Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 108narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU ZA RATNE ZLOČINE (pojedinosti) Primile ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Zoran Krasić i Petar Jojić. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona o pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Vjerici Radeti, po Poslovniku su se javili narodni poslanik dr Žarko Obradović, pa potom narodni poslanik Vjerica Radeta i potom narodni poslanik Zoran Krasić.
Hvala, gospodine predsedniče. Javio sam se po članu 226. Poslovnika, iz razloga što sam čuo sadržaj jedne informacije za koju mislim da bi trebalo da kažemo nešto danas na sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodo narodni poslanici, mislim da je Narodna skupština Republike Srbije pre neki dan s pravom ukazala na potrebu da Narodna skupština Republike Srbije, predsednik države Srbije i predsednik Vlade Republike Srbije zauzmu jedinstven stav vezano za primenu Dejtonskog sporazuma i očuvanje Republike Srpske u sastavu Bosne i Hercegovine. Mislim da su sva tri organa vlasti u Srbiji to učinili na odgovarajući način, i Narodna skupština Republike Srbije, i predsednik Vlade Republike Srbije, i predsednik države Republike Srbije. Utoliko više čudi što je zalaganje sva tri organa vlasti u Republici Srbiji bilo apsolutno usmereno primeni Dejtonskog sporazuma, očuvanju Republike Srpske, ali i očuvanju Bosne i Hercegovine. Ovo govorim iz razloga što smo preko medija imali priliku jutros da saznamo da su ambasadori Velike Britanije i Amerike uputili demarš i Vladi, i predsedniku i ministru inostranih poslova, pa su upućeni na Ministarstvo, a da su se tom demaršu pridružili i Francuska, Italija i Nemačka. Ovo govorim tek da se vidi na delu ko vodi glavnu reč vezano za situaciju na Balkanu i da vidimo kakvo je ponašanje tih stranaka. Našoj Vladi, našem predsedniku i našoj Narodnoj skupštini Republike Srbije upućuju se prigovori što se zalaže za poštovanje Dejtonskog sporazuma i za poštovanje Rezolucije 1244, a u isto vreme predstavnici tih država direktno, jasno i javno govore da Kosovo i Metohija treba da bude nezavisno, govore da ne treba poštovati Rezoluciju 1244, pokazuju da za njih međunarodno pravo ne postoji, ni odredbe Povelje UN. Ti dvostruki aršini su apsolutno na delu. Mislim da i naša država ima pravo da reaguje, kao i što treba da podržimo stavove Republike Srpske, jer oni će svakako znati šta im valja činiti. Ovo govorim iz razloga što je očigledno na delu plan da se Kosovo i Metohija izdvoji iz sastava Republike Srbije, kao i s druge strane da se Republika Srpska potpuno integriše u Bosnu i Hercegovinu i da izgubi sve one posebnosti koje je imala na osnovu Dejtonskog sporazuma. Mislim da Narodna skupština Republike Srbije mora ovo još jedanput da podvuče, ali i da ukaže na dvostruke aršine. Verujte mi, o referendumu ne govore, iz prostog razloga što očekuju da će se pitanje Kosova i Metohije rešiti bez referenduma, silom, jer da govore o referendumu, onda bi morali da to primene u Republici Srpskoj. Samo podsećam zaboravne da je referendum bio predviđen u sporazumnom u Rambujeu, koji je naša vlada tadašnja i državno rukovodstvo tadašnje odbacilo, jer je predviđalo izjašnjavanje građana Republike Srbije. Gospodine predsedniče, smatrao sam da ovo treba podvući, jer treba svi složno da stanemo iza odbrane i Dejtonskog sporazuma, ali i Rezolucije 1244, da nemamo dvostruke aršine, a pogotovo da nam lekcije ne dele oni koji se u jednom trenutku zalažu za jedno, a u drugom trenutku za drugo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta, pa potom narodni poslanik Nikola Žutić.
Dobro došli, ministre Petroviću. Poslanici SRS imaju za vas danas popriličan broj pitanja. Nadam se da ste voljni da radite svoj posao i da sarađujete sa narodnim poslanicima, kao i uvek, u redu je. Pre nego što vam postavim konkretno pitanje na osnovu člana 226. Poslovnika Narodne skupštine, želim da svima koji slave Svetog Luku čestitam krsnu slavu, a pre svega porodici Vojislava Šešelja, koja već petu godinu svoje krsno ime proslavlja u odsustvu domaćina kuće, a za to je direktno odgovoran Dosmanlijski režim. O tome ćemo govoriti u toku današnje rasprave, a sada, gospodine ministre, pitanje za vas. Prema informacijama koje imamo, nije sporno, to je javna informacija da je juče na Pravnom fakultetu trebalo da se održi tribina sa temom - Stanje u pravosuđu u Srbiji. Na toj tribini, pored ove sudije koju ste smenili iz Vrhovnog suda, trebalo je da govore i advokat Vujin, advokat Petronijević. I desilo se nešto što jednostavno nije normalno i što nije primereno, iako je sve bilo organizovano vezano za tu tribinu, studenti bili spremni da se odazovu u velikom broju. Dva sata pre zakazanog časa za početak tribine obavešteni su da se tribina odlaže. Zvanično obrazloženje je bilo da je, navodno, dekanu Pravnog fakulteta umrla sestra. Ako jeste, moje saučešće, ali Pravni fakultet nije privatna firma tog dekana i sve što je, ne verujem ni da je nastava zbog toga bila prekinuta, bilo predviđeno da se radi na Pravnom fakultetu moralo je i da se uradi. Ono što je naša pouzdana informacija, gospodine Petroviću, jeste da ste vi lično zabranili i uticali da se ne održi taj skup na Pravnom fakultetu u Beogradu. Dakle, konkretno pitanje, zbog čega ste to uradili, kakav je vaš uticaj, vaš interes da studenti Pravnog fakulteta ne raspravljaju sa eminentnim imenima poput Gorana Petronijevića i gospodina Vujina, da raspravljaju o stanju u srpskom pravosuđu.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nikola Žutić, a potom je povredu Poslovnika reklamirao Božidar Delić.
Poštovani poslanici, po Poslovniku, član 226. Vladi Srbije, odnosno ministru Petroviću postavljam pitanje: zašto se ne ispravlja istorijska nepravda i ne podigne optužnica protiv Hrvatske i Republike Bosne i Hercegovine, bez Republike Srpske, za sve zločine genocida koje su počinili tokom 20. vijeka? Zapanjujuće je potpuno defanzivno nastupanje srpske države u slučaju optužbe genocidne države Hrvatske i genocidne habzburške K&K tvorevine, Bosne i Hercegovine, protiv Srbije i srpskog naroda. Prema tim optužbama, Srbi su genocidan narod koji treba izbrisati sa mape Evrope. Oni zaboravljaju da su Srbi narod koji je ipak najviše stradao od genocida tokom 20. veka, pored Jevreja. U projektovanom ratu iz devedesetih godina od zapadnih liberalnih demokracija, kao u svim ratovima tokom 20. vijeka, Srbi su samo odgovarali na agresivne antisrpske inostrane politike, koje su uglavnom u ime inostranih osvajača provodili Srbi islamske vjere i Srbi rimokatoličke vere, tzv. Hrvati. Srbi su uglavnom nastupali kao osvetnici. U pravu je poznat stav da je odgovoran onaj ko prvi počini kriminogeni akt, naročito ko prvi počne sa masovnim ubijanjem žena, dece i nejači. Dakle, istorijska je prilika da se konačno osude svi zločini genocida nad srpskim narodom, koji su dugo skrivani i minorizirani i od monarhističke i komunističke vlasti jugoslavenske. Takvi procesi su se mogli pokrenuti već 1990. godine, posle propasti socijalističkog sistema Josipa Broza Tita, koji je njegovo bratstvo i jedinstvo bez srpstva i koji je, slično kao i kralj Aleksandar, zbog ostvarenja bratstva između žrtve i koljača, oprostio zločine genocida nad Srbima. Grubo rečeno, iživljavanje nad Srbima kreće već od nastanka nacije Hrvata u drugoj polovini 19. vijeka, kada se Frankovci usmjeravaju na zagrebačke Srbe, naročito prilikom posjete cara Franca Jozefa Zagrebu 1895. godine, kada su Srbi jednostavno hteli da istaknu pravoslavne srpske zastave u čast visokog gosta. Zatim, velike genocidne radnje nastupaju 1902. godine u Zagrebu. Pojedini pisci su taj događaj nazvali Arnautluk u Zagrebu, zvali su ga Vartolomejska srpska noć. Tada su brojne srpske radnje uništene i brojni talentovani srpski trgovci, koji su sa Jevrejima držali zagrebačku trgovinu, upravo zbrisani sa svojim trgovinama. Povampirena mržnja prema Srbima u potpunosti izbija 1914. godine, posle atentata Gavrila Principa na Franca Ferdinanda – samo par sekundi da završim – koji je bio glavni projektant stvaranja treće jedinice Austrougarske, Velike Hrvatske. Nastaje je genocid u Mačvi i Šapcu, nastaje genocid i u ostalim delovima Srbije.
A da vi to nama napismeno date, sve što ste mislili sada do kraja da kažete, molim vas. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Božidar Delić, potpredsednik Skupštine. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada ste poslednji put bili ovde u Skupštini postavio sam vam jedno pitanje vezano za slučaj Suve Reke. Odnosilo se upravo na to da već dve godine traje taj postupak, da su dve godine ljudi u pritvoru, čak sam i napomenuo jedno ime za koje sam bio posebno zainteresovan. Posle toga, evo ima nešto više od mesec dana, desio se slučaj sa sudijom Gordanom Božilović-Petrović i evo danima u štampi gospođa brani svoj integritet, autoritet i svoj profesionalni odnos i rad u Sudu za ratne zločine. Ne oglašava se predsednik Okružnog suda, gospodin Siniša Važić, ne oglašava se predsednik Vrhovnog suda, gospođa Vida Petrović-Škero, ne oglašavate se ni vi, gospodine ministre. Gospođa Gordana Božilović je u svim predmetima za ratne zločine bila član sudskog veća, a u predmetu "Škorpioni" bila predsednik sudskog veća. Mislim, gospodine ministre, iako ćete u svom odgovoru reći da se vi ne mešate u sudijski posao, što znam da je u redu, ali kao ministar pravde valjda trebate biti zainteresovani za pravdu u ovoj zemlji. Ovo što se uradilo sa gospođom Gordanom Božilović-Petrović je najgori udar na pravosuđe i na pravdu u državi Srbiji. Već mesec dana u Sudu za ratne zločine ne počinje nijedna rasprava, jer advokatski timovi traže izuzeće i sudskog veća, i predsednika Okružnog suda, i predsednika Vrhovnog suda. Pitanje je kada će uopšte početi suđenje u tom sudu. Vama je poznato, kao i meni, da vukovarski slučaj traje već četiri godine, da je ušao u drugi ciklus, da je ponovo sada prekinut i ponovo kreće iz početka. Slučaj braće Bitići takođe; "Škorpioni" - i sa njima će se desiti otprilike isto, jer je taj predmet sada na Vrhovnom sudu, ali pošto se menja sudsko veće, ponovo će sve krenuti iz početka. Da li je moguće, gospodine ministre, vaši prethodnici, a sada ste vi na tom mestu, da dozvolite da se u najosetljiviju delatnost u našoj državi, a to je pravosuđe, raznim donacijama, a to imamo u ovom slučaju i o tome se govori, utiče na izricanje sudskih presuda? Jer, ovde je očigledno u pitanju da neko nije bio zadovoljan sa presudom za predmet "Škorpioni". Pomenuta je Nataša Kandić i pomenuta je jedna strana ambasada. Što da ja ne kažem da je to američka ambasada, koja je upravo dala donacije za naše pravosuđe? Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Srđan Milivojević, pa potom narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime poslaničkog kluba DS predložio bih, ako ste saglasni, da danas malo radimo po tačkama dnevnog reda, a da poslanička pitanja i prisustvo ministra ostavimo za onu tačku Poslovnika koja definiše poslanička pitanja. Javio sam se po povredi Poslovnika, člana 104, da ne bude da me neki podsećaju da ne znam zbog čega sam se javio. Zaista bih voleo da iskoristimo prisustvo ministra i volju i nameru da pokažemo građanima Srbije da smo spremni da radimo i da raspravljamo samo o tri amandmana na postojeći zakon, jer su poslanici SRS predložili određene amandmane, i da pokažemo dobru volju da stvari u Srbiji pomeramo napred. Onda da iskoristimo prisustvo ministra i da drugi deo sednice iskoristite za pitanja koja želite da postavite ministru, jer DS nikada nije izbegavala da odgovara na pitanja opozicije. Nemojte da mi dobacujete da je to moj ministar. Dušan Petrović je ministar svih građana ove zemlje, a ne ministar DS ili moj. Za kraj ovog svog javljanja po Poslovniku, koristim priliku da svim građanima Srbije, koji danas slave svetog Apostola i Jevanđelistu Luku, čestitam krsnu slavu. Naročito ovo pravo koristim da čestitam krsnu slavu onim svojim prijateljima, rođacima, familiji, kumovima sa Kosova i Metohije, koji su proterani 1999. godine kada je DS bila u opoziciji i ne snosi odgovornost za njihovo proterivanje sa Kosova i Metohije. Čestitam krsnu slavu i porodici Petković, čiji je sin 1999. godine poginuo na Kosovu i Metohiji, pa će njemu na zadušnice odneti slavski kolač na grob i pomoliti se za upokojenje njegove duše. Ali, pomolićemo se mi i za duše onih koji su odgovorni za njegovu smrt. Hvala.
Mogu li u ime svih vas da čestitam građanima Srbije krsnu slavu sveti Luka, da ne bi sada svako izlazio i ponavljao čestitke? Molim vas, zaista. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Šormaz, a potom narodni poslanik Nataša Jovanović.
Po istim onim članovima po kojima se javio i gospodin Žarko Obradović. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, želeo bih da podsetim na ono po čemu mislim da je dobro počelo današnje zasedanje i apelovao bih na predsednika Skupštine, koji je malopre pokazao ovu takođe dobru volju, prihvatam njegovu ponudu i zato neću govoriti o onome o čemu je malopre govorio prethodnik. Evo, samo da se smire samo malo poslanici, predsedniče. Mislim da je veoma važno u ovom trenutku naglasiti i dati podršku, po ko zna koji put, bez obzira na demarš navedenih ambasadora koji je upućen našoj državi ili Ministarstvu unutrašnjih poslova, da mi moramo kao Narodna skupština, kao što su to učinili i predsednik Republike, Vlada Republike Srbije i Narodna skupština, ali ponovo i još jednom, ako treba i konferencijom za štampu koju bi održao predsednik Skupštine, dati podršku Republici Srpskoj, Narodnoj skupštini Republike Srpske, Vladi Republike Srpske. Nas u Demokratskoj stranci Srbije uopšte ne čudi ova vrsta pritiska. Naravno da se pritisak vrši i na Srbiju, i na Republiku Srpsku, naravno da se vrši zbog toga što žele da nam oduzmu 15% teritorije, naravno da se vrši zbog toga što je potrebno napraviti što veću političku pometnju, pre svega u Srbiji, ali i u Republici Srpskoj, da bi se naša pažnja i fokus skrenuli sa onoga što je najvažnije za naš narod, gde god on živeo, a to je odbrana Kosova i Metohije. Zbog toga, još jednom apelujem, i sa ove govornice kao narodni poslanik, na sve političke činioce u zemlji da zaborave na priče o bilo kakvim kampanjama i izborima do 10. decembra u Srbiji, jer je nama potrebno državno, nacionalno i političko jedinstvo kao narodu, gde god da se nalazili i u kojoj god zemlji živeli, da bismo odbranili Kosovo i Metohiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javila narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine, a potom narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 46. Poslovnika. Desio se još jedan skandal prilikom sazivanja drugog dela Odbora za odbranu i bezbednost. Prošle nedelje je trebalo da bude sednica Odbora, tačnije prošle srede, na kojoj bismo razmatrali izveštaj Bezbednosno-informativne agencije, koji treba – pred javnošću i ne samo pred poslanicima koji su članovi Odbora, nego pozivam i sve vas koji niste, a želite da dođete – da nam podnese direktor Bezbednosno- informativne agencije Rade Bulatović. Srpska radikalna stranka se, za vreme dok je gospodin Milorad Mirčić bio predsednik tog odbora, izborila da se poštuje Zakon o Bezbednosno-informativnoj agenciji i da mi narodni poslanici, koji treba da kontrolišemo Bulatovića i Biju, i raspravljamo o stanju bezbednosti, to ne činimo u zgradi na Banjici, tamo kod VMA, kao što je to ranije bio slučaj, nego smo jednog dana pre tri godine demonstrativno napustili tu zgradu i rekli pomenutom gospodinu, koji je i dalje ostao na tom mestu na osnovu vašeg koalicionog dogovora od 15. maja, da mora da dođe u zgradu Narodne skupštine, da sednice treba da budu javne i da prisustvuju novinari, narodni poslanici koji su članovi Odbora i oni koji nisu, i da on odgovara na licu mesta na sva naša pitanja. Nije nam dao gospodin Bulatović odgovore na mnoga pitanja unazad nekoliko godina. Danas ćemo morati da ga podsetimo. Ali, ono zbog čega sam se javila je neviđeni skandal. Naime, gospodine Duliću, dame i gospodo narodni poslanici, Rade Bulatović ide toliko daleko u svojoj osionosti rekla bih i takvom odnosu prema Odboru za odbranu i bezbednost, koji treba da ga kontroliše, da je sednicu koju je prvobitno zakazao za prošlu sednicu odložio za danas. Ali smo sinoć dobili pozive telefonom da to nije u 12, nego je u 14 časova. Zamislite kako će on da brine o bezbednosti građana Srbije, kada on sam ne zna gde se nalazi i kada će gde da dođe, kada on nije znao da li će prošle srede da dođe ili će danas da dođe u 12 ili u 14 časova. Ono što je najgore od svega je da se taj izveštaj Bezbednosno-informativne agencije, koji je strogo poverljiv i koji možemo da čitamo samo mi, članovi Odbora za bezbednost, nalazi, zamislite, u zgradi Doma Narodne skupštine. Sada treba da pozovem sve kolege iz Srpske radikalne stranke i ostale koji su članovi Odbora da krenemo odavde u Dom Narodne skupštine da na brzinu čitamo izveštaj za koji su nas pozvali da danas pročitamo, koji je sa friziranim i tako prikazanim informacijama, pa da se vratimo ovde, pa da razmislimo da li će Rade Bulatović da dođe u 14 časova ilineće. Sada vam kažem i poručite mu, gospodine Duliću, ako ipak hoće da dođe u 14 časova, nemoj da ulazi u zgradu Narodne skupštine bez izveštaja o tome kako su njegovi agenti u Beogradu hapsili generala Tolimira i nemoj da dolazi u Narodnu skupštinu, jer to bi bila farsa od odbora, bez informacije ko je i kada juče hapsio Darka Mladića, sina generala Ratka Mladića i njegovu suprugu, odnosno snaju generala Mladića, Biljanu Mladić, po čijem nalogu, zbog čega su privođeni, zadržavani i zbog čega se on tako ponaša i odnosi prema danas u državi najznačajnijem pitanju, a to je bezbednost svih naših građana. Hvala vam.
Hvala. Po Poslovniku se javio Nemanja Šarović. Po Poslovniku su se još javili narodni poslanik Riza Halimi, Petar Jojić, Nikola Žutić. Stvarno molim da onda pređemo na dnevni red.
Gospodine Petroviću, javio sam se u skladu sa članom 198. Poslovnika Narodne skupštine i u skladu sa članom 200. Naime, član 198. kaže da poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi iz njihove nadležnosti, da se upućuje između dve sednice ili na samoj sednici. Član 200. kaže - da na usmeno postavljeno poslaničko pitanje, Vlada, odnosno ministar moraju odmah usmeno odgovoriti. Molio bih da slušate ovo, jer su već protekli rokovi u skladu sa kojima je trebalo da mi odgovorite, pa, evo, zato vam i čitam koji su rokovi. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Odgovor Vlade, odnosno nadležnog ministra dostavlja se svim narodnim poslanicima. Treći stav, izuzetno, ako je u pripremi odgovora na poslaničko pitanje potrebno utvrditi činjenice čije utvrđivanje zahteva određeno vreme ili složeniju analizu, i rok za davanje poslaničkog pitanja može se produžiti, ali ne više od 30 dana. Pre više od 30 dana postavio sam gospodinu Petroviću, ministru pravde u Vladi Republike Srbije i kompletnoj Vladi Republike Srbije, poslaničko pitanje vezano za krivičnu prijavu koje sam 19. juna 2007. godine, evo izdiktiraću vam, pa zapišite, pod brojem KT 123/07, podneo Okružnom javnom tužilaštvu u Vranju, vezano za emitovanje dvočasovne emisije na Radio-televiziji Bujanovac. Tri večeri za redom je ta emisija išla, podnete su krivične prijave protiv Fitimić Dušana, glavnog i odgovornog urednika, Džahida Ramadanija, direktora televizije. Naravno, nakon podnošenja krivične prijave, podneo sam i urgenciju Republičkom javnom tužilaštvu i tražio sam da i oni, u skladu sa svojim ovlašćenjima, provere da li je Okružno javno tužilaštvo postupilo na bilo koji način. A naravno, tražio sam i odgovor od vas, da i vi, u skladu sa svojim ovlašćenjima koja imate kao ministar pravde, utvrdite da li je na bilo koji način postupljeno u skladu sa ovom prijavom. Posebnu važnost sve ovo ima zato što je nakon toga dolazilo do eskalacije nekih nemilih događaja. I tada sa, upozoravao, dakle još u junu, da to može da se desi. Sada se još neke mnogo gore stvari pojavljuju tamo. Neznam da li ste vi upućeni ili niste u to, ali nije Novi Pazar jedini grad u Srbiji u kome postoji prisustvo vehabija; i u Bujanovcu, i u Preševu, doneću vam slike i pokazaću vam sa skupštinske govornice, u poslednje vreme možete videti vehabije. Dakle, bez bilo kakve vrednosne ocene, ali to je nešto što zabrinjava jer znamo do kakvih je nemilih scena dolazilo u Tutinu i Novom Pazaru, bilo je više nego dovoljno vremena ... (Predsednik: Vreme.) Molim vas, dva člana Poslovnika citirao sam, molim vas da mi to uračunate. (Predsednik: Izvolite, imate još 20 sekundi.) Ne, nego imam više od minuta, gospodine Duliću, jer sam pogledao na sat. Sad mi odbijte i ovih 20 sekundi koje ste mi na ovaj način potrošili. Vaša je obaveza bila, gospodine Petroviću, da u roku od osam dana meni odgovorite. Mislim da je to bio sasvim dovoljan rok, ali ste u svakom slučaju bili dužni da izađete za ovu govornicu i da kažete, makar da na taj način ispoštujete, ne mene, ali makar ovaj parlament, i da kažete da je to nešto što je izuzetno složeno, da zahteva duže vreme i da mi odgovor date, meni i svim ostalim narodnim poslanicima, u roku od 30 dana. Sada je i taj rok prošao. Još jednom vas pitam - da li ću dobiti odgovor u skladu sa Poslovnikom, da li ste možda sad u stanju da ga date? Svakako očekujem i u pisanoj formi odgovor u što kraćem roku. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nikola Žutić, pa potom narodni poslanik Riza Halimi.
Poštovani poslanici, gospodine ministre, nastavljam sa mojim poslaničkim pitanjem vezano za genocid nad Srbima tokom dvadesetog veka i pitanjem optužnice protiv Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Stao sam kod Prvog svetskog rata. Povampirena mržnja prema Srbima u potpunosti izbija 1914. godine posle atentata Gavrila Principa na Franca Ferdinanda, koji je bio glavni projektant stvaranja treće jedinice Austrougarske monarhije – velike Hrvatske. Pri tom nastaje genocid u Mačvi, Šapcu, Sremu, brojni su zločini šuckora u Bosni i Hercegovini, o tome je pisao veliki srpski istoričar Vladimir Ćorović u svojoj crnoj knjizi. Kralj Aleksandar, nažalost, abolira austrijske oficire sa prostora bivše Austrougarske monarhije. Nije bilo nikakvih sudskih procesa protiv frankovaca i muslimanskih šuckora. Veliki broj ustaških zločinaca nekažnjeni su posle 1945. godine, domobrani u potpunosti su abolirani i prevedeni u partizanske redove zahvaljujući odluci Josipa Broza. Brozovi zločini nad Srbima nekažnjeni posle Drugog svetskog rata, pitanje Sremskog fronta, Goli otok, mas-pokret 1971. godine, kada su brojni Srbi morali da se iseljavaju iz Hrvatske. Već je tada stvarana čista hrvatska država. Srpska država nije provela sudske procese 1990-1991. godine, koje je komunistička država SFRJ prikrivala i abolirala u ime srpskog naroda. Konačno, građanski rat 1991-1995. godine; prije Srebrenice i 1995. godine samo na području Srebrenice i Sarajeva u Bosni i Hercegovini ubijeno je preko 8.500 Srba, zapravo, u ovom dijelu oko Sarajeva i Srebrenice. Iz socijalističke Hrvatske od 1990. do 1995. godine izbeglo je preko 700.000 Srba, ali i dobar broj Hrvata, uglavnom iz miješanih brakova, i Hrvata koji nisu bili lojalni jednom ustaškom Tuđmanovom režimu. Sa gledišta međunarodnog prava nasilno uspostavljeno državnopravno stanje u Hrvatskoj je potpuno nelegitimno. Rat je završen zločinačkom okupacijom Republike Srpske Krajine, države pod zaštitom UN, ne treba zaboraviti, bez održavanja mirovne konferencije koja bi bar obezbedila minimum narodnih prava zapadnih Srba. Hrvatska za svoje zločine, ubijanja i proterivanja nagrađena je međunarodnom legalizacijom silom uspostavljene velike Hrvatke na srpskoj zemlji. Da podsetimo na nedavno iznet stav SAD prema genocidu nad Jermenima 1915. godine: neoliberalna Amerika danas proziva Tursku zbog zločina genocida nad Jermenima; znači, zločin genocida ne zastareva. Taj zločin je počinila Ataturkova laička i sekularna Turska. Zaokret Turske od liberalizma ka fundamentalizmu prouzrokovao je američku intervenciju. Jednog dana će valjda i SAD ... (Predsednik: Gospodine Žutiću ...) ...evo, par sekundi samo... prozvati valjda i pseudoliberalnu Hrvatsku za zločine genocida tokom dvadesetog veka. Molio bih gospodina ministra da odgovori na ovo pitanje. U dosadašnjim odgovorima drugih ministara, ne vas, imao sam čisto birokratske odgovore koji se nisu oslanjali na suštinu mog pitanja. Zahvaljujem.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Riza Halimi, pa potom narodni poslanik Petar Jojić, pa potom narodna poslanica Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Ivica Dačić i zaista mislim da je vreme da počnemo da radimo.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, po članu 104. izneću sledeće. Poslanik Željko Vasiljević 26. oktobra, postavljajući pitanje ministru Jočiću, koristio je govornicu parlamenta za iznošenje neopravdanih optužbi na račun predsednika Skupštine opštine Medveđa, a pre svega na račun odbornika albanske nacionalnosti u ovoj opštini. Naročito je netačna tvrdnja o pretnjama koje navodno poslanici Albanci upućuju odbornicima, pa čak i poslanicima srpskog naroda. Otišlo se tako daleko da određene diskusije u Skupštini Medveđa bez ikakvog argumenta se povezuju sa napadom izvršenim nad Goranom Simićem iz Medveđe. Veoma je štetno što poslanik Vasiljević unapred proglašava krivim Nazima Muratovića i Burima Jahu, protiv kojih se vodi istražni postupak, to je stvar istražnih organa, a ne spominje uopšte teška fizička maltretiranja Taika Hajdarija u policijskom tretmanu vezano za ovaj incident. Netačno se optužuju Muratovići za fizički napad vlasnice STR 24. oktobra u Medveđi, a da niko živ u Medveđi ne zna o ovom incidentu. S druge strane, gospodin Vasiljević ne govori nam da su upravo Muratovići iz Grbavca prijavili pre dva meseca policiji Ratka Stošića iz Ravne Banje zbog oružanog napada na njih, a da policija i sudske instance pri tom nisu ništa preduzele. U slučaju fizičkog napada na Halila Ademovića u njegovoj prodavnici u Sijarinjskoj Banji napadač srpske nacionalnosti je kažnjen samo sa deset dana zatvora. S druge strane, Fitim Saiti je kažnjen sa 30 dana zbog kafanske tuče. U celini gledano, poslanik iz Beograda, gospodin Vasiljević, prihvata ulogu glasnogovornika lokalnih političkih protivnika predsednika opštine Medveđa, a da pri tom se koristi antialbanskom kartom, jer određene političke partije, koje vode aktuelnu vladu u lokalu, ne mogu da oproste predsedniku Medveđe jer je on imao određen broj glasova od strane Albanaca. Nije da je to bilo presudno. Zato mislim da ovde, u situaciji kad je u Medveđi od 5.500 Albanaca 1981. godine ostalo manje od 700 Albanaca, treba biti pažljiv jer je nemoguće takva manjina, dupla manjina, da vrši pritisak nad većinom, i u Medveđi, pa i u celoj državi. Ovakvim nastupom, kao što smo malopre za Bujanovac videli poslanika, koji je udaljen 400 km ... (Predsednik: Hvala vam gospodine Halimi, isteklo vam je vreme.) ... daje netačne podatke o događajima u ovim opštinama. To su proizvoljne, netačne informacije, koje imaju štetan uticaj na događaje na tom području. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam saznanja da se u Policijskoj upravi ili stanici u Rumi u poslednjih nekoliko godina odigravaju apsolutno nedozvoljene protivzakonitosti i batinanja građana, a čak i onih koji nikakav otpor ne pružaju bilo kome, a kamoli policiji. Upoznaću vas, Krnetić Gojko, koji je pretučen jula 2004. godine, pogledajte šta je čovek doživeo i gde je završio, kako su ga batinali policajci iz Rume, protiv kojih je, navodno, pokrenut krivični postupak, ali taj postupak se već četiri godine ne završava. U tom postupku se menja sudija. Čovek dolazi na suđenja, nema mesta iglom da ga ubodete gde nije pretučen i gde nema krvnih podliva. Nemam prilike, zbog kratkoće vremena, da vas o tome informišem. Naime, radi se o tome da je protiv dvojice policajaca, i to Mrdalj Zorana i Romić Gavrila, pripadnika Policijske stanice iz Rume, podignut optužni predlog, a nije optužnica, i to zbog zlostave u službi. Ali, za četiri godine ne mogu da ih privedu da pristupe na sud i da dokažu svoju nevinost i svoju krivicu zbog toga što su naveli velike i teške telesne povrede licu, koje nije prošlo ni kroz prekršajnu, ni kaznenu evidenciju i nikome se nije u životu zamerilo. Drugi slučaj je objavljen u novinama. Kaže: "Batine i pretnje, bežite iz grada. Policija je u Rumi pretukla još jednog nevinog i nedužnog građanina." "Pres" je objavio 2. februara 2007. godine, kaže: "Iako nisam pružao otpor, dobio sam strašne batine", kaže Cerovac. Vidite, čovek je dobio dva preloma kostiju, a nije ništa skrivio; nije izvršio krivično delo, nije pokušao ubistvo, nije pokušao razbojništvo, nije pokušao napad na policiju, nije pokušao napad na bilo koga drugog. Dame i gospodo, ovo povezujem sa skandalom i nasiljem koje vrši policijska uprava i Policijska stanica u Rumi, pa postavljam pitanje za gospodina ministra, nadam se da on poštuje pravo, i da će naložiti da se ovaj slučaj, koji se dogodio u Rumi u poslednje vreme, preispita. A što se tiče SO Ruma, da se preispita u tančine ko je tamo policijski narednik, tj. ko je načelnik ili ko je komandir, koliko je policajaca učestvovalo i po kom pravnom osnovu? Pošto nisam bio u mogućnosti, imam još jedno pitanje, pošto je gospodin ministar tu, a dotiče se i Ministarstva pravde, gospodine predsedniče, javiću se ponovo.
Po Poslovniku se javila narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 226. Poslovnika Narodne skupštine glasi: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". U obavezi sam, po Poslovniku, da citiram član koji reklamiram, ali sam ovo uradila, pre svega, zbog javnosti, a bogami i zbog neukih poslanika. Zbog javnosti, da se ne stvori utisak da poslanici SRS na bilo koji način pokušavaju da uspore rad ovog parlamenta, a zbog poslanika, koji su ovde iznosili tvrdnje da mi postavljamo poslanička pitanja. Jedanput sam to rekla, gospodine Duliću, vi ste prihvatili da nikada, otkada ste vi predsednik parlamenta, nismo imali onu poslednju tačku, Poslovnikom predviđenu, za poslanička pitanja. Ovo što mi na ovaj način komuniciramo sa ovde prisutnim ministrom, i inače ministrima koji su prisutni na sednicama Skupštine, nema veze sa poslaničkim pitanjima. Ovo je isključivo po članu 226. Mene svaki put fascinira kada neko od narodnih poslanika pokušava da izigrava portparola nekog ministarstva ili nekog ministra lično. Poznajem gospodina Petrovića i znam da čovek odlično ume da se brani, odnosno nema potrebe da se brani, već u ovom slučaju samo da objasni neke stvari. Verujem da se ni vi, gospodine ministre, ne slažete da bilo ko od poslanika, koji su vas birali za ministra – doduše, birali ste se i sami, sećate se da ste najpre glasali da budete ministar, kao poslanik, pa u sledećoj sekundi postali ministar – na taj način intervenišu, a pogotovo ne da nam kažu "ostavite to za kraj, pa ćemo vam dozvolite da postavljate koja god hoćete poslanička pitanja". Gospodo, nemate vi nama šta da dozvoljavate, mi radimo svoj posao, očekujem da to radi i ministar. Rekao je taj kolega, koji bi nam dozvolio da govorimo, da je ministar Petrović ne samo ministar DS, već da je ministar svih građana Srbije. Da li ste, gospodine ministre, ministar i Emiru Šišiću? Ako jeste, kažite ovde šta ste sa mesta na kome radite, sa funkcije koju obavljate, učinili da se Emir Šišić, kada je već došao u Srbiju, pusti na uslovnu slobodu, odnosno šta ste učinili da se ne pusti? Ko je i zbog čega tražio saglasnost italijanskih vlasti da se Emir Šišić pusti na slobodu, jer u svakoj normalnoj državi čovek poput Emira Šišića bio bi nagrađen najvišim odlikovanjima, jedno u Srbiji čami u zatvoru? Ako dozvolite, gospodine Duliću, s obzirom i da sam citirala, imam samo u dve rečenice da pitam gospodina ministra ili da se ponovo javim?
Izvolite, završite šta imate.
Sinoć sam na dve televizije slušala predstavnike DS. Na pitanje da li su i u kojoj su fazi zakoni koji su neophodni za raspisivanje predsedničkih izbora, portparol DS u Novom Sadu na televiziji kaže: "Svi zakoni su usvojeni u Vladi". Putuju nešto dugo od Vlade do Skupštine. Mislila sam da to možda jeste tako, da je gužva u saobraćaju ili ne znam šta je u pitanju. Na drugoj televiziji gospođa Nada Kolundžija i gospodin Aligrudić kažu da su ti zakoni u proceduri u Vladi, da još nisu prošli Vladu, ali da mogu da prođu za 20 minuta, čini mi se da je to Aligrudić onako nonšalantno rekao. Pitanje, gospodine ministre, vama kao članu Vlade - da li je tačno ovo što je rekla portparol DS da su svi ti zakoni u Vladi usvojeni i da su krenuli izgleda peške do Skupštine, ili je tačno ovo što su rekli Nada Kolundžija i Miloš Aligrudić da se o tim zakonima u Vladi nije još raspravljalo?
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Ivica Dačić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom sednice Odbora za odbranu i bezbednost, da ne bi bilo nikakve zabune i da ne bismo prebacivali krivicu jedni na druge. Znači, vi znate da je veoma teško, pošto sam predsednik tog odbora, u ime opozicije, a većinu čine predstavnici vladajućih stranaka, uskladiti termine za održavanje svih ovih sednica. Sednica je sa prošlog četvrtka pomerena na sutrašnji dan, četvrtak 1. novembar. Prvobitno je bila zakazana u 12,00 sati. Na osnovu zahteva poslanika i na osnovu prakse koja je bila na prošloj sednici Odbora za odbranu i bezbednost, kada je sednica bila zakazana u 11,00 sati, a iz želje da sednici mogu prisustvuju narodni poslanici koji učestvuju i u radu Skupštine, ovoga puta sam tu sednicu pomerio sa 12,00 na 14,00 sati, znači na vreme kada počinje pauze. Jedino što ostaje kao problem jeste pitanje samog izveštaja o radu Bezbednosno-informativne agencije i o stanju bezbednosti u Republici Srbiji koji nosi oznaku državne tajne. Imajući u vidu da se služba Odbora za odbranu i bezbednost nalazi u drugoj zgradi, u zgradi Doma, takozvanog Doma Narodne skupštine Republike Srbije, znači od ponedeljka, a o tome su obavešteni svi poslanici, od 29. je bilo moguće da se tamo pogleda taj izveštaj, jer nije moguće da se iznosi iz prostorija, odnosno iz onih prostorija koje se označe gde može to da se pogleda. Molio bih, pošto je sednica Narodne skupštine u toku, imajući u vidu i ovo o čemu je gospođica Nataša Jovanović govorila, da se eventualno u toku današnjeg dana i sutra pre podne, to bih zamolio predsednika Narodne skupštine i sekretara, da se odredi jedna kancelarija ovde u ovoj zgradi gde bi poslanici mogli da pogledaju taj izveštaj, kako zaista ne bi morali da idu u drugu zgradu, imajući u vidu da verovatno ima dosta poslanika, članova Odbora za odbranu i bezbednost, koji još nisu videli i razmotrili, pročitali taj izveštaj, a o tome treba sutra da se razgovara. Znači, sednica je odložena sa prošle nedelje za sutra i biće održana u 14,00 sati, upravo zbog toga da bi poslanici mogli da učestvuju u radu te sednice, a zaista molim odgovarajuće nadležne organe da omoguće da se ne ide u drugu zgradu, nego da eventualno u toku današnjeg dana ili sutra do 14,00 sati poslanici mogu da u ovoj zgradi pročitaju taj izveštaj, imajući u vidu da on nosi oznaku državne tajne. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Petar Jojić, a potom narodni poslanik Željko Vasiljević i Predrag Stošić.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje Republičkom javnom tužiocu: da li je tačno da je suspendovan Josimović Živko, opštinski javni tužilac u Rumi, i da je u istoriji pravosuđa ovaj predmet njegovog udaljenja iz Rume i suspenzije zaveden, ni manje ni više, nego pod poslovnim brojem strogo pov. 2-1/07? Ovo nisam do sada u svojoj praksi imao da se u sudu i tužilaštvu, kada se povede postupak za suspenziju ili disciplinski postupak, predmet vodi pod strogo pov. brojem. Drugo, postavljam pitanje takođe Republičkom javnom tužiocu da izvrši proveru i da odgovor da li je tačno da je protiv sina okružnog javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici opštinski tužilac koji je suspendovan, Josimović Živko, podneo optužnicu, a da je sin okružnog tužioca osumnjičen za krivično delo izvršeno u sklopu one afere ''putna mafija'' na naplatnim rampama? Da li je to tačno, molim u interesu je svih poslanika i javnosti, i stručne javnosti, da stručna javnost zna, da li je tačno da je protiv sina okružnog tužioca podneta optužnica, da je podigao suspendovani tužilac i da je nakon toga suspendovan? Držim da će Republički javni tužilac koji vrši dužnost, jer je u nekim stvarima objektivno u poslednje vreme, bar su sredstva javnog informisanja tako pisala, preduzeo odgovarajuće mere za nezakonitosti i kršenje propisa od pojedinaca u pravosuđu. Zato tražim odgovor, da li je ovo tačno. Dobio sam ovde tu odluku o razrešenju i pokretanju disciplinskog postupka, čak i izvršni postupak da mu sezabrani ulazak u Javno tužilaštvo. Još jedno pitanje za gospodina ministra pravde, s obzirom da držim da je on za zastupanje ustavnosti i zakonitosti da, u skladu sa poslovnikomsudskim i poslovnikom Ministarstva pravde, zajedno sa Nadzornim odborom Vrhovnog suda, provere pod kojim uslovima i kako je izvršeno batinanje Krnetić Gojka iz Vognja i zašto se krivični postupak protiv policajaca koji su batinali i naneli teške telesne povrede ovom licu, Mrdalj Zorana, policajca, i Romić Gavrila, toliko dugo vodi i da oni ne mogu da budu privedeni pravdi. U pitanju je broj K 735/04. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević i a potom narodni poslanik Predrag Stošić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, izvinjavam se zaista, ali ne mogu da ostanem da ne odgovorim gospodinu Rizi Halimiju na reči koje je on ovde izgovorio i kojima je pokušao da dezavuiše sve ono što sam radio, a u interesu Srba iz Medveđe koji su ugroženi od strane određene grupe Albanaca koji u najmanju ruku imaju kriminalne dosijee. Evo o čemu se radi. Odmah da vam kažem na samom početku, gospodine Halimi, kao predsednik Pokreta veterana Srbije i kao član poslaničke grupe SPS, zaista se ponosim time da sam glasnogovornik Srba iz opštine Medveđa, naročito onih koji se osećaju ugroženim od strane pojedinaca albanske nacionalnosti. Budite sigurni da ću se uvek time ponositi i da će ti ljudi u meni uvek naći glasnogovornika, odnosno čoveka koji će sa ove govornice da iznese sve njihove probleme. Da li će državni organi ove zemlje, pre svega Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo pravde, delovati po tome, to već prevazilazi moje nadležnosti i moje ingerencije, ali nadam se da će oni ispitati sve ono o čemu se radi. Moram da kažem da sam u svom govoru, ne jednom nego više njih u prethodnom periodu, pominjao samo imena onih Srba koji su stradali od strane albanskih, neću da kažem da su to separatisti, teroristi i to, ali od strane albanskih lica. Ovde ste rekli da sam rekao da su dva Albanca privedena, da sam ih unapred osudio. Verujte mi, gospodine Halimi, nisam imao nikakvu nameru da kažem kakvu kaznu će da dobiju, gde će da dobiju, nego samo da kažem da su oni naneli teške telesne povrede jednom Srbinu, a vi sad mi ovde donosite neke druge stvari. Još jednu stvar da vam kažem, nikada u svojim govorima nisam dovodio ovo na teren politike, a taj govor koji vam je Srbin predsednik opštine napisao, pa niste baš bili spremni da ga pročitate dobro, to je dokaz da neko drugi želi ovo što sam govorio, u cilju odbrane interesa srpskog naroda, da dovede na teren politike. Ovo zaista nema nikakve veze sa politikom. A to da li je gospodin Drašković postao predsednik opštine uz glasove 800 Albanaca i da li im sada nešto duguje, pa radi na zaštiti tih Albanaca, zloupotrebljavajući državne institucije, to je ono što vi morate u opštini Medveđa da rešite. Gospodin Drašković se, time što je vas pozvao da budete njegov glasnogovornik, doveo u situaciju da sada moram i njega da napadam, iako je Srbin, iako mi to nikada nije bila želja. Još jedan podatak ste ovde izneli koji nije istinit, a to je o broju Albanaca u Medveđi. Svi Srbi iz Medveđe su mi potvrdili da je na zadnjem popisu od strane Albanaca izvršena zloupotreba, da ste popisivali i one koji ne žive na Medveđi, da se popisivao znatno veći broj članova porodice nego što ih ima, samo da biste pokazali da je veći broj Albanaca u Medveđi nego što ih danas ima. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Predrag Stošić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i tražim obaveštenje od ministra Petrovića i od ministra policije Jočića. Što se tiče Petrovića, ponovio bih pitanje koje mu je postavio Nemanja Šarović i da li ćemo čuti usmeni odgovor po pitanju tog predmeta, pošto imamo pravo da čujemo i usmeni odgovor. I zaministra policije pitanje o pojavi vehabija na prostoru Bujanovca. Znači, pošto sam sa tih prostora i često boravim u opštini Bujanovac, lično sam se uverio u prisustvo vehabija na tim prostorima i oni stvaraju zabrinutost kako kod srpskog stanovništva, tako i kod stanovnika albanske nacionalnosti. Svi su uznemireni njihovom pojavom. Pitanje je - ko ih finansira? Pošto su prisutni od pre par meseci, pošto znamo da su vehabije povezane i ustanovljena je njihova povezanost sa Al Kaidom i da je to teroristička organizacija, pitam se zbog čega su prisutni na tim prostorima dole, u kojim organizacijama će da sprovode svoje delovanje? To bih zahtevao da ministar policije odgovori. Hvala.
Zahvaljujem se. Gospodine Halimi, naravno, imate pravo, ali vas molim da vaše javljanje po Poslovniku ne izazove sada niz replika. Hajde, ljudi, stvarno da taj problem rešite van ove sale.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, morao sam ponovo, pošto je izneto niz netačnosti maločas u obe poslednje diskusije. Naime, izneo sam podatak o 5.500 Albanaca u opštini Medveđa za 1981. godinu. Rekao sam da od tog broja, koji je objavljen zvanično u svim knjigama, trenutno ima manje od 700. Ovde čujemo neku priču o nekom lažnom popisu, koga je opet država uradila. Stvarno bez argumenata se dovodi u pitanje dostojanstvo ovog doma. Idemo dalje, politikom se bavim najmanje 30 godina, i nikada nisam imao priliku da mi neko napiše govor prethodno. Striktno sam rekao da se radi o netačnim podacima koje faksom dobija, ili gospodin Vasiljević ili neko od drugih poslanika, sa terena, jer nisu prisutni i ne znaju šta se dešava. Apsolutno sam reagovao protiv toga da se ne može unapred porodica Muratović proglasiti terorističkom, a to je termin koji je koristio 26. oktobra za ovom govornicom gospodin Vasiljević. Zato sam rekao da on nema pravo pre suđenja prvo da proglasi krivim njih, a kamoli da ih proglasi terorističkim. O tome sam govorio, a ne o onom da sad na politički teren je hteo da prenese ovu stvar gospodin Vasiljević. Znači, radi se o činjenici, mi imamo zapravo dovršavanje etničkog čišćenja u Medveđi, jer je manje od 700 Albanaca ostalo u toj opštini, a da nema ni govora o integraciji, o državnim organima, sem sedam ili osam policajaca u lokalnoj multietničkoj policiji. U svim drugim državnim organima nema Albanaca i o tome govorimo. Umesto da se realizuje jedan od najvažnijih objektiva Vladinog programa iz 2001. godine o integraciji Albanaca u društveni i državni sistem, a mi u ovoj opštini nemamo sem, i to preko OEBS-a ostvarenog projekta, multietničke policije, nijednog Albanca ni u jednoj državnoj instituciji. (Predsednik: Hvala.) O ovome se radi. Oko vehabija; zašto neko vidi odavde vehabije kada ih ja tamo ne vidim i koji su argumenti da u Preševu, Bujanovcu, dajte, iznesite, koji... (Predsednik: Gospodine Halimi, isteklo vam je vreme.) ...koji čin, koji akt je učinjen da biste ovo izneli za govornicom?
Predlažem vam, gospodine Stošiću, dakle sutra je Odbor za bezbednost, hajde postavite pitanje Biji što se tiče vehabija. To je prava adresa gde može da se postavi pitanje. Dakle, čitanje izveštaja BIA će biti danas od 12,00 sati u sobi 23, u Kralja Milana 16, dakle, to je zgrada pored ove, ne morate da idete u Dom Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik, hajde, izvolite, ali ste postavili pitanje ministru, zašto sada replicirate.
Samo sam repliku tražio, spomenuto je moje izlaganje. Gospodine Riza, ne znam koliko vi boravite na području opštine Bujanovac, pozivam vas da krenemo zajedno, pa ću da vam pokažem prisustvo vehabija na tim prostorima. Uznemireni su, napominjem, i Albanci i Srbi na tim prostorima. Što se tiče integracije, povedite računa o integrisanju Srba u opštini Bujanovac. Zalažite se podjednako kako za vas, tako i za Srbe. Toliko u vezi toga. Što se vehabija tiče, imamo i slike, čak smo čuli da su jednu džamiju uzeli pod svoje i da tamo vrše određene instrukcije za dalje delovanje, da ih plaćaju od 400 do 450 evra, a da ne rade nigde. Ko? Ne znam, to će valjda BIA da ustanovi i ispita. Pozivam vas da krenemo zajedno. Usput bih da pozdravim vašu volju i vašu usmenu podršku da se suđenje dr Vojislava Šešelja prenosi javno. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, pošto je predsednik očigledno iznerviran, nije rekao da sam podnosilac amandmana na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa.
Gospođo Radeta, samo zbog zapisnika, dakle, pročitao sam na početku, sada ću ponovo. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite. Ali, na početku je to pročitano.
Tako, gospodine Duliću, nemate potrebe da budete nervozni, mlad ste čovek, čuvajte živce, već dva-tri dana sam prosto zabrinuta za vas. Zašto sam insistirala da se pročita o kom zakonu se radi? Zato što i ovde prisutni ministar, i Vladimir Vukčević, i Bruno Vekarić i svi iz države i državnih organa kada govore o ovom zakonu kažu, zakon o jatacima. To je ono što mi pokušavamo da vam objasnimo, odnosno da objasnimo javnosti Srbije u načelnoj raspravi, a naravno i danas ćemo kroz ove podnete amandmane. Ovaj predlog zakona, koji nam je Vlada podnela, ima tri člana, i ovo je jedan od onih slučajeva kada SRS misli da ovakav zakon ne sme da se nađe u pravnom prometu u Srbiji. Zato su naši amandmani pojedinačno, dakle, da se brišu sva tri člana, odnosno jedan po jedan, jer je to jedina poslovnička mogućnost da izrazimo svoj stav o ovom zakonu. U obrazloženju amandmana koji sam podnela stoji da je amandman u skladu sa stavom SRS, normalno. Predloženo rešenje iz člana 1. Predloga zakona sadržano je u Krivičnom zakoniku i neprihvatljivo je objašnjenje predlagača, a imamo ga u obrazloženju zakona, da se Krivični zakonik efikasnije sprovodi u specijalizovanim organima za ratne zločine. Ovo je zaista neverovatno i vi ste to rekli ovde, gospodine ministre, kada smo govorili u načelnoj raspravi. Dakle, kako vi to procenjujte te specijalizovane organe, kako ste procenjivali ljude koje ste doveli u te, kako iz zovete, specijalizovane organe. To je, takođe, tema o kojoj treba ovde da se govori i o kojoj ćemo da govorimo. Upravo zbog činjenice što ovaj zakon ima samo tri amandmana, odnosno tri člana, mi smo koristili i koristićemo i Poslovnik, zato što je ovo tema o kojoj mora da se čuje u Srbiji. Očigledna namera predlagača, odnosno Vlade Vojislava Koštunice jeste da se ovim predlogom zakona izvrši tribunalizacija srpskog pravosuđa. Mi iz SRS-a, a pogotovo mi koji smo u timu koji pomaže pripremu odbrane našeg predsednika pred Haškim tribunalom, odlično znamo, uostalom zahvaljujući nama zna i cela Srbija, na koji se sve način krše ljudska prava u Haškom tribunalu. Podsećam da je Vojislav Šešelj pet godina zatočen u tom antisrpskom tzv. sudu, da se suđenje najavljuje tek nakon skoro pet godina za 7. novembar. Tužilaštvo apsolutno nije spremno za to suđenje. U prilog tome je i činjenica da će prvi svedoci biti saslušani tek 4. decembra. Za razliku od tužilaštva, Vojislav Šešelj je bio spreman da se suoči sa Haškim tribunalom još tog 24. februara 2003. godine, kada je otišao u Haški tribunal dobrovoljno, nikome se nije predavao kako vaši mediji vole da kažu, već je kupio kartu svojim novcem, otišao tamo, do dana današnjeg mu čak nisu refundirali ni troškove te avionske karte do Haga. Mi dakle znamo kako se krše ljudska prava tamo i znamo šta radi ovdašnja vlast, šta radi DOS-ovski režim da bi zagorčao život Srbima zatočenim u Haškom tribunalu i da bi, dodvoravajući se Karli del Ponte, navodno našli ovde neke dokaze koji bi mogli da posluže Haškom tribunalu protiv Srba koji su tamo, a najviše su se okomili na Vojislava Šešelja, što naravno nije slučajno. Znamo svi, zna cela Srbija da je Vojislav Šešelj u Hagu zato što su optužnicu protiv njega pisali Zoran Đinđić, Goran Svilanović i Nebojša Čović. To više nije tajna. Nije ni bila jer smo mi to govorili od prvog dana. Vojislav Šešelj je morao da dobije tu optužnicu. Molili su Karlu del Ponte da je potpiše. Obećavali su da će oni da joj obezbede dokaze jer je ona tvrdila da nema dokaza protiv Vojislava Šešelja, jer da je Vojislav Šešelj ovih pet godina bio u Srbiji sve bi bilo drugačije. Bez obzira na činjenicu da Tomislav Nikolić odlično vodi SRS, da mi na svakim izborima imamo sve veći i bolji izborni rezultat, da se stranka brojčano iz dana u dan povećava, harizma Vojislava Šešelja je ono što treba Srbiji i ono što će konačno Srbiju, naravno na čelu sa SRS, izvesti na pravi put, jer DOS-ovski režim nas je doveo do dna. Zašto ovo i na osnovu čega sve ovo tvrdim? Prosto ne znam, sve gledam na sat, nema šanse da stignem za 15 minuta da vam kažem sve šta treba da se kaže o ovom amandmanu, o ovom zakonu, o odnosu srpske vlasti prema građanima Srbije. Nisam vas čula nikad, ministre, da ste reagovali na jednu činjenicu koja je nonsens u pravu na zemljinoj kugli, da neko poput Nataše Kandić može da zastupa oštećene u nekim sudskim postupcima, da to može da radi Fond za humanitarno pravo kao pravno lice. Pretpostavljam, bili ste advokat, znate da i branilac i zastupnik oštećenih moraju biti advokati. Neki advokati u Srbiji su reagovali na to, ali ni vi ni onaj prethodni ministar, ni predsednik Vrhovnog suda, ni ovi vaši specijalci sudije, a specijalci su samo zato što vas služe i što ih plaćate tri puta, pa ste posle smanjili na dva puta više nego ostale njihove kolege, koji sasvim sigurno taj posao mogu da rade verovatno bolje i časnije od njih. Pitala sam u jednoj emisiji Natašu Kandić upravo ovo što sad pitam vas, pa je ona objasnila kako Fond za humanitarno pravo ima neki tim mladih advokata koje oni angažuju da bi zadovoljili formu, oni kaže angažuju neke mlade advokate koji to rade umesto njih, a ona je tu samo ikebana da bi sudskom veću pokazala - no, no, vodite računa kakvu ćete presudu da donesete, iza mene, Nataša Kandić stoje Sjedinjene Američke Države, stoji Soroš, morate da me slušate; i vaši specijalci je slušaju. Tada mi je Nataša Kandić dala šlagvort da je pitam nešto što ću sada da obavestim i vas i građane Srbije. Podsetila sam je i nije negirala, potvrdila je da je 1999. godine njen Fond za humanitarno pravo zastupao, sećate se onih, da li beše 140-150 Šiptara, koji su pravosnažno osuđeni, pa koje je onda Vojislav Koštunica velikodušno oslobodio, pa su sad verovatno svi ili većina pripadnici terorističke organizacije ANA. I tada je Nataša Kandić u Sjedinjenim Američkim Državama za organizaciju ove odbrane obezbedila milion maraka. Advokatima iz Srbije koje je angažovala u tom postupku dala je, to pouzdano znamo, ukupno 50.000 maraka. Pretpostavljamo da je i šiptarskim advokatima dala 50.000 maraka. Nataši Kandić ostalo je samo 900.000 maraka. E, takva Nataša Kandić žari i pali danas u specijalnom tužilaštvu. Zbog takve Nataše Kandić mi danas donosimo zakon, kako ovi iz vlasti kažu o jatacima. Jeste to zakon o jatacima zato što niste našli dovoljno poslušne sudije, među ovima normalnim sudijama, da sude Jovi Đogi i ostalim koje ste vi proglasili jatacima. Verovatno, kako vidimo juče, jatak Ratka Mladića je njegov rođeni sin. Vrlo interesantna vaša teorija. Ovde imam jedan intervju ovog nesrećnog Vukčevića, koji je toliko podlegao uticaju Nataše Kandić i Karle del Ponte, da jadan više čovek i ne zna šta priča. Pitaju ga novinari šta očekuje od slučaja Ovčara. On kaže - očekujem presudu u ponovljenom suđenju do kraja godine; sada posle prvostepene presude vukovarskoj trojci pred Haškim tribunalom mogu sa zadovoljstvom da konstatujem da je sve što je pred Većem za ratne zločine Okružnog suda u Beogradu razobličeno u tom procesu, a tiče se uloge Šljivančanina, Mrkšića i Radića, postalo veoma važan dokazni materijal Tribunalu u Hagu. Dakle, to je suština vođenja postupka u Beogradu. Dalje, Vukčevića pitaju da li je imao nekih pretnji. Kaže - bilo ih je i ima ih svaki dan. Od koga? Kaže - stizala su preteća pisma iz inostranstva, a u poslednje vreme verbalni svakodnevni napadi dolaze od poslanika SRS u Parlamentu. E pa, gospodine Vukčeviću, to što ste vi lopovčina, kriminalac, koji je prodao svoju dušu i pokušava da proda Srbe, to nikada nećemo kriti od građana Srbije, vi to jeste, ako ovo doživljavate kao pretnju, možda vam nije ni kasno da se oslobodite od svega toga. Mi vam ne pretimo, mi vam pretimo pravnom državom jednog dana i pretimo vam da će vas kolega, neki vaš budući koji će biti, neće biti nikakav specijalac nego normalan tužilac, zbog svega ovoga što radite narodu Srbije, smestiti na dugogodišnju robiju, gospodine Vukčeviću. To je pretnja Srpske radikalne stranke. Dalje, da li je bilo pritisaka na vaš rad od strane međunarodnih predstavnika? Kaže - nije bilo, ali ponovo ističem da smo mi vrlo korisne sugestije, čak i pomoć dobijali od FBI, zajedno s njima pokušavamo da otkrijemo izvršioce ratnog zločina nad braćom Bitići, jedna ambasada nam pomaže oko pronalaženja svedoka važnom predmetu, koji je još u fazi istrage, pa zato ne mogu da vam kažem šta je u pitanju. Ta jedna ambasada je američka ambasada. Jedino srpski radikali se ne plaše da to kažu. Kako funkcioniše saradnja sa tužilaštvom u regionu? Ovo je vrlo interesantno. ''Mogu da kažem da je ta saradnja veoma napredovala. Početkom ovog meseca smo se na Hvaru susreli ponovo, razmatrajući kako ćemo da sarađujemo u okviru izlazne strategije Haškog tribunala, odnosno kada predmeti iz Haga budu, tako da kažem, predmet naše regionalne saradnje. To za nas nije ništa novo, jer smo mi saradnju sa državnim odvjetništvom Hrvatske započeli vrlo uspešno još početkom 2004. godine u slučaju Ovčara, a 2005. godine i sa tužilaštvom u BiH u slučaju Zvornik. Kada su u pitanju sporazum sa Hrvatskom, Memorandum o saradnji sa BiH, to je niži formalni nivo saradnje, jer mi s njima još nismo potpisali sporazume o ustupanju dokaza, ali zato imamo zajednički istražni tim kao u slučaju Zvornik, a zajedno radimo i na predmetu Tuzlanska kolona, kao i mnogim drugim.'' Ne odgovori gospodin Vukčević koliko je on dobio podataka od tužilaštva BiH, od odvjetništva, kako kaže, iz Hrvatske, koga to osudiše naši specijalci u odsustvu, a nije pripadnik srpskog naroda, a zašto Srbe hapse na svakom koraku na osnovu presuda koje su donete u odsustvu, zašto ovaj Vukčević podiže novi postupak, neki Zvornik 3, tako ga je nazvao, po nalogu, bukvalno piše nalog, neke Mirsade, prezime sam zaboravila, koja je tužilac Kantonalnog tužilaštva u Tuzli. Zašto se taj gospodin malo ne bavi zločinima koji su izvršeni nad srpskim narodom? Zašto nemamo pandan da mi kažemo - gospodo, imamo i mi presude protiv 50 hiljada pripadnika koji su vršili ratne zločine nad Srbima, pa da vidimo da li ćete vi da hapsite svakog Srbina koji pređe granicu Srbije, jer više se ne zna, ko god je nosio pušku u ovim poslednjim ratovima na meti je i u Bosni i Hercegovini, i u Hrvatskoj. Kaže dalje - najspešnije sarađujemo sa državnim odvjtništvom Hrvatske. Pogledajte samo predmete od Ovčare preko Lore, Lovasa, Osijeka. Pitam ga sada - zašto nije omogućio svedocima za Loru da bezbedno odu u Split da svedoče. Naravno, to se nije ni trudio i to nije uradio. Pitaću kasnije, sada samo da napomenem, kako je to samo sudiji Gordani Božilović-Petrović istekao mandat, a ostalim specijalcima nije. Nastaviću zaista po Poslovniku, jer mnogo toga moramo da kažem.
Za reč se javio narodni poslanik Riza Halimi, pa potom narodni poslanik Dragan Šormaz po Poslovniku, pa potom verovatno Rajko Baralić o amandmanu.
Predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, da iskoristim pravo iz člana 226. da gospodina ministra Petrovića pitam šta će preduzeti da se poboljša etnička struktura sudskih organa u Preševu, Bujanovcu i Medveđi, a pogotovo u Bujanovcu, s obzirom da je u Bujanovcu od osam sudija opštinskog suda samo jedan Albanac, a u opštinskom javnom tužilaštvu od 10 radnika samo je jedan Albanac? Naravno, treba sličnih aktivnosti i u Preševu, gde je situacija bolja nego u Bujanovcu, ali verovatno treba još dosta da se i u Preševu uradi, a o Medveđi sam maločas rekao da je situacija katastrofalna. Ovo što je ostalo vreme da kažem samo u odnosu na prethodni govor mržnje gospođe Vjerice Radete prema Albancima ili Šiptarima, što ovde stvarno postaje nepodnošljivo. Slučajno, gospođo Radeta, profesora doktora matematika Ćamila Hadži Bećirija znam iz studentskih dana, znam ga iz porodičnih kontakata, čovek u životu nikada ni mrava nije zgazio, nikada pušku u rukama nije držao, a čovek je sticajem okolnosti bio u zatvoru u Nišu, a za kojeg se angažovao i Forum za ljudska pitanja iz Beograda, jer je čitava ulica u Đakovici tom prilikom redom pozatvarana i poslata u Srbiju. Ljudi božiji, kada su mrtvi ljudi prenošeni u Srbiju nakon ubijanja, šta govoriti o živima koji su u to vreme pokupljeni u jednoj ulici Đakovice i apsolutno bez ikakvog argumenta u to vreme kažnjavani. Dotični gospodin profesor matematike, koji nikada sa ratom nije imao veze, koji apsolutno ni sada nema veze ni sa ANA, ni sa bilo kojom drugom oružanom skupinom, apsolutno ovakav način svrstavanja svih Albanaca ili Šiptara na osnovu ne uvredljivog, nego raspoloženja mržnje na ovakav način zastupati dalje, stvarno je neodrživo. Stvarno ne govori o tome kako možemo govoriti o nekom suživotu, kada sa ovakvom dozom mržnje i u ovom parlamentu se govori.
Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Šormaz, pa potom Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Samo želim zbog svega što je gospodin Halimi ovde govorio da, takođe, pošto on postavlja pitanje ministru Republike Srbije, njemu bih postavio neka pitanja. Vezano je za nešto što mene brine, a što mi se čini da se dešava konstantno u tri opštine na jugu Srbije, Bujanovac, Medveđe i Preševo, a to je da je jedna stalna tendencija da se pitanje te tri opštine veže za pitanje Kosova i Metohije. Gospodine Halimi, neće biti ni Kosovo nezavisno, ostaće u sastavu Republike Srbije, što kaže Ustav prema kome vi kao narodni poslanik morate da radite, morate da se za taj ustav zalažete i da ga poštujete. Za to sam vas već nekoliko puta upozorio sa ove govornice. Čini mi se da još uvek dole ima glasnogovornika za otcepljenje ne samo Kosova, nego i te tri opštine od Republike Srbije. Pitao bih vas - da li znate gde je selo Vrapčište kod Tetova, da li ste nekada bili tamo ili ste čuli za to selo? Niste bili. Da li znate šta se tamo nalazi? Jeste li čuli za Ljirmija Jakupija, nadimak mu je nacista? Pitaću vas jeste li čuli za Šefćeta Muslijua, koji se nalazi u zatvoru Dubrava? Jeste li sa njim nekada razgovarali? Da li ste pre 45 dana bili na Kosovu i Metohiji, s kim ste bili i šta ste razgovarali tamo? Reći ću vam šta ta dva čoveka rade. Oni organizuju skupljanje novca za tzv. vojsku ili oslobodilačku vojsku, ovi što se zovu, kako kaže gospodin Halimi, Preševska dolina, koja ne postoji, nego opštine, za onu njihovu vojsku za Preševo, Bujanovac i Medveđu. Da li znate da se skuplja novac za takvu terorističku organizaciju? Ne želim da ga pitam da li je dao, on je poslanik Republike Srbije u Narodnoj skupštini Republike Srbije, treba da da informaciju sa te teritorije, da li zna, pitam; to vas pitam, da li znate da se skuplja novac za ponovno formiranje takve terorističke organizacije? Nikada teror i nasilje neće pobediti pravo i pravdu. Nikada neće pobediti Ustav i ko god se za to uhvati, taj će izgubiti. Ovo je demokratska država, koja ima demokratski izabrani parlament, demokratski izabranu Vladu, demokratski izabranog predsednika. Ne možete je pobediti terorom i nasiljem, ko god da stoji iza tih ljudi. Država Srbija, uveravam vas, budno prati sve što se dešava u tim opštinama i naročito šta se dešava u opštini Medveđa. Takođe, budno pratimo sve one koji paktiraju sa separatistima zarad održavanja u lokalnoj vlasti. To što neko traži demilitarizaciju, morate da shvatite da demilitarizacija znači manje vojske na određenoj teritoriji. I ne možete da napadate policiju, koja štiti sve građane, bez obzira na pripadnost. Ne možete da štitite one, ajde da ih ne nazovemo kriminalcima ali neka bude da su pod istragom, od policije, a Žandarmerija je sastavni deo policije, i to nije demilitarizacija. Žandarmerija je sastavni deo policije. Takve jedinice imaju sve policije u svetu. Prema tome, budite uvereni da će država Srbija zaštititi sve građane na teritoriji cele republike, bez obzira na nacionalnu pripadnost, posebno u te tri opštine, i da nećemo dozvoliti da se formiraju terorističke jedinice, bez obzira što neko skuplja novac da ih ponovo naoruža, te tzv. veterane. Ponavljam pitanje vama: znate li ko je Ljirmi Jakupi, znate li ko je Šefćet Musliu, da li ste sa njim imali kontakte i znate li da li se na Kosovu i u te tri opštine skuplja novac za ponovo naoružavanje i formiranje takve terorističke jedinice? Jednostavno, još jedan argument više, gospodo - državno, nacionalno i političko jedinstvo nam je sada najpotrebnije. Moramo biti jedinstveni. Kada smo jedinstveni, oni koji nam žele loše, neće nam moći ništa. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Šormazu. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hvala. Neću preterano da se zadržavam na onom što je Riza Halimi ovde govorio. To je njegovo mišljenje. Ovaj parlament je samo dokaz, gospodine Halimi, koliko je Srbija demokratska država kada vi možete ovde da izađete i da na najgrublji mogući način, ne samo sada nego i inače, iznosite protivustavne stavove. Ali, time će da se bave jednog dana neki drugi organi. Vi ste ovde pominjali neke visokoobrazovane ljude koji ni mrava nisu zgazili. Ne znam ko je gazio mrave, ali verujem sudijama koji su 1999. godine doneli 140 pravosnažnih presuda, osudili 140 Šiptara zbog zločina prema srpskom narodu na Kosovu i Metohiji. Zameramo, i nikada nećemo oprostiti, Vojislavu Koštunici što je pustio tu grupu, da bi se dodvorio u to vreme istim onima kojima se dodvorava i Nataša Kandić. Činjenica je, dopalo se to vama ili ne da čujete, da šiptarski lobisti finansiraju, nažalost i u Srbiji, zagovornike samostalnog Kosova, da to rade svuda po svetu. To je nešto sa čime se Srbija danas susreće, ali sam ubeđena da će Srbija sa time izaći na kraj, zato što većina građana Srbije, a i većina političkih stranaka, bez obzira na druga neslaganja, neće dozvoliti da se osnaži samoproglašenje samostalnosti Kosova. Kosovo i Metohija je Srbija, sastavni deo Srbije i uvek će tako ostati, dopalo se to nekome ili ne. Da iskoristim još ovaj minut, koliko mi je ostalo, da u okviru ove replike upozorim javnost na ono što sam malopre počela da govorim, a odnosi se na sudiju Gordanu Božilović-Petrović, kojoj je jedinoj prestao mandat u Specijalnom sudu. Svi ostali su nastavili da sude. Ona jedina nije dozvolila da se Srbija oglasi krivom zbog zločina članova jedinice "Škorpion", a to je bila namera Nataše Kandić, to je bila namera Sem Lazara, to je namera ovog Patrika Lopeza i ovog Zdrlića. To su ova dvojica koji predstavljaju Haški tribunal. Taj Zdrlić je inače sin ustaše, koji ovde ovih dana haraju i traže po Srbiji lažne svedoke protiv Vojislava Šešelja. Gospođa Božilović nije više sudija zato što je predsednik Okružnog suda u Beogradu, Siniša Važić, u obavezi da posluša Natašu Kandić i predstavnike SAD, zato što svako jutro pije kafu sa američkim ambasadorom. Vas bih, ministre, pitala da li imate podatak i saznanja od koga je Važić dobio tri stana, od koga je dobio tri vrlo povoljna kredita, na vrlo volšeban način i šta ste vi, kao ministar i kao član Visokog saveta pravosuđa po funkciji, učinili i saznali konkretno o slučaju gospođe sudije Gordane Božilović-Petrović, koja je, mi tvrdimo, imamo dokaze, prestala da radi u tom Specijalnom sudu samo zato što nije bila po volji Nataši Kandić i američkom ambasadoru? Ponavljam, to je zbog toga što je žena odbila da Srbiju proglasi krivom za neki ratni zločin nekih konkretnih lica. Naravno, ne tvrdim ni da je taj ratni zločin postojao, ni da su ga ta lica izvršila, zato što nema pravnosnažne presude. Za razliku od predstavnika vlasti, znam da dok presuda ne postane pravnosnažna svako je nevin i očekujem da se tako ponašate prema svima.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Po Poslovniku, za reč se javila narodni poslanik Nataša Jovanović, pa dr Vladan Batić, pa repliku verovatno Riza Halimi. Onda se vraćamo, nadam se, amandmanima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se zbog činjenica koje su neki verovatno zaboravili. Očigledno i isključivo je to zaboravio gospodin Halimi. Gospodine Halimi, nemojte da se pravite nevešti i da vršite zamenu teze. Koleginica Radeta je, u trenutku dok ste bili za govornicom, imala neodložan posao koji je trebalo da obavi sa kolegom Radovanovićem, da mu preda neku dokumentaciju zbog pripreme delegacije koja putuje u Portugal iz Odbora za pravosuđe, i nije vas pažljivo saslušala. Dakle, potpuno ste iz konteksta izvukli, izvrnuli, što bi mi Srbi rekli, njene reči, jer ona uopšte nije u isti koš stavila sve, kako ste vi rekli, Šiptare ili Albance. Verovatno će se javiti gospodin Vladan Batić, pošto je on poznat po tome da je insistirao, iako je bio član DOS-a kada je Koštunica pustio Fjoru Brovinu i preko 1.200 šiptarskih terorista, godinama na tome da se uđe u trag gde su oni i da se sprovedu te pravnosnažne presude protiv njih, koji su sada nestali, ko zna gde su, vršljaju i spremaju novi atak, ti isti teroristi, na Srbe. Spremaju se, kako su to rekla ova dvojica terorista iz tzv. ANE novinarima "Sanda" i "Tajmsa", da su do zuba naoružani i da samo čekaju 10. decembar. Nemojte da obmanjujete javnost. Mene uopšte ne zanima, niti bilo koga u ovoj skupštini, s kim ste vi studirali i da li je taj dobar ili je loš, i šta je on po vašem mišljenju. Pravnosnažna presuda države Srbije je takva da je taj vaš poznanik, ne znam kako se zove, nastavnik matematike iz Đakovice, osuđeni terorista. Agim Čeku je školovani oficir koji je služio u JNA, ali je koljač i ubica srpske dece i nejači, i ubica Srba na Kosovu i Metohiji, Ramuš Haradinaj takođe ima visoko obrazovanje. Nije pitanje da li je neko vodoinstalater, poštar ili šta je, i šta će on da radi posle svog radnog vremena, profesor je univerziteta, već je pitanje da li je dokazano i da li je pravnosnažnom presudom ustanovljeno da je neko vršio teroristički akt nad srpskim narodom. O tome je govorila gospođa Radeta, a ne tamo o nekim ljudima koji su fini, dobri i pošteni, pa su rasli u tom kraju i školovali se i vi se znate u mladosti. Šta to nas briga? Za nas je jedino merodavno to šta su oni uradili kada su uzeli oružje u ruke i kako su napadali srpsku nejač i vršili terorističke akte. To nisu neke priče tek onako bez veze, znate. To što ih je DOS-ovska vlast posle 5. oktobra pustila na slobodu, to je skandal i to je nešto sa čime se ne mire ni ljudi koji su radili u pravosuđu, ni istražne sudije koje su dokazivale zlodela tih terorista. Treba da vas podsećam na ulogu jedne hrabre žene iz srpskog pravosuđa, Danice Marinković, koja je danima jedan za drugim, redom, iznosila dokaze kao istražni sudija o terorističkim aktima tih zlikovaca, a između ostalih i nekih od tih 146. Prema tome, stvar je jednostavna za one koji poštuju ustav i zakone ove zemlje. Onaj za koga je dokazano da je vršio terorističke akte je terorista, a onaj ko je to uradio, a to je Vojislav Koštunica, posle 5. oktobra ko je pustio zlikovce na slobodu će kao bruka da ostane zabeležen u istoriji srpskog naroda. A što je najgore, srpskim stanovnicima, Srbima na Kosovu i Metohiji od tih istih verovatno preti opasnost i u narednim danima koji dolaze.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nataši Jovanović. Reč ima dr Vladan Batić. Onda repliku gospodin Halimi na izlaganje gospodina Šormaza, a onda će verovatno gospodin Šormaz da da repliku gospodinu Halimiju, i tako. Izvolite, doktore.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je diskusija otišla u pogrešnom smeru i pomalo me brine da se to ne pretvori, i da se ne stekne takav utisak, u neku hajku protiv jedinog poslanika Albanca u ovom parlamentu. To jednostavno nije dobro. Nije dobro izprostog razloga što treba malo više da se pozabavimo sobom i onome što mi kao pripadnici nekih drugih nacionalnosti, pre svega srpske nacionalnosti, činimo i ne činimo, kada je zaštita ljudskih prava i odnos prema nacionalnim manjinama u pitanju. Jedno prosto pitanje za predsednika Parlamenta: da li zna u kakvom prostoru ovde u Parlamentu sedi gospodin Riza Halimi? U kućici za lift. Da li je to odnos većinskog naroda ili vlasti, ili onih koji rukovode radom ovog parlamenta prema gospodinu Rizi Halimi? Hajde da budemo pošteni. I ako to neko drugi posmatra, kakve će to reperkusije imati. Kakav će onda odnos većine prema jednom pripadniku nacionalne manjine, koja možda većini nije po volji i kakve će to onda refleksije imati. To nije dobro. Naravno da stvari treba nazvati pravim imenom i naravno da ratni zločini ne mogu imati nacionalni predznak. Ratni zločin ne može imati ime i prezime. Za to sam se borio i to sam iskusio. Zalažući se da su optuženi neki čelnici OVK, zato što su činili bestijalne, stravične ratne zločine. Govorim šta sam radio, prikupljao dokaze, pokušavao da dokažem da to nije nikakva borba za nacionalno oslobođenje Albanaca na Kosovu, nego zločin i teror. Neki od njih su optuženi. Haradinaj je optužen. Tvrdio sam to i za Čekua, ali ovdašnji dežurni patrioti su se setili i ćutali godinama da su oni ratni zločinci ili potencijalni ratni zločinci onda kada su postajali premijeri Kosova. To je fakat. Sledeće pitanje, često je ovde polemisano i u ovom domu, da su neki ljudi pripadnici ili lideri nekih stranaka neovlašćeno posećivali, bez osnova je to tvrđeno u ovom parlamentu, neke ljude koji su se nalazili u pritvoru u Centralnom zatvoru. Onda postavljam pitanje, pa kako su to neki veliki patrioti na važnim državnim funkcijama, neovlašćeno posećivali i čak davali naloge da se pusti iz pritvora i Fjora Brovina, i braća Mazreku itd. Hajde da samo stvari stavimo u istu ravan, pa onda da se upitamo šta to naši sunarodnici na Kosovu i Metohiji, oni koji rone ili liju krokodilske suze, a za to vreme se bogate, čine na Kosovu i Metohiji. Da se upitamo da li su neki koordinatori, naši sunarodnici, neki načelnici okruga na Kosovu i Metohiji, ogrezli u kriminal, korupciju, nepotizam, sukob interes. Ljudi iz naše nacionalnosti kukaju na njih na Kosovo i Metohiju. Oni se plaše od Srba na Kosovu i Metohiji. Hajde da stvari nazovemo pravim imenom, da nam ne bude onda kriv Riza Halimi. Na to samo apelujem, da vidimo šta je sa tim zloupotrebama oko gradnje puteva bez tendera, oko gradnje dve zgrade sa stanovima bez tendera, oko otimanja stanova profesorima Likovnog fakulteta, da bi ih dobili i u njih se uselili članovi obezbeđenja bolnice u Mitrovici. (Predsedavajući:Zahvaljujem gospodinu Batiću.) Završavam. Oko uzimanja para iz budžeta Kosova i Metohije, ovamo ratni zločinci itd. Hajde da budemo pošteni prema sebi i celom svetu. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku dr Vladanu Batiću. Repliku na izlaganje narodnog poslanika Dragana Šormaza ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Dame i gospodo, samo ću još jedanput i neću više, ali šta ovde iznositi ako predsednik države donosi ispravnu odluku da bi poboljšao ugled države, da bi popravio nedostatke u ranijim procesima koji su se katastrofalno odrazili po ugled ove države u svetu. Onda ovako jeftino pokušavati sakupljati politički poene na ovako osetljivim temama, ne bih išao u kvalifikacije, najblaže rečeno, stvarno je nepoželjno i ne dolikuje ovom domu. Dalje, dobro što je spomenuta Fjora Brovina. Nije li opet to dokaz da je predsednik države imao pravo. Hajde da ostavim onog prijatelja koga znam porodično, čija je žena najcrnje muke imala da vidi svog muža dok je bio u zatvoru u Nišu. Da znate samo kakvim patnjama se ona izlagala da bi u to vreme posetila muža, koji u životu, ne krivično delo, nego kažem uopšte nije ni prema bilo kom čoveku nažao nešto u životu učinio. Kažem vam, bukvalno su sakupljani sa ulica, jer izvorno znam prijatelje, ljude koji su to doživljavali, ako želite tu stranu istine da saslušate. A Fjora Brovina je i lekar, i pesnik, i čitav život se bavila humanitarnim radom, ako je nekome stvarno stalo i te informacije ako su nedostajale. Sada je narodni poslanik u Parlamentu Kosova. Stvarno bi trebalo malo dostojanstvenije uopšte o bilo kom čoveku i bilo kojoj osobi govoriti, ali ne na ovakav način ukaljati, jer se time odražava uopšte odnos prema grupaciji, prema jednom kolektivitetu, prema jednom narodu. To je ta kultura ili nedostatak te kulture zajedničkog življenja na ovim područjima. Da li mogu ovde i u Preševu da udišem svež vazduh, ono što mi dozvoljava gospodin Šormaz, ili ovo što je maločas rečeno, evo imam tu čast, jer čast mi je da učestvujem ovde. U smislu, kao da mi je neko poklonio, kao da to zavisi od gospođe Radete, ili uopšte bilo kog poslanika radikala ili DSS. Ljudi božji, ne vidim razliku između stranke na vlasti, poslanika DSS-a, koji je na vlasti, i radikala, kojisu u opoziciji. Pre neki dan hvalili ste se da ste poništili privatizaciju, a u opoziciji ste. Gde tu ima logike? Kada su Albanci u pitanju ili Šiptari, onda apsolutno je i opozicija i pozicija ista, i to prema građanima koji žive ovde i učestvuju u političkom životu, daju sve ono što pripada građanima po zakonu. Tako da apsolutno nije tačna informacija da u Preševu, Bujanovcu i Medveđi se sakuplja novac. Hteo sam da budem onaj dan, ali nisam imao saznanja da se drži Odbor za bezbednost, inače bih mogao da dam doprinos malo direktno i imali bismo više vremena na raspolaganju. Ovako sada izlazi jedan govornik i iznosi sasvim paušalne informacije, ničim ih ne potkrepljuje, i sada to treba da bude politika.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Rizi Halimi. Po Poslovniku se javila prvo gospođa Vjerica Radeta, pa onda gospodin Dragan Šormaz, replika. Izvinite, ali pustićemo gospođu Radeta, ona je ipak dama. Izvolite.
Nije nikakav problem, ako se neko javio pre mene, ne morate zbog mene da kršite Poslovnik. Mi imamo vremena i strpljenja. Ovo što je gospodin Batić rekao da nije dobro da se ova rasprava pretvori u hajku protiv jednog poslanika, svakako se slažem sa tim i nije namera poslanika SRS, ni sada ni bilo kada, da vodimo hajku protiv bilo koga, pogotovo ne protiv pripadnika nacionalnih manjina. Predstavnici nacionalnih manjina znaju da imaju zaštitu u SRS, da smo se uvek borili i borićemo se za njihova prava. Znam za problem kancelarije gospodina Rajka Đurića, i gospodin Tomislav Nikolić je sa ovog mesta uputio ozbiljan prekor predsedniku parlamenta - zašto gospodin Rajko Đurić nema odgovarajuću kancelariju. Prvi put čujem da gospodin Riza Halimi ima, ako se to može nazvati kancelarija, kako rekoste, neki prostor za lift ili pored lifta, ne znam, to je zaista nedopustivo. I evo, pridružujem se vašem apelu i pozivam gospodina Olivera Dulića da, zajedno sa službama, nađe odgovarajući prostor i da omogući gospodinu Rizi Halimiju da svoj poslanički posao obavlja u uslovima u kojima to rade i ostali poslanici ovog parlamenta. Tu nema ničeg spornog. Ali, gospodine Halimi, to što vi branite Fjoru Brovinu, doduše, niste pomenuli braću Mazreku ili ovih 146 koje je Koštunica pustio, to vi vaše pravo da ih branite koristite, nemamo ništa protiv, ali ne možemo da dozvolimo da ne zamerimo Vojislavu Koštunici to što je tada uradio, a i vi gospodine Batiću, jer ste se javno poodavno za to zalagali i na tome vam svaka čast, ali to, ako mi kažemo da su braća Mazreku zločinci, onda to svakako nije nikakav atak na Rizu Halimija. Gospodin Halimi je rekao da sam nazvala sve Šiptare zločincima. To nije tačno. Lično poznajem i prijatelj mi je Muharem Ibraj, Albanac kome uopšte ne smeta da se nazove Šiptarom, iz Niša, to je čovek koji je formirao stranku u vreme ono, za koje vi mislite da je to bilo nemoguće, u vreme bivše, bivše vlasti, u vreme Slobodana Miloševića, stranka mu se zove Albanska alternativa. Taj gospodin Muharem Ibraj je od svoje braće Šiptara strašna zla preživeo, zato što je bio svedok u haškom procesu protiv Slobodana Miloševića. Šestoro članova porodice mu je ubijeno. On tvrdi, tvrdio je to i u Hagu, da su to uradili Šiptari, ubili su mu sina, ubili su mu dva brata, ubili su mu bratanca, najuže članove porodice. Znači, ni u snu ne bih sve Šiptare nazvala zločincima. Zločincima nazivam one koji su pravosnažnim presudama označeni kao takvi, a za ostale čekamo presude.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, replika na izlaganje gospodina Rize Halimija.
Gospodine Halimi, vi mene očigledno niste razumeli. Vi ste dobar čovek i mi to znamo, i vi ste narodni poslanik ovde, i kao narodni poslanik ne DSS, nego kao Srbin, sve ću da učinim da vas zaštitim. Sve. Ali sad vam kažem jednu stvar, sad vam ponavljam jednu stvar, mnogo je država Srbija ojačala od perioda, recimo 2000. godine, kada su neki koji ovde sede bili ministri. Više nema odvođenja u podrum i pretnji, niti vama neko može više da preti. Nećemo vas samo mi, kao narodni poslanici, štititi. Štitiće vas država Srbija i štiti vas država Srbija. Ne skuplja se novac samo za oružje, gospodine Halimi. Možda vi ne znate, vi ste dobar i pošten čovek, ali vam kažem da se skuplja novac i za potkupljivanje čuvara da Šefćet Musliju pobegne iz zatvora "Dubrava". To država Srbija zna i neće dozvoliti da se to dogodi. Vi možete biti sigurni, ne samo vi, svi možemo da udišemo slobodniji vazduh zbog toga. I ovde, ako je to tačno, sramota je da vam predsednik Skupštine nije omogućio bolji prostor. Dok vam ne omogući, nudim vam kancelariju 82 na trećem spratu da koristite za sve što je potrebno. Još jednu stvar, da ne bi bilo nejasnoća, u Preševu su preko 60% ukupnog policijskog sastava Albanci, u Bujanovcu 52%, u Preševu 61%, a u Medveđi preko 10%. Pozivam vas da idete da vidite zvanične podatke, sa imenima i prezimenima. Kažem vam, 61%, 52% i preko 10% u Medveđi. Znači, multietnički sastav, gde je čak u dve opštine više Albanaca nego Srba pripadnika policijskih jedinica. Vi imate puno pravo da radite kao narodni poslanik, da iznosite svoje stavove i mi ćemo se za to boriti. Pustite ove koji paušalno pričaju, koji ništa nisu učinili i u vreme kada su bili vlast. Vi vrlo dobro znate ko je koga odvodio u podrum i pretio, vi to najbolje znate. Sada vam kažem, to se više nikada neće dogoditi i nemojte biti uplašeni. Šefćet Musliju će ostati tamo gde mu je mesto, u zatvoru, budite sigurni u to.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Šormazu. Repliku na izlaganje Vjerice Radete ima narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Apelovao sam da ne bude protumačeno, ovo što se ovde izgovara, da je to hajka protiv jedinog poslanika albanske nacionalnosti. Želeo sam da skrenem pažnju na odgovornost naših ljudi, naših sunarodnika, naše države. Kad je već pomenuto nekakvo skupljanje para, gospodo, setimo se onog vremena kada je bujao albanski separatizam na Kosovu i Metohiji. Setimo se vlasti koja je u to vreme to omogućila, setimo se da su ovde dolazili novac, logistika, oružje, da je granica bila potpuno propustljiva, da ništa nije preduzeto i da se tadašnja vlast ili tadašnji režim Kosova sećao samo uoči izbora. Onda je Kosovo postajalo kolevka, koren, dno očnog vida itd. Setite se paralelnih institucija vlasti kosovskih Albanaca, parlamenta i vlade, Remzija Koljgecija, Jusufa Zejnulahua. Setite se kosovske vlade u inostranstvu. Tada država ništa nije preuzimala da to spreči. Prema tome, odgovornost osnovna, inicijalna leži na tom vremenu i ljudima koji su tada vršili vlast. To je jedna stvar. Druga stvar, treba da se upitamo da li za zločine na Kosovu i Metohiji, pored onoga što sam pominjao i vodio pravi rat i sa Hekerupom, i sa Kušnerom, i sa Štajnerom, tražeći da, ako već Hag nije podigao optužnice protiv nekih Albanaca sa KiM, i ako Srbija ne može da dođe do njih da bi im sudila, da to učini UNMIK-ovo pravosuđe. To je zabeleženo, o tome postoji sijaset dokaza. Isto tako, moramo da priznamo da su neki naši sunarodnici u naše ime činili zločine i da ne može Srbija imati budućnost ako su temelji ove države natopljeni tuđom krvlju. Koristim da pitam i gospodina ministra - ima li pomaka u otkrivanju ko je odgovoran za Veliko Petrovo Selo, ko je odgovaran za Batajnicu? Je l' ti mozgovi, ti umovi koji su leševe prosipali u svaku reku, jezero ili baru, to je sramota za našu istoriju, za naše pretke, koji su ginuli da bi Srbija postala država. Hajde da se pozabavimo sopstvenom odgovornošću. Dakle, samo sam na to apelovao, želeći da diskusiju skrenemo u pravom smeru. Hvala.
Vraćamo se diskusiji o amandmanima. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, samo bih da vam kažem, kao neko ko poznaje mnogo ljudi koji su optuženi, osumnjičeni, neki i osuđeni za ono što su činili za vreme rata. Neću da kažem da su svi nevini, ne pada mi na pamet, jer to nije istina. Mnogi od njih su krivi, ali mogu da kažem da su neki nevini, i to dosta njih, samo zbog učešća u oružanim jedinicama stradali i osuđeni na dugogodišnje robije. Međutim, obzirom da sam govorio o ovom zakonu u načelu, ne bih se vraćao na neke stvari koje sam tada rekao, samo bih da upoznam narodne poslanike o Haškom tribunalu, jer se ovde pokušava stalno dovesti u vezu i analogiju Haški tribunal i Tužilaštvo za ratne zločine Okružnog suda. Pročitao bih vam jedan tekst, da vidite šta je suština haške pravde, šta je suština suđenja za ratni zločin i kako se dolazi do onog odnosa osumnjičenih, optuženih i, još gore, osuđenih, u kojima je preko 85% Srba, 10% Hrvata, 5% Muslimana, a gotovo niko od Albanaca. Ovo je tekst iz stranih novina. Kaže: "Postavljam nagradno pitanje: koliko je Kosovara u Hagu i koliko ih je osuđeno nakon mnogobrojnih masakra koji su počinili za vreme srpsko-albanskog sukoba na Kosovu?" Znači, ove strane novine i strani novinar priznaje da su Albanci učinili brojne masakre nad Srbima na Kosovu. "Ako se ne varam, nema nijednog. Zašto se posle Albanci ne boje kao mi Hrvati, nisu škrti kao mi Hrvati i, za razliku od nas Hrvata, znaju i gde i kako potrošiti novac i sa što manjom količinom novca postići što veći efekat. Prema priči meni dosta poverljivih i uvek tačnih izvora, vođstvo Kosova je od svoje dijaspore skupilo 10 miliona evra i poslalo prave pregovaračke mačke u London, svetski centar advokatskog i sudskog muljanja. Tamo su angažovani nekoliko najboljih kancelarija advokata, koji su na tih i mudar način izvukli sve Albance iz Haškog zatvora. Priština je, davno pre Zagreba, shvatila da se politika Haga vodi iz Londona. Priča li neko danas o Albancima kao o zločinačkom narodu, koji je palio srpske kuće, bacao bombe i dosta participirao u novom sukobu koji je odneo mnoge živote? Naravno da niko ne priča, a cena toga je bila samo 10 miliona evra. Samo, jer upoređujući sa bačenih stotinak miliona evra, koliko je do sada hrvatska glupa politika potrošila, bolje reći bacila kroz prozor, tih 10 miliona nije nikakva suma. Kada sam povezao neke konce, shvatio sam zašto je Ivan Čermak, nakon što je prodao svoju firmu, odlučio angažovati najbolje engleske advokate" itd. Znači, suština zašto Albanci nisu odgovorni za zločine koje su počinili je u 10 miliona dolara ili evra koje su dali poznatim advokatima u Engleskoj. Ovo je suština haške pravde. Suština je da država Srbija nije uradila ništa da zaštiti svoje optuženike, a onda i osuđenike u Haškom tribunalu. Žao mi je što se mi naknadno setimo svega onoga što je trebalo da radimo ranije. Da li su Srbi za 20 ili 30 miliona evra i angažovanjem pravih lica, pravih advokata, mogli da budu apsolutno nevini? Da li je neko od onih ko je ubijen u Haškom tribunalu, neko ko je dobio robiju od 47 godina na osnovu komandne odgovornosti, mogao da bude spasen i da bude proglašen nevinim za ono što mu je na kraju stavljeno na teret i za šta je osuđen? Postavljam jedno pitanje koje mi baš nije potpuno jasno, ali možda će poslanici moći da se slože sa mnom i mojim razmišljanjem - zašto sada jačamo instituciju koja, po logici stvari, treba da se kreće ka gašenju i nestajanju, jer su ratni sukobi završeni pre 15-ak ili osam godina, kada je završeno bombardovanje NATO pakta i ubistvo preko 2.000 civila u Srbiji? Odgovor je vrlo jednostavan. Znači, oni koji naređuju kako da se vodi politika u Srbiji, jednostavno su rekli da Srbija mora da preuzme institucije Haškog tribunala, odnosno pošto Haškom tribunalu preti gašenje 2010. godine. Da je ovo tako, potvrdiću vam čitajući jedan tekst, koji kaže: "Odbrojavanjem Haškom tribunalu je već počelo. Prema odluci Saveta bezbednosti, trebalo bi da zatvori svoja vrata do 2010. godine. Javni obračun dojučerašnjih službenika ovog suda, tužioca Džefrija Najsa i bivše portparolke Florens Artman, kao i informacije koje iz tužilaštva cure posredstvom novinara koji su bili svedoci tog istog tužilaštva, samo doprinose utisku da je reč o instituciji u odlasku, u kojoj vlada izvestan stepen rasula. Možda će i sam generalni sekretar UN Ban ki Mun, pre nego što krajem decembra odluči ko će biti naslednik gospođe Del Ponte na mestu glavnog tužioca, morate da se pozabavi stanjem u sudu ili barem u tužilaštvu". Gospodo, meni nije jasno zašto mi to sada radimo, da li ćemo i dalje vršiti pritisak na ona lica koja su osumnjičena, ili možda lažno osumnjičena, za ono što su činili, jer mnogi od njih to nisu činili? Da li je cilj svega ovoga da se srpskom narodu oduzme pravo na odbranu?Da li je cilj da se svakom patrioti, koji sutra bude želeo oružjem da brani interese svog naroda i svoje države, pošalje jasna poruka da uvek može, bez obzira šta radio, da se nađe na udaru Tužilaštva za ratne zločine, da se nađe, po komandnoj odgovornosti, odgovoran za nešto za šta možda nije ni znao da se dešavalo u zoni njegove odgovornosti? Nadam se da će se gospodin general Delić, koga smatram za izuzetnog ratnika i izuzetnog komandanta, uključiti u ovu priču i ispričati vam kakve su njegove mogućnosti da sazna na prostoru od 150 kilometara, na kome je vodio front, šta se sve dešavalo. Meni je žao mnogih mojih saboraca, koji su danas čak osuđeni samo na osnovu toga što su zaštićenom svedoku pre rata lupili dva šamara i izbacili ga pijanog iz kafane. Danas je Sudu za ratne zločine u Beogradu bila dovoljna izjava zaštićenog svedoka da je taj učestvovao u streljanju ljudi na Ovčari i za to dobio 15 godina, već pet godina kao ratni vojni invalid leži u zatvoru, bez ijednog dokaza i bez ijednog drugog svedoka koji je to potvrdio. Svi su rekli da tog čoveka nisu videli na Ovčari tog dana. Ali, zato što je zaštićeni svedok potvrdio da je on tamo bio i da ga je tamo video, čovek je dobio 15 godina robije. Daj bože da se izvuče, mislim da neće, čak iu slučaju da postoje materijalni dokazi za to da nije mogao tog dana biti na Ovčari. Neću pominjati imena, zaista mi nije namera da vršim pritisak na sud, samo vas molim da vodimo računa o tome da se za ratni zločin, koji je unapred osuđen od strane javnosti, od strane pravosuđa, vode jako pažljivo ti slučajevi i da se pokuša prikupiti što više materijalnih dokaza, jer tu su robije ogromne, do 40 godina, sada će maksimalna kazna biti 20 godina za učešće, po starom zakonu. Zaista bih vas molio da, kada govorimo o Tužilaštvu za ratne zločine i o Sudu za ratne zločine, dobro vodimo računa kakva je težina tih presuda, kakva je težina za potomke tih ljudi koji su osuđeni u ratnom zločinu, kakva je težina tih presuda za njihove porodice i u kakvu poziciju mi dovodimo sve te ljude. Sada bih vam malo skrenuo pažnju, uzeo sam sa sajta Tužilaštva za ratne zločine, naročito me interesuje ova saradnja koja će umnogome govoriti i potvrditi ovo što sam do sada govorio. Samo bih pročitao, kaže: Ovo tužilaštvo i tužilaštvo Haškog tribunala, kao dva profesionalna i stručna organa koji imaju isti cilj, to je gonjenje počinilaca krivičnih dela ratnih zločina, razmenjuju podatke, dokumentaciju itd. Znači, ako je jasno dokazano da je Haškom sudu prioritetni cilj osuda Srba za učešće u ratovima od 1990. godine i 1999. godine, onda mislim da naše Tužilaštvo za ratne zločine ne bi trebalo da ima taj cilj, nego bi trebalo da ima cilj da, pre svega, rasvetli ratne zločine drugih naroda koji su počinjeni nad srpskim narodom. Međutim, to se pretvorilo u suprotnost. Moram da vam kažem da ovde piše - rezultat saradnje sa Tribunalom u Hagu su, pa između ostalog, predlog Karle del Ponte, glavnog tužioca Međunarodnog krivičnog tužilaštva za bivšu Jugoslaviju, Sudskom veću Haškog tribunala da se Tužilaštvu za ratne zločine ustupe predmeti vukovarske trojke, optuženi Mrkšić, Šljivančanin i Radić. Verovatno je svima jasno, svim građanima i vama, da ovi ljudi nisu ustupljeni tužilaštvu u Srbiji i da je njima proces okončan u Haškom tribunalu, i da je gospodin Mrkšić osuđen na 20 godina, gospodin Šljivančanin pet godina, gospodin Radić dobio oslobađajuću presudu. Gospodin Šljivančanin je dobio samo pet godina samo zato što nisu mogli da mu daju manje jer je proveo pet godina u zatvoru. Moram da vam kažem, ovde piše da im je jedan od glavnih saradnika Ambasada SAD. Znači, nju su posebno apostrofirali među ostalim saradnicima. Kaže, Vlada SAD, preko svoje Ambasade u Beogradu, podržava rad Tužilaštva za ratne zločine. U više navrata je dostavila tehničku i materijalnu pomoć. Tužilaštvo za ratne zločine i predstavnici američke vlade neposredno sarađuju na predmetima braće Bitići. Ambasador SAD Majkl Polt podržao jerad Tužilaštva za ratne zločine prilikom posete tužilaštvu 29. septembra 2004. godine. Ne verujem da je američkom ambasadoru interes svog delovanja u Srbiji baš pravda, nego pre da uspostavi takve političke odnose kako bi mogao da za svoju državu i za svoju vladu isposluje što bolju političku dobit, odnosno što bolji benefit. To će najbolje postići ako Tužilaštvo bude vršilo i dalje pritisak prema Srbiji i prema srpskom narodu. Ovo je za mene bilo zaista vrhunac, neću da kažem cinizma, ali nelogičnosti. Kaže, saradnja sa nevladinim organizacijama: Tužilaštvo za ratne zločine sarađuje sa nevladinim sektorom, posebno (sad obratite pažnju) sa Fondom za otvoreno društvo, Fondom za humanitarno pravo i Beogradskim centrom za ljudska prava. Potpuno nam je jasno, iz onoga što se prethodnih petnaestak godina dešavalo u ovoj državi, kakav stava prema srpskom narodu i prema interesima srpskog naroda imaju predstavnici ovih nevladinih organizacija. Meni je jasno potpuno, a nadam se da će i drugima biti jasno, pre svega građanima Republike Srbije kojima se obraćam, da će Tužilaštvo za ratne zločine imati zadatak da nastavi pritisak na srpski narod, da odradi ono što Haški tribunal možda još nije stigao da uradi. Sad bih malo nastavio šta je Haški tribunal, istina o Haškom tribunalu ovih dana dosta se rasvetljava i šira javnost se upoznaje sa tim. Sad ću vam pročitati, kaže - istovremeno, na vrhuncu sukoba između Karle del Ponte i Džefrija Najsa, bivši Miloševićev tužilac pozvao je administraciju UN da utvrdi kako je FlorensArtman došla do podataka koje je objavila u knjizi "Miri kazna", koja je u Francuskoj objavljena 10. septembra, a u kojoj ona optužuje Najsa da je na suđenju Miloševiću ispod toge tužioca skrivao svoju glavnu ulogu agenta MI-6. Ljudi, pa o čemu mi pričamo ovde, ako je glavni tužilac u predmetu protiv Slobodana Miloševića bio agent MI-6, da li vi zaista ili bilo ko u ovoj zemlji veruje da je njegov interes bilo dokazivanje pravde ili ostvarivanje interesa koji su bitni za njegovu državu. Jasno je, potpuno je jasno, da je Engleskoj pripao uticaj na geostrateški položaj pre svega Srbije i ovog dela Balkana. Meni to stvarno nije jasno kada ćemo se mi otrezniti od zabluda koje imamo da je Haški tribunal... (Zoran Krasić, sa mesta: Kada DS padne sa vlasti.) To nisam rekao, gospodine Krasiću, to kad vi izađete recite, ali samo kažem da zaista moramo da dođemo i da se dozovemo pameti da vidimo šta se oko nas dešava, šta je istina i kakve su posledice onoga u šta smo neoprezno ušli i što smo pristali da uradimo pod pritiskom međunarodnezajednice. Rekao sam i prošli put, i sada vam ponavljam, zaista odnos osumnjičenih, optuženih i osuđenih u Haškom tribunalu zaista nije adekvatan zločinima koji su počinjeni na prostorima bivše Jugoslavije, nego upravo direktno proporcionalan onim 10 miliona evra, angažovanjem najboljih advokata i ostvarivanjem nekih političkih interesa koji su, nažalost, po Srbiju bili pogubni. S obzirom da ima još amandmana, nastaviću svoju diskusiju.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Željku Vasiljeviću. Po Poslovniku ili replika? Replika, Vladan Batić.
dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo je dobronamerna replika ili nešto što je rezultat nekog mog rada, prakse i delovanja, ili stručnog znanja. Ratni zločini, gospodine Vasiljeviću, ne zastarevaju, i ne možemo sada oročiti pa da kažemo, šta je bilo bilo je, nema veze, to će sada biti ugledni građanin, poštovani, uvažavani i cenjeni. Nije ovde problem ni suda za ratne zločine ni tužilaštva za ratne zločine kod nas, suda u Hagu, ma šta i o jednom i o drugom mislili, odnosno o njihovom radu, postupanju i ljudima koji ih predstavljaju, ovde je problem stanja naše svesti. Hoćemo li mi priznati da su neki naši sunarodnici činili zločine i da će za te zločine morati da odgovaraju. Zato mislim da u perspektivi, u budućnosti, nezavisno od toga do kada će trajati Haški tribunal, a vidimo protiv nekih njegovih odluka i Hrvati se bune, demonstriraju, protestuju, čak više nego mi ovde, dakle nezavisno od toga mi se moramo obračunati pravosudno, preko nadležnih pravosudnih institucija, protiv onih naših sunarodnika i naših državljana koji su činili zločine. Dakle, mislim da se i vi s tim slažete. Ovo sam rekao iz prostog razloga što mislim da treba afirmisati rad Tužilaštva za ratne zločine i suda za ratne zločine, jer to nas na adekvatan način predstavlja u svetu. Ne upuštam se u njihovo postupanje o pojedinim predmetima, jer ne mogu to da činim, nije korektno mešati se u rad pravosudnih organa, ali mi se čini, a inače sam kao tadašnji ministar pravde, i time se ponosim, tvorac donošenja zakona i formiranja tužilaštva i suda za ratne zločine, upravo da bismo svetu pokazali da smo prošli kroz katarzu i želimo da ti ljudi odgovaraju i da sednu na optuženičku klupu. Naravno, ne bih se bavio pojedinačnim predmetima. Znam da se za Ovčaru sudilo jednoj grupi oficira u Hagu i ne bih se upuštao ni u analizu te presude, da se nekima za zločine na Ovčari sudi pred našim sudom za ratne zločine, ali evo još jednog pitanja kada je već reč o suđenju za Ovčaru, vi ste me ponukali jer ste to pomenuli, to je pitanje i za Tužilaštvo za ratne zločine, a posredno i za ministra pravde- ko je selektirao, a taj čovek ili grupa ljudi imaju ime i prezime, bolesnike, ranjenike ili prisutne u bolnici u Vukovaru, za koje je rečeno da nisu ranjenici, da ne treba da budu u bolnici, koji su onda tokom večeri odvedeni na Ovčaru i streljani? Ali, setite se kad analiziramo te zločine onog fatalnog snimka iz Trnova, koga se kao čovek svako od nas mora naježiti kad ga vidi, plašim se da često postupamo po onoj narodnoj - daleko od očiju, daleko od srca. Za zločin mora da se odgovara i bolje je da oni, naši sunarodnici i naši državljani, za zločine odgovaraju ovde, pred sudovima i tužilaštvima ove zemlje. Hvala
Zahvaljujem dr Vladanu Batiću. Reč ima narodni poslanik Vidoje Jovanović, po Poslovniku.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, javljam se po članu 226. Poslovnika Narodne skupštine. Pre nego što budem postavio konkretno pitanje predsedniku Narodne skupštine, želim da obavestim sve narodne poslanike da sam, kao član Odbora za lokalnu samoupravu, od opštine Bogatić dobio pismo, a ono je upućeno iz jednog prostog razloga što se ova opština i njeno rukovodstvo više puta obraćalo Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu oko raspisivanja lokalnih izbora. Daću kratko obrazloženje. SO Bogatić je podnela inicijativu za opoziv predsednika opštine Bogatić i ona je održana 11.03.2007. godine. Opoziv nije uspeo. Vlada je raspustila SO Bogatić 20.04, a 28.04. odluka je stupila na snagu. Član 113. stav 3. Zakona o lokalnoj samoupravi decidno kaže da predsednik Narodne skupštine, nakon isteka roka od tri meseca, u obavezi je da raspiše lokalne izbore. Ispunjen je i drugi uslov da nema raspisivanja izbora ako je do lokalnih izbora ostalo šest meseci. Ovde se radi o dva uslova. Prošla su tri meseca, a nema zakonske mogućnosti da bude izbora za manje od šest meseci. Imajući u vidu da je izbore trebalo raspisati 28. juna 2007. godine, kao narodni poslanik i član Odbora za lokalnu samoupravu, postavljam direktno pitanje predsedniku Skupštine - da li će ispoštovati Zakon o lokalnoj samoupravi, član 113. stav 3, i raspisati izbore za skupštinu lokalne samouprave u Bogatiću? Ti izbori sigurno će omogućiti da opština Bogatić normalnije funkcioniše. Tamo je odnos, pretpostavljam, između Privremenog veća i predsednika opštine onakav kakav jeste i da je dobar ne bi došlo ovo pismo. Još jednom, ovo pismo ćemo proslediti Odboru za lokalnu samoupravu i njenom predsedniku gospodinu Palaliću, i da on zauzme ovaj stav. Još jednom ponavljam, i da što pre dobijemo odgovor: da li će predsednik Narodne skupštine raspisati izbore, u skladu sa članom 113. stav 3. Zakona o lokalnoj samoupravi, u opštini Bogatić? Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Član 101. stav 1. Gospodine Batiću, zalaganje za osudu zločinaca nije neka velika mudrost i nešto što se ovde razlikuje. Nema nijednog poslanika koji nije za to. Mi kao učesnici rata, i ja kao ratni vojni invalid, najviše se zalažemo za osudu zločinaca. Oni koji su počinili ratne zločine moraju da odgovaraju za ono što su počinili. Apsolutno se slažem s vama da to treba da rade domaći sudovi. Tu smo potpuno na istoj stvari, da raščistimo. Ima tu jedna stvar - ali. Ako u Haškom tribunalu imate odnos optuženih 85-10-5, možda i nepovoljniji po Srbe, a odnos dosuđenih godina daleko lošiji, to onda nije pravda. Taj odnos nije izazvan direktno težinom i brojem učinjenih zločina, nego upravo nekim drugim faktorima. O tome želim nešto da kažem. Znači, da ne bude da se zalažem sada da ne odgovaraju. Ne, jer su meni, kao ratniku, kao čoveku koji je za Srbiju i srpski narod bio spreman da položi život, mada to zvuči patetično, ali to je istina, naneli najveću štetu. Nisu mogli da nanesu štetu onim dezerterima i onim izdajnicima koji su pobegli od poziva da brane svoj narod i svoju državu, nego samo nama koji smo učestvovali. Zato je naša osuda tih zločina mnogo teža i mnogo glasnija nego što vi mislite i nego što vi to želite da čujete. Ali vas molim da se tužilaštvo i sud za ratne zločine ne upotrebljava u političke svrhe na taj način što će određene pojedince osumnjičiti, pošto će naći zaštićene svedoke koji će moći da pričaju šta god hoće, i da se bez provere materijalnih dokaza veruje svedoku i da se neko osudi 15 godina samo na izjavu zaštićenog svedoka. Gospodine Batiću, to je ogromna osuda za potomke tog čoveka. Da li su oni to zaslužili, to je posebna priča. O tome pričam, da ovaj sud i ovo tužilaštvo mora da vodi strogo računa o tome šta radi, mora da vodi računa o tome da su njegove odluke vrlo, vrlo politički značajne. Ako naše tužilaštvo bude isključivo osudilo naše ratne zločince, za šta se zalažem, a ne bude pokrenulo postupke, a što ću vam govoriti kasnije, protiv drugih, onda je i to deo političke priče. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja od poslanika po ovom amandmanu, idemo na član 2. Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine Petroviću, vama je zapala teška uloga da branite nešto što ne može da se brani. Mi smo u načelnoj raspravi malo dohvatili ovu temu, šta sve ne valja u ovim vašim izmenama i dopunama ovog ionako lošeg zakona. Sada bih se skoncentrisao na član 2. i amandmanom tražim da se taj član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine briše. Tim članom vi dodajete novi član 13a, a on u prevodu znači prisluškivanje, praćenje lica za koja postoji neka sumnja da eventualno oni pomažu neko lice za koje, takođe, postoji eventualno neka sumnja da su izvršili neki ratni zločin. Po svojoj suštini, ovo krivično delo - pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela - spada u grupu krivičnih dela protiv pravosuđa, ne spada u delo ratnog zločina koje je regulisano prethodnim tačkama tog člana 2. osnovnog teksta zakona. To sam vam objasnio. Zašto smatram da ovakve mere ne bi smela država da primenjuje prema ovim licima? Da ne filozofiram mnogo, evo daću vam malo kasnije službenu belešku o obaveštenju primljenog građanina. Službena beleška je od 27. septembra 2007. godine. Policiju je obavestio gospodin Ristić Stanko da ga prate neka lica, znači pre nego što ste doneli ovaj zakon, ova izmena još nije stupila na snagu, to je valjda svima jasno. Ali, vi primenjujete taj zakon. Radi se o licu koje je osumnjičeno da pomaže Ratku Mladiću. Znači, nezavisno od zakona vi njega pratite. On sada navodi i broj kola, i kada su ulazili u stan, i na koga sumnja itd. Gospodine Petroviću, izvolite (daje papir ministru), neće gospodin Petrović da baci kada ja dam to. Moja poruka za ljude koji su obuhvaćeni ovom intervencijom u okviru zakona. Vrlo efikasno sredstvo za borbu protiv onih koji vas prisluškuju, prate, snimaju itd, jeste da se naoružate strpljenjem, da malo trenirate i kada vidite da vas prate, onda im ponudite sladoled. To je radio Vojislav Šešelj u vreme kada je bio proganjan krajem osamdesetih godina. Da, čuvena operativna akcija Indeks, i on se naglo okrene, uhvati ove iz državne bezbednosti i on kaže, hoćete sladoled, i oni jadnici morali da jedu sladoled da se ne bi videlo da prate Vojislava Šešelja. Imam još efikasnije sredstvo u borbi protiv onih što prate. Svake godine kada je nova godina njima čestitam novu godinu preko telefona i pobrojim malo familije. Lepo im kažem, vi šestoro što slušate – a danas je to toliko moderno da svaka šuša može da obezbedi aparaturu za prisluškivanje, trenutno je nabavka za BIA, da znate; znate da moram sve da znam; znači, postoji mogućnost sa daljine, preko ovoga, preko onoga itd. – e, njima sam lepo rekao, aman ljudi, pa dogovorite se neka jedan sluša pa neka fotokopira to u šest primeraka. Što šestorica, šest službi, ima da se poubijate međusobno. Naravno, ovim voajerima što moraju da slušaju, uvek im kažem na telefonu da, dok oni slušaju – pošto je ''uher'' više izbačen iz upotrebe, da znate, onaj magnetofon za snimanje, onaj trakaš, mada je najpouzdaniji za prisluškivanje – kažem im neka obrate pažnju gde su im žene, gde su im deca itd. To deluje malo smešno, ali to je vrlo ozbiljna stvar. Sad da se vratimo na ovo šta nam je demonstrirala Vlada ovim predlogom zakona. Ona nam je demonstrirala da ne zna šta je jatak, a šta je jadac. Objasniću vam i šta je jatak, i šta je jadac. Za ono što se zove jatak važno je Đurđevdan i Mitrovdan, i to su oni koji su štitili narodne tribune, hajduke, koji su se borili kao, da sad ne pričam o poznatim likovima iz zapadne Evrope, gde su se borili po nekim šumama za prava naroda gde tlači neki gospodar itd. To je otprilike u narodnoj epskoj poeziji vrlo časno biti jatak nekom narodnom heroju. U tom delu vas podržavam, imate lepo tumačenje toga. Međutim, dobili ste jadac. Zašto ste dobili jadac? Prema ovom vašem zakonu ako se bude glasao, i ako vi budete glasali za ovo što je gospodin Petrović ovde zadužen da brani, samo da vas podsetim, protiv Ratka Mladića je prva optužnica podignuta 24. jula 1995. godine, pa je ona izmenjena 16. 11. 1995. godine. Tada se Ričard Holbruk hvalio kako je dobro što su doneli i što su formirali sud za ratne zločine, jer su na taj način izbegli da na dejtonskom sastanku učestvuju Karadžić i Mladić. Čak se hvalio u to vreme i onaj predsednik suda. To je prvi dokaz da je to čisto politički sud. Znači, ono što je gospodin Batić pričao o stanju svesti nacije, vežite mački o rep. Mi se nalazimo na terenu prava, a ne na terenu razumnog rasuđivanja ili stanja svesti. Ako imaju problema sa stanjem svesti, postoje druge institucije, Narodna skupština nije mesto gde se razmatra kakvo je stanje svesti gospodina Batića. Ovde i vrlo konkretno treba da pričamo o zakonu. Idemo dalje. Nalog za izručenje gospodina Ratka Mladića je predat Saveznoj Republici Jugoslaviji, gospodine Petroviću, 25. jula 1995. godine i 16. novembra 1995. godine, to znači 12 godina postoji nalog i vi ste nasledili taj nalog, gospodine Petroviću. Idemo dalje. Izveštaj Vojno-bezbednosne agencije dostavljen je i prezentiran od strane Ministarstva odbrane Vrhovnom savetu odbrane januara 2006. godine. Ko je bio u Vrhovnom savetu odbrane januara 2006. godine? Bulidža. Ko je bio ministar odbrane? Kadar Nataše Kandić, patolog Zoran Stanković. Šta se tu konstatuje? Tu je izvršena rekapitulacija kretanja gospodina Mladića od jula 1995. godine pa nadalje, službena tajna, ne smem dalje da pričam. Idemo dalje, šta mogu da pričam. Iz tih dokumenata vidi se da je general Mladić do kraja marta 2002. godine bio aktivni oficir Vojske Jugoslavije, kada je penzionisan u činu general-pukovnika. Ko je bio marta 2002. godine ministar odbrane, ko je bio predsednik Savezne Republike Jugoslavije, ko je bio vrhovni komandant? Oni, gospodine Petroviću, koji su vas naterali da vi crvenite ovde, Boris Tadić, Vojislav Koštunica, politički otac i politički sin, dvojac bez kormirala, van svake razumne sumnje. Idemo dalje. Kako ste došli do podataka da treba da se gone jataci? E, tu je sad pravni jadac. Šta su elementi bića krivičnog dela - prikrivanje učinioca posle izvršenog krivičnog dela, pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela. Da li možete vi to da primenite na ove koji su navodno kuvali kupus, navodno nekada bili zaposleni u Kancelariji Republike Srpske u Beogradu i da li vi uopšte, gospodine Petroviću, znate šta piše u članu 333? Znate? Onda da vam pročitam poslednji stav. Kako možete decu, ženu i rodbinu eventualno nekog učinioca nekog krivičnog dela da gonite, da proganjate, da privodite, kada su deca dužna da kriju roditelje i niko ne sme da ih pozove na odgovornost zbog toga? Gospodine Petroviću, ne daj bože da nešto uradite, neko krivično delo, pa vaši najmiliji su dužni da više vole vas nego da poštuju zakon. Nema tog zakona koji ulazi u rodbinske i porodične odnose na tako brutalan način kako vi želite ovo da primenite. Ako je neko izvršio krivično delo, pa ga krije žena, deca, rodbina, oni to rade potpuno legalno i legitimno. To piše u propisima. Znate šta, to što vi ne znate, to je vaše bogatstvo, a nemojte mene sada da terate da vam sad citiram zakon, Ustav, propise itd. Znam da imam veliki broj fanova među demokratama, vi uporno sedite tu i to cenim što uporno sedite. Znači, to se zove pravni jadac. Gospodine Petroviću, pre nego što bilo kog građanina u Republici Srbiji mislite da učinite sumnjivim da je navodno nekog prikrivao, kažem vam da bi ta akcija uopšte mogla da se vodi, prvo morate da uhapsite Radeta Bulatovića, pa drugi koga morate da uhapsite jeste Zoran Stanković. Naravno, one pred-pred., Tadića i Koštunicu, ne smete da hapsite, čuva ih imunitet, ali ovu dvojicu morate da uhapsite da ispitate, pa kada sa njima završite i kažete da oni ništa nisu krivi za ovo delo koje vi ugrađujete – pri tom ste ovlašćeni sad, ako vam prođe ovaj zakon, da i njih prisluškujete; sad mi samo kažite kako ćete Bulatovića da prisluškujete – onda možete na Đoga, na Vaskovića, na Ristića, na Krasića, na Vjericu, tek onda. Znači, to je preduslov da biste vi mogli da primenjujete ovaj zakon. Vjericu možete da pitate za kupus, mene možete da pitate za automobilske gume, ali ovu dvojicu mora da ispitate na sve okolnosti. Samo da vas podsetim, gospodine Petroviću, Vlada Republike Srbije treba da naruči film ''Karlina lista''. Taj film je završen 2006. godine, pošto Karla pati to, znate, da je ona neka mačka, ona sve nešto završava itd, i ona je napravila žena film o sebi. Kupite taj film, on je učestvovao na nekim takmičenjima, oni u Hagu luduju zbog tog filma, kažu da je to nenormalno, ali vam preporučujem da kupite to, da podelite svim članovima Vlade, svim članovima Demokratske stranke i svim nevladinim organizacijama, da vidite kako Karla del Ponte u avionu komentariše ko ste, šta ste i čemu joj služite. Pije šampanjac lepo sa svojim sekretarom i kaže - jesi li video kako onaj Koštunica muva nešto, kažem mu: Zorana Stankovića da postaviš za ministra odbrane, on mi je obećao, pošto je kućni prijatelj sa Ratkom Mladićem, da će da isporuči Mladića. Znači, nema tu transformacija vojske, nema ništa, nego da se isporuči Mladić. Nema, vidite, više priče o Karadžiću. Sad i Karla traži da se istraži. I napadaju, koga, ni jadnog ni dužnog, Vladu Nadeždina, svedoka koji je bio, pa je video čovek i ko je potpisao, zašto je potpisao, kako je potpisao. Koga dalje još napadate? Jadnu ovu ženu sudiju što je uvatila zakon da primenjuje. Šta vam je ona kriva? Pa kriva, jer njena presuda ima nekih nedostataka. S obzirom da pobegoše ovi moji iz Čedine stranke, e sve sam uprskao, da vam kažem oko ovih postupaka ovde, pa to je javna tajna. Gospodine Petroviću, kako može čovek sa pseudonimom Krvavi Bora da bude svedok saradnik, objasnite mi, molim vas. Znate da čovek trune u zatvoru, a da nema nijedan dokaz protiv njega. Čak ima dokaz, došao Hrvat iz Hrvatske i kaže - aman ljudi, što njega optužujete, on meni spasio život. Ali, Sem Nazaro, Nataša Kandić i da ne ređam ove Engleze koji se kriju, oni zapeli, mora neki materijal da bude protiv ovoga. Znači, nije tu problem stanja svesti kod gospodina Batića, ovde je problem sa činjenicama. Niko nema pravo da štiti ratnog zločinca, ali to ne znači da možete svakoga da proglasite da je ratni zločinac. Što niste pročitali tekst ili knjigu gospodina Ivaniševića, Ljiljane Bulatović ili ovaj tekst koji je objavljen u ''Glasu javnosti'' 23. oktobra, koji je napisao Vlada Nadeždin, da vidite šta je to pozadina Srebrenice, a ne da se izvinjavate za sve i za svašta. Kada kažem da se izvinjavate za sve i za svašta, nemam nameru ništa da omalovažim. Morate da nađete neku meru, van razumne sumnje, logičnu meru. Znači, dao sam pouku budućim osumnjičenim kako da se obrane od ovih što ih prate. Možete slobodno da ih bijete, jer to rade nelegalno. Ja ih jurim, da vam kažem pošteno. Mene su skoro pratili, sustigao sam ih i rekao - pozovite Radeta Bulatovića i kažite mu da je najveći narkodiler u Srbiji. Da kažem ovim ljudima što idu na Odbor za bezbednost: nijedan izveštaj BIA-e nemojte da prihvatite ukoliko ne počinje sa rečenicom - zahvaljujući BIA-i nema droge u Srbiji. Dokle god ima droge u Srbiji, BIA diluje drogu.
Po amandmanu za reč se javio narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo, gospodine ministre, uvaženi predsedavajući, ovaj član i ovako kako je obrazložio gospodin Krasić je suština političkog delovanja tužilaštva i suda, ono protiv čega se sve vreme zalažem. Još jedanput ponavljam javno sa ove govornice da svi čuju, kao ratni vojni invalid, kao učesnik rata, osuđujem svaki ratni zločin i boriću se da svaki zločinac bude u zatvoru. Međutim, proširenjem nadležnosti na ovaj način, pre svega Tužilaštva za ratne zločine, vi uvodite jednu političku situaciju. Kakva je to situacija? Do sada ste ovim zakonom mogli da gonite samo nas koji smo učestvovali u ratu. To je otprilike 350-400 hiljada ljudi, nema tačnih podataka. Ali, to nije dovoljno, gospodine Petroviću. Nije dovoljno da samo u toj populaciji možete da tužilaštvom za ratne zločine pretite tim ljudima. Vama treba da uticajem i mogućnošću pretnje proširite taj krug ljudi koji će moći da bude uvučen u odredbe ovog zakona i doći pod udar i dejstvo Tužilaštva i suda za ratne zločine. Vidite o čemu se radi. Pretpostavimo da sam učinio neki ratni zločin. Deset godina moji prijatelji oko mene ne znaju da sam učinio ratni zločin, pomažu mi. Jednog dane će moći da odgovaraju za to što su mi pomogli. Vi želite da nas 350 i 400 hiljada osudite pre nego što tužilaštvo ili sud donese bilo kakvu presudu, da se svi naši prijatelji, poznanici, rođaci plaše toga da li su sa nama bili, pomagali ili nisu. Zaista vas molim, gospodine Petroviću, da dobro razmislite o ovom amandmanu i bilo bi dobro da ovaj amandman gospodina Krasića prihvatite, jer zaista dovodite jedan ogroman broj ljudi, koji ni za šta nisu krivi ili koji su potpuno nevini, u jednu situaciju da vrlo lako mogu doći pod udar ovog zakona, a to je samo tako da nađete zaštićenog svedoka, kome će tužilaštvo, sud ili bilo ko verovati u ono što priča, bez ikakvih materijalnih dokaza. Molim vas zbog onih posledica koje sama istraga i sama sumnja na nekoga da je ratni zločin izaziva po njega, njegovu porodicu, njegove prijatelje i njegove rođake, vodite računa da pokušate i da sagledate društvenu opasnost od proširivanja prava tužilaštvu i sudu za ratne zločine. Zaista, to je jedna opasna situacija. Još jednom, sada ovog puta gospodine Petroviću vama da se obratim, kada ste obrazlagali ovaj zakon rekli ste da je najveća društvena opasnost razni zločin. Ta društvena opasnost je zaista velika u određenom vremenskom periodu. Petnaest godina posle ratova ta društvena opasnost nije tako velika. Ne može da se meri sa opasnošću od korupcije, sa opasnošću od trgovine ljudima, od podrivanja ustavnog poretka i teritorijalnog integriteta zemlje, jer su sada to sve opasnosti koje su mnogo veće po društveni sistem, po državni sistem i uopšte po državu i narod. Budite u to ubeđeni, to vam garantujem, jer poznajem mnoge ljude koji su došli pod udar ovih zakona. Nisu nikakva pretnja za državu i ovo društvo, jer su i sutra, ako dođe ova država u pitanje, spremni da poginu za nju, iako ste ih osudili, iako su im zbog presude, čak i hrvatskih sudova, neproverenih, u odsustvu, ukinuta građanska prava, jer su osuđeni za ratne zločine. A vi znate kakve su presude za ratni zločin i kakve posledice izazivaju po njih i kada odleže kaznu koju ničim nisu zaslužili. Zahvaljujem. Želeo bih da ostavim vremena.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić, pa potom o amandmanu Vidoje Jovanović.
Gospodine Mrkonjiću, to je član 136. i direktno se odnosi na ministra Petrovića, koji je predstavnik Vlade ovde. Gospodine Petroviću, tokom načelne rasprave, koja je bila ko zna kada povodom ovog predloga zakona, verovatno je tri nedelje prošlo već, postavio sam neka vrlo važna pitanja i tražio sam da dobijemo odgovor pre nego što se zaključi ova rasprava, jer posle toga stvarno nema smisla bilo kakav odgovor da mi dostavljate. Doduše, meni kasne odgovori za ove G17 što su uzimali prostorije. I njih nema, i oni su mi pobegli, šta da radim. Da vas samo podsetim o čemu se radi. Radi se o instrumentalizaciji svih državnih organa koji treba da rade po nalogu Karle del Ponete ili da budem još precizniji, u prevodu srpska varijanta Karle del Ponte, to je Nataša Kandić. Vrlo sam konkretno postavio pitanje. Zamenik tužioca za ratne zločine, gospodin Bogdan Stanković, 13. septembra 2007. godine je pod oznakom KTRR 130/07 tražio da se od strane policije posebnog dela, navodno za borbu protiv ratnih zločina itd, privedu lica u Jevrema Grujića, da se tamo izvrši dodatni pritisak na njih, kako bi bili lažni svedoci u predmetu protiv Vojislava Šešelja. Nema odgovora. Odgovor sam dobio u vidu izjašnjenja nekog predstavnika OEBS-a, neki ovde, koji kaže - poslanici vrše pritisak na tužioca. Hajde da raščistimo da li lažem ili me lažu ovi moji doušnici ili stvarno postoji pod ovim brojem akt. Gospodine Petroviću, video sam akt. To je problem. Video sam šta piše. Dva pasusa su lažna. Kao, razgovarate s tim ljudima, oni traže zaštitu od Haga da bi bili svedoci protiv Vojislava Šešelja. Ali, imam izjave tih ljudi koji kažu da ne žele da budu svedoci haškog tužilaštva, sa obrazloženjem, naveli sve pritiske. Evo, i Čanak neće da bude svedok Tužilaštva. Jeste li čitali u novinama šta kaže? Hoće čovek da bude svedok istine, neće da bude svedok Tužilaštva. Kaže - čim sam rekao da hoću da budem svedok istine, oni neće da me pozovu. Gospodine Petroviću, za nekoliko dana kreće suđenje Vojislavu Šešelju. Državni interes broj jedan Srbije jeste da se omogući prenos. Znate zbog čega? Da javnost vidi kako će Tužilaštvo da dokaže da je Vojislav Šešelj bio u udruženom zločinačkom poduhvatu sam sa sobom, pre nego što je nastao udruženi zločinački poduhvat. Eto, to su bistri umovi napisali. Oni ne znaju ni koliko imaju svedoka. Ne znaju šta će svedoci da pričaju. Ništa nisu dostavili. Ne znaju kako da krenu sa suđenjem. To je provizorijum, obična farsa. Da li se vi slažete da suđenje treba da bude farsa? Ako se slažete, kažite - slažemo se, Vojislav Šešelj ne zaslužuje da mu se prenosi suđenje, on ne zaslužuje nijedno ljudsko pravo da koristi. To je Hag rekao, pet godina svakodnevno priča. Nijedno ljudsko pravo se Vojislavu Šešelju ne priznaje. Zašto mi to sad da ne vidimo - svi građani Srbije da vide šta je Haški tribunal. Da vidite kakvih tamo ima naučnofantastičnih konstrukcija. Ima takvih konstrukcija zbog kojih neko ne bi mogao čak ni Pravni fakultet da upiše u Beogradu. Tolikih nebuloza ima napisanih: sam sa sobom u udruženom zločinačkom poduhvatu - da li možete to da shvatite? Ali, vama izgleda odgovara da on tamo čami. Kažite - odgovara nam. Kažite da vam nije produktivno da javnost Srbije vidi kakav je taj proces. Kažite slobodno, jasno i nemojte malo levo, malo desno - pa mi bismo hteli, a ne smemo od inostranstva.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Reč po amandmanu ima poslanik Vidoje Jovanović. Molim vas, Vidoje, odustajete ili ne, čeka vas cela sala?
Gospodine potpredsedniče, izvinjavam se, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana na član 2. koji je podneo gospodin Zoran Krasić. SPS će podržati ovaj amandman. Zakonom o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine, koji su doneti 2003, 2004. i 2005. godine, bilo je uređeno pitanje obrazovanja, organizovanja, nadležnosti i ovlašćenja državnih organa i njihovih organizacionih jedinica radi otkrivanja, krivičnog gonjenja i suđenja za krivična dela. U članu 2. se dodaje, znači, stav 3. koji se odnosi na krivično delo pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela. Tačka 1. se odnosi na krivično delo protiv čovečnosti, a tačka 2. na krivična dela za kršenje međunarodnog humanitarnog prava. Činjenica je da se poslednjih godina 20. veka na prostorima bivše Jugoslavije desio građanski rat. Svi narodi i narodnosti su kršili neka pravila ratovanja, da su činili zločine, ali mi se čini da bivše republike i politička rukovodstva bivših republika nisu imale isti ili bar ravnopravan odnos u kažnjavanju počinilaca dela. Hoću da naglasim da SPS ima jasan stav, a to je da svi oni koji su činili krivična dela protiv čovečnosti, kršenje međunarodnog humanitarnog prava, treba da budu izvedeni pred sud pravde. S druge strane se postavlja pitanje da li to čine i svi drugi? Hoću da uvažim da naše rukovodstvo želi da sarađuje sa međunarodnom zajednicom, želi da ispuni zahteve Haškog tribunala, ali Bruno Vekarić je i sam rekao da u izvršavanju nekih osuda, u pokretanju krivičnih postupaka protiv lica u drugim republikama ima previše političkog uticaja na njihove pravosudne organe. Postavlja se sada jedno pitanje da li to, na pritisak međunarodne zajednice, samo Srbija, njeni pravosudni organi i tužilaštvo za ratne zločine mora da pokreće i bude efikasno u donošenju nekih zakonskih akata, da bude efikasno u podizanju optužnica protiv naših građana. Zato SPS podržava upravo ovaj amandman koji se odnosi na brisanje i mi ćemo za njega glasati. Posebno želim da istaknem da je međunarodna zajednica u poslednje vreme izvršila veliki pritisak na naše rukovodstvo i da je naše tužilaštvo procesuiralo veći broj naših građana za koje se sumnja da su učinili ili počinili krivična dela. Istovremeno želim da postavim pitanje da li će, pored ove naše aktivnosti i pored naše namere i našeg rukovodstva, koje se na neki način i izvinjavalo drugim republikama, a i mi smo očekivali određeni reciprocitet, jer i drugi narodi su činili taj genocid i narušavali su ta ljudska prava kada su u pitanju Srbi, postavljam pitanje: da li je Međunarodni sud u Hagu imao iste aršine prema Srbima, znači, da li je to sud za Srbe, da li je imao različite metode prilikom prikupljanja podataka za određene osuđenike koji su ili procesuirani, a sigurno je da nisu. Želim da istaknem jedan od takvih primera. Bila je ovde rezolucija SPS da se osude svi zločini koji su učinjeni na prostorima bivše Jugoslavije. Bila je ovde inicijativa da se donese rezolucija samo o osudi zločina u Srebrenici. Znači, nismo imali političko jedinstvo. Želim samo da istaknem da je Hag na jednom primeru, Nasera Orića i pokojnog Deronjića, pokazao svoju pravu sliku. Deronjić je na osnovu nagodbe da priča po volji Međunarodnog suda u Hagu osuđen na 10 godina, a Naser Orić je osuđen za zločine - dve godine. A sećamo se Kravice, sećamo se Drine, između Bratunca i Ljubovije kakve su pokolje izvršili Bošnjaci, odnosno Muslimani nad srpskim življem. Primer je Kravica. Isto tako hoću da kažem i da potvrdim ono što je i sam Vekarić rekao - šta je sa pokretanjem krivičnih postupaka protiv odgovornih u "Oluji", "Bljesak"? Šta je sa Dudakovićem, Dobrovoljačkom u Sarajevu, kolonom u Tuzli, napadom slovenačke teritorijalne odbrane na pripadnike JNA? Sve to postavlja pitanje našeg odnosa političkog i pravosudnih organa i tužilaštva za ratne zločine - da vodimo računa o svojim građanima u onoj meri kako to vode i druge republike i njihovi organi. Zato hoću da kažem da je SPS u načelu rekla da neće podržati ovaj zakon, a mi ćemo podržati brisanje člana 2. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vidoju Jovanoviću. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? Ne. Hvala. Na član 3. je podneo amandman narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospodin Jojić želi reč? Izvolite, ima reč narodni poslanik Petar Jojić i to je poslednji amandman.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prvom redu bih želeo, na postavljeno pitanje poslanika iz pozicije koji je tražio da se ponovi odredba člana na šta se to odnosi – to je ona odredba koja reguliše koja su lica oslobođena od svedočenja. To je predviđeno u važećem Zakoniku o krivičnom postupku, i to u članu 98. Zakonika o krivičnom postupku. Član 98. Zakonika o krivičnom postupku, važeći Republike Srbije, normira - oslobođeni su od dužnosti svedočenja bračni drug okrivljenog i lice sa kojim okrivljeni živi u vanbračnoj ili kakvoj drugoj zajednici; drugo, srodnici okrivljenog po krvi u pravoj liniji, srodnici u pobočnoj liniji do trećeg stepena zaključno, kao i srodnici po tazbini do drugog stepena zaključno; usvojenik i usvojilac okrivljenog. Sud koji vodi postupak dužan je da lica, pomenuta u stavu 1. ovog člana, pre njihovog saslušanja ili čim sazna za njihove odnose prema okrivljenom upozori da ne moraju da svedoče, a upozorenje i odgovor se unose u zapisnik. Dame i gospodo, ovo se odnosi na slučaj Ratka Mladića i na slučaj Radovana Karadžića, ovo se odnosi i na one druge za kojima žuti mravi trče i traže da budu pohapšeni čak i deca, žene, očevi i majke i da ne nabrajam. Dame i gospodo, ako je verovati Ustavu i zakonu, ako je Ustav najviši pravni akt, ako je zakon, Zakonik pre svega o krivičnom postupku u odredbi člana 98 to precizno određeno, ne znam ko je dao pravo specijalnom tužiocu i specijalnom sudu da pristupaju suprotno odredbi člana 98. Zakonika o krivičnom postupku. Dame i gospodo, to je kršenje zakona koji je ovaj parlament donio. Na to nemaju pravo ovi koji sada apeluju i mole, po nalogu Karle del Ponte, koja zbog prof. dr Vojislava Šešelja dolazi vrlo često u posetu u Republiku Srbiju, koja se trudi na svaki mogući način da Srpskoj radikalnoj stranci ili prof. dr Vojislavu Šešelju nađe nekog od lažnih svedoka, koji će svedočiti da je neko od srpskih radikala ili da je prof. dr Vojislav Šešelj učinio neki ratni zločin. Evo, toj ljubimici mojoj, a vi znate kako je obožavam, kažem da nikada neće naći časnog Srbina, ni poštenog i časnog građanina Republike Srbije koji će otići u Hag da se isprsi ispred nje i da stane na crtu i kaže - evo, dokazujem činjenicama, glavom i bradom, ako laže koza ne laže rog, eto dokaza da optuže srpske radikale za neke navodne ratne zločine. Gospodo, neki će se sramotiti koji budu stali iza Predloga ovog zakona, a moram da skrenem pažnju, dame i gospodo, da se odredbe ovog zakona već primenjuju, i to nelegalno. Pa mene prisluškuju, molim vas, da li slučajno ne sarađujem sa porodicom Ratka Mladića ili Radovana Karadžića. Mene prisluškuju zato što učestvujem u pomoći za odbranu prof. dr Vojislava Šešelja. Doneću vam, ako treba i dokaz, jer ga imam. Proganjaju se srpski radikali i patriote, koji su branili svoju državu i nikoga nisu napadali u istoriji, srpski narod nikada nije napadao nikoga. Samo se taj pošteni srpski narod hrabro borio i tukao dve carevine Austrougarske. Dame i gospodo, predložio sam ovaj amandman, dabogda se nikada ne primenio i dabogda niko ovu odredbu člana ne dozvolio da bude primenjen i da stupi na snagu. Nikada, proklet bio onaj ko digne ruku i glasa za ovakav kriminalan zakon. Nemojte gospodo poslanici iz pozicije da smetnete s uma i budete sigurni da se neki i od vas ne prisluškuju, za šta vi nemate saznanja. Dame i gospodo, šta se to traži odredbom Predloga zakona koji je na dnevnom redu? U odredbama člana 146. Zakonika o krivičnom postupku je normirano: ''Istražni sudija, na pismeni i obrazloženi predlog državnog tužioca, može narediti nadzor i snimanje telefonskih i drugih razgovora ili komunikacija drugim tehničkim sredstvima i optičkoo snimanjee odnosno lociranje u prostoru i praćenje pomoću elektronskih uređaja lica za koja postoje osnovi sumnje da su sama ili sa drugima izvršili krivična dela'': protiv ustavnog uređenja i bezbednosti države, sa elementom organizovanog kriminala, pranje novca, neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga, nedozvoljena trgovina oružjem, municijom i eksplozivnim materijalom, trgovine ljudima i da ne nabrajam. Zakonik o krivičnom postupku predviđa da te mere mogu da traju tri meseca, da se mogu još produžiti naredna tri meseca. Dame i gospodo, da vas samo podsetim, u ovoj prljavoj raboti koju neke službe naše bezbednosti mogu primeniti ili ako primenjuju, to je najprljaviji posao i preporučujem onima koji ovo čine neka ne jedu ovaj prljav hleb, jer je ovo najprljaviji i najkrvaviji hleb koji može biti protiv svoje države i svog naroda. U savremenom međunarodnom pravu, još u Dušanovom zakoniku pravo azila uživao je svako ko je utekao iz tamnice, ko se skloni u carski dvor. Isto je rob koji je utekao iz carskog dvora u patrijarski dvor sticao prava azila. Zamislite šta je dozvoljeno bilo u srednjevekovnom Kotoru o proslavi Svetog Trifuna 3. februara: svi okriljeni, osim za neka dela, imaju pravo azila, zamislite iako su osuđeni za najteža krivična dela, imali su pravo azila tri dana pre slave i tri dana posle slave. Molim vas, dame i gospodo, vidite koliko su ovi pravnici bili pametni, vidite da je tada neko razmišljao o moralu. A zamislite, dame i gospodo, kuda će veći nemoral od onih u Hagu, koji nisu dozvolili čak prof. dr Vojislavu Šešelju da dođe na sahranu svoje majke. Molim vas, dame i gospodo, to je ono što se zove svetska diktatura i američka diktatura, Bušova diktatura, koja hoće i Srbiju da podjarmii da je večito drži u nekome ropstvu. Da li ima pravde? Da li su svi jednaki u pravu? Da li poštuje Povelju Ujedinjenih nacija? Da li taj sud poštuje Pakt o osnovnim ljudskim pravima? Ne poštuje ni Povelju Ujedinjenih nacija, ni Pakt o ljudskim pravima, dakle, ne poštuje nijedan međunarodni akt, odnosno prava koja su data građanima i koja se garantuju Poveljom Ujedinjenih nacija. Zbog toga, dame i gospodo, ponovo predlažem: nemojte usvojiti ovaj krvoločni predlog zakona, jer ovo nije predlog zakona građana Srbije, jer građani Srbije nisu predložili ovaj krvoločni zakon; ovo su predložili krvoločnici sa Zapada - Amerike i iz Haga. Nemojte ovo čudo da prihvatite. Nemojte bezakonje u jednoj državi, koja ima svoje pravne institucije 800 godina. Nemojte dozvoliti da nam ovde drugi diktiraju koje zakonske propise treba da donosimo. Kada Karla del Ponte dođe u Srbiju, ajde da pohapsimo pola Beograda, da ona ima sigurnost da boravi u ovoj državi. Molim vas, učestvovao sam lično u stotinama obezbeđenja šefova država, po stepenu broj jedan u ovoj državi. Nikada niko nije dao nijednom šefu strane države ili vlade takvo obezbeđenje, kao što su dali Vojislav Koštunica i Boris Tadić Karli del Ponte, koja je dolazila u Beograda da prinudi ovu vladu i predsednika Republike, da traži od njih da se sakupi što više lažnih svedoka da optuže srpski narod, prof. dr Vojislava Šešelja i Srpsku radikalnu stranku. Ne može više, prekidajmo sa ovom praksom. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da upoznam javnost, narodne poslanike, a posebno ministra pravde o jednom od mnogih montiranih sudskih procesa protiv sada već bivšeg pripadnika MUP-a Zorana Stanojevića iz sela Staro Gracko, opština Lipljan. Za selo Staro Gracko svi ste već čuli po jednom nemilom događaju. Naime, tamo su šiptarski teroristi u jednom danu ubili 14 srpskih žetelaca. Zoran Stanojević je uhapšen 14. avgusta 1990. godine nakon prijave Nazmija Mahmutija britanskom KFOR-u u Lipljanu. Mahmuti je naveo da je za vreme događaja 15. januara 1999. godine u Račku pomenuti Zoran Stanojević, u svojstvu pripadnika MUP-a, ubio jednog i pokušao da ubije još dva civila. U montiranom sudskom procesu, sa lažnim svedocima, čije su izjave bile krajnje kontradiktorne, Zoran Stanojević je proglašen krivim za ubistvo, prema članu 30. stav 1. Krivičnog zakona Kosova, u vezi člana 22. Krivičnog zakona Jugoslavije, i osuđen na ukupnu zbirnu kaznu od 15 godina zatvora. Zoran Stanojević je u ono vreme, a sada još više, bio siromašnog imovnog stanja, tako da sebi nije mogao da priušti adekvatnog advokata. Ovaj slučaj je meni dobro poznat, tako da mogu da tvrdim da se pomenuti Zoran tog dana uopšte nije nalazio u Račku, već u selu Crnoljevo, gde je radio na kontrolnom punktu, o čemu govori i postojeća službena beleška, te da je njegova osnovna krivica ta što je oženio Albanku, koja je nakon udaje za njega prešla iz muslimanske u pravoslavnu veru i rodila dvoje lepe srpske dece, sa čime se Albanci ni dan-danas nikako ne mire. Ovo što je zadesilo Zorana predstavlja klasičnu osvetu, zato što je svojim gestom pokazao i dokazao da Srbi i Albanci ipak mogu da žive zajedno. Zoran Stanojević se danas nalazi na izdržavanju zatvorske kazne u Kuršumliji, shodno sporazumu Privremenih kosovskih institucija i srpskog pravosuđa. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zvonku Mihajloviću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a potom takođe po amandmanu narodni poslanik Zoran Krasić. SRS ima još pet minuta. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPS će svakako podržati amandman na član 3. koji je ovde podnet, i ne samo taj, nego i prethodne amandmane koje je podnela SRS. Zapravo, kada bi mogli, SPS bi podržala i ukidanje ovog osnovnog zakona koji se sada dopunjuje ovim članovima ovog zakona. Zapravo, ovo je samo nastavak jedne pogrešne politike koja vodi Srbiju u ponor i samo je jedna nijansa u tom poniranju. Gotovo da smo se navikli da smo ušli u jednu tamu, u jedan sunovrat, u jedan ponor, gde smo izgubili kao država i kao narod svoje dostojanstvo i da ne možemo da vidimo ništa svetlo u našoj budućnosti. Želim da kažem da, zapravo, vi iz DOS-a, sada iz vladajuće koalicije, u prethodnom periodu, pre 5. oktobra 2000. godine, uporno ste razarali državu. Ako se to da razumeti, mada je teško razumeti, jer može se razumeti da neko bude u opoziciji, da političkim sredstvima bude protiv aktuelne politike, ali svakako se ne može razumeti razgrađivanje i rušenje države koje se obavljalo u to vreme. Vi ste došli na vlast i ne samo da ste učinili tada prevrat 5. oktobra, a uzgred budi rečeno, koristeći veliko nezadovoljstvo naroda zbog teškog života, zbog lošeg standarda, ali isto tako i koristeći usluge podzemlja i mnogih kriminalnih krugova, što ukazuje da ste poznavali te kriminalne krugove, dakle, vi ste prekonoćno učinili da Srbiju smestite u interesne sfere Zapada. To je, zapravo, bio glavni cilj onih koji su vam pomagali i vas koji ste došli na vlast. Razumljivo da jedna mala država mora biti u nekoj sferi interesa drugih država, većih sila, ali je nedopustivo da Srbija bude u ovakvom ponižavajućem i vazalskom odnosu prema zapadnim centrima moći, kao što je to danas pod vašom vlašću. Vi ste, dakle, državu stalno i uporno rušili i razgrađivali, ali to zapravo i dan-danas činite kada ste na vlasti. To je, zapravo, apsolutno neshvatljivo. To što vi danas rušite državu, to što danas ne vodite računa o onome što jeste postojanost jedne ozbiljne države sa nekim prosperitetom, to vam je isto kao kad date nekom raspusniku ili nekom nemarnom čoveku čitavo bogatstvo, a on ne ume da ga sačuva, ne ume da ga uveća, ne ume ništa sa tim da uradi. Svoju prirodu rušenja ste pokazali i 2000. godine, kada ste bez nekih većih otpora uspeli da uđete u Narodnu skupštinu, ali nije vam bilo dosta što ste ušli u Narodnu skupštinu, tada Saveznu skupštinu, mislim na Dom Narodne skupštine Srbije, nego ste se vandalski poneli prema tom istorijskom spomeniku, prema tom domu i počeli ste da ga uništavate i palite. Ako je prethodna politika bila politika konfrontacija, a podsećam vas da možda jeste u nekom delu i bila, ali pre svega zahvaljujući i vama, naravno i mnogim okolnostima, što je diskutabilno, možda je bilo i dobro što je bila takva, i ako su se stekli uslovi za promenu takve politike, umesto da ste izabrali jedan srednji put, koji će učiniti da Srbiju izvede na jedan dostojan put uvažavanja u međunarodnoj zajednici, vi ste pristupili jednoj politici kapitulacije. Ta politika kapitulacije i izdaje srpskih interesa ogleda se u mnogo čemu. Ona se ogledala u onome što jeste bilo nezakonito i neustavno, kidnapovanju i izručivanju Slobodana Miloševića. Uzgred budi rečeno, postavio bih pitanje gospodinu ministru, ko je dobio pet miliona dolara od međunarodne zajednice, kako je zvanično objavljeno, da onaj ko pomogne ili ko izruči Slobodana Miloševića dobije taj novac. Ako je to bilo u interesu države Srbije, da li je taj novac ušao u državnu kasu ili nije i ko je to podelio? Drugo pitanje, izdaja države jeste i pasivan odnos prema njegovom položaju u Hagu i nezainteresovanost za odbranu Slobodana Miloševića, koji je branio državu, pre svega, a ne sebe. Takođe, rušenje države jeste i to što je bio pasivan odnos kada je bilo jasno da se on ubija u Hagu. Sledeći pasivan odnos države i rušenje države jeste i pisanje optužnice protiv Vojislava Šešelja ovde u Beogradu. I to je politika kapitulacije i izdaje države. Dalje, česta besmislena izvinjenja naših zvaničnika tamo gde treba, možda i gde ne treba. Zatim, bitno smanjenje i degradiranje vojske, pre svega u onom personalnom i materijalnom smislu, munjevita i nekontrolisana kapitulacija koja je uništila privredu ove zemlje, razbijanje nacionalnog bankarskog sistema itd. Prema tome, ovaj zakon je ne samo jedna u beskraju posledica podaničke i pogrešne politike koju vi vodite, već vodi totalnoj kapitulaciji i uvođenju protektorata u ovoj zemlji. Iz tih razloga SPS neće glasati za ovaj zakon, a glasaće za ove amandmane, koji imaju smisao da takav zakon ne bude nikada usvojen, koji je protiv Srbije, srpskog naroda i srpskog bića.
Reč ima poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li u vezi jedne od tri izmene ovog zakona ili u raspravi o nekom drugom zakonu, ali podsećao sam vas na stav padovljanskog filozofa Marsilija, koji je rekao da zakoni postoje da bi se ograničila samovolja gospodara i sudija. U Srbiji je sve više zakona koji služe da bi se pojačala moć i vlast i gospodara i sudija. Ove izmene i dopune zakona smatram takvim predlogom zakona. Pokušaću da vam dokažem apsurdnost stava 3. člana 2. zakona koji se menja, u kome ste sada i krivično delo pomaganja učiniocu posle izvršenog krivičnog dela, iz člana 333. Krivičnog zakonika, a koje je izvršeno u vezi sa nekim krivičnim delima i članom 13a, kojim uvodite mere, na predlog specijalnog tužioca, i prema licima koja ste ubacili kao pomoć učiniocu. Dakle, već znate da postoji učinilac. Ko od onih koje Haški tribunal traži, a samo zbog toga i pišete ove zakone, ko je od njih učinilac krivičnog dela? Može li ministar da izađe ovde i da kaže da je Ratko Mladić počinilac krivičnog dela, pošto to zbog njega pišete? Ne može. Počinilac krivičnog dela je onaj ko je pravosnažno osuđen za neko krivično delo. Idemo dalje. Ako je Ratko Mladić učinilac krivičnog dela i ako ćete uvesti mere praćenja svih komunikacija, elektronskih, telefonskih i drugih svih onih koji su mu pomagali posle izvršenog krivičnog dela, da li se ove mere odnose na Vojislava Koštunicu i Borisa Tadića. Zato što su do 2003. godine, sudeći po vašim izjavama, gospodine ministre, oni direktno pomagali Ratku Mladiću na teritoriji Republike Srbije, tako što je viđan na ulicama, viđan u kasarnama, vojnim objektima, tako što je bio ovde, uz saglasnost, pomoć i podršku vlasti Republike Srbije? Pošto još uvek nije uhapšen, a evidentno je da su mu Tadić, kao ministar odbrane, i Koštunica, kao predsednik države, pomagali posle izvršenja krivičnog dela, da li će specijalni tužilac za ratne zločine obrazložiti predlog sudu da se i prema njima uvedu specijalne mere? Mislim da vi jednom treba da prestanete da služite bilo kome, osim svom narodu. Nije sramota biti sluga svog naroda. Sramota je biti mu gospodar. Vi se namećete kao gospodar svog naroda, po želji onih koji su vaši gospodari. To preneto gospodarstvo i preneto služenje ovde ne može da bude primenjeno. Svaki čovek individualno može da odluči da nekome služi. Ne sme svoju funkciju, na koju ga bira narod, da stavi u službu bilo koga drugog i ne sme da odredi da će drugi ljudi služiti onome ko ga on služi. Dakle, Karli del Ponte mogu da služe i Tadić, i Koštunica i specijalni tužilac za ratne zločine, koji je na njenom bezmalo platnom spisku, i sud i ministar, ako hoće, ali dalje od toga se ne ide. Narod neće da služi Karli del Ponte. Narod ne može da bude predmet prisluškivanja samo zato što Karla del Ponte traži Ratka Mladića, što tvrdi da je on učino krivično delo, a što vi ne priznajete da je on osumnjičen i optužen da je izvršio krivično delo. To što vi a priori mislite da je Ratko Mladić počinilac krivičnog dela, ne sme da bude potvrđeno tako što će sada tužilac moći da obrazloži sudu zahtev za prisluškivanjem i praćenjem svih ljudi koje možete da dovedete u bilo kakvu vezu sa Ratkom Mladićem. Uostalom, sada vidim da mi zakonom regulišemo da i Vojno-bezbednosna agencija može da prisluškuje, da BIA može, da ministarstvo može. Zašto vam ovde niste naveli sve one koji mogu ovog časa da prisluškuju u Srbiji? Mislim da je trebalo navesti i one koji su bili sa vama i one koji su bili protiv vas, i one kojima nije posao uopšte da prate bilo koga, ali za mali novac, za njih za mali novac, mogu da organizuju praćenje, prisluškivanje svakoga u Srbiji. Više bih voleo kada biste jednog dana izašli ovde i rekli - nelegalno i neosnovano građane Srbije prisluškuju i prate ti, ti i ti, nego što ste nam naveli ko bi mogao sada da nam se natovari zvanično na vrat. Znači, na vrat mogu da nam se natovare tri službe, po osnovu Predloga zakona. Jedna koju će da formira MUP, jedna koju će da formira BIA i jedna koju će da formira VBA. Ne znam otkud to pravo da, recimo, razdvajate građane Srbije po principu ko može da bude praćen, pa recimo, Zorana Krasića, kao civila, da prati BIA, a nekog tamo zastavnika da prati VBA, a nekog trećeg građanina da prati i prisluškuje MUP. Ko će da vrši tu trijažu i selekciju gde će ko, a gde će da se slivaju informacije, da li rade po istom sistemu, da li su im zanimljivi razgovori koje lice, koje je prisluškivano, obavlja celog dana, po kom osnovu se utvrđuje kako su razgovori zanimljivi? Na primer, u jednom engleskom filmu, neki ljudi koji su ležali u zatvoru dogovaraju pljačku banke, ali poslednja presuda je bila zbog političkog delovanja. Izlaze iz zatvora, non-stop ih prate i prisluškuju, telefonskim razgovorima dogovore pljačku banke, izvrše pljačku banke, i nekome padne napamet da presluša ono što se slušalo svakog dana i da pogleda izveštaj onih koji su ih pratili. Svakog dana, na kraju dana, operativac je pisao: "nije bilo političkih razgovora", a oni dogovorili pljačku banke. Kada su preslušali ponovo, utvrdili su i detalje, identifikovali lica. Sve je moglo da bude sprečeno da su nalozi za praćenje bili pravi i da su to radili pravi ljudi. Ne mogu ni da zamislim, kod vas ne vidim ni najvišim mestima u državi ljude kojima bi smeo da poverim neki ozbiljan posao. Zaista ne mogu da zamislim tog vrsnog specijalistu operativca, sa slušalicama na ušima, koji može da zaključi o čemu Zoran Krasić razgovara sa Vojislavom Šešeljom. Zaista ne mogu da vam nađem u čitavoj vašoj hijerarhiji čoveka sposobnog da to ustanovi. Zato, gospodine ministre, kada god batinu uzmete u ruku, zamislite samo situaciju da tom batinom neko može da komanduje. Ne bih se usudio da predložim zakone kojima osam miliona građana stavljam u ruke Karle del Ponte. Nemojte da me ubeđujete da specijalni tužilac za ratne zločine ima neke svoje zahteve. Ne, on je samo transmisija i prenosi zahteve Karle del Ponte. Uostalom, taj specijalni tužilac je za gospodina Aleksandra Vučića i mene u jednom intervjuu rekao - da nema takvih, moje tužilaštvo ne bi ni postojalo. Zbog toga nemam poverenja u zahteve koje će da piše ovaj specijalni tužilac, niti imam uopšte poverenja u čitav koncept tužilaštva i specijalnog suda zasnovanog na služenju Karli del Ponte. Prihvatite ove amandmane ili pišite nov zakon, dokažite celom svetu da smo zemlja koja ume da napravi dobar zakon, koja ume da ga sprovede, a kada ga ne sprovede neka vas prozovu, da vidimo šta to mi nismo uradili u skladu sa evropskim zakonodavstvom. Međunarodni krivični sud na odredbe čijeg statuta se vi ovde pozivate u zakonu,čak taksativno i ne nabrajate odredbe nego kažete ono što piše u statutu. Gospodine ministre, svakog dana menjaju te svoje odredbe. Svakog dana menjaju dela, zbog kojih ćete vi građane Srbije izložiti riziku da budu prisluškivani i praćeni. I sami vrlo dobro znate, već ste dugo na javnoj sceni, ništa teže za čoveka nema nego kad leži i budi se, i kad obavlja razgovore ili privatne poslove, ili intimne poslove, sa saznanjem da tamo neki zaposleni u policiji ima mogućnost da sazna šta je sve u toku dana radio.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću. Reč ima poslanik Željko Vasiljević, imate još dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, molim vas da dobro razmislite o ovome. Prvo da kažem da će poslanička grupa SPS podržati ove amandmane i molimo vas da zaista vodite računa da kada budete odlučivali o tome da li ćete nešto od ovoga prihvatiti, kakve sve posledice će izazvati neprihvatanje tih istih. Sve vreme sam vam pričao o političkom delovanju i političkom uticaju na tužilaštvo i na sud za ratne zločine. Istina, više sam govorio o Haškom tribunalu, ali s obzirom da se naše tužilaštvo oslanja na praksu Haškog tribunala, pretpostavljamo po analogiji stvari da će se desiti iste stvari. Samo još nekoliko citata da vam kažem. Medijski rat sa svojim šefom Najs je započeo prilikom svog poslednjeg boravka u Beogradu, krajem marta ove godine, kada je rekao da je Haški tribunal politički sud koji su stvorili političari u UN,kao i da je proces protiv Slobodana Miloševića bio jedan problematičan postupak u kome je sud trebao da utvrdi političku odgovornost pravnim sredstvima. Takođe, i do sada je Del Ponteova kritikovana zbog politikantstva, ali njena portparolka je optužila da su se zaposleni u tribunalu rukovodili politikom a ne međunarodnom pravdom, proširila i na sudije. Napisala je da se američki sudija Teodor Meron pre ponašao kao predstavnik američke administracije nego kao predsednik Haškog tribunala. Gospodine ministre, jasno je nama šta je cilj Haškog tribunala, ne nikakva univerzalna pravda, nikako da se utvrdi istorijska odgovornost za događaje na prostorima bivše Jugoslavije posle 1990. godine. Jasno je da je Haški tribunal trebalo da bude sud za zločine srpskom narodu, da se na osnovu presuda Haškog tribunala zauzmu politički stavovi i odgovornosti Srbije i srpskog naroda za događanja na ovim prostorima, a da se time amnestiraju oni koji su učinili zločine protiv Srba, pre svega NATO pakt, ne mislim samo na 1990. godinu, nego govorim i na situaciju i posle 1992. godine, a naročito o operacijama "Bljesak" i "Oluja". Takođe, želim da vam kažem još nešto, voleo bih da Tužilaštvo za ratne zločine u Srbiji pokuša da rasvetli dva najteža ratna zločina koja su se desila na prostoru Bosne i Hercegovine, a najteža su po posledicama koje su izazvane, a to su ratni zločini na Markalama i u Ulici Vase Miskina. Ratni zločin na Markalama je jasno da su izveli muslimanski vojnici prema svom muslimanskom narodu. To je svima sada u svetu jasno. Takođe, i u ulici Vase Miskina, u redu za hleb, zločin nad muslimanima su počinili muslimani. Zašto su ova dva zločina najteža? Zato što su oni direktno sprečili sklapanje mirovnog sporazuma između Srba i muslimana kada su Srbi, tj. muslimani dogovorili. Tada to nije bilo u interesu Amerikancima i pre svega NATO paktu. Zato su to najveći zločini koji su najveću štetu naneli srpskom narodu. Još nešto da vam kažem, jedan od ciljeva i zadataka Haškog tribunala i tribunala za ratne zločine je da svi učesnici rata mogu da dođu pod njegov udar, da se izazove strah kod tih ljudi i da se budućim generacijama, ljudi koji su spremni da se za interese svoje države i svog naroda bore i oružjem, pošalje jasna poruka da su u opasnosti ako to budu uradili jer to za nas mora da rade samo NATO pakt i stranci. Moram da vam kažem, i to sa ponosom ističem, kao predsednik Pokreta veterana Srbije i kao član poslaničke grupe SPS, bez obzira na presude Haškog tribunala i bez obzira na presude suda za ratne zločine u Beogradu, iz ove populacije će biti najveći broj ljudi koji će ustavni poredak i teritorijalni integritet Srbije braniti i boriti se za njega, pa ako bude trebalo i oružjem, bez obzira na posledice koje će posle toga nastati.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Željku Vasiljeviću. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Mrkonjiću, član 136. i sve se ovo uklapa u ovaj vaš scenario, mislim da ako gospodina Petrovića pustite malo na miru da se skoncentriše, da čuje ovo. Član 136. se odnosi na obrazloženje Predloga zakona koji je na dnevnom redu. Gospodine Petroviću, ne znam da li ste vi informisani, ali u poslaničkoj grupi SRS je i narodni poslanik Branimir Đokić. On je komšija Ratku Mladiću. Zašto njega danas neko prisluškuje i prati, poslanika Narodne skupštine Republike Srbije danas prate i prisluškuju. Kada sve to uzmemo u obzir, gospodine Petroviću, čemu ovaj zakon kad vi već taj zakon primenjujete? Vi u svim segmentima primenjujete taj zakon. Evo da vam to i objasnim. Ako niste dobro znali, u ovoj vladi je bio onaj Parivodić, drugačije sam ga zvao, sada je on savetnik neki, on je u onoj vladi bio samo zbog denacionalizacije, da se vrati imovina njemu, posle toga politika njega uopšte ne interesuje. Ali, zadržao ga je Koštunica, znate zbog čega? Zato što je zaključio jedan štetan ugovor, prodao je Maršalat Amerikancima da naprave ambasadu. Mi smo nekoliko puta postavljali pitanje da li je to samo ta lokacija ili je cela kasarna, ili je celo brdo, ili je celo Dedinje, šta je prodato? Zašto? Tu se nalaze vrlo važne vojne komunikacije. Da vam kažem gospodine Petroviću, pošto znate da sve moram da znam, ova američka ambasada u Kneza Miloša ona, prvo, ne ispunjava estetske kriterijume, ona je tvrđava, nije ambasada, jeste li videli kako to izgleda, kao Medina u arapskom svetu. Tokom rata neko pametan uđe u podrum da vidi šta je dole i dođe do nekih blindiranih vrata. Znam šta je iza blindiranih vrata: specijalni sistem za prisluškivanje Vlade Republike Srbije i policije, pošto tu ide glavna žica. Sad više nema potrebe razdelnik, pa da se uđe tamo, pa da se prikopča itd. Ne. Stavlja se samo jedan uređaj oko onog spleta onih komunikacijskih kablova i sve se sluša šta se priča u ovoj državi. Beba sluša, Čeda sluša, Čume sluša, svi slušaju u ovoj zemlji. I imate ovu balkansku grupu. Skrećem vam pažnju na balkansku grupu, ovih pet-šest žena što ih svuda zovete. Da li vi znate koliko ima špijuna u Beogradu i u Srbiji? To je strašno. Gde god se okrenete. Sećate se, gospodine Petroviću, kada ste bili poslanik, ovde u zgradi je bio centar jedan, pa kad smo mi digli dreku, je l' tako beše Rajko, oni pobegoše u Beograđanku, pa su nam sad poslali svoje kadrove ovde, pa kad sam poneki put dokon, kad nema nikoga, kad Skupština zaseda, ja od kancelarije do kancelarije, jurim ih.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću.
Gospodine Mrkonjiću, posvetite malo pažnje gospodinu Branimiru Đokiću, on je i dalje pod prismotrom, iako ovaj zakon još nije donet. Kako je to moguće u jednoj državi gde vlada pravo, gde cveta demokratija i gde nam vlast svakog trenutka pokazuje kako treba da uhvatimo evropsku perspektivu.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. Molim da privedemo kraju ovu tačku dnevnog reda. Rajko izvolite. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić i nadam se da iza njega više neće biti govornika.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću. Priveli su oni kraju, nemaju većinu ni za šta. Nemaju većinu da izglasaju ni jedan od ovih zakona koji su na dnevnom redu i ne znam kuda im se žuri. Ili neka raspišu izbore za predsednika Srbije, pa onda da znamo o čemu se radi, inače nema potrebe za žurbu, gospodine Mrkonjiću, ovo je onako. Dakle, veoma je važno pitanje, javljam se po Poslovniku, član 225. st. 2. i 3, veoma važno pitanje koje je pomenuo ovde gospodin Krasić. Sada postavljam poslaničko pitanje predsednici Vrhovnog suda, šefu BIA, ministru policije i ministru pravde: da li je tačno da se prema narodnom poslaniku Branimiru Đokiću primenjuje bilo koja od poznatih mera tajnog postupka? Da li mu se presreće elektronska ili ostala pošta? Da li je predmet praćenja? Da li to čini jedna ili više službi, ako čini? Da li, s tim u vezi, postoji odobrenje odgovarajućeg državnog organa u ovoj zemlji? Ovo ne pitam zato što ne znam odgovor, nego pitam iz drugih razloga. Postavljam pitanje odgovarajućoj upravi u MUP Srbije, koja se stara o bezbednosti svih narodnih poslanika, pa i drugih državnih funkcionera, da li ima, s tim u vezi, bilo kakvu informaciju? Podsećam vas, gospodo, da je 2001. godine Goran Petrović, tadašnji šef, tada se još zvala Služba državne bezbednosti, čini mi se, u Vrnjačkoj Banji na jednom seminaru rekao: od 1990. do 1997. godine u Srbiji su postojala samo tri dosijea za političke neistomišljenike. I nije samo, mnogo je i kada je jedan, da ne mislite da to odobravam. Dakle, molim vas, da dobijemo odgovore na ova pitanja. Branimir Đokić je predstavnik 30.000 punoletnih građana sa pravom glasa u ovom parlamentu i predsednik jednog skupštinskog odbora. Nemojte ponižavati parlament ove države i nemojte ponižavati narodne poslanike. Stavite na mere, tako se kaže kolokvijalnim jezikom, kriminalce koji trguju drogom, ove koji se bave prodajom ljudi i ljudskih organa, ove koji uzimaju provizije da prodaju državnu imovinu, stavite na mere one koji svaki dan prave neprocenjivu štetu u državi Srbiji i stavite neke od direktora javnih preduzeća čiji je menadžerski dodatak više od milion dinara mesečno, a nas obavestite da im je plata samo 329.000 dinara.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Rajku Baraliću. Ako dobro shvatam, mi smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača Dušan Petrović, ministar pravde želi da da završnu reč? Izvolite. gospodine ministre.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, reč je o jednom vrlo važnom zakonu i to je ova parlamentarna debata pokazala, kao uostalom i kada smo vodili debatu o ovom zakonu u načelu. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine, bavi se jednim vitalnim državnim pitanjem. Isto tako mislim i jednom životnom nacionalnom stvari. Potpuno je prirodno da postoje različiti politički pogledi na ovaj zakon, da su otvorena brojna pravna pitanja i zaista ova debata i onaj dan, ili dva dana, kada smo vodili debatu u načelu o zakonu, kao i ovo pre podne kada govorimo o amandmanima koji su podneti, jeste prilika da se ovaj predlog i ova ne samo pravna, već i politička stvar, protresu sa svih strana i sagledaju iz svih uglova. Pre svega, mislim da je važno da još jednom potcrtamo dve ili tri bitne i, po mom sudu, suštinske političke stvari. Naša država, kao nijedna na ovom kontinentu, u ovom trenutku ima jedno veliko državno pitanje, jer teritorijalna pitanja su državna pitanja prvog reda, koje je otvoreno. Postoji jedinstvena državna politika po pitanju Kosova i Metohije. Suština politička tog pitanja jeste suština u pogledu naših međunarodno-pravnih instrumenata, jeste da mi branimo svoju teritoriju i branimo svoj nacionalni i državni integritet tako što insistiramo da Savet bezbednosti UN donese odluku o ovoj stvari. Kao što je doneo odluku pod brojem 1244 1999. godine tako i sada insistiramo sa punim pravom da Savet bezbednosti donese odluku o tome da li je moguće jednu članicu UN, koja uživa sva prava koja su utvrđena Poveljom UN, da liši dela njene teritorije. Kao što se građani uzdaju u zakon da ih štiti i da svi budu jednaki pred zakonom, tako i naša država se uzda u Povelju UN i u institucije koje su tom poveljom utvrđene, između ostalog, i Savet bezbednosti, da zaštiti naša prava. Da bismo mogli da tražimo zaštitu svojih prava, poštovane dame i gospodo poslanici, mi moramo da poštujemo i obaveze koje pred jednu članicu UN, a Srbija jeste punopravna članica UN, obaveze koje pred nas stavlja Povelja Un i stavljaju institucije UN. Savet bezbednosti je, kao što svi to dobro znamo, ta institucija, institucija od koje zahtevamo da brani našu teritoriju i naš integritet, ali i institucija, organ UN, koji je doneo odluku o tome da bude konstituisan Međunarodni krivični sud u Hagu. Savet bezbednosti je, iako postoje polemike oko toga da li je to u skladu sa Poveljom ili ne, ali doneo Statut suda i po tom statutu postupa Međunarodni krivični sud u Hagu. Postoje pravila i o tome svemu ovde je više govornika podrobno obrazlagalo. Ukoliko, sa jedne strane, tražimo da nam se štiti teritorija, mi smo sa druge strane obavezni da poštujemo odluke Saveta bezbednosti, a iz toga dalje proizilazi da su za našu zemlju obavezujuće i pojedinačne odluke, a to su s jedne strane presude i druge procesne odluke koje donosi sud, ali isto tako i optužni akti koje donosi tužilaštvo koje radi pri ovom Međunarodnom krivičnom sudu. Zbog toga je ova zemlja, a tada je to bila još Srbija i Crna Gora, donela zakon koji je utvrdio obaveznost saradnje koju mi imamo sa, kako se to kolokvijalno kaže, Haškim tribunalom. Iz tog zakona i iz obaveze koja sledi iz odluke Saveta bezbednosti UN je proizašao i ovaj zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa, kao jedna zakonska mera koja povećava i unapređuje efikasnost pravosudnih organa, a to su Tužilaštvo za ratne zločine i Veće Okružnog suda u Beogradu za ratne zločine, da se bavi progonom ovih krivičnih dela. Dakle, to je temeljna politička pretpostavka našeg ukupnog života. U ovom trenutku, još jednom da potcrtam, ta obaveza je utoliko veća, jer se mi nalazimo u odlučujućem trenutku kada štitimo svoju teritoriju i uzdamo se u međunarodnopravni poredak, uspostavljen posle Drugog svetskog rata na povelje UN i na odlukama Generalne skupštine Saveta bezbednosti. Sada dolazimo na drugo pitanje, pitanje koje se tiče nas, pitanje koje nije vezano za naše mesto u svetu i nije vezano za to da li nas neko voli ili ne voli, i da li nas smatra dobrima ili ne. To je pitanje za sve građane ove zemlje. Da li je moguće na drugi način utvrditi istinu o spornim pitanjima nego na sudu, o krivičnim pitanjima pre svega? Prva stvar, da li svako od nas, a duboko sam ubeđen da svako od 250 ljudi koji sede u ovom parlamentu, svako od 250 poslanika iskreno želi da ne ostane nerazjašnjena nijedna dilema oko toga da li su počinjeni ratni zločini i da li su ljudi, lica, kako se to pravno kaže, za koje postoji osnovi sumnje i osnovana sumnja da su ta dela počinili, zaista krivi ili ne. Da ne bismo mi o tome vodili debatu ovde u parlamentu i da ne bismo o tome u raznim televizijskim emisijama debatovali sa različitim pogledima, u civilizovanom svetu i u jednoj civilizovanoj zemlji, mi jesmo civilizovana zemlja, odgovor na to pitanje može da da samo sud i niko drugi. Da bismo omogućili sudu da taj svoj posao završi, mi donosimo ovaj zakon, odnosno tražimo i predlažemo da budu usvojene izmene i dopune tog zakona, i zbog toga pozivam poslanike da ove izmene i dopune usvoje. Neka tehnička pitanja koja su ovde otvorena, rado ću izneti svoj pogled na ta pravno-tehnička, vrlo važna, pitanja. Naš Krivični zakonik poznaje krivično delo pomoći učiniocima posle izvršenog krivičnog dela. To krivično delo je razvrstano u nekoliko oblika i, naravno, zavisi od toga da li onaj ko je osumnjičen i optužen pomaže učiniocu nekog krivičnog dela za koje je predviđena manja kazna, ili je predviđena veća kazna i, naravno, da je najteži oblik tog krivičnog dela predviđen za one koji pomažu učiniocima krivičnih dela za koje je predviđena najviša kazna. Ova dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava, koja su sadržana u članovima 370. do 386. našeg Krivičnog zakonika, najteža su krivična dela, zbog toga što su, kako kaže naš Krivični zakonik, najbitnije društvene vrednosti zaštićene ovim krivičnim, oni su objekat zaštitni ovih krivičnih dela. Siguran sam da se mi svi tu potpuno slažemo, jer šta može biti dragocenije, ne od jednog ljudskog života, nego od ljudskih života koji su sastavljeni u nacionalnim i etničkim skupinama. Zaštita tih ljudskih života je predviđena ovim krivičnim delima, i krivičnim delom genocida i drugim krivičnim delima, i zbog toga, kao što je to neko od poslanika ovde i rekao, jedino za ova krivična dela ne postoji zastarelost. Ništa nije strašnije i ništa nije teže od ovih krivičnih dela, koja su predviđena i našim Krivičnim zakonikom, kao i krivičnim propisima svake normalne, uređene i civilizovane zemlje, što mi jesmo. te, dakle, ukoliko postoji osnov sumnje ili osnovana sumnja da neko pomaže osobama za koje postoji osnov sumnje ili osnovana sumnja da su počinili ova krivična dela, onda je nužno državi omogućiti odgovarajuće instrumente da utvrdi da li je taj osnov sumnje ili osnovana sumnja verodostojna ili ne. Zbog toga, u ovom predlogu zakona stoji da se omogući nadležnim državnim organima, a to je, pre svega, tužilac za ratne zločine i to je odgovor na pitanje gde se slivaju sve te informacije, kod tužioca za ratne zločine, zbog toga što tužilac za ratne zločine ima ovlašćenje da naređuje svim državnim organima koji tehnički sprovode te mere da te mere i urade; dakle, tu se slivaju sve informacije da bi tužilac za ratne zločine imao mogućnost da donese odluku, da li će staviti zahtev za sprovođenje istrage, a u zavisnosti od odluke suda, da li će u kasnijem toku postupka podnositi optužnicu ili ne. To i jeste suštinska izmena, i ovo je još jedan iskorak našeg krivičnog procesnog prava prema tužilačkoj istrazi i povećanje ovlašćenja koja tužilac za ratne zločine u ovakvim slučajevima ima. Pošto sam potpuno uveren da nema nikog, da nema nijednog poslanika i da nema nijednog građanina ove zemlje koji nema duboko uverenje da je potrebno utvrditi verodostojnost svake osnovane sumnje i svakog osnova sumnje da su počinjena krivična dela ratnih zločina, uveren sam da ćemo usvajanjem ovog zakona izaći u susret toj dubokoj volji i želji svakog civilizovanog čoveka, a to su ljudi i građani ove zemlje. [[Aplauz.]] Dobio sam veliki broj pitanja i rado ću odgovoriti na svako na koje znam odgovor. Gospođo Radeta, zaista sam prvi put čuo danas kada ste rekli da je trebalo da bude održana tribina na Pravnom fakultetu i zaista nemam nikakva saznanja. Van pameti je, niti imam prava, niti je u duhu načela kojima se rukovodim, baveći se politikom, da bih imao bilo kakvu želju ili nameru, ili pokušaj da zabranim održavanje bilo kakvog skupa. Ovo je slobodna zemlja i ljudi treba da iznose mišljenje i svoje stavove, i to ću uvek podržavati, naročito kada se ne slažem sa tim mišljenjima i stavovima. Ovde je jedan poslanik izneo svoje uverenje da je neophodno izaći sa tužbom protiv sila koje su rukovodile borbenim operacijama u prošlosti, daljoj i bližoj, kada su prema našem narodu počinjena najteža krivična dela i bilo je genocida protiv Srba. Međunarodni pravni poredak je ustrojen tako da se ovim tužbama bavi Međunarodni sud pravde u Hagu. On je konstituisan na osnovu Povelje UN i samo države članice UN mogu da budu stranke u tom sporu. Dakle, sile iz Prvog i Drugog svetskog rata kao takve više ne postoje, pa nemamo protiv koga da podignemo tužbu. Ostalo su političke deklaracije i mislim da je ovde neko podsetio na to da je američki Kongres doneo jednu deklaraciju o tome da je Turska načinila određena dela koja je to telo kvalifikovalo na odgovarajući način, ali prosto mislim to nije predmet naše rasprave ovde, već je to deo spoljne politike jedne od sila koje su bitne u ovom svetu. Što se tiče sudinice Gordane Božilović, predsednik Okružnog suda u Beogradu je, po zakonu, jedini ovlašćen da predlaže, odnosno ne da predlaže nego da postavlja sudije u Veću za ratne zločine. Mandat sudijama, kao i zamenicima tužilaca i tužiocima traje četiri godine. Pošto je gospođi Božilović istekao mandat, onda onaj ko je jedini za to ovlašćen je doneo odluku da ona više ne bude član tog veća i nema tu, koliko sam mogao da vidim sa stručnog stanovišta, prevelikih primedaba, ali vidim da su neki advokatski krugovi imali određene primedbe, ali to prosto mislim da nije domen rada Ministarstva pravde. U svakom slučaju, Nadzorni odbor Vrhovnog suda ima pun kapacitet da, ukoliko smatra da postoje određene nepravilnosti i povrede, reaguje oko svega toga. Gospodin Nemanja Šarović je postavio poslaničko pitanje. Ne vidim da li je gospodin Šarović tu, dakle, svakako je važno obaveštenje, nije protekao rok, 4. oktobra 2007. godine, Ministarstvo pravde je dobilo ovo poslaničko pitanje. Juče je poslat odgovor na ovo poslaničko pitanje. Neću vas previše opterećivati, pošto ćete to svi dobiti i pročitati. Suština je da Okružno tužilaštvo u Vranju trenutno radi na prevodu sa albanskog jezika nekoliko traka koje su bile u TV emisiji. Dužina trajanja tih traka je oko 260 minuta i zbog toga što je, ovde su mnoge kolege pravnici i to znaju, u krivičnim procedurama potrebno imati zaista vrlo tačno činjenično stanje, taj prevod će, koliko sam razumeo, biti obavljen preko RTS, Javnog servisa, i čim to bude pribavljeno, tužilaštvo će moći da donese svoju odluku. Gospođa Radeta je otvorila još jedno vrlo važno pitanje, koje je ovih dana u javnosti pokrenuto i ono je i po mom sudu veoma važno. Radi se o osuđenom Emiru Šišiću. Okružni sud u Novom Sadu je, po zakonu, ovlašćen da donosi odluku o zahtevu za uslovni otpust koji je osuđeni Emir Šišić uputio. Ovde se radi o jednom specifičnom slučaju, zbog toga što se Emir Šišić nalazi na izdržavanju kazne u KPZ u Sremskoj Mitrovici, na osnovu odluke Okružnog suda u Novom Sadu, i to odluke o potvrđivanju presude italijanskog suda, kojom je Šišiću izrečena presuda za krivično delo za koje je osuđen. Ta presuda je doneta na osnovu Konvencije o transferu osuđenih lica. Potpisnica te konvencije je naša zemlja, potpisnica te konvencije je, pored velikog broja drugih zemalja, i Italija. I zbog toga što se radi o jednom slučaju, kako se to pravno kaže, sa inostranim elementom, Okružni sud u Novom Sadu je uputio zahtev Ministarstvu pravde da se obavesti o tome pod kojim je uslovima Republika Italija potpisala ovu konvenciju i pod kojim uslovima je doneta odluka u Italiji o transferisanju Emira Šišića u Srbiju. Mislim da je Okružni sud u Novom Sadu na jedan, malo ću da prekoračim svoje ovlašćenje, ali mislim da su proceduralno postupili dobro, jer su tražili da se utvrde svi bitni elementi, neću ulaziti u to da li je ta odluka zakonita ili ne, to će odlučiti Vrhovni sud, jer mu to Ustav i zakon nalažu, ali želim vas da obavestim da je Republika Italija Konvenciju o transferu osuđenih lica potpisala sa određenim rezervama i da te rezerve je potrebno ispitati koliko one mogu biti od uticaja na donošenje odluke o ovom sudu. Ono što izlazi sada iz domena prava i ulazi u domen politike, to je stvar o kojoj je ovde potpuno legitimno raspravljati. Emir Šišić je došao u mogućnost da izdržava kaznu u Srbiji za krivično delo za koje je osuđen u Italiji, zbog toga što je Republika Srbija uspela da uveri italijanske vlasti da je zemlja u kojoj postoji temeljno uređen pravni poredak i da je Republika Srbija zemlja koja će poštovati sve uslove pod kojima je osuđeni Šišić prebačen da izdržava svoju kaznu ovde u Srbiji. Neophodno je da mi vodimo kao političko telo, mislim na ovaj parlament, na Vladu, na predsednika Republike, svakoga dana, u svakom trenutku, veoma mnogo računa o tome kakav je kapacitet i kredibilitet Srbije i da ne narušavamo taj kapacitet i kredibilitet. Zbog nekih slučajeva koji će se javiti u budućnosti, ali mislim zbog jedne stvari koja postoji sada i želim da sa vama podelim nešto što velika većina vas sigurno i zna: u ovom trenutku samo u Hrvatskoj 21 osuđeno lice srpske nacionalnosti izdržava kaznu; osam ljudi je osuđeno za ratne zločine u Hrvatskoj i oni traže da budu prebačeni, transferisani iz Hrvatske, iz zatvora u Lepoglavi, da izdržavaju kaznu u Srbiji. Da li je naš interes da stvorimo uslove da ti ljudi izdržavaju kaznu ovde u Srbiji ili da ostanu u Hrvatskoj da izdržavaju kaznu do onog trenutku dok hrvatske vlasti procenjuju da treba da budu lišeni slobode? Moje duboko uverenje je, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, da mi treba da se borimo da ti ljudi dobiju priliku i mogućnost da tu kaznu izdržavaju ovde u Srbiji. Mi to možemo da uradimo samo ukoliko ova zemlja ima kredibilitet, ukoliko pokaže da je sposobna da kao dobro, temeljno organizovana pravna zemlja ispunjava i svoje međunarodne obaveze. To je politička činjenica, a o tome da li je odluka Okružnog suda u Novom Sadu zakonita ili ne odlučiće Vrhovni sud, jer kako smo svi mogli iz sredstva javnog informisanja da saznamo, podneta je žalba na tu odluku, pa će Vrhovni sud po toj žalbi i odlučiti. Što se tiče svih zakona koji su po Ustavnom zakonu pretpostavka za održavanje izbora, oni se nalaze u proceduri da Vlada utvrdi predlog, ministarstva daju svoja mišljenja na te zakone, tako da je to činjenica. Zbog obilja informacija nije čudo da ponekad se desi nekakva omaška, ali evo sada da svi znamo tačno o čemu se radi. Vrlo je bitno, zbog različitih pogleda na to da li tužilaštvo za ratne zločine na dobar način vrši svoje poslove ili ne, da iznesem nekoliko činjenica. Tužilaštvo za ratne zločine je procesuiralo, otvorilo krivični postupak protiv 105 lica. U ovom trenutku su optužena pred Većem za ratne zločine Okružnog suda u Beogradu 42 lica. Radi se o predmetima gde su obuhvaćene, svim tim krivičnim procedurama, situacije u kojima je stradalo 2.156 žrtava. Uveren sam da delite moje uverenje i moju veliku želju da dobijemo odgovor na to da li su ova lica kriva za smrt 2.156 ljudi ili ne, i da delite moje uverenje da to nije moguće na drugi način ostvariti nego na sudu. Uveren sam da delite i moje uverenje da je za nas kao državu i za nas kao građane ove države, ili da obrnuto kažem, pre svega za nas kao građane ove države, važno da mi u Srbiji imamo sposobnost i mogućnost da takva krivična dela do kraja dovedemo ovde u Beograd. To je odgovor na pitanje zbog čega ovakav zakon kada se, sva je prilika, dovodi do kraja rad Haškog tribunala. Zbog toga što ovde u Beogradu, ili u Nišu ili u Novom Sadu Srbija, to je moje najdublje uverenje, mora da ima sposobnost da utvrdi da li su oni koji su stradali stradali kriminalnim aktima, da li su stradali kao žrtve počinilaca krivičnih dela protiv čovečnosti ili međunarodnog prava, jer je to važno za svakog čoveka koji u ovoj zemlji živi. Važno je da možemo mi to da učinimo i da bismo to učinili moramo da imamo odgovarajuće instrumente da bi tužilaštvo i sudovi mogli da rade. Da ne ostane zabuna, u okviru postupaka kojima u ovom trenutku rukovodi tužilaštvo za ratne zločine, odnosno postupaka u kojima oni postupaju kao tužilaštvo nalaze se i postupci protiv Orahovačke grupe, Tuzlanske kolone, čuli ste, videli ste i znate da je velika polemika između BiH i Srbije da li Ilija Jurišić treba da bude prebačen u Sarajevo ili ne. Mi nemamo tu nikakve dileme, jer prosto zakon vrlo jasno uređuje ovu situaciju. Radi se o Tuzlanskoj koloni, velikom broju mladića JNA, pre svega onih koji su u tom trenutku imali državljanstvo Srbije, koji su stradali prilikom povlačenja iz Tuzle, i Iliji Jurišiću se sudi ovde u Beogradu. I slučaj ''Lekaj'' koji je pravosnažno okončan, u svim tim postupcima su žrtve pre svega srpske nacionalnosti. Takođe, tužilaštvo za ratne zločine sarađuje sa hrvatskim pravosuđem, iako je ovde bilo i drugačijih pogleda na to pitanje u slučaju ''Lora'', u slučaju Osijek, gde je optužen Glavaš, kao i u slučaju Atifa Dudakovića, koji se nalazi u proceduri u Sarajevu. To su stvari koje su dobre. Mi naravno vrlo pomno pratimo kako se ti postupci odvijaju, kao što svi prate vrlo pomno kako se odvijaju postupci ovde u Beogradu. To je prirodno i nemamo mi čega se stidimo. Mi kažemo - gledajte, mi smo zemlja koja je sposobna da se bavi procesuiranjem ovih najtežih krivičnih dela. Ovo je odgovor i na pitanje gospodina Batića, koji je otvorio nekakve slučajeve koji nisu okončani. Naravno da je tužilac za ratne zločine pre svega osoba ili instanca i državni organ koji može detaljno da daje odgovor na ova pitanja, ali je svakako važno reći da se radi na još vrlo značajnom broju slučajeva. Svako za koga postoji osnovana sumnja i osnov sumnje, osnovana sumnjapre svega, da su počinili ova krivična dela, da će biti predmet procesuiranja. Dakle, gospodinu Krasiću ću u najkraćem roku odgovoriti, četvrtog su poslata sva ona poslanička pitanja sa sednica, odnosno onog radnog dana kada smo raspravljali o zakonu u načelu. Odgovoriću vam u svakom slučaju na ovo poslaničko pitanje oko zahteva koji je zamenik tužioca Bogdan Stanković uputio, i da vidimo da li se to desilo ili nije i kako tu sve stoje stvari. Ne ulazeći dalje u pravne dileme, mogu da sa sigurnošću vam iskažem još jednom ono u šta sam duboko uveren, kao ministar pravde Republike Srbije i kao građanin ove zemlje. Za svakog čovek koji u ovoj zemlji živi, za svakog građanina Srbija, za našu decu i za one koji će se tek roditi, od neprocenjive je važnosti da mi sami budemo sposobni da utvrdimo da li je, bez obzira ko, bez obzira koje nacije i koje je vere bio, počinio neko od krivičnih dela ratnih zločina. Srbija je zemlja koja je duboko ukorenjena na temeljima evropske civilizacije. Ljudi koji u ovoj zemlji žive, i Srbi i nacionalne manjine, jesu ljudi koji duboko veruju u to da je zlo ubijati, da je zlo krasti. Mi kao građani ove zemlje imamo pravo da utvrdimo šta se to u našoj neposrednoj prošlosti dešavalo. To je zalog za budućnost Srbije i siguran sam da svako od nas ovde, ma koliko se mi politički razlikovali, verujemo u budućnost Srbije. Zbog toga vas pozivam da za ovaj zakon glasate.
Zahvaljujem ministru Petroviću. Izvolte, Vjerice. Sačekajte malo, imajte strpljenja, sada završavamo. Izvolite.
Hvala. Ovo je replika na izlaganje gospodina ministra. Za dve stvari ću, gospodine Petroviću, da vas pohvalim. Prvo, pokazali ste da ste zaista vrlo pažljivo slušali svakog narodnog poslanika i što ste se potrudili da na svako ovde izneto pitanje i otvoreni problem date vaš odgovor. Druga stvar, zbog koje ću da vas pohvalim, jeste to što ste obavestili javnost Srbije da portparol DS, gospođica Jelena Marković, obmanjuje građane Srbije. Ono što vam zameram, kada je u pitanju Emir Šišić, nisam vas bez razloga pitala, jer odlično znam koje su nadležnosti vas kao ministra. Ali, ovih dana sam bila u prilici, i svi smo bili u prilici, da čitamo kako ste se, rekla bih vrlo nespretno, umešali u slučaj Pahomije, kako ste najavili smenu nekih sudija. Pa se onda ona vaša "sabljarka", to je, znate, Sonja Brkić, to je ona što je izabrana za predsednika Vrhovnog suda u toku akcije "Sablja", na zatvorenoj sednici, bez prisustva javnosti, ona se, ničim izazvana, oglasila takođe u medijima, ona počela da ređa sudije Vrhovnog suda koji treba da budu smenjeni zbog suđenja u slučaju Pahomije. To mi je nekako bio povod, a inače mislim da kao ministar morate da učinite sve što je u vašoj nadležnosti, i u nadležnosti Vlade, naravno i svih pravosudnih organa, da gospodin Emir Šišić dođeu svoju kuću i u svoju porodicu. Kada ste komentarisali i onako izričito rekli da vi kao vrli demokrata poštujete, ovo sam pisala i zato moram da gledam, tuđe mišljenje, ovo je demokratska država, ovo je slobodna država, u ovoj državi svako može da kaže sve što ima da kaže, govorim o tribini na Pravnom fakultetu, za koju sam rekla da imamo pouzdan podatak da ste je vi zabranili, malopre ste rekli da je niste zabranili, ali onim što ste rekli zapravo ste rekli da jeste. Jer ste rekli ovako - boriću se da svi iznose svoje mišljenje, posebno ako se sa tim mišljenjem ne slažete. Kako znate da se ne biste složili sa onim što bi na toj tribini rekli Gordana Božilović, Goran Petronijević i advokat Vujin? Znači, znali ste i upravo iz tog razloga ste to zabranili. Znači, tačna je ona informacija koju smo mi imali. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospođi Vjerici Radeti. Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda, predsednik će, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odrediti dan za glasanje, o čemu ćete biti naknadno obavešteni. Današnji rad sednice je završen. Nastavljamo kad predsednik bude zakazao. Hvala. Izvinjavam se mom drugu Zoranu Krasiću.