeno smo zadovoljni iznosom koji je planiran za Nacionalni savet nacionalnih manjina. To je iznos od 284,5 miliona dinara. To je uvećanje, ne veliko, ali kada uzimamo u obzir da su sredstva za tu namenu u 2010. godini bili planirana u visini od 237 miliona dinara. Isto tako nas raduje što će Narodna skupština raspolagati sa više novca u 2011. godini. Za nas je od izuzetne važnosti da ćemo ponovo imati sredstva za prevođenje određenih zakona na jezike nacionalnih manjina. Taj program je postojao pre dve godine, 2008. godine, ali zbog nedostatka sredstava Narodna skupština nije bila u mogućnosti da obezbedi iznose za tu namenu. Istovremeno vam moram reći da se apsolutno ne slažemo sa izdvajanjima za agrarni budžet. To je rekao i ministar poljoprivrede. Znam da su svi ministri nezadovoljni, ali ako imamo poljoprivredu kao jedinu granu privrede u RS koja posluje i dalje sa suficitom, a taj suficit je u 2010. godini iznosio oko milijardu dolara, onda nam stvarno nije jasno zašto država, odnosno Vlada ne poklanja više pažnje agrarnom budžetu i poljoprivredi. Dobro je što će lokalne samouprave dobiti više sredstva nego u 2010. godini, ali ćemo se složiti da je ovaj predlog budžeta još uvek protivzakonit u odnosu na finansiranje lokalnih samouprava, još uvek se ne poštuje odredba iz Zakona o finansiranju lokalnih samouprava. Znam da ni vi nemate problem da to kažete. To ste rekli juče i na Odboru za finansije, ali moramo i na plenumu da konstatujemo da lokalne samouprave neće dobiti ni 2011. godini onaj iznos koji im pripada na osnovu Zakona o finansiranju lokalne samouprave, bez obzira što će dobiti gotovo četvrtinu sredstava više, odnosno osam milijardi dinara više u odnosu na budžet za 2010. godinu. Na kraju bih želeo da govorim vrlo kratko o nekim poreskim zakonima. Pre svega, o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Nama je drago što 2011. godine ti poreski zahvati neće biti toliki, neće biti te dažbine toliko visoke kako se to pretpostavljalo pre nekoliko dana ili pre nedelju dana. Isto tako, moram da vam kažem da jasno treba saopštiti da se ne slažemo sa prebacivanjem odgovornosti na lokalne samouprave. Vlada Republike Srbije je vrlo mudro donela odluku da je stopa poreza na imovinu 0,4% maksimalno i da će lokalne samouprave odlučivati koju stopu će primenjivati na svojoj teritoriji, kao što ste vi rekli gospođo Dragutinović, to će opštine i gradovi učiniti, s obzirom na činjenicu da li imaju siromašne ili bogate građane. Ne znam da li opštine imaju krajem 2010. godine bogate građane u većini slučajeva ili u srazmeri stanovništva. Mislimo da se tu radi o prebacivanju odgovornosti na lokalne samouprave. Lokalne samouprave još uvek nemaju svoju imovinu, jedva da imaju neke izvorne prihode. Zbog toga i nemaju neki veliki iznos. Ako žele da prežive, onda će vrlo teško moći da donesu odluku da će primenjivati stopu nižu od 0,4% u odnosu na porez na imovinu. Zbog toga, još jedanput apelujem na Vladu i očekujem i odgovor, kada Vlada Republike Srbije misli da uputi u proceduru Predlog zakona o javnoj svojini i Predlog zakona o finansiranju AP Vojvodine? Želim da vam skrenem pažnju na činjenicu da, na primer, pokrajinske takse čine svega 0,005% budžeta AP Vojvodine. Vojvodina se još uvek finansira jedinom delom poreza na zarade i delom poreza na dobit preduzeća, bez obzira što je nedavno izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu ostavljena mogućnost Vladi da i druge vidove poreza odredi kao izvore finansiranja AP Vojvodine. To još uvek nije učinjeno, a zakon o javnoj svojini još uvek nije u skupštinskoj proceduri, bez obzira što je Vlada imala rok do kraja 2008. godine po Ustavu da taj predlog uputi u skupštinsku proceduru, tačnije, da Narodna skupština usvoji zakon o javnoj svojini. Imaćete podršku našu za ovaj predlog budžeta. Istovremeno očekujem odgovor na određena pitanja. Gospođo Dragutinović, najviše bi mi značio odgovor na pitanje kada možemo očekivati Predlog zakona o javnoj svojini i Predlog zakona o finansiranju AP Vojvodine? Mislim da bi se tim zakonima rešili neki veliki problemi, da ne bismo morali računati subotom i nedeljom sedam posto i tri sedmine, nego da bi Vlada Republike Srbije mogla rasterećenije ulaziti u budžetske rasprave sledeće godine. Hvala.
Osamnaest minuta i 20 sekundi iskorišćeno vreme predsednika poslaničke grupe. Da li narodni poslanik Velimir Ilić želi reč? (Da.)
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, dobili smo opet predlog budžeta za 2011. godinu u nedoba. Sada smo dobili zadatak da ga u jednom najkraćem roku usvojimo. Bilo mi je žalosno pre neki dan, kada ste me vi nažalost opomenuli zbog moje intervencije i kaznili, kada je ministar dan uoči sednice Vlade za lokalnu upravu izjavio da još nije video predlog budžeta. To je bilo nekoliko sati pred usvajanje na Vladi. Kako je mogao ministar da pročita hiljadu strana i da to sve jednostavno glasa, i da da svoja mišljenja u tako kratkom roku? Moja primedba je bila potpuno opravdana. Danas Predlog zakona o budžetu želimo da sakrijemo od javnosti, pa smo provukli i dva zakona koja ga prate u paketu, a to su veoma važni zakoni, Zakon o PIO i Zakon o porezu na imovinu. To su dva značajna zakona i o njima danas skoro niko neće ni diskutovati. Svi će razgovarati o budžetu, jer budžet je ipak zakon koji je najbitniji u toku jedne kalendarske godine. Niko neće primetiti da će se uz njega provući i glasati zakon koji je za penzionere katastrofalan, posle inflacije od 11% koja se očekuje u ovoj godini, posle poskupljenja životnih namirnica od 34% u 2010. godini, posle onoga što se predviđa, vidite da traže da struja poskupi i do 60%, a porez na imovinu je odobren da može da poskupi i do 60%. To povećanje penzija je toliko minorno, to je jedna mrvica u odnosu na ona poskupljenja koja će biti u narednoj godini. Mogu reći da je iduća godina jedna izuzetno teška godina za penzionere u Srbiji. Ne mogu da shvatim da neki ljudi to olako posmatraju i kažu – dobili smo i zadovoljni smo. Šta ste dobili? Zakon za imovinu? On će jednostavno biti zakon koji će opteretiti sve građane Srbije i pokupiti i ono malo sredstava što budu imali, jer lokalne uprave da bi preživele one će morati da ga uvećaju. Znate da sada imamo velike probleme u državi, da su mnogi objekti koji su izgrađeni, namenski, prazni, da se ne radi. U tom zakonu će ceh da plate najviše građani Srbije, jer oni plaćaju realnu vrednost svoje imovine i porez na tu realnu vrednost. Tajkuni će najmanje tu da plate, jer oni plaćaju na knjigovodstvenu vrednost koja je izuzetno mala u pojedinim firmama i to će biti jedna teška godina za građane Srbije. Mi smo sada dobili jedan predlog budžeta koji je veoma olako i veoma neodgovorno, izuzetno konfuzno izložio premijer Vlade gospodine Cvetković. Očekivao sam jedno ozbiljno izlaganje premijera i ministarke finansija. Međutim, premijer je došao uz njegov obavezni smešak, održao je jedan svoj ekspoze od nekoliko minuta. Rekao je da će ova naredna godina biti bolja nego ova 2010. godina. Pozdravio i otišao. Problemi su ostali. Kada pogledate, isto se događa kao i u prethodnom budžetu. Što je najbitnije za Srbiju, ova naredna godina je izborna godina za vladajuću koaliciju. Kada pogledate budžet, vidite da su to samo obećanja, projekti. Projektovaće se i početi da se radi jedan auto-put, štaviše, Pojate, Preljina, Beograd – Čačak i Čačak – Požega, koridori i sve to. Kao što je bilo u izbornoj kampanji, kada ste gospodo iz vladajuće koalicije dolazili na vlast i kada ste rekli – ne jedan auto-put, četiri auto-puta, kada ste ugasili koncesiju koja je bila izuzetno velika investicija u Srbiji i odlična investicija i kada ste sada uveli ovde turske firme bez tendera, gde pominjete samo neki memorandum o saradnji koji je potpisan, a već ga ubacujete i planirate kao neke investicije koje će biti u narednoj godini. To je sve ne na dugom štapu, nego na predugom štapu. Ko vam daje za pravo da više uvodite ovu Srbiju u investicije, "grlom u jagode", bez cilja, bez plana, bez projekta, bez tendera. Nije tačno da niste imali projekte, gospodo, što i sada pokazujete kroz ovaj rebalans budžeta, ove sporne auto-puteve, evo, pominjete idejne projekte gde je kompletno sve razrađeno. Ali, zašto nije urađen izvođački projekat? Zato što se ne zna izvođač, kojom će tehnologijom raditi i to se ostavlja za kraj, kad se odaberu izvođači. Šta je bio problem da se kompletno završi projektna dokumentacija? Bilo je Ministarstvo finansija, vi znate da po zakonu mora za ekologiju na autoputevima da se da 1%. Znači, čim predate projekat, morate da uplatite. Znate li koliko je 1% na jedan auto-put? To su sredstva koja nisu bila obezbeđena i zato nisu mogli projekti da se predaju i ozvaniče i da se zvanično dobiju papiri o tim projektima. Međutim, projekti postoje. Vi pričate sada o velikim investicijama. Ako Ministarstvo za infrastrukturu na svom razdelu za investicije ima milijardu i dvesta miliona dinara, šta možemo da očekujemo od infrastrukture? Sve ste pare ponovo složili u NIP, NIP koji nigde ni u jednoj normalnoj državi ne postoji. To kod nas postoji. Kada je Đilas trebalo da dođe u Vladu, on je insistirao da se otvori Ministarstvo za NIP i mi smo ga napravili. Ponovo, kao i ove godine, evo, pogledajte Zakon o budžetu, sve pare su u Ministarstvu ekonomije, odnosno kod Dinkića i u NIP. Kompletne pare ove države su u rukama dva ministra i zato će oni, naravno, praviti regionalne centre, predlagati, raditi šta hoće, a svi drugi će zavisiti od njih. Zašto svako ministarstvo nema definisanu svoju poziciju investicija i kada usvojimo zakon o budžetu tačno znamo šta smo usvojili i šta se u ovoj godini radi i gradi, koji se projekat radi i gradi? Tako je uvek bilo u svim ozbiljnim vladama pre vaše vlade. Sada se to sve zguralo u NIP, u ovih 30 i nešto milijardi i, naravno, u Ministarstvo ekonomije, i dale su se odrešene ruke da jednostavno ministri mogu da rade bukvalno šta hoće i da uredbama Vlade te pare šetaju, prebacuju i sa njima rade. Izuzetno je važno da ste i vi ove godine odobrili zaduženja države i visina garancija u 2011. godini je skoro milijarda dolara, dve milijarde i sto miliona evra i dve milijardedinara. Znači, izuzetno velika zaduženost države će biti i to je planirano u budžetu da se toliko garancija da i to jednostavno pokazuje da ćemo imati velika zaduženja, kao i u ovoj godini i u narednoj godini. Kako ćemo to vraćati? Na koji način? Gospođo ministarka, auto-put Novi Sad – Subotica, koji se sada zadužuje i gradi, on je pod naplatom već 20 godina. On neće doneti dinar novih prihoda kad se investicija završi, već će doneti nove rashode za servisiranje kredita, kreditnih linija i održavanje auto-puta. Vi znate da samo održavanje auto-puta košta negde oko tri hiljade evra po dužnom kilometru. Prema tome, neće imati novih prihoda od investicija u koje se ulaže. Prvi put se, gospođo Dragutinović, pojavljuje u Ministarstvu finansija i stavka da se za "Fijat" izdvoji 4,4 milijarde dinara, pa se ta stavka pojavljuje i u Ministarstvu ekonomije, da se i tu ponovo izdvoji za "Fijat", pa za zahteve "Fijata" u infrastrukturu koju on postavlja kao uslov da bi došao da radi u Srbiji, a vi ste obećali, kada se ušlo u program sa "Fijatom", ova vlada, u početku svog mandata, obećala je tada u 2010. godini 200 hiljada "punta" koji će biti izvezeni na rusko tržište, a od toga nema ništa. Evo, ponovo velike subvencije za ulaganja, za dovođenje stranih investitora, a to je ovo tip fabrike "Jura", koja je samo bila maska da se priča i piše o njoj. Koji su efekti tih ulaganja, kada vi strancu dajete? Konkretno, "Gorenju" ste platili po radniku zaposlenom da bi otvarao fabriku bele tehnike, a u tom periodu zatvorili ste srpsku fabriku bele tehnike koja je bila pionir i za "Gorenje", to je bila "Sloboda Čačak". Znači, kad je veš-mašine, kad je šporet, usisivač i sve ostalo pravila "Sloboda Čačak", "Gorenje" nije postojalo kao firma i izvozila na rusko tržište. Ali, vaša politika, odnosno Ministarstva za ekonomiju je bila takva da ste vi odlučili, jednostavno, nije vam interes da u određene sredine ulažete, u određene fabrike, već je vama interes da stimulišete po jednom zaposlenom stranca koji dolazi u Srbiju, a srpske firme koje se otvaraju istog meseca kada ih otvori, odmah nastaju globe, obaveze i dovodite ih do prosjačkog štapa, naravno, izuzetno teški, nepovoljni krediti komercijalni, sa velikim kamatama, i za njih je maltene bio zatvoren, sem za režimske firme, vaših stranačkih funkcionera, bili su zatvoreni fondovi za razvoj i sve ostalo. Prema tome, pitanje je – kako da opstanete sa budžetom koji se nerealno puni, koji su puni zaduživanjima, koji se puni obećanjima praznim, a prazni raznoraznim subvencijama koje se daju u jednoj krupnoj stavci koja je ovde regulisana preko NIP-a i Ministarstva ekonomije i gde ovaj parlament nema nikakav mehanizam kontrole. Zašto bežite? Da se u svakom ministarstvu definiše stavka investicija, ulaganja, podsticaja izvoza i podsticaja zapošljavanja, da možemo tačno danas kada razgovaramo o budžetu da diskutujemo o konkretnim ciframa i da tačno znamo da će Ministarstvo zdravlja, odnosno Ministarstvo ekonomije imati tolika i tolika sredstva, da će ih uložiti po tim i tim pozicijama koje će biti danas usvojene i da možemo, kao parlament, vršiti kontrolu tih sredstava. Ovako, vi ste jednostavno ovde zalepili cifru preko NIP-a i imaćete gospođu Kalanović koja će se šetkati po Srbiji i kao Deda Mraz, ko joj je simpatičan, ko hoće da ide u regione, kao što je bilo u Rači, hoćete kod nas - dobićete ovo, nećete kod nas – nemate ništa. Potpuno ispolitizujete jednu stvar koja je izuzetno važna i značajna za Srbiju. Ko vas je ovlastio da 32.394.000.000 dinara date NIP-u blanko i da kažete – evo vam to, pa radite šta znate? Zar su ministri toliko nesposobni? Da li je gospodin Mrkonjić nesposoban da u Ministarstvu infrastrukture tačno ima definisanu svoju poziciju i svoja ulaganja kao što je to uvek bilo u Ministarstvu? Zašto ne možete da definišete šta će se ulagati u građevinu, na koji način i kako, već sve zavisi od NIP-a? Daćete im kredit. Daćete mogućnost kreditiranja. Prema tome, nema od toga ništa. Obećali ste deonicu auto-puta Beograd-Čačak u prošlom budžetu. Zašto je niste napravili? Niste se pomerili na toj deonici. Niste uradili ni sto metara. Prošle godine smo ovde raspravljali i rečeno je da se radi jedna prva deonica auto-puta. Nema od toga ništa. Još niste definisali ni osnovne pozicije. Kuda će auto-put izaći iz Beograda? Samo zamajavate građane Srbije. Sada vam je malo to, pa pričate da ćete raditi parče auto-puta oko Mrčajevaca. To je vrlo važno, znate, gospodin Šutanovac kad ode u tazbinu da kaže – evo počinjemo vam auto-put, pa ćemo početi tamo od 20 metara. Vrlo važno je i deo koridora Pojate, počećete oko Kruševca, vi ćete svuda pomalo da počnete. Znate kako naš narod kaže "kad svraka hoće da obeleži svoj trag, šta ona radi"? Prema tome ovo je nekorektno prema građanima Srbije. Vi najavljujete neke pozicije, neke stavke, neke radove od kojih nema ništa. Vi ovde navodite sve koje ćete auto-puteve graditi, pa vama da dođe ovde Svetska banka, da vam da sredstava koliko hoćete, vi trećinu fizički ne možete da stignete da uradite za vreme mandata. Gospodo, vi imate još samo jednu građevinsku sezonu, vi u aprilu mora da startujete punom parom, a vi niste ovde predefinisali. Nudite nam u budžetu u glavnim investicijama za Srbiju potpisane memorandume između Vlade Republike Srbije i funkcionera Turske koji su posetili Srbiju. Koja je to garancija kada će se to raditi? O čemu mi ovde razgovaramo? Gde su vam garancije da će građani Srbije početi da se zapošljavaju. Vladajuća koalicija je odgovorna za izuzetno veliku nezaposlenost građana Srbije i njen rad se ceni koliko ste uspeli da smanjite nezaposlenost, a vi ste je povećali i to višestruko. Vi svaki dan umesto onih 200 hiljada koje je predsednik Srbije obećao kad je dolazio na vlast, vi ste ostavili bez posla 200 hiljada ljudi, a niste zaposlili novih 200 hiljada ljudi. Rekli ste četiri auto-puta, u redu. Pogledajte na šta vam liči put prema Makedoniji. Zašto ste zaustavili radove na obilaznici oko Beograda? Šta se tu radi? Ovo na Gazeli to je projekat od pre četiri-pet godina. Ulaz u Novi Sad to je projekat isto pre četiri-pet godina, Beška to je projekat pre četiri-pet godina, to su moji projekti. Koji je vaš projekat danas zaživeo? Most na Savi, koji je dogurao do 350 miliona evra i ne zna se kolika će biti cifra. Da li je normalno, gospođo Dragutinović, vi kao ekonomista, kao veliki stručnjak, da li nekada razgovarate sa rukovodstvom grada Beograda? Da li je normalno da most na Beškoj preko Dunava čija je dužina 2.400 metara, koji ima 24 stuba u Dunavu, koji ima visinu mosta najvišu u Srbiji, 100 metara, koji ima dubinu reke 17 metara, izuzetno teške uslove, košta 56 miliona evra, a most na Savi koji je potok za taj Dunav tamo koji se gradi od 2400 metara, košta 350 miliona evra. To je vama normalno sve. I ovaj vaš kineski most koji je potpuno nedefinisan, još je neprojektovan, on je u fazi projektovanja, vi ste ga ugovorili. Kako ste mogli da ugovorite nešto što nije nacrtano, koliko će to da košta, a po vama ovde stoji 170 miliona evra. Od kud vam ta cifra, ko je izbacio taj podatak i na osnovu čega, kada se još uvek radi projekat mosta i on nije završen? Prema tome, sve ove bajke, ove priče koje su date u ovom budžetu, ovo su lepe želje, ali od ovoga nema ništa. Nas očekuje jedna teška godina, izuzetno teška i naporna i jedini spas su izbori da dođe neka normalna Vlada, da ovo dovede do kraja. Inače, sa vama, i ovih hiljada strana budžeta koje ste napisali, nema ništa, gospođo Dragutinović. Možete se vi smejati koliko god hoćete, ali vi sami znate da je ovo nerealno. Nema narod para, a vi planirate da uzmete od golog. Ne znate onu narodnu – go se ne svlači. Prema tome, nema više od čega da se uzme i tamo gde je najbitnije da se ulaže, malo se ulaže, i u poljoprivredu, subvencije u poljoprivredi, u proširenje stočnog fonda koji ste potpuno uništili, subvencije za mleko, da ne nabrajam. Prema tome, očekuje nas jedan teška godina, a ovaj vaš budžet neće služiti dugo, vi hoćete da ga usvojite, a posle idete u rekonstrukciju Vlade. Šta to znači? To znači da ćemo imati rebalans budžeta za dva ili tri meseca. Ovo je neozbiljan budžet za jednu državu kao što je Srbija.
Da li želi reč narodni poslanik Ivan Andrić? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, počeću sa jednim izrazom nekakvog ličnog stava, više nego političkog. Premijer je uspeo u ovom kratkom vremenu da me šokira dva puta. Prvi put, sadržinom svog govora, pošto prosto kao da čovek nije premijer zemlje u kojoj svi mi živimo, takva jedna vrsta optimizma i nekakvog lažnog poleta, i to je prosto neprimereno vremenu u kome se nalazimo i zemlji čiji je on premijer, ukoliko to jeste i dalje. Druga stvar gde me je šokirao više lično, to je brzina kojom je izleteo iz ove sale kada je shvatio da sada treba da počnu da govore narodni poslanici, ali njemu na dušu. Počeću jednom preporukom koju je on nama uputio, za koju verujem da je duboko podsvesna. Rekao je da se nada da ćemo ovde raspravljati o budžetu bez stranačke ostrašćenosti. To je preporuka koju smo mi rekli vama kada ste počeli da izrađujete ovaj budžet. On bi bio mnogo bolji da se u njemu ne vidi toliko stranačke ostrašćenosti i straha od izbora koji sigurno dolaze, početkom one tamo godine. To bi olakšalo posao verovatno i ministarski finansija, kojoj posle ovoliko vremena uspevam da se divim na toj upornosti i želji da spoji ono što je nespojivo. Kakav će poslovni život ministarke biti kada se završi aranžman sa MMF, to ne mogu ni da zamislim. Mi smo podržavali, pomenuli ste nekoliko puta, pa bih od toga počeo taj aranžman sa MMF, LDP je podržavala upravo znajući kolike su ambicije i nerealne želje u toj vladi najglomaznijoj od 5. oktobra do danas, po broju stranaka, i koliko je teško te stranačke želje usaglasiti, a bez nekoga ko bi bio nekakav dežurni policajac sa strane i ograničavao ih na neki način. Sada smo došli do kraja, koliko nam je poznato MMF izlazi, aranžman se završava na proleće sledeće godine, i Srbija, koja je iovako grcala u toj partijskoj državi protekle tri godine, sada ostaje sama i nezaštićena, jer ne znam ko će hteti da je brani. Mislim da ovaj budžet danas svakako nije kao što je premijer pokušao da nas ubedi, razvojni, štedljiv, temeljite reforme, Vlada postiže rezultate. On je sve suprotno od toga i pokazatelj je svega suprotnog od toga, ali ne mogu ni da zamislim kakav će biti sledeći ukoliko ova vlada bude ostala, pošto i najmanji korektivni faktor koji je u ovom trenutku bio MMF, više neće biti tu. Premijer nas je sve iznenadio, prosto neverovatno, on je rekao da je ova Vlada uspešna i da je uspela da izbegne katastrofu, uspela da obezbedi dostojanstveni život građana. Da se sada ne bi govorilo o nekim ličnim utiscima vlasti i opozicije, da ne bi bili nepravedno optuženi za nekakvu stranačku ostrašćenost, najbolje da pogledamo uporedne podatke. Srbija je danas zemlja u kojoj je prosečna plata 320 evra, Hrvatska – 733 evra, Bugarska – 300 evra, ali sa stopom nezaposlenosti koja je više od 50% manja od naše, BiH – 400 evra, a možemo da pogledamo i neke zemlje za koje se nadamo da ćemo se ugledati na njih kao što je Češka – 946 evra, Nemačka - 4281evro, bruto, kao najveća zemlja. Kakvo mu je to dostojanstvo, to bih voleo da znam, u odnosu na šta? U odnosu na Crnu Goru, gde je prosečna plata 477 evra, a kod nas 320 evra. Vidim da je kod našeg premijera to dostojanstvo prilično jedna slobodna kategorija koja se paušalno upotrebljava, kao i celim budžetom. Da li je budžet razvojni ili ne, to je stvarno zadivljujuća konstatacija našeg premijera. Spremajući se za ovu raspravu, što je kratko trajalo jer nam niste dali mogućnost da ovaj budžet temeljno proučimo, sa vrlo jasnim ciljem, pročitao sam mnoge komentare ovog budžeta, ali stvarno nisam pročitao da je on razvojni. Žao mi je što je gospodin otišao, ali bih želeo da čujem i to tumačenje, a siguran sam i da većina poslanika ne beži od takve vrste zabave. Ako je razvoj trebalo da bude baziran na nekim kapitalnim investicijama, što je plan koji smo čuli u javnosti od predstavnika vladajuće koalicije da će sledeća godina biti bum u razvoju infrastrukture, što bi bilo tačno da je istinito, pokrenuti i ostale grane proizvodnje u Srbiji ili privrede, onda da pogledamo kakav je to bum koji se očekuje. Ove godine je izdvojeno za kapitalne investicije 31,8 milijarda dinara, kao što je rekao gospodin Ilić. Pošto ljudima te cifre ne znače ništa, jer je teško sagledati šta je to 31,8 milijarda dinara, najbolje je to da uporedimo sa ovom godinom, u kojoj je budžet bio 26,5 milijardi dinara za investicije. Znači, kakav će to bum biti, najbolje je da se pogleda kakva je ova godina, pa otprilike takav bum u kapitalnim investicijama. Naravno, prodaće se "Telekom", to će biti odgovor. Nastaviće se ta iluzija. Ali, ono u šta sam siguran, i ako se proda, sa tim novcem nikakvog buma i razvoja u toku sledeće godine u ovoj zemlji neće biti, nažalost. Svi su govorili o budžetu i izbegavali da govore o najvećem korisniku ko zna koju godinu zaredom našeg budžeta, a to je PIO fond, penziono-invalidski fond. Čak i predstavnici partije koja suvereno vlada tim fondom, a i pokušava da štiti, po našem mišljenju, na pogrešan način, interese penzionera ili korisnika tog fonda, izbegla je da priča o tome. I to je jasno zašto. Jasno je, gospodine Iliću, zašto su oni podmetnuli taj zakon, ne želeći da o njemu raspravljaju. To je vrlo jasno. Dakle, opet se taj fond finansira sa preko 20% budžeta, odnosno 20% budžeta Republike Srbije ide na subvencije tom fondu i to čini ukupno 46% tog fonda. Još 40 i nešto posto tog fonda čine obavezni doprinosi koje daju zaposleni koji rade, kojih nema puno. Ono što je mene lično zanimalo, to je da pogledamo u finansijskom planu tog fonda koliko fond sam doprinosi, kao jedan rezultat težnje da se on osamostali i odvoji od države. Svake godine kada o njemu diskutujemo nama se kaže da su subvencije još samo ove godine i reforma tog fonda samo što nije počela. Ove godine su drugi prihodi tog fonda, pošto su njihovi prihodi bili manji od 2% potreba tog fonda. Znači, ako podrazumevamo da je uspešnost menadžera tog fonda neverovatno uspešna, ovim tempom, da bi se pokrilo ovih 50% koliko tom fondu fali, potrebno je još najmanje 25 godina. Do tada će doći do reforme tog fonda, ako nikako drugačije, biološkim putem. To je neprihvatljivo. Potpuno je neprihvatljivo. Kao prva i osnovna zamerka budžetu, pitam u ime LDP, nastavljamo dijalog koji smo vodili pre godinu dana, tada nam je obećano, ne nama kao stranci nego poslanicima ove zemlje i građanima ove zemlje, da je to subvencija u PIO tada 25%, ako se ne varam, budžeta koja služi tome da se otpočne reforma penzionog sistema u Srbiji. Evo, prošlo je godinu dana. Bili smo strpljivi. Čekali smo. Šta ste uradili? Šta je urađeno u reformi tog penzionog sistema? Mogu i da citiram, imam ovde izjave – evo, u januaru dolazi reformisani zakon. U januaru prošle godine. Godinu dana pre ovog dana u kome sedimo. Jedna mala replika gospodinu iz PUPS-a – ne daje vama ministarstvo taj novac. Tu se upravo i ogleda to nerazumevanje vremena u kome živimo. Taj novac nije vama dala ministarka. Taj ste novac uzeli od svih građana ove zemlje. Apsolutno svih. Ako tu ne postoji taj nivo svesti da je potrebno reformisati nešto što troši 20%, 200 milijardi dinara, znači, sedam puta više nego kapitalne investicije, 15 puta više nego što su subvencije u agrar ove zemlje, ne znam koliko stotina puta više nego ulaganje u mlade talente u ovoj zemlji – kakvu perspektivu vi nudite? Ne može premijer dovoljno brzo da istrči odavde pa da uspe da izbegne odgovor na to pitanje. Odgovor na to pitanje će doneti sam život. A kada život donese odgovor na neko pitanje koje pokušavate da izbegnete, obično je taj odgovor mnogo gori i mnogo bolniji. Molim, ministarko, da nam objasnite, u vezi sa obećanjem od prošle godine, koje su tačno reforme izvršene u PIO fondu, penziono-invalidskom fondu, kakav je plan, da taj fond više ne živi, ne bavi se ili ne diše, zaviseći isključivo od subvencija države, pošto je zaposlenih sve manje? Statistika kaže da na tri nova penzionera u Srbiji imamo dva nova radna mesta. To je statistika organa Srbije, nije naša. Znači, samo će biti gore. Kakav je plan i do koje će tačno godine, da bi mogli mi da znamo, naš penzioni fond biti sposoban da samostalno živi? Srbija kao država jeste garant tih penzija. Mi ne govorimo o onome što se već sada spremaju da nam podmetnu – da mi želimo da se penzionerima smanje penzije. Dovoljno ste ih sami smanjili. Rast od 2% sledeće godine, u godini u koju ulazimo sa inflacijom od 11%. Koliko su penzioneri čije interese navodno zastupate danas u minusu? Projektovana inflacija je 4,5%. Da li je to moguće? Pogledajte inflaciju na primer od avgusta do danas i izračunajte trend koliki će biti sledeće godine. Mi smo se bavili prostim računanjem – 15%. Država je počela, i to je normalno u nekakvim poslednjim stadijumima vladavine, da se hvata bilo kakvog rešenja koje vidi. Znači, kao što finansijska inspekcija koja kontroliše deo ove vlasti uvek ide u kompanije koje rade, zato što ne može ništa da naplati od onih koje slabo posluju. Ako hoćete dobro da radite, vi podrazumevate da će vam dolaziti finansijska, poreska itd. i da će tražiti barem nešto minimalno da ućare, da bi mogli i oni ljudi od nečega da žive. Tako se i država okrenula. Koji je ekonomski razlog da se poveća PDV na kompjutere? Da li možete to da nam objasnite? Da li se očekuje da će ovaj investicioni bum malo splasnuti pa da se zahvati tamo gde može? Koji je razlog za to? Ako se ne varam, vaša vlada je promovisala Strategiju informatičkog društva. Usvojena je ovde na nekom skupštinskom odboru. U toj strategiji piše da neće biti PDV ni 8%, a ne 18. Ti su razlozi neki koji su realni. Mi imamo tehnološki najnepismenije stanovništvo u Evropi, potrebno je da se ono tehnološki opismeni, znači – porez na PDV na kompjutere se smanjuje do trenutka dok se ne ukine sasvim. Sada idemo sa kontramerom. Kao premijer i vi – budžet je razvojni i srećan, budžet je stvar kompromisa između koalicionih partnera u predizbornoj godini. Dalje imamo povećanje poreza na dodatu vrednost na noćenje u hotelima, motelima itd. Znači, ukupno će ove dve mere dovesti do povećanja kad bi se nastavio trend prodaje kakav je danas od 0,1%. To piše u budžetu i analizama koje smo dobili. Nažalost, neće se nastaviti taj trend. Pošto bez kompjutera može da se živi, ako sa 400 evra poskupi na 500, onda ga čovek neće ni kupiti, pošto tih 100 evra u ovom "dostojanstvenom" životu koji živimo u Srbiji predstavlja trećinu prosečne plate. To znači da ga ljudi neće kupovati i da do tog povećanja prihoda u budžetu neće doći. Što se tiče ovog spavanja u hotelima i motelima, jednom od ključnih ekonomskih alata ove vlade, pomoću kojeg će nam biti bolje, stvarno vam želim puno uspeha. Nažalost, mislim da će jako taj mizeran broj ljudi koji spava u tim hotelima, motelima i ne znam gde već, prestati tu da spava i ako prolazi kroz zemlju, proći će samo što brže. Ali, tu postoji jedno ozbiljnije pitanje – šta je sa aranžmanima koji su prodati za sledeću godinu? Sada će svi koji su ih uplatili morati da doplate ili neće. Otkazaće, tačno. Otkazaće, nisam na to računao pošto sam ponesen ovim bumom i oporavkom koji će nam ove dve mere doneti. Akcize na cigarete - pričam samo o temama koje ste vi nametnuli, prosto hiljadu i sto strana za dva dana nije bilo moguće pročitati i setio sam se one izreke – da đavo leži u detaljima, ovde nije tačno. Ovde đavo leži gde god se okrenete, nije potrebno uopšte ni više vremena od ovoga. Nama je i ovo dovoljno. Znači, akcize, obrazloženje, samo da ministarka završi, pa ovo je stvarno za mene neverovatno, mnogo bih voleo da čujem. Znači, razlog za uvođenje povećavanja akciza na cigarete koji smo mi dobili je usklađivanje sa propisima Evropske unije. Da li ima još nekih propisa Evropske unije? Da li ima na primer propis da ne može partija da postavlja direktora pošte? Da li ima propis da ne može partija da postavlja direktora železnice? To ne postoji. To je evropski standard. Znači, sve smo završili, sada je ostalo samo da nam poskupe cigarete, povećamo porez na spavanje, na kompjutere i sve je u redu, i ekonomski bum, i premijer istrči iz Skupštine i sutra kada se probudi sve je divno. Vreme je lepo, čak ni sneg ne pada, Evropa je zavejana. Kako može to da bude obrazloženje za povećanje akcize? Znači, kako može to da bude? Što vam to nije obrazloženje za sve ostalo? Što vam to nije obrazloženje za to da budžet stigne pre 15. novembra u Skupštinu? Je li to evropski standard? Prvo, izvinjavam se, evo dali smo petnaestog. Da li je to evropski standard? Ali, tu nije važan evropski standard, nego može u nedelju noću uz još pet zakona. A akcize, izvinite, ko je protiv akciza, taj je protiv Evrope. Da li je tako? To je jedino objašnjenje koje ste dali. Znači, pošto računate da ljudi ne mogu baš da prestanu da puše, ako ne mogu da prestanu da kupuju kompjutere, ne moraju da idu nigde, ali da puše ne mogu da prestanu, toliko ih nerviramo, da bar to ne mogu. To su te, kako bih rekao, vrlo precizno utvrđene strategije ekonomskog razvoja ove zemlje. Znači, to nam je neprihvatljivo. Dalje, porez na imovinu. Tu su objašnjenja još zanimljivija od ovih koja se tiču ovih cigareta i ovoga. Dakle, prvo to kada se ima u vidu i ova akcija Olivera Dulića. To je prosto fascinantan plan. Znači, plan je bio da se izvrši legalizacija objekata da bi ljudima mogao da se naplaćuje porez na imovinu, što je evropska tekovina. Nije ova plata iz Nemačke, evropska tekovina, nego samo ovo što se plaća. Znači, pošto je onda ustanovljeno da je taj zakon loš, nemoguće ga je sprovesti, da je tih objekata nenormalno mnogo, onda ćemo da sada legalizujemo bez ikakvog reda. Znači, ko god je podneo ovo samo da se legalizuje da bi mogli da naplatimo porez na imovinu, a porez na imovinu ćemo naplatiti od najsiromašnijih građana ove zemlje. To ću pokušati da vam pročitam jedno računanje toga. Evo ovako kaže – ako neko ko je nasledio kuću staru 50 godina, to je realan primer, koja vredi 15 miliona dinara, realan primer, danas plaća 3.600 dinara, posle ove evropezacije na ovakav način plaćaće 26.000 dinara. Dakle čovek koji je nasledio kuću koja je stara 50 godina i košta 130.000 evra, to nije bogat čovek, složićemo se. Međutim, ako čovek ima kuću koja vredi sto miliona dinara i nova je, on danas plaća 730.000 dinara porez na imovinu, a kada evropeizujemo zemlju onda će on plaćati 390.000 dinara, pošto tu ima taj disbalans, mnogo ovih što imaju male kuće moraju da plate da ovi bogataši ne bi plaćali, onda da legalizujemo sve đuture, pošto ne može da se plaća porez na imovinu ukoliko imovina nije legalizovana, to je bar jasno. Znači, ono što je moj zaključak to je jedna sumnja, nemam nikakvo pitanje, prosto ne vidim kakav bi odgovor mi mogli da dobijemo, bilo ko od poslanika ko razmišlja da kažem na jedan normalan i zdrav način, a da kaže da je ovaj budžet super, iako je on praznik za ustavne, ne znam kako je rečeno, ljubitelji Ustava iz Vojvodine, za nas nije praznik, pošto stvarno se odnosi na nas. Nažalost, ne živim u Vojvodini ili na sreću, ali se odnosi na mene, pa ne mogu da ga gledam kao praznik, ali je neverovatno kako se od poreske reforme koju ste predlagali vi ministarka sve završilo na povećanju PDV-a na kompjuter i na spavanje na Staroj planini, ako ima tamo gde da se spava, znači, kako se taj investicioni bum u infrastrukturu završio sa istim investicionim bumom kako što je bio i ove godine, nismo mogli nigde da prođemo koliko se gradilo tih puteva. (Predsedavajuća: 20 minuta.) Evo završavam. Kako se približavaju izbori sve se pretvara u jednu farsu na koju je nama stvarno teško i da odgovorimo. Znači, zemlja u kojoj mi živimo je svakako drugačija od zemlje u kojoj vi živite i teško da po pitanju budžeta mi možemo da nađemo ijedan zajednički deo da se oko njega složimo. Hvala.
Narodni poslanik Momo Čolaković, pravo na repliku.
Poštovana potpredsednice, poštovana ministarko, uvaženi narodni poslanici, nemam neku naročitu potrebu da repliciram na izlaganje gospodina Andrića zbog objašnjenja i eventualnog tumačenje, pogrešnog tumačenja mog izlaganja. Naime, ne radi se ni o kakvom izbegavanju. Mi ćemo u narednih nekoliko dana veoma dosta govoriti o Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju i vi ćete u drugom delu izlaganja uvaženog poslanika Perića čuti naše stavove u vezi s tim. Samo sam govorio o budžetu i zakonima koji prate budžet. Drugo, razumeo sam da smo se prošle godine razumeli da ova partija ne baštini fond, niti ima pravo, niti to radi, da se pita u Fondu. Fond je konstituisan od tri subjekta, to su poslodavci, Vlada, sindikati i penzioneri i u tom pogledu mislim da ne bi trebalo da se vraćamo na te primedbe koje vi dajete sada. Treće, šta je urađeno? Urađeno je veoma mnogo. Podsetiću vas, usvojen je Zakon o Centralnom registru, koji treba da uvede red u vezi sa naplatom doprinosa. Sada su ta dugovanja preko 200 milijardi i to od 1. januara 2011. godine stupa na snagu. Nadam se da će on biti strogo poštovan. Zatim, sređena i sređuje se služba Fonda, gde je bilo zaposleno preko 3.500 radnika. U tom pogledu, rezultati se već vide. Zakon je urađen 2009. godine i usaglašen u celini. Zašto nije bio na dnevnom redu Skupštine, nemojte pitati samo nas. Ima tu i objektivnih razloga. Pre svega, sindikati su u vezi s tim reagovali. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Četvrto, nemojte nama spoticati da uzimamo nečiji novac. Ipak je to ekonomska kategorija i molim vas da to imate u vidu.
Narodni poslanik Ivan Andrić, pravo na repliku.
Nije bila namera nijednog trenutka da vas uvredim. Vi ste napravili jednu omašku u govoru i rekli ste – iz Ministarstva finansija nam je došlo toliko. Nije iz Ministarstva, ono je nekakav sprovodnik. Odakle vam je došlo? To je iz džepa svakoga od nas. To što se ograđujete toliko od Penzionog fonda mene samo navodi na zaključak da je tu stanje mnogo gore nego što jeste. Ako neko želi da izbegne odgovornost godinu dana pred izbore, to sigurno nije zbog toga što taj fond ima fenomenalne rezultate nego zbog toga što želi da se skloni i da nema nikakve veze s njim. Vi ste u pravu da je nekoliko koraka urađeno, ali taj tempo je mizeran. Tim tempom mi nigde nikada nećemo stići. Ono što nas zanima je realan rezultat, a realan rezultat je da tom fondu ko zna koju godinu zaredom je potrebno da bi preživeo, da bi ispunio minimum i isplatio garantovane penzije, potrebna mu je pedesetprocentna subvencija iz budžeta. To ako je potrebno još nešto reći o tome koliko je taj sistem neefikasan i prevaziđen i šta god drugo hoćete, i koliko mu je potrebno ne da se napravi zakon, pa izvinite, ali nije još stigao u proceduru pošto to nije deo reforme. To što smo mi nešto usvojili, pa šta s tim: rezultat je izostao.
Narodni poslanik Momo Čolaković.
Da, postoji potreba. U vezi s ovim se kaže da je ovo četvrti deo reforme, u tri mi nismo učestvovali, a vi jeste, vaši članovi poslaničke grupe. Prva faza 2002. godine, druga 2003. i treća 2005. godine, jeste sporo, mi se možemo složiti i stvarno jeste sporo, ne samo to, nego i mnogo šta u Srbiji. I mi to negiramo, ali da su napravljeni pomaci, to je tačno i ispravljaju se određene greške koje su bile u drugoj i trećoj fazi, i to je tačno, to se može videti. U tom pogledu ne možete negirati to što sam rekao i to što se postiže. Molim vas, ne izbegavamo nikakvu odgovornost u vezi sa fondom. Odgovornost je koliko god i Saveza penzionera i Saveza samostalnih sindikata i poslodavaca. U tom pogledu, uveren sam da napori koji su učinjeni u poslednjih nekoliko godina su veoma značajni. To se može videti i to mogu da potvrde i sami osiguranici i korisnici usluga penzijsko-invalidskog osiguranja. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Ivan Andrić.
Opet nerazumevanje. Niko iz naše partije nije učestvovao u tome. Potpredsednik Vlade, Čedomir Jovanović? Koje godine je bio potpredsednik Vlade? Da, ali nije tačno to, ali nema veze, ne možemo sada o tome. Nije tačno, zašto se smejte? Prosto, neke stvari su tačne, neke nisu. Znate šta je tačno? Da je subvencija vašem fondu, vašem poluprivatnom, jer u njemu sede, u Upravnom odboru, poslanici iz vaše partije. Zato kažem, ne kažem ovako kao, nisam rekao gospodinu Omeroviću, kao vaš fond, nego sam rekao tačno kome je i trebalo da kažem. Te su subvencije veće 10 puta nego subvencije u poljoprivredi. Je l' znate šta to znači? To znači da nema ni teoretske šanse da u ovoj zemlji bude mleka sledeće godine. Jeste li svesni toga? Od tih reformi u Penzionom fondu, koje nisu mogle jošmalo da se prošire, pa da ipak bude i mleka, došli smo do toga da nema šanse da ga bude. Mogu da vam kažem još nešto, postoje u EU kvote za mleko, kvote za osnovne životne proizvode i zemlja kada dobije status kandidata, ona ulazi u pregovore oko tih kvota, a kvote koje se dobijaju se prave, početni pregovori na trogodišnjem proseku proizvodnje. Znači, mi ćemo kao kandidat 2012. godine imati za prosek 2012, u kojoj ga neće biti uopšte, 2011. u kojoj će ga biti dok traje ovaj budžet, što je do aprila, i 2010. u kojoj ga nema već četiri meseca. To će biti naša kvota. Subvencije za železnicu, 15 puta, 20 puta veće subvencije Penzionom fondu nego subvencije za železnicu. Je l' mislite da se železnice ne reformišu? Je l' mislite da je potrebno možda da prekinemo, da ih zatvorimo, iovako ne znam ko putuje tim železnicama?
Dva minuta. Narodni poslanik Momo Čolaković, pravo na repliku. Molim vas da zaključujete debatu.
Nećete valjda da nas optužite da smo mi krivi što nema mleka? Lično mislim da se dobro razumemo i da treba da stavimo tačku na ovo o čemu razgovaramo, i da nas ne stavljate u socijalu i da penzioni sistem i penzije gledate kao socijalnu kategoriju. To pre svega mora biti ekonomska kategorija i u tom pogledu nema potrebe više tumačiti i objašnjavati. Molim vas da imate to u vidu. Nemojte nas optuživati za nešto što nije dobro i to što nije"Železnica" dobro da su penzioneri. U naše vreme je bilo jako dobro.
Narodni poslanik Ivan Andrić i ovim završavamo debatu replikama.
Ne mogu da zamislim koje je to vaše vreme više nego da sedite u Vladi, upravnim odborima, poslanici ste. Ne znam šta je to više vaše vreme? Možda neka druga kategorija, ali o njoj ne bih govorio. Da, upravo zato što to jeste socijalna kategorija, jer nešto čemu je potrebno 50% pomoći da bi živelo je socijalna kategorija. Borimo se za to da to bude ekonomski kriterijum. Ima mnogo načina za to, ali je potrebno da se počne. Ako je ovo četvrti korak, koliko ih ima – 50, 60, 70? Koliko je to godina? Onda odustanite. Recite – ova zemlja nema šanse, ona mora 22% da daje da bi stariji živeli. To je socijalna kategorija, to je definicija socijale, a ne dostojanstveni život građana, kako kaže premijer. To je definicija i vi nemate šanse pošto hoćete da mrdnete, stariji moraju da umru. Mi vam to ne govorimo. Kažemo da to nije tačno, nego ljudi koji uzurpiraju taj fond neće da ga reformišu iz sopstvenih beneficija koje imaju i položaja, oni su između ostalog i krivi što država nema 50 milijardi za subvencije poljoprivredi, pa bi onda bilo i mleka, a to bi bilo samo 30 milijardi manje za penzioni fond. Ovog trenutka se daje 230. Smanjite za 30 i biće mleka. Šta tu nije jasno? Ili, ukinite vojsku, policiju, ukinite škole, otpustite nastavnike, radite nešto ili nam mleko ne treba. Kažem vam – prikazujete stvarnost mnogo lepšom nego što jeste i niko vam više ne veruje. Nemamo razloga da vas u to ubeđujemo. Izađite napolje, pa prošetajte.
Dva minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SPS-JS podržaće u načelu Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu sa predlogom odluka za finansijske izveštaje, takođe i set poreskih i finansijskih zakona i izmene i dopune Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju. Iskoristiću priliku da iznesem nekoliko stavova i opštih ocena našeg poslaničkog kluba, kada je u pitanju budžet Republike Srbije i prateći poreski zakoni. Budžet Republike Srbije je osnovni dokument ekonomske politike za 2011. godinu i osnovna je smernica na očuvanju makroekonomske stabilnosti, povećanju uposlenosti, održivom privrednom razvoju i ravnomernom regionalnom razvoju. To su svakako smernice koje zaslužuju podršku našeg poslaničkog kluba. Pripremu i donošenje budžeta Republike Srbije treba posmatrati u datom ambijentu i sa šireg političkog aspekta i, pre svega, da je ovo prvi budžet Republike Srbije koji usvajamo nakon izmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu, kojim su predviđena ustrojena fiskalna pravila, odnosno fiskalna ograničenja, opšta i posebna, zatim, trenutak je kada je aktivan kreditni aranžman sa MMF, treba uvažiti fiskalni kapacitet naše države, naravno, potrebe budžetskih korisnika koji su uvek maksimalistički i sa stavom da svi zaslužuju prioritet, takođe i zakonske obaveze koje u dobrom delu ograničavaju diskrecione rashode, odnosno diskrecionu mogućnost Vlade da sa njima deluje. Krećući se u tim okvirima, Vlada i Ministarstvo finansija nisu imali nimalo lak zadatak da kreiraju budžet Republike Srbije. Međutim, naša poslanička grupa ceni da ga je ipak uspešno okončala i ocenjujući ga kao takvog da on predstavlja jednu realnu refleksiju trenutnog ekonomskog stanja Republike Srbije u uslovima kada su još uvek prisutni razarajući elementi svetske ekonomske krize i kada još uvek treba tražiti odgovore na nove izazove. Takođe je ovaj budžet izraz opredeljenja Vlade da vodi odgovornije javne finansije na srednji rok i naravno odgovornije ponašanje kada je u pitanju novac svih građana Republike Srbije. Smatramo dobrim što je Vlada usaglasila sva fiskalna ograničenja. Takođe i visinu javnog duga i deficita sa MMF, jer taj aranžman nudi određenu makroekonomsku stabilnost. Takođe je i garant kredibiliteta javnih finansija Republike Srbije. Uvođenjem fiskalnih pravila, opštih i posebnih, Vlada Republike Srbije se opredelila da razmišlja i deluje na srednji rok. Fiskalna pravila i samo uvođenje fiskalnih pravila nažalost ne garantuje i bolje finansije. Međutim, iskustvo mnogih razvijenih zemalja ide u prilog toj činjenici i treba očekivati da će takav razvoj događaja biti i u Republici Srbiji. Koliki značaj ovim fiskalnim pravilima pridaju neke države govori podatak da je recimo Nemačka ustavom definisala svoja fiskalna pravila. Prvi korak u tom smislu je načinjen i mi u uslovima kada se javni dug Republike Srbije opasno približava, dakle na nivou 39%, onom koji je projektovan fiskalnim pravilima. Apsolutno podržavamo čvrsto opredeljenje Vlade Republike Srbije da se ciljani deficit u 2011. godini ustroji i ostvari na nivou od 4,1% od BDP, a naravno na srednji rok se, dakle, uskladi sa opštim fiskalnim pravilom na nivou od 1%. U predlogu budžeta vidimo da je planiran deficit na nivou od 120,5 milijardi dinara, što praktično znači da je on u nominalnom iznosu isti kao i u prethodnoj godini i zadovoljava ovaj kriterijum. Svakako da ovaj proces koji u stvari predstavlja izmenu strukture javne potrošnje, odnosno smanjenje tekućih rashoda nije nimalo lak i da se ovo prilagođavanje mora dosledno sprovoditi u narednom periodu. Sledstveno tome zaista smatramo opravdanim izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu, gde se ovom prilikom uvidelo da je neophodno odrediti posebna fiskalna pravila o ostvarenju opštih fiskalnih pravila koja su ipak temeljna i kojima treba težiti, tako da pravila koja su se odnosila na usklađivanje plata i penzija takođe mislimo da su dobra i podržavamo ih. Okvir budžeta o kome govorimo je takav da su i prihodi i rashodi uvećani za 65 milijardi dinara u odnosu na prethodnu godinu i kreću se u rasponu ukupnih prihoda od 724,4 milijarde i rashoda od 844,9 milijardi, što daje taj deficit od 120,5 milijardi dinara. Želeo bih da prokomentarišem i iznesem stavove povodom nekih planiranih rashoda u ovom budžetu na osnovu kojih se može videti opredeljenje odnosno okvir u kome se kretala Vlada Republike Srbije kada je predložila ovakav budžet. Ukupni rashodi su negde na nivou od 845 milijardi dinara i predstavljaju izraz definisane politike Vlade Republike Srbije o kojoj sam govorio u prethodnom periodu i to se odnosi na meru odmrzavanja plata i penzija u javnom sektoru posle dve godine i za te namene su opredeljena sredstva u iznosu od 15,6% ukupnih rashoda i predviđena dinamika prema nekom planu usklađivanja plata u decembru koje će se ostvariti nominalno u januaru na nivou od 2%, a kasnije ta povećanja će pratiti indeks potrošačkih cena i jednu polovinu realnog rasta BDP u prethodnoj godini. U prethodnoj polemici bilo dosta rasprave o tome. Neophodno je obezbediti potrebna sredstva Fondu za PIO kako bi se nesmetano vršile isplate penzija. Nažalost, to je posledica ne samo svega ovoga što smo čuli nego i nedovoljnog i slabog ostvarivanja prihoda po osnovu doprinosa i za te svrhe su predviđena izdvajanja od 274,2 milijarde dinara. Smatramo da svaka ekonomska politika, pa i ova ekonomska politika Vlade mora biti socijalno održiva i na kratak i na dugi rok. Svaka druga ekonomska politika je teorijska, nesprovodiva i s tim u vezi apsolutno želimo da istaknemo i podržimo izdvajanje čistih 90 milijardi za socijalno najugroženije grupe stanovništva, dakle, za dečiju zaštitu, boračko-invalidsku zaštitu, učenički i studentski standard, izbegla i raseljena lica. Svakako posledica jedne ovakve odluke jeste i zamrzavanje subvencija na postojećem stanju kapitalnih izdataka i mislim da na ovaj način vlada šalje jedan izraz želje da ovaj budžet bude socijalno održiv. Ono o čemu je ovde bilo već reči, možemo reći da je Vlada Republike Srbije prepoznala apele lokalnih samouprava i da ovo od rebalansa koji smo usvojili pre mesec dana ili pre nekoliko meseci zaista predstavlja jedan kontinuitet i težnju Vlade Republike Srbije da dostigne potreban nivo transfera lokalnim samoupravama, kako bi se izbegle eventualne poteškoće u funkcionisanju lokalnih samouprava u Republici Srbiji. Rebalansom budžeta su bila dodatna sredstva od milijardu dinara opredeljena, a ovim budžetom se predviđa oko 32 milijarde dinara, što je povećanje u odnosu na 2010. godinu oko 25%. Naravno, to još nije onaj nivo koji bi bio u punom kapacitetu, ali uveren sam da će ovakvim razvojem i ovakvim načinom sagledavanja prioriteta Vlada Republike Srbije već u narednoj godini dostići potpuno potrebna transferna sredstva za lokalne samouprave. Naravno, dobrim delom su povećana izdvajanja i za obrazovanje, negde preko 5%. Takođe i za nauku. Smatramo da su to oblasti ključne i da su prioriteti u ovoj državi. Nažalost, Ministarstvo za nauku je na sednici Odbora za nauku tražilo nešto veća sredstva, međutim, uvažavajući ove okvire u kojima se krećemo i potrebnu respektivnost u tom domenu mislim da je ovo maksimum koji je Vlada uspela da postigne i da će značiti značajnu podršku nauci u Republici Srbiji. Takođe, želim da kažem, do sada to niko nije napomenuo, a na sednici Odbora za finansije je spomenuto, ne znam da li je bilo reči na nekim drugim odborima, ovaj budžet je specifičan i po tome što seprvi put planiralo u uslovima realizacije finansijske ekonomije Narodne skupštine Republike Srbije, gde je u potpunosti ispoštovana procedura predviđena Zakonom o Narodnoj skupštini. Želim da se zahvalim resornoj ministarki, a naravno i rukovodstvu parlamenta koje je dobrim obrazloženjem predloga budžeta uspelo da plan koji je predvideo i Administrativni odbor potpuno bude prihvaćen i ugrađen u ovaj budžet, dakle na nivou od 1,9 milijardi, što je za nekih 200 miliona dinara više od onog okvira koje je ponudilo Ministarstvo finansija. Dobro obrazloženje govori da naš parlament predviđa nekoliko aktivnosti koje do sada nisu bile, a to je mogućnost uvođenja elektronskog parlamenta, potreba da se sale u kojima se glasa na odborima potpuno opreme, a to nisu samo želje parlamenta, to su i odredbe novog Poslovnika koje u tu svrhu predviđaju način funkcionisanja našeg parlamenta. Ovaj budžet izdvajanjem preko tri i po puta više sredstava u odnosu na prethodnu godinu za rad Državne revizorske institucije ponovo jasno pokazuje opredeljenje Vlade da želi da DRI funkcioniše u punom kapacitetu, da svojim radom doprinese boljim javnim finansijama u Republici Srbiji i zakonitom trošenju svakog dinara građana Republike Srbije i da zaista nema nameru niti bilo šta želi da krije. Kada su u pitanju prihodi budžeta RS, neki parametri govore da je projekcija rasta BDP za 2011. godinu moguća na nivou 3%, veća stopa rasta izvoza u odnosu na uvoz od 14,2% i 6,2% i ciljana inflacija, koja je ovde bila stvar polemike, na nivou 4,5%, prateći poreski zakoni i izmene omogućile su da se planiraju nešto veći prihodi u odnosu na prethodnu godinu, skoro 10%, u iznosu od 724,4 milijarde. Dobro je i što je za pohvalu ukidanje poreza na upotrebu i korišćenje mobilnih telefona. Dobro je što smo ovog puta dobili i jedan pregled efekata primene poreskih podsticaja, recimo poreza na dobit, to je procena poreske uprave, da je po osnovu zapošljavanja invalida, otvaranja novih pravnih lica, zapošljavanja određenog broja radnika na neodređeno vreme, ostvaren taj poreski efekat u 20,8 milijardi dinara. To su sredstva kojih se Republika Srbija, odnosno Vlada RS odrekla u korist ovih podsticaja. Svesni smo da ova sredstva, ali i ovih oko šest milijardi, ako se ne varam, ubranih sredstava od poreza na upotrebu i korišćenje mobilnih telefona je neophodno negde na nekoj drugoj strani nadoknaditi i ubrati. Izmene ovog zakona nažalost su isključivo fiskalnog karaktera, imaju isključivo fiskalni cilj. Više puta sam koristio raspravu i u plenumu i na odborima da podržim ministarku finansija u njenoj želji da izvrši temeljnu reformu poreskog sistema u RS. Ovog puta, pre svega pozivam da se da jasna podrška poreskoj administraciji. Onaj podatak koji ste vi izneli više puta jasno ide u prilog tome da su poreske utaje u RS u odnosu na razvijene države značajno veće i da u tom smislu treba shvatiti ove izmene pre svega kao fiskalne, ali prava temeljna poreska reforma i drugih poreskih oblika, pre svega poreza na dohodak građana, treba da usledi kako bi se smanjile poreske utaje u RS. S tim u vezi, ne bih detaljnije izlagao neke predloge ovih zakona, ali želim da kažem da su akcize jedan od najstarijih poreza tzv. trošarine i prvi oblik oporezivanja potrošnje i da su vrlo izdašne, popularne i da imaju malu poresku evaziju i da se oporezuju određeni proizvodi, oni koji se ne mogu supstituisati. Zbog takvih svojstava ovim izmenama predloga o akcizama predviđen je dodatni prihod oko tri milijarde dinara. Jedan deo se predviđa da se nadomesti oko milion i po dinara u izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Moje mišljenje i stav je da ovaj fiskalni efekat i fiskalni cilj izmena poreskih zakona je mogao mnogo bolje i mnogo više da se zahvati putem akciza i da bi ovi efekti o kojima smo razgovarali gotovo bili eliminisani. Često se čula diskusija i u plenumu i na odborima kada je u pitanju Zakon o porezu na imovinu, odnosno ubiranje poreza na imovinu na nivou lokalnih samouprava, sećam se kada je ta ideja zaživela i kada smogovorili na Stalnoj konferenciji gradova i opština da je osnovna ideja bila da je to pre svega stoprocentni prihod opština, da su opštine te koje su zainteresovane da se on dobro ubere, da su opštine te koje dobro poznaju svoj teren i da će se efekat naplate tog poreza značajno popraviti. Sada čujemo dosta kritika da mnogi objekti nisu oporezovani, da neki plaćaju a neki ne plaćaju. Drugog rešenja nema. Pozivam poresku administraciju u opština da izađu na teren, da izađu u svoja mesta i angažuju dodatne ljude, popišu imovinu koja nije prijavljena, popune poreske prijave i na taj način značajno poprave i samu naplatu ovog poreza i dobro popune budžet svojih lokalnih samouprava. Na kraju bih želeo da kažem da se nadam i očekujem, pored predloga za reformu poreskog sistema i nekih preporuka oko naplate poreza, da je dobro što je i ovog puta ovaj predlog budžeta na nivou pet ministarstava zadržan kao programski, ali i svakako se nadam i očekujem da će Vlada RS od naredne godine slediti trend u razvijenim državama i težiti ka programskom budžetu, koji osim tog troškovnog i funkcionalnog dela prati konkretne programe i projekte koje treba ostvariti, a nakon utroška može da izmeri ono što je ostvareno. To znači sa određenim sredstvima šta je sagrađeno, kakva se svrha postigla, kakav cilj, odnosno koliko je recimo kilometara puta izgrađeno. Obzirom da su predmet ove rasprave i predlog tri odluke finansijskih planova, oni su u skladu sa budžetskim projekcijama i odgovarajućim fiskalnim pravilima i svakako su za nas prihvatljivi. Na kraju, kada bih zaključio želim da kažem da ovaj budžet predstavlja prvi korak i temelj za budući proces jačanja fiskalne odgovornosti, odnosno jednog srednjoročnog planiranja finansija u RS. Dobro je što je usaglašen bitnim parametrima sa MMF, a obzirom da su i dodatna sredstva izdvojena za socijalnu zaštitu smatramo da je u ovom trenutku potrebno i dovoljno socijalno održiv i zbog svega toga poslanički klub SPS-JS u načelu podržava ovaj predlog zakona.
Reč ima poslanik Nenad Popović.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, naša narodna poslovica – bolje se sa pola puta vratiti nego rđavim do kraja ići, idealan je uvod za ovu raspravu o budžetu. Budžet je najvažniji akt koji usvaja Skupština i on pokazuje kuda država ide u sledećoj godini i pokazuje ciljeva koje svaka država želi da postigne i pokazuje kako građani treba da žive u sledećoj godini. Cilj Srbije je, prema izjavi premijera Cvetkovića koji smo čuli danas, ali iz medija, Evropa, mada ovaj budžet nažalost to ne pokazuje. Način na koji ćemo doći do ovog cilja, kako je rekao premijer, jeste novi razvojni model i štednja. Moram da naglasim da taj novi razvojni model niko nikada nije nigde usvojio kao zvaničnu strategiju razvoja Srbije. Treba li bolji dokaz o haosu koji se pravi sa ovim budžetom? Kada smo kod cilja koji je postavila Evropa, želim da vas informišem da smo ovaj cilj dostigli negde u šestom veku nove ere kada su Sloveni počeli da se doseljavaju na ove prostore. Od tada je Srbija u Evropi. Dakle, pošto smo postigli ovaj cilj pre 14. vekova, mislim da je vreme da počnemo da živimo danas, da imamo mleko u prodavnicama, da imamo nova radna mesta, veće plate, bolje grejanje, sigurnost i bezbednost na ulicama, kraće redove u opštinama, kraće redove kod doktora itd. Ako to ne uradite, niste uradili za ovih dve i po godine, sigurno je da su u velikom raskoraku reči od onoga što je urađeno. Imali smo negde 90-tih godina vlade koje su obećavale švedski standard, dobro se sećam, a plate su bile negde oko 10 evra. Bojim se da ne krenemo po tom modelu. Prema tome, gospođo ministre, i ne vi jedini nego cela Vlada, sve dok raste nezaposlenost, sve dok se smanjuju plate, sve dok rastu cene u prodavnicama ovaj novi model razvoja koji preporučujete je samo jedna velika bajka. Žao mi je što u ovom budžetu, sedmi put se srećemo s vama, ne možemo nikad da dođemo do nekog cilja, stalno pričamo o nekoj budućnosti, stalno imamo obećanja, nažalost svaki put imamo rebalanse, svaki put postoji budžetska nedisciplina i, želim da zaključim, da nama ne treba ovaj novi razvojni model koji je rekao premijer Cvetković, nama treba nova vlada. I za to postoji deset razloga, a ja ću sad u svom izlaganju pokušati da vam navedem deset razloga zašto nam treba nova vlada. Prvi razlog leži u činjenici da ste za 28 meseci ove vlade napravili šest budžeta, a ovo je sedmi i budžetom svakim treba obezbediti uslove da penzioneri imaju penzije, da ljudi zaposleni u javnoj upravi imaju plate, da privreda radi. Pazite, nemojte da zaboravimo ovo poslednje, da imamo stabilnost i ambijent i uslove da privreda radi. Meni se čini da je poslednji deo koji se odnosi na privredu, u svakom od ovih vaših sedam budžeta, uvek zaboravljena. Uvek ste zbog koalicije koju ste napravili, gde morate da ispunite želje svakog koalicionog partnera, orijentisali se uvek na ova prva dva cilja, a treći koji govori o privredi ste svaki put zaboravili. Naravno, ne možemo i da govorimo, gospođo ministre, o nekoj stabilnosti ako menjamo budžete u proseku svakih pet meseci. Možda je, samo da dodam, premijer rekao – voleo bih da vodite neostrašćenu raspravu, da doprinesete stabilnosti, ali moram da vas podsetim da smo mi ovaj budžet koji sadrži 1.114 strana, dobili u ponedeljak, a danas je četvrtak. To je, zaista, neko minimalno vreme da se pročita, a ne da se duboko analizira, ali ipak uz timski rad uspeli smo da analiziramo ovaj budžet. Ali, samo da vam dodam još nešto. Ovo ste još uradili kada je izašlo na sajtu u subotu, a u ponedeljak ova tvrda verzija. To je bilo u vreme najveće srpske slave Svetog Nikole i to je već postao standard. Jednom smo usvajali rebalans na Uskrs. Prošli put smo radili pred samu Novu godinu, da li to zato da bi se manje pričalo o budžetu, da bi se nešto sakrilo? Interesantna je još jedna činjenica, gospođo ministre, ne znam da li znate, verzija koja je izašla na sajtu u subotu sadrži 550 stranica, a hard kopi verzija evo je ovde, sadrži 1.114 stranica. Dva puno različita dokumenta, 550 stranica i 1.114. I tu nema, proverio sam u Skupštini da li je to do skupštinskih službi, ne, skupštinske službe su me uverile da je sve u redu bilo u Skupštini, ali format kako ste vi to dali u Vladi, kako su radili Vladini službenici ili u ministarstvu, apsolutno ne odgovora. Naravno, ne bih voleo da zbog ovoga nastrada neki činovnik u ministarstvu, više bih voleo kada bi premijer poneo odgovornost ili ministar čak, ali nemojte molim da samo službenike neke krivimo, to mi je poslednje što želim, da ne bude kao u nekom drugom gradu. Drugi razlog zašto nam treba nova vlada se nalazi u činjenici da svakim novim budžetom sve više smo pritisnuti od MMF. Jedino se bojim da sledeći budžet čak ne bude i na engleskom jeziku. Mislim da ima jako mnogo nametnutih odredbi, i po onome što sam izračunao, pod patronatom MMF i banaka koje nam daju kredite, nalazi se oko 70% budžeta, ako sam pravilno izanalizirao. Znači, samo 30% budžeta se donosi samostalno ovom vladom, a 70% donosi Vlada zajedno sa MMF. Ogromno je to opterećenje, ako sam pravilno izračunao ovaj procenat, a mislim da jesam. Zato bih ga, pre nego što bih ga nazvao usaglašenim, kako ste ga nazvali sa MMF, ako je reč o 70% usaglašenog budžeta sa MMF, pre bih ga nazvao izdiktiranim, jer je veliki deo izdiktiran. Treći razlog za smenu Vlade je, gospođo ministre, rast deficita. Deficit je za ovo vreme narastao čak devet puta. Kada ste došli na vlast, u prvom budžetu smo imali 14 milijardi, sada imamo 120 milijardi. Deficit se povećao devet puta. Ne bi bio nikakav problem, to stalno ponavljam, da je ovaj deficit iskorišćen za ekonomski preporod Srbije – za infrastrukturu, za ulaganje u Fond za razvoj koji bi pomogao privredi itd. Opet kažem, ovaj deficit je ponovo iskorišćen za potrošnju. Izračunao sam, gospođo ministre, ukupan deficit za vreme mandata vaše vlade, naravno da je odgovoran pre svega premijer, a posle svi ostali ministri, ako se pretpostavi da se deficit naredne godine neće uvećavati, ukupan deficit za vreme mandata vaše vlade je ravan 390 milijardi dinara, ili da prevedem, oko četiri milijarde evra. Četiri milijarde evra, koliki je deficit za vreme mandata ove vlade, jednak je ukupnom budžetu za izgradnju Koridora 10. Ili, četiri milijarde evra je kao kada bismo prodali "Telekom", "Telenor" i "Vip mobajl" sve zajedno, to bi bilo četiri milijarde evra. Za četiri milijarde evra mogli da bi da izgradimo tri termoelektrane u Srbiji. Problem je da iza ovih četiri milijarde evra iza vaše vlade neće ostati, gospođo ministre, nijedan kapitalni projekat. Tu je problem. Niti se privreda podigla za jedan procenat. Zaista, ponavljam, ne bi bio problem deficit, mnoge evropske države, mnoge države u svetu imaju deficit, ali ga koriste isključivo za privredni razvoj. Deficit je osnova za privredni razvoj. Tako je i u privredi, uzimate kredite da biste kupili novu tehnologiju i pospešili je, ali niko ne uzima samo kredite, ako govorimo o razvoju, pa ih daje na potrošnju. Četvrti razlog zašto treba nova vlada je u činjenici da nam stalno raste javni dug. Za vreme mandata ove vlade, gospođo ministre, ukupan javni dug je narastao sa 9,5 na 11,62 milijarde evra. Odnosno, da prevedem, sa 25,6% BDP na 38% BDP. Približavamo se kritičnoj tački po svetskim standardima. Poverioci, kojima ćemo ove godine morati da vratimo 34 milijarde dinara i čak 45 milijardi dinara na ime otplata kamata, dobiće više sredstava nego što je izdvojeno za investicije i subvencije privredi zajedno. Znači, dva puta više dajemo za glavnicu i kamate nego privredi. Kamate, da prevedem, jedu naš budžet. Bojim se da će sledeća godina biti još teža. Alternativa za finansiranje deficita koji ste osmislili se nalazi u prodaji "Telekoma". Mnogi su ovde govorili i mi smo govorili, tako da zbog ograničenog vremena se ne bih zadržavao na tome, ali prodaja "Telekoma" u ovim uslovima bi bila potpuno pogrešna. Peti razlog za smenu ove vlasti je, gospođo ministre, nesposobnost da se ispuni bilo koje dato obećanje. Kada ste stupali na dužnost obećavali ste veće plate, veće penzije, nova radna mesta, strane investicije. Sada se traže opravdanja. Sindrom "kalimero" je postao zaista karakteristika ove Vlade i najčešće čujem, gospođo ministre, vaše mnoge kolege, mnoge koji samo nešto obećavaju, biće 2020, biće 2015. godine, pa niste vi u opoziciji. Opozicija obećava, a Vlada radi danas, vi sve to što vaše kolege ministri obećavaju mogli ste da uradite za ove dve i po godine i možete da uradite i danas i sutra. Ne mora da se obećava, može da se radi, ali, nažalost, neispunjena obećanja su postala sinonim za ovu vladu. Samo da dodam, za vreme mandata ove Vlade prosečna plata u Srbiji je prvi put od Drugog svetskog rata postala manja nego u Crnoj Gori, BiH, Makedoniji i Albaniji. Šesti razlog za nepoverenje ovoj vladi je činjenica da iza ovog budžeta ne stoji nikakav razvoj, ne stoji nikakav privredni razvoj. Sami smo govorili na rebalansu budžeta i vi ste govorili da je vrednost građevinskih radova opala za 19,2%, turističkih usluga za 10,2%, promet u trgovini na malo za 2,5%, strane direktne investicije za 50%, a u težištu svega se nalazi ključni problem danas u Srbiji - nezaposlenost koja je porasla još za 3,1%. Privreda Srbije je u dubokoj recesiji i ne zna se kada će iz nje izaći. U budžetu, po mom mišljenju, bilo je u svim prethodnim budžetima mnogo osnova, gospođo ministre, za oživljavanje privrede, mnogo više osnova. Nažalost, kada ste vi stupili na dužnost, da vas informišem, za te svrhe je bilo predviđeno 65 milijardi dinara, a sada, nakon ovog tzv. uvećanja, ta suma iznosi 31 milijardu dinara. Govorim o investicijama, gospođo ministre. Na tom razdelu bilo je 65, a danas je 31 milijarda. Kada ste stupili na dužnost, ovo je vrlo važno, subvencije namenjene poljoprivredi, našoj najvećoj izvoznoj grani, bile su 24 milijarde, kada ste stupili, ali evro je bio ispod 80 dinara. Danas subvencije su manje, nisu 24, nego su 20 milijardi, ali je evro 106 ili 107, možda će uskoro biti i 110. Dakle, za poljoprivredu, mislim da je ovo vrlo važno da građani znaju, izdvajamo manje od dve stotine miliona evra, znači, najboljoj izvoznoj grani pomažemo sa dve stotine miliona evra, a Hrvatska, koja ima tri puta manje obradivih površina, izdvaja četiri stotine miliona evra, znači, tri puta manje obradivih površina, a izdvajaju dva puta više za poljoprivredu. Subvencije za mleko su povećane, ali i nakon povećanja su tri puta manje nego u Hrvatskoj, znači, naši poljoprivrednici dobijaju manje subvencije nego u Hrvatskoj i što je još gore, naši poljoprivrednici za mleko dobijaju dva puta manje subvencije nego u BiH. Eto kakav status u ovoj vladi, u ovom budžetu ima poljoprivreda. Umalo da zaboravim da kažem da u ovom modelu o kome je govorio premijer je sve desetogodišnja projekcija, ali ponoviću, privredi Srbije trebaju dugoročni i srednjoročni krediti danas. Sledeća godina, ukoliko ne bude ovih kredita, biće još teža. Ovde mora da se razmišlja. Privrednici imaju ogroman problem likvidnosti u svim granama privrede, a jedan od velikih dužnika privrednicima je sama država. Najveći dužnik verovatno privrednicima je danas sama država. Još nešto bih dodao. Sa ovom stopom da gubimo 30 hiljada građana svake godine Srbija će do 2020. godine, po modelu o kome govori premijer Cvetković, biti zemlja sa 400 hiljada stanovnika manje. Imaćemo 400 hiljada stanovnika manje. Ali, vidite, po ovom modelu o kome sam čuo i nešto malo čitao, jer nije bilo baš sve dostupno, mislim da je rešenje da će se na taj način smanjiti nezaposlenost. Nama treba vlada koja će natalitet videti kao razvojnu šansu za nova razvojna mesta, a ne mortalitet kao mogućnost za smanjenje stope nezaposlenosti. Sedmi razlog, gospođo ministre, za smenu ove vlade je nastavak pritiska na standard građana. Javna potrošnja se ne smanjuje, a izvori stalno presušuju. Deficit se planira na nivou ove godine za sledeću godinu, jeste, ali se on stalno povećava i ne sumnjam da ćemo negde u aprilu ponovo imati rebalans, najkasnije u aprilu. Da bi se ovaj proklamovani model primenjivao, došli ste na ideju da oporezujete dodatno povećanjem PDV-a južno voće, znači, pomorandže i mandarine, i kompjutere, naravno, i ugostiteljske usluge. U ekonomskom programu razvoja Srbije, koji smo izneli pre godinu dana, turizam je zaista jedan od vrlo važnih elemenata za budući razvoj privrede Srbije, vrlo stabilan, omogućava pogotovo dobar ekonomski razvoj u malim preduzećima, malim domaćinstvima i danas ovaj PDV na hotelske usluge je verovatno najveći u Evropi. Što se tiče poreza na imovinu i oslobađanja, mislim da je jako mnogo urađeno pogrešno, ali imaćemo vremena do kraja ovog zasedanja da još razgovaramo o tome. Samo da zaključim na kraju da mi za ovaj budžet nećemo glasati. Ovim budžetom nije ponuđena reforma nijedne oblasti ekonomske politike, deficit se smanjuje po planu, ali se ne troši na investicije, nego na potrošnju, i vraćanje duga i kamata postaje naš ključni problem. Glavna zamerka ovom budžetu je da nastavlja, kao i prošli, da razara domaću privredu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Hvala. Ovaj predlog budžeta bih nazvala povratkom u prošlost ili kako na brzinu napuniti državnu kasu. Razlog za ovakav naziv ili ovakav uvod, da olakšam ministru da prati, pronašla sam na strani 763. ovog budžeta i na tome ću i bazirati svoju diskusiju. Zbog nedostatka vremena, u ovom delu rasprave govoriću samo o Zakonu o budžetskom sistemu, kao okviru za ovaj budžet, i govoriću o samom budžetu, ali načelno. Pre svega, moram da kažem da ovaj budžet mnogo liči na budžet iz 2007. godine, samo što je onaj imao 317 strana, a ovaj ima preko hiljadu. Taj budžet iz 2007. godine vredeo je isto ovoliko, nekih osam milijardi evra je bio novčano težak. Ali, ima jedna krupna razlika. U toj godini se raspolagalo prihodima od 1,5 milijarde evra od prodaje Mobi 063 "Telenoru", 320 miliona evra prodato licence mobilne telefonije Telekomu Austrije, 122 miliona je prihodovano od "Panonske banke" prodajom italijanskoj banci "Sanpaolo" i 385 miliona je prihodovano prodajom "Vojvođanske banke" grčkoj "NBG" banci. Negde blizu 3,2 milijarde evra je bila osnova da možemo da trošimo osam milijardi evra. Kako je tada proknjižen, da li kao negativan odliv ulaganje u kupovinu "Telekoma" Republike Srpske, nije moglo da se utvrdi ni iz memoranduma, niti iz finansijskih izveštaja koje smo dobili, ali u svakom slučaju imali smo potpuno drugačiju platformu, potpuno drugačiju prihodnu stranu, da bi mogli da razgovaramo o tome kako se taj prihodovani novac deli. Pitanje za sve građane, odnosno pitanje svih građana Vladi je – a gde smo mi danas ako smo 2007. godine imali 3,2 milijarde za koje niste vi direktno odgovorni, ali neka vlada i Vlada u kontinuitetu jeste. Danas govorimo o budžetu pre čijeg razmatranja nismo razmatrali izveštaj o reviziji, ni za 2008. godinu, znači, raspolaganje i efekti ulaganja tog novca, nismo razgovarali ni o reviziji budžeta za 2009. godinu, ali profesionalni odnos prema samoj reviziji, Skupštini i vama mi nalaže da ponovim tek ono što je javnosti poznato – da nisu iskazani podaci o stanju finansijske imovine, a za to već jeste jednim delom odgovorni. Znači, potraživanje i avansi nisu dati u budžetu 2009. godine. Nisu iskazani podaci za većinu budžetskih korisnika po stanju popisa, niti je izvršeno usklađivanje popisa i knjigovodstvenih stanja nefinansijske imovine. Nemamo ni ono što je najvažnije – usaglašeno niti pouzdano stanje dugoročnih kredita, vlasničkih udela Republike u kapitalu pravnih subjekata, rivolving kredita, pozajmica datih iz budžetske rezerve ranijih godina, pozajmice iz sredstava privatizacije i ostalih kratkoročnih potraživanja. O čemu, draga moja gospodo, da mi danas razgovaramo, ako revizor sa stručnim, osposobljenim, posvećenim i plaćenim licima nije uspeo da za 2009. godinu utvrdi pouzdano stanje kredita vlasničkih udela, pozajmica i ostalih kratkoročnih potraživanja i izlazi javno sa podatkom da to nije pouzdano, a mi treba da razgovaramo o budžetu za 2011. godinu. Zašto insistiram baš na ovome? Gospođo Dragutinović, kad smo usvajali Zakon o budžetskom sistemu, ja sam tvrdila da ne može ministar da bude odgovoran za izvršenje budžeta. Podnela sam amandman – odbili ste ga. Sada izlazite sa sopstvenim predlogom kao Vlada, da vi niste odgovorni za izvršenje budžeta. Tačno je. Ne može onaj ministar koji nije ni faktički ni formalno nadležan za trošenje novca da bude odgovoran za njega. Ali, jeste Vlada. Jeste premijer koji je ovde izašao i rekao da ovaj budžet forsira razvoj i štednju i da snažna i stabilna Srbija, znači ona u kojoj neće biti izbora pre roka, treba kao takva da ima neophodne uslove za realizaciju ciljeva i da nastavi uspehe bez rizika, improvizacija itd. Neće biti pregrubo ako kažem da je to bilo u domenu nekog humorističkog programa. Možda bi takav uvod za vaš pledoaje i mogao da prođe. Ovako on ne odgovara stvarnosti. Da li su u međuvremenu knjigovođe išle na obuku, to ne znam, ali se ovde više ne govori o nerazumevanju između onih koji su kontrolisali, nego se radi o tome da umesto da revizor uvede red u finansije, vi ste malo revizora uveli u red pa ste sve što je moglo da se ispravi – ispravili. Ipak, bilo je ispravke i oko budžetskog deficita i oko najvažnijih stanja i prvenstveno onog o čemu hoću da govorim. Niste smeli da dođete u ovu skupštinu da tražite pravo da vam se ozakoni nezakonito trošenje 5% sredstava. Znači, budžet težak preko osam milijardi odnosno, samo prihodnu stranu uzimam u obzir, 803 milijarde dinara, tražite da za 5% mimo budžetske rezerve i mimo svih diskrecionih prava, bez odobrenja ovde konkretne namere, vi kao ministar na nivou Republike i ministri lokalnih samouprava mogu da troše odnosno preusmeravaju s jedne aproprijacije na drugu. Sad ćete mi reći – to je već bilo u budžetu, samo ste promenili formulaciju – rashodi i izdaci. Nikada u životu se neću navići na laž, na bezobrazluk i na psovku. I nikada me nećete uveriti da jednom uveden izuzetak treba da bude pravilo. U budžetskom sistemu ste članom 4. osnovnog zakona člana 61. tražili ovlašćenje da bukvalno budžet u 5% ne bude verodostojan. Šta to znači? Da može da troši kako god ko hoće i da unapred to bude zakonito time što će ovde da bude izglasan takav član 4. izmena i dopuna. Evo objašnjenje, pošto mi se čini da se čudite. Sa aproprijacije subvencija izvršavani su rashodi za zaposlene i specijalizovane usluge. Sa aproprijacije naknade za socijalnu zaštitu izvršavani su troškovi bankarskih usluga. Sa aproprijacije izdaci za kredite studentima izvršavani su rashodi bankarskih usluga. Znači, vi hoćete da obesmislite kontrolu revizora da bi mogli da ovo što je sada utvrđeno kao nezakonito u stvari ozakonite, i to u uslovima kada, ako se dobro sećam uvodnog dela, onog što je revizorski izveštaj, razmatrane su samo stavke trošenja preko tri miliona pojedinačno. Da prevedem građanima na najjasniji jezik – da li treba ovde da dobijete odobrenje da date za trudnice, stare nemoćne i bolesne, a da dajete za službena putovanja i prateće troškove zaduživanja? Da, upravo ovo uzimam za primer jer ste se vi jednom usudili da karikirate primedbe, osnovane, na rasipanje u budžetu i da kažete – a šta, zar ne treba da dajemo trudnicama, socijalnim slučajevima itd. Niko ne ukazuje da ne treba davati za socijalu. Ali, ne možete budžetom da stvarate takvu klimu u kojoj se rasipa na subvencije uvećane četiri puta i da nijednog trenutka ne stvarate uslove za veću zaposlenost, pa da se smanji broj tih koji treba da rade za one koji nemaju. Zašto insistiram na ovome? Daću vrlo ilustrativan primer koji govori o našoj stvarnosti danas. Pomenuta strana 763. u odeljku Ministarstvo trgovina i usluga ima odeljak otplate kamata domaćim kreditorima, gde je 482 miliona predviđeno za otplatu kamate, objasniću koje, i na stavci otplata glavnice ostalim domaćim kreditorima, treba vratiti 3 milijarde i 100 nekog domaćeg duga. Taj neki domaći dug mogao bi da nosi naziv – testament, ako se dugovi ostavljaju testamentalno, mislim da se ostavlja imovina, ali bogami evo i dugova. Objašnjenje zašto treba iz budžeta, iz džepova svih građana Srbije, obezbediti 3,5 milijarde za otplatu nekog domaćeg duga je sledeće: Republička direkcija za robne rezerve je 1997. godine zaključcima Vlade, u kojoj nije učestvovala ni stranka u kojoj sam bila, ni stranka u kojoj sam danas, već deo DOS-a koji je tada tvorio većinu sličnu ovoj danas, s tim što je odnos snaga bio nešto drugačiji, izvršila je emitovanje kratkoročnih deviznih obveznica za kupljenu pšenicu roda 1997. godine, za pokretanje proizvodnje, poljoprivredne mehanizacije i za potrebe finansiranja uvoza repromaterijala tekstilcima. Prevedite, vaše subvencije, koje su danas četiri puta veće i o tome će govoriti posebno moj kolega Zoran Mašić, samo se drugačije danas deli novac. Tada su se zvale subvencije za pokretanje poljoprivredne proizvodnje, otkup roda, a danas imaju nešto drugačiji naziv. Šta se desilo? Kako Direkcija u roku dospeća obveznica nije imala deviznih sredstava, ona ih je dobila od prodaje Javnog preduzeća PTT saobraćaja Srbija, onog što je danas "Telekom", i to je pretvoreno preko Fonda za razvoj u dugoročni devizni kredit. Analogija je i suviše očigledna. Fond za razvoj je te obaveze Direkcije pretvorio u devizne kredite. Po ugovorima svi nose oznaku i vreme 1997 godina. Po amortizacionom planu taj devizni dug iznosi 136 miliona evra. Pomenuta sredstva su data, ovo je najzanimljivije, brojnim preduzećima koja su u međuvremenu otišla u stečaj, izvršen je otpust duga, a otpust duga ne vrše građani, nego Vlada Republike Srbije, isti je obezvređen prilikom privatizacije, pa Direkcija nije mogla da naplati svoja potraživanja. Direkcija danas nema finansijskih mogućnosti da izmiri ove kamate, pa je prinuđena da traži dodatno finansiranje iz sredstava budžeta. Bogami, dobila pravo da ove dugove namiri. Da li Direkcija ima mleka da reaguje iz rezervi? Nema. Da li je moj kolega gospodin Mašić u više navrata intervenisao na odborima za poljoprivredu, pozivajući sve nadležne organe da reše problem dugova onih koji duguju Direkciji? Taj dug je, bogami, bio blizu ukupnog agrarnog budžeta i iznosio je 18 ili 19 milijardi dinara, ako me dobro pamćenje služi, a da po tom pitanju apsolutno nije ništa urađeno. Šta je zanimljivo? Opet analogija. Pozajmice zbog kojih je Direkcija došla u ovakve dugove su davane kao strogo poverljive. Neka se sete oni koji bi rado da zaborave. Da li je razlika neka između toga kako se danas daju subvencije? Vrlo mala. Uredbe koje se menjaju na svake dve nedelje za ovo, ono, to i kome za šta treba, nisu mnogo transparentnije. Ali je zato drskost Vlade i dalje evidentna, pa ste nam ovim budžetom, članom 17. izašli, kažete sada opet nije novo, ponovili ste odredbu, da Vlada može da odluči o otpisu, odnosno o pretvaranju pojedinih dospelih potraživanja Republike Srbije po osnovu pozajmica datih iz budžeta u dužnika pravnog lica, a na osnovu kriterijuma koje utvrđuje Ministarstvo finansija. Na naš amandman od prošle godine dodali ste - i nakon pribavljanja saglasnosti Narodne skupštine. Zato sam rekla da je ovaj budžet povratak u prošlost. Gospođo Čomić, da li Skupština raspolaže bilo kakvim zahtevom za davanje saglasnosti za neku ovakvu pozajmicu ili pretvaranje otpisa dospelog potraživanja ili konverziju u kapital dužnika? Meni kao poslaniku nije poznato. Vi ste po Poslovniku dužni da me o svemu obavestite. Da, zato ste olako prihvatili - uz saglasnost Narodne skupštine, koju i inače nizašta ne pitate. Ako vam moj ton zvuči malo strog, razlog za to je ozlojeđenost zbog toga što vi mislite da građani ne pamte i da oni koji bi rado da zaborave mogu ugodno da se baškare u ovih novih osam milijardi skidanja kože sa građana, kroz prateće poreske zakone koji su upravo onakvi kako je kolega Andrić govorio i upravo onako kako je Velimir Ilić rekao - da golog ne možete skinuti. Možda će neki genijalni izum i tu da pomogne. Šta je bio genijalan izum? Imali smo prilike da čujemo u emisiji "Raspakivanje", gde gospodin Dinkić, tvorac subvencija, prepisivač iskustava oko pozajmica, otpisa, konverzija i stečaja, kao zatiranja tragova onih koji uzmu pa ne vrate, reče u toj televizijskoj emisiji da je shvatio da nije bilo realno obećanje oko besplatnih akcija, ali da je dao sa namerom da pomogne Borisu Tadiću da pobedi na izborima, a svi se sećamo da je ta razlika za njegovu pobedu na izborima bila oko 100.000 glasova. Međusobno zahvaljivanje učesnika koalicione Vlade preko budžeta građana Srbije, kojim vi raspolažete, a mi ga punimo, izvinite, ali to prosto nije humano. Znači da neko može da donosi ovakve odluke o raspodeli novca i ovakve odluke o konverzijama i otpisu zato što jedan drugom duguju zbog mogućnosti da raspolažu ovim budžetom. Gde je tu civilizacija, javnost, transparentnost, međunarodna iskustva, MMF, naša profesionalnost i sve ostalo? Član 17. Zakona o budžetu, koji upravo govori o tome kako se rade te konverzije i potraživanja, unapred vas pripremam za amandman koji smo podneli, definisala sam ovako – izuzetno Vlada može da otpiše, odnosno pretvori pojedina dospela potraživanja, nastala po osnovu pozajmice iz budžeta, u kapital dužnika na osnovu kriterijuma koje vi utvrđujete, imate vi pravo, ali nakon donete odluke u Skupštini. Samo ove dve reči "nakon donete odluke u Skupštini", znači da ćete vi, gospođo Dragutinović, morati da dođete u Skupštinu ako usvojite ovaj amandman, što očekujem, i da uz vladajuću većinu donesete takvu odluku. Ali ćete morati da prođete proceduru podnošenja dokumentacije kojom nam obrazlažete opravdanost toga da ono što ste nekome jednom dali, prvo kao pozajmicu, po nekim diskrecionim pravima, sada otpisujete ili prevodite u kapital, da bi mogli da navodno ili eventualno pripremite za privatizaciju, od koje ćemo, bože, svi imati koristi. Koliko smo i kako imali koristi, ponovih vam podatke iz 2007. godine, a gde smo danas u odnosu na 2007. godinu? Nemojte da krivimo samo svetsku krizu. Vreme mi ne dozvoljava da govorim dalje, ali još jednom da vam kažem, ne možete ovu državu koja izdvaja ogroman iznos za kamate po tekućim kreditima, za koje nemamo izveštaj ni gde su uloženi, ni koji su efekti, članom 34. dobijati pravo da mimo procedure zadužujete i za likvidnost nekih pravnih lica ili za najnemogućnije neke namene, sem npr. za ono što su vanredne okolnosti u kojima je ugroženo zdravlje i sami građani Srbije. Vi od nas tražite mimo budžetske rezerve, mimo svih diskrecionih prava, da 5% menjate aproprijacije kako hoćete. Znači, da 40 milijardi trošite, a da mi ne znamo. To što vam je ovo sedmi budžet ne govori da ste ga radili na četiri meseca, jer ste nam u novembru dali da overimo ono što ste potrošili tokom čitave godine. To je prava statistika i prava računica. Hvala.
Reč ima poslanik Vlajko Senić.
Poštovani narodni poslanici, poštovana gospođo Dragutinović, poštovana gospođo Čomić, pre nego što počnem da branim budžet, rekao bih da u ovoj raspravi do sada, u kojoj sam bio nazočan sve vreme, nisam čuo bukvalno nijedan predlog šta bi drugačije trebalo uraditi sa ovim predlogom budžeta, sa sredstvima kojima Vlada u ovom trenutku raspolaže, način na koji bi se ona raspodelila, kakva bi drugačija trebalo da bude poreska politika, kakva drugačija investiciona politika, gde država treba da ulaže, iz kojih sredstava, na koji način i kako u datoj ekonomskoj situaciji, uz najgoru Vladu koju imamo u okruženju u istoriji, može nešto bolje da se uradi i na koji način da se građanima Srbije ponudi neka alternativa. Dakle, čuli smo različite kritike, nekakve paušalne i od nekih poslanika, rekao bih, ozbiljne, koji su pokušali bar da im kritika bude ozbiljna. Čuli smo i nekoliko računovodstvenih, dosta pouzdanih analiza, ali zaista nismo čuli nijedan konkretan predlog na koji način bi moglo drugačije da se radi u ovom trenutku, što ne znači, naravno, da tih predloga neće biti. Moram na početku da demantujem ono što je gospodin Ilić rekao, kada je rekao – ceo budžet je Ministarstvo ekonomije, NIP itd. Kada govorimo o procentima, kada bih hteo da budem ciničan, mogu da kažem onako kako zaista jeste, da je budžet Ministarstva ekonomije tek nešto iznad 5% ukupnog budžeta Republike Srbije i manje od toga. Ta fascinacija pojedinim ministarstvima i ministrima postaje očigledno predmet određenog ličnog odnosa, a ne nekakve drugačije ekonomske vizije. Žao mi je što je tako, ali neke stvari očigledno ne mogu nikad da se promene. Moram da kažem da smo i mi nezadovoljni nekim stvarima i da su, pretpostavljam, ono što je ministarka lepo rekla, iza kulisa bile određene borbe različitih političkih prioriteta o tome kako sredstva raspodeliti i da u ovom trenutku raspolažemo nekakvim političkim, više nego ekonomskim kompromisom budžeta. U svakom slučaju, ne možemo, bez obzira što smo iz vladajuće koalicije, da ne kažemo činjenicu da Vlada jeste dobro radila u prethodnom periodu, da je iskreno i pošteno ministarka rekla da je bilo više rebalansa, da radimo u uslovima koji ne znače nekakvu ekonomsku predvidivost, da danas, dok mi ovde govorimo, u Rumuniji, koja je članica EU, čovek sa nacionalne televizije je skočio usred parlamenta očajan zbog toga u kakvom se stanju nalazi ekonomija te zemlje ili kakvu politiku vodi Vlada. Dakle, nigde nije idealno. U Grčkoj, takođe zemlji članici EU, svaki dan gledamo stotine hiljada ljudi koji žestoko demonstriraju protiv mera štednje koje je MMF zadao grčkoj Vladi kao obavezu da bi mogla da povuče određena sredstva da bi se izvukla iz krize u kojoj se nalazi. Kolega Andrić je govorio o nekakvim platama u regionu. Naše plate jesu pale u evrima, ali mislim da je to bilo prilagođavanje koje je bilo rezultat činjenice da Srbija ima fleksibilni devizni kurs. Mnoge zemlje sa kojima nas je on poredio imaju fiksni devizni kurs. Mislim da to poređenje u ekonomskom smislu nije baš bilo dobro. Takođe, treba reći da je i zadati okvir budžeta nešto što mi nismo mogli da menjamo i što neće menjati ni neka naredna vlada, ukoliko se bude držala Zakona o budžetskom sistemu, kao i mera fiskalne odgovornosti i da, koristeći elemente fiskalne odgovornosti, naš deficit za narednu godinu je projektovan na nivou 4,1% BDP. Trebalo bi da bude korak ka putu koji kaže da će 2015. godine on iznositi ne više od jednog procenta BDP. To su neki kriterijumi koje EU od nas traži. Pored akciza i nekih drugih stvari, kako je ovde bilo ironičnih komentara, ima i nekih zaista važnih makroekonomskih kriterijuma koje u ovom trenutku Srbija ispoljava i ispunjava bolje nego neke članice EU. Kada govorimo o fiskalnom deficitu, usvajanjem zakona o budžetu i fiskalnoj odgovornosti, mi imamo ono što je za jednu državu, ako želi da bude stabilna, najvažnije, a to je predvidivost javnih finansija. Ko hoće da investira u Srbiju, može da kaže da ima birokratije, da ima korupcije, da ima problema, da ima nekih suvišnih propisa, ali ne može da kaže da nema predvidivosti javnih finansija i ne može da kaže – ne znam da li ćemo investirati u ovu državu, ko zna šta će biti 2014. ili 2015. godine. Mi to podržavamo i kao politička stranka. Apsolutno smo za to da se kroz zakone o fiskalnoj odgovornosti izbegne ono što se dešavalo i pre 2000. i posle 2000. godine, a to je način na koji se troše budžetska sredstva tokom neke predizborne godine. Ako očekujemo izbore 2012. godine, ako ne budemo krajem januara silom izbačeni iz Vlade, 2011. godina zaista jeste predizborna godina, ali ne mogu, koliko god zlonameran bio, da vidim da je budžet napravljen na način da je to predizborna godina. Mislim da je to dobra stvar, jer na ovaj način pravimo iskorak iz nekakve partijske države u kojoj smo svi zajedno veoma dugo živeli. Ekonomski parametri na osnovu kojih je ovaj budžet projektovan i o čemu mi govorimo danas, takođe su indikator da nije tako crno kao što smo mogli da čujemo u nekoliko prethodnih sati. Dakle, ako živimo u Srbiji koja je ostvarila jedan skroman rast od 1,5% BDP tokom 2010. godine, ako je projekcija da to bude duplo više 2011. godine, onda mi je nejasno i ne mogu da prihvatim argument da se Srbija nalazi u recesiji. Ako je 2010. godina omogućila delimično rešavanje najvećeg problema s kojim se našla zemlja suočava, a to je spoljnotrgovinski deficit, uz duplo veći rast izvoza nego uvoza, onda ne mogu da prihvatim činjenicu da smo najgori u regionu. Ako očekujemo da se takav trend nastavi 2011. i 2012. godine, onda je mnogo bolje da ekonomija ide tim putem nego da imamo nekakav formalni dokument koji, kako je gospodin Popović rekao, kao – kakav vi novi model rasta imate kad nemate bilo kakav dokument. Ovo je postkrizni model ekonomskog rasta i razvoja Srbije 2011. do 2020. godine, u čijoj izradi su učestvovali neki od naših vodećih ekonomista, neki od njih i savetnici premijera. Mislim da je pristup koji je tu pokazan mnogo važniji od činjenice da li je to nekakav dokument koji je usvojilo neko vladino telo pa stoji na sajtu Vlade. Imali smo na desetine različitih ekonomskih dokumenata u prošlosti koji su bili zvanični elementi, pa od toga nije bilo ništa. Uostalom, ne sećam se da je pre 2000. godine npr. Vlada usvojila dokument da godišnja inflacija bude 100000%, pa se ipak to u realnom životu dešavalo. Bilo je dosta zamerki kada govorimo o merama Vlade u krizi, ali rekao bih da sam apsolutno za liberalni kapitalizam i naša politička stranka, čini mi se da je i radom u proteklom periodu pokazala da je za to, ali je i činjenica da, kada se desi kriza, onda i najliberalnije zemlje sveta, kao što su SAD, na primer, pristupe određenom državnom intervencionizmu. Jer u situaciji kada vam preti kolaps tržišta, kada kolaps tržišta može da dovede do propasti celokupnog ekonomskog sistema, onda je sasvim logično da država interveniše u pokušaju da obezbedi makroekonomsku i finansijsku stabilnost. To je radila Srbija, ali je takođe, a to niko nije rekao, bila jedna od retkih zemalja koja npr. ni dinar od svojih sredstava poreskih obveznika nije uložila u nekakve banke, da ih izvuče iz kolapsa u kome su se nalazile. Danas slušamo priče o tome kako je javni dug visok, a niko neće da kaže da je npr. 50% strukture direktnog duga države, unutrašnjeg, obaveza stare devizne štednje koju vraćamo od 31.5.2002. godine, pa treba da je vraćamo zaključno sa 31.5.2016. godine. Dakle, svake godine 300 miliona evra poreski obveznici izdvajaju da bi vratili štednju koja je građanima uzeta pre 2000. godine. Dakle, svake godine jedan most na Adi ili šest mostova na Beškoj, kako je izračunao gospodin Ilić, ode kao obaveza države prema onome što je dug koji je država napravila, a od koga nije moglo da se beži. Naravno, bez obzira što zaista iskreno branimo ovaj budžet u potpunosti, mi ne bežimo i od toga da govorimo koje je mere Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja preduzelo protekle dve godine, koje su kritikovane kao subvencije kroz kredite, kroz subvencije privatnim preduzećima, kroz mere za nezaposlenost. Mislim da su to neki rezultati koji ne treba da se kriju i građani treba da znaju da je kroz program mera za ublažavanje negativnih efekata svetske ekonomske krize, zaključno sa 13. decembrom 2010. godine, mala preduzeća u Srbiji su podigla 2660 kredita za likvidnost u iznosu od 47.499.393 miliona evra, da su podigla dinarskih kredita u iznosu od 204.152 miliona evra, da je u vreme krize bilo i investicionih kredita, govorim samo o malim preduzećima, ne govorim o realizovanim kreditima srednjih i velikih preduzeća, u iznosu od 64.757 miliona evra, 1292 investiciona kredita, da su kroz potrošačke kredite građani kupovali automobile, 11.208 u iznosu od 75 miliona evra, da je bilo i drugih vrsta potrošačkih kredita za poljoprivrednu mehanizaciju, nameštaj itd. To su nekakvi rezultati koji su omogućili da u vreme kada je zbog pada ekonomske aktivnosti došlo do ozbiljne krize likvidnosti u srpskoj ekonomiji da se taj period prebrodi i da ekonomija nastavi normalno da funkcioniše. Što se tiče subvencija privatnim preduzećima i tu smo čuli dosta kritika. U ovom trenutku, to je podatak koji je takođe proverljiv, aktivno je kroz sve kredite, reći ću vam tačno, 129 različitih projekata, koji zajedno donose preko 700 miliona evra investicije u Srbiji i otvaraju oko 20.000 radnih mesta. Za tih 700 miliona evra država je kroz subvencije privatnim preduzećima odobrila 70 miliona evra. To jeste mera koja neće biti moguća u Srbiji kada budemo ušli u EU, ali to je mera koja u ovom trenutku ne može da se kritikuje zbog potrebe da imamo što više stranih direktnih investicija i ne verujem da neko može da kritikuje činjenicu da je u Leskovcu otvorena fabrika koja treba da zaposli 600 ljudi ili, kao što smo čuli, da je "Jura" korporacija nekakva maska koja treba da sakrije ne znam šta, da sakrije činjenica da je to strana investicija koja je od planiranih 1.000 ljudi došla do 1.300 radnika koji danas tamo rade, umesto da se vuku ovde po ulicama ispred Agencije za privatizaciju. Postoji veliki broj takvih kompanija, nije ovo prilika da govorimo o tome, ali to nisu nikakve nevidljive mere, to nije ništa što je tajna i to nije ništa što nema rezultate. Možemo da govorimo o tome da li je moglo drugačije, ali nismo čuli ni jedan predlog. Potpuno smo otvoreni da čujemo na koji način možemo da imamo strane direktne investicije u Srbiji i kako to može da se desi da u Srbiji bude ekonomski bum u vreme kada postoji svetska ekonomska kriza. Naravno, ovo su sve mere koje se odnose na vreme kada je 2008, 2009, pa i 2010. godine bila svetska ekonomska kriza. Mislimo da je to poglavlje na neki način zatvoreno. Zbog toga verujem da Vlada mora da se okrene ka novoj ekonomskoj politici koja podrazumeva da se pojača borba protiv birokratije, da bude mnogo manje korupcije i kriminala, jer su korupcija i kriminal jedna od najvećih barijera stranim direktnim investicijama i investitorima, da država mora postepeno da izlazi iz ekonomije, zato što je uvek bolje da se dinar iz budžeta manje da državi, a da se da mogućnost da ga nekakav privatni investitor troši, investira itd. Ono što je ovaj budžet pokazao, a to je da Vlada ovolika kolika jeste, sa ovolikim brojem funkcija, postaje usko grlo srpske države ili privrede ili ekonomije i da mora da postoji potreba koja ne mora da bude politička, ali može ka decentralizaciji Srbije. To je u svakom slučaju jedan proces koji je jasno dobio podršku gotovo svih relevantnih političkih stranaka. Različiti su predlozi na dnevnom redu, ali ću samo, pokušavajući da argumentujem da to ne znači skuplju državu, reći da npr. ove godine iz budžeta plaćamo preko 400 miliona dinara za funkcionisanje 29 upravnih okruga u Srbiji. Ako mi neko kaže šta ti okruzi rade, gde sede i predstavnici stranaka vladajuće koalicije, kakve rezultate donose, ako to vredi toliko, onda ću se prvi boriti protiv dalje regionalizacije i decentralizacije. Postoji i u postojećim sredstvima mogućnost da se određenom preraspodelom napravi neka vrsta drugačije organizacije. Kada govorimo o budžetu, onda treba videti i na šta ta sredstva idu. Zbog građana, 15,63% ide na rashode na zaposlene, na subvencije 4,3, na dotacije transfera 27,30%. Tu ću se zadržati na kritici koju smo dobili vezano za reformu penzionog sistema i da ove godine dotacija organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja 274 milijarde. Penzije su preuzeta obaveza. Prošlo je 10 godina od 2000. godine i mogao je da se reformiše penzioni sistem, nije. Nećemo da se vraćamo unazad ko je sve tu priliku propustio, ali je sigurno da u ovom trenutku prava koja uživaju pojedini penzioneri nisu ista. Neko je ta prava stekao na pravi način, do kraja ispunjavajući svoj radni staž, neko nažalost nije, ali ne može stečena prava da ukinemo. Drago mi je što će Suzana Grubješić govoriti o tome na koji način podržavamo reformu penzionog sistema u narednom periodu u pokušaju da to bude mnogo manji deo nego što je sad društvenog proizvoda. Kratko ću se osvrnuti na prateće zakone. Što se tiče akciza, naravno da je teško boriti se protiv podizanja akciza, pogotovo na cigarete, ali jeste ostao neki utisak da tu nije ostvarena, ako mogu da kažem, komunikacija sa stranim investitorima. Ono što smo mogli da vidimo u medijima, pretpostavljam da je moglo na drugi način da se to uradi. Jeste postojao određeni akcioni plan, ali mislim da je to neka poruka koju šaljemo budućim investitorima da treba da vodimo računa o tome. Što se tiče efekata povećanog PDV-a, zalagaćemo se da vidimo da li tu može da dođe do određenih promena. Imamo još dovoljno vremena. U svakom slučaju, i to je jedna mera na koju je Vlada bila praktično naterana da bi imala veće prihode. Što se tiče poreza na imovinu, želeo sam da kažem, to sam rekao i na Odboru za finansije ministarki i mislim da smo se složili, naravno da porez na imovinu ne može da bude socijalna kategorija, ali dok god ne budemo naterali sve građane Srbije da plaćaju porez na imovinu, u ovom trenutku veliki broj građana ne plaća porez na imovinu, dotle nije pravedno ili pošteno naplaćivati građanima koji inače uredno plaćaju porez na imovinu. S obzirom da je to prihod lokalne samouprave, nadam se da će se lokalna samouprava, motivisana činjenicom da je država postavila gornji limit za porez na imovinu, potruditi u narednom periodu da obezbedi princip pravednosti i da naplati svim građanima porez na imovinu, jer ćemo jedino tako opravdati činjenicu da smo danas doneli ili donosimo odluku o povećanju stope poreza na imovinu. Mislim da je i dobro što se ministarka na početku osvrnula na rokove. Govorili smo o tome. Bilo je i rebalansa budžeta i drugih zahteva. Ono što je za nas važno, da je makroekonomski ispoštovan sporazum sa MMF. Ne plašimo se činjenice da on ističe, možda se i produži, možda to bude sporazum koji će biti za nijansu niži od sporazuma gde povlačimo sredstva, gde ćemo samo imati obavezu da poštujemo određene kriterijume. Mislim da je to u ovom trenutku važno za Srbiju, a prvi smo ušli u vreme krize u sporazum sa MMF, pa tada takođe nismo bili pohvaljeni, kao što smo sada kritikovani zašto taj sporazum ističe. Ne možemo da ga produžimo, jer je potpisan na toliko kliko je potpisan i traje i postoji mogućnost da se produži ukoliko bude volje obe strane. Rekao bih na kraju i da rad DRI koju smo podržavali od samog početka i činjenica da je tokom prošle godine kontrolisala preko 70% sredstava, završavam, dokazuje da postoji i kontrola onoga što se troši. U svakom slučaju, nećemo stajati njima na putu. Oni treba da rade svoj posao, podnose prekršajne ili krivične prijave, ako ima za to osnova, ali nema osnova da se kritikuje činjenica da DRI radi svoj posao. Vlada radi svoj posao, Skupština radi svoj, DRI svoj, ali mislim da to nisu stvari koje mogu da prepliću jedna drugu. Biće prilike za raspravu u narednom periodu. Podržaćemo ovaj budžet kao dokaz da je Srbija prošla teške dve i po godine ekonomske krize i recesije kroz način na koji neke druge zemlje u okruženju EU nisu uspele. Hvala.
Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Vidite, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što se osvrnem na ovaj budžet, imam potrebu da kažem nešto gospodinu Seniću. Gospodine Seniću, ne možete u jednoj državi, ako je smatrate ozbiljnom, naplatiti porez na imovinu građanima i na neki način odgovornost za to stavljati građanima, a da pre toga za 10 godina u vlasti ta ista država nije uspela da obezbedi postupak legalizacije, da obezbedi katastar nepokretnosti i za sve to vreme ne obezbedi da se izgradi tržišna cena zemlje i tržišna cena nekretnina. Možete da menjate poreze na imovinu koliko god hoćete, ali dok se ove četiri stvari ili preduslova ne reše u ovoj državi adekvatnu naplatu poreza na imovinu mi nećemo imati. Iluzorne su vaše priče o EU i evropskim standardima kad elementarne stvari za deset godina ne samo da niste uspeli, niste pokazali ozbiljnu volju i sposobnost da ih rešite, pa ste 2003. godine obećali legalizaciju, pa nije uspela, pa 2009. godine, pa nije uspela, a na isteku 2010. godine ministar Dulić najavljuje besplatnu legalizaciju, pa smo mi koji smo je plaćali budale. Je li tako? Prema tome, ako pričamo o nekim aspektima ili budžeta poreskih prihoda, poreskih rashoda, lepo ste rekli, hajde da ta priča ima jedan celovit, jedan jako širok aspekt i pogled. Ovaj budžet, gospođo Dragutinović, jeste potvrda i dokaz da Vlada Republike Srbije nije sposobna da državi ponudi novi ekonomski koncept, da niste sposobni da odgovarate na prioritetne izazove u vođenju kvalitetne fiskalne politike, a to su pre svega uticaj izbornih ciklusa na budžetsko projektovanje, s jedne strane i, s druge strane, ovaj dokument po svojoj suštini i sadržaju predstavlja izraz patoloških političkih borbi u budžetskom procesu, kako ste rekli, i patoloških političkih borbi u procesu odnosno u pregovorima oko prioriteta u okviru vladajuće koalicije. To ste rekli. Ovo je sve patologija izražena u brojkama, ekonomskim klasifikacijama, razdelima, glavama, kako god hoćete. Niko ne spori da ste tehnički posao uradili kako treba, ali šta ste suštinski u njega uneli, to ćemo tek da vidimo u 2011. godini, možemo samo da naslućujemo. Još jednu stvar je gospodin Senić rekao, s tim ne može niko da se složi, i današnji zakoni koje usvajamo, za koje vi kažete da su dobri, ali su potpun promašaj, menjanje i izmene zakona u budžetskom sistemu i ostali poreski zakoni su dokaz da ovde ne postoji fiskalna predvidivost. Jednostavno, ne postoji. To nije tačno. Dok god bude tako u ovoj državi, neće biti investicija, dok god se ne reši status zemlje, nekretnina, planskih strateških dokumenata neće biti investicija, ali vi ne možete time da se bavite jer krpite rupe u situ koje predstavlja koalicioni dogovor i izlazite u susret zahtevima pojedinih ministara koji imaju potpuno, potpuno bolesne ambicije. Poštujem gospodina Senića što je skupio hrabrosti da priča bar 15 minuta o budžetu za koji mi smatramo da je katastrofalan. Onajkome ćete izmenama Zakona o budžetskom sistemu poveriti na upravljanje budžet, premijer, govorio je tri minuta, tri minuta i otišao odavde, on koji će biti nadležan za staranje o budžetu u 2011. godini, što predviđaju izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu. Ako je to sve tako, kako nam je premijer ispričao, zašto pod ovim uslovima raspravljamo o budžetu? Sve što ste mogli da prekršite, da pošaljete budžet od Vlade do Skupštine i počnemo o njemu da raspravljamo, vi ste pogazili, Zakon o budžetskom sistemu od budžetskog kalendara pa do fiskalnih principa. Niste vi, gospođo Dragutinović, napravili ovaj budžet u skladu sa fiskalnim principima, vi ste fiskalne principe promenili, da bi budžet bio donet u skladu sa fiskalnim principima. Prvo raspravljamo o budžetu, a onda ćemo da raspravljamo o promeni tih fiskalnih principa, Zakon o budžetskom sistemu i Poslovnik Narodne skupštine, naravno, koji kaže da budžet u proceduri treba da sedi bar 15 dana da bi smo o njemu adekvatno raspravljali i onda nas neko pita zašto vi niste ovde nešto konkretno predložili? A šta da predložimo? Na kraju krajeva, da li politička volja kojom se rukovodite može da prihvati i hoće da prihvati bilo kakav dobar predlog? Hoće sutra malo. Znate i vi dobro da neće, ne zato što vi nećete nego zato što ne smete, jer da su dobri odnosi i kvalitetni ne biste čekali i ne biste muku mučili s jedne strane sa svojom vladom oko usvajanja određenih stavki i pozicija i ko zna dokle bi vaša tolerantnost išla i postupanje da nije biloMMF. Mi koji smo najveći protivnici prisustva i aranžmana sa MMF možemo samo da mu budemo zahvalni što je bio tu. Ko zna koliki bi deficit bio da nije bio tu, a ko zna šta nas čeka od aprila kada oni odu. To je poražavajuće, gospođo Dragutinović, da smo ekonomski suverenitet platili zbog činjenice da u okviru Vlade ne možete da se izdogovarate i ne možete da se posvetite strateškim interesima ove države. Pogledajte samo šta govore brojke o ovom dokumentu, a šta sa druge strane piše u obrazloženju ovog dokumenta. Danas govorite o uštedi. Šta su nam rekli? Mere štednje. Gde su mere štednje u ovom budžetu? Da li ti koji brane budžet sa aspekta mera štednje mogu da vam kroz brojke kažu gde su mere štednje? Deset milijardi dinara ćete više u ovoj godini da isplatite za plate i preko toga tri milijardi dinara će više u odnosu na prethodnu godinu da ide na poreze i doprinose. Da li su to mere štednje? Koliko ste javni sektor smanjili su skladu sa zakonima koji ste pred nas izneli, o maksimalnom broju zaposlenih u državnoj upravi i u lokalnoj samoupravi, kažite nam to? Šta to u kontekstu štednje razlikuje ovaj budžet u odnosu na prethodni? Imate Ministarstvo za zaštitu životne sredine, imate Agenciju za zaštitu životne sredine, imate Fond za zaštitu životne sredine, pa imate plate kod jednih, plate kod drugih, pa plate kod trećih, pa imate specijalizovane usluge kod jednih, pa specijalizovane usluge kod drugih, pa specijalizovane uloge kod trećih. Pa imate Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, pa imate Kancelariju za decentralizaciju Srbije, pa Kancelariju za razvoj nedovoljno razvijenih opština u Srbiji, a ovde se postavlja političko pitanje šta nam rade upravni okruzi? Šta nam rade javne agencije, a ni jedne se niste odrekli ovim budžetom? Ministar Milan Marković posle deset godina priče prihvata taj stav i kaže da su one neustavna kategorija. Vi ste i u ovom budžetu rešili da ih finansirate i da ih plaćate. Zašto niste pokazali dobru volju da ukinete neku i da kažete – evo, javna potrošnja se smanjuje, smanjujemo državni aparat koji je neefikasan i necelishodan. Postoji nešto što nije ustavno, što nije ekonomski opravdalo svrhu svog postojanja i mi to sada ukidamo. Čak vas i ne pozivamo da prihvatite odgovornost što su trošili novac budžetskih obveznika, odnosno budžeta Republike Srbije svih ovih godina. a čujemo od ministra državne uprave da su neustavne kategorije. Govorite o smanjenju javne potrošnje u trenutku kada se hvalite da ćete povećati plate i penzije. Nekada ćete ih povećati, a da li znate na šta će ih građani potrošiti? Da plaćaju povećanje poreza koji ćete takođe usvojiti sa ovim. To što ćete im povećati 2%, taman da plate povećanje za porez na imovinu i porez na PDV, na banane, narandže i sve ostalo što dolazi, to južno voće što će da pojedu. Niste vi naivni da se odreknete para. Sve što im date, to sam i rekao u postupku donošenja Zakona o platama državnih službenika i činovnika, sve će građanima Republike Srbije da izađe na nos i sve ćete vrlo dobro i debelo da naplatite. Kad kažem vi, mislim na Vladu Republike Srbije koju rukovodi stihija, a ne strategija i projekcija ove države ne na dugi rok, nego na srednji ili kratki rok. U ovoj državi i u ovom budžetu piše da jedino što kao dugoročna projekcija može da se prepozna, gospođo Dragutinović, jesu naši dugovi. Godine 2031. će se otplaćivati zadnje rate za kredite koje ste povukli, potrošili, a niko od nas ne oseća efekte tog novca u Srbiji. Ja ću 2031. godine, daj bože, biti u penziji, da doživim tu godinu. Jedino, gospođo Dragutinović, što je u ovoj državi izvesno u fiskalnom smislu, to su gospodine Seniću, naši dugovi i ništa više. Kako je situacija sa zaduživanjima u narednoj godini? Da li ste njih smanjili, da li ste njih redukovali? Neću da čitam brojke, evo imam ih ovde, ali nije bitno da ih čitam. Došli smo u situaciju, gospođo Dragutinović, da ste omogućili preduzećima, direktnim, indirektnim korisnicima budžeta da se zadužuju, pa tim istim ljudima dajete nove garancije u 2010. godini. Planirate za ta ista preduzeća da dajete garanciju 2012. godini. Njima pokrenute garancije. Sedam milijardi dinara ćete u narednoj godini da plaćate nečiju neodgovornost i nerentabilnost, i znate šta radite preko svega toga? Preko svega toga, gospođo Dragutinović, vi te iste gubitnike ili gubitaše subvencionišete. Tu ekonomsku logiku ne može da razume onaj koje prošetao pored ekonomske srednje škole, a ne koje završio ekonomski fakultet ili daj bože doktorirao. Dokle više to? Je li to ekonomska politika koja Srbiji treba, o kojoj većina govori? Da se zadužuju, da im otplaćuje budžet kredite i još da ih subvencioniše i vrlo smo konkretno amandmanima na sve to reagovali? Mi smo gospodo iz vladajuće većine predložili kroz amandmane da budžetski deficit smanjite 30 milijardi i nije tačno da ne može drugačije, da je ovo jedino moguće. Može. Potencirali smo upravo one ekonomske klasifikacije koje je kao problematične i sporne detektovala Državna revizorska institucija i nismo ih, gospođo ministre, nerazumno smanjivali, smanjivali smo ih u rasponu od 10 do 20, 25%, onoliko koliko po raznim izveštajima oni koji se bave specijalizovanim uslugama, uslugama po ugovorima, građevinskim objektima i ostalim troškovima stave sebi u džep, 10, 15 i 20%, za toliko možete da smanjite na nivou celog budžeta te pozicije. Nismo priču sveli na to, ali nijednim svojim amandmanom o funkcionisanju države nismo doveli u pitanje. Nismo doveli u pitanje nijednu platu, šta god da mislimo o tome, i nismo doveli u pitanje nijedan porez ni doprinos. Jednim amandmanom smo kao SRS dali šansu da pokažete dobru volju da zaista smanjite javnu potrošnju, pa da uzmete jednu kancelariju čije je postojanje potpuno besmisleno i da je ukinite, ali tim ljudima nismo uzeli plate kroz taj amandman, nego smo vam predložili da svi ostali troškovi, osim elementarnih, za njihovo administrativno funkcionisanje prenesete ili sklonite sa tih pozicija. Da se na kontu toga smanji budžetski deficit, a da u toku 2011. godine o tim ljudima rešite tako što ćete ih preuzeti u ustavne državne organe, a one koji zaslužuju da odu u penziji pustiti ih da idu u penziju i sačuvati određeni fiskalni potencijal pod kontrolom da se ne troši kako se trošilo, kako nam revizor kaže neodgovorno itd. Predložili smo nešto konkretno. Razgovaraćemo i u raspravi u pojedinostima. Ne možemo da shvatimo da se daju i krediti i garancije za JAT. Ovde smo pre nekolika dana ili nedelja vodili debatu žestoku. Mene su predstavnici vlasti ubeđivali kako mi ne znamo šta pričamo, da bi se 10 dana posle toga direktor smenio. Ljudi iznutra su pričali kako kredit koji ste odobrili od 50 miliona evra neće dati ništa novo, a vi predviđate novu garanciju od 140 miliona za zaduživanje tog istog JAT. U obrazloženju teksta zakona, znate li šta govorite? O opredeljenju ka restruktuiranju privrede. Vaše restruktuiranje privrede sve svelo samo na prodaju "Telekoma". Gomila javnih preduzeća koja grca u dugovima, grca u problemima. Nemate nameru da se bavite restruktuiranjem zato što su vam oni bunari za izbore. "Telekom" ćete da prodate. To je jedina slamka spasa u ekonomskom i fiskalnom smislu za 2011. godinu. Prodaćete i to će ekonomski krah ove države samo da odgodi na određeni vremenski period, koliko vama treba da istrgujete za izbore. O kakvoj novoj ekonomskoj politici govorite? Kaže premijer – novi model rasta. Da li je on video i čitao knjigu koju je Vlajko Senić pokazao. Novi model rasta promoviše štednju i izvoz, a ovde se povećava javna potrošnja povećanjem plata, povećanjem penzija itd. Sve je vama smešno, znam to, a mi grcamo, narod grca. To je objektivno tako. Pozivate se da ćete da unapredite izvoz, kojom privredom. Jedan od ekonomskih prioriteta, u budžetu piše, evropske integracije. Znate šta kažu analize? Najnekomplementarnija privredi Srbije je privreda EU. Naš izvozni potencijal je najnekoplementarniji sa uvozom. Nama će to biti prioritet u 2011. godini. O čemu mi pričamo? O kakvom razvoju? O kakvom privrednom rastu? O privrednom rastu realnog sektora u kome svako treće preduzeće ne izmiruje na vreme kredite koje je povlačilo za likvidnost. Nisam odgovoran, niti SRS za takav ambijent, nego vi. Predviđate kredite za železnicu, predviđate garancije za železnicu, predviđate subvencije za železnicu. Celu privrednu priču i razvoj smo sveli na "Fijat". Nismo skidali subvencije tamo gde smatramo da strateški ne smeju i ne treba da se skidaju. Nismo ih skidali ni sa poljoprivrede. Nismo skidali ni za grinfild investicije, iako smatramo da neke druge braunfild investicije treba da imaju prioritet i prednost. Nismo ih odatle pomerali. Nismo doticali socijalnu komponentu ovog budžeta. Podrazumeva se da budete socijalno odgovorni prema onima koje ste na socijalni štap doveli, a kako od socijalne pomoći u ovoj državi žive ljude je najbolje da pitate njih. Nismo držali novac ni od zdravstva i od mnogih drugih stvari za koje smatramo da ne treba da se diraju. Ovo što ste ponudili, da li je moguće da je jedina investicija i jedini interes države treba da bude "Fijat". Dosta više državnog intervencionizma tu. Hvalimo se stranim investicijama, a to finansira ova država. Poštovana gospodo iz ministarstva za smanjenje jednog zaposlenog u javnom sektoru država na godišnjem nivou obezbedi pare da subvencioniše dva zaposlena u realnom sektoru. Vaša socijalna odgovornost se svela na kredite i povlačenje novca faktički nizašta, i umesto da se budžetski deficit pravi da bi se realni sektor podizao i stvarao supstrat iz koga ćete sve socijalne funkcije države da finansirate, vi od danas do sutra vodite politiku. Nema ovde nikakve strategije i nikakvog koncepta. Za razliku od vas, ne branimo gospodine Cvetkoviću da uživa u svojoj hibernaciji kako je sve super i lepo i kako nas očekuju veliki projekti, mi imamo veliku odgovornost prema ljudima koji su nas ovde postavili da kažemo da nas čeka teška godina, kako je rekao i Boris Tadić za razliku od Mirka Cvetkovića, teška i ogavna 2011. fiskalna godina. Možemo samo da zamislimo šta će biti kada ode MMF i ne pada nam na pamet da podržimo predlog ovakvog budžeta. Hvala.
Hvala vama. Pravo na repliku, gospodin Vlajko Senić.
Pre svega, da se zahvalim gospodinu Stevanoviću na konkretnim predlozima koje je izneo i to je u redu. To je politika jedne političke stranke i naravno da ćemo sutra, kad mi budemo u opoziciji, kritikovati budžet i da ćemo imati različit pristup kako to da se reši. Ali, neke stvari zaista ne stoje. Kada govorite o dugu i o tome da je predvidiv jedino dug u svemu ovome, i to je možda tačno da je dug predvidiv, ali ne vidim šta je tu loše. Stalno se građanima priča o nekakvom dugu, kao da je ova Vlada došla odjednom iz nekakve države koja nikome nije bila dužna i koja je bila sjajna pa se zadužila unedogled. Ovde na preko 30-ak strana imamo opis zašto se država zadužila. Ali, ako vi pročitate da mi moramo da platimo neisplaćene penzije poljoprivrednicima u iznosu od 61 milion evra, staru deviznu štednju koja je deo unutrašnjeg javnog duga u iznosu od 2.389.355.310 evra. Ako moramo da uzimamo kredite koji su veoma povoljni za obnovu energetskog sistema, ja ću vam samo pročitati pod kojim uslovima ova država uzima kredite. Čitaću ovaj što smo dobili od Rusa, pa da uporedimo. Na primer, uzimamo po šest meseci libor plus fiksna marža 007. Uzimamo 0,75% troškove servisiranja, IDA krediti, na primer. Mogu da nađem bilo koji primer, uopšte nije nešto preterano važno. Ali, imamo dug prema Pariskom klubu, koji je inače posle 2000. godine, i sami dobro znate, smanjen, ali on je i dalje deo javnog duga od milijardu i 600. Londonski klub – 760 miliona. Sve u svemu, ne postoji država na svetu koja se ne zadužuje. Znači, nema šanse. Ne postoji firma koja se ne zadužuje. Ako firma nije zadužena, ona ne radi dobro. Postoji samo pitanje kakav je vaš kreditni rejting i koliko ste vi pouzdan partner. Ako imate mogućnost da se zadužite, onda je to dobra stvar, onda znači da možete da ulažete i da idete napred. Naš nivo duga je na 37-38% i to nije tako visoko. Kamo sreće da ova država u budućnosti popravi kreditni rejting pa da može i više da se zadužuje i više da ulaže.
Vreme. Hvala, gospodine Seniću. Reč ima gospodin Stevanović.
Gospodine Seniću, sunnjam da vi mene niste razumeli i da me niste slušali. Ali, nijednog trenutka nisam osporio da država ne treba da se zadužuje. Gde sam to rekao? Kad sam to rekao? Ovde sam afirmativno govorio i o ruskom kreditu, koji ste vi malopre pomenuli i o kreditu kineskom, ne zato što je kineski, nego zato što smo ga uzimali i za taj kredit ovoj državi će ostati u reciprocitetu materijalna vrednost. Ovde sam govorio, a vi ćete kroz naše amandmane, ako ih budete gledali, videti – osporili smo kredite za koje ne znamo zašto ih uzimamo, koje povlačimo za čistu apstrakciju. Mi nismo intervenisali za kredite koji se odnose na staru deviznu štednju, koji se odnose na mostove, koji se odnose čak i za projekte koje vaše ministarstvo odnosno vaša stranka finansira, odnosno politički sprovodi kroz Nacionalni investicioni plan, koji se odnose na infrastrukturne projekte po opštinama itd. Nismo tražili da se to ospori. Za to novac i treba da se povlači i da se troši. Ali, ne razumemo da finansiramo tekuću likvidnost. Ne razumemo budžetski deficit, a finansiramo ko zna za šta. To ne možemo da prihvatimo. Za kapitalne troškove, nemamo ništa sporno. To jedino ima smisla. Ali, kad ste već kod preduzeća, da li možete da nam kažete koliko preduzeća će u narednoj godini imati pozitivan kreditni rejting? Koliko preduzeća je nelikvidno? U strukturi kredita koja su preduzeća povlačila u ovoj državi, koliko njih je bilo za uvođenje novih tehnologija, odnosno, koliko toga je iskorišćeno kao obrtni kapital, a koliko samo za plaćanje dugova i održavanje likvidnosti? To je problem. Nismo mi protiv kredita, ali odgovorna domaćinska država mora da zna za šta ih troši i kakvu namenu imaju ti krediti. Tu se mi sporimo. Nije problem da se povuku, ali država mora da zna gde i za šta troši pare.
Vreme, gospodine Stevanoviću. Zahvaljujem. Gospodin Vlajko Senić ima reč.
Dakle, razlika nije tolika kao što je bila pre četiri minuta. Znači, država treba da se zadužuje, pitanje je samo gde? Ako posmatrate budžetski deficit od 120 milijardi, vi onda možete da kažete – hajde da ukinemo pola penzija pa će država biti na nuli ili će biti u nekom suficitu. Govorim o tome da je nemoguće nekakve nasleđene obaveze eliminisati. Ovaj budžet je pre svega socijalna kategorija. Vi govorite o transferima lokalnim samoupravama, govorimo o penzijama, govorimo o socijalnim davanjima, govorimo o platama. Mi smo socijalna država. A to što povlačimo kredite je jedini način da koliko-toliko imamo nekakav razvoj, neke investicije i kakvo-takvo razvijanje infrastrukture. Da li je idealno? Ne. Da li smo mi najbolja moguća vlada koja to čini? Sigurno da nismo. Ali, kažem da u ovom trenutku makroekonomski posmatrano ne može da se radi mnogo šta drugačije. Ako imate jednu državu gde imate 18% nezaposlenih, ako imate razorenu infrastrukturu, ako imate činjenicu da smo deset godina daleko od EU – tu smo, gde smo i mi u tom okruženju radimo šta možemo. Govorim o tome zašto smo mi zaduženi u republičkoj vladi. Sutra vi kada budete ponovo u prilici, radićete to na drugi način. Ali, nijednu investiciju ne bih potcenjivao. Mi ne možemo još uvek visoke tehnologije da dovodimo, ali ako 600 ljudi, izvinite, dođe da pravi čarape u Leskovcu, i to je dobra stvar. Ako dođu ljudi u Sombor, ako dođe "Dajtek" u Niš itd. Što se "Fijata" tiče, to je zaista važna investicija. Ako 200 hiljada vozila treba iz Srbije da ide na tržište EU, ne vidim šta je to loše? Kasnimo godinu dana, godinu i po, ali, bila je kriza, "Fijat" i u Italiji ima svojih problema, ali mi idemo ka toj investiciji. Vidite koliko je poverenje da smo mi dali našim partnerima da ta sredstva stoje kod njih. Znači, nema nikakvih problema, sve će biti u redu. Hvala.
Hvala, gospodine Seniću. Ima reč gospodin Stevanović. Ovim bismo završili ovaj krug vrlo lepe i dobre debate.
Gospodine Seniću, na vašu žalost, vi ste više socijalistička država nego socijalna država. To su drastične razlike. To je jedno. Drugo, nijednom svojom rečju nisam rekao da treba ukinuti deficit. Niti je to moguće, kako je gospođa Dragutinović rekla, preko noći. Nemamo mi s tim dilemu. Ali smo kroz amandmane pokazali da deficit može da se smanji upravo na onim pozicijama gde je vaša vlada pravila zloupotrebe a detektovala DRI. To je druga stvar. Treće, niste vi kao država dužni da uvodite nove tehnologije nego da stvorite administrativne, političke i pravne preduslove da ovde dođu investitori koji će da uvode nove tehnologije. Kad smo već kod novih tehnologija, neka ti investitori koji su došli u "Fijat" finansiraju nove tehnologije, jer je to privatna investicija. A oni da dođu i da se hvale da su investitori, a da im država finansira nove tehnologije, to zaista nema ekonomske logike. Mi se oko toga sporimo i tu imamo dilemu. U to ne možete da nas ubedite i da nam nađete argumente u ekonomskoj logici za tako nešto. Hvala.
Gospodin Senić.
Izvinjavam se, vrlo ću kratko. Što se revizora tiče, da ponovim hiljaditi put, neka čovek radi svoj posao, neka podnosi prekršajne, krivične prijave i kakve god druge. Videli ste da je naše ministarstvo omladine i sporta najbolje prošlo u toj reviziji prošle godine. Dakle, nemamo problem. Neka ljudi rade svoj posao. Imaju četiri puta veći budžet i treba ove godine, odnosno naredne, da zaposle još 75 ljudi. Što se "Fijata" tiče, pitate zašto država? To je bio jedini način da "Fijat" dođe. Dakle, 2:1 je bila formula – na dva dinara ili evra ulaganja "Fijata" jedan dinar ulaganja države, obećanje da će dobiti zemljište, da će dobiti infrastrukturu. To je bio jedini način da dovedete "Fijat" u Srbiju. Nije postojao drugi način. "Fijat" nije zanimalo da dođe u Srbiju pod nekakvim uobičajenim uslovima jer je mogao da ide u Rumuniju pod takvim uslovima. Mi smo procenili. Preuzimamo rizik na sebe, politički, ekonomski i svaki drugi. Mislimo da je bolje obezbediti takve uslove u Srbiji da bi došli i ovde proizvodili 200 hiljada vozila, zaposlili 2.000 ljudi, celu prateću mašineriju, nego da odu negde drugde a mi da kažemo – znate šta, mi nećemo da vam dajemo posebne uslove, nastavićemo da plaćamo 100 miliona godišnje radnicima koji dođu u 9 sati tamo, prijave se na posao i onda kroz ogradu izađu da obrađuju svoje bašte. Znači, mi smo hteli to da promenimo. Da li je plaćena neka cena? Jeste. Ali, ne vidim da je moglo drugačije. Ako vi sutra dođete na vlast pa dođu "Folksvagen", "Krajsler", druge neke firme, bez ikakvih posebnih uslova, ja ću ovde prvi da vam čestitam i da vam skinem kapu. Hvala.
Hvala i vama. Gospodin Stevanović.
Gospodine Seniću, a ko kaže da u ovu državu mora da dođe "Fijat" i ko kaže da u ovu državu mora bazična odnosno osnovna industrija da bude automobilska industrija? To je jedno vrlo i političko i ekonomsko i kakvo god hoćete pitanje. Pod ovim uslovima koje ste vi njima obezbedili, samo lud ne bi došao ovde. Ali, mi očekujemo od njih nešto, da i oni potroše malo novca, pokažu malo volje, 200.000 ili 300.000 vozila ste obećali, koliko hiljada novih radnih mesta. Kada će to već jednom? Obećali ste da ćete do 2008. godine ili 2009. godine 200 miliona evra da bude uplaćeno, jedva su 100 miliona uplatili, i to ste rodili majmuna da ih naterate da tako nešto uplate. Nemojte, molim vas. Prema tome, niko nije protiv investicija i razvoja industrije, ali nešto mora da ima meru. Vi ste pokazali da nemate meru fleksibilnosti, a fleksibilnost bezgranična nikome dobro nije donela. To dobro osećamo i u političkom, i u ekonomskom, i u socijalnom i u svakom drugom smislu. Hvala.
Hvala vama. Sada smo malo već odlutali od teme. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sve poslaničke grupe. Dajem reč gospodinu Konstantinu Arsenoviću. Gospodine Arsenoviću, da li želite reč? Gospodine Periću, kao ovlašćeni predstavnik, dobićete reč na kraju. Gospodine Arsenoviću, ako želite reč, dobićete je. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodo predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, ovde je sada malo došlo do određenog nesporazuma, trebalo je prethodno da o sistemu govori gospodin Đuro Perić, pa bi se ova moja diskusija bolje uklopila u ukupnu raspravu. Međutim, bez obzira na to, onako ću kako sam se pripremio i dati svoje izlaganje. U ovom vremenu koliko mi stoji na raspolaganju, negde oko šest minuta, nastojaču da dam komentar na Zakon o budžetu i Predlog izmena i dopuna Zakona o PIO, sa aspekta problema korisnika vojnih penzija, sa željom da ukažem na neke probleme koji mogu imati negativne posledice. Pre nego što bih prešao na same te probleme, želim istaći jedno dve konstatacije opšte, da jednostavno moramo imati u vidu da ekonomska situacija u kojoj se nalazi naša zemlja je teška i da ne možemo sigurno kroz ovaj budžet udovoljiti svim željama. To je znači jedna, da tu moramo tražiti određene kompromise, i drugo, da na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzionom sistemu stoji činjenica da je MMF dao konstataciju da je taj zakon najblaže restriktivan u odnosu na sve zemlje u okruženju. Sada kada se tiče ovih problema koje sam želeo da povežem sa korisnicima vojnih penzija, pre svega želim istaći da je Zakon o Vojsci Srbije od 1. januara 2008. godine, usled njegovog usvajanja došlo je do značajnih promena u pogledu prava korisnika vojnih penzija. Ovim zakonom ukinuto je osnovno stečeno pravo o načinu usklađivanja penzija i uvedeno je načelo da se penzije usklađuju prema propisima zaposlenih u PIO fondu. Vojni penzioneri su smatrali da im je ukinuto stečeno pravo, u vezi sa tim tražili su ocenu ustavnosti Zakona o Vojsci Srbije, stav po tom pitanju još uvek nije dobijen. U periodu od 2000. godine i od 2004. godine do decembra 2007. godine vojni penzioneri vode spor u vezi ukinutih prava ili neizmirenih obaveza u pogledu penzijskih primanja. Za ovaj prvi dug, takozvani veliki dug od 2000. godine, koji je proistekao zbog nepoštovanja važećih uredbi o načinu usklađivanja plata vojnih lica i korisnika vojnih penzija, pokrenuto je oko 8.000 tužbi, od kojih su mnogi spremni da idu do suda u Strazburu. Ukoliko ostvare svoja prava, bojim se da će se Srbija naći pred nerešenim finansijskim problemom. Za drugi dug, takozvani mali dug, koji je nastao od avgusta i oktobra 2004. godine do decembra 2007. godine, za koji je član 193. Zakona o Vojsci Srbije regulisao da će Vlada u roku od 90 dana doneti rešenje o načinu i dinamici regulisanja tog duga, to Vlada ni do danas nije regulisala, a ne egzistira ni u ovom budžetu. Na osnovu ovog duga pokrenuto je između 15.000 i 20.000 tužbi, od kojih je oko 5.000 dobilo spor i naplatilo dug. Nažalost, spor nisu mogle pokrenuti najugroženije kategorije korisnika vojnih penzija jer nisu mogli finansirati sudske takse koje u proseku iznos od 50.000 do 70.000 dinara po tužbi. U toku 2011. godine očekivati je da iz ovog duga po osnovu prinudnih sudskih rešenja svoje pravo ostvari značajan broj korisnika vojnih penzija. Procenjeno je da će ta suma iznositi sa sudskim troškovima oko 2,5 milijarde dinara, zbog čega može doći do zastoja u isplati redovnih penzija. Da bi se ovo izbeglo, podneo sam amandman na Zakon o budžetu kojim se povećavaju sredstva Fonda SOVO za navedena sredstva. Pretpostavljam da amandman neće biti prihvaćen, ali osećao sam se obaveznim da ukažem na ovaj problem. To pretpostavlja obavezu Vlade da u skladu sa članom 133. Zakona o Vojsci Srbije i na osnovu člana 79. u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom sistemu što pre donese odgovarajući akt o načinu isplate duga na korektan i po zakonu valjan način. U vezi ovog duga ističem da je 1. januara 2008. godine iznosio 4,5 milijarde. Danas je on sa kamatama, koje sada iznose 105%, i sudskim troškovima narastao na oko 10 milijardi dinara. Smatramo da je bilo dobre volje nadležnih organa, ovaj dug je mogao biti rešen pravovremeno i to u visini stvarnog duga. Pored navedenog duga, u toku je pokretanje sudskih procesa za ostvarivanje prava povećanja penzije u 2008. godini za oko 11% koje su ostvarili civilni penzioneri, ali je to pravo uskraćeno vojnim penzionerima, iako je na snagu već bio stupio novi Zakon o Vojsci Srbije. Stupanje na snagu Zakona o Vojsci Srbije, kada je reč o penzionom sistemu vojnih osiguranika, praktično je narušilo odnoseu visinama penzija. Oni koji su penzionisani u 2008. godini i do početka 2009. godine, u odnosu na one koji su u penziju otišli pre 2008. godine, imaju veće penzije od 15 do 30%. (Predsedavajući: Gospodine Arsenoviću, vreme. Molim vas da završite.) Pošto vidim da ističe vreme, želeo bih samo na kraju da kažem da sa aspekta korisnika vojnih penzije član 79. Predloga zakona o izmenama i dopunamaZakona o PIO je ključan član.
Zahvaljujem. Predviđeno vreme je isteklo. Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Riza Halimi.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, danas kada diskutujemo o budžetu za narednu godinu, isto kao i prilikom rasprave o rebalansu ovogodišnjeg budžeta, ne mogu se identifikovati najminimalnije promene u pravcu poboljšanja teške ekonomske situacije u nerazvijenim područjima. Zapravo, kao najnerazvijeniji, imamo sve težu situaciju, sa dramatičnim padom narodnog dohotka po glavi stanovnika, uz katastrofalan rast stope nezaposlenosti. Moram priznati da u slučaju Preševske doline, ni preko Koordinacionog tela nije se uspelo da se izdejstvuje ozbiljnije angažovanje Ministarstva privrede i regionalnog razvoja u rešavanju ove dramatične situacije. Glasao sam za ovogodišnji budžet, kako zbog povećanja od 20% sredstava za Koordinaciono telo, a pre svega zbog stvaranja ove povoljne atmosfere u radu rekonstruisanog tela, a što smo obavili u toku prošle godine. Međutim, odmah kod rebalansa koji smo imali u toku novembra, bez prethodnih konsultacija, došlo je do umanjenja predviđenih sredstava za Koordinaciono telo, a najteže je bilo što su drastično smanjena sredstva u ekonomskoj klasifikaciji naknade za socijalnu zaštitu i to sa planiranih 80 miliona, na 61 milion dinara, da bi se predlogom budžeta za narednu godinu ova ekonomska klasifikacija svela na iznos od 26 miliona dinara. Ovom prilikom želim da potenciram da ovo drastično smanjenje najosetljivije pozicije kao što je naknada za socijalnu zaštitu, bez ikakvih konsultacija sa legitimnim predstavnicima ovog područja, i to je nekonstruktivan postupak Vlade, kojim se bez ikakvog razloga ignorišu ciljevi koji su postavljeni prilikom usvajanja budžeta za 2010. godinu, a ujedno se brutalno omalovažava učinjeni napor za stvaranje povoljne klime za rešavanje veoma teških osetljivih problema u Preševskoj dolini. I pored toga, ipak sam tada bio odlučio da izglasam ovogodišnji budžet iako nisam deo parlamentarne većine. Stvarno ne znam zbog čega je trebalo Vlada tako brzo da napusti koncepciju da se preko Koordinacionog tela angažuje za projekat iz oblasti zdravstva i školstva i za podršku ugroženih grupa, kako bi se pospešilo podizanje ekonomskog nivoa i integracija u društveni sistem, a koje su bile predviđene da se ostvaruju preko naknade za socijalnu zaštitu, a ovim predlogom se sada smanjuje za četiri puta u odnosu na prošlogodišnji budžet. Sada u raspravi o rebalansu budžeta izneo sam da su ove drastične redukcije sasvim nelogične i neprihvatljive, pogotovu kada se zna da na ovom području, gde je opština Preševo, koja nema ni narodnu kuhinju, i to u ovoj teškoj socijalnoj situaciji, a da u Kopnenoj zoni bezbednosti ovih opština već 10 godina se ne stvaraju ni minimalni uslovi za povratak izbeglog stanovništva, ima preko pet hiljada lica koja su napustila svoja područja, a još uvek nisu vraćena. Najkatastrofalnija je činjenica da se, pored prošlogodišnjeg dogovora, iz obrazloženja budžeta briše rečenica gde se kaže da će se preko ekonomskih klasifikacija mašina i oprema, građevinski objekti, finansirati projekti u srpskim naseljima u cilju sprečavanja migracije srpskog stanovništva. Ja sam prosto obmanut, jer sam mislio da sam uspeo tada da ubedim bar Vladu činjenicom da su sa ovog područja otišli, odnosno da je bilo masovnih migracija, ali u tim migracijama ima daleko veći broj Albanaca koji su u periodu od 1991. do 1992. godine napustili to područje i zaista je po meni neshvatljivo zašto briga za jednu nacionalnu grupu, ali je to katastrofalan nedostatak brige za nacionalnu manjinu. Hvala vam.
Reč ima poslanik Bajram Omeragić.
Poštovane dame i gospodo, u jednoj od definicija šta predstavlja budžet, stoji da je budžet politička volja većine u parlamentu izražena brojkama. To je izraz neke državne politike za tu godinu. Mene upravo to i brine, jer godinama govorimo u ovom parlamentu o tome kakav je nacionalni dohodak građana Sandžaka, kakav je stepen nezaposlenosti, kakav je stepen investiranja u ovaj region. U tri mandata kao poslanik sam tražio od 2000. godine da Vlada dostavi jednom izveštaj o tome što gospodin Dežer kaže da je blizu 10 milijardi naša država dobila donacija, a nikada nismo dobili izveštaj kakav je raspored tih sredstava na teritoriji Republike Srbije po oblastima, po gradovima, po regionima, po opštinama. Znam kako je raspored napravljen. Ono što želim da ukažem ponovo, a to je da nisam bio nikada zagovornik da treba da se država bavi investiranjem u proizvodnju, da postane preduzetnik, jer od 2000. godine oni koji su vodili privredu ove zemlje govorili su da je država loš preduzetnik, treba da izađe iz privrede i zato smo i krenuli u proces privatizacije. Ali, imamo i slučaj da negde uđemo sa 400 miliona budžetskih sredstava da bi omogućili neku stranu investiciju, pa onda u turizam za Staru planinu više desetina miliona uložimo, pa onda vršimo konverzije raznih dugova u kapital neke nove firme, onda ne dozvolimo da neka firma ode u stečaj zato što smatramo da je nacionalni interes, da "Srbijagas" postane vlasnik, onda mi hoćemo u privredu – ni riba ni devojka. Ako je to tako, zašto nismo išli u konverziju duga, zašto smo dovodili do toga da Raška propadne, zašto država nije rekla – gospodine Omeragiću, nađite strateškog partnera, evo vam 100 miliona evra iz budžeta kao za Kragujevac i mi ćemo naći strateškog partnera. Da li će tobiti "Beneton" ili neka druga svetska tekstilna firma, ali mi to ne radimo u svim regionima i ne radimo u svim istim slučajevima. Mi to moramo da radimo i moramo da obratimo pažnju da jednostavno, ili ćemo se ravnomerno razvijati ili mi dolazimo u situaciju da je ovaj budžet nekome majka, a nekome maćeha. Vi imate u Novom Pazaru momentalnu nezaposlenost 55% sa trendom rasta, imaćete iduće godine na afričkom nivou i vreme je, gospodo, da krenete u neku stopu investiranja koju imate u drugim regionima, da vršite konverzije dugova, da radite sve ono što radite na Staroj planini i da to uradite u Novom Pazaru, Tutinu, Novoj Varoši, Priboju, ni manje ni više nego isto kao za Staru planinu, a tako treba da radite i za Goliju, gde Vlada nije uradila kanalizaciju. Jednostavno, mi nemamo isti odnos prema našim regionima.
Vreme predviđeno za poslaničku grupu manjina je potpuno iscrpeno. Shvatili smo i zahvaljujemo. Reč ima narodni poslanik gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, poslanička grupa NS neće podržati ovaj predlog budžeta, obzirom da se u jednu tačku dnevnog reda slilo ovoliko zakona od kojih svaki zaslužuje posebnu raspravu. Posebno su akutna tri zakonska rešenja, a to je Zakon o budžetu RS za 2011. godinu, izmene i dopune Zakona o PIO i Zakon o porezu na imovinu građana. Svaki od ovi zakonskih projekata je zasluživao da bude o njemu raspravljano, zasluživao je i određenu medijsku pažnju i ovde što treba da bude rečeno, to je da je posebno licemerno od Vlade da ih dostavi u ovako kratkom roku, da se za raspravu da kratko vreme, suviše kratko u odnosu na ozbiljnost koju oni predstavljaju i brigu koju izazivaju kod građana Republike Srbije, a posebno da u medijima nema dovoljno prostora upravo za ove zakone i dovoljno pažnje za ove zakone koji se tiču svakog građanina Republike Srbije. Mi govorimo o budžetu i bili bismo i mi isto tako licemerni, kao što je Vlada, kada bismo rekli da smo ovaj budžet, koji smo dobili pre dva dana, pročitali, da smo svih 1.111 ili 1.112 strana i još dodatni materijal, koji ga je pratio, mogli da prostudiramo. Mislim da to ne može ni neko ko je u toj materiji potpuno stručno angažovan, a kamoli narodni poslanici koji imaju zaista veliki broj obaveza i veliki broj zakona koje treba da prouče i treba da adekvatno da zastupaju interese građana u ovom domu. Dakle, ono sa čime se moram složiti, što je gospođa ministar na početku braneći neodbranjivo, to je da se budžet teško donosi u svakoj zemlji i u svako vreme. To je tačno i to što je nama budžet došao dva dana pred raspravu pokazuje da on ovde nije donet teško, ovde je vrlo lako stigao i računa se na njegovo vrlo brzo prolazno vreme, gotovo neko slalom skijaško vreme, ali je teško prolazio sednice Vlade. To govorim upravo o onom momentu stranačke ostrašćenosti, na koju je nas pozvao gospodin premijer i zamolio da mi ne pokažemo, verovatno ne mogavši u svom resoru, odnosno u Vladi da se sa tim izbori. Ono što ovaj budžet svakako prezentuje, to je ogromna stranačka ostrašćenost i velika halapljivost pojedinih ministarstava. Moram reći gospođi ministar, čisto da je zamolim, da na sledećoj sednici Vlade prenese gospodinu ministru prosvete da mu izuzetno zameram što nije pokazao ni dovoljno drskosti, ni dovoljno borbenosti da za svoje ministarstvo otme mnogo više novca, pa smo mi to pokušali nekim amandmanima. Nadam se da će tu biti nekog sluha, ali obzirom na stavke sa kojima smo planirali da se to uzme, pretpostavljam da će to ostati samo mrtvo slovo na papiru. Dakle, da budžet teško treba da se donese, to podrazumeva da budžet treba da se donese odgovorno, ozbiljno, razmišljajući o svakoj pari budžeta, jer budžet nije vlasništvo Vlade, Vlada nije profitabilna, budžet su sredstva svih građana Republike Srbije. Građani Republike Srbije, svaki građanin ponaosobima pravo uvida u potrošnju budžetskih sredstava u svakom trenutku svakog dana ove godine. Ono što ovaj budžet predstavlja svakako je novo zaduživanje. Vratiću se na ono što mogu da citiram, a što je gospođa ministar rekla – da treba zaduživanje da pogledamo u novom svetlu. Lično, kada mi neko pomene zaduživanje novo, staro ili bilo koje, ne vidim nikakvo svetlo, odmah mi padne mrak na oči. I većini građana Republike Srbije, verujte, kada im neko pomene zaduživanje, obzirom na iskustva sa ovim privatnim bankarskim sektorom koji smo uveli, padne mrak na oči čim im neko to pomene. Da ne pričamo šta sve prati svako zaduživanje. Ovi novi nameti koji se u ovoj tački dnevnog reda provlače takođe će podrazumevati nova zaduživanja i nove obaveze. Ovde će naravno da se uvede i novi PDV na jedinu granu koju smo prošle godine tako pokušavali stidljivo da promovišemo, kao jedno novo svetlo koje će nam doneti bogzna kakvo okrepljenje, osveženje, a to je turizam, pa smo onda tu uveli PDV. Onda je tu jedan kolega upravo rekao da će najverovatnije mnogi aranžmani, a i oni nisu bili rasprodati u nekom enormnom broju, biti otkazani. Pa ćemo shvatiti na kraju ove godine da će u turizmu najskuplji krevet biti prazan krevet. No, o tom potom, o tome ćemo verovatno na kraju godine, ili mi ili neki novi saziv, ponovo imati priliku da govorimo. Dakle, da nije budžet tako teško doneti, onda bismo se ugledali na neke druge primere, pa neke zemlje koje delimično imaju sličnu istoriju našoj, recimo Poljska, koja je već u EU, budžet donosi do kraja septembra, u oktobru je on obavezno u parlamentu, a usvaja ga do kraja januara. To je najvažniji dokument i o njemu se raspravlja četiri meseca. Svaki amandman se pažljivo odmeri, svaki poslanik bude upoznat o sudbini svog amandmana i onom što će biti ako bi se njegov amandman usvojio. To su zemlje koje ne poznaju pojam rebalansa, odnosno ne poznaju prekomernu potrošnju, vlada mora da isplanira sve i onog momentu ako vlada mora da prekorači svoju finansijsku bibliju, da tako kažem, koju je donela i prezentovala građanima, vlada pada. Dakle, to je odgovorno i teško donet budžet. Kada budžet dođe na 48 sati pred načelnu raspravu, na 1.200 impresivnih strana, pred kojima bi jedan Lav Tolstoj zaista uzdahnuo i rekao – ovo ne mogu da stignem ni za dva života, onda ne možemo da govorimo o teškom donošenju budžeta, možemo da kažemo da je neodgovorno, olako, prilično neozbiljno donošenje ovakvog budžeta. To što je bilo muke na Vladi, to gospođa ministar dobro zna, što su svi trpeli određene ucene, što je bilo stalno naštimavanje, pa o tome građani isto dosta znaju iz kuloarskih priča. Ono što takođe znamo, to je da je MMF izuzetno nezadovoljan ovim projektom budžeta. Takođe, možemo da kažemo da postoje neke tendencije da se razmišljalo da budžet ne dođe. O svemu se na Vladi raspravljalo. Bilo je raznih teških i krupnih reči. Međutim, evo, takav je kakav je, što se u narodu kaže – rodilo se, sad ga valja ljuljati. Mi ga evo ljuljamo i pokušavamo da skrenemo pažnju, ne toliko ministarki, koja je nemoćna ovde bilo šta da promeni, nego da skrenemo pažnju građanima Srbije kako se prema budžetu odnosi jedna vlada i šta u sledećem sazivu, u sledećim izborima građani treba da očekuju od sledeće vlade i kako da traže odgovornost, da se postave strože prema svojim budućim ministrima. Ipak će to dati neki drugi rezultat. Ovaj budžet ima impresivan treći član, koji naravno promoviše i najavljuje ta nova zaduženja o kojima sam već govorila. Ovde se promoviše ovim budžetom ulaganje u tuđu privatnu firmu. Izgleda mi taj "Fijat" više volimo nego i sam Anjeli, nama je draži i bliži. Kada bismo pošteno razmislili, da smo tolika sredstva uložili u neke naše privatnike, neke sitne privatnike, mi bismo od njih do sada već napravili velike industrijalce, ali nismo. Mi smo naše privatnike raznim kreditnim linijama uglavnom manje više podavili. Ono što se takođe najavljuje kao neko svetlo na kraju tunela, to je prodaja Telekoma, jednog od monopolističkih resursa, koje se po mišljenjima i proračunima zaista vrsnih ekonomista smatra nedopustivim. To je najblaža reč koju mogu da upotrebim za prodaju Telekoma, jer i ozbiljne države u EU, na koje se pozivamo i na koje se rado ugledamo, a koje citiramo ili kopiramo samo kada nama to odgovara, nisu prodale državne kontrolne pakete u važnim firmama. Podsetite se samo da je Telenor ipak firma koja je kod nas sada jedan od operatera, a da je većinom vlasnik upravo država. Postoje državne firme, u tim državama nije sve privatizovano, koje vrlo dobro posluju, koje odlično posluju, ali tamo ima drugi princip – ne dopušta se da menadžment takvih firmi bude poligon za uvežbavanje partijskih kadrova, nego se menadžment isključivo postavlja od najstručnijih i najsposobnijih koji odgovaraju državi. Mi smo imali upravo obrnutu situaciju, pa smo mnoga javna preduzeća učinili problematičnim uvežbavanjem problematičnih partijskih kadrova, koji do tada možda, ili vrlo često, nisu imali čak ni bilo kakvu respektabilnu ličnu i radnu biografiju. Ono što ovaj budžet definitivno donosi to je povećanje deficita koji se sada već ozbiljno penje. Najavljena je štednja. Kada pogledate budžet i mere koje se promovišu, to je izvoz, za koji bi me zaista interesovalo šta mi to tako impresivno izvozimo, da možemo na to da se oslonimo i da računamo da će to biti neki izlaz iz ove krize. I štednja koja treba, valjda, da se prelomi preko leđa svih građana, osim preko leđa Vlade. Ne vidimo baš neke bitne uštede u budžetu kada su u pitanju članovi Vlade. Tu ću samo skromno da podsetim, zaista skromno, na neka sredstva koja mi uvek smetaju i koja se uvek pojavljuju. Na primer, famozna stavka u budžetu – usluge po ugovoru, koja podrazumeva sve i svašta, a za koju sam svojevremeno baš za kabinete potpredsednika vlada tražila poslaničkim pitanjem da dobijemo specifikaciju šta su to usluge po ugovoru određenim kabinetima vlade. Nikada to nismo dobili. Pa recimo, u kabinetu potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija … (Predsedavajući: Molim vas da završite vreme je isteklo.) Završiću, samo ću postaviti na kraju jedno pitanje, imam toliko još vremena poslaničke grupe, gospođi ministar. Dakle, gospođo ministar, ovo pitanje ne morate da mi odgovorite javno, ali vas ovako pitam, zato što imam zaista posebno simpatiju prema vama, da li biste svoj lični budžet poverili ikada ikome od kolega s kojima sedite na raspolaganje i kreiranje? Hvala vam lepo.
Hvala vama, pitanje baš nije vezano za budžet. Reč ima gospodin Petronijević.
Uvaženo predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, naš kolega Zoran Kasalović je izneo stav poslaničke grupe SPS-JS kada je u pitanju predlog budžeta i pratećih poreskih zakona o budžetu i ne bih tu da ponavljam. Želim da iskoristim priliku da još jednom pozovem Vladu, pošto to imam običaj da kažem moju vladu, da preispita još jednom potrebu povećanja PDV-a kada je u pitanju hotelski smeštaj, smeštaj po odmaralištima, imajući u vidu da efekti nisu veliki, a šteta može da bude veća, imajući u vidu koja je to grana u Srbiji koja može da doprinese razvoju Srbije. Drugo, takođe što želim da kažem da očekujemo od Vlade da još jednom pogleda porez o imovini imajući u vidu da on nije dovoljno pravedan. Samim tim kada se ukida progresivna stopa, to znači daje olakšice bogatima, a uvodi se onima kojima redovno plaćaju porez. Imajući u vidu da se na isti način oporezuje stan u kome živi jedno lice i stan u kome živi šestoro nemajući gde na drugom mestu da žive. Dakle, velika je odgovornost na lokalnim samoupravama da u ovim parametrima koji su dati nađu najpre jedno rešenje. Dalje na čemu želim da se zadržim to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. O njemu je danas malo bilo reči, imajući u vidu da je budžet ipak najvažniji zakon Srbije, gde se posvećuje velika pažnja tome. Kada je u pitanju Predlog zakona, želim da iznesem nekoliko stavova. Prvo, mi smatramo da predlog zakona treba posmatrati, dakle, treba imati u vidu u kojim okolnostima se donosi. Nabrojaću samo tri. Prva okolnost je međunarodna obaveza Srbije kroz aranžman sa MMF za smanjenje fiskalnog deficita u odnosu na bruto društveni proizvod. Drugo, promena strukture javne potrošnje u pravcu smanjenja tekućih rashoda i povećanje javnih investicija. Treće, napori Vlade, bez obzira na kritike, da što pre, ali na održiv način izvede zemlju iz krize koja je svetska. Dakle, samo te tri okolnosti kada se posmatraju može se reći da je nađeno rešenje koje zadovoljava jedan cilj, a to je finansijska održivost penzijskog sistema. Molim vas, najvažniji cilj finansijska održivost penzijskog sistema i to nije sporno. Ono što mislimo da treba imati u vidu i to je stav i moje partije i poslaničke grupe, da penzije pored zadovoljenja cilja da budu održive, ponavljam, kao glavni cilj, jer ne vredi nam da imamo velike penzije a da ne mogu da se isplate, dakle, pored finansijske održivosti penzijskog sistema, mi smatramo da mora istovremeno da zadovoljava jošjedan cilj, a to je socijalna održivost tog sistema. I u tom delu, da penzije budu adekvatne, da mogu ljudima da omoguće da prežive, da mogu da povrate deo sredstava koja su ulagali godinama, naravno vodeći računa uvek a i sada da onaj ko duže radi da ima veću penziju, onaj koji ima manje da radi, da ima smanjenje penzije. Naš osnovni pristup je da mora paralelno sa ovim da ide i socijalna održivost penzijskog sistema. Mislimo da je to u ovim uslovima, kada se vrši restrikcija svuda u Evropi, urađeno, čak mislimo korektno, da je izvučen maksimum i da su tu najblaže moguće promene. U tom smislu, želim da dam podršku tom delu i takođe želim da pohvalim Vladu za konačno otvaranje socijalnog dijaloga sa sindikatima, jer su to socijalni partneri, jer svi moramo biti svesni, i Vlada i sindikati, Srbiji su nužne privredne i ekonomske reforme, njih moraju da prate i socijalne reforme, ali ni jedna ni druga ne mogu da uspeju ako nema socijalnih prava, ako nisu socijalno pravedni. Podržavamo taj dijalog i rezultat ovog predloga zakona je i rezultat tih pregovora, mi tražimo od Vlade da nastavi dijalog sa sindikatima i u svim pitanjima kada se radi o socijalnoj održivosti. Naravno, svi znamo da adekvatne, socijalno održive penzije znači povećanje rashoda. Znači, veći rashodi, to znači poskupljuje sistem. S druge strane, znamo da svaka ušteda koja se donosi umanjuje prava. Mi smatramo, što je i učinjeno ovim zakonom, da je napravljen jedan balans upravo ta dva suprotstavljena cilja, dakle, da budu i finansijski održive, ali da budu i socijalno održive. Imajući to u vidu, želim da skrenem pažnju, stvara se utisak u javnosti i pozivam Vladu da tu detaljno da objašnjenje, ja ga tražim, mnogi smatraju da reforma penzijskog sistema podrazumeva samo rashodnu stranu i onda ćemo praviti uštedu, naravno, pod velikim pritiskom javnosti, jer velika su sredstva u pitanju. Malo ljudi zna koliko se čini i šta se čini da se posmatra i prihodna strna. Svi smo mi svesni toga, bez povećanja BDP, bez razvoja, bez privrede, bez zaposlenosti nema većih sredstava. Tu nema, nadam se, ni kod koga dileme. Obaveza države je, takođe, tome da da prioritet. Dakle, mladima šansa i za školovanje i za obrazovanje i za posao, ali je isto tako i obaveza države da brine o starim ljudima. Dakle, tu nemamo dilemu. Molim vas, i naplata doprinosa povećava i drugu stranu. Zamislite da je od 200 milijardi naplaćeno samo 50 milijardi, koliko bi moglo para da se izdvoji za druge stvari i da se obezbede adekvatne penzije. Dakle, naplate doprinosa. Drugo, siva ekonomija, posao sa kojim mora da se suoči Vlada. Treće, hoćemo li jednom da rešimo pitanje imovine Republičkog fonda za PIO? Četvrto, sredstva iz privatizacije objekata koji su građeni sredstvima iz PIO fonda itd. Dakle, Vlada je u obavezi da, paralelno sa pravljenjem ušteda, što nije sporno, istovremeno radi na tome da se povećaju prihodi. U tom slučaju, možemo da imamo izbalansiran sistem, da budu i adekvatne penzije i da bude finansijski održivo. Kada su ove promene u pitanju, mi ćemo još detaljnije pričati o njima kada bude rasprava u pojedinostima. Samo želim da ukažem da, kada su u pitanju uslovi za sticanje penzije, da se starosna granica ne pomera, ostaje 60, odnosno 65 godina, da se pomera granica punog staža, kada su u pitanju žene – tri godine i granica minimalnih godina starosti za pun staž i muškaraca i žena, što je dobro, postupno. To je ono što je za podršku. Molim vas još jednom, neka Vlada pogleda da li je do kraja ispoštovan dogovor sa sindikatima u vezi tog dela. Mislim da ga mora ispoštovati. Svaki dogovor koji napravi Vlada sa sindikatom mora da bude do kraja ispoštovan. Kratko kada je u pitanju povećanje penzija, indeksacija. Ovaj sistem nije najbolji, on kombinuje rast troškova i rast BDP. BDP ne može da bude parametar, može da bude parametar za fiskalnu održivost, ali ne za povećanje penzije. Iovako ponuđen je bolji nego postojeći zakon i daje više. Očekujem da će Vlada nastaviti da prati ovo i da ponudi rešenje gde će penzije pratiti rast zarada, pogotovo opšti bod, ta zamena zadnje plate i prve penzije, koja je veoma važna i da će nastaviti u ovom delu da traga za najboljim rešenjima. Hvala.
Iskorišćeno je deset minuta i 45 sekundi. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Ivanu Andriću, po osnovu replike, želim da vas obavestim da će naš današnji rad delom pratiti i prate sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine građani Srbije zainteresovani za rad ovog najvišeg zakonodavnog doma, i to: Branko Ršumović, Živojin Davidović, Vladimir Đuknić, Igor Đajić, Marija Kovačević, Željko Bojić, Darko Rogan, Vladimir Tomašević, Tatjana Pejatović, Lejla Marković, Silva Subotić, Valentina Lukić, Ivan Popović, Relja Grujgić, Zoran Maksimović, Mila Jelenić, Olga Keser, Nada Đorđević i Olivera Borisavljević. Dobrodošli u vašu kuću, u Dom Narodne skupštine. [[Aplauz.]] Kako sam i obećao, reč ima gospodin Andrić, replika.
Iako nije direktno pomenuta naša poslanička grupa, jasno je da se na nas mislilo, pošto smo za sada jedino mi insistirali na toj reformi penzionog sistema. Ono što je prosto, molim vas, iako ste vi do sada uvek bili korektni u izlaganju, ali da tumačite ono što govorimo na način koji mi i želimo da ga prestavimo i shvatimo. Dakle, ne zalažemo se mi niti za ukidanje penzija, niti za smanjenje penzija. Naše zamerke upravo idu na nedostatak prihodne strane penzionog fonda. Upravo u tom smislu i postavljamo pitanje ljudima koji fond vode, a koji su nam obećali i pre godinu dana da će taj fond biti reformisan i da će se on u nekoj meri dofinansirati više iz sopstvenih sredstava. Rekli smo da se taj fond do sada finansira tako, puni se tako, što je oko 43-44% iz sredstva koja izdvajaju zaposleni, isti toliki procenat iz sredstava koje su subvencije iz budžeta i samo 2% su ostali prihodi. Mogu samo da ponovim pitanje koje ste vi postavili - šta je sa kapitalom tog fonda? Šta je sa imovinom tog fonda? Na koji način se ona koristi, gde je nestala? To je nešto što su ljudi, koji su korisnici tog fonda, u taj fond ulagali proteklih 30-40 godina i nemoguće je da je to sve nestalo, ili ako je nestalo, onda mora da se podvuče crta i da se kaže -to je nemoguće, da se kaže nemoguće je da takav fond na takav način funkcioniše. Onda će se uvesti drugi stub penzionog sistema, obavezno, privatno penziono finansiranje ili treći stub – dobrovoljno i onda ćemo znati na čemu smo. Kažemo samo da je neodrživo da se iz godine u godinu 20, 25, 30% budžeta odvaja za subvencionisanje tog fonda, bez ikakvog pomeranja. Sva ta subvencija se potroši na to da bi se obezbedilo ono što…
Zahvaljujem, gospodine Andriću. Reč ima gospodin Bojan Đurić. Izvolite.
U jednom trenutku je izgledalo da ne samo da neće biti političke ostrašćenosti, odsustvo te ostrašćenosti pozdravljam kao koncept koji je tražio premijer, nego da će nestati svaki život iz ove diskusije, ali smo se onda ponovo vratili na to čuveno pitanje, o čemu raspravu vodimo svake godine i svaki put to izgleda kao da se radi o velikom političkom sukobu između LDP i PUPS, a u čijoj pozadini stoji generacijski jaz. To je dosta nepošteno prigovarati stranci koja je pre dve i po godine insistirala na konceptu međugeneracijskog dogovora i međugeneracijske solidarnosti. U međuvremenu se pokazalo da smo praktično u svemu što smo govorili, makar kad je u pitanju reforma penzionog sistema, bili u pravu. Meni se, gospođo Dragutinović, učinilo pre mesec ili mesec i po dana, kada ste primili jednu važnu nagradu, na kojoj vam ovom prilikom čestitamo, i kad ste rekli da ste za ove dve, dve i po godine u Vladi shvatili i prihvatili da budžet nisu samo brojke, nego da u tome ima druge vrste računanja, misleći pre svega na neku vrstu političkog kompromisa ili političkog planiranja, da će ovaj budžet biti mnogo više politički. Nažalost, on je najmanje politički, a mnogo više proizvod neke vrste strančarenja koje je tako karakteristična za ovu vladu, odnosno za sastav u kojem ona funkcioniše. Ušli ste ovde sa tom ambicijom da vam je ovo sedmi budžet, meni je prvi, ali i vi i ja znamo da neće biti poslednji u 2011. godini. Govorili ste o toj vašoj želji ili o tome da biste voleli da bude poslednji, ako već govorimo o tome šta bi ko voleo, voleo bih da se premijer ne pojavljuje ovde sa idejom da smo izbegli najgore, nego sa nekakvom idejom kako ćemo više raditi u 2011. godini, ne objašnjavajući to kako smo, kako on kaže, izbegli, rekao bih – odložili najgore. Sada moram da se osvrnem na nekoliko stvari iz budžeta. Slažem se da nema mnogo prostora za komentarisanje konkretnih stavki, ali ima prostora za komentarisanje tog bežanja od života. Nama su prigovarali prošle godine ne samo da imamo nešto protiv penzionera, da navodno insistiramo na smanjenju penzija, nego i da kada govorimo o tom problemu velikih subvencija za propala javna preduzeća, da imamo nešto protiv zaposlenih. I ove godine se desila neverovatna situacija, izašli ste pre nekoliko dana sa tvrdnjom da će praktično u odnosu na javna preduzeća te direktne subvencije države biti veće samo u odnosu na javno preduzeće "Železnice Srbije" i na neke od rudnika sa podzemnom eksploatacijom, uz obrazloženje da se radi o povećanim potrebama, odnosno dodatnom iznosu za povećanje zarada zaposlenih. Juče sam razgovarao sa predsednikom jednog od sindikata, praktično vođama tog sindikalnog projekta u železnici, koji kažu da ta vaša tvrdnja nije do kraja tačna, da s jedne strane u proteklih nekoliko dana je bilo nekoliko razgovora ili nekoliko pokušaja razgovora da se na poslednjem sastanku koji je trebalo da se održi juče ili prekjuče nisu ni pojavili predstavnici vašeg ministarstva, a da se ta razlika od praktično četiri ili četiri i po milijarde u iznosu subvencija za železnicu pre svega odnosi na subvencije koje se ne tiču unutrašnjeg restruktuiranja železnica ili povećanja zarada, nego pokrivanja nekih izdataka koji su vezani za gubitke ili za probleme u poslovanju beogradskog železničkog čvora i nekih drugih segmenata tog preduzeća. Da u ovom trenutku nije definisano šta znači praktično povećanje zarada u Železnicama od 2%. Da li se to odnosi na masu zarada, na cenu radnog sata itd. Bez ideje da arbitriramo u tom sporu, imamo najavu da će u ponedeljak biti održan, 27. zapravo, štrajk železničara. Prošle i pretprošle godine smo imali situacije da nezadovoljni radnici društvenih preduzeća ili preduzeća koja nisu uspešno privatizovana zauzimaju pruge, da leže na njima i da se onda kroz neki pogrešan socijalni model pokušava da se taj problem reši. Ove godine ćemo verovatno na njenom samom kraju imati situaciju i da sami zaposleni u "Železnici" leže na tim prugama, što je s obzirom na frekvenciju saobraćaja i njegov kvalitet možda i moguće i neće napraviti neke velike štete, ali ne bismo voleli da to ugrozi taj grandiozni koncept koji je verovatno deo ovog industrijskog ili privrednog buma preduzeća "Kargo 10", tog koncepta da više vozovi ne stoje na granicama itd. Što se tiče ovih penzija, nekako je to pitanje na koje stalno moramo da se vraćamo, nisam siguran da je najpošteniji koncept u kome ćete optužiti, sada tu nema predstavnika SPS-a koji je o tome govorio, i čime ćete praktično ili posredno poslati poruku da neke stranke žele penzionerima da smanje penzije, a odmah se u sledećoj rečenici založiti za realan model u kojem će penzije pratiti realno kretanje zarada, koje su u ovoj godini pale za 60 evra. Mislim da to nije najbolji koncept ili najbolja poruka penzionerima. Na kraju, meni je žao što ipak gospodin Perić nije govorio kao prvi predstavnik PUPS-a, pošto bi to dalo pravi smisao rečenici gospodina Čolakovića sa početka, odnosno dve rečenice, kada je odgovarao gospodinu Andriću, kada je u prvoj rekao da će praktično gospodin Perić govoriti o stanju u fondu penzijskog i invalidskog osiguranja, a u drugoj da PUPS nije baštinik tog fonda. A gospodin Perić je do pre nekoliko meseci bio predsednik upravnog odbora fonda, a kadrovi partije koju predstavlja su i danas u tom fondu, doduše pod kodnim imenom – Savez penzionera Srbije. To su neka od pitanja na koja treba da dobijemo odgovor. Ne znam sada kakav je unutrašnji raspored i u toj poslaničkoj grupi, ali to su pitanja na koja očekujemo od Vlade odgovor. Ovde Vladu niko ne predstavlja u pravom političkom smislu kada je reč o reformi penzijskog sistema. Ministarka finansija je tu kao ovlašćeni predstavnik Vlade, ali taj predlog zakona nije nastao u tom ministarstvu, kao što nije nastao ni taj čudan dogovor sa sindikatima o odlaganju reforme za 2013. godinu, kao što danas vidimo da nekim amandmanom pada i koncept ministarke o povećanju PDV na određene proizvode odnosno na usluge. Koliko sam razumeo, ostaće povećana stopa na južno voće. Hvala vam.
Iskorišćeno je sedam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić. Posle nje narodni poslanik Rade Obradović.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, poštovana gospođo Dragutinović, posle ovog pokušaja generacijskog dogovora, ja ću da nastavim da pričam malo o zakonu o penzijama, pošto je moj kolega Senić pričao o budžetu, a ima još kolega iz mog poslaničkog kluba koji će govoriti o nekim drugim aspektima budžeta. Postoje brojni razlozi, ekonomski i demografski, koji opravdavaju ne samo izmene sadašnjeg zakona o penzijama, već nalažu i celovitu reformu penzijskog sistema. Promene su neophodne, a one bi trebalo da obezbede i fiskalnu održivost sistema i održanje, ako već ne i poboljšanje, životnog standarda sadašnjih i budućih penzionera. Ne postoji, ili je bar ja ne vidim, nijedna racionalna alternativa reformi penzionog sistema u Srbiji. Trenutno je deficit penzionog fonda skoro 6% BDP i jedan je od najvećih, ne samo u Evropi već i šire. To je ogroman novac. Iz ovogodišnjeg budžeta izdvajamo 230,9 milijardi dinara kao dotaciju Fondu PIO za redovnu isplatu penzija. Kada se govori o penzijama, penzionerima, PIO fondu u Srbiji, primetan je i cinizam i jeftina demagogija i lažna solidarnost i šta god hoćete. Postoji i neka zabrinutost u koju ne mogu da poverujem. To smo sve videli prilikom donošenja ovog zakona, odnosno prilikom kreiranja izmena i dopuna ovog zakona. To da se Vlada i sindikati ne slažu oko mnogih stvari, to je donekle i razumljivo. Jer, koliko vidimo, nema pravog socijalno-ekonomskog dijaloga. Ali, naši sindikati povremeno očekuju čuda od ove vlade koja je, s jedne strane, u obavezama prema MMF, a s druge strane, što je još bitnije, jedina je Vlada u okruženju koja u doba krize nije smanjivala ni plate ni penzije. To se vrlo često gubi iz vida u mnoštvu neumerenih i neprimerenih kritika na račun ove vlade koje dolaze sa raznih strana, i to ne samo od opozicije, od koje se to i očekuje, već i od velikog broja interesnih grupa koje zarad ostvarenja sopstvenih ciljeva često zanemare opštu sliku. Nama je izgleda ovde propuštanje prilika postalo način života. Jer, propustili smo priliku da makar u ovih deset godina uradimo temeljnu reformu penzionog sistema, a o vremenu pre toga ne želim da govorim, jer među poslanicima ima i ministara iz jedne vlade koja je penzionerima umesto penzije delila bonove za struju. Oni su danas i najglasniji u kritikama ovih minimalnih izmena zakona. U dosadašnjem toku reformi u Srbiji odlučeno je da se penzijski sistem oslanja na dve komponente, na tekuće finansiranje penzija iz doprinosa i opštih poreza, to je sistem "pay as you go", organizovanog u okviru državnog fonda, i to je taj prvi stub, i na razvoj dobrovoljne štednje za starost u privatnim penzijskim fondovima, to je treći stub. Odbačena ideja da se pored ove dve komponente u penzijski sistem uključi i obavezna štednja u privatnim penzijskim fondovima, a to je tzv. drugi stub. Zaključeno je da uvođenje drugog stuba u Srbiji nije preporučljivo. Sprovedene analize su pokazale da u Srbiji još uvek nema ni uslova ni opravdanja za uvođenje drugog stuba. Nedostatak uslova se ogleda u nerazvijenom finansijskom tržištu, nedovoljnom administrativnom kapacitetu za njegovu regulaciju. U ovom trenutku ne postoji fiskalni prostor koji bi dopustio uvođenje drugog stuba, jer usvajanje takvog sistem znači da bi neki doprinosi sadašnjih radnika bili preusmereni iz sadašnjeg Vladinog sistema na pojedinačne štedne račune osiguranika, a da bi ovo preusmeravanje imalo za posledicu smanjenje prihoda koji bi odlazili u državni sistem. S obzirom na već postojeći pozamašni deficit državnog penzijskog sistema, Vlada sebi ne može da priušti da usvaja mere politike koje bi taj deficit dodatno povećavale. Pošto je ta opcija za sada odbačena, šta je onda rešenje i kako da od ovakvog sistema koji je stvarao i stvara deficit, napravimo sistem koji stvara suficit. Najpre treba poći od činjenice koju svi u nekom žaru političke borbe zaboravimo, a to je da je ovakvo stanje penzijskog sistema posledica neefikasne privrede. Neophodnost pomeranja granica za ostvarivanje prava na penziju ogleda se u nepovoljnom odnosu radnog i izdržavanog stanovništva, budući da jednog penzionera finansira tek jedan i po radnik. Da bi se ispunila projekcija u kojoj izdvajanje za penzije ne premašuje 10% BDP do 2015. godine, a trenutno je to skoro 14% ako se uračunaju u vojne penzije, potrebno je promeniti odnos broja zaposlenih i broja penzionera. Sigurno je da rešenje ne može da bude povećanje doprinosa na zarade, koji su ionako prilično visoki, jer bi dodatno smanjili konkurentnost radne snage. Znači, da bi sadašnji i budući penzioneri mogli da računaju na relativno stabilnu i relativno pristojno penziju treba poći od podizanja efikasnosti privrede i povećanja zaposlenosti. Prema jednom od novih istraživanja radne snage zaposlenost populacije u radnom dobu od 15. do 64. godine dostigla je istorijski minimum – 2.450.000 radnika, a stopa zaposlenosti je opala na nešto ispod 50%, što znači da je jedna od dve osobe u radnom dobu zaposlena. Povećanje stope zaposlenosti je moguće samo uz priliv stranih direktnih investicija, ali i promene sistema obrazovanje koje treba da forsira i edukaciju onih profila koji su potrebni privredi, koji mogu da podignu efikasnost privrede i poboljšaju njenu stopu rasta. Mlade ljude treba edukovati da se samozapošljavaju, da stvaraju nove vrednosti, angažujući postojeća sredstva i tako povećavajući uplate u penzijski fond. Ti mladi ljudi koji se sada samozapošljavaju biće za 30-35 godina u situaciji da budu korisnici nekog penzijskog fonda ili fondova. Da su se bolje uskladile potrebe privrede i obrazovnog sistema ne bi bilo ovoliko nezaposlenih, makar ne među mladom i srednjom generacijom. Umesto toga, u situaciji smo da ljudi čekaju da im neko otvori radna mesta, da im neko uradi posao umesto njih. Nije se ni sistematski radilo na razvijanju preduzetništva, preduzetničkog duha, da ljudi shvate da obaveza države jeste da stvori stabilno pravno i poslovno okruženje, ali ne i da zaposli svakog radno sposobnog pojedinca. Država treba da pomaže starima, bolesnima i nemoćnima, a ne da bude glavni poslodavac. Ova intervencija države u privredu je vremenski oročena i trajaće samo dok traje kriza i njene posledice. Dakle, održivog penzionog sistema nema bez obrazovnog sistema koji je usklađen sa potrebama tržišta rada. S druge strane, tu su negativni, alarmantni, demografski i trendovi i starenje društva, koji nisu samo naša specifičnost. To se dešava na celom evropskom kontinentu, uz činjenicu da je ljudski vek produžen svuda, pa i ovde u Srbiji. U budućnosti će biti sve više starih ljudi bez prava na penziju. Dok penzijski sistem trenutno obezbeđuje davanja za 53% populacije sa navršenih 65 godina i preko toga, trenutno samo 34% radno aktivnog stanovništva uplaćuje doprinos, što navodi na to da će u budućnosti samo malo više od jedne trećine stare populacije ostvarivati pravo na penziju. Zato treba razmotriti i još jedan aspekt, a to je da li je sadašnji sistem socijalne pomoći adekvatan, tj. da li može da obezbedi davanja za one koji će činiti većinu stare populacije koja će se penzionisati bez pristupa jednom ili bilo kom drugom obliku državnih davanja. Takođe, privatni penzijski sektor će morati dodatno da se razvija. Kako stanovništvo bude starilo, tako državni sistem neće moći da obezbedi velikodušna davanja penzionerima. Ljudi koji žele u starosti nešto više od onoga što država može da im ponudi i obezbedi, moraće dodatno da štede. Država može da pomogne, obezbeđujući instrumente za takvu štednju, kao što je uradila i u slučaju privatnih penzijskih sistema, kao i putem regulacije i nadgledanja te štednje, kako bi poboljšala njenu sigurnost. Ove izmene zakona, o kojima danas govorimo, nisu niti ambiciozne, niti onakve kakve bi trebalo da budu, ali jesu korak u pravom smeru. Jasno je da je u Srbiji tema penzija izrazito politički atraktivna i često korišćena, obzirom da penzioneri predstavljaju veliki deo biračkog tela, zato i nema preteranog entuzijazma za neke radikalne poteze u ovoj oblasti. Ove izmene zakona jesu bezbolnije i manje restriktivne, ne samo u odnosu na predloge koje je imao Međunarodni monetarni fond, već i u odnosu na druge države u regionu koje su pribegle i smanjenju penzija i podizanju starosne granice negde čak na 67 godina. Kod nas će se starosna granica povećati postepeno 2011. do 2023, a godine staža osiguranja za žene, koliko čujem, od 2013. do 2019. godine. Penzije će se usklađivati na način kao što se usklađuju zarade u javnom sektoru u 2011. i 2012. godini, što će omogućiti da penzije prate rast zarada. Dakle i za zaposlene i za penzionere ključan je oporavak privrede, povećanje investicija, povećanje zaposlenosti. Ponoviću da doprinose ne treba povećavati već poboljšavati njihovu naplatu. Poslanički klub G17 plus će dati podršku ovim izmenama Zakona u nadi da će ove promene uspeti, jer ako se to kojim slučajem ne desi sledeće promene će morati da budu mnogo radikalnije od ovih.
Jedanaest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Radetu Obradoviću, na osnovu člana 90. stav 2, a s obzirom na pitanje iz raznih poslaničkih grupa o toku i radu, i današnjem i u danima koji dolaze, jednostavno želim da dam obaveštenje. Dakle, već smo rekli da ćemo danas raditi do okončanja tačke koja je u toku, zajedničkog načelnog pretresa o tačkama dnevnog reda koje su u raspravi. Sutra u 10.00 sati ćemo nastaviti i završiti rad po preostalim tačkama dnevnog reda, od kojih je jedna po skraćenom postupku, a ostale su naravno pojedinačne tačke dnevnog reda. U ponedeljak u 10.00 časova počećemo rad pretresom u pojedinostima po amandmanima na predloge zakona kojima smo juče završili zajednički načelni pretres. Kada okončamo tu raspravu započećemo pretres u pojedinostima po amandmanima na tačke dnevnog reda koje su trenutno u pretresu i u utorak ćemo završiti pretres po amandmanima, odnosno pojedinostima o tačkama dnevnog reda iz trenutne naše rasprave zajedničkog načelnog pretresa. Što se tiče broj amandmana, na zakone koji su bili tema prvog zajedničkog načelnog pretresa ima ukupno 33 amandmana, a na ovaj do otprilike 250. Izvinjavam se što ne znamo tačan broj, u stvari amandmani su još u obradi i postoji mogućnost da odbori podnesu amandmane između okončanja u načelu i početka rasprave u pojedinostima. Takođe vas obaveštavam da smo danas u direktnom televizijskom prenosu do 20.35 časova, a nakon toga u odloženom. Mogu samo da vam dam procenu sa unapred izvinjenjem, ako loše procenjujem, da bi naš današnji rad mogao biti gotov oko 22 sata sa svim replikama i proširenjima. Naravno i duže. Radićemo onoliko koliko je potrebno da se sve stvari razjasne. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović, posle njega narodni poslanik Janko Veselinović. Izvinite što ste sačekali, prosto sam smatrala da je važno da poslanici znaju.
Ovo su bile važne informacije. Gospođo Čomić, gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, imamo zajedničku raspravu o šest tačaka dnevnog reda, jedna od njih je budžet. Budžet je, to treba naglasiti, jedan specifičan zakon iz prostog razloga što budžetom ne mogu da se utvrđuju niti uskraćuju neke postojeće obaveze, nego budžet objedini obaveze definisane brojnim zakonima koji su na snazi. Budžet treba da da odgovor na pitanje kakva će nam biti godina koja dolazi, kakve su nam perspektive koje slede. Šta ste nam rekli u prethodnoj godini? Bio je tu i gospodin Cvetković, ali je vrlo brzo otišao. Iz budžeta možemo da vidimo da ste predvideli da će inflacija biti nešto niža od 6% i da očekujete rast od društvenog proizvoda od 3%, očekujete povećanje zaposlenosti. Vi ste bili skromni u Predlogu budžeta. Predsednik Vlade je rekao da nas očekuje privredni oporavak, ubrzani razvoj štednje, krupni planovi, reforme, neće biti otpuštanja, neće biti improvizacije, novi model rasta i mnogo toga, u onih dva minuta koliko je govorio. Ono što ja vas pitam to je na koji način ćete to da postignete? Mi iz ovog dokumenta, bez obzira što on ima hiljadu i nešto strana, samo budžet bez ovih pratećih zakona, u ovih 1.200 strana nema ni jednog slova o tome kako ćemo to da napravimo. Niste nam rekli kojim to instrumentima, kojim to projektima mislite da ostvarite sve ove ciljeve. U ovom setu pratećih zakona to su, moram da vas podsetim, u svim demokratskim društvima najvažniji zakoni. To su poreski zakoni. Ovde su četiri poreska zakona. Između ostalog, menjate Zakon o fiskalnoj odgovornosti. Niste nam dali odgovor, šta se desilo u prethodnih 60 dana, u prethodna dva meseca. Taj zakon je usvojen 12. oktobra u ovoj skupštini. Prošlo je dva meseca, vi menjate suštinski taj zakon. To što su to manje izmene, kako vi to zovete, to nije tačno. Vi menjate način na koji milion i 600.000 ljudi treba da prima penzije. Ako je to vama manja izmena, ja tu nemam šta da dodam. Ali, koje su to okolnosti koje vi niste znali tada, a danas znate? Sami ste rekli da je problem bio već u junu, sporiji rast prihoda, zaoštrio se tokom leta i jeseni. Kako to da ste mogli da nam predložite takav zakon i da ga branite kao idealan 12. oktobra, kada bude usvojen, ako to nije tako? Uzgred da vas pitam, zašto ste prekršili taj član? Zašto niste predložili fiskalni savet, vaš predlog za člana fiskalnog saveta? Rok vam je bio pre 10 dana. To je bar neka stvar koju ste mogli, ako niste drugo, da ispunite. Imali ste rok 12. decembar, ni to niste ispunili. Niste nam rekli koje su polazne osnove i kako ulazimo u 2011. godinu. Inflacija je jedna od najvećih 11%. Probijen je plan Narodne banke, probijeno sve ono što ste nas ubeđivali ovde godinu dana. Dodatno pad zaposlenosti od dodatnih 4%. 4% manje ljudi radi na kraju ove godine, nego što je radilo na početku. Povećali ste javni dug za dve milijarde evra u ovoj godini. Kurs je otišao za 11% u prvih deset meseci, a pad deviznih rezervi je 2,4 milijarde evra su potrošene u odbrani kursa i nismo ga odbranili. Milijardu evra više nego što je bilo planirano pre godinu dana je potrošeno u odbranu kursa. Ništa niste postigli. Samo Bosna i Hercegovina ima gori kreditni rejting od Srbije u čitavoj Evropi. Znači samo jedna zemlja iza nas po kreditnom rejtingu. Ako je nešto odraz poverenja u državu, ako je nešto odraz poverenja u ono što država radi onda je to kreditni rejting. Naša zemlja je pretposlednja u čitavoj Evropi. To su polazne osnove za 2011. godinu. Niste nam rekli ni jedan mogući rizik koji nas čeka u 2011. godini. Pretpostavljam da ste videli da su svi analitičari, uključujući i MMF i Svetsku banku pogoršali prognoze za 2011. godinu za zemlje Evropske unije i za zemlje okruženja. Grčka je, čini mi se, juče usvojila budžet. Videli se koliko problema ima Grčka. Videli ste kakve probleme ima Irska. Kakve probleme očekuju u Portugaliji i Španiji. Kome ćemo mi tu našu robu da izvozimo, ako je okruženje u problemu, ako je Evropa u problemu, a mi očekujemo da će izvoz da nam bude izlaz iz ove situacije? Kome ćemo da izvozimo? Pad investicija je u ovoj godini drastičan. Koji je to novi model rasta, kako je on baziran na rastu investicija i na rastu izvoza? Niti imamo investicije, niti imamo kome da izvozimo. Ponašate se kao da je Srbija pusto ostrvo. Gospođo Dragutinović, Srbija nije pusto ostrvo. Kada se država koja je demokratska i koja sarađuje sa drugim državama, onda kod vas dolazi ono što je dobro, ali i ono što je loše. Šta su glavne karakteristike budžeta koji je danas pred nama? To su tri stvari – arogancija, nedostatak politike i strah. Da, to je strah. Set zakona o kojima danas raspravljamo karakteriše pre svega strah. Stavili ste zajedno budžet, četiri važna poreska zakona i stavili ste Zakon o PIO, da raspravljamo u isto vreme o njima. Može to po Poslovniku, može sve po Poslovniku. Kako će ljudi da žive u Srbiji? Ne treba reč da kažemo o Zakonu o PIO, tako je najbolje. Da li će to da popravi stanje penzionera? Sigurno da neće. Zašto arogancija? Kršite zakone na svakom koraku. U budžetu je prekršeno ko zna koliko zakona. Šta, promenite Zakon o finansiranju lokalne samouprave tako što smanjite transfere, a onda kažete – mi smo za decentralizaciju. Decentralizacija nije to da vi odlučujete, nego dajte njima pare pa neka oni odlučuju i neka oni izaberu prioritete. Kažete da budžet kasni zato što su se koalicioni partneri dogovarali. Kakvo je to opravdanje za kašnjenje budžeta? To ste vi rekli – borba oko prioriteta u koaliciji. Kojih prioriteta? To je dokaz da nemate politiku. Ako vi kažete da je svako imao neke zahteve, pa ste to usklađivali, valjda prvo postoji politika, pa se na bazi te politike definišu zahtevi, a neverzibilan proces. Vama je jedini prioritet kako da napunite budžet i kako da finansirate deficit. Očigledno da taj model koji ste imali sa državnim zapisima je propao. Pogledajte samo šta je sa kursom evra, napravio je informaciju od NBS da će emitovati devizne obveznice. Za sedam dana je otišao tri dinara dole, pa se sada vraća tri dinara gore, zato što su banke očekivale da će se emitovati obveznice. To su informacije koje dolaze od državnih organa i to je odgovornost državnih organa i najodgovornijih ljudi u zemlji za sve informacije i za sve izjave koje daju. U ovoj zemlji niko nema odgovornost ni za šta. Srbija se zadužuje. Pre nekoliko dana ste dali informaciju da ste emitovali obveznice sa rokom dospeća od dve godine sa 14,9% kamatne stope. Samo da vas podsetim, Bugarska emituje obveznice sa dve i po godine dospeća i kamatne stope 3,4%, a deset godina sa kamatnom stopom od 6%. Znači, više nego dva puta manje. To je ona Bugarska koja ima milijardu problema. Kamatne stope su tri, četiri puta manje nego u Srbiji. Vama su prioriteti građevina, turizam, omladina i demografija. Ti problemi se tako rešavaju, ti prioriteti se tako definišu, tako što je prošle godine pad realizacije u građevini skoro 20%, pad u turizmu 10%. Iako ima pad u turizmu od 10%, vi dižete PDV na turističke usluge. To je prioritet. Prioritet je obrazovanje i omladina, tako što podižemo porez na računare. Prioritet je demografija, tako što podižemo porez na banane i na pomorandže. To je prioritet. Da li je moguće, dobili smo informaciju da ćete odustati od poreza na računare i na hotelske usluge? Da li iza bilo kakvog predloga koji ovde kod nas dolazi, postoji bilo kakva ozbiljna analiza? Nego, danas može, pa ako javnost skoči i ustane protiv toga, onda ćemo sutra da odustanemo. Da li je moguće da se ovakve ozbiljne stvari definišu na takav način? Prošle godine ste podigli porez na mobilne telefone, ove godine ste ih spustili. Zato u Srbiji nema mleka, zato što se politika u svim oblastima menja od meseca do meseca. Ljudi me sreću po ulici i kažu – zamolite Vladu da im ne budemo prioritet. Sve što izaberu da bude prioritet, to propadne. Samo im recite da mi nismo njihov prioritet. Što se tiče budžeta, potpuno menjati strukturu – PDV i akcize. PDV je bio značajan prihod, sada akcize preuzimaju primat od PDV. Akcize su jednokratan porez. U kojoj ozbiljnoj zemlji su akcize ključni prioritet? Šta se dešava sa tražnjom? Šta će biti sa akciznom robom kada im podignete cene? Da li je to opet otvaranje puta za šverc iz onih filmova koje gledamo na TV, kako se zovu – Insajderi i ostalo, o švercu cigareta. Sami kažete da ne možete da plaćate ni poreze ni doprinose, da nemate izgrađenu strukturu za sve to. Plate zaposlenih u ovom budžetu rastu za 7,3%. Kamate rastu za 50%. To je ona cena plaćanja deficita, sa prošle godine sa 30 ove godina sa 45 milijardi. Samo na domaće kredite sa 11 na 24 milijarde. To su ogromne pare, daleko veće o bilo čemu što smo ovde pričali. Da li ste videli da su aktivirane garancije značajno porasle? Oni krediti koji stalno dolaze ovde, za koje nam garantujete da neće imati cenu, onda se ispostavi da oni koji ih uzimaju ne mogu da ih vrate. Da li ste primetili da imate konto od 400, 600 nagrada i bonusa? Ta stavka vam raste šest puta ove godine. Ako je kriza, onda je kriza za sve, i za ove nezaposlene, za penzionere i za sve. Valjda ne treba mi da se nagrađujemo, da nagrađujemo radnike u državnoj upravi. Ta stavka raste šest puta. Kazne i penali rastu 35%. Čekajte, ko će da odgovara ako državni organi ne rade dobro svoj posao? Valjda neko treba da odgovara, a ne podignemo to, platimo iz budžeta i nikom ništa. Zakon o PIO, ko je pisao taj zakon? Ovo je jedini zakon, gospođa Čomić sedi ovde jako dugo, mislim da je ovo jedini zakon gde ne piše ko je ovlašćeni predstavnik Vlade. To može da je gospodin Krkobabić. Da li je to možda gospodin Ljajić, koji je poverenik iz Ministarstva rada? Ovde nema ovlašćenog predstavnika. Jutros smo dobili dopis da je to ministarka Diana Dragutinović. Ministarka nije rekla slovo jedno o penzijama. Izvinjavam se, rekla je. Manje izmene u Zakonu o budžetskom sistemu. Penzioneri su za njih manje izmene. To što će dobiti manje penzije, to su manje izmene. To nas ne interesuje. Ovaj zakon ukida sva prava penzionerima. Tu postoje kao neke stvari koje će da ih poprave. Nema gospodina Šamija da mi izračuna koliko je 1% od skoro ništa. Pošto su te penzije beznačajne, one rastu za 1%. Da vidim koliko je 1% na tako malu penziju. Da li je to način da se reše problemi – milion i 620 hiljada ljudi prima penziju? U Skupštini Srbije, Vlada nije rekla slovo jedno o tome da se promeni. Naravno da postoje ozbiljni problemi u tom sistemu – demografija, pad zaposlenosti, neplaćanje doprinosa. Svi ti problemi koji realno postoje. Povećanje penzionerima, u poslednjih godinu dana im je penzija povećana za 1,6%. Da li će na ovakav način, time što ćemo da odćutimo problem penzionera, time rešiti problem, ili ćemo samo problem da odložimo za godinu ili dve? Šta je ideja, dugoročna ideja Vlade? To je potpisano u Memorandumu sa MMF, a to je da penzije moraju da se spuste na 10% od BDP. Da je to danas, penzije bi bile 30% manje nego što su danas. Da, to je to. Pogledajte samo budžet. Ovde se kaže da će penzije da rastu u odnosu na inflaciju i da će da rastu umesto u aprilu, pomereno je čak i to, pa će za polovinu rasta BDP da porastu u oktobru. Kako je onda moguće da je predviđena inflacija da bude 5,8%, da plate u državnoj upravi rastu, masa plate raste za skoro 8%, a da budžet Fonda PIO raste samo za 4,8%? Kako je to moguće, ili nas čeka nova izmena zakona gde ćemo da utvrdimo sve to? Pri tom, da ne kažem da svi mi znamo da je, kada odete u prodavnicu, vidite da je inflacija daleko veća nego što je tih zvaničnih 10-11%. BDP određuje Vlada, inflaciju opet određuje Vlada. Penzije indeksiramo prema inflaciji, a budžet penzije ne može da isplati čak ni inflaciju koja je predviđena. To piše u ovim zakonima – 493 milijarde je sada, za 2011. je 470, 4,8%. Prema tome, hajde da govorimo istinu. Nećemo rešiti ni jedan problem u Srbiji dok ne budemo otvoreno rekli šta je problem i predložili rešenje. Zatvaranje očiju ne rešava apsolutno ni jedan problem, tim pre što penzije ni danas nisu 60%. Zato je ukinuta ta klauzula. Penzije su 58% od prosečne plate. To je realnost. Zatvaranje očiju će stvoriti samo nove probleme. Šta nas čeka u 2011. godini? Novi pad zaposlenih, za minimum 3-4%. Kurs, naravno, raste. Inflacija će biti daleko veća nego što je planirana. Gubici u privredi rastu. Javni dug raste. To nas čeka sa vama.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je 13 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Đuro Perić želi repliku. Samo se prijavite, molim vas. Izvolite.
Hteo bih da odgovorim gospodinu Obradoviću. Mislim da je on to malo vrlo neargumentovano izneo ove svoje podatke o tome da ovaj predlog zakona ne znači ništa, čak da još više dovodi penzionere u težak položaj. Mislim da je to sasvim neosnovano i nisu ni tačne sve ove cifre o kojima se govori. Trenutni odnos proseka prosečne penzije prema prosečnoj zaradi je 63%, u celini gledano. Inače, ako se uzmu penzije zaposlenih i penzije samostalnih delatnosti, onda je to sledeće – penzije zaposlenih u proseku su 75% u odnosu na zarade, a penzije samostalnih delatnosti su 70%. Ovde su jedino problematične penzije poljoprivrednika. Prema tome, ne treba ovu postupnost u rešavanju problema penzionera kroz ovaj zakon potcenjivati, da li je to 1%, 2%, itd, sve to znači za taj narod koji je sa najnižim penzijama da će kumulativno ipak da krene od ovoga, bolje i to nego da ostanemo bez onoga što smo do sad imali, a to su zamrznute penzije u odnosu na sve ovo što se dešava u životu, povećanje ovih cena i ostalo, i mi imamo te primedbe na te stope koje su to iskazane i to ćemo reći na kraju. Mislim da ne treba tako bagatelno potcenjivati sve te predloge koji su dati. Ima tu zaista vrlo dobrih predloga koji će u budućnosti mnogo pomoći da se prevaziđu bar neka od tih pitanja kao što su sada već malo i spominjane, a o tome ćemo nešto malo kasnije još više reći. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Radojko Obradović, pravo na repliku.
Potpuno pozdravljam, gospođo Čomić, vaš pristup. Nisam pomenuo gospodina Perića ni imenom, ni stranku, ni bilo šta, a dobio je repliku. Potpuno podržavam ovakav demokratski pristup vođenja sednice. Sve ono što sam rekao, to su zvanični podaci. Ovo je izdanje Vlade Republike Srbije, Republički zavod za razvoj, Beograd, novembar 2010. godine. Meni ovo liči na zvaničan dokument. Ovo izdaje Vlada Republike Srbije. Gospodine Periću, bilo bi dobro da to pogledate pre rasprave, da ne govorite na kraju. Ne bi bilo loše da baratate nekim pogrešnim podacima, strana pet, pasus pet, prosečna penzija, poglavlje – odnos broja penzionera i broja zaposlenih je 1,1:1, pri čemu prosečna penzija u Srbiji čini 58%. Problem je u tome što ako vi računate ovaj zvaničan podatak Fonda PIO, ako vi u penzionere računate samo zaposlene, a poljoprivredni penzioneri i samostalci, Vlada Republike Srbije, a ako vi računate da je tako, onda je to druga stvar. Što se tiče zamrzavanja, o tome vam i govorim, to ste vi uradili, to je Vlada Republike Srbije radila 2009. i 2010. godine. Slažem se da je 1% bolje nego ništa, o tome sam i govorio, ali nisam ja to smislio, to je smislila ova Vlada. Druga stvar, pogledajte ove stavke, pa mi recite koji od ovih članova ide u prilog penzionerima, a koji ide protiv ili koji im umanjuje prava, pa ćemo onda da govorimo argumentovano. To što računamo nešto, tako radi ministarka finansija. Javni dug je toliki, pa onda DRI i Narodna banka saberu da je to nešto drugo, pa kaže – to se ne računa. Dobro, to se ne računa. Evo, 200.000, koliko ima poljoprivrednih penzionera, oni se za vas ne računaju, pa ovi samostalnici, ni oni se ne računaju. Pretpostavljam da neki penzioneri, onih jedan promil koji imaju penziju 100.000 dinara uopšte ne razmišljaju o ovim problemima o kojima govorimo.
Narodni poslanik Đuro Perić, ima pravo na repliku. Pre nego što vam da reč, tražila sam od zamenika generalnog sekretara da mi da stenogram vaše diskusije i izvinuću se ako nije tako, ali u slobodnom citatu mislim da ste u prvim rečenicama rekli da je trebalo o Zakonu o PIO da govori Đuro Perić, odnosno citirali ste ministarku. Ako sam pogrešno čula, izvinjavam vam se. Krug replika onda ide na osnovu mog pogrešnog utiska. Proverićemo u stenogramu. Narodni poslanik Đuro Perić.
Posedujem pravi original dokumenta Fonda PIO oko tih svih podataka i ništa ja na pamet nisam govorio. Sve su to tačni podaci, i ovo što sam iznosio i 63% i odnos ovih penzija u Fondu zaposlenih, Fondu samostalnih i ništa nisam ja potcenjivao Fond poljoprivrednika, nego sam rekao da je to jedan od najvećih problema i da on u stvari je taj koji najviše stvara te probleme u prosecima, kada govorimo o prosecima, jer to je jedan prosek otprilike oko osam hiljada i nešto dinara. Prema tome, sve drugo da se pridruži tome i onda daje neku drugu sliku. Nisam to hteo da kažem, nego se i u ovom Predlogu zakona predlažu određene mere i za taj deo populacije penzionerske. Prvo idu na devet hiljada, na osnovu, pa posle se usklađuju sa svim ostalim, kako je to predviđeno zakonom. Prema tome, u tom smislu treba govoriti tačne cifre. Ne kažem da vi niste čitali neke podatke iz nekog časopisa, ali ovo je ono što smo tražili zvanično od Fonda PIO.
Narodni poslanik Radojko Obradović, pravo na repliku.
Kraj replika, neću se više javljati. Drago mi je da ste prihvatili i priznali ono što sam ja i rekao. Znači, što se tiče penzionera koji su zaposleni, ovo je sada podatak samo za Fond PIO, prosečna penzija je 63% za oktobar mesec. Što se tiče samostalnih delatnosti, prosečna penzija je 62%. Što se tiče penzionera, prosečna penzija je 24%. Jednih ima 1.340.763 u oktobru mesecu, samostalnih ima 57.570 u oktobru mesecu i poljoprivrednih penzionera ima 222.850. Pretpostavljam da su za nas svi penzioneri penzioneri. Kada se to sve uzme, kada se podvuče crta, ukupno penzionera, o tome sam samo i govorio – 1.621.183, sa prosečnom penzijom koja je 58% prosečne zarade. Što se tiče DSS, za nas su svi penzioneri isti. Mi ih nikada nećemo odvajati i borićemo se za njihova prava sve do poslednjeg.
Narodni poslanik Velimir Ilić je prijavljen. Želite li da govorite o povredi Poslovnika? Povreda Poslovnika, narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća mislim da ste danas povredili Poslovnik, član 107 – dostojanstvo narodnih poslanika. Mi se danas osećamo, posebno poslanici opozicije, posebno mi poslanici Nove Srbije, povređeni. Zašto? Vi ste odlučili danas da u jednom danu raspravljamo o šest zakona. Uzmimo jednu Francusku koja mesec dana raspravlja. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ta odluka se dogodila juče, a ne danas, šest zakona u jednom danu. Povredu Poslovnika možete kazati samo za događaj koji se dogodio neposredno pre nego što zatražite reč na sednici Narodne skupštine. Molim vas da svoju želju da objasnite da je Poslovnik povređen usaglasite sa odredbama člana 103.) Molim vas, gospođo predsedavajuća, nikada u istoriji ovog parlamenta u jednom danu nije usvojen budžet, u načelu. U jednoj ozbiljnoj državi usvojiti budžet u jednom danu i šest zakona koji prate budžet, to je užas. Jedna Francuska mesecima raspravlja o zakonu o penzionom osiguranju. Molim vas lepo, promena Zakona o porezu na imovinu građana, to je za posebnu raspravu, gde bi morali ovde da se uključimo. Raspravljati o 1.000 strana budžeta u jednom danu, u jednoj raspravi i završiti to u toku dana, to nigde na svetu nema. To pokazuje jednu neozbiljnost i ja kao narodni poslanik osećam se jadno i bedno kada o ovakvim problemima koji će deliti sudbinu jedne države u narednoj godini vi to, kako naš narod kaže, skarabudžite u toku popodneva i završena je priča, idemo kući i onda se pohvalimo šefovima, evo, uspeli smo da usvojimo budžet prvi put u istoriji ovog parlamenta, u jednom danu, načelna rasprava i još šest ovih zakona. Prema tome, neka vam to služi na čast.
Narodni poslaniče, osim što niste naveli povredu koja se dogodila danas, što je obaveza po članu 103, vaše informisanosti radi, Predlog zakona o budžetu Republike Srbije uvek se usvaja sa pratećim zakonima koji se tiču planova, davanja saglasnosti na finansijske planove Republičkog fonda za PIO, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i Nacionalne službe za zapošljavanje i nekima od fiskalnih zakona iz fiskalne politike od godine do godine različiti. Dakle, to se dešava svaki put kada usvajamo budžet, koliko god se ja slagala da je budžet trebalo da bude 1. novembra u Skupštini koliko god se slagala za poštovanje zakona. Još jednu ispravku ukupno je definitivan broj amandmana koji je podneto, ukupno je podneto 382 amandmana na sve predloge zakona, to je definitivno osim ponavljam, amandmana koje eventualno podnese nadležni odbor između kraja rasprave u načelu i početka rasprave u pojedinostima. Narodni poslanik Janko Veselinović ima reč, posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nešto o mom stavu povodom ovogodišnjeg budžeta ne mogu da se ne osvrnem na malopređašnja izlaganja kolega poslanika iz opozicije i nešto ranija izlaganja kolega koja ponekad izgledaju vrlo katastrofična. Jednostavno ne želi da se vidi stvarnost, stvarnost se vidi samo sa one tamne strane kao da su ovaj zakon o budžetu i ostale zakona a i generalno podatke o ekonomskoj situaciji u zemlji čitali u prethodnoj najdužoj i najcrnjoj noći bez imalo svetla. Da nije tako, primetili bi činjenicu da je Republika Srbija zemlja koja ove godine imala rast proizvodnje blizu 2%, da je značajno povećan izvoz, i da postoji još parametara koji mogu da budu ohrabrujući u prilično teškoj godini za privrede većine zemalja. Treba da kažemo i to da jeste da ovaj budžet jeste štedljiv, za 2011. godinu, međutim, treba priznati da smo mi jedna od retkih zemalja u okruženju, koja u narednoj godini je predvidela povećanje plata, povećanje penzija, to možda jeste malo i manje od onoga što bi želeli, ali to jeste povećanja. Podsetiću vas da mnoge zemlje u okruženju ali i zemlje EU u narednu godinu ulaze sa smanjivanjem plata, sa smanjivanjem penzija, zamrzavanjem penzija dok mi ipak možemo da kažemo da smo se ove godine ponašali odgovorno, da se Vlada ponašala odgovorno i da ćemo mi u narednu godinu ući ipak sa blagim rastom plata, sa blagim rastom penzija. I briga o penzionerima na ovaj način, ovde i ne mislim čak LDP nego na neke druge stranke, koje na neki način ne prihvataju ovaj budžet, čini se da ne vode dovoljno računa o našim najstarijim građanima koji će ipak iduće godine primati nešto veći ček. Budžet za 2011. godinu, jeste štedljiv, i Vlada se sa pravom odlučila za nastavak štednje iz ove godine, kako je ministarka rekla, reč je o stabilizaciji javnih rashoda, odnosno o cilju da ovaj budžet bude i socijalno odgovoran, odnosno da se postigne socijalna kohezija. Mi znamo da to uvek nije lako, naročito u situaciji kada je para u budžetu nedovoljno, a kada imamo puno zahteva pre svega socijalnih kategorija, ali ovaj budžet nudi i veća ulaganja za socijalna pitanja. Sa druge strane, ovaj budžet i o tome sam pre svega hteo da govorim, jeste povećala značajno ulaganja u nauku i tehnološki razvoj. Kombinacija štedljivog budžeta i ulaganja u nauku i tehnološki razvoj je proverena formula za jačanje konkurentnosti privrede, konkurentnosti privrede Srbije a time i zemlje u celini. Poznato je da Srbija ima značajne potencijale u naučnom kadru, a posebno u naučnom podmlatku i njima je potrebna perspektiva u Srbiji. Dakle, pomoć da ostane u ovoj zemlji i da stvaraju u ovoj zemlji. Potrebno im je da stvorimo uslove da stvaraju na našim fakultetima, našim institutima, ali rekao bih prvenstveno u privredi bila ona u privatnom kapitalu ili u državnom vlasništvu. Jasno je da ćemo to učiniti samo ukoliko još više sredstava uložimo u nauku. U odnosu na 2010. godinu, to želim posebno da istaknem povećanje izdvajanja za nauku u ovom budžetu je 23%, dakle, 23%. Niko iz opozicije kada je govorio o ovoj temi, iako smo na Odboru za nauku čak jednoglasno i pozicija i opozicija glasala za ovaj budžet i prihvatili ovu činjenicu, nije istakao da će u ovom budžetu biti 23% više ulaganja za nauku. Budžet Ministarstva nauke i tehnološkog razvoja će u 2011. godini biti 11 milijardi i 148 miliona, što je 2,1 milijarda više u odnosu na prethodnu godinu. To je 23% povećanja. Ulaganja u nauku i tehnološki razvoj na ovaj način se povećava ukupno u BDP sa 0,29 na 0,33, ali to je samo ukoliko gledamo ulaganje budžeta, odnosno sredstva koja se izdvajaju u budžetu. Realno, ulaganja u nauku, u narednom periodu biće znatno veća, čak i za 110%. Sredstva će biti uložena iz sredstava koja ćemo povući iz fondova EU, Evropske banke za obnovu i razvoj i razvojne banke Saveta Evrope, tako da će u nauku biti uloženo 19,1 milijarda u odnosu na ovu godinu, nešto manje od devet milijardi, dakle, uvećanje za deset milijardi. Kada sve ovo saberemo, učešće u BDP, sa sadašnjih 0,29% na 0,5%. Tu ne uključujemo ulaganje Pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj i ulaganja koja u nauku daju privatna preduzeća. To je važna vest i sigurno dobra vest za Srbiju. Želim da istaknem, a ukoliko poslanici opozicije ne žele da prihvate, to je činjenica koju je moguće videti iz ovog budžeta. Krajnji cilj jeste 1% BDP, kada je u pitanju ulaganje za nauku, ali to je siugrno cilj kome treba da težimo i sigurno je važno kada u ovoj godini koja je teška godina i naredna godina koja neće biti mnogo manje teška, ulaganja u nauku budu toliko uvećana. Zbog toga će poslanici DS glasati za ovaj budžet. Želeo bih da podsetim da je Ministarstvo nauke i tehnološkog razvoja u 2010. godini raspisalo javni poziv za program osnovnih istraživanja u oblasti tehnološkog razvoja, program sufinansiranja interdisciplinarnih istraživanja i program obezbeđivanja i održavanja naučno-istraživačke opreme i prostora i naučno-istraživački rad u ciklusu od 2011. godine do 2014. godine. Novi ciklus istraživanja počinje od 1. januara 2011. godine. Ono što je veoma važno u prijavljenim projektima koji će se finansirati, prepoznatljiv je povećan interes mladih naučnika da učestvuju na ovim projektima. Prijavilo se 4.200 istraživača više u odnosu na sadašnji broj istraživača koji rade na naučnim projektima u zemlji, a od toga ono što ohrabruje, jeste 1.715 mladih istraživača, istraživača do 35 godina koji bi se uključivanjem u ove projekte, obezbedio i njihov doprinos realizacije tih projekata, ali i doprinos da ti mladi ljudi ostanu u Srbiji i da stvaraju u našoj zemlji. Iz ovog budžeta koji sam već istakao, a koji je vrednosni, biće izdvojena sredstva i za finansiranje stipendija, pre svega doktorantima za ukupno 679 doktoranata. Međutim, naredne godine treba da otpočnu velika ulaganja u naučnu infrastrukturu. Iz ovog novca koji sam pomenuo, iz budžetskih izvora, iz izvora EU obezbediće se novac da se stari projekti koji su čekali godinama, a neki i desetak godina, da se otpočne njihova realizacija, kao što je Botanička bašta, izgradnja nove zgrade Elektrotehničkog fakulteta koja će se nalaziti na mestu bankrotirane fabrike "Lola", mogućnost da se izgradi na Košutnjaku kamp za zaštitu životne sredine, mogućnost da se završi zgrada rektorata u Novom Sadu, da se izgradi napokon informatičko-tehnološki inkubator u Nišu, da napravimo jedan centar evropskog ranga u domenu matičnih ćelija u Kragujevcu, itd. Iz ovih sredstava obezbeđen je određeni procenata i za izgradnju oko hiljadu nekomercijalnih stanova za mlade naučnike i njihova izgradnja bi trebalo da počne naredne godine. Već sam istakao od su od ovih sredstava predviđeni značajni iznosi i za nabavku naučne opreme. Nije nevažno da istaknemo da smo konačno zbrinuli otpad u Institutu Vinča i da se sada ljudi u tom institutu, uvaženom institutu, u narednom periodu bave naukom, a da ne vode računa o tome kako će zbrinuti taj otpad koji se tamo već lageruje godinama, odnosno pedesetak godina. Zbog svega ovog, zbog činjenice da smo i u periodu svetske ekonomske krize, i periodu krize koji će se verovatno nastaviti u narednom periodu, izdvojili značajna sredstva za nauku, podržaću ovaj budžet. To će sigurno učiniti i ostali poslanici Demokratske stranke, jer nam je, naravno, vrlo važno da budućnost Srbije, odnosno mladih ljudi u Srbiji bude izvesna, jer nam je budućnost tih ljudi na prvom mestu. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Osnov za repliku pri pominjanju političke stranke može da ima samo ovlašćeni predstavnik ili predsednik poslaničke grupe, a s obzirom da i nije pomenuta stranka, odnosno poslanička grupa LDP u negativnom kontekstu… Osnov za repliku u slučaju pominjanja političke stranke ima ili predsednik poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Uredu, narodna poslanica Judita Popović, pravo na repliku. Izvolite.
Hvala vam gospođo potpredsednice. S obzirom da se ponovo pogrešno imputira LDP da je protiv penzionera, odnosno da je budžet LDP kritikovala u tom domenu koji se tiče penzionera. Moram da podvučem i da ponovo naglasim, LDP apsolutno pruža podršku penzionerima i zaista ne smatra da penzionerima trebaju da se umanjuju njihova mesečna primanja po osnovu penzija. Međutim, LDP je kritikovala ta izdvajanja koja su predviđena ovim predlogom budžeta za penzije koja iznose 20% od budžeta. Ovim se u stvari pruža podrška tom konceptu javne potrošnje. Dakle, javna potrošnja i dalje ostaje dominantna u Srbiji, a ta javna potrošnja ukoliko se nastavi ovim tempom, kojim raste u proteklom vremenskom periodu, može dovesti samo do ozbiljnije krize od ove u kojoj se trenutno nalazimo. Dakle, mi smo se zalagali i zalažemo se za reformu penzionog sistema. Mi se zalažemo za reformu fonda penzionog i izneli smo već argumente zašto se zalažemo za sve ove reforme. Odlaganje ovih reformi samo će još više da produbi probleme koji se pojavljuju upravo u vezi ovih penzija. Podvukla bih i činjenicu da je 3,6% ovog budžeta predviđeno za agrar, a 20% za penzije. Ako to nije javna potrošnja, onda zaista ne znamo o čemu mi danas pričamo. Prema tome, još jednom podvlačim, LDP itekako podržava penzionere, ali LDP je predložila reformu koja je zaista potrebna i penzionom sistemu i penzionom fondu.
Narodni poslanik Janko Veselinović, pravo na repliku.
Javljam se samo da pojasnim. LDP sam pomenuo samo u tom smislu što sam rekao da se ovo ne odnosi na LDP.
Ja to znam, narodni poslaniče, ali u ime atmosfere. 38/2 MO/MJ Narodna poslanica Judita Popović, pravo na repliku.
Ako sam vas pogrešno razumela, onda se izvinjavam, ali nije loše da još jednom istaknemo u stvari naše reformske potencijale i preporuke.
Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč, a posle njega će biti određena pauza.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što započnem svoje izlaganje, morao bih da dam jedno izvinjenje građanima Srbije, zato što u današnjem svom izlaganju neću moći da govorim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama. Razlog je ne taj da su zakoni dobri ili da nemam šta o njima da kažem, naprotiv, imao bih itekako o svakom zakonu štošta da kažem, ali iz razloga što je objedinjena rasprava ovih zakona sa Zakonom o budžetu za 2011. godinu, na predlog narodnog poslanika koji sada predsedava ovom sednicom, pa zbog toga moram da se izvinim građanima Srbije. Kada je u pitanju budžet, gospođo ministre, neću kao po običaju da ulazim u detalje i cifre, toliko je toga rečeno o tome da bih samo ponavljao neke diskusije. Jeste da budžet ima 1.200 strana, ali nije ništa novo, barem ne ništa bitno novo. Znači, odmah čim se otvori pogleda se i vidi se da postoji određena progresija kada je u pitanju zaduživanje. Odmah čim se otvori vidi se da postoji progresija kada je u pitanju državna uprava. Znači, neću sad da spominjem imena nekih kancelarija, vladinih ureda, državnih agencija itd. Vama o tome ne vredi govoriti. Samo ću jednu jedinu da uzmem kao primer, a to je Kancelarija za saradnju sa civilnim društvom. Evo neke nove epohe Vlade Republike Srbije. Nije bitno što će ona da potroši samo četiri miliona dinara, nije bitno što je jedan ili dva mangupa koji rade u toj kancelariji da otmu četiri miliona dinara građana Srbije i ovo nije jedna sramota, nego četiri miliona puta sramota kako raspolažete sa državnim novcem. Ne vredi pričati ni o PIO fondu, ni o tome da li je on realan ili nije, da li treba da se finansira iz budžeta ili ne treba. Ovakav kakav je budžet, kakva nam je privreda, kakvi su nam prilivi u taj fond, to je očigledno da mora. Međutim, ono što je prilično smešno i jadno što neke moje kolege poslanici pričaju da je razlog za finansiranje penzionog fonda taj što oni imaju nekakve dugove iz prošlosti, pa moraju dugove iz prošlosti da plaćaju i ne može budžet da funkcioniše bez deficita. Gospodo, deceniju ste na vlasti, deset godina, nemate vi više terete prošlosti, vi sada ubirate rezultate svoga rada kroz razne mutacije DOS, ništa drugo. Jer da je tako kako ste dolazili na vlas, danas bi u Srbiji trebalo da teku i med i mleko. Naša situacija je sasvim drugačija, prilično surova i prilično realna, da mi sa ovakvom privredom ne možemo da finansiramo ni budžet, ni razne kancelarije, ni razne uprave, ni razne projekte. Kad je već reč o projektima, neko spomenu "Fijat", epohalno otkriće koje je koštalo državu stotine milijarda evra. Navodno, proizvodiće 200 hiljada automobila. Pitam kada? Kad je već reč o projektima, neko spomenu "Fijat". Epohalno otkriće. Koštalo je državu stotine milijardi evra. Navodno, proizvodiće 200 hiljada automobila. Kad? Kada će da stigne tih dve milijarde evra koje "Fijat" treba da da? Kad ćemo da počnemo da proizvodimo tih 200 hiljada automobila, pod uslovom da država opet ne subvencioniše automobile koje proizvede "Fijat"? Znači, problemi Srbije nisu samo uzrokovani ekonomskom krizom, dugovima prošlosti, već jednom čitavom situacijom koja vlada i u privredi i u društvu. Zašto sam spomenuo "Fijat"? Zato što država nema strategiju kako će da razvija svoju privredu. Mi nemamo ni strategiju koju oblast treba da razvijamo. Sada se hvalite nekakvim povećanjem izvoza. Voleo bih da znam koja je to grana privrede povećala izvoz? Da nije možda poljoprivreda? Ili da nije možda "Fijat"? I da postavim pitanje – da li biste zaposlili više ljudi sa 450 ili 500 miliona evra, koliko ste do sada uložili u "Fijat", da ste ulagali u neku drugu granu? Ja tvrdim da bi. Kad pomognete da se otvori neki poljoprivredno-prehrambeni pogon, ne zapošljavate samo radnike koji rade u tom pogonu, nego i ratare i stočare i povrtare. Čitav jedan lanac pokrećete. A sa "Fijatom" samo 2.000 ljudi. I što je najgore – zarada i profit tog "Fijata" neće ostati državi. Repromaterijal? Pitanje je koliko će ovde da se proizvodi. Kad konačno ova država utvrdi strategiju, kad počnete ljude da zapošljavate, ali ne u uprave i ne u izmišljene kancelarije za saradnju sa civilnim društvom, možemo da pričamo o tome kako ćemo da smanjujemo davanja u PIO fondove zato što im neće biti potrebna. Onda možemo da pričamo da nemamo više 30% radno sposobnog stanovništva koje je u radnom odnosu. Ali, deset godina taj procenat radno sposobnog stanovništva koje radi se smanjuje. Broj nezaposlenih se povećava. Broj penzionera se povećava. Dugovi države se povećavaju. Još jedno pitanje bih postavio - Ko će te dugove da vrati? Imamo li mi snage da vratimo te dugove? Sad se zadužujemo kod MMF, kod evropskih banaka itd. Doći će jednom dan kad će morati da se vrate ti krediti. Nemojte da se zaklanjate iza toga da je naš deficit samo 4,1% bruto dohotka. On se neprestano uvećava. Pogledajte samo koliko ćemo da damo garancija i kontragarancija u 2011. godini na osnovu vašeg plana i programa, na osnovu vaših izveštaja. Gospođo ministre, voleo bih da mi posle skoro dva meseca odgovorite na poslaničko pitanje kada je u pitanju iznošenje novca iz države bez doznaka za uvoz robe i usluga. Hvala lepo.
Iskorišćeno je sedam minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Ovim završavamo ovaj deo našeg rada. Određujem pauzu. Rad nastavljamo u 18,00 časova. Sada je sastanak Kolegijuma Narodne skupštine u sali I i molim sve članove kolegijuma da po zakazanom kolegijumu od strane predsednice Narodne skupštine gospođe Slavice Đukić-Dejanović budu u sali. Dakle, potpredsednici i članovi poslaničkih grupa – sala I. Hvala vam. Rad nastavljamo u 18,00 časova. Prvi prijavljeni govornik biće narodni poslanik Milan Nikolić, poslanička grupa SPS-JS. Posle njega narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovana predsednice, predsednici i predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mora se priznati da nije bilo lako isprojektovati budžet za 2011. godinu, jer su se autori budžeta našli pod dosta velikim dilemama i izazovima, jer je budžetska politika morala da zadovolji mnoge narasle potrebe budžetskih korisnika, da obezbedi povećanje plata zaposlenih u državnim službama i penzionerima, da obezbedi socijalno zbrinjavanje velikog broja stanovnika Srbije, uspori zaduživanje i pritom, obezbedi razvojnu komponentu u cilju povećanja stope zaposlenosti. Da podsetim negde oko 700 hiljada radnika Srbije traži posao i da u isto vreme monetarnom politikom amortizuje udar rasta cena poljoprivrednih i ostalih proizvoda na koji bi se način zaustavio pošast inflacije, koji može da uništi sve rezultate koje smo tokom 2010. godine napravljeni. Mi smo siromašna zemlja i ako želimo da, i onako skromne kapacitete zaposlimo, moramo da izvozimo, a da bismo to ostvarili, moramo da obezbedimo konkurentsku poziciju na tržištima sveta, što znači da proizvodimo robu koju će ta tržišta prihvatiti u pogledu kvaliteta, pogledu dizajna i najviše u problemu cena. To je presudna potreba zemlje, međutim ogromna nelikvidnost skoro svih privrednih subjekata nije u stanju da obezbedi proizvodni ciklus i postoji realna opasnost da se parališe ostvarenje mogućeg izvoza. Monetarna politika sa pravom zagovara visoku referentnu kamatnu stopu, ali pitanje je, hoće li privreda moći da podnese tako visoku cenu kapitala i pritom, ispuni zahtev hipotekarnog pokrića, obzirom da je kroz dosadašnje zaduženje kod mnogih privrednih subjekata skoro celokupna imovina stavljena pod hipoteku. Moraju se iznaći sredstva povoljna za potrebe, pre svega, izvoznika i investitora, kako bismo mogli da postavljene budžetske ciljeve ostvarimo, a kreator budžeta za 2011. godinu imao je u vidu sledeće činjenice: da je tokom 2010. godine primetan rast oporavka privrede uz pojačani izvoz zahvaljujući merama podsticaja privrede, posebno u delu subvencionisanja kredita za likvidnost i ulaganje u investicije. Takvim merama ekonomske politike došlo se do porasta društvenog proizvoda i izvoza, smanjenog spoljno trgovinskog deficita, dolazi do porasta poreske proizvodnje, posebno u prerađivačkoj industriji, a tu je i jako neznatan porast zarada. Međutim, ti rezultati su značajno smanjeni u poslednjim mesecima 2010. godine, a negativni efekti su kroz pojačan rast inflacije i očekuje se da će rast inflacije do kraja godine biti 10,6%, smanjeni su prihodi od privatizacije i posebno, drastičan je pad neto priliva stranih investicija. One su za 10 meseci ostvarile nešto manje od 600 miliona evra, a prosečan broj zaposlenih kod pravnih lica opao je za 3%. Ipak, naša makro ekonomska politika i njena realizacija obezbedila je bolje rezultate u odnosu na bliže okruženje, jer su procenili da ćemo krajem godine, da će rast društvenog proizvoda biti ostvaren sa 1,5%, izvoz robe sa respektabilnim 20,4% i produktivnost će porasti po stopi od 5%. Ostvareni rezultati u zemljama sa kojima Srbija najviše sarađuje i najvećim zemljama sveta kao što su EU i Amerika, pokazuju blagi oporavak ekonomije i postepen izlazak iz krize i to su osnove za postavljanje ciljeva ekonomske politike Srbije za 2011. godinu i oni su po meni dosta ambiciozni. Rast bruto društvenog proizvod od 3%, duplo više nego u ovoj godini, rast izvoza za 14,2% i dalji rast produktivnosti od 3%, sa zadatkom da se učini sve, kako bi se došlo do povećanja investicija i otvaranja novih radnih mesta. U tom smislu makro ekonomska politika, skoncentrisana je na dva stuba i to, na održavanje makro ekonomske i fiskalne stabilnosti, održavanje monetarne stabilnosti sa prioritetnim ciljem, obezbeđenja održivog privrednog rasta i razvoja konkurentske privrede, povećanja zaposlenosti i regionalnog ujednačenog razvoja. Procenjen je rast prihoda budžeta u iznosu od 9,8% i on je realan, ako se ima u vidu šta donose zakoni o povećanju prihoda od poreza na dobit, povećanu stopu PDV i akciza. Svakako, projektovani iznosi se moraju ostvariti, ne smeju se probiti rashodi, da bi se zadržala stopa projektovanog deficita od 4,1% ili u iznosu nešto više od 120 milijardi. Vidljivo je kroz analizu budžetskih rashoda i izdataka, da je došlo do izvesnog povećanja i odvajanja za lokalnu samoupravu, posebno što se Zakon o porezu na imovinu povećava, odnosno poboljšava položaj lokalne samouprave, povećani su izdaci za socijalna davanja, došlo je do povećanja izdataka kod dobrog dela razdela u budžetu, i ovakvom raspodelom, većina korisnika budžeta je nezadovoljna, što znači da je budžet restriktivan. To je zapravo znak da je budžet okrenut ka realnosti i da se može potrošiti samo ono i onoliko koliko ima realnog pokrića u prihodima, da se da na neki način garancija, da se neki postavljeni makro ekonomski ciljevi, da će se ostvariti i u godini koja će biti veoma teška. Ono što posebno zabrinjava je da je predviđen iznos od tri milijarde dinara subvencija u privredi, isti kao u toku 2010. godine, izuzetno mali, što znači da će dalje poslovanje u privredi biti opterećeno nelikvidnošću i visokim troškovima zaduženja kod Komercijalnih banaka, bilo da se radi o odvijanju procesa u proizvodnji, bilo da se radi o investicijama. Drugi ozbiljan problem je simboličan priliv stranih investicija i prvi zadatak jeste da Srbiju moramo uposliti. Povećanjem broja zaposlenih, sigurno će se povećati i izvoz, biće obezbeđena sredstva i potpuna realizacija postavljenih makro ekonomskih ciljeva. Zbog toga je neophodno da se preduzmu dalje stimulativne mere za privlačenje stranih investicija, jer je činjenica da se u odnosu na Srbiju, mnogo više ulaže u zemljama u okruženju.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo koliko je ozbiljno Vlada pristupila Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o PIO, možda je na najbolji način pokazano u onom uvodnom obraćanju, da o ovoj temi nije bilo reči, pa sam pomislio da je možda ovaj Predlog zakona povučen sa dnevnog reda. Očigledno da nije, a možda bi bilo bolje da jeste, tako da ću ja ovih 12 minuta više posvetiti ovom problemu nego što je to učinila ministar finansija. Penzioneri su grupacija na čiju se podršku uvek računa pred neke izbore, a da se pritom ni pre ni posle osvajanja vlasti ne učini ništa da se njihova pozicija olakša. Ovog puta, čini mi se, da ne samo, da nema olakšanja, već naprotiv. Dakle, evidentno je da postojeći penzijski sistem u Srbiji je ozbiljno uzdrman iz najmanje dva razloga, starenje stanovništva, odnosno povećanje učešća stanovnika stariji od 65 godina u ukupnom stanovništvu i smanjenje broja novorođenčadi. Kao posledica ovih demografskih tendencija, dolazi do velike opterećenosti onih koji su danas još uvek zaposleni a kojih je, istini za volju iz dana u dan sve manje sa tim brojem penzionera. To podrazumeva i povećanje davanja za penzione fondove, što povećava i opterećenje zaposlenih. Dakle, ovakav postojeći sistem koji je do sada pretrpeo ili doživeo neka četiri pokušaja reformi, ima i niz konsekvenci. Dakle, kako finansirati te narasle penzije kao posledicu starenja stanovništva. Zatim, ono što je možda i najozbiljniji problem, a to je – zavisnost od Vlade, s obzirom da se penzijski deficit uvek finansirao iz budžeta, visoki troškovi, pošto se doprinosi ne investiraju, veliki iznos prihoda je izgubljen, povećan je rizik izbegavanja plaćanja doprinosa, nepravedno raspodeljivane penzije, zaposleni danas plaćaju veće doprinose nego što će primati penzije, itd, itd. Sve su ovo razlozi koji ukazuju na nužnost jedne suštinske i radikalne reforme penzijskog sistema. Toga je čak svesna i Vlada Mirka Cvetkovića, a onda, u korist svega toga, imamo nešto što se zove Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju, koji je za nas u SRS apsolutno neprihvatljiv. Posebno interesantno je, neću reći licemerno, to što predlagač uviđa i locira osnovne uzroke ovakvog stanja, a to je pre svega ta izuzetno nepovoljna opšta ekonomska situacija u zemlji, neplaćanje doprinosa, rast nezaposlenosti, itd. Jedino se ne postavlja pitanje odnosno ne daje se odgovor na to ko je odgovoran za sve ovo što je navedeno. Ono što SRS smatra jeste da penziona reforma nikako ne može da bude pojedinačan proces ili izolovana reforma, već ona mora da bude zaista u kontekstu jedne sveobuhvatne ekonomske reforme i zato, po našem mišljenju, ona i podrazumeva pre svega makroekonomsku stabilnost u tržišnom okruženju, što znači stabilnu valutu i nisku inflaciju, zatim neophodnost odgovarajućih poreskih podsticaja, itd. Neka od rešenja su oslobađanje od poreza hartija od vrednosti, oslobađanje dela poreza prilikom reinvestiranja profita, posebne olakšice za institucionalne investitore u dužem roku, deregulacija tržišta kapitala, zaštita svojinskih prava, zaštita investitora i jedan od neizbežnih faktora je svakako i privatizacija. Ono što mi uporno ističemo jeste da bi uspešna penzijska reforma trebalo da se kreće ka nekakvom sistemu koji je zasnovan pre svega na štednji, na investicijama, na privatnom tržištu kapitala i prelazak na tu, da tako kažem, individualnu penzijsku šemu a to je jedan od najsloženijih i najkompleksnijih delova programa reformi. Kad sam pomenuo malo pre pokušaje reformi koje smo imali, obuhvatiću samo ovu proteklu deceniju, 2002. godine kada je uvođenjem pored zarada i troškova života kao parametra za usklađivanje penzija, zatim 2003. godine reforma je obuhvatila metod ličnog boda, znači, povećava značaj visine uplaćenih doprinosa, bar se to tako govorilo, 2005. godine starosna granica se podiže za muškarce na 65 godina života i za žene na 60 godina života itd. Opet, imali smo neka objašnjenja poput ovih u prethodnim pokušajima reformi a to stoji i prilikom objašnjavanja razloga za donošenje jednog ovakvog zakona. Mislim da bi bilo valjano i znatno bolje da smo imali u vidu kada bude došao zaista na red, jer ovo što je sada pred nama ne smatram nikakvom reformom penziono-invalidskog sistema, ja ću samo podsetiti javnost na neka iskustva i rezultate koji su prisutni u svetu, a to su nešto što otprilike nekih 160 zemalja u svetu ima taj sistem, dakle, različite načine odnosno modalitete tzv. čileanskog modela, gde svaki zaposleni ima svoj individualni račun na koji se uplaćuje doprinos za penziju. Račun se nalazi u privatnom penzionom fondu kojim upravlja profesionalni menadžment, a taj plasirani novac na finansijskom tržištu i na tržištu kapitala vremenom se uvećava i kad zaposleni pođe u penziju iznos na njegovom računu je veći od iznosa uplaćenog preko doprinosa za iznos zarade penzionog fonda koji pripada tom zaposlenom. Jedno od tih rešenja je i da je ostatak na penzijskom računu, nakon smrti osiguranika, imovina kojom raspolažu njegovi naslednici. Većina zemalja u svetu je već ušla u različite modalitete primene ideje koja je nastala kao taj tzv. čileanski model. Dakle, ako bismo u tom kontekstu posmatrali penzione reforme, ti privatni penzijski fondovi, odnosno na tržištu tako bazirani, moglo bi da se postavi pitanje da li bi sve to uticalo na ekonomski rast? Jer, opravdanje za svaku reformu je upravo to da će uticati na ekonomski rast. Ono što takođe treba da se zna to je da postoji taj mehanizam prenosa uticaja privatnih penzijskih fondova na taj već pominjani ekonomski rast. Mi u SRS smatramo da takvi fondovi jesu generator ekonomskog rasta i razvoja, a da mehanizam preko kojeg sve ovo može da se obavi jeste tržište kapitala. Šta se danas dešava sa Srbijom i sistemom kakav imamo? Dešava se to da više od milion i 600 hiljada penzionera, zahvaljujući svim ovim dosadašnjim reformama, a očigledno i ovoj, a naročito tretmanom koji imaju od strane svih socijalno odgovornih vlada do sada, u kojem prednjači ova Mirka Cvetkovića, je u takvoj situaciji da, recimo, dočeka onu jednokratnu pomoć od 5.000 dinara poput prave premije, jer se iskoristi za kupovinu neophodnih lekova ili za plaćanje zaostalih priznanica infostana. Penzioneri sada treba da budu srećni do nekakvih neslućenih razmera jer će im penzije od januara biti uvećane za 1 ili 2%, što znači da će najvećem broju njih ček biti uvećan za nekih celih 500 dinara. Ili možda treba da se obraduju tome što će im, na osnovu neizbežnih preporuka MMF-a i Svetske banke, radni vek onima koji su trenutno zaposleni uskoro biti izjednačen, nažalost, i sa životnim vekom? Jasno je da ovo kako je sada ne može dalje da opstane i da ovakav sistem u suštini odgovara samo onim prvim primaocima penzije, da se vremenom stvara ta finansijska piramida koja zapravo eksploatiše sve one mlađe radnike, zato se mi u SRS zalažemo za jednu suštinsku radikalnu reformu, a ne ovakve predloge zakone o izmenama i dopunama koje imamo, jer ono što imamo apsolutno ne valja. I da zaključim – umesto da odlazak u penziju predstavlja za naše starije građane jedan lep događaj, očigledno je da će za sve one koji je dožive biti ozbiljan problem. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Jovan Nešović ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani članovi Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, budžet države predstavlja ekonomsku politiku vlade te države za godinu za koju se donosi. Znači, ovaj budžet predstavlja ekonomsku politiku koju je Vlada planirala da vodi u 2011. godini. Ono što bih želeo na početku da kažem jeste da ovaj budžet u trenutnoj političkoj i ekonomskoj situaciji u kojoj se država nalazi je jedino i moguć. Budžetski deficit je prognoziran na nivou prošle godine, rast bruto domaćeg proizvoda je duplo veći nego što je bio prošle godine i zaista trebaće dosta odgovornosti i u ministarstvima i u samoj vladi i svim onim činiocima koji budu sprovodili ekonomsku politiku u 2011. godini da se ostvari ovaj rast od 3% i da se ostvari prihodovna i rashodovna strana odnosno deficit od 120 milijardi koji su ovde definisani. Ono što je Vlada prognozirala da će u 2011. godini ekonomska politika biti usmerena na neka četiri cilja, a to su održavanje makroekonomske finansijske stabilnosti, podrži privredni rast i razvoj privredne konkurentnosti i povećanje zaposlenosti i standarda stanovništva i ravnomerni regionalni razvoj jesu neki ciljevi koji su Srbiji bili potrebni prošle i ove godine i sigurno će i u narednim godinama takođe biti potrebni, zato jeste važno da ovaj budžet dobije što širu podršku, ali i da bude ostvaren, kako inflacija tako i sve ono što je definisano na prihodnoj strani budžeta. Hoću samo neke stvari da razmenim mišljenje sa poslanicima i sa članovima Vlade, nešto je sve vezano za ravnomerni regionalni razvoj i za privrednu aktivnost u 2011. godini. Kada govorimo ravnomernijem regionalnom razvoju u Srbiji, jedna od važnih stvari jeste transferi, takozvani nenamenski transferi u drugim nivoima vlasti, a to su transferi koji idu sa republičkog nivoa prema lokalnim samoupravama. Godine 2009. i 2010. dosta polemika je bilo, jer deo ekonomske krize je deo tereta prebačen na lokalne samouprave, neki su smatrali da je to neopravdano od strane republičkih organa, neki su smatrali da to tako mora, ali ono što je važno u ovoj godini u odnosu na prošlu godinu ti transferi jesu povećani za tačno 23,8%, odnosno budžetu za 2010. godinu ti transferi su bili nekih 26,7 milijardi. Za 2011. godinu oni se predviđaju na 32 milijarde. Čini mi se da na početku treba reći da to nije dovoljno za lokalne samouprave, naročito za one nerazvijene opštine u Srbiji, zato što one grcaju u ovom trenutku u svojim problemima. U proseku, transferi sa viših nivoa vlasti sa lokalne samouprave čine 20% ukupnih prihoda. Kod siromašnih opština je to više – 40, čak i 50%. Jednostavno, 2009. i 2010. godini, zato što su bili smanjeni transferi prema tim opštinama, te opštine nisu mogle kvalitetno da izvršavaju svoje osnovne funkcije koje su definisane, a to je da kvalitetno održavaju škole i vrtiće, nisu mogle da ulažu u svoju lokalnu infrastrukturu, čak nisu mogle ni da plaćaju dažbine. Ako je tačan podatak koji je iznela Stalna konferencija gradova i opština, te opštine danas u Srbiji duguju negde oko 17 milijardi dinara komunalnih usluga, usluga prema EPS-u i NIS-u. To je jako važan podatak i tu se nešto mora uraditi. Potpuno je jasno da sa ovim paketom zakona usvajamo izmene i dopune Zakona o imovini, gde se daje mogućnost lokalnim samoupravama da mogu imati dopunske prihode vezano za imovinu građana, ali da budemo odmah i svesni da je danas u Srbiji teško to naplatiti, zato što su, naročito u tim najsriomašnijim opštinama, građani najviše i siromašni. Kada pogledate koliko imamo problema u legalizaciji, potpuno je jasno da će pitanje naplate poreza na imovinu biti teško, tako da nisam siguran da će i lokalne poreske administracije imati toliko kapaciteta, a i da građani mogu plaćati svoje poreze, tako da mi se čini da će lokalne samouprave, naročito one najsiromašnije, imati određenih problema i u budućnosti, koje su imale i prošle i pretprošle godine, odnosno u prošlosti. Takođe se daje mogućnost, to je definisano, da najsiromašnije lokalne samouprave mogu imati i neka dopunska sredstva od resornih ministarstava, čak je i u onome – kancelarija za održivi razvoj, definisano da će ove godine imati oko 500 miliona dinara više sredstava koja se najčešće upućuju prema tim siromašnijim lokalnim samoupravama. Takođe je dato, kod Ministarstva životne sredine i prostorno planiranje, za infrastrukturu je definisano nekih stotinak miliona dinara. Takođe i kod drugih ministarstava su definisana određena sredstva koja mogu da koriste lokalne samouprave. Ima još jedna stvar, pošto se ta sredstva dodeljuju preko određenih konkursa, nisam siguran da će najsiromašnije opštine imati kapaciteta da urade kvalitetno projekte, odnosno projektnu dokumentaciju, da mogu da konkurišu adekvatno i da povuku ta sredstva, odnosno dešavaće se ono što se dešavalo i u prošlosti – da oni koji imaju veće kapacitete, odnosno oni koji su bogatiji, oni prvi dođu do tih sredstava i mogu pre da povuku ta sredstva, dok oni koji su siromašniji ne mogu da dođu do tih sredstava ili teže dolaze do tih sredstava, tako da se jaz između bogatih i siromašnih sve više produbljuje. Čini mi se da će se u narednom periodu morati tražiti neko rešenje što se tiče Vlade, da se ovim najsiromašnijim opštinama pomogne. Prošle godine je preko Ministarstva za NIP bilo predviđeno dve milijarde dinara za razvoj lokalne infrastrukture u najsiromašnijim opštinama u Srbiji koje su prijavljivale projekte i na osnovu konkursa su dobijale sredstva za realizaciju tih projekata. Ove godine, ako sam dobro video, tih sredstava nema ni kod Ministarstva za NIP i nekim drugim ministarstvima, osim za kancelariju za održivi razvoj, gde je predviđeno nekih 500 miliona dinara uvećanja u odnosu na prošlu godinu za te najsiromašnije opštine u Srbiji. Druga stvar koju hoću da kažem, polemika se danas vodila i ovde u parlamentu, da privredi treba dati što više podsticaja, jer samo opravkom privrede možemo postići da BDP u 2011. godini raste sa procentom od 3%. Čini mi se da je važna jedna stavka koja je vezana za Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, nabavka domaće finansijske imovine je 19,8 milijardi. To je ono što su bile činjenice i najvažnije mere Vlade Republike Srbije kao odgovor na ekonomsku krizu u 2009. i 2010. godini. To su oni subvencionisani krediti za obrtna sredstva, takođe i subvencionisani krediti za investicije, gde su banke odlučivale kome će se dodeljivati ta sredstva, a Vlada je samo preko Fonda za razvoj davala subvencije, odnosno da privrednici imaju što povoljnija sredstva. Čini mi se da smo tu postigli da nemamo pad domaćeg proizvoda kao što je bio pad u državnom regionu, što mislim da je veliki uspeh Vlade. Druga stvar, čini mi se da je takođe dobro za oporavak domaće privrede i subvencije koje su definisane za kupovinu domaćih dobara i roba. Tu je definisana subvencija za kupovinu autobusa, kamiona, zamenu starih automobila, građevinskih mašina i proizvodnja šinskih vozila i remont, jer potpuno je jasno da, ako domaću proizvodnju na neki način u ovim kriznim vremenima pospešujemo, a to znači da će ljudi ostati zaposleni i u FAP-u u Priboju, u "14. oktobru" u Kruševcu, u "Ikarbusu". Jednostavno, vi time stvarate mogućnost za proizvodnju u preduzećima, radnici mogu da rade i da zarađuju svoju platu. Dobar primer jeste i grad iz koga dolazim, gde je u januaru 2010. godine raskinut ugovor o privatizaciji Fabrike vagona iz Kraljeva, zahvaljujući ovom programu Vlade Republike Srbije i tome što Železnice Srbije imaju potrebu za novim vagonima i repariranim vagonima, Fabrika vagona je u datom trenutku dobila određeni posao, a ljudi su ostali da rade i već u septembru počela je da potpisuje i inostrane ugovore, tako da će vagoni iz Kraljeva, zahvaljujući Vladi Republike Srbije, koja je u datom trenutku održala to preduzeće, moći da izvoze i u razvijene zemlje EU, što jeste imperativ, spasiti u ovom trenutku preduzeće da može da radi, da ostanu zaposleni i svakako čekati proces privatizacije, da se nađe adekvatan strateški partner. Druga stvar koja je takođe važna jeste i subvencija privatnim preduzećima od 2,7 milijardi, nešto veće nego prošle godine i one su predviđene za grinfild investicije. Kao država moramo da se borimo kako da dođemo do novih investicija, kako domaćih preduzeća tako i inostranih preduzeća. Ovih 2,7 milijardi su nešto što država daje podsticaj, i potpuno je jasno da i zemlje u okruženju i među opštinama u Srbiji takođe postoji konkurencija, svi se trude da privuku investitore, iz prostog razloga što donose novu tehnologiju, nova radna mesta i najčešće imaju tržište, a to znači da će proizvod izvesti na neko tržište, a to znači devizni prihod za državu u kojoj se oni nalaze. Zbog toga jeste važno, pored toga što moramo da opremimo lokaciju, da im ponudimo da bi svoje fabrike locirali na tim mestima, moramo da budemo konkurencija, a to znači da moramo da damo i određene podsticaje koji su vezani za zaposlenje novih ljudi. Dobro je da su ove godine odvojena već sredstva nego prošle godine. Na ovom programu su došli u Srbiju "Juraj", "Falk" i "Leoni". Potpuno je jasno da ćemo to morati da radimo i u narednim godinama. Ono što se često u javnosti zaboravlja i često se pominju strane kompanije, zato što zapošljavaju mnogo više ljudi, konkursi su javni, raspisuje ih Vlada Srbije, odnosno Sjepa, mogu da se prijave i domaća preduzeća i sigurno postoji masa domaćih preduzeća koja su povukla ova sredstva, samo što je broj zaposlenih ljudi manji nego što su ove strane kompanije i to je sasvim normalno. Ono što je takođe važno, čini mi se, kad sam malopre govorio o nerazvijenim opštinama, da postoji posebna linija Vlade Republike Srbije za podsticaj nerazvijenim opštinama. Kada sam malopre rekao da lokalne samouprave nerazvijenih opština imaju manje mogućnosti, a kad kažem manje mogućnosti, mislim manje kapaciteta da urade kvalitetno projekte i dokumentaciju i na određenim konkursima da budu konkurenti većim i razvijenim opštinama, u ovom slučaju mislim da je Vlada dobro postupila time što je odvojila poseban fond od 1,7 milijardi, koji je namenjen samo privrednicima iz tih nerazvijenih opština. Potpuno je jasno da se sredstva dele takođe po konkursu, preko Fonda za razvoj. Svako može da se prijavi, ko ima ideju, najbolji će deliti sredstva i to jeste direktna pomoć privredi tih najnerazvijenijih opština. Da bi podigli privredni razvoj, jedna stvar koja je i prošle godine jako loše prošla u doba krize, a to je građevinska industrija. Građevinska industrija je imala pad proizvodnje negde preko 20% aktivnosti i dobro je da ove godine se nastavlja program vanredne podrške građevinskoj industriji i dobro je da je preko Ministarstva za prostorno planiranje odvojeno preko 1.050.000.000 učešće države u onim projektima koji su zajedno definisani između Vlade Republike Srbije i lokalnih samouprava koje su to definisale, a to je učešće onih 10%, odnosno 10% prošle i 10% ove godine i lokalne samouprave ostalo, a ostatak je kreditna linija i to je sigurno nešto što će u mnogome pomoći, ukupno će biti oko 18 milijardi dinara koje idu prema građevinskoj industriji za projekte koje su definisale lokalne samouprave. Potpuno sam siguran da će to značajno poboljšati privrednu aktivnost u oblasti građevinarstva, a to znači i ukupna privredna aktivnost na teritoriji čitave države Srbije. Hoću da iskoristim priliku pošto je ministar ovde, da postavim jedno pitanje. Pošto sam narodni poslanik koji dolazi iz Kraljeva, moje kolege poslanici, članovi Vlade, takođe znaju da je Kraljevo 3. novembra pogodio jedan razoran zemljotres i tada Vlada Republike Srbije u danima posle 3. novembra je obećala oko milijardu dinara da će pomoći da se saniraju posledice tog zemljotresa. Čini mi se da sam pažljivo pogledao ovaj budžet i nisam primetio tačnu cifru. Verovatno se ona krije negde preko razdela koji su definisani za ministarstvo. Voleo bih da ministar u odgovoru na pitanje mi pomogne da od prilike koliko može grad Kraljevo, kome u ovom trenutku to jeste važno, može da očekuje direktne pomoći, a koliko indirektno preko programa koji idu preko određenih ministarstava? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Predsednice, koleginice i kolege, zaista ne pamtim da se u višepartijskom sistemu pred ovoliko malo poslanika debatovalo o budžetu, najvažnijem zakonu koji jedna zemlja donosi. Niti pamtim ni pre ni posle 5. oktobra da su spojeni budžet, izmene Zakona o PIO, novi porezi, sve to samo da niko ne bi obrazlagao, recimo, izmene Zakona o PIO, a videli smo koliko je ukupno sve to obrazlagao premijer Cvetković. Verovatno zna da se teško može braniti nešto što je neodbranjivo, pa u tom smislu nema razumevanja za njega. Ovaj budžet je kao i prethodni stranački i proizvod je te vaše koalicije, a pošto ulazimo u predizbornu godinu, obzirom da je stranački, onda je i predizborni. To ću na nekim primerima ad hok pokušati da dokažem. Predviđa se, u planu je zaduživanje, odnosno davanje garancija u sledećoj godini od preko dve milijarde evra za razne stvari infrastrukturne, manje ili više. Neću sada da pominjem "Srbijagas" kome treba novih 210 miliona evra za održavanje tekućih aktivnosti, a čini mi se i ove godine, početkom, 170 miliona smo izglasali garancija. Zadržaću se samo na jednom malom primeru da bih pokazao koliko je budžet stranački i koliko je predizborni. Predviđa se davanje garancija od pet miliona evra "JAT tehnici" d.o.o. za izgradnju hangara 2. Ta firma "JAT tehnika" nije u stanju da servisira avione nove generacije, pa ćemo kupiti od stare generacije. Na Aerodromu ta firma ima toliko hangara da u jedan mogu da stanu tri široka krupna aviona, a "JAT" trenutno od 12 aviona nema ni jedan, ali je očigledno u planu privatizacija "JAT tehnike" i neko ko će kupiti "JAT tehniku" kupiće i taj kredit od pet miliona evra po mnogo povoljnijim uslovima nego što su komercijalni i sa garancijom države. Čija je to firma? Vi bolje znate nego ja, od kojih koalicionih partnera. Ako se tako radi na državnom nivou, što se tako ne bi radilo svuda, na regionalnom, gradskom, opštinskom, na mesnoj zajednici. Čitam Savet zajednice Bošnjanje, opština Varvarin, javnom tužiocu, predmet – Trošenje budžetskih sredstava u opštini Varvarin, pa ima stav recimo asfaltiranje puteva u Bošnjanje. Kaže – ni građevinska inspekcija, napravljeno, plaćeno, nije nadležna za izvršene radove. Kaže – nema nikakve podatke ni načelnik odeljenja za privredu, finansije i urbanizam. Kaže – služba za javne nabavke ne poseduje nikakvu tendersku dokumentaciju. Pomenuo sam Bošnjanje, zato što je neko važan odatle. Zna se ko je odatle, iz Bošnjanja, ko je iz Katuna Gornjeg, ali to je priča o javnim nabavkama i ovaj budžet je ogledalo onoga što međunarodne organizacije govore, da je najveća korupcija u javnim nabavkama, a one su od državnog do opštinskog nivoa na nivou četiri milijarde evra godišnje. Kaže – Kancelarija za održivi razvoj, samo jedan primer, prošle godine 15 miliona budžet, ove godine 468 miliona, Kancelarija u okviru Ministarstva. Kad bih vam pročitao uredbu, a nemam vremena, čime sa ta kancelarija bavi, ne bi mogli da verujete da toliki novac za zgrade i građevinske objekte je namenjen. Nadam se da je tu nešto i za Kraljevo, mada sumnjam. Baš bih voleo da vidim šta je to toliko puta skočilo i sa čime će se graditi, šta će se graditi i zidati. Da li je to ulaganje u Sandžak? Sumnjam, ali to je dokaz da idu izbori i da nekome treba novac. Idemo dalje. Uzmimo drugo Ministarstvo, recimo Rasima Ljajića. Ustanove za registar obaveznog socijalnog osiguranja i ostvarivanja prava zaposlenih iz radnog odnosa. Prošle godine pet miliona, ove godine 557 miliona. Pošto znam da računam, to izađe sto puta. Pre neki dan taj ministar kaže da je zadovoljan budžetom. I ja bih bio da mi se neka stavka podigne 100 puta, a kaže kako on nema ni kafe kuvaricu, ni portira u ministarstvima koje drži DS i da mu je njegova stranka nezadovoljna. Ne znam koja od dve? To je dokaz partijske države. Čitam jedan papir jedne stranke iz Varvarina. Ovom odlukom obavezuju se direktori javnih preduzeća, ta stranka je svakako na vlasti, funkcioneri na javnim funkcijama, kao i svi radnici koji imaju uticaja prilikom zapošljavanja radnika, volonteri itd, a postavljeni su od naše stranke, da moraju da obaveštavaju predsedništvo stranke, angažovanje istih i da moraju da vode računa prilikom zapošljavanja, prvenstveno članova naše stranke. To je odluka, zavedena, papir. Verujem da ovi u ovoj Kancelariji Nacionalnog saveta za decentralizaciju, a opet znamo ko to vodi, nisu baš ovakav papir napravili. Ovo je baš glupo. Kancelarija Nacionalnog saveta za decentralizaciju, prošle godine zaposlenih 15, a ove godine 25, tj. ove godine 15. Deset će se novih zaposliti. Kad bih vam pročitao šta radi ta Kancelarija, priprema sednice, čuva zapisnike i novih 10, pa kad imamo ovde da lepo kažu – mora da se zapošljava samo iz naše stranke, što ne bi još 10 dodali? Idu izbori. To je problem sa ovim budžetom, stranački, predizborni rasipnički, sve su to moje kolege rekle i o poljoprivredi itd, šta fali i samo za kraj Fond PIO. Moramo da se vratimo, znate kako je, neko reče, mislim uvaženi gospodin Čolaković, u naše vreme valjda je bilo dobro. U vaše vreme je potrošen fond, u vaše vreme je razbijen fond, bili ratovi, a ratovi traže oružje, municiju, hranu. Sve je to koštalo, istrošilo se i sad kažete – gde su prihodi fonda? Recimo "Merkur" u Vrnjačkoj Banji je pravljen parama tog fonda, pa što ga dajete za kikiriki i još ko će da ga kupi, garantujete da ćete punite preko Zavoda za zdravstveno osiguranje dijabetičara. Nas pitate gde su pare i gde su prihodi. Pa, evo vam prihodi, ali vi ste na vlasti, nismo mi. Taj "Merkur" prodaje neko od vaših koalicionih partnera. Svi vi znate da je pravljen od tih para. Tako se to trošilo. Posle se trošilo na džebanu i hranu. Došlo je da se plati i šta sad da radimo. Vi ste na vlasti i vaše vreme nažalost nije prošlo. Ono traje. Hoćemo da se ovo što pre završi da bi penzioneri u budućnosti dobijali penzije.
Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković, replika.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, uvaženi narodni poslanici, pravo je čudo da svako usput govori o PIO, pa i sada gospodin Ostojić. Ne mogu da se otmem utisku da se sa dosta pogrešnih argumenata, pogrešnih podataka ovde manipuliše. Kaže se da se ništa za penzionere nije uradilo. Poslednjih nekoliko godina povećanje je bilo 14% i to kaže da je bilo pogrešno, ali sada bi trebalo penzionere pitati da li bi mogli da vrate od tada do sada 2,7penzija. Neko pre par minuta, nije to gospodin Ostojić, kaže da ništa to ne znači što je sedam milijardi ušlo u najsiromašnije porodice. Ili se kaže da će biti manje penzija u narednoj godini i da se neće ništa uraditi ili se kaže da samo se o penzionerima govori, pa u istom položaju su i radnici. Ovaj budžet i ovaj zakon o PIO predviđa precizno da sudbinu radnici penzioneri dele. Usklađivanje penzija je u skladu sa rastom plata u javnom sektoru i to je ključ dogovora. Zašto bi onda penzioneri bili u nekom povoljnijem položaju ako je 1% povećanje penzija. To nije tačno, 1% najniže, pa se onda usklađuju i te najniže i ove ostale. Bez obzira što je to malo, to je u ovom trenutku procena da je moguće i tako je u zakonu predviđeno. Gospodine Ostojiću, nije naše vreme prošlo. O tome smo razgovarali i prošli put. Mi smo i sadašnjost i budućnost. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Ostojić.
Gospodine Čolakoviću, nisam rekao da je vaše vreme prošlo, nego upravo suprotno da nije prošlo. Ovo sve što ste rekli ne odnosi se na mene, možda ona prva da sam usput napomenuo. Pa nisam ja predložio dnevni red u kome je sve ovo sastavljeno, imam sedam minuta, a naša poslanička grupa 14. Izvinite ali to je skandalozno. U suštini nije bila namera da pričamo o ovome nego da se bavimo budžetom i porezom na južno voće i na banane i da ne pričamo o penzijama. Možda je to neko zamislio, ali planovi služe da se ostvare i da se ne ostvare. Ovaj se nije ostvario, žao mi je. Lepo sam rekao da je neko iz vaše poslaničke grupe spomenuo kako nema fond sopstvenih prihoda nego je pola od doprinosa ili 40 i nešto odsto, a pola od dotacije budžeta. Kome se vi to žalite? Vi ste na vlasti. Zašto nema? Recimo, hotel "Merkur", za koga se zna da je pravljen od tih para, ide u privatizaciju. Ne privatizuje ga ni DSS, on je svašta privatizovao, ali ovo ne privatizuje, nego neko od vas iz G17. Imate poslanicu iz Vrnjačke Banje. Siguran sam da i ona baš nije u potpunosti saglasna sa takvom politikom da neko kupi, a onda mu se garantuje da će biti puno preko republičkog zavoda. Lepo sam rekao da je to kapitalizacija fonda. Ne upravljamo mi fondom, nego vi. Pošto vaše vreme nije prošlo, i tu se slažem, trajalo je i traje, ako su penzioneri zadovoljni vašim prošlim i sadašnjim vremenom, onda neka budu zadovoljni. Mi vodimo računa i ovo što predlažemo gledamo u budućnost da penzioneri u budućnosti primaju penzije jer izostanak reforme penzijskog sistema i odlaganje za 2013. godinu će dovesti do situacije da ih neće primati. Mi vodimo računa o penzionerima iako se ne zovemo PUPS.
Gospodin Miloš Aligrudić, replika.
Hvala lepo. Vodi se rasprava o budžetu, vodi se rasprava onako kako može da se vodi o Zakonu o PIO, slažem se sa većinom u toj konstataciji, tu osujećeni na jedan perfidan način, ali zamolio bih narodne poslanike, ne želim da izazivam dodatne replike, da se malo oko nekih sporednih tema prozivanja kolega iz drugih poslaničkih klubova, vatajući se teme kao što su privatizacije, stvarajući utisak u govoru da je DSS vezana, verovatno je to rečeno za nekakve silne privatizacije kao ovo da nisu to ni privatizovali, ali jesu svašta, pustite to. DSS je vodila barem jednu uspešnu Vladu u kojoj nije bilo DS i za to vreme smo imali u suštinskom smislu najuspešnije privatizacije, a kakve su bile pre toga, za vreme Vlade gospodina Živkovića i Zorana Đinđića, to je posebna tema za posebni semestar. Prema tome, nemojte o tome da razgovaramo. Bez ikakve potrebe da izazivam neku dalju polemiku, hteo sam da uradim ono što svaki šef poslaničkog kluba u ovakvom trenutku mora da uradi, to jeste da odbrani svoj poslanički klub od tih duhovitih napada sa strane. Hvala.
Narodni poslanik Momo Čolaković, replika.
Samo dve stvari da kažem, da budemo jasni. Stiče se utisak da repliciramo jedni drugima, a svi se zalažemo za pravu reformu. Utisak stičemo mi iz pojedinih diskusija da nismo za to. U svakom slučaju jesmo. Nastavak reformi je četvrta prilika da pokušamo. Ona jeste spora, ali u ovom trenutku jedina moguća. To treba nastaviti i tu nema spora. Slažem se sa uvaženom poslanicom Grubješić. Ona je vrlo lepu genezu dala i predloge. U vezi sa ovim što ste kazali, da, u punoj saglasnosti sa Fondom PIO se "Merkur" privatizuje. Utvrđeni su pravi odnosi. Ako treba informacija da se da, molio bih da se od Fonda traži, da imate pravu informaciju, da će to ići uz saglasnost sa Fondom i na takav način treba da se privatizuju sva ona materijalna dobra u koje je Fond ulagao u prethodnim decenijama. Zahvaljujem.
Gospodin Ostojić, replika.
Nisam, gospodine Aligrudiću, samo je bilo usput zbog privatizacija. Kad god se spomene privatizacija, bez obzira šta mislite o Vladi vašoj bez DS, nekako se setim sela Bošnjanje. Zato sam ga i spomenuo. Znate vi dobro ko je iz sela Bošnjanje i velikoj privatizaciji koja je obavljena u kabinetu predsednika Vlade, ali nije to tema. Vi niste predložili budžet i nemam nameru sa vama da repliciram. Gospodine Čolakoviću, mi se zalažemo za reforme i vi se zalažete za reforme. Jedino što mi ne možemo da uradimo reformu, a vi možete. To je mala razlika. Ne bih bio maliciozan pa da kažem da ste imali mnogo vremena. Sami kažete – u vaše vreme. Mogli ste i u vaše vreme, ono ranije i u ovo vreme. Znači, vi imate priliku da je uradite. Kritikujemo vas što je niste uradili, što ste odložili za 2013. godinu. Mi ovako mislimo, da će tada problemi biti veći i da će teže biti ostvariti tu reformu odnosno cena će biti skuplja. U tome je jedino spor. Vi možete da se zalažete i mi se zalažemo. Vi možete da je uradite, mi ne možemo. Vi je ne radite, mi vas kritikujemo što je ne radite, a ne što se zalažete. Super je što se zalažete, ali uradite.
Reč ima narodna poslanica Smiljana Milisavljević.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, moje izlaganje će biti fokusirano na deo budžeta koji se odnosi na KiM pre svega što živim na KiM, ali i zato što hoću da ukažem na česte zloupotrebe sredstava pod maskom lažnog patriotizma. Ostatak budžeta prepuštam poslanicima koji su po vokaciji ekonomisti i koji će dati značajan doprinos današnjoj raspravi. Vlada ovim predlogom budžeta za 2011. godinu između ostalog dokazuje da nije napustila borbu za KiM, demonstrira visok nivo političke i društvene i socijalne odgovornosti. Pravilnom raspodelom ovih sredstava biće nastavljena aktivnost za opstanak i poboljšanje ekonomskog i socijalnog položaja srpske zajednice na prostorima KiM. Uskoro bi trebalo da uđe u skupštinsku proceduru i predlog zakona o tzv. kosovskom dodatku. Neugodno je napraviti pravičnu raspodelu ovih socijalnih davanja zato što svi stanovnici KiM dele istu sudbinu i strahove i nije u redu da budu privilegovani samo budžetski korisnici. Nije socijalna pravda da ljudi koji se finansiraju iz budžeta primaju i platu i kosovski dodatak, a oni koji na žalost ne rade nigde a žive sa svojim porodicama na KiM ne primaju ni jedno ni drugo. Elem, danas smo čuli od opozicije što se tiče budžeta mnogo retorike, a malo sadržaja. Gospodo kada kritikujete ponudite neka rešenja da vidimo šta biste vi uradili. Predlažem vam da zaobiđemo i demagogiju i ideološka neslaganja da izađemo na lokal i pogledamo se u oči. Kako ćete objasniti vaše dobre namere na globalnom nivou kada ne želite, ne umete ili ne smete da rešite probleme građana na lokalnom nivou za koje smo vam obezbedili sredstva? Navešću vam konkretan primer. Lično sam veoma zainteresovana za rešavanje problema vodosnabdevanja za tri opštine na KiM, Kosovsku Mitrovicu, Zvečane i Zubin Potok. Napominjem da je zalaganjem poslanika DS vodovod ušao u budžet krajem decembra 2008. godine. Kolega Dragiša Đoković i ja smo podnosioci amandmana koji je prihvatio Odbor za finansije. Vodovod ulazi u budžet u godini recesije, svetske ekonomske krize, što pokazuje da ova Vlada i pored teške ekonomske situacije u državi ispunjava obećanja data na izborima, da će rešavati konkretne probleme građana KiM. Nastavila sam da pratim šta se dalje na terenu dešava sa ovim projektom i na osnovu onoga što sam videla odgovorno tvrdim da predstavnici ovih opština ne žele da se ovaj projekat realizuje. Da li zbog nesposobnosti ili nemogućnosti da se iz ovog projekta izvuče neka provizija, ostaviću građanima da presude. Zaista je poražavajuća činjenica da i pored toga što u mandatu ove vlade vodovod već treći put ulazi u budžet, a na terenu stvari skoro da nisu pomerene sa mrtve tačke. Jedina svetla tačka je da su prošlog meseca predstavnici ovih opština konačno potpisali ugovor sa poslovnim bankama. Dve godine nije urađeno apsolutno ništa. Očigledno su se nadali prevremeni parlamentarnim izborima pa nisu želeli da vodovod bude realizovan zalaganjem ove vlade. Ako mi iz DS moramo da molimo opoziciju da iskoristi sredstva i garancije iz budžeta i napravi vodovod da svi mi koji živimo na KiM kročimo u 21 vek onda smo kao društvo u ozbiljnom problemu. Pitala bih ministarku finansija – da li Vlada ima mehanizme recimo preko Ministarstva za KiM da ovaj problem reši, da se ovaj proces ubrza? Imam konkretan predlog. Možda bi bilo dobro da opštine na tri meseca šalju izveštaj skupštinskom Odboru za KiM da vidimo dokle se stiglo sa realizacijom ovog projekta i da ispratimo kretanje tokova novca. Sigurna sam da bismo tada dobili i na transparentnosti i na brzini. Takođe je nedopustivo da se po drugi put odlaže izgradnja zgrade sindikata u Kosovskoj Mitrovici koja je srušena pre dve godine. Stanari ove zgrade već dve godine žive u nekim privremenim rešenjima. Totalno su zaboravljeni, a opština ima 60 miliona sopstvenog novca i Ministarstvo za KiM je obezbedilo 10 miliona za tu svrhu. Gospodo iz opozicije, pozivam vas na saradnju. Pokažite da ste istinski zainteresovani za ljude koji žive na KiM. Objasnite vašim ljudima na lokalu da izbora neće biti pre 2012. godine. Ubedite ih da iskoriste sredstva koja im ova vlada obezbeđuje, jer ja neću odustati. Govoriću koliko god je potrebno da se ovi problemi reše i da bar naizgled od KiM napravimo pristojno mesto za život. Zahvaljujem.
Replika, Miloš Aligrudić.
Zbog tog generičnog pominjanja opozicije, a stvar se odnosila na KiM i podnošenje amandmana za vodovod, vrlo kratko korektnosti radi. U ovoj godini je za milion evra smanjeno to u budžetu RS. Što se tiče 2008. godine tada je amandman podneo i poslanik DSS, Vlada Milentijević. Čudo je bilo ovako – vaš amandman je bio prihvaćen, a amandman DSS nije sa potpuno istom sadržinom. To je pitanje osionosti na koje stalno ukazujemo a neda se raspravi u parlamentu javnosti. Što se tiče sadašnjeg stanja stvari, poslanik Vlada Milentijević iz DSS je podneo amandman da to ne budu tako mala sredstva, a ja ne znam šta su poslanici iz vladajuće koalicije uradili. Što se vas lično tiče, verujem u vašu dobronamernost i da sve što ste ovde rekli stoji kao činjenica na koju se pozivate i da svaka vaša izgovorena reč je reč izgovorena u krajnjoj dobroj nameri i interesu stanovništva i građana koji žive tamo odakle ste vi. Duboko verujem i ne želim u tom smislu da pravim bilo kakvu vrstu polemike. Ovo sam izneo radi korektnosti da ne ispadne da oni koji su u opoziciji ne daju predloge da se stanje popravi i promeni i da to nisu činili i ranije, a da je ovo tačno konsultujte se sa vašim kolegama iz političke stranke pa vidite da li sam u pravu ili nisam u pravu što se ovoga tiče. Inače, generalna primedba da mi dajemo primedbe a ne dajemo rešenja ne stoji, jer sve primedbe koje je ovlašćeni predstavnik grupe Nenad Popović izneo, uključujući i Radeta Obradovića potpredsednika Skupštine, na budžet su automatski i istovremeno bili i konkretni predlozi kako da se postavi budžet.
Vreme. Gospođa Milisavljević, replika.
Gospodine Aligrudiću, sredstva za realizaciju vodovoda su dovoljna, ali očigledno nisu dovoljna da se namire apetiti lokalnih vlastodržaca. To znamo i vi i ja.
Gospodin Miroslav Petković.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici i uvažena gospođo Dragutinović, znate da mi iz DSS uvek pokušavamo da razumemo vaše zakonske predloge ovde. Oko predloga budžeta znate da smo vam uputili dopis da prestavite budžet za 2011. godinu poslaničkoj grupi DSS. Nemamo opravdanja zato što ponovo kršite Zakon o budžetskom sistemu, zato što niste napravili dobar Predlog budžeta, ali ne vredi. Očigledno da nam nešto ne ide u toj komunikaciji. Imamo određenih problema. Ne znam da li se radi o ljubavi, ali je ovo ipak dokument od koga zavise i svi građani ove zemlje i institucije u njoj. Budžet, kako je rekao neko od kolega, predstavlja izraz ekonomske politike Vlade. Gospodin Mirko Cvetković, predsednik Vlade, danas je u najkraćem govoru u istoriji srpskog parlamenta koji je održao jedan premijer, obrazložio ovaj predlog Vlade. Da zlo bude veće, gospodin Mirko Cvetković u prethodnoj vladi nije bio ministar vera, nego upravo ministar finansija, tako da ne mogu da verujem da nije mogao da kaže nešto konkretnije vezano za budžet za 2011. godinu Kada govorimo o budžetu za narednu godinu, ja zaista imam potrebu, mada nažalost, nemamo vremena dovoljno da postavim hiljadu pitanja, hiljadu zašto, kako izgleda ovaj budžet. Ovaj budžet, neko je takođe od kolega rekao, jeste predizborni budžet. Mogu s tim da se složim, mada bi bilo bolje reći da je ovo idealizovani očaj. Zašto? Zato što je rezultat kompromisa između stečenog upravnika Srbije, znači, MMF i pojedinih političkih lidera i ministara u Vladi koji su ovim građanima obećavali povećanja plata, penzija, nove investicije, bolji život i ko zna šta sve još. Nažalost, ovaj budžet se pokazao kao otklon i od građana i od privrede u Republici Srbiji. On jasno pokazuje da će i plate i penzije u narednoj godini biti niže, zato što je srpska privreda na dnu evropske lestvice i nemojte nas zavaravati da nije tako. Srbija ima najnižu stopu zaposlenosti u Evropi. Neko je malo pre od kolega takođe iz vladajuće koalicije rekao da je ta stopa ispod 50%, jeste ali ona iznosi 38% a evropski prosek je 65%. Dvesta hiljada ljudi koji su izgubili posao u ovoj godini, svakako neće moći da doprinese da se ovaj budžet bolje puni, već će biti na onoj drugoj strani koja će zahtevati socijalnu pomoć da bi mogli da prežive. Država Srbija ne plaća vodu, ne plaća struju, telefone. Srbija je lider u visini inflacije. Privreda i građani su prezaduženi, oko toga smo se složili mnogo puta u ovoj sali. NBS pokušava da spreči propast i da zaustavi ovaj kolaps intervencijama na deviznom tržištu, jer oktobra 2008. godine do danas, preko tri milijarde i dvesta miliona evra je uloženo u odbranu kursa. To je gotovo vrednost Koridora 10, a kako je jedan kolega pre sedam, osam godina u ovom parlamentu govorio, nije znao da je to Koridor 10, nego je rekao Koridor iks, izgleda da se taj Koridor iks ponavlja i u ovoj godini. Industrijska proizvodnja je ispod nivoa od 1989. godine. Zašto? Takođe, je neko pominjao malo pre da su ti novci otišli u neke privatne džepove, a ova vlada je omogućila tajkunima da svašta rade u sektoru trgovine i usluga. Šta je posledica? Mi sada udaramo u zid, upravo iz onog razloga zato što ste problemi iz 2008. i 2009. godine prebacili u 2011. i 2012. godinu, izbornu volju. I nakon toga, šta će se desiti, videćemo, ali bitno je da mi do 2012. godine nešto kao uradimo i prikupimo neke glasove na narednim izborima. Ogroman deo privatnih dugova je prevaljen na državi, a država s druge strane, obećava razvoj. O kakvom razvoju možemo govoriti, gospođo Dragutinović,kada se planira potrošnja 40% od onoga što se zaradi. Nisam siguran da će porez na kivi, mango i papaje u 10% većem iznosu, popuniti budžetske rupe kako bi mogli da se pokriju ovi nedostaci. Zaista, danas smo ugovorili o sramnom potezu Vlade da se poveća porez na računare i na hotelske usluge. Na svu sreću, imamo informacije da će Vlada odustati od toga da će gospodin Đelić odustati od ovog predloga, da će taj iznos ostati 8%. Bar ovo za računare, ne znam za hotelski smeštaj, ali nadam se da nećete naplaćivati tih 10% poreza PDV više ljudima koji će kampovati ispred predsednitšva ukoliko bude za potrebno. Gospođo Dragutinović, ko više zarađuje, taj mora da plate progresivno, a ne proporcijalno više. Kada govorimo o kamatama, samo otplata kamata u narednoj godini na domaći javni dug u 2011. godini će koštati preko 24 milijarde dinara. Inostranim kreditorima preko 14 milijardi, što je dvostruko veći iznos nego u ovoj godini. Govorimo o razvojnom segmentu budžeta kako je to predstavio premijer Cvetković. Kapitalne investicije u ovom budžetu su predviđene i učestvuju sa svega 31,8 milijardi dinara. Šta je sa onim obećanjima da će novac biti uložen u infrastrukturu, da se neće trošiti na tekuću potrošnju i da on treba da obezbedi veći privredni rast? Ulaganja mogu da budu i u visini od sto dinara, ali to nije dovoljno. Nije dovoljno 31 milijarda dinara da se Srbija razvija u narednoj godini. Nema izlaska iz krize bez kvalitetnog administrativnog aparata, bez dobre, odgovorne, sposobne Vlade. To neće biti ni ova nova najavljivana, našminkana, ondulirana, preparirana, predizborna vlada čiji se izbor najavljuje za početak naredne godine. Siguran sam da ona neće pokrenuti sve ove procese, zato što je u ovom periodu stvorena loša država, zato što je bazirana na laži i na iluziji. Da ovaj budžet nema ovoliku težinu, mogao bih slobodno da kažem da on predstavlja običnu paučinu i običnu penu od koje ništa neće moći da se iskoristi u novoj godini. Dobar dokaz o kojem je govorio i gospodin Obradović jesu i izmene Zakona o budžetskom sistemu. Niste bili u stanju 60 dana da predvidite kako će se kretati novčani tokovi u ovoj zemlji. Od 12. oktobra kada smo usvojili Zakon o budžetskom sistemu i fiskalnoj odgovornosti koji ste vi prekršili i ovog puta, predviđao je da će povećanje penzije biti negde između 5% i 6%, da bi sad te izmene sveli samo na 2%. Nije ni čudo što samo uz put govorimo o Zakonu o PIO, jer je vrlo malo vremena da bi o tome mogli ozbiljno da govorimo. Ali, nema veze, zato ćemo sutra govoriti o zameniku Zaštitnika građana u punom vremenu, a o milion i sedamsto hiljada građana koji primaju penzije u ovoj zemlji ćemo govoriti u okviru skraćene rasprave, objedinjene sa sedam drugih tačaka. Hajde malo da idemo na tu reformu, tzv. reformu penzionog sistema. Poštovani penzioneri, roditelji, naše komšije, prijatelji, profesori, siromašne banke, kako ste ih vi nazvali pre neki dan na konferenciji za medije, pretpostavljam da niko od nas iz DSS nije prijatno kada o ovome govorimo. Verovatno sam sada crven kao "Malboro", bez obzira da je povećana ili smanjena akciza, ali to nije moja sramota. To je sramota onih koji predlažu ovaj zakon i koji će za ovaj zakon, kakav je, glasati. Za razliku od budžeta gde se može postaviti hiljadu pitanja zašto, ovde možemo samo kada je u pitanju Zakon o PIO da konstatujemo određene stvari, zato što vas nije briga šta će se desiti sa tim ljudima, zato što je predizborno obećanje političara penzionerima bilo da penzije neće pasti ispod 70% od prosečne zarade. Danas je dokazano i u dokumentu Vlade, jasno prikazano da je ona već danas 58% prosečne zarade, zato što, dok vas zamlaćuju sa lažnim obećanjima, ti isti političari penzioneri zarađuje astronomske sume novca. Zato što pojedinci primaju i plate i penzije i honorare u rasponu od 180 hiljada do 200 hiljada dinara, zato što su od tih milion i sedamsto hiljada penzionera uglavili svojih 1.300 kapara u razne upravne odbore. To su oni zaposleni penzioneri o kojima je govorio gospodin Perić danas. Zato što se politika ne vodi danas u državnim institucijama, već se vodi na kongresima, na stranačkim skupštinama, na stranačkim rođendanima. Zato se ne može očekivati realan rast penzija jer je nemoguće da će BDP biti viši od 4% naredne godine, zato će se usklađivanje penzija od 1. aprila meriti samo za rast cena iz prvog kvartala 2011. godine, zato što će najniže penzije sada biti uvećane za 1%. Zamislite kada 11 hiljada dinara uvećate za 1%. Za taj novac, za tih sto deset dinara ne može da se kupi ni kilogram banana. Može da se kupi 1,5 kg šećera, mogu tri paštete, mogu tri lizalice i to je povećanje o kojem danas treba da govorimo kao veliki ustupak penzionerima. Ista takva situacija je i u sledećem slučaju. Pošto se staž o osiguranju za određivanje visine starosne penzije osiguraniku ženi uvećava za 6%, to je nekada iznosilo 15%. Takođe je ista situacija sa invalidskim penzijama. Zato što su vas ponovo prevarili jer se u starosnu penziju ne ide sa 53 godine, kako je potpisan sporazum sa sindikatima, već sa 53 i četiri meseca. Sindikati koji su najavljivali da će imati ogromne proteste ako se usvoji taj predlog zakona, nakon potpisivanja sporazuma sa Vladom su shvatili da su prevareni, ali će napisati pismo Vladi u kome će izneti svoje primedbe. Zašto te primedbe nisu iznele kada su sedele u prvom redu predsednici pojedinih sindikata, u prvom redu na kongresu jedne političke stranke? Zato što će na kraju svega reći – žao nam je, nismo mogli više, takva je situacija. Samo očekujem da gospodin Perić, kao ovlašćeni predstavnik PUPS na kraju ispriča tužnu priču o dedi i unuku, nakon koje će se neki smejati, a neki će plakati. Dobro se sećaju pojedini kako je ta priča izgledala. Poslanička grupa DSS niti želi, niti može, niti sme da podrži ovakav predlog budžeta, ni zakon o PIO. Zaista ne želimo da ponižavamo ni svoje roditelje ni građane Srbije. Hvala vam najlepše.
Gospodin Đuro Perić ima reč.
Mislim da je vrlo nekorektno ovo izlaganje i netačno. Prvo da kažem da još uvek važi zakon koji je vaš ministar doneo, ministar Lalović koji je doneo. Iz toga proizilaze sve te visine penzija i tako dalje, ali to nije sada najbitnije. Najbitnije je da se ne povećavaju samo za 2% te penzije, to ste posle pokušali nešto da kažete, ali niste to dokrajčili do kraja, a to je da će biti tri usklađivanja penzija u sledećoj godini. Ova prva je samo vanredno usklađivanje od nove godine sa 2%, a ostalo će biti prema onome kako će to da statistika iskaže. To je jedna stvar. Druga, oko tog zapošljavanja i toga kako maltene mi iz PUPS smo svi po nekakvim upravnim odborima, da smo svi negde pozapošljavani, itd, to nije tačno. Nijedan poslanik PUPS nije ni u jednom upravnom odboru, a koliko ima ljudi koji su zaposleni kao starostni penzioneri, jer jedino se oni mogu zapošljavati jer ispunjavaju pune uslove za to, to je druga priča. Drugo, prosečni odnos penzija i zarada nije tačan, ovo što je govorio gospodin Obradović. Evo, ja imam izvorne podatke Fonda PIO, gde je sada trenutno 63%, ali ukupna masa svih penzionera, uključujući i vojne. Kada pojedinačno idete, a moram reći kasnije kad budem diskutovao na kraju balade, reći ću nešto da ne može seviše ni govoriti ukupno o svim penzionerima jer velike su razlike od grupacije do grupacije. Mi imamo u četiri sistema, faktički, iz Fonda zaposlenih, samostalnih, poljoprivrednih i vojnih. To je sve različito.
Vreme. Zahvaljujem. Javila su se dvojica poslanika poslaničke grupe DSS da repliciraju. Opredelite se hoće li to biti potpredsednik Obradović ili gospodin Petković. Pretpostavljam, potpredsednik. Izvolite.
Gospodin Perić je prozvao poslaničku grupu, tako da ja kao zamenik šefa poslaničke grupe još jednom moram da istaknem, gospodine Periću, za razliku od vas, mi ne delimo penzionere. Za nas su svi penzioneri jednaki i njih ima milion i 620 hiljada, a ako vi računate da postoji nekoliko različitih kategorija, mi sa tim ne možemo da se složimo, jer za nas iz DSS problem je i to što penzioneri poljoprivredni imaju penziju osam hiljada dinara. Za nas je to ozbiljan problem. To što vi mislite nešto drugo, to nije problem za nas. U vreme kada su donošeni zakoni, a vi u dokumentu Vlade kažete da su to bile dobre reforme, ja pretpostavljam da vi podržavate ovaj dokument. Tu kažu da su reforme koje su do sada sprovedene bile jako dobre i da su dale odlične rezultate. Ako je to to, ja mogu samo da vam zahvalim što podržavate ono što smo mi radili. U vreme kada smo mi predlagali zakone, prosečna penzija je bila više od 70% prosečene plate. Ako je to danas 58%, teško je tu bilo šta prigovoriti. Što se prosečne penzije za zaposlene tiče i što se tih penzija tiče, postoje četiri penzije koje su veće od 102 hiljade. Pretpostavljam da ne mislite na njih, ne znam o kome se radi. Oni nemaju problem, kao ni oni penzioneri koji imaju plate i penzije i neke druge prinadležnosti, oni takođe nemaju, je li tako gospodine Omeroviću, oninemaju problem. Pretpostavljam da je to razlog što se danas o tome govori. Moramo pogledati istini u oči i moramo da kažemo šta je istina, a šta ne. Jedino tako možemo da rešimo problem. Tako što ćemo zadovoljavati samo pojedinačne interese, bilo da je reč o četvoro ljudi koji imaju penzije preko 100 hiljada, bilo da je reč o pet ljudi koji imaju penziju i platu, bilo da je reč o sto ljudi, to neće rešiti problem Srbije i vi to jako dobro znate.
Vreme. Poznato je pod kojim okolnostima je nivo penzija u to vreme bio 68%. (Radojko Obradović, sa mesta: Povreda Poslovnika, član 27.) Neću moći da dam reč. Mislim da smo sa replikama završili. Niste dobili reč. Gospodin Miloš Aligrudić, ima reč.
Povreda Poslovnika, član 27. Najlepše vas molim, tražite reč, dajte potpredsednici Skupštine da predsedava, zatražite reč, ne znam da li ste se prijavili za diskusiju ispred SPS i diskutujte. Ako se osećate prozvanom, tražite repliku od koleginice i diskutujte. Molim vas, ne ulazite u sadržaj diskusije i ne polemišite o sadržaju diskusije koju poslanici iznose. To je naša stvar. Nemojte zloupotrebljavati mesto predsedavajuće, najlepše vas molim. Znam da to niste namerno uradili, znam da vam se to često ne dešava, ali verujte mi da u ovakvim situacijama moram da reagujem. Hvala.
Gospodine Aligrudiću, nije bilo povrede Poslovnika, zadužena sam da vodim računa o redu i o atmosferi i ponekad moram usmeriti određene sadržaje kazivanja. To sam učinila i ovaj put. Zahvaljujem što ste pomenuli SPS, ja ga nisam pomenula, a vama zahvaljujem. Gospodin Đuro Perić, replika.
Moram da konstatujem sledeće. Nisam ja delio penzionere po nekakvim grupama, nego gospodine Obradoviću, valjda ste vi dobro upoznati sa tim da postoje četiri pragmatike po kojima su pojedine te grupacije odlazile u penziju. Jedna je kod zaposlenih, jedna je kod samostalnih delatnosti i jedna je kod poljoprivrednika vojnih osiguranika. Prema tome, o tome sam ja govorio i kod svake od ovih grupacija su posebni uslovi odlaska i dolaska u penziju. Što se tiče zaposlenosti, nije dva preko 100.000, nego ih ima 67. Upravo predlog ovog zakona ide za tim da se smanji ta visina te najviše penzije, od faktora četiri da se ide na faktor 3,8. Ali, to niko nije od nas u toj grupaciji. Mislim da ne mislite sada da se radi o nama, pa da mi to sada zbog toga pričamo. Hvala.
Izvolite, ali samo vi, zaista ne mogu dati i gospodinu Petkoviću i vama. Opredelite se. (Miroslav Petković, sa mesta: Replika.) Ne možete dobiti reč, molim vas. Gospodine Obradoviću, izvolite.
Prema zvaničnom statističkom podatku koji ide od Fonda PIO, to je taj podatak, postoji 60 penzionera koji imaju penziju veću od 102 hiljade. Postoji četiri penzionera koji imaju penziju veću od 102.776 dinara, 10% ili 2% za penzije od 100.000 dinara je jedna priča i 1% za penziju od 5.000 dinara je druga priča. U Srbiji u ovom trenutku postoji 222.850 penzionera koji su poljoprivredni penzioneri koji su stekli penziju po zakonu. Ako govorimo o statistici, onda moramo njih da uzmemo. Vi onda recite – nas interesuju samo ovi kojih ima najviše, to je naše biračko telo, nas oni zanimaju, a ovi drugi koji imaju malu penziju, to nas ne zanima. Isto tako, mogu da kažem – okej, inflacija je pogrešna, inflacija treba da uzme hleb, mleko, meso, ulje, to što mene zanima. To što kada se računa inflacija, računa automobile i avione, pa ako dođe do 11%, to je jedna priča, ali ne možemo na jedan način da računamo inflaciju, rast potrošačke korpe, a na drugi način da računamo penzionere, pa kažemo – čekajte, čekajte, onda ćemo da uzmemo samo ove koji nas zanimaju, pa će to da nam popravi statistiku. Hajde onda da kažemo da je Srbija najbolja zemlja na svetu jer ovde ima najveći broj bogataša. Kada pogledate privatne avione i jahte, onda smo mi verovatno u vrhu Evrope. Ne može tako, gospodine Periću. Ili ćemo da imamo jedinstvenu statistiku ili ne. To je tako.
Narodni poslanik Zoran Antić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, i SNS ima želju da govori o Zakonu o PIO. Moja malenkost je zadužena za taj zakon. Do sada smo govorili o budžetu, ali smatramo da je ovaj zakon koji je predložen na neki način nemoralan, neprihvatljiv i žalosno je da se nalazi u proceduri danas na ovom zasedanju. Razlog za to je što teret štednje koja je neminovna, s obzirom da imamo katastrofalnu ekonomsku situaciju, s obzirom da imamo dužničku krizu koja je pomolu, s obzirom da imamo sistemsku krizu, očigledno je da sistemske reforme nisu urađene onako kako treba. Činjenica je da imamo veliku javnu potrošnju, da smo imali lošu procenu svega onoga što je pred nama i da je ova vlada donosila jako loša rešenja, teret svega toga ne može da padne na najsiromašnije i najugroženije. Jedna od najsiromašnijih i najugroženijih grupa su svakako penzioneri. U prethodnom Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju SNS je prepoznavala izvesne probleme. Konkretno sam tražio i autentično tumačenje kada je u pitanju član zakona 63. Član zakona 63. nažalost ovaj put se nije našao u izmenama i dopunama ovog zakona, a trebalo je, jer imamo veliki problem kod obračuna ličnog koeficijenta. Činjenica je da kompjuterski program koji ima PIO lični koeficijent računa na taj način što se u zadnjoj godini, bez obzira koliko meseci se sabira prilikom obračuna tog koeficijenta, taj iznos deli sa prosekom za celu godinu. Pred sobom imam obračun jednog mog komšije Jagodinca, gospodina Vojinović Vukosava, koji je penzionisan u sedmom mesecu i prilikom izračunavanja koeficijenta uzeta je zarada za tih sedam meseci, a prosečna zarada za godinu dana upoređena je sa tom zaradom i došlo se do koeficijenta od nekih 0,57. Da je otišao u 12. mesecu, upoređujući sa godišnjim koeficijentom, taj koeficijent bi bio znatno veći. Na kraju se ti koeficijenti zbrajaju i dele sa brojem koeficijenta i na taj način penzioneri budu zakidani za par stotina dinara. Sve zavisi od toga da li ste otišli u januaru u penziju ili ste otišli u decembru. Ako ste otišli u decembru, nema zakidanja, ali ako ste otišli u januaru, bitna je razlika. Možda ta razlika nije velika za nas ali je velika za ljude koji primaju relativno male penzije. Tražio sam, kao što rekoh, još pre godinu dana, autentično tumačenje tog člana 63. Nažalost, Zakonodavni odbor nije imao razumevanja. On se obratio Vladi, Vlada je poslala jedno nemušto saopštenje u kome je bilo reči o svemu i svačemu, osim o načinu kako se obračunava lični koeficijent, a to je dato u ovom članu 63. koji je doslovno, ali sasvim nelogično primenjivan prilikom obračuna penzija. Znači, mnogo toga, kada su u pitanju penzioneri, je loše urađeno u prethodnom periodu i činjenica je da od 2000. godine, odnosno do 2002. godine kroz razno-razne izmene imamo restrikcije u ovoj oblasti, imamo smanjenje prava penzionera i u uglavnom mnogo loš socijalni položaj penzionera, nego što je to bilo u nekom prethodnom periodu, bar računajući onu prosečnu platu. Isto tako, mislimo da te obaveze koje ova država ima prema MMF, a pre svega se odnosi na kamate, odnosi se na kredite koji su uzimani u godinama koje su iza nas, od 2000. godine pa na ovamo, a očigledno 2010. godine moraće da se vrate, ne mogu da pandu na teret najsiromašnijih, sasvim sigurno. To što mi imamo pad industrijske proizvodnje, to što imamo pad zaposlenih, pad zarada, pad životnog standarda, to je krivica ove vlade, to je krivica ove državne administracije. Ako je neko trebao da ponese teret svih tih teškoća, ako preko nečijih leđa treba da se usklađuje, smanjuje potrošnja da bi se krediti i kamate uplaćivale, to je pre svega državna uprava koja se i pokazala nesposobnom da rukovodi ovom državom. Ono što je veliki problem, to je činjenica da imamo jako malu naplatu, da imamo sve više sive ekonomije, imamo činjenicu da možemo samo kroz javne nabavke, koje po podacima Evropske komisije ili Svetske banke iznose, nemojte da me držite za reč, negde oko četiri milijarde evra, 25% tih sredstava ode kroz korupciju, kroz kriminal. To je negde oko milijardu evra. To je oko 100 milijardi dinara, a transfer iz budžeta fondu PIO je 230 milijardi dinara. Znači, samo kroz borbu protiv korupcije i kriminala možemo da nadomestimo bar još malo preko 30% onih sredstava i mogli bismo da dođemo u situaciju, ne da se penzije smanjuju, nego da se penzije povećavaju, ne samo penzionerima, već i drugim socijalno ugroženim kategorijama. Isto je tako, rekao bih, sramotno da se dogovor predsednika Vlade i sindikata nije ispoštovao, da smo samo pre mesec dana imali taj dogovor, da je na osnovu tog dogovora sindikat prihvatio da ne ide sa peticijom, ne stvara probleme Vladi, a da je izigran na neki način, jer ono što je urađeno, urađeno je pre svega kada su u pitanju žene koje odlaze u penziju i povećana je starosna granica, ali nije ispoštovan dogovor da sve ostane onako kako je trenutno do 2013. godine. Isto tako, imamo veliki problem i kod povećanja penzija. Ako se setite, Zakon o fiskalnoj odgovornosti podrazumevao je da do usklađivanja dođe u zadnjih šest meseci i da je poštovan Zakon o fiskalnoj odgovornosti vi biste u januaru imali povećanje penzija od 6%. Imate neke klauzule u samom zakonu koje su neprihvatljive, odnosno ne znače ništa, jer povećanjem BDP od 4% je san, samo želja ove vlade. Ove godine imate 1,5%. Sledeće godine ste projektovali 3%. Šta će biti 2012. godine? Sve u svemu, situacije je jako loša. Danas ono što je bitno kao jedan podatak, prosečan životni vek za muškarca u Srbiji je negde oko 69,7 godina. Ako odlaze sa 65 godina u penziju, znači penziju mogu da koriste pet godina. Za žene, po podacima koje ja imam, 75 godina, što znači da je to samo neki 17 godina. U zemljama EU, u zemljama Evrope situacije je znatno povoljnija kada su u pitanju njihovi građani i penzija se koristi znatno duže. Da ne bih suviše vremena oduzimao mom kolegi koji treba mnogo toga da kaže o problemima iz oblasti poljoprivrede, želeo bih samo na kraju da vas podsetim da mi danas u Srbiji imamo negde oko 800.000 nezaposlenih, da imamo negde oko 300.000 ljudi koji primaju minimalce, nekih 15-16 hiljada, koliko ste to sad podigli na nekih 5%, i da će ovaj zakon značiti da će u toj penzionerskoj populaciji verovatno biti još jedno 500.000 gladnih, još jedno 400.000 siromašnih. Nažalost, 2012. godine, pošto nemate nikakve garancije da će penzije koliko toliko pratiti plate, imaćemo blizu 50% građana Srbije koji će biti siromašni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Simo Vuković.
Zahvaljujem predsednice. Poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolićete mi da se na početku osvrnem na one krokodilske suze gospodina Ostojića za atmosferu koja vlada tokom debate oko budžeta. Večeras u ovom trenutku ni jednog poslanika LDP nema u klupama. Veoma mi je žao što nisam mogao da iskoristim kapacitet koji mi nije pružio Poslovnik da odgovorim na ono što je spomenuto, a vezano je za G 17 plus i tzv, kako je navedeno, privatizaciju preduzeća "Merkur" u Vrnjačkoj Banji. Apsolutno ne stoje te činjenice. Tamo zapravo Republika ostaje u polovini dela tog preduzeća sa osnivačkim pravima, odnosno vlasničkim. Sa druge strane, raspisan je poziv strateškog partnera koji će verovatno biti neki od operatera koji ima zadatak i uslov da te hotelske i banjske kapacitete popunjava. Dakle, ovde se radi o jednoj veoma površnoj diskusiji koja se, na kraju krajeva, svela na to da, izuzev običnog pamfleta i fraze koja se tiče reforme penzionog i invalidskog osiguranja, izgovoreno od strane kolege, u jednu floskulu, kažem pamfletsku, koja je definisana i ponavlja se kao - mantra međugeneracijski dogovor Osvrnuću se na nešto što je možda, po čemu je i srpski parlament jedinstven, a to je da se verovatno u najmanjoj mogućoj meri govori o zdravstvenom dinaru, odnosno o zdravstvenoj kasi, da li je to plod nezainteresovanosti ili nečega što je možda jedna loša tradicija koja kod nas postoji, a to da je taj resurs zdravstvenog dinara i zdravstvene kase faktično jedan perpetu mobile koji sad u svim uslovima i svim vremenima mora da bude na stabilnim nogama. Žao mi je što ovde nema mojih kolega sa kojima često debatujem, ali u momentima kada se bavimo nekim zakonima koji nemaju veze sa budžetom tad se otvara ta tema, a večeras kada treba da razgovarate o tome jednostavno merom sa druge strane onog ko bi bio raspoložen da debatuje. Dakle, o čemu se radi? Ovde se često otvara tema koliko se zapravo izdvaja za zdravstvo. Ono što se iz tzv. javnih prihoda može videti da je Srbija, po onome što nam prikazuje finansijski plan RZZO, to je oko 5,6% bruto društvenog proizvoda. Međutim, mnogo je tu važnije što je prosek, odnosno izdvajanje po glavi stanovnika to je 265 evra. To je ubedljivo najmanje izdvajanje za zdravstvo u Evropi. Sa druge strane, često se postavlja pitanje da li je to toliko? U sve moguće projekcije, a koje se tiču i onog tzv. plaćanje iz džepa, ne možete doći više na veću cifru od 300 evra i tad na 300 evra smo ubedljivo sa najnižim izdvajanjem za zdravstvo u regionu. Sa druge strane, postoje očekivanja da dobijamo vrhunski kvalitet zdravstvene zaštite. U ovom momentu želim da se osvrnem na nešto što je u neku ruku vezano i za ove izmene koje se tiču penzijsko invalidskog osiguranja, a oni se tiču nečega što polako liči na destabilizaciju RZZO. To sam i na prethodna dva budžeta, čini mi se i na svim rebalansima govorio, da ta zdravstvena kasa upada u sve veće probleme. Dakle, to je i rečeno u ovom obrazloženju, da mi u ovom momentu za milion i 200 hiljada ljudi u Srbiji, koji ostvaruju pravo na zdravstvenu zaštitu tako što im se iz budžeta Ministarstva zdravlja plaća zdravstveno osiguranje. Po toj projekciji trebalo bi… (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ono što je generalno problem, to je da se RZZO nalazi u jednom veoma ozbiljnom problemu koji može da rezultira nestašicom lekova na proleće. Dakle, moja generalna poruka – mislim da postoji volja u Ministarstvu zdravlja da se od strane kabineta premijera Cvetkovića ozbiljno razmisli i da otvorena podrška za ozbiljniju reformu sistema zdravstvenog osiguranja, kako bismo sačuvali stabilnost zdravstvene kase. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marina Toman. Izvolite.
Dame i gospodo, i ovog puta Vlada je pokazala da je dosledna tradiciji i da probija sve rokove kada je u pitanju budžet Republike Srbije. Predlog zakona je pokazatelj, pre svega, odsustva plana i programa za izlazak Srbije iz teške ekonomske situacije u kojoj se država danas nalazi. Zaista, on je objektivan odraz ekonomske snage naše zemlje, kako je to istaka premijer Cvetković u svom kratko minutnom obraćanju. Međutim, upravo je tragično to što je ekonomska situacija u zemlji danas takva kakva jeste i zbog toga bi neko morao da snosi odgovornost. Sve poteze, odluke, pakete mera obrazlažete jednom rečenicom – da je sve dogovoreno sa MMF. Taj odgovor čujemo i kada vas neko kritikuje. On je opravdanje za sve vaše poteze. Budžet, kao i mnogi zakoni pre njega, oslikava nemoć Vlade da se suoči sa činjenicom i da, uvažavanjem realnih potreba privrede i društva, napravi zaokret u ekonomskoj politici. Slušajući premijera i ministra finansija, stiče se utisak da je reč o dva različita budžeta, o dve različite države. Premijer je u tih nekoliko šturih rečenica na početku, nakon čega je i otišao, izgovorio i najavio privredni oporavak, navodno je budžet usmeren ka usmeravanju novog modela ekonomskog razvoja. Sve su to samo želje premijera i propaganda. Sagledavanjem budžeta ne može da se izvuče ni jedan pokazatelj koji bi navodio da se nešto čini u tom pravcu. Hvalite se rastom BDP od 1,5%. Šta ćemo sa inflacijom? Kažete da su subvencije privredi zamrznute, ali to nije tačno, subvencije su zbog inflacije, zapravo, smanjene. Isto je i sa platama i penzijama. Povećanje plata i penzija od 2% u januaru, ne može da smanji njihov realan pad usled rasta inflacije. Obrazloženje da usklađivanje sa inflacijom nije bilo moguće, jer bi to urgozilo fiskalna pravila, da javni dug ne bude veći od 45% BDP, nikako ne može da opravda vaše prethodne postupke. Prvo, to što je, kako i vi priznajete, inflacija bila najveća u prethodnih nekoliko godina. Da li su za to krivi građani? Ne, za to je odgovorna Vlada i NBS, ali Vlada, na čelu sa premijerom Cvetkovićem, izgleda je amnestirana svake vrste odgovornosti, a građani su ti od kojih se očekuje da snose najveći teret. Svetska ekonomska kriza izgleda da je postala alibi za sve loše poteze i, pre svega, nečinjenje. Tvrdite da će se deficit do 2015. godine smanjiti na nivo na 1% BDP. Kako ćete to uraditi? Povećanjem prihoda sigurno ne, već smanjivanjem javne potrošnje. To je ono što vi radite. Naravno, niko ne spori da je udeo javne potrošnje veliki, ali to može da se učini pre svega povećanjem prihoda. Ovaj budžet sigurno nije razvojni budžet, ali ni restriktivan, odnosno on je restriktivan kada je u pitanju privreda, zdravstvo i niz drugih stvari. Primera koji ilustruju vašu politiku je mnogo. Zdravstvo je jedan od takvih primera. Učešće sredstava za zdravstvo u BDP se iz godine u godinu smanjuje. Napravljena je projekcija da tako bude i ubuduće. S druge strane, ne transparentna izdvajanja za usluge po ugovoru i specijalizovane usluge i dalje čine veoma velike izdatke u budžetu. Na ovu stavku – kabinet predsednika, premijera i kabineta potpredsednika troše oko 88,5 miliona dinara. Gde su izdvajanja ostalih ministarstava, raznih kancelarija, uprava, agencija za ovu stavku? Subvencije poljoprivredi su povećane, ali za svega dve milijarde dinara, tako da one sada iznose čitavih 20 milijardi dinara, odnosno oko 190 miliona evra, što je veoma malo, pogotovo zbog činjenice da je podrška poljoprivredi sve manja iz godine u godinu, iako bi upravo ovaj sektor u budućnosti mogao da utiče na rast budžetskog prihoda. Naravno, za tako nešto je neophodna podrška i od države koja izostaje. Tu dolazimo do još jednog apsurda – poljoprivredi je namenjeno 20 milijardi dinara, ali je zato "Fijatu" namenjeno 9,5. drugačijom preraspodelom sredstava taj iznos je mogao da bude mnogo veći. Vlada, da je želela morala je da se odrekne nekih bespotrebnih rashoda, recimo, poput sredstva u iznosu od 30 miliona evra namenjenih kupovini aviona za potrebe Vlade. Znate, privredu u ovoj državi ne čini samo "Fijat". Srbija ne može sebi da dozvoli taj luksuz, ne mogu sebi da ga dozvole ni mnogo razvijenije zemlje, da se odrekne određenih delova privrede. Ne shvatljivo je da povećavate PDV na hotelske usluge, iako su prihodi u turizmu prošle godine zabeležile pad za 8%. Slično je i sa povećanjem PDV na računare, iako je svima dobro poznata činjenica da je u ovoj oblasti zabeležen pad prometa. Porez na imovinu nikako ne bi mogli da nazovemo pravičnim porezom, već pre svega udarom na srednju klasu. Porezi u budžetu čine 93,2% prihoda. Od toga 50% prihodi od PDV, a zabrinjava činjenica da su prihodi od poreza na dobit i dalje mali i čine svega 4,8% ukupnih prihoda. Krediti za likvidnost su pokazatelji da nema ni govora o nekom oporavku privrede. Planirani prihodi od carina su smanjeni za 8,5%, što je nastavak trenda iz prethodnih perioda, ali pre svega posledica efekata primene prelaznog trgovinskog sporazuma. Budžetom ste potvrdili ono što smo od trenutka kada ste obelodanili da će "Telekom" biti prodat isticali – da će se država odreći najprofitabilnijeg javnog preduzeća zarad vraćanja dugova. Kako tvrdite, gospođo Dragutinović, vi ste to izja-vili, sredstva će biti namenjena za prevremenu otplatu starih komercijalnih kredita. Povećavate sredstva lokalnim samoupravama za 25%, što je nedovoljno da bi se ispravila greška i činjenica da bi se mimo zakona umanjivala sredstva lokalnim samoupravama, pravdajući to kao jednu od mera štednje u uslovima ekonomske krize. Demonstrirajući centralnu moć izvršne vlasti, dovesti ste u nezavidan položaj pojedine opštine i gradove. Mnogi vaši potezi praćeni su odsustvom bilo kakve logike. Vi ste vlada koja prvo načini dva koraka unazad a tek onda, kada napravi štetu, pokušava to da ispravi ali samo jednim korakom unapred, što je nedovoljno. Zabrinjava činjenica da Vlada u osnovnim ciljevima i smernicama ekonomske politike za 2011. godinu namerava posebnu pažnju da posveti samo podsticaju izvoza u EU, zaobilazeći ostala tržišta, pre svega tržište Ruske Federacije. Ima li tu logike? Naravno da nema. Ima li logike kada predsednik države, preuzimajući ulogu premijera, predsednicima nerazvijenih opština u kojima 850 hiljada ljudi živi standardom, 60% ispod prosečnog, samouvereno demonstrirajući moć poruči – država neće pomagati posrnule fabrike nego graditi infrastrukturu? Pošto Tadića niko nije demantovao, pretpostavljamo da se i Vlada, na čelu sa premijerom, slaže sa takvom izjavom. Postavlja se pitanje – šta će raditi ti građani čije su fabrike uništene lošom privatizacijom dok se ne izgradi infrastruktura i ne dođu investitori, kako je to obećao predsednik, a obećavaju i ministri? Mogu li oni za to vreme da zaustave svoj život? Mogu li da ne plaćaju račune? Da prekinu deci školovanje? Da zaključim – od obećanja se ne živi. Barem to još nikome nije uspelo. Život jednog društva i privrede je mnogo kompleksniji od onoga kako ga tretira Vlada. Zbog toga SRS neće podržati ovaj predlog budžeta.
Dajem reč narodnom poslaniku Nataši Vučković.
Poštovana gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o najvažnijim pitanjima koje jedna vlada priprema i predlaže parlamentu – o budžetu, o poreskom sistemu, o penzijama. Dakle, kako će država ubirati prihode, kako će opteretiti građane, kako će obezbediti uslove za razvoj investicija, kako će podsticati štednju ili će podsticati potrošnju. Sigurno je da je ekonomska kriza u ovoj 2010. godini imala vrlo teške posledice na životni standard naših građana. Mnogima je standard opao, a sigurnost na radnom mestu je postalo nešto što je najvažnije i prioritet svakoga – sačuvati svako radno mesto. Jer, otvoriti novo radno mesto sigurno je da je prioritet za ovu vladu i ona na tome predano radi. Vlada je uspela, koliko-toliko, da sačuva stabilnost u ovim uslovima, da obezbedi redovnost isplata iz budžeta budžetskim korisnicima i tu svakako Vladu treba pohvaliti. Vrlo je težak zadatak kad treba napraviti budžet u uslovima smanjene produktivnosti, a rastućih potreba na svim strana. Naravno, teret ove ekonomske krize sigurno treba ravnomernije raspodeliti. Potrebno je razvijati društvenu solidarnost, nastaviti sa strategijom borbe protiv siromaštva, podsticaja porodici i deci naročito. U tom kontekstu zaista želim da se pridružim kolegama koji su pohvalili Vladu zbog uspeha da podigne budžet za nauku u narednoj godini jer je jedan od strateških prioriteta DS, između ostalog, razvoj Srbije kao društva znanja. U tim teškim uslovima danas razgovaramo i o Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Ja bih želela da se fokusiram upravo na ovaj predlog zakona koji je u poslednje vreme proteklih dana podstakao vrlo veliki interes građana i njihove reakcije. Čuli smo da zakon uvodi brojne novine. Ukida neke dosadašnje olakšice i kredite. Ima za cilj da pojednostavi obračun poreza i da više optereti vlasnike veće imovine. To je sve u redu. Međutim, postavlja se pitanje da li se ponuđenim rešenjima mogu na dobar način ostvariti ovi ciljevi, a da se sa druge strane ne proizvedu i neke negativne posledice koje bi mogle da proizađu iz primene zakona u praksi. Da li su poštovani neki osnovni koncepti koji se vezuju za institut poreza na imovinu, o tome bih želela nekoliko stvari da kažem. Naime, iz uporedne prakse je poznato da je porez na imovinu subsidijaran, dakle, dopunski porez. On ne može biti ni na koji način glavni poreski prihod države. On je korektivan i glavni pokazatelj poreske snage svakog obveznika je sigurno porez na prihod. Tu ne treba da pravimo nikakvu grešku da porez na imovinu i imovinsko stanje smatramo onim što je odlučujuće kad određujemo poresku snagu poreskog obveznika. Dakle, snaga poreskog obveznika meri se njegovom zaradom i samo onoliko koliko uspemo porezom na prihod da opteretimo njegovu zaradu, mi ćemo imati zaista pravičan poreski sistem. Da bi bio pravičan Zakon o porezu na imovinu, on mora da poštuje nekoliko prava i principa. Pre svega, mora da se poštuje princip ravnopravnosti građana u punoj meri kada se donosi novi zakon o porezu na imovinu. Da li se to može postići u uslovima kada, kao što čitamo iz naše štampe, ima skoro milion nelegalizovanih objekata u našoj zemlji, kad imamo veliki procenat neprijavljenih nepokretnosti, za koje se godinama ne plaća porez na imovinu, u situaciji kada je sistem naplate poreza vrlo neefikasan. Postoji bojazan građana koji su redovne platiša poreza na imovinu, koji su u skladu sa zakonom i blagovremeno izvršili prijavu svoje imovine, da se oni dovode u jedan neravnopravan tretman, odnosno da bi bilo dobro kad bi država učinila veći napor da se izjednače građani koji, s jedne strane, plaćaju redovno porez, koji su prijavili svoju imovinu, i oni koji su svoju imovinu sticali na neregularan način. Drugo, ono što mislim da je važno a što se ne vidi dovoljno u ovom predlogu zakona, a to je da Zakon o porezu na imovinu mora da uvaži jedno ljudsko pravo, a to je pravo na stanovanje. Dakle, stambena politika ima za cilj da razvija određene standarde stanovanja, određenu kulturu stanovanja. To je takođe evropski standard. Možda on nije ujednačen u celoj EU, ali kao politika jeste standard. Neke zemlje priznaju da po jednom građaninu, po jednom pojedincu, 20, 25 ili 30 kvadrata, koji čine neki minimum za život pojedinca koji je potreban. Mi ne možemo tako da uradimo zato što imamo različitu regionalnu razvijenost i mnogo drugih problema, ali je važno da to imamo u vidu, prosto kao potrebu da se poštuje pravo na stanovanje. Da li ovaj predlog zakona dosledno uvažava ovo pravo? Mislim da ne, iz jednog sledećeg razloga. Do sada su obveznici koji su živeli u svom stanu imali pravo na poreski kredit od 40%, a za svakog dodatnog člana domaćinstva sa kojim su živeli u stanu još 50% smanjenja na utvrđeni godišnji iznos poreza na imovinu. Znači, pravila se razlika da li je u stanu, na nepokretnosti živeo jedan stanar, vlasnik ili je živela četvoročlana, petočlana porodica. Sada se predlaže drugačije rešenje. Ako obveznik živi u stanu smanjiće mu se poreska obaveza za 50 odsto, ali to umanjenje ne može biti više od 50.000 dinara. Šta to znači u praksi? To znači 50% će zapravo biti smanjenje samo onda kada je ta obaveza jednaka 10.000 dinara. Jednom rečju, ako poreska obaveza veća od 20.000 dinara godišnje, procenat umanjenja po osnovu stanovanja će se smanjivati. Ovakvo rešenje može dovesti do nekoliko praktičnih problema i nepravičnosti pre svega u centralnim beogradskim opštinama u kojima je cena nekretnina veća, mislim naravno na Stari grad, Savski venac, Vračar, deo Loznice, deo Zvezdare i deo Novog Beograda. Uzmimo na primer za slučaj kada ne postoje amortizacije, kada se ne primenjuju pravila o amortizaciji, ukoliko je prošle godine neko kupio stan od 100 kvadrata, njegova poreska obaveza na godišnjem nivou biće oko 800 evra otprilike. Ako živi u stanu onda bi morao da plati samo sto evra manje. Naglašavam, radi se o novim stanovima, o onima gde se ne primenjuje pravilo amortizacije i gde ne postoji primena druge odredbe zakona koja se ovim izmenama i dopunama predlaže a to je da rešenje o novom porezu za 2011. godinu ne može biti veće od 60% u odnosu na prethodnu godinu. Pošto su ovo, recimo, novo stanovi ne postoji prethodno rešenje. Da li je politički i socijlano opravdano da se jednako opterećuje porezom neko ko sam živi u stanu od 100 kvadrata kao i neko ko živi u sto kvadrata sa četvoročlanom porodicom? Bez obzira na koncepcijski prilaz premijera i Ministarstva, razumela sam da porez na imovinu nije socijalna kategorija i da ne treba da uvažava socijalnu kategoriju ali je pravna kategorija. Dakle, treba da uloži pravo na stanovanje, da svako ima pravo da u određenom delu svog stana stanuje i da se na neki način ta činjenica konstatuje. Čini mi se da ovakvo rešenje postiže nepravične efekte. Pre svega, ovim se ne podržava porodica. Naročito se ne podržava pravo na stanovanje u slučaju višečlane porodice i ne bi bilo dobro da steknemo utisak da podržavamo mlada samačka domaćinstva u situaciji kada su zahtevi naše demografske politike upravo suprotni. Dakle, kada politikama u oblasti podrške zaštiti porodice i deci moramo zapravo podstaći porodični život. Mislim da je barem delimično neodlučujuće, ali delimično ovi zahtevi moraju takođe biti uzeti u obzir pri kreiranju poreskih obaveza na imovinu. Pored toga, čini mi se nepravičnim da se ne pravi razlika između toga da li neko ima pet stanova koje je spreman da izdaje ili ima samo jedan stan u kome živi. Mislim da ta razlika između poreskih obaveza takvih obveznika mora biti uzeta u obzir. Pored toga, mislim da poreska politika mora da bude u skladu i sa drugim politikama, recimo sa politikom u oblasti građevinarstva. Poslednjih godina smo značajno podsticali građevinarstvo i ulaganje u investicije i u nekretnine. Ukoliko ova veća poreska opterećenja budu zaista takva, to može imati neka negativne efekte na tržište nekretnina, pre svega u većim gradovima ili u Beogradu. U tom smislu želim da kažem da želimo da podstičemo stanogradnju, dakle tržište nekretnina, nove stanove itd. Onda bi bilo dobro da pronađemo neke mehanizme da podstaknemo upravo izgradnju i kupovinu novih stanova. Ne bi bilo loše da takve mehanizme utvrdimo, jer kao osnivači novih firmi i preduzeća, ljudi koji uzimaju kredite ulažu u tu svoju ušteđevinu i deo svojih primanja i na taj način doprinose razvoju ovog društva. Sigurno je da oni koji imaju više imovine, trebaju više poreza na plate. Znači, oni koji imaju više stanova, koji kupuju stanove radi izdavanja, ali ne i oni koji žive u svom jedinom stanu. Mislim da ne postoji razlika među nama u pogledu stava da moramo da zaštitimo one koji su najsiromašniji. Ovaj predlog zakona to čini, jer predviđa vrlo postepeno povećanje poreskih obaveza kroz odredbu da upravo 2011. godine porez ne može biti veći od 60% od poreza koji je utvrđen u 2010. godini. Građani mogu biti zabrinuti kakva će ta rešenja izgledati na početku 2012. godine. Sigurno je da na porezima moramo da najviše opteretimo najbogatije, ali naročito kroz sve one druge primarne oblike poreza. Mislim da moramo biti pažljivi kada u godinama krize nekim značajnijim poreskim zahvatima možemo da ugrozimo i porodični budžet srednjeg sloja. Poznato je da snaga jednog društva za izlazak iz krize i za razvoj u velikoj meri zavisi upravo od snage tog srednjeg sloja, njegove spremnosti da investira, da se razvija, da razvija druge, da ulaže u potrošnju, da razvija preduzetništvo i da time stvara uslove za poboljšanje ekonomskog života cele zajednice. Mislim da ćemo uz neke amandmane koji su podneti omogućiti da dođemo do najboljih rešenja i da sačuvamo najbolje rešenja iz ovog zakona, a možda i da se opredelimo da sačuvamo neka dosadašnja rešenja koja su se u praksi pokazala dobrim. Verujem da ćemo kroz raspravu u pojedinostima imati priliku da o tome konkretnije razgovaramo. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Mašić ima reč. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je devet i po na raspolaganju. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre i saradnici u Ministarstvu, na početku bih, kao doskorašnji član matičnog odbora za biotehničke nauke, hteo da pohvalim Ministarstvo nauke i Vladu, da je budžetom za 2011. godinu odvojila značajno veća sredstva za finansiranje naučnoistraživačkog rada. Obzirom da novi naučnoistraživački ciklus počinje od 1. januara 2011. godine i da će u velikom broju projekata biti uključen i veliki broj mladih istraživača, mislim da je to nešto što treba pozdraviti i što je dobro za ovu državu. Međutim, moja namera je da danas govorim više o onome što ova vlada nije dobro uradila i to pre svega želim da govorim o odnosu Vlade prema agraru u ovoj državi i agrarnom budžetu. Nažalost moram da konstatujem da ova vlada ima krajnje neodgovoran, da ne upotrebim neku drugu reč, odnos prema agraru, sagledavajući upravo odnos izdvojenih sredstava za podsticaj poljoprivredne proizvodnje u našoj državi u ovim proteklim godinama. Gospođo ministre, oko rasprave oko rebalansa budžeta, učestvujući u raspravi, rekao sam šta je zahtev velikog broja udruženja poljoprivrednih proizvođača i asocijacija upravo u smislu povećanja agrarnog budžeta kojim bi se stvorili preduslovi da naša poljoprivredna proizvodnja bude konkurentnija i da u momentu dobijanja statusa kandidata za prijem u EU budemo respektabilniji u toj oblasti privrede i da dobijemo samim tim veća sredstva. Iskreno sam očekivao da ćete uvažiti i vi, a pre svega cela Vlada tu činjenicu i izdvojiti mnogo veća sredstva nego što su izdvojena. Uvaženi poljoprivredni proizvođači, sada ću vas zvanično obavestiti koliko je izdvojeno za oblast poljoprivredne proizvodnje kroz takozvani agrarni budžet, tj. razdeo 19. u ovom Predlogu budžeta. Ukupno je izdvojeno 32.593.228.000 dinara. Ako se ta sredstva stave u odnosu na ukupan budžet i to na onaj rashodni deo onda je to 3,66%. Međutim, ove 32 milijarde to je nešto preko 10 milijardi i to su sopstvena sredstva Ministarstva poljoprivrede, pa u suštini ono što ova vlada izdvaja za agrar je 22 milijarde i 33 miliona. Ako se to stavi u odnosu na ukupan budžet onda je to svega 22,56%. Međutim, 22 milijarde dinara se ne koriste pre svega za subvencioniranje, najdirektnije subvencioniranje poljoprivredne proizvodnje, nego su to sredstva u iznosu od 16.815.357.000, znači ono što je opredeljeno prema Agenciji za agrarna plaćanja unutar Ministarstva poljoprivrede. Upravo ta agencija je osnovana prošle godine da bi isplaćivala subvencije poljoprivrednim proizvođačima. Ovaj iznos koji je opredeljen ovoj agenciji kada se stavi u odnosu na ukupan budžet, to je 1,87%, nešto što ova država izdvaja za subvencioniranje poljoprivredne proizvodnje, najdirektnije subvencioniranje. Znam da ćete možda replicirati ministre i reći da je 20 milijardi. Nije 20 milijardi, jer se i neke druge stvari subvencioniraju, ne samo ono što je direktna proizvodnja. Direktno se subvencionira ovo. Šta su razna udruženja i poljoprivredni proizvođači tražili? Samo ću neke spomenuti i pročitati. To je pre svega Upravni odbor i Odbor za poljoprivredu Privredne komore Srbije koji je predlagao čak 10% izdvajanja iz budžeta za ovu godinu, Udruženje za poljoprivredu Privredne komore Vojvodine je tražilo 5% izdvajanja, Asocijacija poljoprivrednika Srbije 5%, Poslovna asocijacija Vojvodina agrar 5%, Asocijacija poljoprivrednika Vojvodine 5%, Centralna asocijacija proizvođača mleka Vojvodine tražila je 5% izdvajanja, Udruženje proizvođača mleka Srbije je tražilo 5-7%, Unija poljoprivrednika iz Mačve i Srema tražila je čak od 5-10% izdvajanje u agrarni budžet, Zadružni savez Srbije je takođe tražio ovaj procenat izdvajanja i pokrajinski sekretar Danijel Petrović je tražio od 35 do 38 milijardi da bi trebao da bude agrarni budžet ukupno. Resorni ministar Dragin je na više mesta tokom proteklih dva meseca iznosio da bi agrarni budžet treba da bude minimum 5%. U isto vreme tim istim poljoprivrednicima ovim budžetom opredeljujete oko 2,5% ili nešto malo više. Mislim da će ova Vlada i neki resorni ministri snositi posledice i odgovornost za ovakav odnos prema agraru. Pročitaću vam nešto što je do mene stiglo iz tih udruženja Asocijacija poljoprivrednika Vojvodine na Upravnom odboru i Nadzornom odboru održanom 10.12. ove godine u Novom Sadu donela je nekoliko zaključaka. Pročitaću samo jedan, a to je da je doneta jednoglasna odluka da se aktivnosti asocijacije usmere ka postizanju visine agrarnog budžeta od 5% državnog budžeta ili visini od 40 milijardi. Predložene su sledeće mere koje će se u budućem periodu sprovesti u cilju postizanja visine budžeta, prvo organizacija sastanaka u okviru svakog udruženja članica asocijacije kako bi se definisali jasni i konstruktivni predlozi u cilju postizanja visine budžeta. Drugo, zahtevati prijem i pregovore u Vladi RS i sa predsednikom Narodne skupštine Republike Srbije. Vođenje medijske kampanje sa jakim porukama "zasej pola ili ništa da bi imao više". Poklati sva matična grla krava i krmača. Organizacija javnih skupova i protesta u narednih 10 dana. Četiri unije poljoprivrednih proizvođača Srema i Mačve su počele još 6. decembra akciju – glas naroda za veći agrarni budžet i prikupljaju potpise u Novom Sadu, Rumi, Sremskoj Mitrovici, Subotici, Pančevu, Loznici, Arilju itd, sa ciljem da faktički obaveste Vladu ili da opredele Vladu i Narodnu skupštinu da prestanu sa potcenjivanjem poljoprivrede time što seljaku, najvećem proizvođaču hrane daju najmanje. Seljak je u poslednjih 10-ak godina više puta propadao i njemu niko nije pružio pomoć. Kada propadne fabrika čarapa, za podsticaj proizvodnje novi gazda dobija 10 000 evra po zaposlenom. Tako više neće moći poručili su poljoprivrednici i dodali da nije više čudo što je hrana skupa. Država izdvaja 20 evra po stanovniku. Tražimo hitan sastanak sa predsednikom Borisom Tadićem koji se za sve pita kako bi kasnije izbegli svaki ružan scenario preko naših zahteva. Mislim da je ovo nešto što je upozoravajuće i što će sigurno proizvesti implikacije. Sa ovog mesta pozivam sve one koji su tražili ovoliki budžet, a on nije dobijen da se oglase i da jedanput u pravom smislu osetite pravu snagu tih ljudi koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom. Stanje u poljoprivrednoj proizvodnji je očajno. Nemam vremena više, nažalost, ali biće prilike, biće amandmana, da samo pročitam kakvo je stanje u stočarstvu i koliko je smanjen broj po pojedinim životinjskim vrstama. Predsednice, ako dozvoljavate, to će trajati 30 sekundi. Broj goveda i krava i stelnih junica 2008. godine je bio 1.270.000 tj. broj krava 817.000, a 2009. godine broj krava je 586.000. Smanjen je gotovo za 350.000. Broj svinja je 2008. godine bio 4.066.000, a 2009. godine 3.600.000. Suprasnih krmača je bilo 877.000, a sada je to 477.000. Da ne oduzimam više vreme, ovo su podaci iz Privredne komore Srbije. To je dokument koji sam dobio i koji su oni pripremili. Na ovakvo alarmantno stanje treba i država da pokaže više ozbiljnosti.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega poštovani građani Srbije, većina mojih kolega iz DS je dala jedan veoma dobar celovit osvrt na ovaj budžet, razlozi zbog čega se ovaj budžet donosi. Mi svetsku ekonomsku krizu ne doživljavamo kao opravdanje niti kao izgovor zbog ovoga što se dešava i u Srbiji i svetskoj ekonomiji, ali činjenica je da u vreme izborne kampanje ni jedna politička stranka u Srbiji, pa ni DS nije mogla da predvidi nadolazeću svetsku ekonomsku krizu, koja se tek pripremala i zahuktavala, čiji se obrisci još uvek nisu nadzirali i naravno da danas imamo budžet koji sagledava mogućnosti Srbije, potrebe Srbije, realno stanje u svetu i kako se to stanje na svetsku ekonomiju i svetsku privredu reflektuje i na privredu RS. To nama nije izgovor i opravdanje, to je činjenično stanje. Ko god da je na vlasti u Srbiji, imao bi iste probleme koje ima ova Vlada koji se tiču ekonomskih problema, socijalnih problema, koji se tiču velike nezaposlenosti. Međutim, danas sam prisustvovao raspravi gde sam morao da se zapitam ko je ovde socijaldemokratska partija i ko se zalaže za vrednosti socijaldemokratskih ideja u Srbiji i moram da kažem da sam iznenađen jer u izbornoj kampanji čujem i viđam jedan izborni program, jednu izbornu ideju određenih političkih stranaka. Viđam sasvim suprotno od onoga što se govori u ovoj sali. Posebno sam iznenađen činjenicom kada bi sada jedan od ove dvojice kamermana prošetao malo po sali da građani Srbije vide ko sedi ili ne sedi u sali, ko je sve od političkih stranaka prisutan u sali. Građani Srbije, znate li neku političku stranku koja sedi ovde, nekog od ljudi koji sede u ovoj sali a da se nije oprobao na vlasti. Ima li nekoga ko može da kaže – izvinite mi nismo imali poziciju i priliku da kažemo i pokažemo šta znamo, koliko umemo i koliko vredimo? Ne postoji ni jedan od njih. Da zapitamo te koji danas umeju tako dobro sa pozicije opozicije da kritikuju vlast – kakav je bio njihov učinak? Mislim da bismo ovu raspravu okrenuli u jednom sasvim neželjenom pravcu. Mogli bismo mnogima koji su bili na vlasti da damo beli papir i kažemo da do okončanja ove rasprave, a traje 10-ak sati, napišite na belom papiru šta ste dobro uradili za vreme svog mandata, a oni će vratiti prazan beli papir jer nemaju šta da kažu. Sada kada smo u opoziciji, mnogo bolje se sagledavaju sve pogreške, uviđaju određene opasnosti, uviđaju razloge zašto Vlada mora ovako da se ponaša kako se ponaša. To pokazuje da je dobro da budu u opoziciji, jer su konačno progledali. Za nekih 15 godina će imati neke konkretne ideje i to je jako dobro za njih, ali kažem, dobro je i za vlast, da opozicija kritikuje vlast. Od opozicije čak i ne očekujem da podrži budžet. Mogu da podrže određene stavke iz budžeta. Opozicija pokušava da obori Vladu. Problem je što kod nas opozicija taj zadatak svodi na činjenicu da stalno treba da kaže – rešenje za sve ekonomske problem, za sve socijalne nedaće, za privredne probleme leži, gde? U našem povratku na vlast. Gospodo iz opozicije na početku svog izlaganja sam podsetio da većina, gotovo svi od vas su u bližoj i skorijoj prošlosti imali priliku za vršenje vlasti, da pokažu šta znaju koliko umeju, koliko vrede, koliki su im dometi. Videli smo posledice te i takve politike. Još jedanput bih da podsetim, postoji jedna bajka, mada nije vreme za bajke, o jednom dečaku koji je čitavog života iz svog dvorišta gledao mesec. Jednog dana je bio jako ljut što nije mogao da baci kamen na mesec, jer mesec nije svetleo koliko je on želeo, pa je mesec gađao kamenom. Onda je otkrio da može mesec da gađa i kada se mesec ogleda u vodi na obližnjem jezeru. Stalno je bacao kamen i bio je zadovoljan što je pogodio mesec. Stalno je bio zadivljen što je i gađao zvezde, pogodio zvezde i mesec. Onda je čekao da svane dan, pa je gađao sunce i bio je srećan što je pogodio sunce, jer ono ne svetli koliko je on želeo da svetli. Mi ne možemo da se ponašamo kao da živimo u bajci. Ne možemo da bacamo kamenje ni na zvezde, ni na mesec. Moramo da pogledamo onu sliku koju vidimo u ekonomskoj situaciji Srbije jasno, da je definišemo i da kažemo da možda imamo stotinak rupa ovoga trenutka, a sa deset prstiju zatvaramo tih stotinak rupa. Možda neku od tih velikih rupa ne možemo da zatvorima. Ne može to da zatvori ni ovaj budžet. Možda su očekivanja građana velika. Sa druge strane, postoje određeni segmenti o kojima je govorila gospođa Vučković koji mogu i treba da podlegnu odgovarajućoj kritici. Možda ćemo neke amandmane i podržati. Razmotrićemo i saslušati te amandmane. Zadatak i opozicije i pozicije je da predlažu amandmane na budžet, i da svi zajedno sagledamo koliki su dometi tog budžeta i šta sve taj budžet može još da zakrpi, gde još može da se uštedi, da se prištedi, gde možemo racionalnije da se ponašamo i odgovornije, pametnije, a gde zaista nema više šta da se iscedi iz suve drenovine kako to kaže naš narod. Kada na kraju odmerimo, sagledamo i vidimo, imaćemo budžet koji neće biti izborni budžet. Koliko god neko od opozicije pretio da će organizovati, ne znam kako i šta, da bi se desili izbori, redovni izbori će biti 2012. godine i to će biti izborni budžet. Sledeće godine u ovoj sali ćete vi takođe predlagati amandmane na taj budžet. Oni koji najavljuju velike mitinge, posle kojih će nas srušiti, njih moram da podsetim, držali su miting u Kruševcu na Vidovdan, pa su doživeli fijasko. Posle tog fijaska se nisu oporavili pola godine. Sada će ponovo u januaru da održe veliki miting. Zadatak opozicije jeste da i mitinzima proba da obori Vladu ne pretnjama silom, jer se silom ništa ne postiže. S druge strane, Vlada je stabilna i u ovom parlamentu. To ćete videti prilikom izglasavanja i ovog budžeta, i onog sledećeg 2011, a ako tako nastavite da razmišljate, verovatno još dugi niz godina. Sa druge strane, za kraj, moram da kažem, potrebno je građanima kazati punu istinu. Nas još uvek čekaju teške godine i to se vidi i kroz ovaj budžet, ali to nisu neizvesne godine. Kao čovek sam uvek spreman da se nečega odreknem, ako znam da će to odricanje biti smisleno i da će zbog tog odricanja u sledećem periodu živeti bolje, ako će građani ove zemlje živeti bolje, ali pre svega, ako će deca ove zemlje živeti bolje. Time želim da završim. Svaki čovek koji živi u Srbiji, pa i građani koji gledaju ovaj prenos, ako je normalan, ima samo jednu jedinu ambiciju i jednu jedinu želju, da i njegova deca žive bolje nego pre. Naš zadatak je da obezbedimo našoj deci da žive bolje nego mi, da nemaju neizvesnosti, strahove i strepnje koje smo mi preživeli, a istovremeno, da ne moraju da vraćaju nesrazmerne i nepromišljene dugove koje smo mi napravili. Sa druge strane, moramo voditi računa o svakom delu teritorije Republike Srbije, i o Kosovu, o Vojvodini i o centralnoj Srbiji i shodno tome takav budžet i planiramo, predviđamo, ne odričemo se ni jednog dela naše teritorije i želimo da omogućimo i obezbedimo svoj deci Srbije da u budućnosti žive bolje i srećnije nego mi, to radimo kroz druge zakone. Pozivam vas da svojim glasanjem podržite takav bolji život naše dece. Zahvaljujem vam se.
Narodni poslanik Dejan Mirović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, izražavam žaljenje što premijer nije tu jer bi imali da mu postavimo mnogo pitanja u vezi sa budžetom i sa osnovnom idejom vodiljom ekonomske politike koja se i otvoreno navodi u obrazloženju budžeta, a to je da EU nema alternativu i da je osnovni cilj naše ekonomske politike, tj. vaše, da se ekonomska politika vodi u cilju što bržeg pridruživanja EU. U tom smislu i u budžetu kao i od skora u drugim zakonima se navodi tzv. izjava o usklađenosti budžeta sa propisima EU ili sa Aki komuniterom. Sada pitam i Vladu i prisutnog ministra – kako je moguće da se budžet za 2011. godinu usklađuje sa Aki komuniterom, tj. sa pravom EU, ako se dobro zna i to je opšte poznato, da EU nije donela budžet za 2011. godinu? Da bi skandal bio još veći to je prvi budžet posle Lisabonskog ugovora koji je trebalo da se donese po novim pravilima. Vi se pozivate na pravila i propise EU, a ista ta EU nije u stanju da donese budžet za 2011. godinu i deli, a vi to sigurno znate, budžet za 2010. godinu, za 2011. godinu mesec po mesec. To je jedan apsurd i za njega nema nikakvog opravdanja, osim u ovoj frazi da EU nema alternativu. Takođe, što se tiče pravnog dela ove izjave o usklađenosti sa Aki komuniterom, podsetiću vas i to je nama iz SRS nejasno, da li je Republika želi i ima za cilj kao što je navela u obrazloženju budžeta da se budžet Republike Srbije donosi po istom postupku kao i onaj EU? Šta to znači, i ne treba obmanjivati naše građane? Znači da će se Skupština pitati samo, imaće odlučujuću odluku za ne obavezujuće izdatke. To je demokratski deficit, blago rečeno. To nije nešto što ima bilo kakve veze sa demokratijom, sa ulogom Skupštine kao zakonodavnog organa. Takođe, sigurno znate da u EU parlament ima ulogu i to citiram od ljudi koji se bave Aki komuniterom, da bude sagovornik ministarskog saveta pri usvajanju budžeta. Ministarski savet EU ima glavnu ulogu kod donošenja budžeta, a ne parlament. Ako je to cilj Republike Srbije, ako je to ta politika da EU nema alternativu, da se Skupština ne pita uopšte po donošenju budžeta, onda to treba jasno i glasno reći i biće jasno o kakvom cilju u ekonomskom i pravnom cilju mi težimo. Neću se dalje baviti ovom temom, neću citirati eksperte za Aki komuniter koji kažu da Evropski parlament faktički nema nekakvu zakonodavnu vlast u odnosu na Evropski savet i ministarski savet, već ću se na konkretne brojeve usredsrediti, na brojku iz prvog dela budžeta gde se navodi da će u 2011. godini prihod od carina iznositi oko 372 miliona evra, ako sam dobro izračunao po ovom sadašnjem kursu. To je čak manje i od rebalansa koji smo skoro usvojili, manje za nekih 8,5%. Dakle, prihodi od carina padaju u trenutku kada je ekonomska kriza, što je čak priznao i premijer na svom i dalje nivou koji se ne može zanemariti. Šta to konkretno znači? Ako uporedite sa 2009. godinom i tadašnjim prihodom od carina, znači, uzeo sam za poređenje godinu u kojoj je već bila ekonomska kriza, doći ćete do zaključka da mi svake godine, zbog primene prelaznog trgovinskog sporazuma, gubimo zbog carina u budžetu negde oko 100 miliona evra. To je činjenica koju niko ne može ospori. Šta bi moglo da se uradi sa ovih 100 miliona evra koje dajemo EU? Pre svega, moglo bi da se za 100% podignu izdaci za dečiju zaštitu, subvencije za poljoprivredu bi mogle da se podignu za 50%, za železnicu 75%, tu inače radi 20.000 ljudi, za penzije bi izdaci mogli da se iz budžeta povećaju za 20%, subvencije i izdaci za gradove i opštine za preko 100%, subvencije privredi, što je izuzetno važno, čak za deset puta. Takođe, mogao bi, na primer, da se poboljša rad Ministarstva spoljnih poslova, u trenutku kada se borimo za KiM i da se izdavanja za rad Ministarstva spoljnih poslova poveća za 150%. Međutim, pošto se Vlada očigledno drži te fraze da EU nema alternativu, mi ćemo tih 100 miliona evra, umesto na ovako dobar način, na podizanje socijalnog nivoa naših izdataka, podizanje standarda, podizanje naših diplomatskih aktivnosti, naše poljoprivrede i svega onoga što čini jednu ozbiljnu državu, mi ćemo transferisati EU, koja je, priznaćete, posebno njen zapadni deo, mnogo, mnogo bogatije od Republike Srbije. Vi, kao profesor ekonomije, sigurno znate za čuvenu Parentovu efikasnost. Meni se čini da je ovaj budžet upravo to, da upravo pokazuje da dok, parafraziram, izdaci za jedan deo se ne podignu, lošije će biti drugom delu. Dakle, ne može biti dobro i EU i Srbiji. To je osnov ovog budžeta. Vi faktički finansirate EU, socijalni mir u EU, na uštrb naših građana, naših studenata i zaposlenih u javnim preduzećima, i naravno, gradova i opština u Republici Srbiji. Daću vam još jedan primer koji potvrđuje moje tvrdnje. Za 2011. godinu predviđeno je da za Kancelariju za evropske integracije se podignu izdavanja za 100% ili za preko milion evra. U isto vreme za Ministarstvo zdravlja se predviđa manje izdavanje, za nekih 700.000 evra. Dakle, nama je važnije da je za jednu kancelariju koja se bavi pre svega propagandnom aktivnošću EU u Republici Srbiji, izdvaja milion evra u trenutku ekonomske krize, nego da se ta sredstva recimo usmere ka onima kojima je najpotrebnija, a to su bolesni u našem društvu i svima onima kojima rashode transferiše Ministarstvo zdravlja. To je skandal i to je posledica činjenice da tzv. EU nema alternativu. To treba priznati. Takođe, dok se za Kancelariju za pridruživanje EU podižu izdaci za 100%, za Ministarstvo pravde se smanjuju za 15 miliona evra. Kako je to moguće? Da li su nam važniji naši sudovi, da li su nam važniji ti standardi o kojima se toliko priča u pravosuđu ili nam je važnija Kancelarija za pridruživanje EU, gde se, u skladu sa IPA fondovima radi na projektima poput, citiraću, osposobljavanja naše zemlje za program evropskih integracija, osposobljavanja naše carine, koja gubi 100 miliona evra godišnje za tranzit robe iz EU i za podršku civilnom društvu, šta god to značilo u praksi? Šta je posledica ove politike da EU nema alternativu? To je ono što vi navodite u zadnjem delu budžeta. Vi navodite, i to je potpuno tačno, da će spoljno-trgovinski deficit iznositi za sledeću godinu negde oko osam milijardi evra. Odgovorno tvrdim i pozivam se na podatke vlasti, zvanične podatke, da će preko četiri milijarde evra ići ka EU iz Srbije, a ne obrnuto, jer upravo zbog fraze da EU nema alternativu, preko 56% spoljno-trgovinskog prometa se odvija sa EU. Dakle, to je činjenica. Četiri milijarde evra će sledeće godine biti transferisano iz Republike Srbije ka EU. Možemo da govorimo o IPA fondovima, možemo da govorimo o raznim kreditima koje dobijamo iz EU, ali tu postoji argument koji obara tu priču o EU, a to je, ponovo se to može naći u budžetu, kredit Evropske investicione banke za "Puteve Srbije", sa kamatom od 8%. To je skandalozno. Kamata od 8%, to je lihvarska kamata. Tu nema nikakvog spora. Drugi kredit nama "prijateljske" Evropske investicione banke za "Železnice Srbije" je preko 8%. I to je skandal i to je lihvarska kamata. Treći kredit takođe od prijateljske Nemačke razvojne banke KfW je preko 6%. Navešću vam samo da su mnogo manje kamate npr. u kreditu koji ste zaključili sa Ruskom Federacijom. Videćete da se ovde radi o lihvarskim kamatama i da to nisu prijateljski uslovi za uzimanje kredita. Na kraju, vi ste sigurno gledali kako je vaš kolega, premijer Orban u Mađarskoj rešio deficit, ne u potpunosti, ali je oporezivao finansijske organizacije, strane banke i sve one koji imaju monopol u Mađarskoj, koji se još u gorem obliku u Republici Srbiji pokazuje. Dakle, oporezujte tzv. domaće banke, što nije tačno u budžetu da su to banke, kao Erste, Intezu. Oporezujte Miškoviću, oporezujte sve one koji ne dozvoljavaju da se teret ekonomske krize ravnomerno podeli. U tom smislu, vi sigurno znate i mi se zalažemo za to, za Rolsovu teoriju, Džona Rolsa sa Harvarda, koji tvrdi da je socijalno blagostanje jednog društva jednako onom socijalnom blagostanju koje ima najsiromašniji sloj u tom društvu. To je pravi pokazatelj, a ne BDP, koji će navodno rasti za 1,5%, ne fraza o EU, da nema alternativu, itd. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Branka Ljiljak ima reč.
Poštovana predsednice, članovi predsedništva, poštovana gospođo ministarka, članovi ministarstva, Dame i gospodo narodni poslanici, pre mog izlaganja htela bih da ukažem na jednu za mene danas divnu priliku, da se, po meni, prvi put, ne mogu da se setim da li je nekada premijer bio na raspravi o budžetu i mislim da je to dobra prilika i da je danas svim poslanicima ukazao čast jer mi ipak sarađujemo na istom poslu i treba zajedno da raspravljamo o ovim predlozima. Pred nama je Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu i set pratećih zakona koji će pomoći u popunjavanju prihodne strane budžeta. Prihod je primanje budžeta. Planirani su u ukupnom iznosu od 802,9 milijardi dinara, što je u odnosu na 2010. godinu povećanje za 9,8%. Rashodi i izdaci su planirani u iznosu od 898,8 milijardi dinara i to predstavlja deficit od 93,9 milijardi dinara. Ovome moramo dodati i 26,5 milijardi dinara opredeljenih za nabavku finansijske imovine, u cilju sprovođenja javnih politika. Tako da, ukupan deficit budžeta za 2011. godinu iznosi 120,5 milijardi dinara. Ovo sada treba staviti u kontekst nedavno utvrđenog fiskalnog pravila i donetog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Ovaj budžet primenjuje to fiskalno pravilo i u tom kontekstu je i ovoliki deficit, ali je to jedna dobra i odgovorna politika koja mislim da treba da se nastavi sledeće godine jer je ciljani deficit za 2011. godinu 4,1% BDP. Da bi se ovaj ciljni deficit dostigao ili bar prišao ovoj cifri koju sam vam sad rekla u 2011. godini, mora se vršiti prilagođavanje javne potrošnje, a ono će biti podržano sledećim merama na rashodnoj strani budžeta. Budžetom je predviđeno usklađivanje plata i penzija u javnom sektoru, počevši od januara 2011. godine, zatim će se vršiti usklađivanje u aprilu i oktobru. Usklađivanje će biti u malom procentu u početku, a ako industrijska proizvodnja i uopšte privreda vidno ima oporavak u 2011. godini, što svi očekujemo, usklađivanje će dati veće efekte. Ne slažem se sa nekim diskusijama da su to mali procenti, da to neće imati efekta. Moram da naglasim da su penzije redovne, da je svako povećanje značajno, bez obzira koliko to nominalno iznosi. Treba na to da se obrati pažnja, da građani Srbije, a i mislim da to znaju i da to podržavaju. Povećavaće se i nivo nenamenskih transfera lokalnim samoupravama za 23,8%. Dosta diskusije je bilo oko lokalnih samouprava, oko toga da su transferi smanjeni, što je bilo uslovljeno krizom. Ovo je značajan pomak da lokalne samouprave dođu na onaj nivo od 2008. godine, što mislim da će se i dogoditi. Pored ovoga, naglasila bih da lokalne samouprave mogu da konkurišu kod IPO fondova. Imamo mogućnost da konkurišemo kod dve komponente IPO fondova. Ukupna sredstva za prvu komponentu su približno 13 milijardi dinara, što mislim da uopšte nisu mala sredstva i da na to treba da se obrati pažnja. Druga komponenta IPO fondova je tzv. prekogranična saradnja, ima na raspolaganju 25 miliona evra u svih osam programa. Da bi lokalna samouprava bila spremna da povuče ova sredstva treba da ima spremne projekte i obezbeđena sredstva za sufinansiranje. Tu se slažem sa kolegom Nešovićem koji je rekao da opštine koje nisu u mogućnosti da same pišu projekte imaju sad fond iz koga mogu da dobiju potrebna sredstva. Dodala bih tome još da je stalna konferencija gradova ista u mogućnosti da pomogne lokalnim samouprava da se osposobe, ukoliko one to nisu u mogućnosti, i te mogućnosti treba da se koriste. Mogućnost povećanja prihoda lokalnim samouprava daje Zakon o porezu na imovinu. Ovo je sad izvorni prihod lokalne samouprave. Preuzimanjem podataka od poreske uprave svaka lokalna samouprava ima mogućnost da sama odlučuje po kojoj stopi će naplaćivati porez na imovinu. Država daje gornju granicu do koje se može ići, a svaka lokalna samouprava, u skladu sa svojim mogućnostima, može praviti onolike stope koje njoj odgovaraju, odnosno koje odgovaraju građanima koji u njoj žive. Ovom prilikom bih skrenula pažnju na naplatu poreza, da o tome vodimo računa, da vodimo računa o visini poreza i mogućnostima ljudi koji plaćaju, da to može i da se naplati. Lokalna samouprava iz koje ja dolazim, a to je Zrenjanin, je letos radila popisivanje na terenu da bi došla do baze podataka, koja bi bila što bliža stvarnom stanju, a i to sa ciljem da se obuhvate svi obveznici. Sredstva subvencija su ostala na nivou iz 2010. godine. Međutim, preduzetnicima ili vlasnicima malih ili srednjih preduzeća mogu da koriste i poreske olakšice koje mogu da nadomeste neka sredstva koja im nedostaju. Olakšice se koriste ako se ulaže u osnovna sredstva pri zapošljavanju mladih ljudi, i to pripravnika, kao i onih preko 45 godina života. Ovom prilikom bih ipak apelovala na privatnike, preduzetnike i vlasnike da povedu računa, da su mladi ljudi nezaposleni, da ovde postoji olakšica koja njima može da da neke pogodnosti. Pri tom, da se vodi računa da na birou ima ljudi preko 45 godina u popriličnom broju i da njima treba isto ukazati priliku da do kraja svog radnog veka završe i da odu u zasluženu penziju. Olakšice se daju i pri kupovini prvog stana. Ni to nije zanemarljiva cifra. Moram da napomenem i to da poreska oslobađanja olakšice ili krediti dovode do poreskih rashoda, što iznosi za 2011. godinu 20,8 milijardi. Zato se mora razumeti da neki porezi moraju biti povećani da bi se nadomestio manjak u prihodima. Kao i u budžetu za ovu godinu, odnosno za 2010. godinu, tako i sada mere prilagođavanja su i ograničenja u izvršavanju rashoda za robe i usluge, što isto podržavam, kao i ostale tzv. diskrecione rashode. Mere štednje treba nastaviti i to ovaj budžet sprovodi. Spomenula bih na kraju socijalna davanja koja su povećana i iznose oko 88 milijardi dinara. Vlada i kroz ovaj budžet sprovodi odgovornu socijalnu politiku. Na kraju bih dodala da ja kao poslanik DS i poslaničkog kluba ZES ću podržati i Predlog zakona o budžetu, kao i prateće zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku, potpredsednici, Gordani Čomić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, pokušaću u sledećim minutima da zaslužim vašu pažnju, obrazlažući kako i sa moje tačke gledišta izgledaju činjenice o budžetu, percepcija o budžetu i kakvu procenu imam o tome kako ljudi koji žive u Srbiji, građani Srbije koji prate ovu sednicu ili slušaju medijske izveštaje o donošenju budžeta, kakav je njihov stav o onome što je tema našeg rada ovde. Činjenice o budžetu. Samo jedna rečenica koja je nesporna, a to je da je za 30 meseci ove vlade, koju neki od nas podržavaju, neki ne, doneto sedam budžeta i da praktično jedan budžetski ciklus traje četiri meseca, što govori jako mnogo svakom znalcu o tome šta znači po pravilima javnih finansija, a ipak ne sporeći da u ta pravila mora da bude uneta politika Vlade koja donosi budžete, šta to znači za Vladu, šta znači za Skupštinu, šta znači za celo društvo. Da su samo te brojke podatak, svako od nas koji se elementarno bavimo budžetima kazaće, kada jednom ovo sve bude par redova u nekim čitankama, znači, veoma krizna vremena i veoma teška ekonomska situacija. Šta je još činjenica o budžetu? Imala sam zadovoljstvo da to saopštim ministarki Diani Dragutinović, sa onoliko znanja koliko posedujem o načinu na koji se budžeti prave i imajući u rukama i u glavi budžete koji su se donosili od 2001. godine do danas, i budžete i rebalanse budžeta. Ovo je sa tačke gledišta teorije najbolji budžet koji je napravljen, verovatno koji je Srbija i videla. To ne znači da ja hvalim Vladu Republike Srbije, prosto smatram da se u našoj zemlji preretko kaže koja dobra reč o znanju, o veštinama, o struci, o profesiji koja je uložena da bi nekakav posao u javnom sektoru bio obavljen. Znam da to nije samo zasluga ministarke Dragutinović, ali mislim da je i njoj jasno da ta moja ocena ide, naravno, na zaslugu celog tima. To su nesporne činjenice o budžetu. Šta je percepcija o budžetu? Percepcija o budžetu stvara se ili je stvorena na osnovu manje – više tema iz diskusija koje smo čuli i ovde, što je sve legitimno i legalno, ali vrlo često nema nikakve veze sa činjenicama o budžetu. Zanimljivost politike kao posla je da će se javnost, i domaća i inostrana, baviti više percepcijama o budžetu, nego što će se baviti činjenicama o budžetu. To je sektor u koji ulaze uvek opozicione stranke, pokušavajući da ta percepcija bude načinjena što gorom po vladajuću većinu. To je posao opozicije, ali taj posao je dobar samo ako ne prenebregne činjenice, što se nažalost u toku današnje rasprave nije desilo. U toku rasprave smo čuli više o zloupotrebama budžeta, što je sjajna tema, ali mi govorimo o budžetu za 2011. godinu, ne govorimo o tome šta su manjkavosti i činjenice da nismo imali raspravu o završnom računu ili pojedinačne zloupotrebe. To je nedostatak znanja. Ako hoćemo da stvorimo percepciju da se u Srbiju samo u budžetu zloupotrebljava, da neki zli ljudi, neodgovorni koji sede u Vladi, u lokalnoj samoupravi, u bilo kom javnom sektoru, onda je to loša strategija. Meni, kao pripadnici vladajuće većine, može da bude drago što opozicija na takav način, lošom strategijom kritikuje budžet, ali mi nije drago jer je to loša percepcija za zemlju za koju radim i za koju mislim da ne podeljeno svi smatramo svojom opštim interesom da se u toj zemlji živi što bolje, što pre. ` Imali smo recitale o novoj Vladi, imali smo diskusije o reformi penzionog sistema. Vrlo malo u par diskusija, u suštini, činjenice o budžetu. Loša strategija, ponavljam. Meni je to žao, jer to nije dobro za sve nas. Lakše je pripadniku vladajuće većine da brani budžet i da pokriva čak i ono što bi kritikovao, što neću činiti, ali percepcija o budžetu, ako sam opoziciona stranka, mora biti bazirana na činjenicama o budžetu. Ne sme se lagati. To se vrlo brzo vidi ili se lako porekne. Šta je jedina rečenica koju ću upotrebiti o kontekstu budžeta kojim pokušavam da govorim o činjenicama i o percepciji? Svetska ekonomska kriza, finansijski krah i ekonomska krah koji se dogodio 2008. godine, jednom jedinom rečenicom, ne želim aboliciju nikoga ko je na upravljanju zato što se na nekom drugom mestu desila ekonomska kriza. Ne želim da govorim šta bi bilo kad bi bilo, ali ne možemo da prenebregnemo činjenicu da se kriza dogodila. Šta je suština te krize? Ono što smo mi u Srbiji videli sa Jezdom i Dafinom, piramidalnim bankama. To je suština, samo sa mnogo više nula i sa efektima na ceo svet. Šta smo još videli? Videli smo isto ono što smo u Srbiji videli 1993. godine sa čistim štampanjem novca na Topčideru, samo sada se to ne zove štampanje novca nego su državne obveznice, ali je to, u suštini, vrlo, vrlo slična stvar. Budžet EU, odnosno ukupan prihod bruto domaćeg proizvoda, da tako kažem, EU, je 115 hiljada milijardi. 4 500 milijardi evra je ušlo u spas ekonomije EU. To se u Srbiji devedesetih nije desilo. U Srbiji se devedesetih desila inflacija, a svaka inflacija služi pljačkanju sopstvenog stanovništva. Sve to razumemo, i sve to su stvari koje ne možemo izbrisati i to je poslednje što ću spomenuti kada su u pitanju ekonomska kriza. Mi moramo da pravimo budžete, da poslujemo, da pokušavamo da održimo socijalnu koheziju budžeta u novom kontekstu koji se tek stvara, a nakon finansijskog i ekonomskog kraha. Ko je kriv za to? Ko je odgovoran? Imamo li uticaja? Zanimljiva pitanja, ali ne produktivna? Ili imaš rešenje za svoju malu zemlju ili nemaš. Sve ostalo spada samo u spekulacije. Šta je, na kraju, činjenica koju bi volela da sam češće čula ovde za vreme rasprave? Šta predstavlja budžet svake države? Iznos novca u kojem postoji pravilo da novac prikupljate od svih, po nekim pravilima koja su struka, ali i politika, a novac se isplaćuje samo nekima, po pravilima koje određuje struka, ali i politika. Šta je naš posao? Naš posao je da umemo da procenimo koliko novca i po kojim pravilima možemo skupiti od svih u Srbiji i kome, a da taj novac bude najbolje moguće potrošen. Po nekim pravilima, treba da damo dozvolu da taj novac bude isplaćen. Kada ovako pojednostavim, zvuči kao znanje koje zna svaka domaćica u Srbiji. Smatram da budžeti nisu neka velika mudrost, osim ako se namerno ne pravi magla oko budžeta i da je suštinska tema kojom bih volela da smo se više bavili – da li je Ministarstvo finansija, da li je Vlada RS dobro odredila kao se prikuplja novac? Da li je dobra fiskalna politika, da li je dobar iznos prihoda, da li su dobro procenili od koga uzimaju koliko novca, da li su dobro procenili posledice? Na ovom mestu ću se vratiti na upitnik koji smo pre nekoliko nedelja dobili od EU. Jedno od pitanja u upitniku EU glasi: kakva je fiskalna analiza? Mi fiskalnih analiza zakona koje donosimo nemamo. To je kontekstu u kojem mi donosimo novi budžet. To su činjenice. Možemo mi da tvrdimo da je kriv ovaj, odgovoran onaj, to neće pomoći činjenici da mi fiskalne analize za zakone ne pravimo, jer nismo do sada naučili kako to da radimo, niko nas nije terao da to radimo. Sada ćemo morati. Zato je upitnik dobar i zato će fiskalnih analiza biti, ne samo po pitanju pravila kako prikupljate novac od svih, nego za sve zakone. To je dobro pravilo, po mom mišljenju. Šta je još zanimljivost naše rasprave kada su činjenice u pitanju? Nismo razgovarali, u suštini, o tome kako se prikuplja novac i odakle se pretpostavlja da će biti tog novca koji ćemo prikupiti i nismo, u suštini, pojedinačno razgovarali o tome kome treba novac da bude isplaćen i po kojim pravilima. Neke dve teme su se izdvojile, što medijski, što stvarno, jer su novost u odnosu na prethodna pravila u tome kako se prikuplja novac od svih, pa se daje samo nekima. Prvi su izmene i dopune poreza na imovinu i izmene i dopune iznosa PDV na kompjutere, delove kompjutera, voće i turističke usluge. To je postala tema iz mnogih razloga. Ono što je moja nada za sledeći budžet, osim da će doći 1. novembra u Skupštinu i toplo preporučujem ministarski finansija da zakaže sednicu Vlade za 1. novembar 2011, tačno znam razloge kašnjenja, a to je da ministri odlažu svoje predloge planova, čekajući poslednji momenat. Postoji nekoliko načina da se toga rešite kao manira. Prvi je da imate svest o tome da zemlja koja se menja takvu fazu mora da prođe, ne može drugačije. Drugi je da napravite budžet, zakažete sednicu i onda će ostali članovi Vlade vrlo hitro 2. novembra tražiti da se ta sednica otkaže, pa da dođe. Liči na šalu, ali videćemo svi za godinu dana ovde, neće niko drugi do nas biti oni koji će se smejati. Pitanje kako prikupljate novac od svih je meni najzanimljivije pitanje iz budžeta. Teme koje sam htela da ponudim, komentarišući porez na imovini i izmene i dopune PDV, je – hajde da otvorimo debatu o nekim drugim poreskim zakonima, da vidimo tu fiskalnu politiku na nekim drugim mestima. Zašto? Zato što je trenutak kada ja, kao narodna poslanica, koristim najmoćnije sredstvo koje mi je dato, a koje glasi: Neću da glasam za ovo dok ne vidimo dogovor o amandmanima. Imam stav da je loše procenjeno ovo što je ponuđeno i da nam treba dogovor o tome na koji način možemo bolje da procenimo kako da prikupimo sredstva od svih, koja ćemo dati samo nekima. Tome služi Skupština i to je proces koji traje već nekoliko dana ovde, pokušavajući da se dogovorimo kao da usaglasimo naše slike o tome šta proizvode fiskalni propisi koji ovim žele da se menjaju. Naravno, odmah nudim i o čemu možemo da razgovaramo u oblasti prikupljanja, a o čemu se u Srbiji malo razgovaralo. Recimo, porez na novac koji imaju crkve i verske zajednice. Svaki put kada sam pokušala da pokrenem tu temu, nisam imala sagovornika. "Nemoj o tome". Zašto? "Nigde crkve ne plaćaju porez". Nije tačno. "Nezgodno je zato što crkve nemaju prihode". Nije tačno. Dakle, dozvoljavam da me ubedite da crkve i verske zajednice ne treba da budu u fiskalnom sistemu, dozvoljavam unapred. Neko sam ko smatra da je mozak dobar samo kad radi kao padobran, tj. kad je stalno otvoren. Spremana sam da mi kažete na kraju – ne treba, ali hajde da imamo debatu o tome, hajde da uporedimo stavove. Nemojte zbog predrasuda da jednu temu stalno sklanjamo iz javnosti kada je u pitanju prikupljanje poreza. Drugo, što je takođe moglo da bude tema, je porez na finansijske transakcije, koji smo mi ukinuli. Smanjili smo mi i PDV na kompjutere. Mi smo u ovom sastavu doneli odluku o 8%, pa ga sad podižemo. Nisam čula argument zašto ne bi mogli da uvedemo porez na finansijske transakcije i o tome treba da bude dijaloga. Ovo možda vama izgleda da je naknadno viška rasprave. Nije. Zato što ako prođu neki amandmani, ako nađemo neki dogovor, može da se ispostavi da nam fali neki iznos sa prihodne strane, pa onda ja unapred za januar, ukoliko bude rasprave, kandidujem nekoliko sektora u kome se može razgovarati o povećanju poreza ili o uvođenju poreza, kada su u pitanju finansijske transakcije. Imamo PDV koji je propisan za advokate, ali se to ne dešava, fiskalne kase za advokate se ne dešava. Zašto spominjem te stvari? Zato što je to politika. Zato što tu vidite kako se pravi budžet. Svako ko ima dovoljno snažnu interesnu grupu, sve legalno i legitimno, da zaštiti svoj interes, tome će interes biti zaštićen. Šta mi ovde radimo i zašto sam protiv politike, bez obzira što znam da je po struci uvođenje poreza na imovinu ovako besprekorno? Ali, ne radi se samo o struci. Radi se o tome ko će da plati taj novac. Radi se o tome da nemam izveštaj o naplati poreza na imovinu za prošlu godinu. Radi se o mom nagađanju da je ispod 60% i da je to različito na teritoriji Srbije, da plaća Vojvodina 85%, da plaća Beograd 80%, drugi delovi Srbije ne plaćaju. Da li ćemo mi nadoknadom od povećanog poreza na imovinu u suštini nadokanditi to što ni jedan deo izvršne vlasti u Srbiji ne radi? Jer, to kada nije pokupilo prihode, to ne radi. Da li je to situacija ili nije? Treba nam dijalog o tome. Koga će u suštini pogoditi povećanje poreza? Donji sloj nečega što je bilo ili jeste još uvek srednja klasa? Nekog ko ima 25.000 dinara po glavi člana svog domaćinstva? Njega će da pogodi, nju će da pogodi taj porez. To je politika i onda struka mora da bude samnom u dijalogu, kad mi kaže - ali drugačije ne može, kažem - dobro, ali to nije politika za koju bih glasala, to nije politika zbog koje su za mene glasali. Zato su amandmani ovde i zato je potreban dijalog o svemu. Porez na povećanje PDV, jedino što me zasmejalo kod toga je to što sam čula od jednog nadležnih iz ministarstva, da mora 18% na kompjutere, mora veće na voće i mora na turističke usluge i onda daje obrazloženje - zato da ne povećavamo PDV na hranu, pri čemu valjda voće nije hrana. Malo pažljivije sa izjavama, to bi svima dobro došlo. Kada je u pitanju moja konačna ocena o percepciji i činjenicama i reakciji građana, u par rečenica – šta je reakcija građana? Mi budžet donosimo 2011. godine u Srbiji gde su ljudi većinom zabrinuti, gnevni i kada im kažeš budžet, onda im je prva asocijacija - to je nešto što troše oni iz Vlade i iz Skupštine. Ako iko misli da će od takve percepcije da ima koristi, moram da podelim sa vama svoje duboko uverenje da neće, nikad i nikako neće imati koristi bilo kakva percepcija da je budžet nešto što troše oni iz Vlade i oni iz Skupštine. Da li oni iz Vlade i mi iz Skupštine možemo da štedimo? Naravno. Da li štedimo? Naravno. Da li ima zloupotreba? Razgovaramo o tome na sednici kada bude izveštaj revizora. Ali, moj apel na kraju, upravo zbog doživljaja ljudi koji od tog budžeta nešto očekuju, da je kritika i sa strane nas koji podržavamo Vladu Republike Srbije i sa strane opozicije, koja naravno ne podržava, mora biti pažljivije brušena, upravo zbog ljudi, zbog kojih svi mi sedimo ovde. Uticati svojom demagogijom na i ovako uplašene ljudi koji su izgubili posao, koji ne znaju da li će dobiti posao, koji smatraju da će sada porez na imovinu definitivno pojesti sve njihove stanove, da će doći tajkuni u kvartove da otplaćuju i otkupljuju stanove, ne znam ko od toga može da ima koristi. Videla sam efekte demagogije takve vrste i nisam videla da je iko imao koristi zbog činjenica o budžetu, zbog svega onoga što u Srbiji tek treba da se dogodi sa donošenjem budžeta za 2012. godinu. Sa željom da usaglasimo interese struke i politike, kada su u pitanju amandmani i kada je u pitanju stav Vlade prema tome šta nikako ne može ili šta može, završiću sa prvom rečenicom, a to je da je ova vlada za 30 meseci donela sedam budžeta, od čega su to budžeti koji su mahom donošeni u situaciji svetske ekonomske krize, sloma i formiranja novog finansijskog i ekonomskog sistema na planeti. Nije malo dostignuće biti ocenjena kao zemlja sa fiskalnom odgovornošću u regionu i kao zemlja koja je uspela da se sačuva od bankrota i od prevelikih lomova u svim sektorima u društvu. Moja ponuda je da ne obezvređujemo sopstvene uspehe. To nije uspeh samo ove vlade, to je uspeh svih nas koji živimo u Srbiji. Hvala na pažnji. Nadam se da ćemo se dogovoriti oko par amandmana.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnoj poslanici Lidiji Dimitrijević.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, pre tačno mesec dana na dnevnom redu sednice Narodne skupštine bila je rasprava o rebalansu budžeta za 2010. godinu, jer se ispostavilo da 107 milijardi prvobitno planiranog deficita ipak nije dovoljno, već se moralo zakonom definisati veći deficit i to u iznosu od 120,1 milijarde. Evo, večeras vodimo raspravo o Predlogu zakona o budžetu za 2011. godinu. Noćas u neko vreme će biti emitovan snimak na televiziji i ovo je prilika da zahvalimo ministru finansija i čitavoj Vladi na velikodušnosti što su nam stavili na raspolaganje četiri dana – nedelju, ponedeljka, utorak i sredu da pročitamo Predlog zakona od 1000 strana i danas govorimo o njemu. Preostalih 114 strana odnose se na odluke o davanju saglasnosti na finansijski plan Fondu za PIO, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i nacionalne službe za zapošljavanje koji nisu bili ispravni, pa su nam naknadno dostavljeni novi tekstovi finansijskih planova. I ove godine nastavilo se sa praksom da se dugo vodi borba ministara u Vladi oko budžeta, a na kraju borba sa ministrom finansija. Zbog tako duge borbe ministara, narodnim poslanicima je na raspolaganju minimum vremena za pripremu za raspravu o budžetu. Nije slučajno što je Međunarodna institucija za istraživanje otvorenosti budžeta OBI svrstala Srbiju među zemlje koju pružaju neke informacije o budžetu, ali u nedovoljnoj meri da bi se on potpuno razumeo i da bi izvršna vlast bila podvrgnuta potrebnim promenama. Prema istraživanju OBI Srbija ima 54 poena i deli 36. mesto sa Ganom. Parlamentarni nadzor nad budžetom ocenjen je kao osrednji zbog manjka vremena za raspravu o budžetu i nerazvijene prakse da se o budžetu raspravlja na skupštinskim odborima u kojima bi mišljenje mogli da daju i predstavnici javnosti. Ono što ni u kom slučaju nije smelo da se dogodi jeste spajanje rasprave o Predlogu budžeta sa ostalim predlozima zakona o kojima sada vodimo objedinjenu raspravu, a naročito je nelogično, van svake pameti da se u istoj raspravi govori i o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Budžet jeste najvažniji dokument ekonomske politike, ali se ne sme potceniti važnost izmena Zakona o PIO. Ovo u najmanju ruku predstavlja krađu vremena, s jedne strane, narodnim poslanicima da govore o ovim važnim zakonima u regularnom vremenu predviđenom Poslovnikom, a sa druge starne vladajuća koalicija krade vreme i građanima Srbije da čuju uglavnom od poslanika opozicije šta je napisano u ovim predlozima zakona i šta ih to očekuje. Očigledna je namera da izmene Zakona o PIO ostanu u senci rasprave o budžetu, jer sve što je njima predloženo ide na štetu građana. Govorio je o tome kolega Jeremić. Nadam se da će biti vremena da kažemo još nešto. S obzirom na to da većina od 126 može sve, ovaj osnovni dokument ekonomske politike biće usvojen ovako kako je napisan, a to naravno da nije u interesu građana Republike Srbije. Predviđeni deficit iznosi 120,5 milijardi dinara. Opet će se potrošiti mnogo više sredstava no što će se sliti u budžet. Međutim, uopšte ne bismo bili iznenađeni da se u toku 2011. godine ispostavi da ni to nije dovoljno i da ovaj iznos mora da bude viši. Planirano je da se u 2011. godini prihoduje 724,4 milijarde dinara, što je za 64,8 milijardi više no u tekućoj 2010. godini. Ovaj plan je nerealan. Jer, iako svakodnevno predstavnike vlasti slušamo da Srbija izlazi iz ekonomske krize, to jednostavno ne odgovara činjeničnom stanju. Iako ćete od početka naredne godine povećati, kako piše u Predlogu zakona, stopu poreza na dodatu vrednost za južno veće, personalne računare i njihove komponente, usluge smeštaja u hotelima, motelima, odmaralištima, domovima i kampovima, iako ćete povećati akcize, mala je verovatnoća da će prihodi biti ostvareni u planiranom iznosu jer je srpska privreda u jako lošem stanju a takođe i većina građana živi u preteškim uslovima i vodi svakodnevnu borbu za opstanak. Ovim povećanjem samo ćete učiniti manje dostupnim građanima pomenute proizvode i usluge i postići ćete suprotan efekat od onoga što ste zamislili. Što se tiče rashoda, planirano je da se potroši 844,9 milijardi u 2011. godini, što je za 65,2 milijarde više no u tekućoj 2010. godini. Polovinu ukupnih rashoda, tačnije 50,59% ili izraženo u novcu 427,5 milijardi čine rashodi za zaposlene i transfer Republičkom fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje. Kada pogledamo tekuće rashode, vidimo da je za subvencije planirano 55,1 milijardi a za socijalnu zaštitu 88,7 milijardi. Struktura rashoda prava je slika stanja u Srbiji i razumljiva je želja gospođe ministra da ona bude izmenjena, a ona izgleda ovako: Država je poslodavac broj jedan; obaveze prema penzionerima Fond nije sposoban da izmiri jer ne može da se napuni koliko treba od zaposlenih i država mora da te obaveze preuzme na sebe. Sve je veći broj korisnika socijalne pomoći, jer mladi ljudi umesto da se zapošljavaju provode godine na tržištu rada a i oni koji rade svakodnevno ostaju bez posla, pa su potrebe za socijalnom pomoći države sve veće. Kako smo čuli od ministra finansija, privreda se sporo oporavlja a u 2011. godini subvencije privredi biće 3,1 milijardi. Srpski poljoprivrednici su u problemima do grla, a subvencije poljoprivredi 20 milijardi. Pomenula sam da je država poslodavac broj jedan. Zaista je među korisnicima budžetskih sredstava veliki broj novih. Nije ni čudo, jer skoro na svakoj sednici Narodne skupštine u ovoj i prošloj godini osnivan je neki novi korisnik, i to uglavnom neki novi organ, paralelan regulatornom državnom organu. Radi se o različitim regulatornim telima, agencijama, komisijama, savetima i drugima. Pomenuću Republičku komisiju za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, Fiskalni savet, Upravu za sigurnost plovidbe, Upravu za transport opasnog tereta i još dosta njih. Kada god ste osnivali neko od pomenutih tela, govorili smo da ćete time samo povećati ionako brojni činovnički aparat i da stvarate skupu državnu administraciju, ali izgleda da je jedino bitno da osnivanjem agencija se obezbedi svojim ljudima dobro plaćen posao, iako se on preklapa sa poslovima pojedinih ministarstava koja inače Ustav priznaje za jedine regularne državne organe. Obezbede se naknade upravnim i nadzornim odborima. Prošle godine smo imali farsu oko donošenja dva zakona o smanjenju broja zaposlenih u državnoj i lokalnoj administraciji. Samo da se podsetimo da je za lokalne samouprave koje ne sprovedu zakon i ne smanje broj zaposlenih u lokalnih administraciji na broj koji je zakonom propisan predviđena kazna koja će se izvršavati tako što se lokalnim samoupravama neće transferisati predviđeni iznos sredstava iz budžeta. A gde je kazna za sve brojne paradržavne organe? Gde je kazna za regularne državne organe koji su jedne ljude otpustili ali su sa drugima zaključivali ugovore o radu na koje nisu imali prava? U kolikoj meri su vršene ove zloupotrebe pokazuje Izveštaj o reviziji nacrta zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2009. godinu. O tome ćemo više govoriti a nadam se da ćemo imati i više vremena u raspravi o pojedinostima. Tu je sve napisano – ko je sa kime zaključio ugovor o radu za poslove koji su inače sistematizovani u samom organu, kolika je vrednost ugovora, pa su pojedinci radili u samom organu i pored toga bili i ugovorom angažovani, drugi su radili u nekom drugom organu, pa su im na ovaj način obezbeđene duple plate itd. Dok se tako raspolaže državnim novcem, među građanima vlada beznađe i očaj. U čitavoj Srbiji se teško živi, a ja ću navesti jedan primer očajnih ljudi sa juga Srbije, koji su imali zaista zapanjujuću ideju. Oni su po ugledu na državu hteli da osnuju jednu agenciju – agenciju za prodaju ljudskih organa. Ova šokantna najava stanovnika Doljevca, opštine koja se nalazi između Niša i Leskovca pre nekoliko meseci je uzburkala čitavu Srbiju. Siromašni građani Doljevca rekli su da u osnivanju ove agencije vide izlaz iz nemaštine. Opština Doljevac je jedan od 40 nerazvijenih u Srbiji. U Doljevcu i okolnim mestima i selima živi između 18 i 19 hiljada stanovnika. Pre deset godina polovina stanovnika u doljevačkoj opštini imalo je posao u fabrikama elektronske i mašinske industriji, duvanskoj industriji i industriji gumenih proizvoda "Vulkan" i drugima u Nišu, a znatan deo radio je u preduzećima i firmama u samoj opštini. Svojevremeno je uspešno radila doljevačka klanica koja je imala oko 250 zaposlenih. Bila je tu i konfekcija i jaka zemljoradnička zadruga. Danas u Doljevcu i drugim mestima radi samo nekoliko stotina ljudi, uglavnom u trgovini i u ekspoloataciji šljunka. U Centru za socijalni rad u Doljevcu materijalnu pomoć dobija oko 350 porodica sa teritorije opštine. Potrebe su međutim mnogo veće. Ovakvo stanje nateralo je ljude da počnu da govore da će osnovati agenciju i prodavati svoje organe. Sećamo se dobrih događaja odsecanja prstiju. To ima simbolično značenje jer svaki častan čovek kaže da sve što je stekao, stekao je sa svojih desetoro prstiju. Odsecanje prstiju znači da od poštenog rada u Srbiji teško da se može živeti. Izgleda da sve ovo ne dopire do očiju i ušiju predstavnika vlasti, jer kada bi dopiralo sigurno se ne bi ponašalo ovako sa novcem svih poreskih obveznika i ne bi bilo ovoliko zaduživanje. Ne bi se zadužile buduće generacije iz godine u godine, a ovde slušamo priče da se vodi fiskalna politika u skladu sa načelom međugeneracijske pravičnosti. Jednostavno, ove priče su u suprotnosti sa činjeničnim stanjem. Pokušalo se da izmene i dopune zakona o PIO budu nedovoljno tretirane u današnjoj raspravi. Zbog nedostatka vremena reći ću samo nešto o izmenama koje se odnose na potreban minimalan staž osiguranika za osiguranika ženu. Ovaj staž povećava se sa 35 na 38 godina. Kada sagledamo sve teškoće sa kojima se većina žena u Srbiji suočava jasno je da ove izmene idu na štetu ženama u Srbiji. Najpre teško je zaposliti se. Mnogo vremena provede se na evidencije nezaposlenih. Kada uspe da se zaposli mnogo žena radi na crno bez plaćenih doprinosa, a u ranijim raspravama o nekim drugim zakonima govorili smo da su žene često manje plaćene za isti posao koji rade i muškarci. Priroda je tako htela da žene rađaju i gaje decu i mali je broj žena koje su u prilici da im decu čuvaju pomoćnice. Više o ovome, ali i o porastu broja raznih oboljenja od kojih često oboljevaju žene, pogotovo mlade, govorićemo u raspravi u pojedinostima, kao i o ostalim predloženim izmenama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Sada je važno samo istaći da će se ovim predlogom zakona promeniti uslovi za odlazak u penziju ljudi koji obavljaju poslove za koje je predviđeni beneficirani radni staž, tj. staž osiguranja sa uvećanim trajanjem. Uslovi će biti pooštreni za većinu ovih osiguranika, jer se podiže starosna granica i povećava se broj potrebnih godina staža osiguranja. S obzirom na to da se radi o posebno složenim poslovima ova izmena nije u interesu pomenutih osiguranika. Na kraju, u svom kratkom obraćanju poslanicima premijer je poručio da predloženi budžet posmatramo profesionalno i odgovorno, oslobođeni stranačke ostrašćenosti. Narodni poslanici Srpske radikalne stranke poručuju premijeru, koji sada nije sa nama, da mi to uvek radimo tako. Svaki predlog zakona koji dođe u Narodnu skupštinu posmatramo i odgovorno i profesionalno i svaka je naša diskusija po neka istinita životna priča bez trunke ostrašćenosti, a sa puno onoga što nam građani kažu. Mi iz opozicije za razliku od predstavnika vlasti i te kako čujemo ono što nam građani govore i to nosimo delom u svojim diskusijama ovde u Narodnoj skupštini. Gospođa Dragutinović nam je u uvodnoj reči saopštila da današnju raspravu doživljava kao borbu u političkoj areni, čak i da to posmatra tako da je za Vladu ova borba ništa u odnosu na međusobnu borbu koalicionih partnera Vlade prilikom izrade budžeta. Pošteno je građanima Srbije reći da je jedino bio važan ishod te međusobne borbe ministara, a ne interesi građana Srbije. Poslovnik Narodne skupštine je napisan tako da u raspravi narodni poslanici iznesu svoje argumente. Na kraju ministar iznese svoju priču i posle toga narodni poslanici nemaju mogućnosti da odgovore. To može stvoriti utisak kod ministra da je pobedio u borbi u političkoj areni, ali građani Srbije pažljivo slušaju sve i većina se prepoznaje u diskusijama poslanika opozicije. Ne mogu ih prevariti priče koje ne odgovaraju svakodnevnici. Žao mi je što su pojedine kolege poslanici iz vladajuće koalicije ispričale svoju priču i sada nisu u sali, a priča im se zasnivala na tome da im se jednostavno ne sviđa što opozicija kritikuje ono što je u Predlogu zakona o budžetu nije dobro. Nekorektno je reći da smo Predlog zakona čitali u mraku, pa govorimo sve crno. Takođe je nekorektno iznositi javno da je u raspravi bilo mnogo retorike, a malo sadržaja. To je relativno, jer ne gledamo svi isto neke stvari. Sve što su rekli narodni poslanici poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke, i što će nakon ove diskusije reći i gospodin Buha je argumentovano i ponavljam istinite su životne priče. Šta god smo amandmanima predložili Vlada bi odbila, jer će naravno nastojati da realizuje ono što je ona isplanirala, a ustupke u vidu prihvatanja amandmana činiće naravno kada je amandman podnet od strane poslanika vladajuće koalicije. Amandmani opozicije na budžet obično budu odbijeni, ma koliko kvalitetna rešenja da sadrže. Kako smo informisani raspravu o amandmanima na budžet vodićemo u utorak, mi ćemo detaljno obrazlagati rešenja koja su predložena i videćemo onda koliko će vlast imati volje da prihvati rešenja koja su zaista u interesu građana. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Milorad Buha ima reč. Vi imate još 16 minuta.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, evo u kasne sate razgovaramo o setu zakona koji su najbitniji u pravnom sistemu Republike Srbije. Ja bi se složio sa pojedinim poslanicima aktuelne vlasti koji su kritikovali vlast i otvoreno rekli da su pojedini zakonski predlozi došli ovde, a da nije raspravljena fiskalna analiza o efektima tih zakona. Nama kao opoziciji godi da predstavnici vlasti kritikuju vlast koja izlazi sa tako neodgovornim zakonskim predlozima. Gospođa Čomić je jasno rekla da ne postoje fiskalne analize o tome zašto je u Zakonu o PDV-u ugrađeno ono što je ugrađeno. Malo kasnije ću malo više govoriti o tome. Predstavnici opozicije, a posebno Srpska radikalna stranka vam godinama ukazuje na to da ne pravite analize, ne samo u fiskalnoj sferi, ne pravite analize ni u ekonomskoj sferi, ni u finansijskoj sferi, ni u privrednoj sferi i gotovo nijednoj drugoj sferi. Nema analiza. Da ima analiza ne bi imali rezultate koje trenutno imamo u društvu. Nama znači ostaje da potvrdimo ono što su predstavnici vlasti rekli. Da li bi se takođe složio da je najveća odgovornost zbog čega Predlog budžeta nije došao u Skupštinu onako kako nalaže Zakon o budžetskom sistemu? Prvi novembar je krajnji rok da se on pojavi ovde. Ali se ne slažemo u sledećem – da ministar finansija pored živog predsednika Vlade saziva sednicu Vlade. Predsednik Vlade jasno zna obavezu u pogledu budžeta. Ministar finansija ima prethodne radnje koje mora preduzeti u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, napraviti nacrt, na vreme dostaviti Vladi, usaglasiti sve. Imamo jednu kariku MMF, to je policajac koji određuje sve, a bez obzira na to mora se ispoštovati zakonski rok. Ovde mora da se osvrne kritički i na predsednika Skupštine. Predsednik Skupštine ima zadatak shodno Zakonu o finansijskom sistemu, Zakonu o Skupštini, Poslovniku Narodne skupštine da sazove konferenciju za štampu 1. kada nije došao budžet ovde, time predsednik Skupštine gradi svoj autoritet, štiti zakonitost i ustavnost ovoga doma, ove skupštine. Gospođo Dejanović vi to niste učinili, vi ste to morali učiniti, vi morate ovako neodgovornu Vladu upozoravati na njene zakonske obaveze. Pored toga mi smo redovno ovde predstavnici aktuelne vlasti otvoreno ukazuju da Ministarstvo za finansije i Vlada krše Ustav. To čine predstavnici Saveza vojvođanskih Mađara, Lige socijaldemokrata itd. O tome se ćuti. Ustav se krši. To je nesporno. Što se tiče prihoda koji pripadaju Autonomnoj Pokrajini Vojvodini, Ustav je tu jasan i decidan, krše se. Ali nije to samo kršenje kod Ustava. Kršimo i jedan set zakona koji je sada važeći u pravnom sistemu Republike Srbije, Zakon o budžetskom sistemu. Evo rekao sam oko obaveze Vlade da dostavi Skupštini 1.11. Petnaestog sedmog tekuće godine u Skupštinu mora doći Predlog završnog računa. Da li ga je ova vlada dostavila. Nije. Zbog čega? Zašto se krši zakon? Gospođo Dejanović, da li ste se vi ikad zapitali zašto to nije došlo? Vi kao predsednik parlamenta ste u obavezi, položili ste zakletvu i morate štititi zakonitost, upozoriti Vladu na njene obaveze ako je ona neodgovorna. Dalje, ova vlada otvoreno čini i krši zakone o odbrani, obaveza je da izdvoji prema Zakonu o odbrani 2,4% BDP u budžetu i da to pripadne Ministarstvu odbrane. Da li je to učinjeno? Nije. Da li je prekršen Zakon o finansiranju lokalne samouprave? Prekršen je. 1,7% BDP-a pripada lokalnoj samoupravi. Hvalite se ovde, izgledi su vam 25% više nego prošle godine. Nije tačno. Vi ste izneli onoliko koliko nalaže zakon. Ove godine lokalna samouprava je morala dobiti, odnosno po ovome budžetu za 2011. godinu lokalna samouprava je morala dobiti 58 milijardi. Koliko je dobila? Dobila je 31 milijardu. Krše se zakonski propisi o javnim nabavkama. Prošle godine u ovo vreme smo usvojili Zakon o masovnom broju radnika u državnoj upravi u lokalnoj samoupravi. Ta dva zakona se krše. Jasno je, Zakon o maksimalnom broju radnika u državnoj upravi je odredio maksimum – 28.400. Koliko ih sada ima? Preko 30.000. Sindikat kaže da ih ima i više od 31.400. Po ovome što predlažete, vi to i dalje povećavate. Nekoliko hiljada. Samo ovaj parlament, Skupština povećava broj za 62 izvršioca. Kako, kada postoji zakon? koga obavezuje zakon? Koliko ste po ovom zakonu smanjili broj radnika – 720 i nešto. Koliko ste morali – 2.800. Koliko je to u lokalnoj samoupravi – 5.600. Koliko ste ih otpustili – ni 1.000. Vidite kako se vi igrate sa zakonom. Krše se zakoni o javnom dugu o privatizaciji, sada nemam vremena da sve to elaboriram itd. Ovde se stvara jedna idilična slika o deficitu. Otprilike, deficit, suficit, to vam je isto – tri milijarde, 30 milijardi, 120, 140 miliona, pa to je, gospođo Dragutinović, sada ste stigli, za vreme od kako ste na vlasti u ovih 30 meseci, deficit države sa ovih sedam budžeta je preko četiri milijarde evra. Zbog javnosti moram naglasiti četiri milijarde evra, 440 i nešto milijardi je ukupan deficit države. Ova cifra se morala pokriti. Kako? Zaduživanjem u inostranstvu, zaduživanjem na domaćem tržištu. Sada ću vam pročitati šta se sve moglo, potrudio sam se malo da preračunam šta se moglo sa tom cifrom od četiri milijarde evra za ovih 30 meseci napraviti, da smo bili u suficitu ili manjem deficitu. Moglo se zaposliti 400.000 radnika. Ako treba, objasniću vam kako. Mogao se napraviti auto-put u dužini od 2.000 kilometara, od prilike do Moskve, sa 30 meseci do Moskve. Mogli smo napraviti 15 mostova kao što je ovaj most u Beškoj. Mogli smo napraviti vodovod u dužini od 12.000 kilometara do Tokija. Vodovod do Tokija, da pomognemo Japancima. Tolika je vrednost. Mogli smo da napravimo 15.000 autobusa, 1.750 kilometara kanalizacije, do Pariza itd. To je vrednost onoga što je država potrošila. Ona se zadužila. Zašto? Zato što vi, gospođo Dragutinović kažete da se deficit nema odakle namiriti nego iz dva izvora. Jedan je strano zaduživanje, a druga je privatizacija. Kolika je vrednost zaduživanja? Sve je dug. Privatizacija u 2008, 2009. i 2010. godini nije bilo, možda će sada "Telekom" biti prodat, ali šta ćemo posle toga? iz čega namiriti sve ostalo? Kakve poruke šaljemo narodu i građanima Srbije? Probaću to da prezentujem kroz izjave predsednika Republike. U "Novostima" 12.11.2010. godine predsednik kaže – Mere štednje u državnim institucijama biće rigorozne. Niko na vlasti u periodu krize ne sme primati veće plate. Sutradan, po toj njegovoj izjavi, izađe ministar ekonomije i kaže – s obzirom da smo izašli iz krize, povećaćemo plate shodno porastu PDV. Napravljena je ozbiljna analiza, to je 11 mesec. Sada tačno znamo da će to biti 1,55. Dan posle toga, dva dana posle izjave predsednika, predsednik Vlade kaže – s obzirom na ekonomsko finansijske pokazatelje i podacima za 10 meseci, povećaćemo plate. Mi se igramo. Predsednik Republike kada kaže – štednja i da će biti vrlo rigorozna i nema povećanja plata, da li to nekoga obavezuje? To ne obavezuje nikoga. Najmanje ministra ekonomije i regionalnog razvoja. Predsednika Vlade i ministra finansija. Posle toga, kada je ministar ekonomije i regionalnog razvoja izašao sa podacima da rast BDP toliki, bez ikakve analize je to napravio. Isto tako je izašao i prvi ministar, a onda i svi predstavnici vlasti, ministri itd. i državni sekretari imamo povećanje i onda su počela licitiranja. Te će biti 5%, te će biti 6%, te ćemo 8% itd. To je lupanje prazne slame bez ikakvih pokazatelja. Moram se složiti sa predstavnicima vlasti da ova vlast ne radi nikakvu ekonomsku, monetarnu, finansijsku, privrednu i drugu analizu. Nema te analize, ovo je obično lupanje. Ovde je danas premijer izašao sa dva principa na kojima se zasniva ovaj budžet. Jedan je štednja a drugi je razvoj. Da vidimo štednju. Gde štedimo? Koliko nam je projektovana javna potrošnja – 45%. Da li idemo u povećanje zarada u 2011. godini? Idemo. Vršićemo ukupno sa ovom, u toku ove godine, još jednu dve korekcije. Šta kaže guverner NBS, šta on očekuje u prva dva kvartala? Povećanje potrošačkih cena od čak 15%. U drugoj polovini godine doći će do smirivanja, pa će to biti negde u relaciji, ono što je projektovano 4,5 plus minus 1,5%. Tvrdim da se ne može zaustaviti, ukoliko inflacija bude i porast cena na malo u periodu dva kvartala. Ne može se 15% vratiti na 4%, odnosno 6%. Imaćemo i tu iskakanja. Projektovana stopa javne potrošnje je 45%, a ići će na 50%. Ako nam se budžet bude punio kao što se punio 2010. godine, ne može bolje, imaćemo daleko manje prihode, odnosno prinose u budžet. To ste vi ovde jasno i pokazali. PDV u zemlji ste projektovali u 2010. godini, po budžetu za 2010. godinu na 132 milijarde, pa ste je u rebalansu skinuli na 112, 20.180.000.000 evra. Šta se desilo? Nemamo proizvedenih roba i usluga ili su na crnom tržištu. Crno tržište nam je 40%, možda čak i više od ukupnog obima prometa i proizvodnje roba i usluga. Kakav je odnos između PDV koji dolazi po osnovu prometa roba na domaćem tržištu i onoga što dolazi iz inostranstva – 1:2. Mi smo zemlja koja je zavisna od uvoza. Bez uvoza ne možemo da živimo. Uništili smo privredu i sada smo osuđeni na to da uvozimo. To se vidi, projekcija je vaša, PDV u zemlji je 118 milijardi, PDV iz uvoza je 235 milijardi, duplo više. Nadalje, ono za šta se zalaže SRS – ozbiljna štednja. Ukazujemo na to godinama, bez štednje nema ozbiljnog zaokreta u privredi Srbije, ni u društvenom životu Srbije. Morate oporezovati of-šor kompanije, ono što ste najavljivali. Nema zakona o oporezivanju of-šor kompanija. Morate oporezovati sve ono što oporezuju zemlje u regionu. Hrvatska i Mađarska su krenule u oporezivanje i donošenje propisa kojima se oporezuju banke i monopolisti. To je obaveza ove države, bez toga nema života Srbije. Šta dalje morate napraviti? Morate zaustaviti sve one tokove u javne nabavkama. Vensen Dežer vam je otvoreno rekao da se 25%... (Predsednik: Moraću da vas zaustavim pošto je vreme, završite misao.) Hvala. Jasna je poruka Vensen Dežera – 25% javnih nabavki ode u privatne džepove. To je milijarda evra. Milijardu evra ubacite, jer se napumpavaju javne nabavke. Milijardu evra ubacite u budžet, evo, gotovo da ste pokrili ovaj deficit koji imate u ovom budžetu. Oporezujte bankarski sistem, oporezujte monopoliste. Nemate deficit. Imate suficit. Iz tog suficita jasno ćete moći podmirivati i zapošljavati. Zaustavite one negativne tokove, itd. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili bilo ko ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika? Gospodin Perić Đuro ima reč.
Poštovana gospođo predsedniče, uvažena gospođo ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, retko koji predlog zakona u mandatu ove vlade je izazvao tolike kontraverze, nedoumice i polemike u javnosti kao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Međutim, sasvim je opravdan razlog za donošenje ovakvog zakona jer to proizilazi iz potrebe daljeg sprovođenja reforme sistema penzijskog osiguranja koji je započet 2002. godine, kao što smo čuli, pa onda 2003. i 2005. godine i sada ovaj. Svako ovo donošenje i promene u zakonima donosili su i određene mere koje su bile takve da su pomagale reformu sistema na određen način. Navešću samo po jedan ili dva elementa koji su bitni za te promene. Godine 2002. je promena načina usklađivanja penzija napuštanjem zarada, kao jedinog načina za usklađivanje penzija i uvedena je tada tzv. švajcarska metoda. Bitno je i to da je povećana starosna granica tada za tri godine, za muškarce 63 godine, a za žene 58 godina. Godine 2003. je stopa doprinosa za penzijsko osiguranje radikalno smanjena sa 32% na 18% i uvećan je novi metod obračuna penzija kroz tzv. lični bod. Godine 2005. je napuštanje švajcarske metode, ali zbog teškoća koje su bile kod sredstava, stopa doprinosa je povećana sa 18% na 22%, ali ni to nije moglo mnogo da pomogne, a uz drugu meru koja je takođe značajna je ponovno povećanje starosne granice za muškarce na 65 godina, a za žene na 60, što je i sada važeće. Međutim, situacija u penzionerskoj populaciji je bila vrlo teška u to vreme, pa je zbog pogoršanog položaja PUPS u jesen 2008. godine insistirao na vanrednom povećanju penzija za 10%, zašta smo često puta bili kritikovani mnogo. Ova vanredna povišica je redovno usklađivanje u oktobru 2008. godine od 4%, kao i pomoć od 5.000 dinara za 1.300.000 penzionera ove jeseni, uz značajnu socijalnu pomoć koju pojedine lokalne samouprave u nekim jačim centrima, kao što je Beograd, Niš, Novi Sad i drugi, daju penzionerima sa nižim penzijama, znatnu socijalnu pomoć, npr. u Beogradu se to kvartalno daje po 4.000 za penzije do 15.000 i ima ih oko 76.000 u Beogradu. Ipak proizilazi da su se do sada preduzete mere, mislim, kroz sve ove promene koje su vršene, i pored određenih pozitivnih efekata pokazale nedovoljnim za trajnije prevazilaženje problema čije rešavanje je od značaja za dalje funkcionisanje sistema penzijskog osiguranja, a što ukazuje na nužnost daljeg reformisanja sistema u Republici Srbiji i u tom smislu potrebna je izmena i ovog zakona koji je danas pred nama. Treba posebno podvući da je zbog promena u demografskoj strukturi stanovništva, što je vrlo bitno, neophodno dalje prilagođavanje prava iz penzijskog osiguranja kao jedan kontinuirani proces. U vezi sa tim, želja i cilj delovanja PUPS nije da se bavi samo kratkoročnim rešavanjem problema, mada se nekad i to mora činiti, već da se pokuša stvoriti jedan održiv sistem penzijskog osiguranja koji će biti samostalan, otporan na trenutne negativne uticaje i što je najvažnije, da bude efikasan u ostvarivanju stečenih prava naših najstarijih sugrađana. Zato se PUPS intenzivno angažovao i kod priprema ovog zakona koji je danas pred nama. Zadržao bih se samo na nekoliko važnijih elemenata u ovim predlozima, zbog kratkoće vremena samo na par njih, da kažem da se menjaju uslovi za sticanje prava na starosnu penziju, odnosno postupno podizanje uslova za sticanje prava, tako što bi se starosna granica od 53 godine postepeno povećala na 58 godina, do 2020. godine, što se često gubi iz vida kada se govori o tom jednom dužem periodu, a ne o trenutnom dešavanju, a uslov u pogledu staža osiguranja za žene sa 35 godina na 38 godina, ali od 2013. godine, što su netačne i zlonamerne informacije koje su se pojavile u nekim dnevnim listovima, da će već od 1. januara 2011. godine početi pomeranje staža za žene za četiri meseca. To su potpune dezinformacije. Međutim, treba napomenuti da se u brojnim evropskim državama starosna granica za žene izjednačava sa starosnom granicom za muškarce i čak postavlja i iznad 60 godina, u nekim i na 65 godina, i za muškarce i za žene. Najnoviji talas reformi penzijskog sistema širom Evrope, Rumunija, Hrvatska, Slovenija, Grčka, Francuska, za rezultat upravo ima podizanje ove starosne granice. U Francuskoj npr. je, kao što znamo, nedavno postavljena čak na 67 godina, pa i tamo je jedan dobar ekonomski sistem, to se ne može osporiti, ali kao što se vidi, i tu se moraju preduzimati ovakve mere da bi se taj sistem održao koliko je to moguće. Stav poslaničke grupe PUPS je da u ovom trenutku kod nas ne postoje uslovi da se starosna granica dalje podiže, odnosno da je treba zadržati na nivou od 65 godina za muškarce, odnosno 60 godina za žene. Treba imati u vidu da je životni vek kod nas niži nego u mnogim drugim državama, da je položaj žena u društvu tradicionalno lošiji i sa više obaveza, da su imale niže zarade, bile manje zaposlene. Na koncu, za oba pola od 2002. do 2011. godine podignuta starosna granica je pet godina. Mislimo da je potrebno istaći da su u toku pregovora sa delegacijom MMF njihovi predstavnici predlagali da minimalna starosna granica za odlazak u penziju za oba pola bude postavljena na 60 godina života i 40 godina staža osiguranja. Pri tome bi se odlazak u penziju pre navršene 65 godine života tretirao kao odlazak u prevremenu penziju i ona bi bila trajno smanjena za svaku godinu razlike između trenutnog odlaska u penziju i navršavanja 65 godina života. Naša strana, logično, nije prihvatila ovakve predloge MMF. Smatram da je neophodno ukazati na još jedan detalj koji zapravo nije bio predmet ovih izmena i dopuna zakona. U javnosti je bilo priče da će se ovim izmenama i dopunama penzije drastično smanjiti, čak smo i danas to slušali u nekoliko navrata. Svako ko je čitao predlog ovog zakona zna da to nije tačno, jer u odredbama koje se tiču načina izračunavanja iznosa penzija nije promenjena ni jedna jedina zapeta. Penzije će i nakon usvajanja ovih izmena biti izračunavane na isti način, tako da nema nikakve bojazni da će one biti smanjene. Za postojeće korisnike penzija svakako je najvažnija stvar usklađivanje penzija. Kao što znamo, tu je bilo dosta govora i danas po ovim godinama i sledeća, 2012, 2013. godina, tu su određene formule, ne bi ih sada ponavljao, ali najbitnija stvar u svemu je da će se penzije usklađivati sa zaradama u javnom sektoru za to vreme i da će se deliti ista sudbina. Mada se usklađivanje penzija vrši na osnovu podataka republičkog organa nadležnog za poslove statistike, imam utisak da su prognoze stopa rasta potrošačkih cena koje se pojavljuju u javnosti isuviše niske i po malo zbunjujuće, s obzirom na stalne talase povećanja cena veliki broj roba i usluga, pa bi trebalo videti kako će to, sve da teče u narednoj godini. Što se tiče naše poslaničke grupe ona potpuno podržava predloge vezane za najmanju i najvišu penziju. O tome smo danas imali u replikama reči, pa neću to sada ponavljati. Tako da je možda najznačajnije što će ova najviša penzija da se smanji, u tom smislu što će sa koeficijenta 4 preći na 3,8% i na taj način će se smanjiti raspon od 9,3 prema 1 na 8,5 prema 1. Predlogom zakona ozbiljno se prišlo i rešavanju problema osiguranika sa stažom osiguranja koji se računa sa uvećanim trajanjem. Važno je tu napomenuti, zarad mnogobrojnih pogrešnih i malicioznih komentara u javnosti, da predlože izmene zakona neće dirati u sadašnja rešenja vezana za kategoriju osiguranika kojima se 12 meseci rada računa kao 18 meseci staža. Dakle, pripadnici ovih profesija, rudari, piloti, balerine, i dalje će ići u penziju sa 50 godina života, kao što je i bilo. Kod ovog problema beneficiranog staža ima dosta i zloupotreba koje su se pojavljivale, pa čak mislim da i u ovom zakonu ima na nekim mestima gde se kaže – pripadnici te i te službe, međutim, pripadnici službe su svi oni koji su zaposleni, ali ne mogu svi da dobiju taj beneficirani staž. Oko potrebnih sredstava je već bilo reči i o tome smo govorili kada je bila diskusija oko rebalansa budžeta. Tu se radilo i o tome šta se izvršilo od reformi u Fondu PIO. Mislim da se precenjuje ta uloga fonda, bar sada kako je koncipirana, a čuli smo danas maltene da taj fond treba da bude glavni generator svega toga što treba da se radi u reformi sistema. Međutim, on za sada nije tako koncipiran do kraja i oko toga se da dalje razgovarati, kako ćemo ići što se tiče tog fonda. Problema ima dosta i oko doprinosa, oko sive ekonomije itd. Rekao bih još kakva je uloga MMF u penzijskoj reformi kod nas. Ova reforma predstavlja sastavni deo paketa obaveza za dobijanje kreditnog aranžmana, zbog velikog izdvajanja iz budžeta za finansiranje redovne isplate penzija. Iz tog razloga tekuća faza reforme PIO raspravljana je tokom sastanka sa MMF. Osnovni cilj reforme, pa i razgovora sa njim bio je obezbeđenje dugoročne ekonomske održivosti sistema penzijskog osiguranja. Moram da naglasim da se često pogrešno u javnosti predstavlja da je maltene MMF bukvalno diktirao mere koje su se našle u Predlogu zakona, što nije tačno. Istina je da su predstavnici MMF izneli svoje predloge za dalju reformu penzijskog sistema, koji su bili znatno oštriji od kasnije dogovorenih, sa ciljem da pomognu u definisanju konkretnih rešenja, ali su se saglasili sa merama koje im je izneo potpredsednik Vlade dr Jovan Krkobabić, a koje su kasnije uključene u Predlog zakona. Kada je u pitanju usklađivanje penzija, postignut je dogovor o principima kojih se treba držati prilikom definisanja konkretne formule, sa usklađivanjem penzija u narednom periodu. Prihvaćeno je, što je najbitnije, da penzioneri treba da dele sudbinu zaposlenih, kao i društva u celini. U skladu sa tim dogovoreno da će naredne dve godine, dok se privreda još oporavlja od posledica krize, i dok se beleže skromnije stope rasta, penzije biti usklađivane na isti način kao i zarade u javnom sektoru. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč ministarki dr Diani Dragutinović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, koliko god vas ima u ove kasne sate, mnogo je tema danas pokrenuto, mnoga su pitanja postavljena i ja znam da prava rasprava tek predstoji kada budemo govorili o pojedinostima, ali bih ipak volela da se osvrnem i da odgovorim na neka pitanja, naročito na neke stavove koji su bili pristrasni, koji su bili netačni, nenamerno ili namerno, jer sa njima teško da mogu da složim. Bilo je veoma efektnih izlaganja, a naročito jedno koje je govorilo o rezultatima ove Vlade u odnosu na rezultate onih prethodnih. Lepo je bilo sistematizovano, zaista. Postoji sedam razloga zašto nam treba nova, a ne ova, ili rekonstruisana. Pretpostavljam da se misli na isto vino u staroj boci. Dakle, veoma lepo sistematizovano. Usput, možda nenamerno, izneti su stvarni podaci koji nisu bili tačni i ja ću se samo na njih osvrnuti. Dakle, jedna od teza narodnog poslanika je bila da je 70% budžeta zapravo budžet MMF. Podsetila bih sve nas zajedno ovde, svi vi dobro znate, dugo ste u ovim klupama, a ja dugo sa knjigama i znam šta treba da predstavlja budžet, dakle, rashodi se dele na diskrecione i nediskrecione. Nećete verovati, bila sam dovoljno uporna da analiziram sve budžete Republike Srbije od kraja 80-tih godina do ovog poslednjeg. Učešće diskrecionih i nediskrecionih rashoda gotovo je identično za sve vlade u Srbiji, one pre 2000. godine, ove posle, one koje su bile nekad na vlasti i više nisu. Dakle, učešće tzv. nediskrecionih rashoda iznosi između 87 i 90% budžetskih rashoda. Učešće diskrecionih između 10 i 13%. Zašto vam ovo govorim? Zato što postoje, to kaže teorija, rashodi koje je teško promeniti u kratkom roku, a to jesu i penzije i plate i invalidnine i kompenzacije za nezaposlene i kompenzacije za bolesne. Kada tome dodamo otplate dugova, programe subvencija i poljoprivrede i železnice, koji se svuda u svetu subvencionišu, onda zaista vidite da je 90% rashoda nekako unapred predodređeno. Dakle, nije tačno da je 70% izdataka definisao MMF, on se fokusirao na onih 10% tzv. diskrecionih rashoda. Možemo govoriti da je suviše mnogo diskrecija u rukama jedne vlade kada ima 10% rashoda budžeta ali, opet kažem, vršila sam veoma pažljivo analizu i videla sam da je to vrlo stabilan broj. Brojevi su čudo. I način poređenja je čudo. Znači, postoji metodologija koja kaže da ipak treba da porediš istu stvar, naročito je opasno kada upotrebljavaš brojeve, a ti brojevi isto ne znače. Dakle, ovde mi nije bilo prijatno da čujem da sam onaj ministar finansija i član Vlade koja je devet puta povećala budžetski deficit Republike Srbije. Dakle, mogu da kažem, mi možemo to da proverimo zajedno, koga to zaista interesuje, koliko je povećan budžetski deficit Republike Srbije, koliko je ministar finansija i Vlada u celini povećala budžetski deficit. Dakle, 2007. i 2008. godine, kada gledamo neki prosek, budžetski deficit ili ukupan fiskalni rezultat bio je oko 2,6% društvenog proizvoda, ukoliko koristimo istu metodologiju. Budžetski deficit u periodu 2010.-2011. godina iznosi 4,8 odnosno biće 4,1% društvenog proizvoda. Dakle, najviše dva puta. Ne kažem da je to malo, ali nije devet puta. Dakle, budžetski deficit je bio 10,4 milijarde u periodu koji ste pomenuli, ove godine će biti značajno manji od dozvoljenih 148. Samo budžet, kad ne govorimo o konsolidovanoj državi, bio je 50 milijardi dinara deficit. Danas će biti manji od 120. Interesantno je bilo da je bilo poslanika koji su kritički, verovatno u odnosu na ministra finansija, primetili kako je ministar najavljivao, a nije sproveo poreske reforme. Za poresku reformu potrebna podrška, a i vaša diskusija je, poštovani narodni poslaniče, pokazala da ni vi niste za reforme. Znači, vi ste kritikovali akciznu politiku i politiku PDV, dakle poreza na potrošnju, poreze za koje se zaista smatra da njihova promena, da ne kažem povećanje, najmanje negativno utiče na ekonomski rast pored poreza na imovinu. Vi niste kritikovali promene akcizne politike i PDV sa aspekta pravičnosti, a to ste mogli sa aspekta ekonomske efikasnosti, to ste mogli sa aspekta međunarodne konkurentnosti. Takođe, od strane nekih drugih poslanika, koji su kritikovali rast stope PDV i akciza na pojedine proizvode, a istovremeno su kritikovali pad carinskih stopa, znate, empirijsko iskustvo je pokazalo da pad carina povećava spoljno-trgovinsku razmenu, a veća spoljna-trgovinska razmena na kraju uvek ima veću produktivnost i veći društveni proizvod. Konkurencija je ta koja čini društvo da napreduje. U sportu Srbi vole konkurenciju, ne u ekonomiji. Ne mogu to da objasnim. Shvatila sam po ko zna koji put da nikad nije vreme za poreze. Doduše, kako je autorka meni dragog romana "Prohujalo sa vihorom" rekla: "Ni za smrt, ni za stvaranje porodice". Dakle, uvek je lako kritikovati poreske stope. Naravno da je uvek bolje da poreske stope budu niske, a ne visoke. Pošto već volimo poređenja, ne bi bilo loše, kad već poredimo zarade i inflaciju i ekonomski rast i javni dug, možda bismo mogli porediti i poreske stope u Srbiji u odnosu na neke druge zemlje. Mislim da imam sve vreme ovog sveta, nisam umorna, a onaj ko je umoran ili nezainteresovan, naravno, uvek može da izađe. Ono što je posebno negde meni ostavilo gorak ukus jeste diskusija samo iz jednog ugla. Dakle, svi oni koji su kritikovali poreske stope u Republici Srbiji i izmene poreskih zakona, uvek su govorili samo o povećanju i nijednom nisu spomenuli smanjenje, a ja govorim da je uz budžet bio paket poreskih zakona i da je taj paket poreskih zakona u svojoj ukupnoj sumi bio potpuno prihodno neutralan. Treba da porastu akcize na cigarete, mali broj proizvoda PDV ali, na drugoj strani, smanjuju se stope poreza na prenos apsolutnih prava, na poklon i nasleđe i porez na mobilne telefone. Imali smo rast prihoda na jednoj strani od šest milijardi, gubitak od šest milijardi. Znači, niko ne plaća više. Nije samo u zemlji Srbiji razgovor o porezu omražena tema. Naravno, imamo reč, nasleđenu, da se radi o haraču i pokušavam da objasnim zašto toliko onaaj ko govori o porezima je toliko nepopularan i izložen kritici. Moguće je zato što verovatno niko od poreskih obveznika ni mi kao građani, pojedinci ili kompanije, ne vidimo jasno vezu između troškova, dakle, plaćanja poreza i one usluge koje dobijamo. Zato mi postaje potpuno jasno zašto onaj ko govori o porezima ne može imati ničije simpatije. Jasno se vidi ko bi bio dobitnik, ko je gubitnik. Gubitnici su uvek glasni, dobitnici ćute. Nije samo slučaj za Srbiju da je najviše omraženi porez, tako da kažem, porez na imovinu. Zašto? Zato što ljudi nikada nisu zadovoljni procenjenom vrednosti svoje imovine. Jedan moj kolega na fakultetu, koji je u skorije vreme počeo da se bavi budžetskom politikom, ispričao mi je jedan lep detalj. On misli da bi bilo dobro da porez na imovinu pojedinci, odnosno kompanije prijave, znači, samostalno odrede vrednost svoje imovine, plate porez na vrednost koju su samostalno ocenili, ali onda da budu spremni da prodaju tu imovinu po istoj ceni. Zašto nismo zadovoljni i zašto najviše od svih poreza mrzimo porez na imovinu? Zato što, za razliku od drugih poreza, recimo PDV, akcize, koje plaćate svakodnevno ili zato što, za razliku od poreza i doprinosa na zarade, vi ne vidite da plaćate jer to poslodavac za vas to plaća, kad se plati porez na imovinu, to je vrlo primetno i uvek izazove šok. Naravno, ovo jeste porez gde vi uvek možete naći primere regresivnosti, da neki vlasnici veoma vredne imovine imaju malo novca i ne mogu to da plate i uvek možete naći primere da država o nekome ne brine. Naravno, volim poređenja i ima ih dve vrste. Znači, kroz vreme i sa drugima u istom vremenskom trenutku. Činjenica je da, bez obzira koliko volela sport i imala izuzetne sportske sposobnosti dok sam bila mlada, teško bih sad mogla da poredim svoju fizičku kondiciju sa kondicijom svoje ćerke. Na drugoj strani, za gospođu koja ima 50 godina, mislim da bi mogla lepo da se poredim kada su sportske veštine u pitanju. Zašto vam to kažem? Zato što je krajnje metodološki pogrešno da poredite ekonomske rezultate iste države pre i tokom krize, već samo sa drugim državama tokom krize. Kao što je neko od vas baš lepo rekao, Srbija nije izolovano ostrvo, najčešće je dobro da nije. Ne bismo ništa imali protiv da sada to jeste, ali nije. Neko je rekao da jedino što je izvesno jesu dugovi. Na to bih dodala – dobro je da bude izvesna ta fiskalna politika, dobro je da znamo u napred koliki će biti fiskalni deficit, dobro je da znamo u napred koji su nam okviri zaduživanja. Zaduživanje je zaista važan način finansiranja deficita svuda pa i u Srbiji, pa ipak zaduživanje sa aspekta ko treba i ko će zapravo da plati teret duga kontraverzno. Za to je izuzetno važno poći od principa dobijene koristi. Ako buduće generacije imaju koristi od sadašnje fiskalne politike, onda treba da podele teret plaćanja dugova. Sigurno je, ekonomska istorija je to pokazala, postoje usponi i padovi ali kroz vreme su ljudi sve bogatiji. Ako se očekuje da buduće generacije budu bogatije, normalno je da podnesu deo tereta. Svi vi dobro znate da se od Drugog svetskog rata nije desilo da toliko mnogo zemalja se u tako kratkom vremenu toliko mnogo zaduži. Šta je alternativa? Da to nisu uradile, kriza bi bila dublja i duže bi trajala. Hoću sve nas zajedno da podsetim nekih standarda, voleli mi standarde ili ne, gornja granica manje zaduženosti, doduše gornja granica je 48% društvenog proizvoda. Koliko ovaj budžet RS stimuliše, subvencioniše, podstiče privredu? Najveći deo kritika, kada su subvencije u pitanju, bilo je posvećeno subvencijama u poljoprivredi. Opet govorim, namerno se izbegava da se navede činjenica da postoji više izvora od dakle se poljoprivreda subvencioniše. To jasno stoji u ovom našem budžetu i ko god hoće da pogleda tu kategoriju 451 koja kaže – subvencije poljoprivredi, pa ih sve sabere sa svih izvora, videće kolike su subvencije u poljoprivredi. Pogledala sam subvencije u poljoprivredi u periodu od 2000. godine do danas. Mogla bih da kažem par brojeva, a predlažem da ih proverite vi. U periodu od 2003. do 2006. godine subvencije u poljoprivredi su bile u proseku godišnje iz svih izvora 12 milijardi dinara, 2007. 16, a u periodu od 2008. do 2011. godine 25 milijardi dinara. Inače, ukoliko gledate prosek tranzicionih zemalja, da ne kažem prosek EU, to je između 0,65 i 0,75 društvenog proizvoda, upravo onoliko koliko ulažemo poslednje tri godine. Jasno mi je da nikad nije dovoljno.
Gospodo poslanici, zaista bih vas zamolila, izvinite gospođo ministar, gospođa ministar je toliko pažljivo slušala vaše učešće u raspravi, zaista bih vas zamolila, gospodo poslanici, gospodo džentlmeni, da ukažemo dužno poštovanje ministarki koja zaista krajnje savesno argumentuje svaki detalj koji ste potencirali u vašim sadržajima u učešću u diskusiji. Zaista bih zamolila da me ne dovodite u situaciju da pri kraju radnog dana izričem određene mere.
Navikla sam i na studente kao publiku, ali moram da vam kažem da su oni pažljiviji. Najvažnije je da deca budu bolja od nas. To treba da bude naš zajednički zadatak.
Gospodine potpredsedniče, zaista od vas očekujem da pomognete povremeno u vođenju sednica, a ne da kompromitujete atmosferu.
Bilo je govora i o kapitalnim izdacima i sa izvesnom dozom podsmeha govoreno o izdacima kapitalnim koji su predviđeni za ovu godinu, a to je 32 milijarde dinara u odnosu na neku raniju godinu, mislim da je to bila 2007, kada je bilo potrošeno 65 milijardi dinara. Umesto prostog poređenja budžetskog prostora, koji je bio obezbeđen za kapitalne investicije, možda bi bolje bilo da vidimo šta smo zaista učinili sa tim novcem od 65 milijarde dinara i šta se zaista čini sa ovim novcem od 32. Nije novac jedino bitno, bitno je šta za taj novac dobijate. U krajnjoj liniji, ovo su samo budžetska sredstva. Namerno zaboravljate da sto milijardi dinara međunarodnih finansijskih institucija je obezbeđeno za krupne investicione projekte. Opet su mi stavljane u usta reči koje nisam izgovorila, prilično, ne znam čak ni kako bih rekla, zvuči, citirana sam da sam šest sati pre usvajanja Nacrta budžeta u Vladi RS rekla da taj nacrt nisam videla. Istoga dana je revizor podnosio svoj izveštaj i rekla sam da revizorski izveštaj nisam videla, to je bilo tačno. Kako da ne vidim Nacrt budžeta koji priprema Ministarstvo čiji sam ministar? Za Kraljevo će biti izdvojeno dovoljno novca, oko 400 miliona dinara ove godine. Sledeće godine milijarda sredstva je obezbeđena na pozicijama različitih ministarstava, NIP, infrastrukture, životne sredine i Ministarstva rada. Neko je rekao da je MMF kritikovao ekonomsku politiku Vlade. Možda ne bi bilo loše da vas podsetim, a pretpostavljam da ste svi pročitali, da je zaključena Šesta revizija aranžmana, da je ocenjeno da je program dobar, da je fiskalna politika u skladu sa dogovorenom, da je penzijska reforma korak u pravom smeru, da je ekonomski rast pre svega zasnovan na izvozu i da je inflacija iznad cilja za šta se preporučuje oštrija restriktivna politika. Da li je ovo povratak u prošlost? Bilo je manjih ali i većih vlada, neke su imale i 36 članova. Ali, ako gledamo tehnički i metodološki, nije bilo budžeta koji je preciznije oslikao budžetsku poziciju Republike Srbije. Budžet jeste više od brojeva, ali negde važi pravilo – što više brojeva, ipak, više informacija. U osnovi, svima vama sam dala mogućnost da kritikujete. Bilo je budžeta i sa 250 stavki, takođe bez revizorskog izveštaja. Danas ih ima preko 5.000. Neko od vas je tolerisao kašnjenje budžeta i procikličnu fiskalnu politiku kada je bio na vlasti, a danas ne toleriše kašnjenje budžeta i kontracikličnu politiku, iako je to manje zlo. Bilo je jedno pitanje – da li bih nekom od svojih kolega, dopalo mi se pitanje, poverila svoj porodični budžet? Ne bih da uvredim neke kolege ovde koje neću spomenuti, ali sigurno bih ministru Đeliću i ministru Rasimu Ljajiću vrlo rado poverila svoj porodični budžet. Da završim šalom i nadam se dobrom raspoloženju, spremna za diskusiju od ponedeljka ponovo sa vama do kasnih sati, rečima jedne neveste koja je na zahtev mladoženje rekla da ponuda koja podrazumeva da uravnotežimo budžet zaista nije bila ponuda koju je očekivala. Koliko god bi volela da imam ravnotežan budžet, veoma dobro znam da kontraciklična fiskalna politika jeste pravi lek za ovu ekonomsku situaciju. Svima vama koji ste ostali u sali hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospođo ministar. Zaključujem zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na finansijske planove za 2011. godinu: Republičkog Fonda za PIO, Republičkog Zavoda za zdravstveno osiguranje, Nacionalne službe za zapošljavanje; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o platnom prometu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatnu vrednost, Predlogu zakona o izmenama Zakona o akcizama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Sa radom ćemo nastaviti sutra u 10,00 časova. Zahvaljujem na učešću u raspravi.