Dame i gospodo, skandal koji se desio u Skupštini 14. oktobra sam po sebi je bio dovoljan da predsednik Narodne skupštine podnese neopozivu ostavku. Svaki ozbiljan i odgovoran političar, a kada bih koristila rečnik gospođe predsednika Narodne skupštine rekla bih i normalan, to bi sigurno učinio. Toga dana gospođa Nataša Mićić je dozvolila da je u ovoj sali devet sati čeka 250 narodnih poslanika. Na taj način je predsednik Narodne skupštine omalovažila i ponizila instituciju narodnog poslanika. Što je još gore, omalovažila je i ponizila građane Srbije, birače koji su nas poslali da ih zastupamo i predstavljamo u ovom parlamentu. Dok smo devet sati čekali da počne sednica koju je zakazala gospođa Nataša Mićić i za koju je dnevni red sama predložila, slušali smo po kuloarima priče novinara šta se dešava na prvom spratu, ko koga kupuje, ko koliko traži, ko koliko daje, ko plače, ko na koga viče, šta je Čeda rekao Orliću, šta je Orlić Čedi. Naravno, sve su to mogući i opravdani politički načini ubeđivanja, ali ne toga dana kada je zakazana Narodna skupština. Poslanici DOS-a su morali o tome da se dogovore prethodnih dana, a ne na dan kada smo ih mi ovde čekali. Gospođa Nataša Mićić je i 16. oktobra, kada je konačno počela ova sednica, pokazala da smo mi sa našim predlogom za njeno razrešenje potpuno u pravu, jer je i toga dana pokazala različite aršine prema poslanicima različitih poslaničkih grupa. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda, prvi predlog je bio gospođe Gordane Pop-Lazić i gospođa Gordana Pop-Lazić je tražila, insistirala da govori, da obrazloži svoj predlog, a gospođa Mićić je reagovala kao da Gordana Pop-Lazić nije u sali. Gordana Pop-Lazić je čak ustajala da joj stavi do znanja da želi da govori, ali, naravno, nije joj pružena prilika. Posle toga je bio predlog gospodina Bojana Pajtića, koji se našao za ovom govornicom, na moje iznenađenje, jer niti sam primetila da je tražio reč, niti da je dobio reč. Gospođa predsednik ga nije upozorila i dozvolila mu je da govori. Treći predlog je bio gospodina Dejana Mihajlova, koji očigledno nije imao nameru da obrazlaže svoj predlog, nije se javio da govori, a gospođa predsednik je pitala - gospodine Mihajlov, želite li da obrazložite svoj predlog? Znači, svi u ovoj sali mogu da obrazlože svoj predlog, osim predstavnika SRS. Kada se obratila poslanicima, gospođa predsednik Skupštine je rekla da je spremna da sasluša šta narodni poslanici imaju da kažu o njenom radu kao predsednika Skupštine. Posle tog govora je napustila sednicu sa potpredsednikom Vlade gospodinom Čedomirom Jovanovićem i toga dana se više nije vratila u salu. Tada je, takođe, rekla da joj je žao što se o njenom poverenju raspravlja baš na našu inicijativu, a ja kažem da je meni drago i da smo mi ponosni da smo upravo mi, svojim predlogom za razrešenje Nataše Mićić, skinuli maske sa DOS-a, da ste konačno građanima Srbije pokazali ono što mi odavno tvrdimo - da DOS ne postoji, da DOS nema većinu u ovoj skupštini i da gospođa predsednik neće imati većinu kada se bude glasalo o predlogu za njeno razrešenje. Predlog grupe poslanika za razrešenje predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić zasnovan je isključivo na argumentima i na notornim činjenicama koje se ogledaju u njenim svakodnevnim zloupotrebama funkcije koju obavlja, kršenju osnovnih ljudskih prava i prekoračenju ovlašćenja koja proističu iz Ustava, zakona i Poslovnika o radu Narodne skupštine. Član 28.Poslovnika o radu Narodne skupštine propisuje da predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom. Od kada je na funkciji predsednika Narodne skupštine, gospođa Nataša Mićić je na najgrublji način svesno kršila ovaj poslovnik koji je inače sam po sebi dovoljno restriktivan i ne omogućava narodnim poslanicima da predstavljaju građane koji su ih izabrali u ovaj parlament. Inače, ovaj poslovnik je donet u vreme jedinstvenog DOS-a, kada je i Demokratska stranka Srbije bila u okviru DOS-a, a njegova primena u realizaciji Nataše Mićić predstavlja grubo kršenje osnovnih principa demokratije i parlamentarizma. Primena duplih aršina i očigledno nametanje neravnopravnosti između narodnih poslanika je redovan manir predsednika Narodne skupštine. Svi smo svedoci, kada se za govornicom nađe poslanik opozicije, pre svega poslanik Srpske radikalne stranke i kada neko iz sale dobacuje, viče, ometa u radu narodnog poslanika i kada taj ko je za govornicom skrene pažnju gospođi predsedniku da je ometan od strane drugog poslanika, gospođa Nataša Mićić bi odgovarala - pa i vi kršite Poslovnik, i vi ometate druge. Da li je to način primene Poslovnika od strane predsednika Narodne skupštine? Gospođa Nataša Mićić nikada nije uspela da se kao prva među jednakima za stolom predsedavajućeg ponaša nepristrasno, objektivno i pravično. U jednoj televizijskoj emisiji pre desetak dana gospođa Nataša Mićić je rekla da će njeno predsednikovanje ostati zapamćeno po tome kako je izbacivala srpske radikale iz skupštinske sale. Zaista, progon poslanika Srpske radikalne stranke u ovoj skupštinskoj sali bio je evidentan sve vreme predsednikovanja gospođe Nataše Mićić. To je bio nezapamćen politički progon političkih neistomišljenika. Udaljavanje sa sednica inače reguliše član 104. Poslovnika; ja ću pročitati stav 2. ovog člana koji kaže: "Mera udaljenja sa sednice može se izreći narodnom poslaniku i bez prethodno izrečenih mera, u slučaju fizičkog napada, odnosno drugog sličnog postupka kojim se ugrožava fizički ili moralni integritet učesnika sednice, u zgradi Narodne skupštine". Na osnovu ovog člana gospođa Nataša Mićić je isključila sa sednice Stevu Dragišića i Božidara Vučurovića, koji uopšte toga dana nisu bili ne u sali Narodne skupštine, nego nisu bili ni u zgradi Narodne skupštine. Opomene narodnim poslanicima i kažnjavanje narodnih poslanika su bili svakodnevni sastavni deo rada gospođe predsednika Narodne skupštine. Gospodinu Zoranu Krasiću je izrekla opomenu zato što je govorio dve sekunde duže od dozvoljenog vremena, odnosno samo je izgovorio poslednju reč svoga izlaganja. Na taj način gospođa Nataša Mićić je od narodnih poslanika Srpske radikalne stranke uzela preko dva miliona dinara i, što je interesantno, nikada nismo saznali šta je sa tim novcem, gde je otišlo tih dva miliona dinara koji su uzeti poslanicima Srpske radikalne stranke.
Da li koristite i sledećih deset minuta?
Ne, u sledećem delu ću govoriti o kršenju Ustava gospođe Nataše Mićić, a nadam se da je i ovo bilo dovoljno da građani Srbije shvate da Srbija od Nataše Mićić nikada goreg predsednika Skupštine nije imala.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Dejanu Mihajlovu, jedno obaveštenje Narodnoj skupštini. Narodni poslanik Stevan Lilić je najavio odsustvo, ali je danas prisutan na sednici Skupštine, pa molim da u stenogram uđe ova ispravka da je narodni poslanik Stevan Lilić prisutan. Narodni poslanik Velimir Simonović može da dobije reč samo u raspravi o načelu, pet minuta po Poslovniku Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije.
Po Poslovniku o radu Narodne skupštine, po članu 81, gde se govori o tome kada i koliko Skupština radi, imam jedan predlog da donesemo odluku da dok se ne iscrpe prva, druga i treća tačka dnevnog reda Skupština radi i ponedeljkom i petkom. Ne samo utorkom, sredom, četvrtkom, već da se radi i ponedeljkom i petkom, da bismo mogli ove tačke dnevnog reda što pre da okončamo. Moj predlog je da Skupština radi i ponedeljkom i petkom, znači svih pet radnih dana u nedelji.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Dejana Mihajlova da sednice Narodne skupštine budu održavane i ponedeljkom i petkom, osim uobičajeno utorkom, sredom i četvrtkom, kako je po Poslovniku Narodne skupštine. Za 64, protiv 36, uzdržanih 14, nije glasalo 35, od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog narodnog poslanika Dejana Mihajlova. Molim narodne poslanike da tišim razgovorom, ako već ne možemo u potpunoj tišini da se slušamo, poštujući odredbe Poslovnika Narodne skupštine, omogućimo rad ove sednice. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u pretresu o predlogu za razrešenje predsednika Narodne skupštine. Narodni poslanik Velimir Simonović po Poslovniku ima pravo na pet minuta, član 89. Poslovnika Narodne skupštine.
Gospodo narodni poslanici, neću da učestvujem u raspravi o gospođi Mićić. Mene ta rasprava mnogo ne zanima, ja samo znam kako ću da glasam. Ja nešto drugo želim ovde da kažem. Ja protestujem. Evo šta se dogodilo. Kada smo glasali o dnevnom redu, verovatno nisam bio u sali u nekom trenutku i nisam glasao za zakon o porezu na dodatu vrednost ni za, ni protiv, ni uzdržan. Znači, bio sam van sale u tom trenutku. Ali, gospodin Đelić daje izjavu koja je zabeležena u današnjoj štampi, a koja glasi: "oni koji su prošle nedelje glasali da se skine neki zakon itd. su ljudi koji ne žele dobro ovoj zemlji". Dakle, ja sam čovek koji ne želi bolje ovoj zemlji. "Pitam tu gospodu", kaže dalje Đelić, "a to su radikali, socijalisti, SSJ itd. ekspert Sredoje Mihajlov i poslanik prof. Simonović iz Demokratskog centra, koji je čas glasao, čas nije, zašto nisu glasali za moje predloge". A u "Blicu" kaže ovako za mene: "Koji je glasao 20 sekundi pre ovoga i 40 sekundi posle toga glasanja". Dakle, Đelić dobija spiskove i on kontroliše poslanike. Gospodo, to je nemoguće. Samo mi kontrolišemo ministra, ne ministri poslanike. Ja očekujem da predsedništvo Skupštine uloži protest kod Vlade i zaštiti narodne poslanike.
Prvi prijavljeni govornik u raspravi, a po prijavama za reč u pretresu o Predlogu za razrešenje predsednika Narodne skupštine je narodni poslanik Dragan Tomić. Nije u sali. Posle njega reč ima narodni poslanik Živko Selaković,a posle njega narodni poslanik Bogoljub Zečević.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u dosadašnjoj raspravi čuli smo razna mišljenja; bilo je tu korektnih mišljenja, ali i nekorektnih, pa čak i neumesnih, kojih je bilo ponajviše. Seljačka stranka Srbije nema nameru bilo kog da brani ako je loše radio, pa ni gospođu Natašu Mićić, predsednicu srpskog parlamenta, o čijem poverenju na ovoj sednici vodimo raspravu. Seljačka stranka Srbije i ja kao njen narodni poslanik osećali bismo se neiskrenim i nepoštenim da prećutimo ono što je predsednica uradila do sada u Skupštini Srbije i to u pozitivnom smislu. Nije velika mudrost da se suočimo sa činjenicom u kom je vremenu i okolnostima gospođa Mićić preuzela funkciju predsednika Skupštine Srbije. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da probaju da kontrolišu svoju volju za međusobnim razgovorom ili bar da nivo buke koju stvaraju međusobnim razgovorom svedu na pristojan iznos decibela, kako bi narodni poslanik mogao da se obrati Narodnoj skupštini. Izvolite, poslaniče.) Od samog početka njenog rada u Skupštini Srbije odmah je pravljen plan i scenarij kako da se predsednici odmogne u radu, a ne da joj pomognemo kao kolege. Razumljivo je što su to radili poslanici opozicije, u neku ruku opoziciji je to posao da ruši vlast, u ovom slučaju da smeni predsednika Skupštine Srbije. Nasuprot ovome, neshvatljivo je to što to rade neki poslanici iz grupacije DOS-a, a svima je poznato da su se baš oni zakleli građanima Srbije na vernost 5. oktobra 2000. godine, da će se zalagati da uvedu novi kurs u radu parlamenta, bezbedniji život građana Srbije i stabilnost zemlje i drugo. Ovo što rade ne liči na tu zakletvu. Biću otvoren da kažem o kojim poslanicima je reč. To su poslanici Socijaldemokratske partije, a znamo kako su i uz čiju pomoć postali poslanici odnosno zadržali status narodnih poslanika. [[Žagor.]] Kome se ne sluša, može da napusti. S pravom postavljam pitanje, da li su spremni da preuzmu odgovornost pred građanima Srbije za ne daj bože, da ne nabrajam sve .... Zašto danas prećutkujemo da treba da se i mi poslanici zapitamo o nedoličnom ponašanju prema gospođi Nataši Mićić, kao predsednici parlamenta, a to je kada su pojedinci raznoraznim uvredama,ponižavanjem (i da sve ne nabrajam), pred očima javnosti narušavali njen ugled pre svega kao predsednika parlamenta pa i nje kao ličnosti. Može li čovek da ostane ravnodušan na sve to? Da li treba da prećutimo činjenicu kada je gospođa Mićić smogla snage da uvede mere vanrednog stanja u Srbiji, ostavljam na savest svakom poslaniku. Podsetimo se da je gospođa Mićić već duže vreme i vršilac dužnosti predsednika Srbije, znači, još jedno veliko zaduženje i opterećenje, imajući u vidu značaj obe funkcije koje ona još uvek obavlja. Dame i gospodo narodni poslanici, za Seljačku stranku Srbije i mene kao narodnog poslanika te stranke veoma je bitno, korektno i pohvalno za gospođu Mićić što je od dana podnošenja predloga Skupštini Srbije za izglasavanje nepoverenja njoj kao predsedniku Skupštine Republike Srbije sama tražila da se ovaj predlog prihvati i raspravlja o njenom radu odnosno poverenju. To je demokratski potez predsednice da ne beži od odgovornosti i krajnjeg ishoda u parlamentu po završetku rasprave. Seljačka stranka Srbije, ceneći ovaj gest i političku toleranciju predsednice Skupštine Srbije, dala mi je saglasnost da glasam protiv razrešenja predsednice Skupštine Republike Srbije gospođe Nataše Mićić i mi joj dajemo podršku i dalje poverenje za mesto predsednika Skupštine Republike Srbije. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Bogoljub Zečević. Posle njega narodni poslanik Sredoje Mihajlov. Narodni poslanik Bogoljub Zečević nije prisutan u sali za sednice. Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov, posle njega narodni poslanik Miloš Lukić.
Poštovano predsedništvo, gospodo poslanici, nažalost, ja ću glasati za smenu predsednice Nataše Mićić, bez obzira što sam do skoro bio tu i ukazivao na neke propuste. Nisam imao priliku, nisam ni želeo da to govorim javno, a sada moram obrazložiti koji su razlozi zašto ne mogu podržati da gospođa predsednik ostane na tom mestu. Prvo i osnovno, počeću upravo od tih razloga zbog kojih skandirate, upravo zbog tih razloga ću reći, samo saslušajte. Gospođo Čomić, merite mi vreme ovo, koje... upravo zbog tih razloga. Gospođo Mićić, mi smo 5. oktobra obećali narodu da ćemo biti drugačiji od ovih i od onih koji sede tamo. Znači, 13 godina sam obećavao narodu da ćemo biti drugačiji i da ćemo dovesti ovde u ovaj dom i postaviti kompetentne, odgovorne, poštene, nepodmitljive, ugledne, časne i one koji će prezentovati ovu Srbiju onako kako treba. Gospođo Mićić, vi ste svojim nečinjenjem doveli do toga da u Srbiji više niko, ama niko ne veruje da postoji častan čovek, da postoji neko da je uradio nešto zbog ideje. Vi ste doveli do toga, vi ste, gospodo, doveli do toga da je predsednik samo pričao o trgovini. Vi samo pričate o trgovini. Ne pada vam na pamet da postoji neko ko je uradio nešto iz ubeđenja. Toga treba da se stiditei zato neću da budem sa vama. Gospodo,vi ste u Srbiju uneli klicu sumnje da nema poštenog čoveka ovde među nama. To je ono strašno i to je ono zašto ne mogu da vas podržim u tome. To je ono najstrašnije, jer nemam način kako da objasnim da to nema nikakve veze i da sam uradio nešto iz ubeđenja. Kome? Gospodo, to je ono najstrašnije što ste vi učinili Srbima. Drugo, čak i da ih ubedim, kazaće, budala jedna je uzeo. (Milka Marinković, sa mesta: A ti si uzeo?) U ime onih, Milka, mislio sam da si i ti na toj pravoj strani. Kažem vam sada, da se ne pozovem da Bog sve vidi šta sad činite i koga sam ja podržavao.Opet ću podsetiti, tu je gospodin Jovanović, gospodin Pajtić, da sam ja za dve godine govorio, i ima na kolegijumu, da onaj ko bude otvorio vrata i bude nešto tražio za sebe lično, ne ovo lobiranje za svoj kraj, svoj grad itd, ko bude tražio za sebe lično, da me pozove da mu ja kažem kako se vrata zatvaraju sa spoljne strane. To svi znaju, sva gospoda koja su me slušala tamo. Vi to, gospodo, niste čuli. Činjenica je da mislite da se sve radi za pare i da ne može drugačije, da nema poštenog. To je ono što vređa mene i ono što me ponižava i ono zbog čega ste me jako puno uvredili. Ja ne znam, gospodo draga, i ne mogu da tvrdim da li je neko od vas nešto uzeo, niti bih imao hrabrosti i smelosti da kažem da je neko uzeo a da nemam dokaza. Neke od dokaza ću pokušati da vam pokažem, a nikada ne bih uzeo sebi hrabrosti da kažem da je neko lopov ako ne znam. Vi ste, gospodo, znali tačno da nije bilo trgovine, ali ste zato mirno kazali - jeste. Gospodin Živković je znao tačno da ništa nisam uzeo, da ne nabrajam ostalu gospodu. Taj koji je postigao utisak nedelje zahvaljujući tome što je to izjavio, postaje junak. Ja ću da vam kažem jedno, gde mi se čini da ima trgovine, a vi kažete da nema. Principijelno da kažem zašto ne mogu da vas podržim. Podržavao sam dugo, jesam za reforme, jesam bio taj koji je smatrao da tako treba da uradimo, ali ne mogu da podržim više. Tu je kraj. Smatrao sam da treba da se čuje i glas nekih drugih, da vam to kažu da ste malo zalutali. Među vama ima istih kao ja, samo što nemaju hrabrosti da dođu da kažu ovo što sam ja rekao. Ja to znam. Samo da vas podsetim. Kako objašnjavate, 51 poslanik je potpisao da kandidat za potpredsednika Skupštine treba da bude čovek koji je kao maloletnik ušao u partiju, čovek koji je organizovao prvi skup Otpora, čovek koji je član neke stranke itd, a nema ni gde je završio osnovnu školu ni srednju školu. Gospodo, šta će vam veći dokaz? Da li je to bio plod vašeg verovanja u to da treba da imamo za potpredsednika Skupštine čoveka sa tim karakteristikama, ili je bila u pitanju trgovina. (Predsedavajuća: Šest minuta.) Hvala lepo. Ja bih još imao da kažem, ali mi je vreme isteklo.
Osnov za repliku - pominjanje po imenu, narodna poslanica Milka Marinković, replika.
Kaže gospodin - mislio je da sam ja na pravoj strani. Gospodine, jesam. Otkako sam se rodila, pogotovo u zadnjih 13 godina, od kad sam član Demokratske stranke i od kada se borim za bolju Srbiju, od kad se borim za vaše dete, ne samo za moje, nisam ja ništa promenila, tu sam gde sam bila i biću dok Srbija ne postane onakva kakva treba da bude, uprkos vama i sličnima. Znate šta kaže naš narod - ko o čemu, nepošten o poštenju. Ako to nije tako, što se vi pola sata pravdate? Šta mene briga da li ste vi kupljeni, da li niste. Mene to savršeno ne interesuje jer ja brinem o svom životu, svojoj duši, svom detetu, o svojoj Srbiji, a vi gledajte kako ćete da se opravdate pred vašim pokolenjima, pred vašom decom, unucima, jer ma koliko se neki zaklinjali u hrišćanstvo, koji su se smejali kada je Zoran Đinđić umro, ja sam vernik i verujem da... Gospodine Maršićanin, ovolika su vam bila usta kad smo mi plakali i izlazili iz sale, a vi ste se smejali. To rade hrišćani, Srbi, nacionalisti. Ja verujem u Boga i neka Bog sudi onima koji znaju koliko je eura koštao njihov glas. Što se tiče podrške takvih kao što ste vi, mi nećemo tu podršku. Nećemo podršku ljudi koji se mogu kupiti, nego hoćemo podršku građana Srbije koji smatraju i znaju da ja i moje kolege, a ti ćuti, jesmo na dobrom putu.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, posle njega narodni poslanik Simo Radulović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uobičajeno je u istoriji parlamentarne prakse da se novi predsednik Skupštine uvek trudi da unese neku novinu u rad Skupštine i obično se zbog svog ponašanja tih prvih meseci dopadne i javnosti i poslanicima. Šta se kasnije događa, ali to nije izuzetak kod gospođe predsednice, u glavama tih ljudi, meni nije jasno, ali očigledno je, ako se prisetimo svih ranijih predsednika Skupštine, da vremenom oni počinju da menjaju svoj odnos prema ostalim poslanicima i, na kraju krajeva, preko tog odnosa i prema javnosti koja ih je izabrala. Kada je reč o predsednici (još uvek predsednici) Skupštine, ja imam nekoliko principijelnih zamerki, a prva zamerka je ta što ugled ove skupštine nije čuvan na svim mestima i u svim prilikama, na način na koji to očekujemo od prvog među jednakima, a to je predsednik Skupštine. Mi smo sada imali prilike da imamo za predsednika Skupštine diplomiranog pravnika, pa sam ja, kao kolega naše predsednice, imao uverenje da ćemo raditi po Ustavu i po zakonu i nadao sam se da će upravo ta borba za zaštitu struke, bez obzira na mesto na kome se nalazite, takođe doprineti da ova skupština radi na osnovu Ustava, na osnovu važećeg zakona i naročito Poslovnika. Tačno je da je Poslovnik unakažen i da smo mi kao poslanici svedeni na nivo da naše diskusije mogu da traju minut i 20 sekundi, i mnogo drugih hendikepa, međutim, ipak je predsednik Skupštine taj koji je mogao da ovaj rad učini mnogo kvalitetnijim. Ako bi to uporedili sa ljudima iz drugih struka, vi znate da nikad nećete uspeti dva inženjera da posvađate, ako je reč o njihovoj struci, da će dva doktora uvek brzo da se dogovore, ili više njih, da jedan drugog zaštite i da jedan drugom pomognu. Međutim, mi smo ovde imali slučaj da naš predsednik vrlo lako, pa i u svom izlaganju koje smo imali pre nekoliko dana, kaže da Ustav nije božije slovo, u tom smislu, da ga ne treba poštovati. Dok god jedan ustav važi, treba ga poštovati. Posebno, kad smo već kod Ustava, smatram da su drastično kršeni sledeći članovi Ustava - član 74. koji govori o tome da Narodna skupština ima 250 poslanika, da se biraju na neposrednim izborima i da se prestanak mandata takođe utvrđuje zakonom. Taj član uopšte nije poštovan. Naime, ne može predsednik Skupštine reći da nije učestvovao u svemu onome što se događalo, vezano za mandate, vezano za način izbora, a to se kao bumerang vratilo i vladajućoj većini, s obzirom na sadašnje stanje i s obzirom na činjenicu da su nezadovoljni odlukom Ustavnog suda i da pokušavaju sada da stvari vrate na onaj period pre ove čuvene odluke. Šta će biti sa Ustavnim sudom, da li će se nešto tamo menjati da bi se izmenila i ta odluka, to ćemo videti, ali u svakom slučaju ona se vratila kao bumerang vladajućoj većini. Što se tiče člana 78. Ustava, koji uređuje rad predsednika Skupštine, takođe možete pogledati taj član i uverićete se da on nije poštovan u nekoliko prilika. Takođe, član 82, koji uređuje rad Skupštine i način ostvarivanja prava i dužnosti narodnih poslanika. Mi narodni poslanici smo imali puno pravo da očekujemo od predsednika Skupštine da nam omogući da svoja prava koristimo na pravi način. Naročito bih pomenuo član 87. koji govori o izboru predsednika Republike i prestanku mandata predsednika Republike. Taj član je sigurno drastično prekršen. Pomenuću samo, da podsetim članove Odbora za ustavna pitanja, mi smo na sednici Odbora bili prinuđeni da glasamo da li kršimo ili ne kršimo Ustav. To je stvar o kojoj nikada i ni na jednom mestu ne može da se glasa, a mi smo tada glasali da ne kršimo Ustav i izabrali smo v.d. predsednika na jedan vrlo dug period, evo skoro će godinu dana. Osvrnuo bih se takođe na nekoliko stvari koje je predsednica rekla u svom izlaganju. Pomenula je da Ustav nije donet i da kasni. Jedan od najodgovornijih ljudi u državi je sigurno predsednik Skupštine, ako Ustav kasni, i sigurno je da je tu mogla dosta da učini i da se krene ranije sa izmenom Ustava. Naravno, mislim da je onaj period koji je bio primeren, a to je posle uzimanja vlasti jedno šest meseci, sasvim dovoljan da vladajuća većina, koja je tada stvarno bila velika većina, donese novi ustav. Posle toga mnoge druge okolnosti su se umešale, tako da više Ustav nije bio ono što se od njega očekivalo. Danas se vidi kako Ustavna komisija radi i vidi se da smo u ćorsokaku i čekamo da nam Venecijanska komisija dođe, da nam izdiktira novi tekst. Takođe, predsednica je govorila o slučaju oduzetih mandata. Ne možemo reći da vladajuća većina, na čelu sa predsednikom Skupštine, nije odgovorna zbog oduzimanja mandata. Ako neko smatra da to nije bitno i da nema uticaja na to, onda ne treba da obavlja ovu funkciju. Takođe, kada je reč o Ustavnoj povelji, mi smo imali prilike ovde da učestvujemo u nekoliko grubih kršenja Ustava prilikom donošenja mnogih zakona, i na to smo ukazivali. Podsetiću samo na niz omnibus zakona, pa zatim kod usvajanja Ustavne povelje, mi smo praktično stavljeni pred svršen čin i nismo imali prilike da o tome na valjan način diskutujemo, nismo imali prilike da podnosimo amandmane. Zapravo, mi smo bili verifikaciona komisija jedne grupe pregovarača, koja sada nije na okupu. Ipak smo mi najveće zakonodavno telo u ovoj državi i trebalo je da prvo mi o tome diskutujemo, pa onda da se ide na dalje pregovore. Pomenuli ste lustraciju koju je predložio Građanski savez Srbije, zakon o lustraciji koji je ovde usvojen. Takođe, u okviru jedne trgovine, tog momenta je trebalo to usvojiti da bi se o tome pisalo nekoliko dana i da bi verovatno nešto drugo, što mi možda ne vidimo ili vidimo, prošlo pored ovog zakona. Rečeno je da je to suočavanje sa prošlošću, sa svojim delima i svi mi poslanici ovde imamo prilike da sami pred sobom sagledamo šta smo radili i kako smo delovali, a naravno oni koji su na odgovornijim funkcijama sigurno da će o tome morati mnogo više da razmišljaju. Takođe bih rekao da je malo neprimereno pominjano ovde ubistvo premijera Đinđića. Mislim da sada nije ni vreme, ni mesto to pominjati. To mi je posebno smetalo, jer mislim da taj čovek stvarno nije kriv što se ovo sada ovde događa. Govoreno je o viziji Srbije pod novom vlašću, o idejama od 5. oktobra itd. Mislim da je to davna prošlost. To što se 5. oktobra opozicija ujedinila i što je srušila jedan režim, to je bilo tada, a sada smo tri godine iza toga i trebalo bi govoriti o nekim mnogo važnijim stvarima. Nisam čuo šta ste rekli, ali u svakom slučaju mislim da je to istorija i da sada treba raditi na onome što se danas događa, da treba voditi računa o standardu građana, da treba voditi računa o ustavnosti i zakonitosti, što je prvi zadatak predsednika Skupštine i ako bi se na taj način vodila Skupština i država onda bi cela Srbija ličila na nešto. Morate priznati, uz svu zaslepljenost vlašću, da trenutna situacija nije dobra i da ima mnogo toga da se radi. Mislim da je ova rasprava o poverenju predsedniku Skupštine takođe gubljenje vremena i da imamo mnogo prečih poslova.
Reč ima narodni poslanik Sima Radulović, a posle njega narodni poslanik Dragan Ljubojević. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević, a posle njega narodni poslanik Petar Cvetković, koji se javio da ima Administrativni odbor; i gospodin Radulović je takođe član Odbora. Dakle, narodni poslanici koji imaju sastanke Odbora dobiće reč nakon što završe svoje obaveze na Odboru. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče je Televizija "Pink" emitovala vest da je Srpska radikalna stranka podnela inicijativu za razrešenje Stevana Lilića sa funkcije člana Ustavne komisije i da će insistirati na tome da se rasprava o smeni predsednika Narodne skupštine i o poverenju Vladi odloži, a da se raspravlja o ovoj tački dnevnog reda. Mi jesmo podneli tu inicijativu, ali, zarad istine, mi smo tri godine čekali raspravu o predsedniku Narodne skupštine i o Vladi Republike Srbije i nismo tražili da se sednica odloži. Glasali smo za to da se radi u ponedeljak i u petak, dok poslanici skupštinske manjine u ovom slučaju, a predstavljaju se još uvek i misle da su većina, nisu želeli da se radi ponedeljkom i petkom. Što se tiče ove tačke dnevnog reda i predloga za smenu Nataše Mićić sa mesta predsednika Narodne skupštine, postoje politički razlozi za ovu smenu, a postoje čisto zakonski i ustavni razlozi, odnosno njeno kršenje Ustava, zakona i Poslovnika o radu Narodne skupštine. Što se tiče političkih razloga, a o tome su najviše sam predsednik Narodne skupštine i predstavnici Vlade Republike Srbije, odnosno oni koji podržavaju Vladu Republike Srbije govorili u svojim izlaganjima povodom prve tačke dnevnog reda, oni se svode na politiku koju vodi Vlada Republike Srbije i grupacija kojoj pripada predsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Obrazloženja zašto je to dobra politika svode se na pet-šest fraza koje DOS plasira građanima Srbije od 5. oktobra naovamo i pre svega se insistira na reformama, a svi vrlo dobro znamo i svesni smo toga kako u praksi izgledaju te reforme. One se svode na milion nezaposlenih, na trinaest milijardi dolara deficita, na rasprodaju preduzeća i na planiranu ponovnu pljačku građana Srbije putem zakona o planiranju i izgradnji, putem legalizacije, na osnovu čega Vlada Republike Srbije i lokalne samouprave planiraju da uzmu deset milijardi dolara. Naravno da smo mi srpski radikali protiv takve politike. Mi insistiramo na reformama, ali zaista na stvarnim reformama. Što se tiče predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, moram da se vratim na onaj 14. oktobar, jer sam i ja bio devet sati talac i predsednika Narodne skupštine i Vlade Republike Srbije, jer niko za tih devet časova nije sišao u salu i obavestio narodne poslanike da se sednica Narodne skupštine odlaže za sat, dva, tri ili pet ili do 16. oktobra, tek nas je u 18,45 časova potpredsednik Narodne skupštine gospođa Gordana Čomić obavestila da se sednica odlaže za 16. oktobar. To je nepoštovanje svih 247 ili 248 poslanika, koliko ih je tog dana bilo u sali Narodne skupštine Republike Srbije, i to je dovoljan razlog da podnesete ostavku, ako ne, bar da se izvinite poslanicima zbog toga što su ovde bez ikakvog obaveštenja, bez ikakvog razloga sedeli devet sati. Vi ste kao predsednik Narodne skupštine Republike Srbije prekršili nekoliko puta Ustav; postoji i odluka Ustavnog suda za jedan takav vaš čin, dakle, kao dokaz da je Ustav prekršen, iako ste blagovremeno i nekoliko puta upozoravani da odmah po okončanju onih decembarskih predsedničkih izbora imate obavezu da raspišete ponovo predsedničke izbore, i tako sve dok se ili ne promeni Ustav ili zakon ili ne izabere predsednik Republike Srbije. Vi ste se o to oglušili, raspisali predsedničke izbore tek u septembru mesecu 2003. godine, i stigla je odluka Ustavnog suda Republike Srbije da ste prekršili Ustav. Znate, kada neki običan građanin prekrši zakon za to postoji sankcija, postoji odgovornost, a, u najmanju ruku, kada je stigla odluka Ustavnog suda, trebalo je da činom ostavke priznate nadležnost, ingerencije Ustavnog suda, jer je to Ustavni sud, izabrala ga je DOS-ova većina; donosio je diskutabilne odluke u svom mandatu, a i samim nedonošenjem odluka učinio da se unese haos i u ovu Narodnu skupštinu i u kompletan društveno-pravni sistem u Republici Srbiji. Sud je legalno izabran, su je doneo odluku i svaka odluka Ustavnog suda mora da se poštuje. Takođe, odluka o vraćanju mandata koju je doneo Ustavni sud se ne sprovodi i vi se tu vešto krijete iza Administrativnog odbora, koji zaista po Poslovniku treba da vrati mandate, odnosno da postupi po odluci Ustavnog suda Republike Srbije. Najmanje što ste mogli u tom slučaju da uradite jeste da insistirate kod Administrativnog odbora jer na to imate i poslovničko pravo, da obavestite Narodnu skupštinu o tome da Administrativni odbor ne sprovodi odluku Ustavnog suda.Mi imamo danas situaciju gde je nekoliko mandata sporno, da ne podvlačim i ne ponavljam ponovo onih 12 spornih mandata gde je situacija krajnje jasna, krajnje čista, jer 12 poslanika je podnelo ostavku, ostavke su verifikovane i umesto tih poslanika došli su novi poslanici, a posle izvesnog vremena 12 poslanika, pričam o onima koji su podneli ostavku, rekli su da su u pravnoj zabludi. Oni su podneli ostavku, ostavka je konstatovana i tu je kraj priče što se tiče njihovih 12 mandata. Svaka odluka Narodne skupštine Republike Srbije koja je doneta uz učešće tih 12 poslanika kad-tad će biti oborena na jednom normalnom ustavnom sudu, ne ovom koji je zaista politički Ustavni sud, jer imamo predsednika Ustavnog suda koji je član G17 plus, jednog sudiju Ustavnog suda koji je član Demokratske stranke i onda u javnosti posle odluka Ustavnog suda ili kada dođe neka inicijativa pred Ustavni sud jedan zastupa stavove G17 plus, jedan stavove Demokratske stranke, a niko ne poštuje Ustav i zakone ove zemlje i ponaša se u skladu sa tim. Predsednik Narodne skupštine je primenjivao frigidno Poslovnik o radu Narodne skupštine koji je donet; osnovni izvorni Poslovnik koji predviđa novčane kazne i sankcije za poslanike donet je kada je DOS imao 170 poslanika, dakle u onom izvornom obliku, i zaista je apsurd da poslanici, koji po članu 77. Ustava Republike Srbije ne mogu da budu pozvani na odgovornost za izraženo mišljenje ili davanje glasa u Narodnoj skupštini (doduše, još nismo imali slučaj kažnjavanja za davanje glasa) budu novčano kažnjavani. Na kraju, morao bih i predsednika Narodne skupštine, a pre svega vas iz GSS da upozorim da se ne pozivate na izbornu volju građana. Izborna volja građana je nešto što je svetinja, izbornu volju građana svi moraju da poštuju, ali nemojte vi koji ste jedan jedini put samostalno učestvovali na izborima da se krijete iza izborne volje građana, jer tada kada ste učestvovali na izborima bili ste statistička greška. Niste imali ni jedan jedini procenat glasova. Predložio bih vam, dok još ima vremena da uložite amandman i obezbedite većinu, da onih 2% koje predlaže SDP spustite na 0,2% i da imate neku šansu da uđete u parlament. Nemojte da se zavaravate i da mislite da su građani septembra 2000. godine glasali za nekoga od vas ili da su glasali da Nataša Mićić bude predsednik Skupštine, da Goran Svilanović bude ministar inostranih poslova, da Gašo Knežević bude ministar prosvete, da Radmila Hrustanović bude predsednik Skupštine grada, jer ako to mislite, trebalo bi da se konsultujete sa nekim stručnjacima koji su kompetentni da o tome nešto kažu, kompetentniji od mene, ali ja sam siguran da je izborna volja građana bila drugačija 5. oktobra, odnosno da sigurno nisu glasali za vas, a siguran sam da ako budete imali smelosti i izađete na neke naredne izbore nećete biti ni statistička greška.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, a posle njega narodni poslanik Stanko Kovačević.
Dame i gospodo, naravno SPS nije dovodila u pitanje ni kada je prethodni predsednik parlamenta menjan i biran novi da poslanička većina (ona koja jeste poslanička većina, tada je to bilo jasno, a danas naravno nije jasno, jer je jasno da više ta poslanička većina nije većina) ima predsednika parlamenta. To nije bilo sporno, kao što nije bilo sporno da u tim trenucima kada se predsednik parlamenta bira, predsedava najstariji poslanik; tada to poslaničkoj većini nije smetalo, jer je potpredsednik koji je bio najstariji i koji je predsedavao radio to korektno i pokazao je kako jedan predsednik parlamenta treba da se ponaša, tolerantno prema svim poslanicima, na istovetan način i na korektan način prema svakom poslaniku, bez obzira na to kojoj političkoj partiji pripada. Evo, sada kada se raspravlja o predsedniku parlamenta, najveći problem je u tome da li će Ljubiša Maravić da predsedava sat, dva ili tri dok se ne izabere novi predsednik parlamenta. Inače, kada ne bi bio Ljubiša Maravić najstariji poslanik, ne bi uopšte bio problem ni za poslaničku većinu, zbog onih izjava koje su se čule ovih dana, da se smeni Nataša Mićić, jer, eto, lako ćemo doći do novog predsednika parlamenta, ali tih sat ili dva dok predsedava Ljubiša Maravić, to je najveći problem za Srbiju i zato Nataša Mićić ne može da bude smenjena. To je u stvari glavna bruka ovog parlamenta, takvo razmišljanje o potpredsedniku parlamenta koga ste vi takođe birali, jer SPS sama ne bi mogla da ga izabere. To je u stvari taj vaš netolerantan odnos i to je politički netolerantan odnos koji je Nataša Mićić pokazivala ovde u parlamentu prema drugim poslanicima. Naravno, najvažnije za predsednika parlamenta je da ne bude ostrašćen, jer je on spiker, i da svakog poslanika i svaku poslaničku grupu posmatra na istovetan način. Nažalost, mi to ovde nismo mogli da vidimo, nismo bili u prilici ovih godinu dana da to od Nataše Mićić primetimo ili osetimo. Nismo ni videli ni osetili, naprotiv, i na zasedanju prošle nedelje kada je Nataša Mićić održala govor, ona je pokazala svoju ostrašćenost. Pokazala je u stvari način na koji razmišlja - ona će 5. oktobra, samo što nije posekla drugima glave, to će da završi taj proces. Ne može tako predsednik parlamenta. Predsednik parlamenta mora na drugačiji način da se ponaša, ako želi da bude prihvaćen od svih poslanika u ovom parlamentu. SPS smatra da poslanička većina treba da ima predsednika parlamenta, ali on treba da bude u liku jednog profesora Velje Simonovića, koji sve poslanike uvažava i koji na istovetan način sve poslanike posmatra, a ne u liku Nataše Mićić, koja samo gleda kog će poslanika opozicije novčano da kazni ili da ga izbaci iz sale. To je suština političkog bitisanja jednog predsednika parlamenta. Znate, Dragan Tomić, prethodni predsednik parlamenta, mogao bi da bude profesor Nataši Mićić, da pokaže, čak i kada se ne slaže sa poslanicima opozicije, na koji način on to uradi, elegantno ih skloni sa govornice. Šta mislimo o Draganu Tomiću privatno, to je drugo pitanje. Govorim o predsedniku parlamenta. Drugo, šta je bitno za predsednika parlamenta? Neophodno je da on bude servis poslanicima, da se bori za poslanike. Uzmimo za primer kako se naša predsednica borila za poslanike ili za izbornu volju poslanika. Pre nego što objasnim kako se predsednica borila za izbornu volju poslanika, slušao sam intervju predsednika Vlade, jer moram da čujem šta predsednik Vlade misli, da bih znao šta pogrešno ili šta dobro misli i čuo sam kako objašnjava da je to bruka, da je katastrofa da politička partija, koja je dve i po godine mlađa od parlamentarnih izbora, postane parlamentarna stranka, da je to neverovatno, nečuveno, da se to nigde u svetu nije dogodilo da G-17, koja je nastala dve i po godine posle parlamentarnih izbora, postane parlamentarna stranka. I danas sam ovde čuo da će unuci da pamte kako se to kradu poslanički mandati i kako prelaze iz jedne stranke u drugu i kako to oni odlukom Ustavnog suda čine. Međutim, u tome se apsolutno slažem sa predsednikom Vlade. Odlukom pre odluke Ustavnog suda, samo inertnim odnosom predsednice parlamenta, SPS je ostala bez sedam poslaničkih mandata, krađom poslaničke većine, time što ona nije htela da sprovede Zakon o izboru narodnih poslanika, po kome je bilo jasno da kada politička partija traži zamenu, on mora da bude zamenjen, da kada se dostavi ostavka nekog poslanika, ona treba da bude konstatovana. Ni jedno ni drugo ovde nije urađeno. Tada nije bila odluka Ustavnog suda. Gospodo, zašto predsednik Vlade tada nije govorio o tome? Zašto predsednik Vlade ili predsednik parlamenta tada nije sproveo tu odluku? Reći ćete da to treba da uradi Administrativni odbor. Kakav Administrativni odbor? Na Administrativnom odboru je rečeno - dobili su neki papir tada, jedan građanin je poslao papir da se, kao, neki kongres zakazuje i zbog toga ne možemo da raspravljamo o tome. Pravili su, da izvinete i građani Srbije da izvine, sprdnju od izborne volje građana. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, možda će građani Srbije da izvine, ali odredbe Poslovnika Narodne skupštine neće, te vam izričem upozorenje za ono što je vrsta reči...). Prihvatam i kaznu, a ne samo upozorenje, ali moram da kažem istinu, jer je to bila istina, u suštini. Sedam poslaničkih mandata je samo voljom predsednice parlamenta i poslaničke većine ukradeno od SPS. Sada, odlukom Ustavnog suda, to je u redu. I tada da je bila odluka Ustavnog suda, mi bismo ćutali, poštovali bismo. Naravno, kad moramo da poštujemo, kad ima većina i odluči da je to sedam, da vam uzmu. Suština je da je to odgovornost predsednice parlamenta, da nije htela da ispoštuje zakon, da nije sprovela tu odluku i da nije dovela do toga da ovde u parlamentu bude odnos političkih snaga onakav kakav je po zakonu i kako su građani Srbije odlučili na izborima u decembru mesecu 2000. godine. Gde ćete veću političku odgovornost, gde ćete veću ličnu odgovornost? Promenite odnos u parlamentu u onakav kakav nije - to je nešto što je nečuveno, to je nešto, kako reče ovde jedna poslanica Demokratske stranke malopre, po čemu će vas pokolenja pamtiti. Ukrali ste izbornu volju, sedam poslanika, a to je 200 hiljada birača. Ukrali ste 200 hiljada glasova i preneli ste ih od SPS poslaničkoj većini. Gde ćete veću političku odgovornost? Zar treba nešto veće od toga, neka veća politička odgovornost? Vi sada kukate zato što je jedan poslanik prešao u G-17. To je 30 hiljada, ali ono je 200 hiljada. Što to niste sproveli? Niste hteli da sprovedete. Zato, gospođo Nataša, bilo je korektno da sami odete. Drugo pitanje je zalaganje za to da ovo što se kaže ovde u parlamentu bude prisutno u javnosti. Naravno, kada je "Sablja" uvedena i kada ste doneli naredbu o "Sablji", a to će da dođe negde na drugo mesto. Uostalom, sve ovo što mi danas govorimo ovde jeste politička rasprava. Da li ćete vi politički preživeti ili ne, to je manje bitno, ali sasvim sam siguran i mislim da nema potrebe da se u to međusobno uveravamo, da će epilog ovoga, u krajnjem slučaju, biti na sudu. Bez krajnjeg sudskog procesa i oko poslaničkih mandata i oko listinga, oko uvođenja vanrednog stanja, da li je bilo po zakonu i Ustavu ili nije, sasvim sigurno bez toga to ne može da se završi. Kakav će ovde biti epilog, to ćemo videti na kraju, kada se završi ovo glasanje. Oko direktnih TV prenosa. Uvedeno je vanredno stanje i rečeno je - nećemo više da imamo direktne TV prenose da ne bismo uznemiravali građane. Tada nije rečeno da RTS neće da prenosi, nego da nećemo da uznemiravamo građane. Dobro, nećemo građane da uznemiravamo, pričaćemo bez televizije. Prođe vanredno stanje, pa sad kaže - RTS je radiodifuzni servis. Prvo, to nije tačno. Doneli smo zakon, taj zakon se ne sprovodi, jer ne postoji radiodifuzni servis, jer nije formiran upravni odbor, nije formirano preduzeće za radiodifuziju Srbije. Prema tome, oni su i dalje RTS. Druga stvar, oni se finansiraju, mimo odluke Skupštine, iz budžeta Republike Srbije, odlukom ministra Đelića. Kako bi drugačije dobili pare? I tada se SPS zalagala da sredstva za RTS budu predviđena u budžetu, ali pošto nisu predviđena ne mogu da se daju. Sada vi dajete sredstva, a oni kažu - mi smo radiodifuzni servis, a predsednica Äladno kaže - da ne uznemiravamo građane, ne treba parlament. Tu je Nataša Mićić sasvim sigurno doprinela da nema direktnih TV prenosa, sem kad ona misli da njoj to odgovara. Zatim, dolazimo do onoga što je, u krajnjem slučaju, ključno u ovoj raspravi, a to je listing, to je glasanje u ovom parlamentu: glasanje o lustraciji i glasanje o Kori Udovički. Nije samo pitanje glasanja, nego pitanje raspolaganja listingom. Ako je javno glasanje, onda listing istog trenutka mora biti dostupan svakom poslaniku, svakom novinaru koji je akreditovan u ovoj skupštini, jer je javno glasanje, da se zna ko je javno za šta glasao. Mi ovde u parlamentu, odlukom predsednice Skupštine, nemamo pravo ni kao poslanici, ni kao poslanička grupa, na listing. Kako možete da mi zabranite da ja vidim kako je ko na javnom glasanju glasao kao poslanik? Birači moraju da vide kako je ko glasao za nešto za šta su ga predlagali, da li je on glasao onako kako birači hoće ili neće. Predsednica parlamenta odlučuje da se ne može dobiti listing. Puna tri meseca smo čekali, kao SPS, da dobijemo listing o lustraciji. Pisali smo tri puta predsednici Skupštine i na pismeni zahtev nismo dobili, a kada je predsednica Skupštine otišla na RTS, ona je rekla - neke minorne partije su dobile taj listing. Sledeći dan smo tek dobili listing. Da li smo minorni ili ne, mi smo poslanici. I kada je poslanička grupa veštačka, od pet, vi njih morate da poštujete, dok ste ih formirali i prihvatili kao veštačke. Nedopustivo je da krijete javni dokument i pretvarate ga u tajni. Kojom odlukom ste vi to sebi dali za pravo da listing proglasite tajnim dokumentom? Na osnovu čega dozvoljavate da listing bude tajni dokument, kada je u pitanju javno glasanje? Molim da ubuduće ovaj parlament donese odluku da listing istog trenutka svaki poslanik može da uzme i da svaki akreditovan novinar može da ima taj listing. Po Poslovniku je ovo javno glasanje, a svako javno glasanje mora biti dostupno javnosti. Naravno, poslednje je ono oko samog glasanja. Jasno je da ni kod zakona o lustraciji, ni kod izbora Kori Udovički nije bilo dovoljno poslanika ovde. Uostalom, kada je reč o Kori Udovički, da nije bilo dovoljno poslanika, nije bilo 126, to smo od samog poslanika Rafailovića čuli. On je rekao da nije bio, da je sedeo u kafani. Njegovo pravo je da sedi gde hoće. Da li će u kafani ili će u crkvi, to je njegova stvar, ali nije bio na sednici parlamenta. Samim tim je 125 poslanika. O drugima ne moramo ni da razgovaramo. To nije dovoljno za kvorum. Predsednica parlamenta ima ispred sebe monitor i može da vidi da li nekog ima u sali, naročito kada je 126 i kada se tih 126 juri ovde u parlamentu dva i po sata, da bi se obezbedilo da ima 126 i na kraju nema. Prema tome, svima je bilo jasno da su oči uprte u taj ekran i da mora da se proveri da li ima ili nema dovoljno poslanika. Kada se takva situacija dogodi, predsednica parlamenta ne treba da bude dalje predsednik ovog parlamenta. I, naravno, što se tiče predsedničkih izbora, ne može se godinu dana čekati da se raspišu predsednički izbori, jer je predsednica mislila da će Ustav biti gotov. Znala je predsednica da Ustav neće biti gotov i kada je formirana Ustavna komisija na način na koji je formirana. Ali, čak i da nije znala i da je znala, predsednički izbori se moraju raspisati odmah kada se završi prethodni ciklus, a ne čekati godinu dana, pa onda raspisati preko noći, kada počinje rasprava o parlamentarnim izborima. Prema tome, zbog svega ovoga neophodno je i bilo bi najbolje da Nataša Mićić ostane poslanik, a da vi predložite nekoga, kada kažem vi onda mislim na poslaničku većinu koja se bude formirala, predsednika parlamenta koji će biti predsednik svim poslanicima ovde i na istovetan način se prema njima odnositi sa uvažavanjem i korektnim odnosom.
Reč ima narodni poslanik Stanko Kovačević, a posle njega narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane kolege i koleginice poslanici, poštovani građani Srbije, danas imamo na dnevnom redu inicijativu jedne neprincipijelne koalicije, koja je u ovom parlamentu i van ovog parlamenta utvrdila strategiju rušenja parlamenta i Vlade Srbije. Želi da jednom sinhronizovanom aktivnošću u parlamentu, na ulici i u preduzećima ostvari svoje ciljeve. Normalno je, krenula je od prve tačke, od izglasavanja nepoverenja predsednici Narodne skupštine gospođi Nataši Mićić. Krenuli su od jedne časne, profesionalne i odgovorne predsednice, koja je uspela da u ovom parlamentu eliminiše politički vandalizam, doprinese umanjenju političke nekulture i stvori normalne uslove za rad poslanika. Iz tog razloga uopšte se ne čudim podnosiocima inicijative, gospodi radikalima, jer je normalno da će biti protiv onoga koji ih je priveo političkoj kulturi za ovom govornicom. I te kako se čudimo onima iz DOS-ove grupacije koji su se pridružili onima iz neprincipijelne koalicije i pridružili se ovoj raspravi i ovoj aktivnosti. Time su pokazali da nisu sposobni i da nisu politički dovoljno mudri i jaki da nose teret odgovornosti vršenja vlasti, i dobro je da su to pokazali da mi u DOS-u znamo sa kim možemo računati u ostvarenju naših ciljeva. Ja ću upravo i jednu i drugu i treću inicijativu analizirati sa tri kratka aspekta. Prvo sa aspekta podnosioca inicijative (to su opozicione stranke, radikali, socijalisti, Stranka srpskog jedinstva, što je potpuno normalno i legalno, odnosno legitimno), sa aspekta pridružioca toj inicijativi i sa aspekta poznatog srpskog muškog šovinizma. Prvi aspekt, normalno je da opozicione stranke traže smenu predsednice, koja im onemogućava da rade za ovom govornicom ono što su radili. Ali, nije normalno da se jednoj takvoj inicijativi pridruže ne samo Socijaldemokratska partija, nego i pojedini poslanici iz drugih stranaka članova koalicije DOS-a. Mora se razgovarati. Postoji li ljudska i moralna odgovornost za ponašanje u ovom parlamentu. Treći aspekt, muški šovinizam. Muškarčine u ovom parlamentu nisu spremne da prihvate i da podnesu činjenicu da se na čelu ovog parlamenta našla jedna sposobna žena, koja je pokazala da može biti i mudrija i sposobnija od mnogih nas. Zbog toga su se pridružili i dali svoj glas i izaći će za ovu govornicu, da govore u prilog opoziva predsednice Nataše Mićić. Uzmimo pretpostavku da i podnosioci inicijative i pridružioci inicijativi i mačo šovinisti u ovom parlamentu ostvare, recimo, svoje nastojanje da izglasamo nepoverenje Vladi Srbije. A kome ćemo onda, kome će građani Srbije poveriti vršenje vlasti? Možda premijeru u ladovini Demokratske stranke Srbije, koji je upravo svojim ponašanjem i pristupanjem neprincipijelnoj koaliciji pokazao ne samo da mu ne treba poveriti vlast nego da ga treba malo drugačije analizirati, a treba ga analizirati znate sa kog aspekta - sa onog aspekta što su mnogi stručnjaci zahtevali, da svi državni funkcioneri, izabrani i imenovani, moraju proći psihotest. Zašto ovo govorim? Posmatrajte kada gospodin Maršićanin uđe na ova vrata i dođe do svog sedišta, u stanju je da napravi jedno desetak potpuno nesuvislih grimasa, nekada da isplazi jezik. Pa, zar takvom čoveku poveriti vlast i takvog čoveka staviti za isti sto. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da se držite Poslovnika Narodne skupštine.) Staviti ga za isti sto naspram Šredera, Blera, Širaka i drugih. Srbija nije spala na to i zbog toga će Srbija dobro voditi računa kome će na sledećim izborima poveriti vršenje vlasti. Na kraju, draga gospodo i prijatelji, jedna poruka za sve vas i za građane Srbije: 15. marta ove godine Srbija je listom izašla na ulice, sela pored TV ekrana da oda dužnu poštu i počast ubijenom prvom demokratskom premijeru i predsedniku Demokratske stranke, da bi time pokazala i izrazila svoju podršku za sve ono što je učinio. Ubeđen sam da će Srbija 16. novembra i na prvim sledećim parlamentarnim izborima takođe listom izaći na glasačka mesta i poveriti vlast onima koji su pokazali da su sposobni da ovu Srbiju vode pravim putem. Hvala.
Replika. Pravo na repliku ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Srpska radikalna stranka, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospođo Čomić, gospodin Stanko Kovačević je u svom izlaganju uvredio poslaničku grupu Srpske radikalne stranke i vi niste reagovali na tu uvredu. Da li smo mi politički nekulturni ili nismo, to će pokazati građani na narednim izborima, najpre na ovim 16. novembra kada će se izjasniti; oni kojima je sada bolje glasaće za Dragoljuba Mićunovića, a oni koji žive mnogo lošije nego što su živeli ranije glasaće sigurno za Tomislava Nikolića. Ja vas pitam da li vi to nama osporavate naše ustavno pravo i naše poslaničko pravo da podnesemo predlog koji smo podneli? Govorite o neprincipijelnoj koaliciji. Pa, zar postoji neprincipijelnija koalicija nego što je DOS? Gospodine Kovačeviću, gospodo iz DOS-a, mi iz Srpske radikalne stranke nismo krivi što je DOS funkcionisao kao rogovi u vreći i što su rogovi počeli da ispadaju iz vreće.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, a posle njega narodni poslanik Jon Čizmaš.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, konačno je u ovoj skupštini došla na tapet i predsednica Skupštine, da se o njoj raspravlja, pa je došla Vlada, i to je nešto što je jako normalno i oko toga ne treba praviti nikakvu posebnu predstavu. Mislim da je predsednici Skupštine svojim radom u Skupštini zaslužila da dođe na tapet i videćemo da li je po mišljenju većine zaslužila da ode sa tog mesta. Ne bih ovde polemisao sa jednim od prethodnih diskutanata, zato što mislim da nije ovo mesto da socijalisti polemišu između sebe, ali zar je bilo za očekivati da ta koalicija DOS traje duže. Mislim da je i ovo predugo, jer ako pogledamo narodnu poslovicu, ona kaže: "Sto babica kilava deca", 18 stranaka drže vlast, a dugo su i držali ako uzmemo i to i od čega su sve sastavljeni. Neka se uvrede oni koji zaista ne vrede ništa i ništa vredeli nisu, samo su sklopom sretnih ili nesretnih okolnosti upali u priču i što ta većina, koja je bila većina dok je bila većina, nije pobedila, nego se samo spletom okolnosti glasalo protiv, pa je neko ni kriv ni dužanpostao vlast. Kada posle ove skupštinske rasprave dođemo do vanrednih parlamentarnih izbora, pa neki budu imali tri unakrst da se pojave sa imenom i prezimenom, onda ćemo videti koliko ko vredi. Stvarno ćemo videti, samo ako budu imali tri čiste. Pitanje je, koliko će njih, Milka, imati tri unakrst da izađe samostalno u tu priču, jer neki koji talasaju ovom skupštinom... a ne bih govorio o rušenju. Kada smo kod rušenja, onda bi pre neko imao odgovornost za neko paljenje neke skupštine. Nisam razumeo da je niko rušio ništa. Neko je nešto palio, a to saberite između sebe ko je kriv. To socijalistima ne možete ubaciti kao nešto što je bio njihov deo priče. To ste vi, lepi moji, palili, a mi ovde rušili nismo. To je sigurno. Da li će se ovde dogoditi da neko bude smenjen, to će pokazati kraj rasprave i glasanje. Ovde se ništa ne ruši, zato što nisam razumeo da mi dolazimo u Skupštinu da nešto rušimo, jer nisam razumeo ni da smo u građevinskoj firmi, ni da smo zidari, ni da smo ovo, ni da smo ono, ni da smo pomoćno osoblje na građevini na kojoj se nešto ruši. Istina, verovatno je trebalo ovde da dođemo da nešto i gradimo. Bilo je pitanje, da li se u sklopu ovakvih okolnosti koje su vladale u ovom parlamentu moglo uraditi i kako bi ta priča uopšte i prolazila. Socijalistička narodna stranka će glasati za smenu gospođe Nataše Mićić, glasaće za smenu Republičke vlade. Da li će to biti dovoljan broj glasova, pošto se stalno u javnosti polemisalo o tome kako smo mi nekakav jezičak na vagi, pa ću samo da vratim priču malo unazad, u ovom parlamentu. Setite se šta ste čitali u novinama pre usvajanja budžeta: Banetovi socijalisti neće biti u sali da bi bilo potrebno manje glasova da se izglasa budžet. Onda su ti koji su imali te novine koje su to pisale sat vremena pre kraja zasedanja odjedanput rešili da ne budu u sali. Izvinite, molim vas, nikada ni do sada, a pogotovo u budućem životu neću ići za nekim Dejanom Mihajlovim, zato što to meni moja deca oprostila ne bi. Prema tome, ovde sam došao kao socijalista i danas sam socijalista i teško da neko i u onoj bivšoj stranci može da priča o mom mandatu, zato što, za razliku od većine drugih, tamo odakle sam mi lagano pobeđujemo i pobedićemo i na sledećim izborima, to uopšte nije sporno. Tamo je to tako. Negde nije. Tamo odakle sam, Socijalistička narodna stranka će biti i posle sledećih izbora vlast, i to uopšte nije sporno. Ko god ne veruje, vidimo se posle izbora, samo da utvrdim koja je bila razlika. Prema tome, neke moje kolege koje su smatrale da je taj moj mandat sporan pre bi mogle da gledaju da li je njihov sporan. Moj ne može da bude sporan, zato što tamo odakle ja dolazim socijalisti imaju čvrsto uporište, možda nekim delićem zahvaljujući meni, a sigurno mojim drugarima i prijateljima koji tamo sa mnom rade. (Iz sale: Tema.) Tema, tema bi mogla biti i DSS, dragi kolega, koji ne zna na koju stranu tera loptu. Tema bi mogla da bude štošta drugo. Prema tome, nemojte vi meni objašnjavati šta je tema, znam šta pričam, za razliku od vas koji neznate šta pričate, jer ste pričali različite priče sa ove govornice. Koliko se sećam, socijalisti nisu glasali za neke zakone, zbog kojih sada Srbija stenje, ali vi ste zdušno glasali, pa ste napuštali sednicu, onda su vam usvojili ključni amandman koji je govorio da čarape u kojima ćete doći neće biti plave,nego zelene; to je bio ključni amandman zbog koga ste se isto tako pompezno kako ste izašli iz sale vratili u salu. Nemojte me vi samo učiti šta je tema. Srbija teško da može biti sretna ako joj vi budete na čelu. Prema tome, u ovom parlamentu su svi pokazali svoje lice. A da je bilo sreće, da jei u ovom intervalu kada nije bilo TV prenosa kamera pokazivala ko šta radi i ko šta priča, neke stvari bi malo drugačije izgledale u Srbiji. Ne bi moglo toliko da se laže kroz ove pisane medije i da se samo lepe etikete. Ovde, sa skupštinske govornice, svako od nas jasno i glasno može da iskaže svoj stav i svoje mišljenje. A da je Srbija bila u prilici i u ovom vremenu od "Sablje" do danas da sluša šta neki od vas pričaju, drugačije bi posmatrala današnju situaciju. Ne bi se lepila za neke. Srbija će izaći tog 16. u broju u kom bude izašla da glasa, imaće za koga i da glasa. Sretna je okolnost što neki neće biti uopšte u prilici da budu glasani, zato što ima jedan čovek koji je bio tri puta na izborima i nikoga nije pobedio, a ipak je bio predsednik Jugoslavije. Zato ste i zapalili Skupštinu, da se ne utvrdi činjenica da nikakav Voja Koštunica nije pobedio Slobodana Miloševića. Što ste zapalili Skupštinu? Možda ste tada vi u DOS-u rešili, zajedno sa DSS-om koji je tada bio vaš deo i perjanica, da Kosovo ne pripada Srbiji. Samo u tom slučaju, ako Kosovo ne postoji uopšte, imalo je šanse da Voja Koštunica ima većinu. U svakoj drugoj prilici Voja Koštunica nije imao većinu. Na kraju krajeva, koliko ga Srbija podržava, pokazalo se posle na izborima. Nije čovek prošao, zato što Srbija računa da ima nekog pametnijeg svetaza koga treba da glasai koji može da je vodi. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas za razumevanje za širinu teme. Ipak ću vas zamoliti da razgovaramo o temi koja je na dnevnom redu, a to je Predlog za razrešenje predsednice Narodne skupštine Nataše Mićić.) Zahvaljujem se, gospođo Čomić. Prema tome, Srbija će posle ove rasprave svakako znati na čemu je. Posle ove rasprave moraćemo svi da položimo karte na sto i da ofiramo ono što stvarno jesmo. Kada se budemo tako ofirali, onda će seznati da je Socijalistička narodna stranka opoziciona i da će svakako u nekom vremenu biti poziciona stranka i ovde, a i u mnogim sredinama, danas jeste i biće pogotovo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jon Čizmaš, a posle njega narodna poslanica Bojana Aleksić.
Gospođo Čomić, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, DHSS - Samostalna Srbija, DOS glasaće protiv predloga razrešenja predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, gospođe Nataše Mićić. Smatram da predlog za razrešenje predsednika Narodne skupštine gospođe Nataše Mićić sadrži četiri izmišljena poglavlja: prvo - kompromitovanje gospođe Nataše Mićić kao predsednika Skupštine i v.d. predsednika Republike Srbije; drugo - direktni atak na DOS, na reformu države Srbije; treće - neargumentovane optužbe na račun Vlade Republike Srbije i četvrto - kršenje odredaba Poslovnika Narodne skupštine. Ove konstatacije su nebitne. Značajno je da građani Srbije znaju šta je pravda. Očigledno da zaboravljate da postoji samo jedna istina. Vi ste, gospodo predlagači, pretvorili ovu govornicu visokog doma u tribinu "Hajd parka", koristeći svaku priliku da iznosite vaše retrogradne stavove, zanemarujući namerno dnevni red sednice Skupštine. Strategijom opstrukcije i incidenata pokušali ste da usporavate proces usvajanja značajnih zakona bitnih za reformu i prosperitet građana Srbije. DHSS - Samostalna Srbija, DOS ne brani Natašu Mićić kao osobu, koja je svoje obaveze prema glasačima ispunila, već pokušava da odbrani obećanu politiku DOS-a. Ponavljam, napad na gospođu Natašu Mićić i nije napad na predsednika Skupštine, već je očigledna namera predlagača da napadne i obezvredi reformsku politiku DOS-a. Gospodo, ako biste poštovali zakone i Ustav, kao i Poslovnik Narodne skupštine, vaš predlog ne bi ni stigao na dnevni red ovog parlamenta. Istorija će zabeležiti da je Nataša Mićić bila prva žena predsednik parlamenta, koja je zaslužna za uvođenje prave demokratske atmosfere u srpskoj skupštini i ujedno je uvela principe parlamentarizma. Neki smatraju da ne postoje veliki ljudi već samo veliki događaji. Ja se ne bih složio sa tim. Velikani su stvarali istoriju. Srbija je imala velikog reformatora Zorana Đinđića. Premijerov stil vladavine bio je podređen suštini, modernizaciji i demokratizaciji evropske Srbije. Zoran je bio veliki, ali i on vam je smetao. Atinjanin Solon je rekao - moraš da otkriješ nevidljivo kroz vidljivo. Zato, retki su narodi koji su imali izuzetne žene na položajima odbrane i dostojanstva, kao borce za večna ljudska prava; primera radi, Jovanka Orleanka, Indira Gandi, Margaret Tačer. Zlatna dama Srbije, Nataša, nije zaslužila ovakve neargumentovane kritike i insinuacije. Zašto? Zato što niste u pravu, gospodo. Član 82. Ustava Republike Srbije glasi - Narodna skupština uređuje svoj rad i organizaciju i način ostvarivanja prava i dužnosti narodnih poslanika. Jeste. Predsednik Narodne skupštine dužan je da se stara o primeni Poslovnika, a Nataša je to brilijantno odradila. Vi smatrate da imate samo prava, a svoje obaveze retko ispunjavate. Tvrdite da se borite za interese Srbije, a u stvari kočite razvoj reformi i demokratije. DHSS - Samostalna Srbija, DOS podseća vas da Administrativni odbor nikad nije utvrdio kršenje Poslovnika Narodne skupštine od strane predsednice. To znači da predlagač iznosi neistine i pokušava da ospori ugled Nataše i parlamenta. Zato morate da se zapitate da li ste spremni da prihvatate načela parlamentarizma i demokratije. DHSS - Samostalna Srbija, DOS daće podršku predsednici Skupštine i odbraniće principijelnu politiku reformi DOS-a. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, predlagač.
Poštovane kolege narodni poslanici, izvinjavam se svima vama i javnosti koja je pratila sednicu Skupštine u četvrtak, kada smo prekinuli rad, zbog onih pola sata koje sam vam oduzela čitajući stenografske beleške. Verujte, i meni je bilo teško da ih čitam, ali je to bilo sa namerom da pokažem i dokažem da je bilo još teže sve to izdržati ove tri godine. Ako je teško bilo da se sluša, verujte, nama je bilo još teže da to podnesemo za ove tri godine, ali kao što vidite izdržali smo i kucnuo je čas da se sada malo preslišamo pa da podsetimo gospođu predsednika Narodne skupštine šta je ona to sve činila, a nije trebalo da čini, i šta je to nekada poslanička većina DOS-a činila i pomagala predsedniku Skupštine u njenoj osionosti da omalovažava ovaj parlament i da dođemo u situaciju da ona svoju funkciju predsednika Skupštine koristi tako da izazove teške posledice i po politiku, i po demokratske procese i po Srbiju uopšte. Tačno je da je gospođa Nataša Mićić prva žena predsednik parlamenta - to niko ne spori, nadamo se da će ih biti još - ali i žena koja je dokazala da nije dorasla ovoj funkciji. Jedan očigledan primer koji smo imali za ove tri godine je da predsednik Narodne skupštine ne zna koliko narodnih poslanika ima u parlamentu, desio se u jednom trenutku kada je gospodin Nikolić reklamirao da nakon glasanja o jednom amandmanu nije bilo 126 poslanika u skupštinskoj sali. Na to mu je predsednik Skupštine gospođa Mićić odgovorila: "Gospodine Nikoliću, tačno je da je Ustavom predviđeno da Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika. Članom 82. Poslovnika o radu Narodne skupštine kaže se da kvorum za rad Narodne skupštine postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno više od polovine ukupnog broja narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini 248, pošto su oduzeta dva mandata, tako da je kvorum za rad 125 narodnih poslanika i zbog toga sam čekala izveštaj Administrativnog odbora, koji nisam dobila, ali to obaveštenje ćete dobiti. [[Žagor u sali]] " Možete misliti kako su svi ostali poslanici reagovali na ovakvo neznanje predsednika Narodne skupštine koji bi morao da zna da u svakom trenutku Skupština ima 250 narodnih poslanika i da je za odlučivanje tada i sada bilo potrebno da u sali sedi 126 narodnih poslanika. To je argument za našu tvrdnju da Nataša Mićić nije dorasla funkciji koja joj je dodeljena, a koju je ona prihvatila. Mogla je da proceni da nije dorasla toj funkciji pa da se zahvali, da kaže - ja procenjujem da to ne mogu, prvi put sam poslanik u Narodnoj skupštini, treba mi malo iskustva, možda neki drugi put. Ali ona je vrlo rado tu funkciju preuzela i od ove skupštine napravili smo pijacu i napravili smo takvu situaciju da su narodni poslanici vrlo nerado dolazili u parlament i izlazili za ovu govornicu očekujući svakog trenutka da mu neko sa leđa skrene pažnju da nije u temi, da je tri sekunde prekoračio vreme za izlaganje. Naravno, posle toga kreću raznorazne kazne. Svima nam je bio cilj da u Skupštini budemo i da svi učestvujemo u glasanju po pojedinim temama. Pored toga želim da istaknem još jedan primer, s obzirom da je to dosta zainteresovalo javnost, a to je Radiodifuzni savet i glasanje prilikom izbora članova Radiodifuznog saveta. Ja ovde imam tri listinga sa glasanja, recimo za gospodina Radenovića, gde u listingu stoji da su poslanici koji nisu glasali, a koji su naravno dali kvorum, dr Branislav Blažić, Branislav Vakić, Velimir Živojinović. Za njega zaista ne znam, jer nisam mogao da proverim, ali pročitaću samo poslanike Srpske radikalne stranke: Slobodan Janjić, Milorad Mirčić, Vitomir Plužarević. Nijedan od tih poslanika nije bio u sali. Glasanje prilikom izbora gospodina Cvetkovića, takođe Radiodifuzni savet, navodno poslanici koji nisu glasali su: Veroljub Arsić, Branislav Vakić, Slobodan Janjić, Milorad Mirčić, Vitomir Plužarević. Još jedno glasanje, za gospodina Cekića, takođe poslanici koji nisu glasali su: Veroljub Arsić, Branislav Vakić, Branislav Blažić, Slobodan Janjić, Milorad Mirčić, Vitomir Plužarević. Nijedan od ovih poslanika nije bio u sali, niti su njihove kartice bile u sali. Dakle, neka zloupotreba jeste. Ko je zloupotrebu izvršio mi ne znamo, ali ko treba da vodi računa o tome da do zloupotreba ne dođe to svakako znamo i to jeste predsednik Narodne skupštine. Još nešto što je nakon što smo utvrđivali dnevni red zainteresovalo javnost, to je sudbina zapisnika koji nisu usvojeni i razlozi zbog čega nisu usvojeni, kao i posledice neusvajanja zapisnika. Ja sam se potrudila da uzmem stenogram sa sednice od 22. jula, sporne sednice zbog dva poslanika koji nisu bili u sali, a čije su kartice očigledno zloupotrebljene. To je imalo izvestan epilog pred državnim organima, odnosno javni tužilac je doneo odluku da ne postoji osnovana sumnja da je gospođa Neda Arnerić na neki način saučestvovala u izvršenju tog dela, jer se držala pasivno nakon iznošenja u javnost činjenice da je bila prisutna na sednici kada se glasalo o guverneru i Savetu Narodne banke. To naravno oslobađa odgovornosti Nedu Arnerić, za koju smo mi radikali smatrali zaista da je nevino optužena i da je verovatno žena i sama bila iznenađena da je njenu karticu neko zloupotrebio, ali to samo potvrđuje činjenicu da delo postoji, da je neko zloupotrebio karticu i zaista sa čuđenjem prihvatamo činjenicu da javni tužilac dalje ne istražuje koje je to nn lice koje je tu karticu zloupotrebilo. Dakle, ono što ste ovih dana mogli da pročitate vezano za slučaj Nede Arnerić tačno je da oslobađa gospođu Arnerić odgovornosti, ali dokazuje da krivično delo postoji. Ja ću ovom prilikom samo kratko da ukažem, i vama i javnosti, na nekoliko primera. Smanjila sam onih mojih 200 strana na nekih 30 i neću to u jednom cugu da vam sve iznesem, nego povremeno da se javim za reč, da vas previše ne zamaram, da vam slikovito dokažem da je predsednik Narodne skupštine bila pristrasna, neobjektivna i nepravedna. Na jednoj od sednica 26. juna 2001. godine mr Srboljub Živanović se obraća narodnim poslanicima rečima: "Dame i gospodo, srećući se svakog dana sa građanima Srbije sa razlogom se ljute na nas narodne poslanike. Građani odobravaju da svako ko izađe za ovu govornicu izađe sa ciljem da iznese problem građana. Rečeno je da Skupština, kao zakonodavno telo, ima zadatak da kontroliše izvršnu i sudsku vlast, nezavisno od ličnosti koju predstavljaju, ali građani se ljute na nas koji sedimo u klupama i svojim ponašanjem, kao da smo deca u obdaništu, ne shvatamo ozbiljnost situacije u kojoj se zemlja nalazi, doprinosimo neozbiljnom radu ovog parlamenta. Takođe, predsedavajući mora imati sluha, snage, volje da na mestu na kojem se nalazi mora da bude pravedna." Gospođa Mićić odgovara: "Predsedavajuća ima snage i volje da vam izrekne opomenu na osnovu člana 101. Izričem vam opomenu zbog prekoračenja vremena... Gospodine, pričate o ozbiljnosti državnih poslova, a prekoračili ste vreme od tri minuta koliko traje pravo replike ili kršenje Poslovnika." Da li je ovde gospodin Živanović učinio bilo šta što je predviđeno tim članom 101, sem što je malo prekoračio vreme u izlaganju, na šta nije bio ni opomenut, da bi mu se izrekla mera opomene. Očigledno je da nije, ali tada je gospođa Mićić još uvek, a i sada je, kao što ste videli, u odgovoru na moj ekspoze u ime predlagača grupe narodnih poslanika, njih 54, rekla: "Žao mi je što nisam bila još stroža", kao da je redar ili žandarm u Skupštini. Nadam se da ni vi koji ste glasali za predsednika Narodne skupštine niste želeli da predsednik Skupštine bude žandarm i zbog toga bi, bez obzira na to kojoj političkoj partiji pripadate, u želji da sačuvate zaista dostojanstvo ovog doma, trebalo dobro da razmislite da li nam treba takav predsednik Skupštine i da li ćemo, ako ostane ovakav predsednik Skupštine, ubuduće moći da očekujemo da imamo neki drugačiji parlament u kome ćemo moći da ukrštamo stavove bez bojazni od toga ko nam sedi iza leđa i sa kakvim štapom ili kanapom. Mislim da građani Srbije i te kako osuđuju sve nas zbog atmosfere koja je u parlamentu. Prosto su izgubili volju da političare slušaju i gledaju zbog toga što su imali prilike da vide kako sami ovde dozvoljavamo da se u parlamentu dugo čega na početak rada i na utvrđivanje kvoruma i na falsifikovanje glasova i na ovakvo dobacivanje kao što je i sada. (Milka Marinković dobacuje sa mesta.) Imamo i ometanje govornika, izricanje kazni ni zbog čega i na taj način smo stvorili jednu sliku o sebi koja bi mogla da dovede do toga da nam jednog dana neko sa strane kaže - gospodo, vi očigledno niste sposobni da se bavite politikom, niste sposobni da izgradite institucije, doći ćemo mi ovde sa svojim tenkovima, pa ćete vi lepo živeti pod patronatom. Ako nam trebaju patroni iz inostranstva, ako mi zaista nismo sposobni da sačuvamo ovu instituciju, ako nismo sposobni da držimo pod kontrolom, a u našoj je nadležnosti Ustavni sud koji je veoma važan, kao i druge institucije, vidite kako gospođa Brkić kao predsednik Vrhovnog suda izlazi u javnost i komentariše sve presude nižih sudova. To je nečuveno, da komentariše nešto što joj uopšte nije u kompetenciji, ali svakog dana možete da čujete da je gospođa Sonja Brkić izjavila to i to. Nema ko drugi nego mi ovde da se time pozabavimo i da to osuđujemo. Ako čekamo da samo kao članovi političkih partija na našim konferencijama za štampu iznosimo stavove, onda to jeste jedno od mesta, ali nije pravo mesto za to, jer mi možemo da osuđujemo, da napadamo, a ovde, draga gospodo, ipak donosimo odluke.
Reč ima narodna poslanica Bojana Aleksić, a posle nje narodni poslanik Petar Petrović.
Ne želim da govorim lično o predsednici parlamenta Nataši Mićić, želim da govorim krajnje načelno o instituciji Narodne skupštine, o instituciji Vlade, o instituciji predsednice Republike i o jednoj politici koja nas je dovela dovde dokle smo danas došli. Došli smo do toga kako izgleda danas parlament Srbije, kakav je njegov ugled u zemlji, u narodu, kakav je njegov ugled u svetu itd. Šta su bila predizborna obećanja Demokratske opozicije Srbije u leto 2000. godine. Čuli smo o tome dosta, čuli smo ponešto i od same predsednice parlamenta. Ta obećanja zajedno smo dali i mi iz Demokratske stranke Srbijei ostatak DOS-a u to leto 2000. godine. Jedina razlika između nas je što smo mi zaista bili odlučni da se tih obećanja držimo, što smo učinili sve da ta obećanja ispunimo, ali moram unapred da kažem da za to nismo imali prevelike šanse, jer je naše učešće i u tadašnjoj Vladi i u Skupštini bilo nedovoljno. Zbog toga smo u jednom momentu odlučili da se povučemo i vi svi to vrlo dobro znate. Šta je to što smo obećali, pre svega, građanima Srbije i što je i danas predmet ove rasprave? Najvažnije pitanje od svih pitanja i najvažnije obećanje od svih obećanja svakako je bilo donošenje novog demokratskog ustava. Mi smo danas govorili, i danas i u četvrtak, naravno, o brojnim kršenjima Ustava od strane predsednice parlamenta gospođe Mićić, a ona je na to odgovorila da je u pitanju Ustav iz Miloševićevog vremena, jednopartijski nametnuti Ustav; ja se tu sa njom potpuno slažem, ali Ustav takav kakav jeste mora da se poštuje dok se ne donese novi. Osnovno pitanje je, naime, zašto nije donet novi ustav, zašto predsednik parlamenta gospođa Mićić nije stavila na dnevni red predlog ustava koji je predložila DSS kada već ostatak DOS-a nije bio u stanju da sam sačini svoj predlog ustava, zašto je umesto toga formirana Ustavna komisija koja nije odradila svoj posao i koja je samim tim prekršila Ustavnu povelju državne zajednice po kojoj je novi ustav Srbije trebalo doneti do 13. avgusta? Da li je Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora takođe iz Miloševićevog vremena, da li je i ona možda jednopartijska, da li je Ustavna komisija koju je ovaj parlament zahvaljujući većini, odnosno DOS-u, formirao, imala zaista želju da donese demokratski ustav ili da umesto jednopartijskog, možda komunističkog ustava donese drugi,isti takav, na još nedemokratskiji način. Zašto kažem još nedemokratskiji? Zbog toga što je ona jednopartijska skupština, koja donela još uvek važeći Ustav, imala kakav-takav legitimitet od strane naroda. Ova skupština u ovakvom sastavu teško da može takvim legitimitetom da se pohvali. Koga uopšte imamo kao poslanike u ovoj skupštini, ko to čini vladajuću većinu ili do sada vladajuću većinu u ovoj skupštini, da li su to ljudi koji su pod svojim imenom zadobili narodno poverenje ili su ljudi koji su na vlast došli zahvaljujući nečijem drugom imenu, pre svega pod imenom predsednika DSS-a dr Vojislava Koštunice i u to vreme kandidata za predsednika Jugoslavije? Koliki je zaista legitimitet tih koji još uvek vladaju, a na vlast su došli pod tuđim imenom, sada ga blate i jako su se brzo odrekli. Mi smo i danas imali ovde prilike da čujemo, kako od nekih poslanika Demokratske stranke, tako i od poslanika Narodnih socijalista, da se više govori i više sudi danas u ovoj raspravi o poslanicima, valjda o poverenju poslanicima DSS-a, nego o politici koju vodi vladajuća većina. Šta susve gresi, tako da kažem, vladajuće većine i šta je, po nama iz DSS-a, najveći problem? Pored brojnih afera, brojnih izneverenih obećanja ovom narodu, najveći greh je svakako što su potpuno obesmišljene sve državne institucije, pre svega institucija Skupštine koja je najvažnija institucija svake demokratske države, evropske države, ali i bilo koje druge. Tu je institucija Vlade, institucija predsednika Republike. Neću da kažem da je gospođa Mićić uzurpirala vlast i mesto predsednika Republike. Uverena sam, a verujem da su u to uvereni i građani Srbije, da to nije uradila ona. To je uradio kolegijum Vlade i predsedništvo krnjeg DOS-a, ona je bila samo izvršilac, ali to njenu odgovornost ne umanjuje. O instituciji Narodne skupštine kao najvišoj državnoj instituciji danas se i u narodu i među novinarima govori kao o cirkusu, kao o mestu koje služi za podsmeh, kao humorističkoj emisiji na televiziji, kao pijaci gde se prodaju poslanički mandati. To je strašno. Strašno je kako za nas koji ovde sedimo, tako i za građane Srbije i za sve one koji još uvek brinu o tome kakav ugled će imati naša zemlja u inostranstvu i u Evropi, kojoj, barem deklarativno, svi zajedno težimo. Postavlja se tu pitanje zbog čega nije strani kapital ušao u ovu zemlju i vrlo često čujemo baš u ovoj skupštini od predstavnika poslanika DOS - Reforma Srbije da je DSS kriva zato što taj strani kapital nije ušao, da smo mi bili kočničari reformi, da nismo uvek i blagovremeno glasali za reformske zakone koje nam je ovde predlagala Vlada Srbije i predsednica parlamenta. Da bi strani kapital ušao u jednu zemlju, potrebno je, pre svega, da ta zemlja ima nekakvo samopoštovanje, pre svega prema vlastitim institucijama, da poštuje svoj ustav, svoje zakone, izbornu volju svojih građana, da vodi računa o svom ugledu, da ne skače sama sebi u usta, da ne menja odluke prema dnevno-političkim događajima i dnevno-političkim potrebama, da ne trguje poslanicima, danjeni sudovi ne donose odluke po kojima će se Zakon o izboru narodnih poslanika u leto jedne godine tumačiti na jedan način, a u leto druge godine na drugi način. Savezni ustavni sud je pre dve godine, kada se pokušalo oduzimanje mandata poslanicima DSS-a, Zakon o izboru narodnih poslanika tumačio na jedan način, a godinu dana kasnije Republički ustavni sud na drugi način. No, mi smo i jednu i drugu odluku ispoštovali, iako smo od početka bili uvereni da vlasnici mandata mogu biti samo stranke, jer su samo stranke te koje su po važećem izbornom zakonu na izborima učestvovale. I ovaj drugi princip bi mogao da bude prihvatljiv i na neki način jeste prihvatljiv, pre svega na osnovu odredbe da svaki građanin ove zemlje ima pravo da bira i da bude biran, da ima i pasivno biračko pravo. Za nas je i to prihvatljivo. Zato smo mi tražili i na ovoj sednici da gospođa Mićić i ovaj parlament ispoštuju odluku Republičkog ustavnog suda, samo da je ispoštuju, da je sprovedu u delo i da vrate mandate onim poslanicima kojima su bili oduzeti. Imamo situaciju da se mandati uzimaju i vraćaju samo onako kako to odgovara grupi DOS - Reforma, a ne onako kako zahteva Ustavni sud i kako se tumači po zakonima ove zemlje. Najzad, da završim, gospođa Mićić nas je sve ovde pozvala da glasamo o njenom poverenju i o poverenju Vladi, po svojoj savesti. Moram da kažem da ćuja, kao i ostali poslanici DSS, svakako glasati po svojoj savesti, jer mi moja savest nalaže da glasam za pravnu državu, za jake demokratske državne institucije, za jednu jaku skupštinu, demokratski izabranu, koja će zaista odražavati pravu izbornu volju naroda, u koju će narod imati poverenja, koja će izabrati vladu koja će za svoj rad odgovarati toj skupštini, umesto vlade koja bira poslanike i umesto skupštine koja odgovara za svoj rad vladi. Moram još da kažem da ću po svojoj savesti glasati za slobodnog građanina Srbije, koji se ničega ne plaši. Mislili smo da je strah zauvek nestao kao osećanje u našem narodu kada je pao režim Slobodana Miloševića. Nažalost, taj strah se vratio. U ovom narodu još uvek postoji strah od gubitka radnih mesta, strah od budućnosti, od bede, od gladi. Sve to nije prošlo. Glasaću za slobodu i za vladavinu prava, za slobodnog građanina i za demokratiju. Do toga možemo doći samo na novim parlamentarnim izborima, na kojima ćemo pokušati da ovom narodu vratimo nadu koju mu je ostatak DOS-a pre dve godine oduzeo.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a posle njega narodni poslanik Dragiša Marinković.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku da kažem da će poslanička grupa SSJ podržati predlog za smenu predsednika Narodne skupštine gospođe Mićić, istovremeno i vršioca dužnosti predsednika Republike Srbije. Zašto ćemo to uraditi, pokušaću da obrazložim u narednih nekoliko minuta. Međutim, pre toga bih se obratio gospođi Mićić jednom dobronamernom rečenicom - nemojte mnogo da verujete nekim poslanicima koji vam daju podršku, a zna se da su menjali toliko stranaka u svom poslaničkom mandatu, da su uvek davali podršku onima koji su na vlasti. Verujte više onima koji vas kritikuju, nego onima koji vas hvale, koji su u međuvremenu, od dana kada su ušli u ovaj parlament prebegli u drugu vladajući stranku nadajući se, jadni, da ćete im vi na sledećim izborima poveriti mandat. Nećete, jer izdajnike niko ne voli. Već danima se u Srbiji postavlja pitanje - Srbija ili predsednik Skupštine i v.d. predsednika Republike, ili obrnuto - predsednik Skupštine i v.d. predsednika Republike ili Srbija. Mislim da to nije potrebno, jer u svakoj razvijenoj demokratskoj zemlji, a mi se svim silama trudimo da budemo, bar koliko-toliko, razvijena demokratska zemlja, postavljaju se i smenjuju predsednici skupštine, padaju vlade, menjaju se predsednici republike, odnosno države i pre isteka mandata. To nije ništa bolno. Neće biti bolno ako se desi u ovom slučaju, a desiće se, po ubeđenju SSJ. Nastaviće se život u Srbiji onakav kakav je bio. Traži se smena gospođe Mićić, ne samo zbog subjektivne odgovornosti nego i zbog principatzv. objektivne odgovornosti. Kao prvi čovek srpskog parlamenta, po principu objektivne odgovornosti, mora da odgovara za ono što se događalo u ovom parlamentu, iako možda sama lično nije kriva. Za mnoge stvari jeste, za mnoge možda nije, ali je takav princip, doduše i više puta poštovan u tim visokorazvijenim demokratskim zemljama. Moramo i mi da se naučimo da postoji objektivna odgovornost za nešto što se događalo i što se događa u srpskom parlamentu. Šta je to što SSJ smeta i smetalo je u ponašanju predsednika Skupštine Republike Srbije? Prvo nam smeta način zakazivanja sednica i uvršćivanja u dnevni red pojedinih tačaka dnevnog reda. Iako je Poslovnikom ove skupštine tačno predviđeno kada i u kom vremenskom periodu se moraju pojedine inicijative staviti na dnevni red republičkog parlamenta, bilo je slučajeva, bar kada je u pitanju SSJ, da nije uopšte došla na red inicijativa za uvršćivanje u dnevni red nečega što je SSJ predložila. Pomenuću samo jednu: mi smo još davne 2001. godine predložili i tražili da se na dnevni red stavi razrešenje bivšeg ministra poljoprivrede gospodina Veselinova. To niko nije stavio na dnevni red, nikada nije ugledalo svetlost dana i morao je da se desi jedan tragičan slučaj, da jedna mlada žena izgubi život, pa da taj gospodin po svom nahođenju, odnosno pod pritiskom široke javnosti, podnese ostavku, a inicijativa SSJ nije došla na dnevni red, da on bude u jednoj drugačijoj parlamentarnoj raspravi, sa iznesenim dokazima, razrešen mesta ministra poljoprivrede. Kada je u pitanju dnevni red, vrlo često se dešava da pozive za sednice dobijamo na tri-četiri dana pre održavanja sednice, sa raznoraznim obrazloženjima, iako je tačno navedeno kada i u kojim slučajevima sednica može da se zakaže u roku kraćem od sedam dana, pre dana dostavljanja materijala svim poslanicima u ovom parlamentu. Takođe, kada je u pitanju javnost rada, gospodo iz DOS-a, čiji je izdanak gospođa predsednik Skupštine Srbije, zaklinjali ste se u ranijim godinama, kada ste bili opozicija, veoma pažljivo sam gledao vaše nastupe, odnosno nastupe vaših poslanika u ovom parlamentu; moram da priznam da sam se sa oduševljenjem stavljao na vašu stranu kada ste se borili protiv Miloševićevog režima i tražili javnost u radu, prenose sednica Skupštine Srbije. Niste izdržali ni dve godine vlasti, godinu i po, a prvo što ste uradili, ukinuli ste ono za šta ste sezalagali. Da li je to demokratija i da li je to javnost u radu? Živim u Pomoravskom okrugu, koji broji oko 200 hiljada glasača; kažem vam da 90 posto ljudi iz Pomoravskog okruga želi da se prenose sednice Skupštine Republike Srbije, žele da vide kako ih to predstavljaju oni za koje su oni dali svoj glas, kojima su dali poverenje da budu njihovi predstavnici u ovom parlamentu. Prema tome, osnovno je ono da ste vi morali, kao predsednik Skupštine, bez obzira koliko ste se deklarativno zalagali, da se stvarno založite da kamere budu uključene stalno i da budu prisutne u ovom parlamentu, da bi svi građani Srbije videli šta se to događa u ovom parlamentu, da se vidi kako se glasa, za šta se glasa, da li se glasa, ko i kako radi u ovom parlamentu, ko čita novine za vreme rasprava, ko spava za vreme rasprava, ko je kako obučen u ovom parlamentu itd, itd. Sve to građani Srbije imaju pravo, jer oni odvajaju sredstva za izdržavanje RTS-a. Sada želite predlogom novog zakona, koji na sreću nije ušao u dnevni red, da uvedete poseban porez za izdržavanje RTS-a. Nemamo mi ništa protiv, ali ako svi mi poreski obveznici prilikom plaćanja finansijskih transakcija budemo izdvajali deo za izdržavanje RTS-a, imamo pravo da tražimo javnost u radu i da kamere budu prisutne ovde. Gospođo Mićić, mislim da niste smeli da kamere isterate iz ove skupštine i da široka javnost Srbije ne vidi šta se to događa u srpskom parlamentu. Kada je u pitanju poštovanje Poslovnika, a naročito izricanje novčanih kazni narodnim poslanicima koji se ne pridržavaju odredbi Poslovnika, više puta sam i kao član Administrativnog odbora i uvek glasao i glasaću protiv tih kazni. Ne može da se poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije poistoveti sa zaposlenim u nekoj privrednoj organizaciji ili javnom preduzeću, pa da zato što je zakasnio na posao ili ne znam šta uradio bude novčano kažnjen. Ima kazni koje su primerene za nedolično i nepristojno ponašanje poslanika. Niste smeli to tako da radite. Uostalom, vi ste ovde samo prva među jednakima i morate da imate isti aršin prema svim poslanicima. Uzmimo statističke podatke o tome koliko je za poslednje dve godine izrečeno novčanih kazni i kome su izrečene. Da li je moguće da samo poslanici iz opozicije, kada se ne drže dnevnog reda ili nešto drugo kažu budu kažnjeni novčano, a da poslanici sada manjine u ovom parlamentu, poslanici DOS-a, nikada ne budu kažnjeni ili budu kažnjeni na neki drugi način - samo upozorenjem itd. To je ono što vam zamera SSJ, jer ste morali da smognete snage da se izdignete iznad toga da je za vasglasao DOS i da budete predsednica Skupštine Srbije svim poslanicima bez obzira kojoj političkoj opciji pripadaju. Sledeće što vam mi iz poslaničkog kluba SSJ stavljamo na teret jeste nešto o čemuste morali i morate ubuduće da vodite računa, ukoliko vam se ne bude izglasalo nepoverenje, a ja sam duboko ubeđen da vi posle glasanja u Narodnoj skupštini nećete biti na čelu ovog parlamenta -dakle, niste se starali da glasanje bude zakonito. Zar mi moramo da tražimo listinge o glasanju da bismo se uverili da postoje poslanici koji nisu bili u ovom parlamentu, a čiji glas je pridodat da bi neka odluka mogla da bude usvojena. Mislim da ste sa ovog mesta gde ste sedeli tačno mogli da vidite da, između ostalog, gospođa Neda Arnerić tog dana nije sedela na stolici na kojoj inače sedi otkako je ušla u ovaj parlament. To je toliko jasno, da ste morali da znate ili na neki drugi način da saznate da ona nije bila tu i da jednostavno nije glasala, da to jednostavno priznate, pa časno je priznati i reći da ste pogrešili, ajmo ponovo da pokušamo da izglasamo tu odluku itd. Govorili ste ovde u prvom vašem obraćanju koliko je zakona doneo parlament, koliko odluka itd. Stoga ste istakli, ako sam dobro zapamtio, da je parlament mnogo radio za ove tri godine, više nego prethodni parlament za 10 godina. Javno ću reći da je žalosna ova Srbija gde parlament toliko radi,gde privreda stoji, gde ima toliko nezaposlenih ljudi, gladnih ljudi, i oni žele da rade. Možete vi da se smejete koliko god hoćete, ali to je istina. Prošetajte malo i izađite iz svojih fotelja, obiđite sela Srbije, obiđite manje gradove Srbije, videćete, dame i gospodo, kako se žalosno,bedno i jadno živi u Srbiji, bez obzira da li su to poljoprivredni proizvođači, radnici koji su ostali bez posla, poljoprivredni penzioneri koji 20 meseci ne primaju penziju, redovni penzioneri koji nemaju penzije, odnosno nemaju toliku penziju da mogu da kupe lekove itd. Prema tome, bolje bi bilo da je parlament manje zasedao, a da nam je privredni rast iz godine u godinu bio sve veći i veći, možda bi tada SSJ i razmišljala da vam da podršku. Ovako vam ne može dati nikako. Čuo sam ovde od jednog visokog funkcionera iz Vlade Srbije o čestitosti,poštenju,radu itd. Ne mogu da odem sa ove govornice a da ne kažem: ako je neko čestit i toliko pošten, zar je potrebno kada odlazi na godišnji odmor sa svojom suprugom i familijom da vodi telohranitelje. Ja na godišnji odmor sa svojom porodicom idem sam, iz Jagodine svakog dana dolazim sam. Toliko o čestitosti ipoštenju. Još nešto moram da istaknem. U utorak prošli, 14. ovog meseca, na presvetu Bogorodicu, veliki pravoslavni hrišćanski praznik, kada je trebalo da držimo ovde redovno zasedanje Skupštine, koje ste vi zakazali, verujte mi na reč da sam se vrlo jadno i bedno osećao kao čovek, a ne kao poslanik. Zašto? Čekajući devet sati da li će neko da se smiluje da mi kaže, meni i mojim koleginicama iz ovog parlamenta. hoće li početi Skupština Srbije sa radom ili neće. Da li smo mi ljudi? Upoređivao sam nešto; u javnosti se pričalo; to ne mogu da kažem, jer uvrediću sve ovde prisutne, verovatno i sebe, ako bih to rekao. Ali, kada se nešto radi i tamo na selu, uvek ima vreme kada se to radi. U vremenu tom i tom, to i to. Mi smo morali da znamo da li ćemo tog dana uopšte zasedati ili ne; ako hoćemo, kada itd. Vaše svađe na prvom spratu nas apsolutno ne interesuju. Sedite, pomirite se, dogovorite se, ali nemate više o čemu da se dogovarate. Kaže ovde jedan poslanik da su se ovde pomirili svi, i nacionalisti i socijalisti i svi. Pa, gde ćete gore pomirenje koje ste vi napravili 2000. godine, ko je sve ušao u tu vreću - i reformisti i nacionalisti i mundijalisti itd. I posvađali ste se posle mesec dana, ali u tolikoj želji da održite vlast sve zaboravljate. Došao je kraj, odnosno prošlo je vreme, dolazi kraj i počinje istorija da piše o vama. Vi ste prošlost Srbije. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Marinković, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospodo narodni poslanici, ne razumem gospodu iz SSJ-a, zašto sada kada je priča o Nataši Mićić, o njenom radu, oni više vremena provode u pričanju o Vladi Srbije, o problemima u Srbiji itd. Gospodo, tražili ste deset sati diskusije, mi smo glasali. Ako budete tražili za Vladu 20 sati glasaćemo da 20 sati ovde diskutujemo, ali budite ljubazni vi očito nemate šta da pričate o Nataši Mićić. Glavna stvar koja se proteže ova dva dana vaše diskusije je što Nataša Mićić u ovom zadnjem zasedanju nije zakazala sednicu i što nije došla. To znači da nemate šta da pričate. Sednicu ste vi zakazali pre toga sa ovakvim dnevnim redom. Dajete primedbe na zadnji dan, predzadnji dan zasedanja ove skupštine. Složićete se sa mnom da u ovom parlamentu postoje dve strane. Ona koja je uvek antiprotivna, koja sedi sa strane i uvek glasa protiv. Ja kažem antiprotivna, zato što su to takvi ljudi, jer sedi i cirka rakiju ili viski, pušta podočnjake i stalno priča - to je loše, to je loše. Nema ničega što je u ovoj zemlji pozitivno. Da li je to moguće? Pretpostavljam da u ovoj Srbiji i u ovom parlamentu postoji i ona druga strana: ona moderna Srbija, lepa Srbija, sa osmehom na ulici. Jeste tačno da je siromašna. Ne možemo mi preko noći da postanemo bogati, kada smo ovoliko iscrpljeni u siromaštvu, koje je ova današnja opozicija nama donela. Imamo šanse, imamo osmeh na licu. Takvu Srbiju, da, takvu Srbiju predstavlja ova gospođa ovde, Nataša Mićić. Jedna lepa, pametna, porodična, kažem namerno ne prepametna, ne isuviše inteligentna, jer se obično prevelika inteligencija graniči sa ludošću, ali dovoljno pametna da dve godine može perfektno da vodi ovaj parlament. Nije mi jasno što oni kojima je ona najviše učinila u ovoj skupštini, kao što su gospoda koja sede ovde danas, potežu pitanje poverenja Nataši Mićić, kada je ona najviše učinila za njih. Hoću samo da vas podsetim kakav je bio ovaj parlament na samom početku. Sećate se onog cirkusa koja su gospoda koja su danas, moglo bi se reći na jednom baš finom nivou, jer su prevaspitani od ove gospođe koja sedi ovde, baš tako,prevaspitala vas je, a očito ne nekim drugim metodama, nego ovako kako se vaspitavaju matori ljudi, čim kiksneš - po džepu. Imala je pravo, totalno. Vi danas, gospodo, ličite na prave parlamentarce, kulturne, za ovu govornicu izlazite ne bahato, kako ste izlazili na samom početku. Vi njoj treba da budete najviše zahvalni, što vas je dovela na ovaj stupanj na kakvom ste danas. Reći ću vam nešto iskreno: kao poslanik sam najlepše trenutke doživeo u avionu, išao sam za Pariz, prišli su mi jedan Hrvat i jedan Slovenac, držali su u ruci,mislim, "Njujork tajms", a na glavnoj strani naša Nataša Mićić na onoj prelepoj slici izlaska iz automobila. Gospodo moja, možda je njoj bila ta slika neprijatna, a meni je predstavljalo tog trenutka zadovoljstvo kada su me pitali - je lÄ te, gospodine, da li je ovo stvarno gospođa koja vodi kod vas parlament?Rekao sam - jeste. Svaka vam čast - kaže - vi kao Srbija imate budućnost. Takva osoba, sa osmehom na licu, treba da vodi ovaj parlament. Prvi put jedna žena i u ovom parlamentu vodi. Podsećam vas samo na prethodnu Skupštinu, kada ste izlazili onako bahato i tražili raznorazna objašnjenja. Da li se sećate kako vas je skinula, lako, kao metlom. Zašto? Zato što je pametna, sposobna i zato što ono što radi zna da radi. Nataša Mićić, sada ću vam reći nešto u ime moje dece, u ime moje supruge, u ime mojih prijatelja, u svoje lično ime, mi vas volimo takvu kakva jeste, jer predstavljate jednu modernu, prosperitetnu Srbiju. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS, replika na izlaganje narodnog poslanika Dragiše Marinkovića, po osnovu pominjanja poslaničke grupe.
Dame i gospodo, poslanička grupa SRS i u ovom sazivu i u prethodnim sazivima bila je i biće kulturna i vaspitana. To što nas neki nazivaju (evo, već drugi kolega) nekulturnim, posledica je toga što ste vi pokušavali da nas eliminišete iz rada ove skupštine. Vi znate dobro, kada vas je bilo mnogo više nego što vas je sada u ovoj skupštini, kada vam je prof.Vojislav Šešelj, i ostali poslanici SRS, govorio o tome šta je DOS, šta će DOS da uradi Srbiji, kakve će posledice biti vaše vladavine i vaše vlasti, vi niste mogli drugačije da se borite protiv nas, niste mogli da slušate istinu o sebi. Verovatno su neki od vas čak bili ubeđeni da to nije istina. Danas je mnogo manje takvih i među vama. Vi ste pribegavali, odnosno predsednik Skupštine i prethodni i ovaj, jedinom načinu kojim ste mogli da se borite sa nama, da gospodu iz Skupštine eliminišete tako što ste nas iznosili iz Skupštine. Dame i gospodo, to što smo mi danas, po vama, kulturni, moram da vam kažem da se mi nismo promenili, ne tražimo takve komplimente od vas. Mi smo bili i ostali oštri, pravični ljudi koji su svesni zbog čega su ovde, koji su svesni da su nas građani biralida u njihovo ime govorimo u ovoj Narodnoj skupštini, odnosno znamo vašu nameru da nas iz ove rasprave isključite. Nećete biti u prilici. Zbog toga nemojte više da se trudite i da izazivate repliku na tu temu.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Šandor Melank.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta ja mislim o gospođi Nataši Mićić, demonstrirala sam više puta i cela Srbija je upoznata sa tim. Ne bi to bilo tragično po vas, gospođo Mićić, da je moje mišljenje usamljeno, već preko 80% građana Srbije, a u to sam apsolutno sigurna, koji prate politička zbivanja i koji su u bilo kom pogledu politički aktivni, da li učestvuju u radu stranaka ili izlaze na izbore, a na strani su svesne opozicije koja danas želi da obori vaš DOS-ovski režim, apsolutno isto razmišlja kao ja. Svedok sam toga na velikim narodnim skupovima koji se održavaju u okviru predsedničke kampanje budućeg predsednika Srbije, gospodina Tomislava Nikolića. Jedan takav miting je danas u Kikindi u 15,00 časova. Baš juče, na prepunoj i širokoj čaršiji na jugu Srbije, u Jablaničkom okrugu, u Leskovcu, preko 10.000 ljudi je na svaki pomen vašeg imena govorilo nešto što mi pristojnost ne nalaže, i situacija u kojoj se nalazim u Skupštini, da vam prepričam i kažem. To da su ti ljudi u pravu, i da je SRS bila u pravu i gospođa Gordana Pop-Lazić kada je pre nekoliko dana obrazlagala inicijativu za vašu smenu, govore ne samo stenografske beleške koje je ona samo u jednom delu pročitala, uz mnoštvo drugih argumenata, već jedno sistematsko, haotično stanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije koju ste vi stvorili, a našli ste se na mestu predsednika Skupštinezbog šibicarske politike vas iz ostatka DOS-a,izvornog DOS-a, kako se god zovete, DSS-a, u situaciji kada ste u premetačini i trgovini vi dospeli sa mesta potpredsednika, a čiji mentor je bio gospodin Maršićanin koji je imao slične ali mnogo blaže aršine, kada je predsedavao na mestu predsednika Skupštine. Setite se, tog dana ste vi odmah pokazali kakav je vaš karakter, kakva je vaša priroda i kakva ste vi uopšte osoba. U momentu kada ste se vi iz izvornog DOS-a između sebe na takav način posvađali i grupa od najmanje 30 poslanika, a u tom trenutku je bilo mnogo više, koji su predložili vas za predsednika, došli do situacije da vas biraju za predsednika. Iako ste znali, gospođo Mićić, da imate natpolovičnu većinu, više od 126 poslanika, vi ste ustali, ne trepnuvši, i pred čitavom javnošću glasali za samu sebe. Koliko sebe cenite, a koliko ne želite da budete prva među jednakima kasnije ste pokazali svojim mnogobrojnim postupcima. Poslovnik koji vam je predložio tadašnji aktivni koalicioni partner, gospodin Dejan Mihajlov,nešto je čega vi morate da se pridržavate od korice do poslednje strane. Od prvog člana koji reguliše pravai obaveze narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa do poslednjeg, vi ste sistematski, jedan po jedan član Poslovnika kršili svojim ponašanjem. Dođe javnost Srbije u situaciju da mora da prati, na jednoj od televizija sa državnom frekvencijom, predsednika vaše stranke o organizaciji, jer vi kao stranka nikada niste izašli samostalno na izbore; jeste jednom, rekao je kolega Ljubojević, i dobili 0,5% glasova. Sada imate i vajnu poslaničku grupu. Kaže, vaše najveće dostignuće u Narodnoj skupštini je što ste priveli radikale redu. Nas, srpske radikale, iskrene rodoljube, patriote, ljude koji znajušta je Srbijašta nam valja činiti i kako vas i ostatak DOS-a treba da počistimo,što će uraditi najpre gospodin Nikolić 16. novembra, a onda i mi na parlamentarnim izborima. Za nas je najveća uvreda da neko tako nešto izgovori, iz prostog razloga što ste vi, gospođo Mićić, ne samo pukim slučajem, kao privezak Vlade Republike Srbije, došli na mesto predsednika Narodne skupštine, već sa visokog 172. mesta od 250 imena na listi DOS - Vojislav Koštunica, na mesto predsednika Republike Srbije. Vaše učešće u političkom životu i vaš izbor Građanskog saveza Srbije je vaša lična stvar. Ne samo moja prognoza nego i svih ozbiljnih ljudi, političkih analitičara, to ujedno da znaju i kumrovački đaci koji sede oko vas, a sa vama su u toj izrazito antisrpskoj stranci koja sebe zove Građanski savez Srbije, jeste da vi ne možete, makar smanjili cenzus na 1%, da više pređete cenzus i da budete u Skupštini. Vi ćete moći, a verujem da će i srpski radikal ili radikalka predsedavati u budućem sazivu Narodnom skupštinom Republike Srbije, jer takav će odnos snaga biti, ovde eventualno da dođete kao prolaznik ili gost. Na takav načinda uzurpirate svoje mesto, da kršite osnovna ljudska prava, prava ljudi koji su došli u Narodnu skupštinu Republike Srbije, a narod na njih preneo deo svog suvereniteta, da ga iskreno i pošteno zastupaju, to više neće moći. Pošto ste se držali svakog slova i člana Poslovnika, ali pogrešno ga tumačeći, da u ovoj raspravi koja će trajati još nekoliko dana ne biste bili žrtveno jagnje i da biste koliko-toliko spasili svoj obraz i dostojanstvo, ako ga imate, preostaje 29. član Poslovnika koji reguliše kako prestaje mandat predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije. Mandat će vam prestati, gospođo Mićić, ubrzo, jer ćemo se izboriti, a pre svega budući predsednik Srbije gospodin Tomislav Nikolić, za vanredne parlamentarne izbore. Vi i razni drugi likovi skupljeni s koca i konopca više nikada nećete biti predstavnici naroda u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ali koristite drugi stav tog istog člana pa podnesite ostavku i onda otidite u svoje rodno Užice, nastavite da radite to što ste već radili (ili niste radili) i budite žena koja će na takav način da brine o sebi i o svojoj porodici. Vi da brinete sa takvim političkim stavom, sa izrekom od pre nekoliko dana ovde, da vam je prosto milo i drago što je sabirni centar za srpske junake, kao što je dr Vojislav Šešelj i drugi srpski junaci, u haškom kazamatu, nama i celokupnoj Srbiji takav predsednik Narodne skupštine Republike Srbije ne treba. Uzurpirajući mesto vršioca dužnosti predsednika Republike Srbije pokazali ste kakav je vaš domet i šta vi možete da uradite. Protivno Ustavu, u situaciji kada je izvršen atentat na Zorana Đinđića i kada je trebalo da konstatujete da mi više nemamo Vladu, jer ubistvom premijera prestaje i mandat toj vladi, vi ste uveli vanredno stanje u zemlji. Naravno, sve to je pratila državna televizija, davala mnogo prostora za sve vaše izjave, koje su u potpunoj suprotnosti sa Ustavom i sa zakonima zemlje. Vi ste sve to radili i kada je neki od vaših kolega, malo ih je koji su ostali na toj vašoj strani, jer očigledno je da ste vi u Narodnoj skupštini poraženi, malopre rekao da vam predviđa lepu budućnost, on, njegova porodica ... Da li je lepa budućnost to što ćete morati u skladu sa kaznenim odredbama, onda kada sudovi budu radili po savesti i kada sudije budu odgovorno obavljale svoj posao, da odete na dugogodišnju zatvorsku kaznu, jer s obzirom na takvo kršenje Ustava i zakona vama to ne gine, to neka on proceni i vi procenite. Najbolje bi bilo, gospođo Mićić, da podnesete ostavku, da se i poslanici i celokupna srpska javnost ratosiljaju vašeg šikaniranja, netolerantnog ponašanja, autokratskog načinarazmišljanja i delovanja, jer kad nemate druge argumente i kad niste za dve i po godine naučili kako se izgovaraju kartice koje označavaju poslaničku jedinicu, umesto da kažete da su to "identifikacione kartice", vi uporno govorite da su to "indentifikacione kartice", onda je stvarno bruka i sramota da neko takav ostane na mestu predsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Sada mi gospođa Gordana Pop-Lazić, potpredsednik naše stranke i zamenik šefa poslaničke grupe, kaže da me jedok sam govorila o vama izveštač RTS-a, koji sedi u gornjem delu sale, pokrivao. Mi smo imali slučaj da to ranije vidimo, u sazivu kada smo mi bili vladajuća garnitura, kada smo tome oštro bili suprotstavljeni. Gospođo Mićić, da biste bar deo onoga što ste radili odbranili pred nadležnim državnim organima, pozivam vas da 17. novembra ujutru u 9 sati dođete u Prvi opštinski sud u palatu nepravde (imate drugo ročište sa mnom koje je pokrenulo opštinsko tužilaštvo Prvog opštinskog suda) i da objasnite i gospodinu sudiji i prisutnim novinarima kakvo je vaše stanje svesti bilo 22. maja 2002. godine kada ste poslanike Stevu Dragišića i Božidara Vučurovića koji nisu bili prisutni u sali izbacivali, kada ste izbacili celu poslaničku grupu Srpske radikalne stranke, jer 17-tog ujutru ja ću doći sa radosnom vešću da je gospodin Tomislav Nikolić predsednik Republike Srbije, da vi više niste predsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Vi kao nekakav pravnik znate da ako se ne pojavite drugi put, treći put mora policija da dođe po vas, što ću ja tražiti i insistirati do kraja na tome, pa vi u pratnji policije, u policijskoj marici, u Prvi opštinski sud, pa da nas dve do kraja sve to raspravimo pred nadležnim organima.
Da se ne bi pogrešno razumelo, dužna sam da obavestim nadležne institucije u ovoj zemlji, sudove, tužilaštvo, policiju, zatvore, da se ovo izgovoreno za govornicom računa u slobodu govora, a ne u pritisak na te institucije ili izrečene pretnje. Replika na izlaganje Nataše Jovanović, predsednik Narodne skupštine Nataša Mićić.
Obraćam se vama koji ste na crveno-crnoj strani Srbije. Ja znam da vi postojite, ali ste manjina u Srbiji, i takvi postoje i u drugim evropskim državama, ali ono što nas razlikuje od njih jeste da su oni u davnoj prošlosti bili blizu vlasti ili u vlasti. Kod nas je obrnut slučaj. Politika koju vi zastupate, i dok ste bili na vlasti, a koju ste pokušavali da sprovedete i ovde u parlamentu, ima samo jedno ime i to je - destrukcija. Ništa drugo vi ne znate da radite nego to. To su nam vaši ideolozi destrukcije, koji su danas razasuti od Kazahstana do Haga, dobro pokazali, jer su nas ostavili u ruševinama, u patnji, u bolu, jer je stotine hiljada ljudi ostalo bez domova u Hrvatskoj i u Bosni, na Kosovu, jer su mnogi izgubili živote. To je vaša politika, politika destrukcije. Jedino čega se plašite jesu kazne. Pa, ovde su vas stizale kazne za destrukciju koju ste vršili u parlamentu, a vaše šefove koji su sačuvali živote, pokrali narodne pare, kazna će stići kad-tad, gospodo. I o vašoj politici mogu da kažem još samo jedno. Slika vaše politike jeste naša zemlja kako je izgledala posle NATO bombardovanja. Nažalost, sve te ruševine, stotine i stotine objekata, ni jedan jedini nije napravljen za vreme vaše vlasti. Sve su to objekti koji su napravljeni ili za vreme kralja ili za vreme Tita. I to govori da ste imali samo jednu politiku, politiku destrukcije. Zato vas se ne plašim. Ja se vas stidim i vaš sud me uopšte ovde mnogo ne interesuje, jer ja znam šta ste vi radili.
Narodni poslanik Dragan Maršićanin traži repliku na izlaganje Nataše Jovanović.
Više puta sam danas ovde pomenut i nisam se javio za repliku poluhisteričnim poslanicima, koji su čuveni i zapisani u istoriju ovog parlamenta kao predlagači uvođenja šampita u skupštinski restoran. Molim, i ubuduće se takođe više neću javljati za repliku,sve one dobronamerne ili nedobronamerne poslanike koji me porede sa predsednicom Narodneskupštine Natašom Mićić, da to ubuduće ne čine, jer me time vređaju, a molim predsednika Skupštine, odnosno predsedavajućeg da im izrekne opomenu.
Narodna poslanica Vjerica Radeta traži repliku na izlaganje predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić zbog pominjanja poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica Srpske radikalne stranke.
Gospođo Mićić, prosto mi je žao kako su vam oslabili živci primenjujući, odnosno ne primenjujući Poslovnik o radu Narodne skupštine. Slušajući vas malopre prosto mi dođe da predložim kolegama da odustanemo od našeg predloga za vaše razrešenje, jer vaši istupi ovde više govore o vama nego ovo što mi pokušavamo na konkretnim primerima da vam dokažemo. Prema tome, u vašem interesu je svakako da se više ne javljate, zarad onih koji su možda i razmišljali da glasaju za vas. Posle ovoga teško da ćete naći i blizu većine, a građani Srbije zaista kroz ovo vaše izlaganje mogu da vide kakav ste vi predsednik Narodne skupštine bili, koliko ste uvreda malopre u kratkom vremenu izneli na račun poslaničkih grupa, na račun građana Srbije. Neka vam je na čast.
Reč ima narodni poslanik Melank Šandor, a posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo poslanici, moram prvo da izrazim zadovoljstvo što danas nisam u Kikindi u 15,00 časova. Ovde mi je lepše sa vama. Vratio bih se na reči poštovane koleginice i na obećanja koja je dao DOS, još onaj pra-DOS, kao svoja izborna obećanja;da podsetim da je među tim obećanjima bilo i ono da Srbija treba da uđe u Evropsku uniju, da Srbija bude u Evropi, a Evropa u Srbiji, i to je tačno. Šta je preduslov za to? Negde oko 8.000 zakona i zakonskih akata koje bi Srbija morala da donese u ovom parlamentu. To je ambiciozan i veliki poduhvat koji podrazumeva sem vremena i učešće i odgovornost svih demokratskih snaga, jer to jeste odluka demokratskog društva. Sem učešća mora postojati jedan efikasan skupštinski mehanizam, a da bi on bio efikasan mora imati i efikasan poslovnik. Neki su se možda zbog ritma, kojeg su se uplašili, povukli iz tog DOS-a, jer su navikli možda na neki sporiji ritam, jer je za njih donošenje i izglasavanje nekih zakona prerano, a drugi opet u tome naravno nisu učestvovali zato što niti su demokrate, niti su želeli da vide Srbiju u Evropi, već Srbiju do Karlobaga, Ogulina, Virovitice. Sada te ujedinjene snage stavljaju pred Skupštinu predlog o razrešenju gospođe Nataše Mićić. Nataša Mićić kao jedan od značajnih točkića u tom skupštinskom mehanizmu se optužuje, između ostalog, za kršenje Poslovnika, pa da vidimo malo kako ona to krši Poslovnik. Krši Poslovnik tako što ne toleriše jedan vid populizma, pravljenja teatra za skupštinskom govornicom, jer Skupština je ovde da donosi zakone i da bude efikasna u svom radu. Kod replika, gde su poslanici pokazivali kako ne poštuju Poslovnik, jer su se služili reklamacijom na Poslovnik, gde su iznosili svoju političku propagandu ili nešto što nema veze sa Poslovnikom. Nataša Mićić je uvek davala i obrazloženje na prigovor o kršenju Poslovnika. Većina vas zna da je ono u većini slučajeva bilo prihvaćeno, a onaj mali broj koji je rešavao Administrativni odbor uglavnom je bio odbijen kao kršenje Poslovnika. Što se tiče famoznih kartica, mislim da je gospođa Nataša Mićić sve učinila da se dođe do prave evidencije prisustva poslanika na sednicama Skupštine, obraćajući se svim institucijama, Vrhovnom sudu i skupštinskim odborima da pomognu svojim radom i savetima. Shvatićete da ona nije zadužena da ovde glumi neki bistri um, matematički, koji će za 15 sekundi da iz mase ljudi izbroji tačan broj i vidi ko nedostaje. To je, gospodo iz opozicije, bio vaš posao i nemojte da tražite, bar toliko budite pošteni, od Nataše Mićić da ona obavlja i vaš deo posla. Što se tiče TV prenosa, jasno je kao dan, a to piše i u Poslovniku Skupštine, koje su obaveze Skupštine u pogledu javnosti rada. Nataša Mićić ne može nikako da naredi bilo kojoj televizijskoj kući da vrši prenos, jer bi to bio izraz pritiska na medije. Svaka teza ima antitezu i ja se nadam da će moje kolege, koje su i šefovi poslaničke grupe, obrazložiti svojim antitezama jednu stvar, činjenicu kao istinitu izneti na čistac, a to je da objektivna odgovornost gospođe Nataše Mićić ne postoji. Šta je onda vaša namera, onih koji su podneli ovaj predlog? Namera vam je, naravno, da taj točkić nekako sklonite iz ovog mehanizma kako bi on stao, a ja vam poručujem da on ne može stati, niti se može vratiti unazad. Nazad je provalija, nazad nema povratka. Ono što smo započeli, to ćemo i dovršiti.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Slavoljub Matić.
Gospođo Čomić, gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, istina je da su svi porušeni mostovi, autoputevi, fabrike, rafinerije i mnogi drugi objekti izgrađeni u vreme dok je odgovornost za vlast imala Socijalistička partija Srbije. Naravno, mi nismo gradili Savezni parlament, to je po nacrtu inženjera Ilkića gradio kralj, a vi ste i to uspeli da zapalite i da na taj način učinite nešto što nisu učinili ni Nemci, ni Englezi, ni bilo ko drugi ko je bombardovao ovu zemlju više puta, a ni ovi saveznici koji su za vaš račun preparirali javno mnjenje i krcali Srbiju tepihom bombi da lakše i brže dođete na vlast. Gospođo Mićić, projektant ove sale se nije proslavio, pa je ovo jedinstvena prilika da ja vidim vaše, a vi moje oči dok razgovaramo, jer sam uvek zbog položaja govornice bio okrenut vama leđima; to nije bila moja namera i ja ovde ne vodim nikakvu ličnu polemiku sa vama, prosto mislim da niste članstvo koje ste dobili iskoristili na pravi način, da politička stranka kojoj po vašem ubeđenju pripadate i protiv čega nemam ništa nije utemeljena na taj način da vama pripada odgovornost da predsedavate parlamentom Srbije i da vršite dužnost šefa države, da pripadate jednoj stranci čiji predsednik, nažalost, sve čini da do najgoreg mogućeg stadijuma u Srbiji dovede one ljude koji su samo voljom zakona učestvovali u ratnim jedinicama čineći nešto za šta su mislili da je normalno, korisno i patriotski, zašto ne reći, on trguje haškim optužnicama, ne saopštava ih javno već to čini preko medija drugih država ili ove zemlje. To naravno, nije vaša lična odgovornost, ali prosto govorim o ambijentu imiljeu u kome vi delujete i o načinu na koji funkcioniše stranka kojoj vi, kao što sam rekao, shodno svom ubeđenju pripadate. Vi niste nikoga porazili 5. oktobra, vi nikoga niste pobedili 5. oktobra, nažalost, porazili se ste samo Srbiju. Srbija ima šansu da to ispravi i to će učiniti. Mi, naravno, odavde sa ove govornice i sa drugih mesta u Srbiji sa građanima Srbije komuniciramo na taj način da se obraćamo svojim ciljnim grupama i svako od nas misli da to čini na najbolji mogući način. Naravno, i vi ste ubeđeni da sve što radite činite na najbolji mogući način. O tome jedino građani mogu doneti sud na izborima koji predstoje, kako god vi danas pokušavali sa svojim političkim istomišljenicima da to prolongirate; ovoj vlasti se vidi kraj, doći će neka nova kompozicija, ko će u njoj sve učestvovati, videćemo, ali nervoza koja sada postoji u parlamentu, koja postoji u Srbiji, deo je između ostalog i vašeg nastojanja da po svaku cenu održite vlast u uslovima kada nemate dovoljnu podršku narodnih poslanika i na taj način dovodite u pitanje osnovne postulate funkcionisanja jedne države i jednog parlamenta. Ono što vama lično zameram jeste što ste... pročitao sam negde da imate izvesno muzičko obrazovanje, onda sam ustanovio da nam je muzičko obrazovanje isto i da sviramo isti instrument, ne treba da svaki put kada vam se pojavi povisilica u partituri zvučite falš, morate biti svesni kada se obraćate građanima Srbije da to činite na način koji to treba da ima miran i odlučan ton, da ne upadate u zamku onoga što ste malopre ovde učinili i na taj način, moram da kažem sa velikim zadovoljstvom, nama pomogli da naša politička borba bude lakša i efikasnija. Poslovnik jeste okvir koji vama daje za pravo, Ustav i zakon takođe, kako ćete ovde da se ponašate, ali ne treba to da činite sa strašću, ne treba da narodnim poslanicima izričete meru i da pri tom svi u Srbiji vide da zbog toga likujete; to ne priliči narodnom poslaniku i to ne priliči predsedniku ili predsednici parlamenta. Ne treba da vas brane na taj način, zbog toga što ste prva žena predsednik u istoriji parlamenta; naravno da to za jednu državu i za jedno društvo jeste interesantno, ali ne treba da bude žena po zanimanju. Između muškaraca i žena u uslovima jednakog obrazovanja, jednakih sposobnosti, tek onda žena može da ima prednost. Ako ima prednost samo zbog toga što je žena, onda je to politika, ključ, nasleđe Socijalističkog saveza radnog naroda, a vi, kao što sam razumeo, tu politiku ne podržavate i to vreme takođe ne podržavate. Ne treba očekivati od narodnih poslanika da zbog toga što je dama predsednica parlamenta oštrina njihovih iskaza i njihovih argumenata bude drugačija u odnosu na situaciju kada bi se ovde muškarac nalazio na mestu spikera parlamenta. Da ne brkamo lončiće i da ne brkamo stvari, ovde svako treba da radi svoj posao. Onaj ko je pristao da bude predsednik parlamenta valjda je pristao zbog toga što je procenio da je sposoban da to radi, a ona većina koja mu je to omogućila je takođe imala poverenje da to tako može da funkcioniše. Prema tome, dodatni argumenti Ženske političke mreže sa tim u vezi za mene nisu relevantni, ne treba da budu ni za koga u Srbiji i ono što je ovde suština jeste kako mi radimo svoj posao i na koji način građani Srbije to jesu u stanju da izmere. Srpski parlament je jedan od onih gde predsednik parlamenta zbog rigidnog Poslovnika ima ovlašćenja da izriče mandatne kazne. To je nečuveno, neprimereno, narodni poslanik za izgovorenu reč u parlamentu rizikuje jedino pred svojim biračima, pred svojom ciljnom grupom, pred građanima Srbije, pred ukupnom javnošću i ne treba da ga niko na taj način sputava u onome što želi da kaže i da mu određuje način na koji to želi da saopšti. Takođe, želim da kažem da je u parlamentu od kada ste vi predsednik parlamenta, bez obzira što se veliki broj kolegatrudi da vam oda priznanje zbog efikasnog rada, upravo prisutna netolerancija, da je upravo jedan rigidni odnos koji ste iskazali prema neistomišljenicima obeležio vreme vašeg predsedavanja ovim parlamentom. Niti mi možemo vas ubediti da su naši argumenti dobri, niti je to obrnuto moguće, mi ovde danas razgovaramo da li vi imate 126 za odluku da predsedavate parlamentom ubuduće ili nemate 126. Na osnovu te političke činjenice bi morale da se donesu krupne i važne političke odluke. Ovo nije, kako neki ovde govore, interpersonalni odnos između narodnih poslanika vlasti i opozicije, između šefova poslaničkih grupa i predsednice parlamenta, ovde se danas na jednom političkom polju ogledajupolitičke prilike, da li vi možete ili ne možete da radite posao za koji mislite da imate većinu. Pošto to očigledno jeste činjenica i svima je danas jasno u Srbiji, vi možete da pomognete i da, shodno Poslovniku i zakonu, podnesete ostavku i da na taj način ubrzate da se raspišu novi parlamentarni izbori, pa kada budete imali novih 126 da budete novi predsednik parlamenta, legitimni, jer sada je legitimitet vašeg predsednikovanja doveden u pitanje, kao što je doveden legitimitet Vlade Srbije. Sasvim na kraju, odgovorni ste zbog toga što ste dozvolili da se izvršna vlast direktno instrukcijama i drugim načinima vaninstitucionalnog delovanjanametne svim ostalim granama vlasti, što ste dozvolili da parlament Srbije ne vrši onu funkcijukoja mu pripada po Ustavu. Bili ste puki izvršilac naredbi koje su dolazile iz predsedništva DOS-a, iz kolegijuma Vlade, iz nekih drugih neformalnih centara moći. To nije dobro ni za parlamentarizam, ni za parlament, ni za Srbiju. Imate šansu da danas, ukoliko želite, to prekratite, da pomognete da se što brže dođe do novih parlamentarnih izbora. Šta god vi danas mislili o tome, imaćete vremena da se kajete natenane, jer ste, u političkom smislu mislim, sklopili brak na brzinu.
Zbog navoda u govorima raznih poslanika, a shodno članu 84. stav 2, molim vas da više ne izričete netačne tvrdnje o karakteru Poslovnika Narodne skupštine, gde se spominje obaveza za novčano kažnjavanje. Nije tačno da to nigde ne postoji i nije tačno da ne postoji u evropskim parlamentima. Drugo što vas molim, kada molite predsednicu Narodne skupštine da podnese ostavku, umesto da učestvujete u raspravi, koja je voljom opozicije stavljena na dnevni red, onda treba da iznosite tačne podatke. Za izbor i zarazrešenje predsednika parlamenta nije potrebno 126 glasova, to je potrebno za Vladu Republike Srbije, nego većina od prisutnih. Bez obzira na širinu diskusije koju upotrebljavamo, molim vas da vodimo računa o tačnosti navoda koje iznosimo za ovom govornicom. Reč ima narodni poslanik Mirko Rosić, predsednik poslaničke grupe GSS.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zbog građana Srbije moram sve nas da podsetim o čemu mi danas razgovaramo. Nije na dnevnom redu ni Poslovnik, ni parlamentarni izbori, ni prebrojavanje ko ima 126 i ko nema, danas je na dnevnom redu inicijativa za razrešenje predsednice Narodne skupštine. Držaću se, za razliku od mnogih, pre svega govornika iz opozicionih stranaka, dnevnog reda. Na dnevni red je ta inicijativa došla kroz jedno obrazloženje koje ste svi dobili i koje se može izračunati, otprilike, na tri strane formata A4 kucanog teksta. Začuđujuće je da za te tri strane imamo desetočasovnu raspravu, a još više,moram o tome da obavestim i građane Republike Srbije, da ovlašćeni predstavnik predlagača za te tri strane ima, praktično, neograničeno vreme rasprave, dok se naše vreme meri minutima. To je jedini razlog zašto se ovde više čuju oni koji pokušavaju da iznose kvazi teze i kvazi razloge za razrešenje predsednice Skupštine, ali ta disproporcija u vremenu, sasvim sam siguran, biće aposlutno i više nego nadoknađena snagom naših argumenata, jasnim političkim stavovima koje ovde zastupamo. Sada ću iskoristiti svojih prvih 10 minuta. Pokušaću da u tom vremenu samo dve teze koje se u ovom obrazloženju pojavljuju objasnim, pre svega čvrstim argumentima, i ukažem na činjenicu da to i nisu teze. Po svojoj suštini, to su antiteze ili bar zamena teza. U onih drugih 10 minuta ću pokušati da objasnimpolitičke motive i kalkulacije koje evidentno postoje, ne samo među predstavnicima izvorne opozicije, među predstavnicima onih koje jesmo porazili 5. oktobra, nego i među predstavnicima onih koji su u početku bili sa nama, a zatim su se, opterećeni bremenom odgovornosti, na tom putu spotakli, shvativši da nemaju dovoljno snage da istraju u realizaciji izvornih principa za koje se naša koalicija zalagala. Sada ću se vratiti obrazloženju koje smo dobili i koje, kao takvo, zaista nije zasluživalo da bude na dnevnom redu. Ali, zarad građana Srbije, dobro je da i to čujemo. U predlogu za razrešenje predsednika Narodne skupštine gospođe Nataše Mićić SRS, SPS i SNS navode kao jednu od osnovnih teza za razrešenje kršenje Poslovnika. To smo sa ove govornice čuli bezbroj puta, pre svega od opozicionih poslanika. Kršenje Poslovnika se sa ove govornice plasira kao fraza, i to u maniru ispiranja mozga, direktno u podsvest građana Srbije. Zaista me ne bi iznenadilo da čujem ili negde pročitam kako su za to i đaci u nekoj školi optužili svoju učiteljicu kad im je dala lošu ocenu iz građanskog vaspitanja. Verovatno se to radi u skladu sa idejom da hiljadu puta izrečena laž postaje istina. Ova je laž ili neistina toliko velika da je i desetočasovno ponavljanje jednostavno ne može pretvoriti u istinu. Predlagači, moram i to reći, de facto priznaju da je jedino na šta u ovoj raspravi računaju permanentno ponavljanje te fraze, uz beskrajno, priznajem vrlo dosadno, čitanje stenografskih beležaka, jer u svom obrazloženju, između ostalog, kaže: "U ovom predlogu smo naveli nekoliko razloga koji postoje i koji ne traže da se dokaže njihovo postojanje". E, gospodo, tu ste preterali. Mi se borimo za Srbiju u kojoj nijedna optužba ne može biti prihvaćena bez dokaza, u kojoj niko ne može biti kriv ako se ne dokaže da je kriv, a vi želite da nas vratite u Srbiju u kojoj ste, doduše izolovani od celog sveta, stalno ponavljali i nazivali nas stranim plaćenicima, izdajnicima, narkomanima. Ponavljali ste to hiljadu puta verujući da ta laž može samo na taj način biti pretvorena u istinu. Moram da vas upozorim, kao i tada i sada će Srbija vama dati samo jedan odgovor. Srbija je, verujte, konačno postala imuna na ispiranje mozga. Čuli smo i čitanje stenografskih beležaka, ali ono što ćete u njima naći, a gospođa Gordana Pop-Lazić to nije pročitala, jeste i činjenica da se bezbroj reklamacija na kršenje Poslovnika uglavnom završavalo tako što je onaj koji je to reklamirao ili davao primedbu uglavnom bio zadovoljan obrazloženjem koje je dobio upravo od predsednice Skupštine ili od predsedavajućeg u tom trenutku. Samo jedan manji broj tih primedbi i tih reklamacija našao se na Administrativnom odboru, o čemu je on i doneo odgovarajuće odluke. Moram da vas podsetim da ćete, sasvim sigurno, u tim stenografskim beleškama naći činjenicu da ni Administrativni odbor, pa ni Skupština Srbije ni u jednom slučaju nisu zaključili da je bilo koja reklamacija bila opravdana. Premise su vrlo precizne, konfuzija samo jedna. Nema objektivne odgovornosti gospođe Mićić za kršenje Poslovnika. Hoćete da vam ponovim, pošto mnogo pričate? Nema objektivne odgovornosti predsednice parlamenta za kršenje Poslovnika. Međutim, u tim stenografskim beleškama ćete naći još nešto, da se reklamacija za kršenje Poslovnika uglavnom koristila da se dobije replika onda kada se na to nije imalo pravo. Gospodo, to već jeste kršenje Poslovnika, ali za to ste odgovorni vi, a ne gospođa Mićić. Dakle, vaša generalna optužba koju preferirate, ponavljate hiljadu puta, da je gospođa Mićić kršila Poslovnik, postaje čista zamena teza. Još ste u jednoj stvari zamenili tezu, kada govorite da vam je predsednica parlamenta izricala kazne za vaše ponašanje. Pa, ne može valjda biti odgovoran profesor koji kažnjava nedisciplinovanog đaka, već đak koji je nedisciplinovan. U ovom slučaju gospođa Mićić je bila vaš profesor, a vi vrlo nedisciplinovani đaci. Moram na kraju da kažem da je zadivljujuća odlučnost predsednice parlamenta da striktnim poštovanjem i primenom Poslovnika spreči destrukciju ove institucije od strane neodgovornih poslanika opozicije i za to je ne treba razrešiti dužnosti, nego je treba ljubazno zamoliti da u tome nastavi. Ja ću se za sada zadržati, pošto vidim da mi vreme ističe, samo na ovoj tezi. Iskoristiću naravno sledećih deset minuta da na isti način pokažem kako su sve vaše teze u stvari antiteze, kako ni za jednu nemate argumenata i zatim ću objasniti zašto onda uopšte to i radite. Razotkriću vaše političke motive, vaše političke kalkulacije i pokušaću da skinem maske u ovom parlamentu, ukazujući na to ko vam se u tom nastojanjusve pridružio i zbog čega je to uradio. Ali, ne mogu da završim čak ni ovo prvo izlaganje, a da se ne podsetim jedne lepe šale koju smo čuli za ovom govornicom, pre svega od gospođe Pop-Lazić. U jednom trenutku čitao sam i ja stenografske beleške. Gospođa Pop-Lazić je rekla da će gospođa Mićić kao predsednik parlamenta dozvoliti Tomislavu Nikoliću da kao izabrani predsednik Republike Srbije položi zakletvu pred njom. Tu ima malo istine. Šala je da će to biti gospodin Nikolić. Ali, istina je nešto drugo. Gospođa Pop-Lazić je time priznala da su argumenti za smenu gospođe Mićić apsolutno neopravdani i ona je podsvesno i dalje vidi na ovom mestu. Za razliku od nje, mi vidimo svesno.
Povreda Poslovnika. Osnov za repliku. Narodni poslanik Žarko Obradović, replika na izlaganje narodnog poslanika Mirka Rosića. Osnov za repliku pominjanje stranke.
Ili birajte reči ili pazite šta govorite. Gospodine Rosiću, veoma je zanimljiv taj vaš pokušaj da obesmislite ovu raspravu i argumentaciju koja se daje. Doduše ne od svih poslanika, ali to razlikuje poslanike ove skupštine Republike Srbije. Pričali ste o povredi Poslovnika. Ne treba tu stvarno trošiti reči oko priče koliko je puta gospođa Mićić povredila Poslovnik. Kako je vi primate unutar svoje grupe, to je vaš problem. Da li vam je ona učiteljica ili nije, to se dogovorite. Vi sada pričate o dokazima. Gospođa Mićić je saučesnik u onome što se desilo prilikom glasanja o nekoliko zakona, a to je krađa prilikom glasanja. Gospođa Mićić je trebalo po Poslovniku da poslaničkim grupama koje su to tražile dostavi listing sa glasanja. Dva meseca je to odbijala. Tek kada smo podneli krivičnu prijavu, to je rekla, čak i na RTS-u, u onoj emisiji je izrekla neistinu. (Mirko Rosić, sa mesta: Niste bili prisutni.) Ne, vi ste bili. (Mirko Rosić, sa mesta: Ja jesam.) Znači trebalo je da gospodin Rafailovićonog dana kada nije bio tu kaže da nije tu. Onda bi bilo sve u redu. Isto važi za dvojicu naših poslanika. Gospodine Rosiću, džaba vam. Ova skupština je uhvaćena u krađi prilikom glasanja. Tužilac je uzeo taj predmet. Ovde imamo živog čoveka. Imamo dvojicu naših poslanika koji govore o tome, i vi mi sada kažete da je zloupotreba Poslovnika. Onda mi govorite o zloupotrebi Poslovnika, Kada neko traži da se dostavi listing, kada neko u skladu sa Poslovnikom traži nešto što spada u sprovođenje Poslovnika, i vi onda tvrdite da to nije to. Šta vi hoćete? Mi smo imali jedno tumačenje. Kaže: "Kada predsednik Narodne skupštine vodi Skupštinu, on ne saopštava, on kaže to je njegov lični stav". Ako je lični stav, zašto onda sedi tu. Zašto onda predsednik Narodne skupštine sedi tu? Kao lični stav to može da kaže gde hoće. Vi ste ovu skupštinu obesmislili, način rada Narodne skupštine Republike Srbije. To je žalosno, aliistinito. Počev od one krađe mandata, koliko smo puta reklamirali Poslovnik. Ali, znate u čemu je suština. Povreda je Poslovnika što većina poslanika digne ruke. Nije danas jedno, sutra drugo. Nema veze. Stvarno je smešno tvrditi, gospodine Rosiću, da nije bila povreda Poslovnika. O drugim stvarima kada dođe vreme, ali povreda Poslovnika ne da je bila, nego ih je bilo u izobilju. Samo, šta ćete, skupštinska je većina. Ja imam zapisnike sa sednice Administrativnog odbora.
Molim narodne poslanike Žarka Obradovića i Mirka Rosića da ne razgovaraju, iz dva razloga: prvo, što narodni poslanik Mirko Rosić ne sme da govori iz klupe, a drugo, što narodni poslanik Žarko Obradović ne sme da krši Poslovnik i da govori duže od Poslovnikom predviđenog vremena, te vas obojicu upozoravam. Po članu 84. stav 2, a opet vodeći računa o sadržaju onoga što se za govornicom govori, molim vas da svoje utiske o tome da su kršeni Poslovnik, zakon i Ustav iznosite kao utiske. Narodna skupština nijednom u svom mandatu nije prekršila zakon, Ustav i nije bilo kršenja Poslovnika. Ako svi zajedno ovde želimo da ova institucija bude mesto poštovanja i samopoštovanja, onda moramo u to uložiti energiju i kada mislimo da je rasprava dovoljno emotivna, kreativna ili duhovita da možemo zaboraviti da kad je reč o kršenju Ustava, zakona, Poslovnika, onda su to samo utisci narodnih poslanika a ne činjenice. Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, a posle njega narodni poslanik Zoran Nikolić.
Gospodo poslanici, teško je polemisati sa demagogijom gospodina Rosića gde na jedno jednostavno pitanje, a pitanje glasi - koliko je poslanika bilo prilikom izbora guvernera Narodne banke Srbije u skupštinskoj sali, dobijate ovakvu dozu demagogije gde odmah iz toga sledi naravno etiketiranje i gde uviđamo da i dalje živimo u matrici one politike koja je odredila sudbinu srpskog naroda u drugoj polovini DžDž veka. Živimo i dalje u onoj totalitarnoj matrici, gde nažalost tekovine 5. oktobra i onoga što je narod odlučio tokom septembra 2000. godine nimalo ne tangiraju one koji su u izvršnoj vlasti. A ovde šta se desilo sa parlamentom? Desilo se da potpadne pod potpun uticaj izvršne vlasti, da nažalost predsednik parlamenta postane deo izvršne vlasti. Samim tim, prihvatajući pravila da cilj opravdava sredstvo, parlament postaje jedna od najneuglednijih institucija u našem političkom životu. Nažalost, ako to krene od samog parlamenta dalje ide ka ostalim institucijama, pa usput doživljavamo da i sama Narodna banka Srbije, jedan od faktora stabilnosti, bude takođe jedna od institucija koja nema više nikakvog ugleda, pa potom i sve ostale institucije. Kada uočimo sve posledice ovakvog parlamentarnog rada postavlja se pitanje ko će u ovoj Srbiji obezbediti bolji život,ko će u ovu Srbiju, koja nije pravna država, investirati,kako poboljšati standard naših sugrađana? Kako učiniti da ovo bude Meka za investitore, a ne jedna stanica kroz koju će vozovi samo prohujati? Naravno da tu pada deo odgovornosti na predsednika parlamenta. Podsetiću, dame i gospodo, da je gospodin Maršićanin u vreme dok je bio predsednik parlamenta imao veći ugled od svoje stranke, po svim anketama koje su ispitivale javno mnenje. Dragan Maršićanin je vrlo često zbog toga što se ponašao kao predsednik svih narodnih poslanika, a ne samo svoje poslaničke grupe, imao i nekakve neprijatnosti i sukobe sa svojim kolegama poslanicima u svom poslaničkom klubu. Imao je istovremeno viši ugled nego sama DSS, čiji je on član...
Narodni poslaniče, molim vas da razgovaramo o temi dnevnog reda, a to je razrešenje predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić. Predsednik Narodne skupštine je Nataša Mićić.
Gospođo Čomić, da vam kažem jednu stvar, nemamo...
To nije narodni poslanik Dragan Maršićanin. Narodni poslanik Dragan Maršićanin je zamolio i predsedavajuća to mora da uzme u obzir, da ga se ni u jednom izlaganju ne poredi sa predsednikom Skupštine, jer će on tražiti da ja izričem upozorenja i opomene.
A da bih poredio...
Prema tome, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda i da razgovarate o primedbama koje imate na rad predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić.
Dođite ovde za govornicu i recite šta imate. Molim vas, nemam koga drugog da poredim, već da poredim upravo dva predsednika ove demokratske skupštine ili "demokratske Skupštine". Molim vas, ako vučem paralelu, nemojte mi to osporavati. Ako imate nešto da kažete, prijavite se poput ostalih poslanika, dođite za govornicu i ispričajte svoje i polemišite.
Narodni poslaniče, veći deo ove rasprave svodi se na to da predsedavajući krši Poslovnik. Ja sam, kao predsedavajući, upozorena od strane narodnog poslanika Dragana Maršićanina da će svako poređenje sebe i predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić smatrati uvredom. Prema tome, o tome moram da vodim računa. Molim vas još jedanput, govorite tako što ćete izricati stavove, utiske i činjenice o radu predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić.
Da li možete makar da smirite vaše poslanike?
Molim narodne poslanike da ne dobacuju iz klupe i da poštuju Poslovnik Narodne skupštine.
Nekoliko pitanja Nataši Mićić: da li ste bili 9. marta 1991. godine na ulicama Beograda? Zbog čega smo mi tada izašli, 9. marta, da li zbog TV prenosa? Šta je autoritet predsednika Skupštine učinio da bude TV prenosa i dalje u ovoj skupštini? Šta ste učinili sa oduzetim mandatima DSS-a? Zašto ste se stavili na stranu onih koji su diktirali upravo oduzimanje tih mandata i šta ste učinili autoritetom svoje funkcije da se poslanici, po odluci Saveznog suda, vrate u skupštinske klupe i učestvuju u radu skupštinskih odbora? Zašto dobar deo poslanika DSS-a ne učestvuje u radu odbora, a vrlo često se pozivamo na rad tih odbora i na odluke, a posebno Administrativnog odbora? Šta ste učinili da vrlo bitni zakoni koji su uslov za reforme, za investiranje u našu zemlju, dođu na dnevni red? Šta je sa zakonom o denacionalizaciji? Ko će investirati u Srbiju, ukoliko zna da kupuje tuđu dedovinu? Da li znate kakva će sudbina biti ovakve privatizacije, da baš zbog ovog kovitlaca koji imamo ovde u ovom skupštinskom zdanju upravo donose odluke da obiđu našu Srbiju, upravo zbog toga štoznaju da će sutradan možda imati teške sudske procese u Strazburu? Želim da vas pitam, pošto je vrlo često ovde izgovoreno da ova skupštinska rasprava čini da se ne donose reformski zakoni, zašto nismo, gospođo predsedniče Narodne skupštine, zasedali tokom septembra? Bili smo spremni i svi narodni poslanici, koliko se sećam, došli su krajem avgusta, kako bi doneli odluke, vrlo važne za ovu državu, povodom Kosova i Metohije. Šta je sprečilo ovaj parlament, obzirom da postoji nekih 40-tak, 50-tak zakonskih predloga u vašoj arhivi, gde je predložen hitan postupak za njihovo donošenje, zašto nismo radili tokom septembra, a sada imputirate ovako lako poslanicima koji imaju potrebu da kažu gde se greši, šta je neispravno, kako bi uveli red u radu našeg parlamenta? Kažite mi, kako ćemo povratiti ugled ovom parlamentu? Koji je vaš koncept, ukoliko ostanete predsednik? Da li ćete uspeti da smirite ovde ovu buvlju pijacu gde se trguje mandatima na jedan besprizoran način? Da li imate nekakav koncept? Mislim da je naša budućnost u onome što smo obećali narodu Srbije, a to su brzi vanredni parlamentarni izbori i mogućnost da izmerimo biračku temperaturu našeg naroda, a ovo, kako smo krenuli, čini mi se da ne vodi nikud. Hvala.
Replika na izlaganje narodnog poslanika Slavoljuba Matića, narodni poslanik Mirko Rosić, predsednik poslaničke grupe GSS.
Zaista ne volim da repliciram, ali ovog puta moram. Moram pre svega da se zahvalim prethodnom govorniku što je priznao jednu činjenicu, a to je da je teško polemisati sa onim što sam ja izneo. Nije mi jasno zašto iznošenje činjenica, i to vrlo argumentovanih, naziva političkom demagogijom. Govornik pre njega je pokušao da polemiše sa tezama koje sam izneo, krajnje neuspešno, a čini mi se da se ova poslednja diskusija zadržala samo na konstataciji da je sa tim činjenicama teško polemisati. Nije teško, nemoguće je. Zato ću ponoviti još jednom, bar po ovoj prvoj tezi koju sam do sada apsolvirao, a nastaviću to u narednih deset minuta, ne sada, već kasnije, gospođa Nataša Mićić objektivno nije odgovorna za kršenje Poslovnika.
S obzirom da imamo još tri minuta do kraja prepodnevnog dela sednice, dajem pauzu do 15,00 časova. Popodnevni deo ćemo početi raspravom u kojoj će prvi prijavljeni za reč biti narodni poslanik Zoran Nikolić, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Molim narodne poslanike prisutne u zgradi Narodne skupštine da siđu u salu za sednice, da bi mogli da počnemo rad u popodnevnom delu. Hvala. Poštovani narodni poslanici nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu i molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite svoje identifikacione kartice u svoje elektronske jedinice za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad i nastavljamo raspravu u načelu, a po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč u pretresu o predlogu za razrešenje predsednika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, mislim da i način na koji vodimo raspravu o razrešenju predsednika Skupštine, uz sve ono što se događalo zadnjih meseci u ovom parlamentu i oko njega, ukazuje da je Srbija u svojevrsnoj krizi parlamenta. Po oceni stranke kojoj pripadam, Socijalističke narodne stranke, Srbija nije samo u parlamentarnoj krizi, već i u dubokoj političkoj, ekonomskoj i društvenoj krizi i jedini logičan, legalan način da se iz te krize izađe jeste ponovna provera narodne volje i raspisivanje izbora na svim nivoima. Pre nego što kažem nešto o razlozima zbog kojih smo se pridružili inicijativi SRS da tražimo razrešenje predsednika parlamenta, ja bih izrazio svoj lični odnos, kao narodni poslanik u ovom parlamentu, pre svega zbog svoje savesti. Koliko god sam puta bio u prilici da se obratim predsednici parlamenta, kao narodni poslanik, ili prisustvovao nekim sastancima koji su organizovani sa njene strane, uvek sam naišao na jedan korektan odnos i to je ono što zarad istine moram reći. Što se tiče razloga zbog kojih smatramo da ovaj parlament treba da udovolji inicijativi SRS i našoj inicijativi i da se predsednik parlamenta razreši, po nama postoji nekoliko faktora bitnih za odlučivanje od strane ovog parlamenta. Prvo, mislimo da je za obavljanje funkcije predsednika parlamenta, a sticajem istorijskih okolnosti i v.d. predsednika Republike u Srbiji, u ovakvim uslovima u kojim živimo i radimo, potreban čovek sa više životnog, ali i političkog iskustva nego što gospođa Mićić poseduje. Drugo, smatramo da je pozicija parlamenta ostala podređena u odnosu na izvršnu vlast, u odnosu na Vladu i da je to jedan od razloga zbog čega parlament često nije bio na visini svog zadatka. Treća grupa razloga, po meni i najbitnijih, to je da imamo vrlo loša demokratska pravila ponašanja u ovom parlamentu, odnosno da imamo očajan Poslovnik o radu Narodne skupštine. Što bolje sprovodite loš akt, vi ste sve lošiji. Zašto je on loš? Podsetiću da je od 2000. godine napravljeno nekoliko izmena Poslovnika i svaka je, po nama, bila gora od one prethodne, svaka je unosila još više restrikcija u demokratski parlamentarni život. Najpre je skraćeno vreme diskusija svih narodnih poslanika, zatim je ukinuta mogućnost da svi poslanici podnose amandmane na sve predloge zakona, zatim je uskraćeno pravo replike na repliku, a kruna svega je kažnjavanje narodnih poslanika, iako Ustav štiti poslanika za ono što je izgovoreno od svakog oblika odgovornosti, i naročito ova preduga udaljenja sa sednice, čime se objektivno menja narodna volja, jer narodni poslanici jesu i izraz suvereniteta građana Srbije. Osim toga, u samom načinu rada parlamenta i pored ovako restriktivnog Poslovnika činjeno je dosta toga da se i ovako mala prava poslanika učine još manjim ili da se minimiziraju. Podsetiću sve vas da je gotovo ušlo u praksu da za sednice parlamenta saznajemo preko medija u petak ili subotu, da se sednice zakazuju za utorak, da je rok za podnošenje amandmana 72 sata, da smo često bili u poziciji da nemamo ni fizički vremena da reagujemo, niti da se kvalitetno pripremimo za rasprave i za razmatranje pojedinih predloga zakona. Ne govorim sad o krivici, ukidanje TV prenosa, to vlast nosi na duši, svakako je ona kap u čaši koja je doprinela da se i ono malo demokratije koja je iz ovog parlamenta mogla da izađe u javnost više ne vidi. Zbog toga, kada su usledile takve restrikcije, takve zabrane kakve smo imali kroz ukidanje prava iz Poslovnika - a moram da kažem u tome su aktivno učestvovali i oni narodni poslanici ili političke grupacije koje se sada pridružuju ovom zahtevu za smenu predsednika, ali su dizali dva prsta za ovakav Poslovnik, ružan i tužan, kakav sada imamo - onda je logično da reakcija opozicije i opozicionih poslanika ponekad bude i prekoračenje ovlašćenja i zloupotreba pojedinih ovlašćenja za šta su dobijane rigorozne sankcije. Sve u svemu, za nas, predstavnike Socijalističke narodne stranke, nije sporno da ćemo glasati za razrešenje predsednika parlamenta. Mislim da nije poenta u samom ishodu glasanja, da li će predsednik parlamenta ostati ili ne. Poenta bi trebalo da bude da li smo svi mi zajedno kao članovi ovog parlamenta, znači i vlast i opozicija, izvukli neku pouku iz ovog prethodnog perioda, da li smo shvatili da smo svi više ili manje uticali da se poverenje građana u parlament sroza na prilično niske grane i da je na svima nama, ne podjednaka, na vlasti svakako veća, ali i na opoziciji, odgovornost da to poverenje pokušamo da povratimo. Zbog toga mislim da je moj kolega Pal Šandor, slobodan sam da mu citiram ime, sa kojim volim da razmenim mišljenje o svemu što prati skupštinski rad, bio duboko u pravu kada je rekao da jedna od poslednjih odluka vladajuće većine u ovom parlamentu treba da bude da se vrati na snagu poslovnik koji su zatekli kada su ovde došli, a to je onaj poslovnik iz 2000. godine. Mislim da bi ovaj potez, uz raspisivanje izbora na svim nivoima, bio pravi putokaz kako Srbija treba da počne da izlazi iz duboke krize u kojojse našla.
Narodni poslanik Zoran Nikolić je ovim iskoristio vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi Socijalističke narodne stranke. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, predsednik poslaničke grupe SSJ, posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković, pa po redosledu onda ponovo narodni poslanik Dragan Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, neprijatno mi je da govorim o jednoj dami, a još o dami koja nije tu, ali ću ipak reći biranim rečima ono što sam hteo da kažem. Gospođa Nataša Mićić je odgovorna za mnogo stvari u ovoj Srbiji koje su se dešavale. Gospođa Nataša Mićić je oduzela pravo narodnim poslanicima,i ne samo da im je oduzela pravo, više puta je vređala narodne poslanike i ovaj najviši dom u zemlji. Parlament Srbije je pretvorila u servis Vlade Republike Srbije. Parlament Srbije je ustanova gde se donose zakoni, a te zakone treba da sprovodi Vlada Republike Srbije i da ih poštuje. To nije bilo do sada tako. Ovde su donošeni zakoni i kada je zakon bio neophodan i koristan primenjivali su, a kada im zakon ne odgovara onda su primenjivali većinu stavljajući na glasanje pojedine tačke predložene u prethodnom periodu. Predsednik Skupštine Republike Srbije, koja nije izabrana za predsednika Srbije i nije imenovana, samo je konstatovano po Ustavu da je ona od tog dana vršilac dužnosti predsednika Srbije, uvela je vanredno stanje, dame i gospodo, u Srbiji. Uhapšeno je 11.500 ljudi u Srbiji. Od toga, preko 11.000nevinih ljudi je bilo u zatvoru, a ovih dana ova pravna država, Vlada koja se naziva pravnom vladom, odnosno izjavljuje da će poštovati zakon u Srbiji, pustila je iz zatvora dvojicu ubica koji su izvršili trostruko ubistvo u "Interkontinentalu" i osuđeni na 20 godina zatvora. To je uradila ova DOS-ovska vlada na čelu sa predsednikom Zoranom Živkovićem. Nemojte da dobacujete vi koji ste lagali kako je na sednici bila Neda Arnerić, i mahali sa onim avionskim kartama. Kao kada se kaže detetu - daću ti čokoladu, a čokolada nije kući. Treba da se stidite zato što ste lagali celu Srbiju, ceo svet ste lagali sa onim avionskim kartama, ali pošto vi niste nigde putovali ne znate da omot od avionskih karata ostaje kod putnika, a isečak je trebalo da pokažete, gospodine, onaj isečak koji je na aerodromu ostao. Lažima se ne može ništa postići. U laži su kratke noge, a i onaj ko mnogo laže kod vas ima kratke noge, a znate ko je. Svako od vas ko bude dobacio imam priču za njega, da znate, i ne možete nikada da me dekoncentrišete, jer ja sam nešto u životu radio, za razliku od vas, a vi ste se samo bavili politikom. Tako je gospođa Nataša Mićić prekršila Ustav i dozvolila pojedincima da uhapse 11.500 nevinih ljudi i čak su rekli da su pojedine stranke učestvovale, neću imenovati koje su to stranke, one su organizovale ovo, one su organizovale ono. Prozivam i potpredsednika Vlade Republike Srbije - pre par dana izašao je "Nedeljni telegraf" u kome se kaže da je ubica premijera sedeo u Vladi, a taj urednik "Nedeljnog telegrafa" nije uhapšen, što znači da možemo da sumnjamo da li je to istina ili nije, a čuli smo šta je rekao telohranitelj pokojnog premijera. To je ta pravna država u kojoj se donose zakoni. Tema je smena Nataše Mićić, odnosno ona je već smenjena, samo da se stavi na glasanje. To se pokazalo kada je trebalo da usvojimo ovaj dnevni red. Više puta je Nataša Mićić kršila Poslovnik u ovom parlamentu. Nataša Mićić, koja sada nije tu, najbolje da podnese ostavku i da spasi Srbiju, jer ona ima najveću odgovornost za sve ono što je bilo loše u ovoj državi. Nataša Mićić, koja je vodila sednicu kada je bio izbor guvernera Kori Udovički, na početku sednice je rekla - otvaram tu i tu sednicu, a na današnjoj sednici neće biti prisutna Neda Arnerić. Kaže - nisam mogla da vidim za 16 sekundi, malo je vremena da mogu da vidim ko je tu, a ko nije. Dva sata tog dana ste čekali kvorum i kako vas nije sramota da lažete, a ona na čelu sa vama. Ja nisam bio tu da izaberem nekog ko će štetu naneti srpskom narodu i nikada neću glasati za predloge DOS-a i za funkcionere DOS-a, tako da je to poštenje, dame i gospodo, što se tiče rada predsednika Skupštine. Gospođa Nataša Mićić imala je obavezu da zakaže sednicu Administrativnog odbora kada smo tražili da se trima izdajnicima, plaćenim poslanicima, koji su kupljeni, oduzmu mandati, ako to već ne zakaže predsednik Administrativnog odbora. Nije to uradila. Ona i DOS čekali su odluku Ustavnog suda, a odluka Ustavnog suda nije pravna nego politička; i, tada im je to odgovaralo, da vlasnici mandata budu poslanici, a ne političke partije i koalicije. To nigde nema na svetu - da na izbore izađu partije i koalicije, a da vlasnici mandata budu poslanici. To vam je odgovaralo sve do trenutka dok nisu počeli poslanici iz vaših redova da odlaze u druge partije i tada ste izgubili većinu, pre sedam dana, u ovom parlamentu. Toliko još jednom o poštenju DOS-a i Nataše Mićić. Opoziciji su oduzeta sva prava u ovoj skupštini. Ja sam peti poslanik po redu u ovoj skupštini koji je dobijao najviše opomena i pet puta sam platio kaznu po tri hiljade dinara. To nije problem. Nisam došao u ovu skupštinu da zarađujem platu, nego sam došao da predstavljam narod Srbije i narod Pomoravskog okruga, za razliku od mnogih drugih poslanika koji su u ovu salu došli da klimaju glavom i da glasaju za ono što im neko naredi. To nisu radili poslanici Stranke srpskog jedinstva, niti će ikada raditi. Kada smo pominjali vitalne teme, Nataša Mićić bi rekla - nije to danas tema, a ja kažem - gospođo, vi koji ne smete da odete u vaš grad, kada budete izgubili vlast moraćete da odete u neki drugi grad da živite. To kažu oni vaši iz Požege. Pazite, nemojte da me vučete za jezik, nisam mislio da kažem sve ono što ste radili. Svako vaše dobacivanje, reći ću sada ono što nisam...
Narodni poslaniče, tema dnevnog reda je razrešenje predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić i uz puno razumevanje za širinu argumentacije kada je ta tema u pitanju i uz činjenicu da ste osam minuta govorili o svemu drugom, molim vas da se fokusirate u vremenu koje vam je na raspolaganju (deset plus deset minuta) na temu, a da sve drugo ostavite za druge tačke dnevnog reda. Izvolite.
Sat vam ne radi, evo tri sekunde kako govorim, a imam pravo 20 minuta i oduzeli ste mi...
Narodni poslaniče, predsedavajući i sekretar Narodne skupštine vode računa o vremenu koje je na raspolaganju svakom narodnom poslaniku. Dakle, govorili ste osam minuta i 46 sekundi od ukupno prvih 10 minuta, tada sam bila obavezna po Poslovniku Narodne skupštine da vas upozorim; kada govorite, s pravom, o greškama drugih, obavezni ste da ne pravite sami greške ne poštujući odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
Stvarno niste morali toliki uvod da pravite, mogli ste sa jednom rečenicom, ali ja razumem. Pošto vi ne vodite računa o nedisciplinovanim poslanicima iz DOS-a koji mi dobacuju, rekao sam - na svako njihovo dobacivanje reći ću nešto što nisam planirao. A šta ću to reći? Nataša Mićić, kao predsednik Skupštine i kao v.d. predsednika Srbije, omogućila je (ona i još jedna gospođa) da samo dva čoveka u Srbiji dobiju kredit. Jedan je svekar a drugi je tata. Svekar ministra Rašete-Vukosavljević dobio je kredit za razvoj stočarstva i otvorio je kafić, tamo ne ide stoka, nego deca odlaze, a ovaj drugi, tata Nataše Mićić, postao je direktor štamparije u Užicu, mislim da se zove "Dimitrije Tucović", i dobio kredit za razvoj proizvodnje, a kupio je auto da se malo tata vozi, jer je ćerka predsednik Srbije, sramota je da se otac predsednika Srbije vozi u "golfu", mora neki novi auto da bude. Ako mi dobacite još nešto, reći ću još nešto što je crnje. Dame i gospodo, dobijao sam opomene u ovoj Skupštini zato što sam pominjao mlade ljude kada ste uveli (molim vas, ovo je veoma važno da čujete) visoke školarine, toga dana sam govorio - nemojte, bre, ljudi omladini i studentima da uvodite visoke školarine, njihovi roditelji ili ne primaju plate ili su ostali bez penzije, babe i dede... drago mi je, biću sada malo nežniji...
Da li ćete da koristite i sledećih 10 minuta, narodni poslaniče da li koristite... Narodni poslaniče Dragane Markoviću, da li koristite i drugih 10 minuta? Prvih 10 minuta je isteklo, dužni ste po Poslovniku. Molim vas da se saslušamo. Dakle, osim što sem predsedavajućeg niko drugi ne može prekidati govornika, po Poslovniku, molim narodne poslanike da ne dobacuju, a narodnog poslanika koji govori da obrati pažnju kada mu se predsedavajući obraća. Koristite sledećih 10 minuta? (Da.)
Hoćete da mi uključite mikrofon? Zahvaljujem, radi. Tada sam rekao za mlade ljude, moram da ponovim, bili su isključeni mikrofoni, da su visoke školarine, da nemaju posao, da ste rekli da ćete vratiti mlade ljude iz inostranstva, da neće mladi odlaziti u inostranstvo, da će oni koji završe srednje škole i fakultet imati posla, a od svega toga ništa. Koji posao ste vi obezbedili za mlade ljude? Obezbedili ste im posao da odu u rat u Irak i Avganistan, to je DOS-ovska Vlada obezbedila mladim ljudima da rade u neko buduće vreme. Došao je i potpredsednik Vlade, drago mi je što je tu. Zašto sam dobijao još opomene? Kada sam govorio o poljoprivrednim proizvođačima, da su cene poljoprivrednih proizvoda veoma niske, da treba da se obezbedi kredit za poljoprivredne proizvođače, kada sam rekao da se više ne uvozi meso i mleko, nikada jeftinije meso nije bilo na pijaci, nikada više mleka na tržištu, a nikad manje krava na selu, da Vlada da subvenciju za poljoprivrednu proizvodnju. Zašto sam dobio opomenu? Kada sam rekao - pa nije ni čudo ko je ministar za poljoprivredu, rekao sam - ministar za poljoprivredu je onaj kada uđe u štalu, a u štali ima tri krave i tri bika, ako ga pitate šta je krava, a šta je bik, dok ne pipne, ne bi znao šta je krava, a šta je bik. Zbog toga sam dobio opomenu. Ja sam čovek iz Pomoravskog okruga, to nije ništa ružno bilo, ne znam zašto se tu neko uvredio i 3.000 dinara, sa leđa mi zavuče ruku u džep i izvuče. U redu, poštovao sam i to, a zašto sam još dobijao opomene...
Narodni poslaniče, molim vas da se svi zajedno setimo da ste između ostalog i na vaš zahtev sada u raspravi o razrešenju predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić, a ako odlučite da nastavite da kršite Poslovnik bićete prvi narodni poslanik koji je dobio opomenu dva puta po istoj stvari, tako da vas molim da se vratite temi dnevnog reda, da ne bih morala da primenjujem Poslovnik na prepričavanje razloga zbog čega ste već dobili opomenu.
Zahvaljujem. Trudiću se da ne pričam ništa više o ministru poljoprivrede. Dalje, zašto sam još dobijao opomene od gospođe Nataše Mićić? Kada sam rekao da problemi u gradovima Srbije postoje, da u svakom gradu postoje štrajkovi, da dolazim iz Pomoravlja, blokiran je autoput od strane radnika "Zastave" iz Kragujevca, da je u Velikoj Plani štrajk, da je u Novom Sadu štrajk, u Batočini, Kruševcu, Nišu, u Vojvodini poljoprivredni proizvođači štrajkuju i kada sam rekao (a tada je bio prisutan pokojni Đinđić, sedeo je ovde) da Vlada treba da dođe u Ćupriju, Ćuprija nema vode, kaže - nije tema Ćuprija, idite na mesto, treća opomena 3.000 dinara. Ja kažem - u redu, ako nije tema da govorim o narodu Srbije i o okrugu odakle dolazim, u redu; otišao sam na svoje mesto i tada sam ostao bez 3.000 dinara. Kada sam još dobijao kazne? Kada sam govorio o penzionerima, da su istog dana kada su povećane plate poslanicima za 15% penzionerima smanjene penzije za 5%, pa sam rekao da je to velika sramota. Pored toga što imate jeftine kolače koje ste vi tražili na jelovniku u restoranu, tražili ste i besplatno šišanje, a ja sam tada rekao - vi koji tražite besplatno šišanje, meni ne treba, mene je sredio Bog na vreme, vi koji tražite besplatno šišanje, teško vama, jer doći će seljaci sa onim makazama što se šišaju ovce. I zbog toga sam dobio opomenu, i nije mi žao. Zašto još mi iz SSJ smatramo da je gospođa Nataša Mićić kriva i nije vršila funkciju onako kako je to Poslovnik zahtevao od nje? Kada je u pitanju radno vreme, početak prepodnevnog rada je od 10,00 časova, nikada pre 12,00 časova nismo počeli da radimo. Po podne od 15,00 časova, a nikada pre, u proseku 16,00 - 16,15. Kada izračunamo broj dana koliko je Skupština radila, koliko to košta itd, to je ogromna cifra za građane Srbije, za one građane koji jedva preživljavaju. Zbog toga sam dobio opomenu, dame i gospodo, od gospođe Nataše Mićić. Dobio sam opomenu dva puta na dve sednice, kada sam tražio da se vrati pomoć za Srbe sa Kosmeta, za lica od 16 do 65 godina, koja je ukinuta; kada sam bio protiv toga da se Srbi sa Kosmeta izbace iz kolektivnih centara u Srbiji; kada smo protiv toga da Srbi izađu na izbore na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo, zbog toga sam dobio opomenu. Istog tog dana smo rekli - ljudi, prestanimo više da šaljemo Srbe u Hag, dajte da jednom ode Tači, Rugova, Haradinaj i svi oni koji su srpski narod proterali sa Kosova i Metohije. Kaže - nije to tema. Nikada to nije bila tema, osim dva puta, kada je bila Deklaracija o Kosovu i Metohiji u ovoj skupštini. I tada nam je bila ograničena diskusija, da ne možete da pričate i da pominjete nešto što njima ne odgovara. Pokazalo se, da je tada bila to tema, danas ne bi došao spisak da četiri generala idu u Hag, oni generali koji su branili srpski narod. Dobio sam jednom opomenu od Nataše Mićić kada sam rekao - gospođo Nataša Mićić, po vama, svi oni koji su išli u rat, a niko sa voljom nije išao u rat, a naročito oni koji su bili u rezervnom sastavu, dobijali su poziv kao rezervni sastav, a ko se ne odazove pozivu ide u zatvor, znači, svi oni koji su bili u ratu po vama su kriminalci, ratni zločinci, a oni koji su za vreme rata pobegli iz zemlje i pili viski i kafu u nekim drugim državama, to su narodni heroji i njima treba dati priznanje. Zbog toga sam dobio opomenu. Kada pogledamo šta je sve radio predsednik skupštine i v.d. predsednika Srbije, to je razlog, pomenuo sam šta je to po nama loše, zašto će SSJ da glasa za smenu predsednika Skupštine. Međutim, tvrdim vam da taj dan za glasanje neće biti u ovoj skupštini, da će ova rasprava sa 16 tačaka trajati do decembra, pošto 126 poslanika više ne može da sakupi vladajuća većina i da će izbori biti tek u martu mesecu. Uz veliko poštovanje kažem Nataši Mićić - kandidujte se za gradonačelnika Užica i tada ćete najbolje da proverite sebe, kandidujte se za odbornika da vidite koliko ćete glasova dobiti. Svi poslanici SSJ su pobedili kao odbornici u mestima gde žive. Kada vas prizna vaš narod, onda možete da kažete da ćete biti predstavnik celog naroda u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poslanička grupa Nova Srbija je smatrala da se rasprava o razrešenju predsednice gospođe Mićić mogla obaviti za jedan dan. Toliko je bilo potrebno u slučaju razrešenja prethodnog predsednika gospodina Maršićanina. Gospodin Maršićanin nije dozvolio da sumnjiva parlamentarna većina seiri nad njegovom smenom, već je viteški podneo ostavku. Umesto da sledi primer svog prethodnika, gospođa Mićić se upustila u odbranu svoga lika i dela. I da u toj odbrani nije prekoračila tananu granicu koja deli istinu od laži, mi ne bismo imali potrebe da učestvujemo u ovoj parlamentarnoj raspravi. Ali, idemo redom. Gospođo Mićić, kažete da vam nije drago što je inicijativa za vašu smenu potekla od političkih protivnika iz 2000. godine. Da vas utešim - neće vas smeniti protivnici iz septembra 2000. godine, već tadašnji saveznici. Kažete da je skupštinska većina obećala da će promeniti sistem. Što ga nije promenila? Nadam se da poređenje nije prejako, ali podsećam da onog momenta kad je pao nacizam, pao je i njegov simbol - kukasti krst. Ako ste obećali pad sistema, tj. komunizma, što niste suspendovali njegova znamenja? Za to ste imali razloga. Podsećam vas da je desetak dana nakon konstituisanja Skupštine ovog saziva potekao jedan predlog odluke koji je, čini mi se, tada uživao veliku podršku, jer su ga potpisali i neki poslanici Demokratske stranke. U toj odluci se tražila suspenzija preostalih simbola, ali šta da radimo kad su oni nekome prirasli za srce, pa nisu mogli da se oslobode toga. Dakle, istina je da gospodin Maršićanin takođe nije hteo da ovu odluku stavi na dnevni red. Podnošenjem ostavke oslobođen je odgovornosti. Gospođo Mićić, ako i vi tako učinite, bićete oslobođeni svake odgovornosti zašto ste odbijali da Skupštini predložite donošenje takve odluke ili, konačno, da predložite da to bude na dnevnom redu, pa neka parlamentarna većina o tome odluči. To je potpuna sloboda političkog izbora. To sam vas zamolio u pismu napisanom 5. februara prošle godine. Uzgred, podsećam narodne poslanike da je u gimnazijskom udžbeniku istorije štampanom posle 5. oktobra 2000. godine stajalo da se toga dana Srbija oslobodila od komunizma. U drugom izdanju udžbenika isti autor više nije bio siguran u prethodnu tvrdnju. Iz tog razloga je ta konstatacija izostala u drugom izdanju. Da li je to krivica politike koja je poražena 5. oktobra 2000. godine? Ne, naravno. To je uspeh te politike, nažalost. Gospođa Mićić spočitava parlamentarnoj manjini da neće da promeni Miloševićev ustav. Zašto bi ga menjala manjina, neka ustav promeni DOS-ova većina u Ustavnoj komisiji. To je njen zadatak. Član sam Ustavne komisije i podsećam da kooperativnosti sa moje strane u tom pogledu prosto nije manjkalo. Velika je sramota za skupštinsku komisiju i za Skupštinu u ovom sastavu ukoliko do kraja svog mandata ne promeni postojeći Miloševićev ustav. Gospođo Mićić, kažete da poslaničkoj grupi DSS nisu oduzeti mandati. Jesu, samo Skupština u tom interegnumu nije zasedala. DOS je izbacio DSS iz koalicije, a Administrativni odbor konstatovao prestanak mandata njegovim poslanicima. Ne možete izbeći odgovornost za loš rad skupštinskih tela. Konačno, svima njima ste vi kapa. Evo, usput podsećam da sam član Odbora za inostrane poslove. Čitajući Poslovnik, pročitao sam da taj odbor daje saglasnost za delegacije koje nastupaju kao parlamentarne delegacije i predstavljaju ovu skupštinu u inostranstvu. Pitao sam predsednicu Odbora, pretpostavljam da je ona tu, ili nije, da li se nekada desilo da je taj odbor dao saglasnost. Rekla mi je da nije nikada. Pitao sam ko je to radio, kaže da je to radila predsednica Skupštine. Rekao sam na Odboru - ako je to tako, a izgleda da jeste, jer vi kao zvanično lice to potvrđujete, onda stavite pitanje njene odgovornosti u kršenju Poslovnika. Ne znam da li će me poslušati. Ključni problem u radu Skupštine kojom ste vi predsedavali je vidljiv utisak da parlament predstavlja puku transmisiju Vlade. Uostalom, da je bilo dobre volje, predsednik države se mogao izabrati u decembru prošle godine. Jedini uslov je bilo ukidanje cenzusa u prvom krugu. Nismo baš primetili da ste se za to zalagali. Kao što to konačno nije ni sada urađeno. Gospođo Mićić, vidim da ste vi ponosni na delo svoje stranke, Zakon o lustraciji. Da li ste svesni da on predstavlja mrtvo slovo na papiru? Da bi se taj zakon mogao primeniti neophodan preduslov je donošenje zakona o otvaranju dosijea koje je o građanima vodila Služba državne bezbednosti, odnosno tajna policija. Podsećam vas da sam zajedno sa gospodinom Jaćimovićem iz DSS-a 5. decembra 2001. godine (evo sada će se navršiti tužna dvogodišnjica) podneo predlog zakona o pravu građana Srbije na potpuno raspolaganje i korišćenje sopstvenog dosijea vođenog u Službi državne bezbednosti. U ljubaznom pismu upućenom vama 5. februara 2002. godine učtivo sam zamolio da se predlog zakona stavi na dnevni red. Vi ste to odbili i uskratili ste mi pismeno obrazložen odgovor za takvo ponašanje. Zašto se sada vajkate na antilustracionoj većini. Pa, vi ste objektivno njen protagonista. Na kraju, nemojte se pozivati na vašu viziju o Srbiji iz vremena njenog demokratskog prevrata 5. oktobra. Vaša stranka je ušla u vlast, a vi ste postali i vršilac dužnosti šefa države. Vi ste realizator svojih vizija, a parlamentarni izgled Srbije je vaše delo ili ogledalo. Ako je ono uspelo, nemate razloga za strah. To znači da vašem transferu iz Užica u Užičku na Dedinju nije isteklo vreme. U protivnom, bojim se da jeste. Uz sve poštovanje vaše tanane lirske dušice dužan sam saopštiti stav Nove Srbije: poslanička grupa Nove Srbije glasaće za razrešenje predsednice Narodne skupštine.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Nije prisutan. Narodni poslanik Dragan Marković, nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a posle njega narodni poslanik Milorad Mirčić.
Gospodo i gospođe narodni poslanici, raspravljajući o radu predsednice Narodne skupštine, hteli ili ne, mi raspravljamo i o radu parlamenta, jer onaj ko predsedava parlamentom može da doprinese da parlament radi dobro, ali može eventualno i da utiče na to da parlament radi loše. Dakle, tema je u osnovi znatno šira no što je pitanje odgovornosti jednog visokog državnog funkcionera. U javnosti Srbije - mislim da se sa time, ipak, svi slažemo -utvrđeno je mišljenje da je Narodna skupština Srbije državni organ koji je izgubio ugled u narodu, a samim tim narod nema poverenja u zakone i akta koja ovaj zakonodavni organ donosi. Zašto je to tako? Moramo se malo vratiti unazad i kratko rekapitulirati neke situacije iz ovog parlamenta, tim pre što se približava naš rastanak; brzo će izbori, pa možemo pokušati da relativno nepristrasno, objektivno, a to znači i pravedno sagledamo šta smo radili ove tri godine i kolika je uloga predsednice parlamenta u našem radu. Ovaj parlament, uzgred to pominjem, jer mislim da ne bi bilo pravedno da se prećuti, prvi put je u javnost izašao kao jedan smešan organ u onom trenutku kada je deo predlagača za smenu predsednice Skupštine počeo da se ponaša malo čudnije no što je to uobičajeno u parlamentu. Prve smešne situacije u parlamentu, ne smemo to zaboraviti, bile su kada su neki narodni poslanici odavde morali da budu iznošeni i kada su kamere snimale te situacije. To je već ljudima bio signal da ovde sede neki neozbiljni ljudi, koji se ne ponašaju po normalnim pravilima po kojima se ponašaju funkcioneri u svim drugim institucijama. Na to je došao jedan poslovnik koji je iznuđen i koji je, na neki način, u nekim svojim elementima, restriktivan a izazvao je i izaziva i dan-danas sporove. Ključni datum u ovom parlamentu je ipak bio glasanje o Zakonu o radu. Dok nije taj zakon stavljen na dnevni red, mi smo imali parlament u kome su Vladini zakoni pre nego što dođu pred poslanike prolazili diskusiju u poslaničkim grupama, pa tek kada bi Vlada - razgovorom sa poslanicima i prihvatanjem njihovih sugestija i zahteva - obezbedila prolaznost, onda bi zakon dolazio na dnevni red. Imali smo takođe vreme kad je Skupštini bila dopuštena zakonodavna samoinicijativa. Tada su se na dnevnom redu nalazili i zakoni opozicionih grupa. Važno je bilo da parlament pokaže da ima zakonodavnu samoinicijativu i da će na dnevni red ući i predlozi opozicionih grupa, a da pri tom neće ustati predstavnik DOS-a i reći: predlažem da se ova tačka skine sa dnevnog reda, no će se o tome i raspravljati. Imali smo u maju 2001. godine dva zakona socijalista, jedan radikala o kojima je Skupština raspravljala. Nije ih usvojila, ali je raspravljala o njima, kao i o svim drugim zakonima. Međutim, kada je došao na red Zakon o radu, tada smo se suočili sa jednom novom situacijom. Suočili smo se jednostavno sa jednim novim konceptom parlamenta, koji se svodi na ovo: Vladin zakon mora da prođe. A da bi Vladin zakon prošao, dozvoljene su različite vrste pritisaka u parlamentu; dozvoljeni su pritisci na parlamentarne grupe, a ako to ne pomogne i kada ne pomogne, dozvoljene su i druge nepodobštine i, na kraju, dozvoljeno je da živ poslanik bude izjednačen sa svojom karticom. Taj dan mi smo došli u situaciju da smo izjednačili poslanika i njegovu karticu i da smo oduzeli pravo parlamentu da Vladi kaže da ne može proći njen zakon dok ga ne doradi. Gospođa Nataša Mićić je preuzela da bude predsednik Narodne skupštine Srbije u trenutku kada je parlament izgubio političku utakmicu sa Vladom. Na tom zakonu, tog dana, parlament je izgubio pravo da odbija Vladi zakone, izgubio je pravo da traži od Vlade da zakone skine sa dnevnog reda i, što je najgore, tog dana je parlament praktično izgubio mogućnost da kontroliše Vladu. Od tada do danas, mi imamo na delu jedan koncept parlamenta koji je potpuno stran poslaničkoj grupi DSS-a. Od tada do danas, sva dinamika u ovom parlamentu počiva na sledećem: DSS pokušava da parlamentu vrati njegove izvorne nadležnosti. Izvorna nadležnost parlamenta je da imazakonodavnu samoinicijativu. Izvorna nadležnost parlamenta je da usvaja ili odbacuje predloge zakona. Izvorna je nadležnost parlamenta da može da odbije Vladine zakone. Izvorna je nadležnost parlamenta da kontroliše Vladu. Sve te izvorne nadležnosti su izgubljene kada je glasano o Zakonu o radu. DSS je povremenim proceduralnim aktivnostima pokušavala da nešto od tih izvornih nadležnosti vrati Skupštini. Nažalost, ne samo na našu žalost već na žalost Srbije, mi ni u jednoj takvoj inicijativi nismo uspeli. Ostatak DOS-a je u svakoj od tih situacija kad smo se mi zalagali za utvrđivanje i vraćanje izvornih nadležnosti parlamentu, uspevao da iziđe kao pobednik, da ostvari Pirovu pobedu. Pošto je ostatku DOS-a dojadilo da mi tražimo da se parlament vrati ulozi kakva je definisana u demokratskim državama, sledeći korak je bio da se poslanicima DSS oduzmu mandati. Ova Skupština nije o tome raspravljala, ali jeste Administrativni odbor. Na sednici Administrativnog odbora gospodin Jovanović i ja smo sedeli preko puta jedan drugog. Rekao sam mu: gospodine Jovanoviću, neće bitilepo primljeno da nam oduzimate mandate zato što će svi u svetu da shvate da je politička elita u Srbiji nezrela. Neće oni razumeti taj gest zato što kada se raspadnu koalicije, bile one predizborne ili postizborne, kriza se rešava tako što se ili u parlamentu formira nova većina, ili se raspišu izbori. Neće oni shvatiti da se sada oduzmu mandati 45-torici poslanika, a svaki poslanik nosi otprilike po 15.000 glasova, pa je to 645.000 glasova. Ne možete poništiti 645.000 glasova. Gospodin Jovanović je to sve, imao sam utisak, savršeno razumeo. Njegov je jedini odgovor bio: ovo je politička odluka. Razumeo sam dobro gospodina Čedu Jovanovića, ali sam razumeo da se vratilo staro vreme, odnosno da mi nismo još ni zakoračili u vreme u kome su institucije, a posebno parlament, stariji od nečijih političkih odluka. Razumeo sam da je u ovoj državi opet najstariji zakon - politička odluka. Ako je predsedništvo DOS-a odlučilo da se oduzmu mandati, onda se mandati oduzimaju, svejedno da li to može po Ustavu, da li može po zakonu, da li to šteti ugledu zemlje. Predsednica Parlamenta u toj situaciji je bila u dobroj poziciji - tim pre što nisu svi iz DOS-a biliza to - da kaže gospodi iz predsedništva DOS-a: gospodo, Skupština ne može da raspravlja o tome zato što je to apsurdno. To ne može da dođe nina dnevni red Administrativnog odbora, zato što je vaša politička odluka alogična. Tada bi ugled predsednice Parlamenta znatno porastao. Imali smo još jednu spornu situaciju, koja je takođe doprinela da ugled Parlamenta polako pada. Prirodno da je ugled pao, jer je narod osetio da Skupština nema izvorne nadležnosti, da je Skupština degradirana do neke vrste servisa i agencije Vlade, da nije u stanju da kontroliše Vladu. Naravno, ako nije u stanju da kontroliše Vladu i ako nije u stanju da nosi svoje izvorne nadležnosti, nema razloga da parlament bude poštovan. Skupština u celinije izgubila poštovanje. Uzgred da napomenem i ovo. Ostatak DOS- je učinio jako lošu uslugu Vladi kada se pretvorio u njen servis i u njenu agenciju, umesto da je zadržao poluge kontrole Vlade. O tome ćemo govoriti kada bude reči o radu Vlade. To jeza Vladu bilo jako loše. To je Vladi bila, kratko rečeno, medveđa usluga, jer je Vlada ostala bez svog korektora, bez korekcije. Ministri suostali bez mogućnosti da ovde iznose i da obrazlažu svoje programe, pa su na taj način izgubili i dodir sa javnošću. U javnosti se tako formiralo uverenje da Vlada ili nezna šta radi, ili radi nešto što narod ne razume, ili radi po nečijem nalogu. To za Vladu nije dobro. Imali smo nejasnu situaciju sa predsedničkim izborima. Predsednički izbori su prošli tako kako su prošli. Odbor za ustavna pitanja je raspravljao šta sada da se radi. Istekao je mandat predsedniku države, novi nije izabran. Na Odboru za ustavna pitanja bilo je jasno da je nastupilo stanje koje Ustav ne poznaje. Ustav ne zna šta da se radi u toj situaciji. Gospođi Mićić ili gospodinu koji je predsedavao sednicom Ustavnog odbora, predlagao sam da se konstatuje da je u Srbiji nastupila ustavna kriza, da se sa tim zaključkom Ustavnog odbora izađe pred Skupštinu i da se od Skupštine traži da se izjasni šta da se radi. Skupština bi, verovatno, rekla da se Nataša Mićić, predsednica Skupštine, imenuje za vršioca dužnosti predsednika Republike. To bi bila potpuno druga situacija nego što je sada. Imali smo još nekoliko spornih situacija, a ja neću podsećati na sve. Imamo situaciju da se Ustav ne menja. Imenovana je Ustavna komisija, a kada Ustavna komisija koju imenuje Skupština počne da radi, sastane se predsedništvo DOS-a i izdiktira kako treba da izgleda ustav Srbije. Gospodo, to nisu radili ni komunisti. KPJ nije otvoreno donosila ustav sama, nego je pokušavala preko Skupštine. Šta ste očekivali, da demokratske stranke ostanu tu da rade i da budu i sprovode političku volju i političke odluke predsedništva DOS-a. To nije moguće. Imali smo manipulaciju sa Ustavnim sudom - nije na vreme formiran. Njegove odluke se tretiraju na najraznovrsnije načine. Imali smo poznatu situaciju sa poslaničkim mandatima. Imali smo situaciju da predsednika Republike nemamo od 2000. godine, a njegove su nadležnosti bile prešle u ruke predsednika Vlade, i danas su manje - više u rukama predsednika Vlade. Dakle, jednu važnu instituciju kakva je predsednik Republike podređujemo Vladi. Imali smo Vladu koja je imala strašnu volju za moć. Imali smo, dakle, Vladu koja je potčinila Parlament, Vladu koja je sebi potčinila predsednika Republike i Vladu koja je sebi potčinila Ustavni sud. Nismo uvažili nikakav napor da se vlast podeli i da svaka institucija preuzme svoj deo nadležnosti. Taj ogroman huk koji je nosio Vladu, ta volja da izvršna vlast ima sve, i da može sve, i da je politička odluka zakon u državi, nanela je ogromnu štetu Srbiji. Nanela je ogromnu štetu pre svega zato što se država nije pomakla iz onog sistema u kom smo bili. Gospođa predsednica je lepo juče rekla - da citiram: "Kada smo konstituisali ovu skupštinu, građanima je tadašnja skupštinska većina obećala da će promeniti Srbiju, da će promeniti sistem koji je sa modifikacijama trajao 50 godina. Za ove nepune tri godine, ova skupština radila je više nego u tih 50 godina. Pre toga, parlament je bio samo farsa." Bilo bi dobro da se bar delić od ovoga za šta se deklarativno zalaže predsednica Skupštine ostvarilo, ali nije. Ostali smo i dalje u sistemu u kojem izvršna vlast ima ogromnu prevagu nad svim ostalim granama vlasti, nad sudskom, nad zakonodavnom. Ostali smo u sistemu u kojem su političke odluke vlasti iznad institucija i u kojem institucije mogu da funkcionišu onako kako oni, po nekom svom političkom interesu, procene da treba ili da ne treba. Gospodo, tipičan komunistički sistem. Nije čudo što je neko od poslanika rekao da se ova rasprava jako dopada socijalistima. Naravno da se njima dopada kad vide da njihova politička praksa, da njihov metod vladanja nije nimalo promenjen. Oni se nadaju, čim nije promenjena praksa, čim nisu promenjene forme, politički običaji, biće moguće ponovo uspostaviti isti vrednosni sistem kakav je postojao ranije. Ne mogu da kažem da je gospođa Nataša Mićić odgovorna što je komunizam u Srbiji opstao ove tri godine. Mi smo dobili jedan postkomunizam. Imali smo mi deset godina nešto što je bio neokomunizam, degenerisan, koji je u svoje političke običaje, u svoje forme, hteo da udene nacionalnu ideju. Nacionalna ideja se u tim formama do te mere izvitoperila, da smo mi zbog njih kompromitovali i naciju, i tradiciju i veru. Sada postkomunisti ističu ciljeve: ljudska prava, liberalna privreda, slobodna konkurencija, a ostaju pri istim metodama. Iste ove vrednosti u toj političkoj praksi, u takvim političkim formama, izazvaće iste posledice kakve je ostavio neokomunistički nacionalizam. To prosto ne može da stane u stare političke forme zato što demokratija traži da se vlast podeli na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, i da među njima postoji harmonija, i da postoje institucije, i da ničija politička volja ne može pomeriti ni jednu instituciju iz njene funkcije. Mladi ljudi koji danas u Srbiji govore o reformama, koji se zalažu za proevropsku politiku, zastupaju, nažalost, jednu potpuno prevaziđenu političku praksu. Prevaziđene su metode kojima se koristi ova vlast. Te metode ne mogu više da opstaju, one moraju jednostavno da budu zaboravljene. Najkraće rečeno, ne mogu imati ništa protiv predsednice Skupštine kao ličnosti, ne mogu imati ništa ni protiv predstavnika Demokratske stranke. Ali shvatam da je predsednica Skupštine lično odgovorna što je prihvatila politički postkomunistički koncept umesto demokratskog, kao što su gospodin Pajtić ili gospodin Čeda Jovanović, koji je bio pre njega predstavnik DOS-a ovde, lično odgovorni što u Skupštini ne razlikuju poziciju šefa najjače poslaničke grupe i poziciju Vladinog poverenika ili komesara. Sinoć slučajno okrenem Studio "B", gospodin Pajtić govori - mi; a govori o Vladi. Niste vi u Vladi. Vi ste poslanik. Ne može biti - mi tražimo ovakvu ili onakvu podršku; Vlada traži podršku, a vi joj podršku dajete ili ne dajete. Ceo je problem u tome što niti smo uspeli da razumemo ulogu narodnog poslanika, niti smo uspeli da razumemo funkciju Narodne skupštine. Predsednica Narodne skupštine je odgovorna zato što nije ostvarila ono za šta se zalagala. Naprotiv, ona je umesto demokratskog koncepta pristala na jedan postkomunistički koncept,igrala važnu ulogu u tom konceptu i dobila pohvalu od Vlade da je bila vrlo korisna za rad Vlade. Ali uloga predsednika Skupština nije da koristi Vladi, nego da služi Skupštini.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, replika na osnovu direktnog pominjanja u izlaganju prethodnog govornika. Izvolite.
Ja sam davno rekao kolegama iz DSS-a - a moram to još jednom da ponovim da ne bi bilo nesporazuma u odnosu na sve poslanike Narodne skupštine - ako hoćete da se tučete sa Demokratskom strankom, onda im recite to, to, to; pustite nas na miru. Ako hoćete nas na crtu, izvolite, recite to, to, to ... To bi bilo pošteno. Nas upoređivati sa ovim vremenom je neumesno, zbog svega onoga što je urađeno u ove tri godine, a čiji značajan deo i saučesnik je Demokratska stranka Srbije. O tome ćemo kad dođe reč o Vladi. Za deset godina 15 različitih izbora je bilo. Vi ne smete da raspišete izbore. Ne držite obećanje i ne smete da raspišete izbore. To je jedna suštinska razlika između socijalista i DOS-a. Druga je - u nedemokratsko vreme socijalista svaki poslanik je mogao da govori koliko je hteo, da ne pričam o amandmanima. To su govorili drugi poslanici. Treća stvar i najvažnija, Skupština je radila malo ali se nije kralo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, posle njega narodni poslanik Milisav Petković.
Inicijativa je proistekla iz promenjene političke volje u Srbiji. Promenio se odnos snaga, političkih razmišljanja, a ono što je najbitnije to je da se birači počinju izjašnjavati sasvim drugačije nego 5. oktobra i decembra 2000. godine. Možete vi da negirate ove činjenice, ali dokaz su vam poslednji predsednički izbori. Predsednički izbori su pokazali da se volja birača totalno promenila, nažalost, na štetu dojučerašnje većine u ovom parlamentu, koja se sad, po ko zna koji put, prekrstila u DOS - Reforma Srbije, ali tako vam je to u politici. Volja naroda, volja birača se menja onog trenutka kada ga izdaju političke stranke u koje je taj narod verovao. Narod je verovao 5. oktobra da će DOS doneti sve ono što je obećao narodu. Niko nije mogao da posumnja da će DOS, umesto promena na pozitivno, Srbiji doneti nova zaduženja. I kada se palila Skupština, tom revolucionarnom demokratijom, i to je bilo oprošteno u odnosu na obećanje da će se u Srbiji povećati broj zaposlenih, da će se u Srbiju privući strani kapital, da će u Srbiji, kako ste vi to govorili, a mi uprošćeno objašnjavali narodu, teći med i mleko. I kada se posle tri godine uverio da od vaših obećanja nema ništa, narod je podstrekao Srpsku radikalnu stranku da pokrene ovakvu inicijativu? Šta ima čudno u ovoj inicijativi. Šta je logičnije i normalnije nego kada se menja volja naroda u Srbiji, da se u parlamentu ta volja odrazi na taj način što se traži smena predsednika Skupštine? Po meni, prenaglašena je uloga imena i prezimena osobe koja spletom slučajnih okolnosti vrši tu funkciju. Mogla se ta osoba zvati onako kako je često jedan kolumnista naziva - ona sa torbom. Ali, činjenica je da, poštujući volju naroda, mora da ode sa te funkcije. Promenio se i odnos snaga u ovom parlamentu. To je očito. Dokaz vam je dnevni red. Usvajanje ove tačke dnevnog reda i drugih tačaka je volja većine koja ne ide u prilog izjavama pred održavanje ove skupštine nekih čelnih ljudi iz DOS-a da imaju apsolutnu većinu. Govorili su - skinućemo to sa dnevnog reda, mi imamo sigurno 126 poslanika. Očito, gospodo, da su počeli da vas izdaju i taksisti i oni identifikacioni poslanici. Morate uvažavati realnost. U okviru tačke dnevnog reda raspravlja se na bazi argumenata. I, šta smo, na sve argumente, čuli od osobe koja je trenutno predsednik? Čuli smo obrazloženje, čuli smo jedan Sokratov govor. Ne filozofa Sokrata, nego onoga koji je koristio taj pseudonim dok je dojavljivao, dok je cinkario, dok je radio za državnu bezbednost. Mislite, ubeđeni ste da vam Srbija u to veruje. Ne veruje, gospodo. Srbija je verovala sve do trenutka dok donoseći reformske, kako vi to kažete, zakone niste počeli da se služite prevarama. Prva prevara vam je prošla, pa ste mislili da možete dokle vam se hoće. Prvi zakon koji ste doneli jeste Zakon o radu. Pod sumnjivim okolnostima je donesen taj zakon. Umesto tada da ste reagovali, bez obzira kakav je bio odnos političkih snaga unutar tadašnje koalicije, morali ste pred ovu skupštinu da iznesete predlog da se osnuje anketni odbor, ako ništa drugo. Ne, vi niste, nego ste otišli toliko daleko da ste počeli da pravite poslanike, koji su živi svedoci, toliko naivnim, slepim, da su počeli neki da sumnjaju u ono što su videli. Vidite kako vam se to vratilo kao bumerang. Na bezbroj puta ponovljena upozorenja od strane opozicionih poslanika, a pogotovo od predsednika Srpske radikalne stranke, da u sali fizički nije prisutan dovoljan broj poslanika, čuli smo od osobe koja je predsedavala da nismo u pravu, bez obzira što ima 20 poslanika fizički prisutnih, toliko je kartica i čak je tolika ironija ponekad bila da je rekla - valjda više verujem ovome što pokazuje ekran nego vama poslanicima. Mogli smo da razumemo i u pravu je dok je imala podršku većine. Međutim, kada je došlo do glasanja o zakonu o lustraciji, kada su poslanici koji su bili tog trenutka u Pekingu na volšeban način glasali, tog trenutka morali ste reagovati, jer ste mogli ispred sebe uživo da vidite, a drugo imali ste listing, morali ste reći - ne, nije glasanje regularno, ponovimo glasanje. Vi izlazite sa pričom u vašu odbranu da žele da vas skinu oni koji su protiv zakona o lustraciji. Ko je najveći protivnik zakona o lustraciji? Upravo "Sokrat" koji vam je sugestije davao za govore. Prvi pod udarom zakona o lustraciji je vaš predsednik stranke. Svuda je u svetu to pravilo i nije valjda da ćete vi da izbegnete to pravilo. Prvo su na udaru oni koji su radili, dojavljivali, cinkarili, žbirovali za državnu bezbednost. Prvo će on po tom zakonu. Nećete valjda da kažete da ćemo mi srpski radikali biti pod udarom? Za to imate argument, zato punih usta ili kako vi to kažete čista srca i mirne savesti, mada i prljava savest može biti ponekad mirna, jer čovek je nesvestan ako mu je prljava savest. Vi ste kažnjavali nas srpske radikale. Niste prvi i to je indikativno. Kada je režim u krizi, udara po srpskim radikalima. Za nas su dovodili ovde i specijalne jedinice da nas proteruju, da vrše pritisak; evo, i predsednik Vlade se setio, pre neko veče reče na televiziji, samo jednu stvar je slagao, nije bio prisutan tu. Tada je bio opčinjen likom Milorada Vučelića. Tada ga je on privlačio. Bio je Slobodan Gavrilović, bio je Đorđe Bašić ispred Demokratske stranke i bio je Vladan Batić, kao časni i čestiti ljudi, poslanici skočili su da brane srpske radikale, a Živković nije bio, jer je bio na hodniku, pregovarao sa Vučelićem i tada je valjda bila već ugovorena provizija. Mi smo odoleli tome i odolećemo i vašim kaznama, ali bićete zapamćeni po tome. Ne brinite, sudbina svakog onog ko se improvizatorski bavi politikom je uvek ista. Bilo je tu i moćnijih, bilo je i silnijih, pa i dan-danas ne možemo da se setimo njihovih imena. Možda ćemo se vas sećati ako nam neki hroničari kroz izvesno vreme predoče da ste vi bili na ovom mestu, ali najbolje bi se sećali kada bi, dostojno ličnosti koja predsedava ovom skupštinom, priznajući svoje propuste, svoje greške, ne podneli ostavku, nego tražili da se ponovo glasa o guverneru, o zakonu o lustraciji, o Zakonu o radu, o svim onim zakonima koji su doneti pod sumnjivom većinom, a ne da iznosite kao veliki plus vaše vladavine što ste doneli mnogo zakona, pa vršite uporedbu i kažete - doneli smo više zakona nego u proteklih 50 godina. Možda bi sreća bila za Srbiju da većinu od tih zakona nije usvajala ova skupština. Možda bi sreća bila da nije usvojen Zakon o radu. Nikada radnik toliko nije obespravljen nego donošenjem Zakona o radu. Možda bi bilo srećnije za Srbiju da se nije donosio ovakav Zakon o privatizaciji, ne zato što je zakon dobar ili loš, nego zato što čovek koji ga sprovodi nije očito dorastao tome da sprovodi jedan takav zakon. Možda bi bilo bolje da je i zakon o guverneru zadržan i da se kasnije o tome raspravljalo. Možda bi bilo bolje, a da bi proverili ovo što iznosim kao mogućnost najbolje je da se ova tačka dnevnog reda što pre stavi na glasanje, da vidite kakav je odnos u parlamentu, da vidite kakvo je raspoloženje u Srbiji. Znam da je vama lično teško to da uradite, znam da ima časnih i čestitih ljudi, prvenstveno iz Demokratske stranke, koji ovo jako teško podnose, pogotovo one momente kada ste ogromne pare davali kupujući druge poslanike, ali i bez obzira što su to teškoće ipak morate razmišljati da će jednog dana, ako ništa drugo, istorija pozitivno ili negativno pisati o vama; pozitivno o onima koji bilo kada priznaju svoju krivicu. I, nemojte misliti da će vas iko osloboditi te krivice kada ste svojom voljom izbacivali poslanike, menjali ih, a vrhunac vašeg cinizma na sve to jeste da kažete i čak dotle idete da mene kao poslanika možete sutra da preispitujete da li je Mile Korićanac bio poslanik. Evo vam dokaz, kolega Rafailović je izašao za ovu govornicu i rekao - nisam bio u Skupštini, zloupotrebljena je moja kartica. Vi kažete - formiraćemo anketni odbor da utvrdi ovo što je rekao Rafailović. Znate, svuda postoji neka mera. To što vaš novoizabrani ili novoimenovani predsednik poslaničke grupe izlazi ovde sa jednom mistifikovanom filozofijom o tezama i antitezama, to nama ništa ne znači. Ako ga razume Srbija, ako Srbija artikuliše to što on želi, neka izađe pred tu Srbiju, neka izađe, da li u ovoj ili onoj formi, Srbija će na izborima reći šta vi to visokomisleći, visokoumni ili kako jedan reče visokointeligentni mislite, pa će Srbija to oceniti. Ono što bih na kraju rekao, što se odnosi na ličnost, jedan kolega iz Demokratske stranke je rekao sve vaše vrednosti i prednosti, naravno navodeći da su to rekli Hrvati i Slovenci. Sve vaše lične vrednosti i prednosti otkrili su fotoreporteri, paparaci, objavili na naslovnoj strani, i nije to loše. Moram da priznam da ne mogu za tako finu damu da izjavljujem bilo šta ružno, ali nisu ovo lični obračuni, ovo je odbrana Srbije, ovo je apel da poslušate i čujete glas Srbije da se raspišu izbori.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petković, a posle njega narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, kažu nam da smo krali poslaničke mandate. Veoma čudna priča - mi tri godine krali i sa 176, koliko je ova vladajuća većina imala kada je ušla u parlament, siđosmo na 127. Kako je to moguće, da mi krademo, a da se smanjuje. Kada poslanici iz pozicije prelaze u opoziciju to je za vas patriotizam. Ako neko iz opozicije slučajno glasa za neki vladin zakon to je onda izdaja. Nataša Mićić kriva je što je potpisan Rambuje, kriva je što je bilo bombardovanje, kriva je što je Amerika napala Irak. Ima li još nešto što bismo mogli da joj pripišemo i da kažemo za šta je kriva predsednica našeg parlamenta? Ne leži tu ni zec ni istina. Istina je na drugoj strani. Šta je istina? Istina je da su nas DSS i G-17 napustili i ujedinili se sa onima koje smo 5. oktobra smenili. Zašto su to uradili, to treba da pitamo njih. Hoćemo vanredne izbore. 28. jun 2001. godine, tada su se ujedinili DSS, SRS, SSJ i SPS. Četiri meseca samo posle konstituisanja ovog parlamenta i posle početka rada Vlade. Zašto su se oni baš tada priključili njima? Vrlo lako možemo to da odgonetnemo, ali osnovno jeste u tome što su nam se oni zadnji i pridružili; oni koji su nam se zadnji pridružili u borbi protiv Miloševićevog režima, oni su nas prvi sa ovog DOS-ovog broda i napuštali. Gde ste vi videli poslanike DSS-a u Koaliciji "Zajedno", 15 dana pred izbore su se nama priključili. U Koaliciji "Zajedno" kada smo obišli sve mitinge po Srbiji i kada smo narod podigli na noge, kada smo objasnili o čemu se radi, tek onda smo videli da se priključuju; i shvatili ljudi da je narod samo za njih glasao. Kada ste upoznali poslanike Demokratske stranke, kada ste vi videli negde Maršićanina ili Mihajlova? Tri puta sam bio u Pančevu, bili su mitinzi i nikada ih nisam video. Tek smo ih upoznali 25. januara ovde u parlamentu i zato su nas oni prvi napustili i zato su se prvi priključili onom drugom brodu. Ne ljutim se ja na SRS, i nemam razloga, ni na SPS, ali se pitam šta bi sa onima koji su sa nama bili 5. oktobra za promene, za Evropsku uniju, za restrukturiranje preduzeća, za to da naša deca ostaju da žive u Srbiji. Šta bi sa njima, koji su to motivi bili jači? U istom momentu su bili i 5. oktobra na ulici u Beogradu, ali su razmišljali o kontramitingu, u istom momentu su mislili da je moguće da budu na Terazijama i na Ušću, ali nemoguće je. Mi krademo mandate, a postajemo sve manji. Pričate o aferama i glavnu koncepciju ste napravili da vam je afera platforma. Ko se još seća Čedine zebre ili ne znam ni ja šta ste sve izmišljali; šta ste vi želeli, da možda uzmemo diplomatu pod ruku, pa da ga vodimo na Slaviju da pređe da bi ušao u Republičku skupštinu ako ide iz Predsedništva? Da li to narod u Srbiji zanima, da li je to bila tema sa kojom smo mi morali da pravimo političku platformu? Pričate o nekim glasanjima sa strane ili o nekim našim aferama, o nekoj zgradi, o zgradi Rašetinog strica ili ujaka, ne znam ni ja čija je zgrada, i vama je bitnija ta zgrada nego to što je 86 miliona evra ovog dana ušlo u kolubarske rudnike da bi ovaj narod imao struje. Vama je bitnije to nego što u istoriji Kolubare nikada više otkrivki nije otkriveno nego ove godine. Nećete da pričate o tim stvarima. Izmišljate kako neki poslanici Demokratske stranke hoće da napuste, pa je žuta štampa puna naslova - Tri poslanika prelaze u PDS ili prelaze tamo. Ne prodaju se poslanici Demokratske stranke, oni su debelu cenu platili da sede ovde i nećete nijednog moći da kupite. Neka objasne sada ti naši kritičari .... cenu političku znate odlično koliko smo platili, porodice su nam bile ugrožene, životi su u celoj zemlji bili ugroženi. Poredite ovaj parlamentarni život sa onim bivšim, kaže - bolji je bio Tomić od Nataše Mićić. A u čemu? U tome što me je tri puta stavljao u uniformu da kopam rovove, u tome što mu je parlament tri ili četiri dana zasedao u celoj godini, u tome je bio bolji. Pa, slažem se i ništa nemam protiv što neki misle da je to bilo bolje, to su SRS i SPS. Pitam ove iz DSS-a - zar je i njima to bolje? Kažete nam da su naše afere toliko velike, a šta je sa vašim aferama? Kako vas nije sramota da o tome pričate, da iznosite i smišljate neke afere, kao što je ova afera o glasanju za guvernera sa pet meseci zakašnjenja. Pa, što niste sedeli gore na galeriji ako niste hteli da činite kvorum, pa izašli odmah i reklamirali, a ne da rušite institucije sistema u Srbiji? Konačno Srbija ima institucije, konačno smo počeli da ih gradimo. Prošle godine ovaj parlament je zasedao 95 radnih dana, 45 zakona je doneo. U vreme 70-tih godina jedan sat je trajala skupština; u vreme Tomića tri ili četiri dana 1997. i 1998. godine, u vreme Maršićanina imali smo samo jedan zakon na 15 radnih dana. Znam, vama odgovara da ne radite, ali recite nam - nećemo da radimo, hoćemo da vas kritikujemo. Osećam se kao čovek koji nosi 50 kilograma cementa na sebi, a vi - em radim, em me bijete. Hajde da sada skinemo ovaj cement sa leđa, hajde da raspišemo izbore, pa da vidite kako se mi bijemo politički sa istinom. Istina je da mi znamo da radimo, da umemo da pretvaramo ovo srpsko zlo u dobro, da umemo od neprijatelja prijatelja da pravimo. Istina je u tome da nikada više ovde ne može da se vrati ono što je bilo pre 5. oktobra. Istina je u tome da ćemo sprovesti sudski proces o ubijenom premijeru do kraja, da će se otkriti ko je to radio. Istina je da ćemo raščistiti sa privrednim kriminalom, danas ili sutra, u ovom ili u drugom sastavu, ali ne mogu neke stvari da ostanu neraščišćene. Kada je u pitanju ocena o radu predsednice parlamenta, njoj hvala danas što će naša deca sutra imati u Srbiji budućnost. Da zaključim, ovaj račun za struju nikada ne bi mogao da stigne građanima posle Nove godine da smo stavili zakon o energetici na dnevni red, da građanka iz Rume koja je potrošila 500 dinara plaća 2.000 dinara. Nismo još mnoge stvari uradili, negde smo i grešili, nismo uradili zato što ste nas opstruisali, zato što ste rušili kvorum, zato što ste uništavali institucije u ovoj državi. Dozvolite nam da zakon o energetici uđe u dnevni red, pa ćete videti i tu kako mi umemo da napravimo državu i preduzeće.
Pravo na repliku na osnovu pominjanja stranke ima narodni poslanik Žarko Obradović, pa narodni poslanik Dejan Mihajlov na osnovu direktnog pominjanja poslaničke grupe, odnosno političke stranke.
U ime poslaničke grupe SPS-a moram, povodom izlaganja gospodina kolege poslanika, da kažem dve stvari: prvo, SPS nije u koaliciji ni sa jednom političkom strankom, mi smo jedino u koaliciji sa Srbijom i sa građanima Republike Srbije. Moram reći da smo u proteklih 10 godina imali tehničke vlade ili programske vlade sa nekoliko stranaka i niko nije bio, da kažem, nervozan zbog toga, niti je tada izražavao bilo kakav protest. Tu je bilo reči i o SRS i o Novoj demokratiji na lokalnom nivou i o strankama, čini mi se, Mađara i o Demokratskoj stranci; i danas ima tih situacija na lokalu i niko ne pravi pitanje, ako je interes građana u prvom planu. Toliko o postizbornim koalicijama, a da je sreće davno bismo ih imali. Tačno je da smo još 2001. godine tražili vanredne izbore, i to posle kidnapovanja Slobodana Miloševića i izručenja Hagu, jer smo i tada i sada bili protiv izručenja naših državljana Hagu; pokazalo se da smo i tada i sada bili u pravu; evo, sada posle podizanja ovih optužnica vidi se koliko je licemerje i dvostruki aršini ove vlasti. Dok je u pitanju socijalista ili neko iz državne i vojne strukture ko je naklonjen nama, onda se podrazumeva da treba da ide u Hag, onda je komandna odgovornost, onda ga treba izručiti, onda patriotski čin treba da bude da on pođe tamo. E, sada kada su se kriterijumi promenili, sada se to dovodi u pitanje, sada se traže neki novi argumenti, upravo ono o čemu smo mi govorili. Mi smo protiv izručenja i ova četiri čoveka, ali je sramno da aktuelna vlast sada priča jedno, a pričala je drugo. Nema razloga da nam spočitavate bilo šta. Izvolite, na svaki vaš argumet ja ću vrlo rado odgovoriti.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, poslanička grupa DSS, replika.
Gospodine Petkoviću, da nije žalosno bilo bi smešno, da neko tako bezočno laže, ali dobro, to ide vama na dušu. Ovde u Skupštini kao da se otvorio konkurs ko će od ovih poslanika Demokratske stranke da bude poslanik u narednih 15 mandata koje će dobiti posle vanrednih izbora, pa sada svi dokazujete lojalnost ovoj politici koju vodite. Vi ste se, gospodine Petkoviću, za to dobro kandidovali i, ukoliko neki drugi ne budu imali uticaj, ja ću vas pohvaliti kod vaših starešina, ako nisu gledali ovu sednicu i zasigurno ćete ući u uži izbor od 20 poslanika. S obzirom da je u vašem selu vaš kandidat na predsedničkim izborima dobio dva glasa, ne znam kako ćete vi u vaše selo da se vratite. Verovatno ste zbog toga sazidali kuću u Beogradu, ali to više govori o vama nego o meni. DSS neće ni Dragana Tomića ni Natašu Mićić, jer su to dve strane jedne iste medalje. Mi hoćemo promenu sistema, hoćemo jake institucije, hoćemo jaku parlamentarnu i demokratsku državu. Zato, kako smo bili protiv jednih, tako smo protiv drugih. Tu razlike nema. Gospodin Radulović je o tome govorio. Vi ste promenili vlast, sistem niste. Ne možete bezakonje bezakonjem promeniti i ne možete lopove i krađu lopovlukom smeniti. Kada govorite o gradnji, u Srbiji se grade jedino mafijaški autoputevi i objekti gospođe Marije Rašeta-Vukosavljević ili neke druge njene rodbine. Ne vidim da se nešto drugo u Srbiji gradilo. Ako govorimo o tome zašto je zakon o energetici, koji je bio u junu na dnevnom redu, skinut sa dnevnog reda, na predlog Vlade. Zašto je skinut? Zašto vi sada govorite nama o tome i zašto je po hitnom postupku u ponedeljak došlo da se raspravlja o tom zakonu. Ako govorite o "Kolubari", vi ni 1. ni 2. ni 3. oktobra 2000. godine niste bili u "Kolubari". Tamo su bili neki drugi. Otišli ste tamo da kupujete socijalni mir, ne zato da biste nešto drugo radili, kada su se ti rudari borili za to da vi sedite u ovoj skupštini i kada ste preko njihovih leđa i leđa onih koji su bagerima došli i ušli u ovu skupštinu, vi sada nama pričate gde smo mi bili. Ko je bio u "Kolubari" kada je "Kolubara" bila opkoljena milicijom? Vi niste bili u toj "Kolubari" i vi ne možete da se kitite tim perjem. Ko je ko, videćemo. Svako u svom gradu živi. Ja u svoj grad mogu da odem, da idem bez obezbeđenja i uvek ću da idem. Tamo živim, za razliku od vas, i svoje sugrađane volim, svoj grad volim. Ko će kako živeti i ko će šta raditi pokazaće budućnost. Svako svoj krst nosi. Nadam se da ćete vi vaš poneti, ali ne u Beogradu, već u gradu u kome ste dobili poslanički mandat.
Reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin, replika na izlaganje narodnog poslanika Milisava Petkovića.
Teško je replicirati gospodinu Petkoviću. Gospodin Petković je dobar čovek. Međutim, izneo je nekoliko veoma pogrešnih tvrdnji i želeo bih samo neke od njih da pobijem. Naravno, neću učestvovati u raspravi o dodeljivanju ovih prvoboračkih znački i značkica, gde je ko bio i ko je šta radio, to je nešto što treba ostaviti za udžbenike istorije, treba ostaviti za svoje lepe ili ružne uspomene, a treba da vidimo gde smo danas. Ono što treba da vas zabrine, gospodine Petkoviću, kao i sve vaše kolege poslanike, nije to gde se u ovom momentu kod jedne tačke dnevnog reda ili kod tri tačke dnevnog reda nalazi koja poslanička grupa, niti je bitno ko je koji predlog uputio Skupštini. Ne opredeljuje se prema jeste ili nije. Mislim da se opredeljujete, ako ste politički odgovorni, prema suštini stvari, a ne prema predlagaču. Dakle, ako se u jednoj tački dnevnog reda okupe, kao što ste se vi okupili sa SSJ prilikom mog smenjivanja, kao što smo se svi okupili kod Deklaracije o Kosovu, sve poslaničke grupe u ovom parlamentu, onda se tako po ovim tačkama dnevnog reda - izglasavanje nepoverenja predsedniku Skupštine i izglasavanje nepoverenja Republičkoj vladi - okupila skupštinska većina. Ono što treba više da vas brine nije to što je to potpuno čista situacija za svakoga ko ume logično politički da misli, već nešto drugo: šta se to dogodilo za ove tri godine, i da u ovom momentu ostavimo po strani stranke bivšeg režima, koje tako zovemo, stranke koje su nekada bile na vlasti, a danas su u opoziciji, šta se dogodilo sa onim strankama koje su zajedno sa vašom strankom 2000. godine obarale taj režim? (Milka Marinković: Samo najbolji ostaju.) Milka, ne varite glasno, molim vas. Kako je moguće da se na jednoj strani u ovom momentu nađu i DSS, G-17, SPO, Nova Srbija, svi oni koji su se 2000. godine našli nasuprot režimu Slobodana Miloševića? Kada odgovorite na to pitanje, prestaće da vam bude sporno sve ono što vam se čini spornim, prestaće da vam bude pitanje ko je koji predlog predložio, već će vam postati jedino važno da se ostvari ono što je 2000. godine ovde obećano.
Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi bilo jako važno usmeriti ovu raspravu ka onim fundamentalnim temama koje su otvorene u četvrtak. Ako se tome pristupi na korektan način, onda ćete videti da je veoma važno ko je sa kim danas, jer od snage tih saveza zavisi i realizacija politika na kojima su ti savezi napravljeni. Dakle, nemoguće je biti za principe 5. oktobra sa onima protiv kojih ste bili 5. oktobra. Ako to nije bilo jasno pre godinu ili dve, kada smo se delili unutar naše koalicije, upravno zbog toga što nismo pristajali da pogazimo te principe, bez obzira na cenu koja se podrazumevala u realizaciji te politike, jasno je danas - nemoguće je biti demokrata i graditi demokratiju u Srbiji sa onima koji su toj demokratiji bili najveća prepreka. Nemoguće je reformisati Srbiju, a istovremeno, kao ideal ka kome se teži kroz tu reformu, isticati one principe koji su pomenuti danas ovde. Ko će to vratiti nacionalizovanu imovinu sa onima koji su tu imovinu nacionalizovali? Kritikujete nas zbog nedostatka zakona o denacionalizaciji, a zapravo ste vi, svojom politikom, bili najveća prepreka usvajanju toga zakona. Pominjete danas ovde zakon o energetici i prosto računate na našu nesposobnost da vam odgovorimo. Zakon o energetici je povučen u junu mesecu iz procedure zbog toga što su tada vršene konsultacije sa sindikatima i zbog toga što je bilo potrebno otvoriti još jednu rundu razgovora sa tim ljudima, kako bi se došlo do dobrog zakona koji je potom vraćen u Skupštinu. Kada govorimo o 5. oktobru, o 4. oktobru, o "Kolubari", podsećam vas da ste vi svoj odgovor od tih ljudi dobili prošle godine kada ste u izbornoj kampanji na istom tom mestu sačekani od 30 rudara, a ne tri hiljade, da ste svoj odgovor dobili kroz štrajkove tih rudara koji su se bunili protiv rukovodstva koje je personifikovao vaš poslanik koji je smenjen, između ostalog, zbog loših rezultata u poslovanju. Nije svejedno kada se kaže da je 90 miliona evra ušlo u taj sistem, kada se kaže da ti ljudi danas rade i proizvode i od tog rada žive njihova deca. Njihova deca ne žive od onoga što im se nudi danas kao jasna alternativa saveza u kome se nalaze sve te pobrojane stranke, kojima je zajedničko samo jedno - osvajanje vlasti. Kada ste tako sigurni u svoju snagu, zašto se niste kandidovali na predsedničkim izborima, zašto ne stanete sa svom svojom snagom naspram jednog čoveka od 70 godina? Zašto ne govoriti danas o izborima u Srbiji kao načinu da se ovi problemi reše. Upravo su ti izbori nešto što nas očekuje. Mi smo na izborima bili i u Svilajncu, Ćićevcu i u Priboju zajedno sa predstavnicima stranaka koje danas imaju svoje poslanike ovde u parlamentu. I ako su ti izbori najava onoga što će se desiti na parlamentarnim izborima, onda vam ja samo danas jasno govorim da razmišljamo o ceni. Ne o ceni za našu stranku, za našu koaliciju, za našu Vladu, već o ceni za naše društvo. O onoj ceni o kojoj niste razmišljali kada ste u martu mesecu 2001. godine rekli da li je moguće srušiti ovu vlast i ovu vladu, pa zauzeti njihovo mesto ili menjati Srbiju ili tako nešto profitabilno. O onoj ceni o kojoj niste razmišljali u junu mesecu, kada ste odbili da sledite onu politiku koja je između ostalog kao svoj prioritet morala nametnuti, zbog potrebe našeg društva, i povratak u međunarodnu zajednicu. Mi smo vrlo jasno rekli da ćemo sarađivati sa Haškim tribunalom, i to radimo, ali smo isto tako vrlo jasno rekli da smo kao Vlada odgovorni za stanje u svom društvu, jer ta saradnja ima svoju cenu. Tu cenu ste mogli čuti juče. Mi ne pristajemo na bespogovorno prihvatanje one vrste ultimatuma sa kojom se suočavamo nakon jednog procesa u kojem smo više nego jasno iskazali svoj demokratski potencijal, izgradili institucije kojeovom društvu dopuštaju da se smatra državom. Oni koji su zajedno sa nama bili u poziciji da tako nešto rade, a nisu radili zbog toga što za tako nešto nisu sposobni sasvim sigurno za nas danas ne predstavljaju nikakav problem. Ako je pitanje konačnog kvaliteta politike koja se ovde vodila, onda smo mi sledili politiku u kojoj je bilo snage a ne nemoći, politiku koja je moguće bila konfliktna i kontradiktorna, ali je bila jedina realna. Tačno je da smo na izborima izabrani kao jedna koalicija, kao jedna poslanička grupa, da bismo ovu zemlju menjali, i tačno je da smo vaše distanciranje od te politike sankcionisali smenom sa mesta predsednika parlamenta i isključenjem iz parlamenta Srbije, u skladu sa Zakonom o izboru poslanika po kojem smo u ovom parlamentu i birani. To što na drugim mestima nije bilo odgovornosti da se ti zakoni poštuju i primenjuju dokaz je institucionalne nesposobnosti i odsustva snage u pojedincima, u ljudima koji ovom društvu danas trebaju. Dakle, ako je neko sinonim političara u suknji, onda to sasvim sigurno nije predsednica parlamenta, to je čovek koji je bio nemoćan i 5. oktobra kada su ga, između ostalog, ljudi poput predsednice parlamenta doveli na vlast. To je čovek koji je u svakom teškom trenutku svoju poziciju gradio na neznanju i neobaveštenosti i koji sa svojom strankom ili sa strankama koji ga u tome podržavaju nema perspektive. Mi ćemo, kao Demokratska opozicija Srbije, vrlo jasno učestvovati u ovoj raspravi, ponuditi argumente kojima ćemo odgovoriti na pitanja ekonomskog i socijalnog profila našeg društva, ali naravno poslati svoje poruke našem društvu u kojima će se vrlo jasno iskazati nepristajanje na onu vrstu političkog saveza koja je postojala među nama i koja se ne može obnoviti zbog toga što je, verovali ili ne, ipak važno sa kim ste, jer od onih sa kim ste zavisite, i sa kim ste takvi ste.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jovičić, pomenut direktno u izlaganju potpredsednika Vlade Republike Srbije kao poslanik koji je vršio dužnost direktora u "Kolubari".
Poštovana predsedavajuća, kolege poslanici i dragi prijatelji koji to jeste (to je tradicionalni pozdrav u Demokratskoj stranci Srbije), ja jesam taj koji je 29. septembra, ne 5. oktobra, pokrenuo neke stvari u "Kolubari" i jedini sam čovek koji nije kriznim štabom doveden na mesto direktora "Kolubare", nego odlukom Upravnog odbora Elektroprivrede Srbije, na predlog generalnog direktora Elektroprivrede Srbije. Smenjen sam zato što sam pripadnik DSS-a i zato što je nama sveta Srbija, zato što sam za vreme svog direktovanja pokazao da 54,4% troškova koji su planirani na tom nivou te godine da se racionališu, na nivou EPS-a je napravljeno jedno javno preduzeće koje sam ja vodio; dvadesetdva javna preduzeća nije zanimala reforma, nije zanimala promena u ovom društvu, nije zanimalo ništa. Naravno da sam smenjen na način kako dolikuje, jer smo već čuli od kolege Mila, to se ti sećaš iz vremena kada si sarađivao preko univerzitetske konferencije sa pokojnim Zoranom Todorovićem. Jednostavno i prosto rečeno, smenjen sam onako kako vi radite. Gospodine Jovanoviću, jeste dramaturg ali znate vi nešto iz istorije. Setite se Drugog zasedanja AVNOJ-a: neki delegati nisu došli na tu sednicu. Isto je bila noćna sednica. Mislim da se ni u veterinarskoj stanici noću ne menjaju ljudi, uz državnu bezbednost vašeg Nenada Milića i Toše Dimitrijevića, a ne pravu državnu bezbednost. Prema tome, te činjenice da sam ja smenjen zbog nerezultata su netačne. Sadašnji zamenik, odskora vaš lični prijatelj koji je postavljen za ministra energetike i rudarstva je u svojoj kancelariji sa tada inspektorom za privredni kriminal, pošto tri kruga finansijske policije nisu našli ništa i dokazano u sudskom postupku krivotvorenja izjava određenih ljudi, sklanjanja dokumentacija, guranja u novine falsifikovanih dokumenta kada ni ja ni moj pravni zastupnik nismo znali zbog čega je pokrenut postupak, ali je naravno trebala afera. Upravo vaša informativna služba DSS-a preko imejla šalje kućni prijatelj Vojislav Koštunica. Ja bih voleo da sam kućni prijatelj Vojislava Koštunice, ali nisam. Koštunica napada rad Vlade, a njegov kućni prijatelj oteo rudarske pare da bi pravio kuću. Gospodine Jovanoviću, ja ne živim kao podstanar negde, živim u kući koja je napravljena 1962. godine od kredita. Tako paušalno govorite o nečemu a da realno radnog staža nemate ni vi ni kolega Mile. Vi ste završili geologiju, a ja sam završio rudarstvo. Lako je pričati sa pozicije izmišljenog radnog mesta pomoćnika direktora za ljudske resurse. (Predsedavajuća: tri minuta i 30 sekundi.) Taj pomoćnik direktora za ljudske resurse ima platu oko 85.000-86.000 dinara. Normalno da ćete vi za to da se borite, ali DSS, niti i jedan njegov predstavnik nije okrenuo telefon ni okružnog ni opštinskog tužilaštva da urgira za svog poslanika i člana, nego ima svako da bude dostupan pravdi; za to smo se i borili i za to treba da se izborimo, da se ne vraćam na aferu zašto je Branko Crni sada u zatvoru.
Narodni poslaniče, molim vas da završite repliku. Zahvaljujem. Za repliku su se javili narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica .... Vi ste za 10 minuta. Pravo predlagača, kao predlagač narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pa pravo replike traže narodni poslanik Dejan Mihajlov, pa narodni poslanik Milisav Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam utisak da smo, samo nepažnjom trenutno predsedavajućeg, već sat vremena van teme. Želela bih da vas podsetim na temu dnevnog reda. Vlada još nije došla na dnevni red, a vidim da ste nestrpljivi da završimo sa ovom prvom tačkom danas i sutra, pa ćemo govoriti naširoko o Vladi Srbije. Ovaj predlog za razrešenje Nataše Mićić podnet je u cilju zaštite parlamenta i parlamentarizma. Zato bih vas molila da nas ne delite, niti stavljate u neke nemoguće, neprirodne i nepostojeće koalicije. Nema ovde nikakvih koalicija. Ovde postoji predlog koji su podnela 54 narodna poslanika, u skladu sa Poslovnikom. Iz rasprave je proizašlo da još mnogo drugih poslanika misli isto i da želi raspravu i podržava ovaj predlog. Ne vidimo šta je u tome loše i zašto to inicira sada neku koaliciju. Vi kao da ste bolesni od nekih koalicija. Neću da se uplićem u to šta vi međusobno imate. Onih prvih 176 koje ste imali 2000. godine, pa sada ste, kako kažete, spali na 127, ako ih ima i toliko, ali postoji ona jedna izreka - sa broda koji tone prvo miševi beže. Dakle, vaš broj se stalno smanjuje, a koliki je znaćemo tek posle glasanja o predsedniku parlamenta i naročito o poverenju Vladi. Međutim, ona mržnja koju je predsednik Skupštine danas za ovom govornicom, a i juče takođe, iskazala prema srpskim patriotama i patriotizmu uopšte toliko je velika, toliko je ogromna da me zaista ne bi začudilo da se u nekom procesu pred Haškim tribunalompojavi kao svedok C117, recimo. Ne možete takođe, draga gospodo, da nam imputirate, a sve ide na to ovih dana otkako je ova tačka u proceduri, da sada zaustavljamo neke reforme i da mi stalno nešto opstruišemo. Molim vas, znam da je za vas taj zakon koji spominjete, i o železnici i o energetici, od vitalnog značaja, treba što pre, ali to će energetski sistem uništiti i rasprodati i tome slično. Mi to, naravno, želimo dazaustavimo. Odavno je to u proceduri. Mi smo odavno podneli amandmane; vi ste ih povlačili i ponovo sada vraćali. Sada se, kao, vama žuri, a mi nećemo da radimo. Ako je neko radio u ovom sazivu parlamenta, radila je opozicija. Meni je žao što ovakvu tačku dnevnog reda i nepoverenje Vladi nismo imali onda kada smo to podnosili, ovo je već treći put. Konačno bismo čuli i te poslanike grupe DOS - Reforma Srbije kako govore. Videli bismo ko su i šta su. Doduše, jesu se kultivisali za ove poslednje tri godine, i te kako, ovde u Beogradu, završili su raznorazne škole, naučili i da se ophode i da se oblače. Ako bismo uporedili sliku parlamenta 2000. i ovu sada, stajling je potpuno drugačiji, ali to nije ono što interesuje građane Srbije. Njih interesuje nešto drugo, da li imaju perspektivu ili nemaju. O svemu tome pričaćemo kada bude na dnevnom redu druga tačka dnevnog reda i kada budemo razgovarali o Vladi Srbije. Sada vas molim, ukoliko imate dodatne argumente za odbranu svega onoga što smo stavili na teret predsedniku Skupštine, da ih eventualno iznesete,a ako nemate, raspravu možemo i da završimo, možemo da pristupimo glasanju. Apsolutno je jasno da gospođa aktuelni predsednik Narodne skupštine nije dorasla funkciji koju je obavljala i da je na to bila svojevremeno upozoravana. Predsednik Šešelj joj je jednom dobronamerno rekao - dobro bi bilo, gospođo Mićić, da prestanete da maltretirate opozicione poslanike, a posebno poslanike SRS, i da jednom shvatite da su sva ta maltretiranja samo na vašu štetu i na štetu koalicije kojoj pripadate. Ubeđena sam da je ovo zaista na vašu veliku štetu, a da najveću štetu zbog vašeg ponašanja upravo trpi vaša koalicija. To je rizik koji je ona sama želela da podnese. Imali smo prilike u parlamentu da vi kao predsedavajući slepo slušate samo poslaničku većinu, da ne radite svoj posao u skladu sa Poslovnikom, štiteći instituciju parlamenta. U jednom trenutku je gospodin Jovanović izneo jednu, nažalost, istinu koja nam je tada još uvek bila daleka, a to je bilo 25. februara 2002. godine. Pazite, godinu dana pre nego što je Vojislav Šešelj otišao u Hag. Čedomir Jovanović je posle izlaganja predsednika SRS dr Vojislava Šešelja rekao: "Gospodine Šešelj, nervozni ste zbog Haškog tribunala, zbog ratnih zločina koje ste organizovali i vršili". Onda je dalje rekao: "Budite sigurni da ćete da odgovarate za sve ono što ste uradili". Tada je Čedomir Jovanović znao da u narednih nekoliko meseci mora ta optužba da se priprema. Tada je on tvrdio kao da ima dokaze da je neko vršio ratne zločine, optužio je, presudio, stavio na dlan sve ono što je imao ili nije imao, što je izmislio ili ne znam ni ja šta je radio. Tada gospođa Mićić nije reagovala uopšte u parlamentu, a trebalo je da reaguje. Često smo se u ovom parlamentu, dame i gospodo, pozivali na dostojanstvo Narodne skupštine. U jednom izlaganju tadašnjeg predsednika, šefa poslaničkog kluba DOS-a, koji je posle postao potpredsednik Vlade, svi narodni poslanici su nazvani dvorskim ludama. Na ukazivanje dr Vojislava Šešelja predsedniku Skupštine da je to ponižavajuće za sve narodne poslanike, ona je samo rekla - žao mi je, gospodine Šešelj, što ste se u tome prepoznali. Ona ne smatra da su uvređeni svi narodni poslanici tim činom. Svi poslanici mogu da budu dvorske lude ako to kaže Čeda Jovanović. Tada je to bio Čeda, a posle toga neko drugi, ali uvek neko ko je imao uticaja iz Vlade Srbije na ovaj parlament. Stavljeno je na glasanje to da li je uvreda to što su poslanici dvorske lude ili nisu i, naravno, poslanička većina je izglasala da je dvorska luda nešto što nije uvredljivo za narodne poslanike i da je to uobičajeno, a da je situacija bila obrnuta, pa da sada slučajno kažem - gospodo, vi ste dvorske lude, verujem da bi gospođa Čomić morala da reaguje. Ja bih na njenom mestu reagovala.To tadanije bio slučaj. Dalje, obrazloženje gospođe Mićić za te dvorske lude bilo je -u stvari čitava zabuna je došla zbog toga što ste se vi prepoznali kao dvorska luda, da niste izašli po tom osnovu, apsolutno, mi smo glasali da se to nije odnosilo na vas, nego na sve poslanike koji se tako ponašaju. Razumete, rečenica je naravno nerazumljiva baš do kraja, ali smisao je jasan. Mi smo ovde za gospođu Mićić mogli da budemo nazivani svakojakim pogrdnim imenima, ali onda ne daj Bože da smo samo rekli nešto na račun Vlade vezano za kriminal koji se dešavao, za afere koje su se dešavale, upozoravali na to mnogo ranije nego što je počelo da se pojavljuje u štampi. Tada su to bile neosnovane optužbe. Tada je to bilo, kako ste to umeli da kažete, zadiranje u privatnost; čini mi se da je takva konstrukcija bila. Dame i gospodo, ne bih temu prebacivala na drugi kolosek. Trebalo bi da se zadržimo na ovoj temi, na izglasavanju predloga o razrešenju Nataše Mićić, kao predsednika Skupštine.Nataša Mićić kao Nataša Mićić za nas nije interesanta. Štiteći instituciju predsednika Skupštine, štiteći parlament, mi štitimo državu. Interes države je u pitanju. Ako nam Nataša Mićić ne smeta, ovakva kakva jeste, onda znamo kuda idemo. To kuda mi idemo, mislim da će nam najbolje potvrditi birači na predstojećim izborima. Oni će nam kazati ko od nas greši, ko nije u pravu. Sećam se da je gospodin Mićunović prošle godine u listu "Vreme" u jednom intervjuu na pitanje da li hoće da se kandiduje za predsednika Republike rekao - nikada, ne pada mi na pamet. U listu "NIN" je rekao - suviše sam mator za tako nešto, ja sam čovek penzioner. Otkud sada da je Dragoljub Mićunović odlučio da se kandiduje, to je stvarno pitanje na koje ćemo dobiti, nadam se, odgovor posle izbora. Biračima je valjda jasno da moraju da se odluče i da imaju samo dve alternative: jednu koja zastupa navodne reforme, retoričke reforme koje nas vode u propast idrugu - reforme koje mogu da izvedu srpski radikali sa svim kadrovima, kao patriote, ljudi koji znaju kako i kuda treba voditi ovu zemlju. Još nešto, gospodo, ono što stalno govorite - da mi nećemo u Evropu i tome slično; Srbija i ne treba da ide u Evropu, Evropa treba da dođe u Srbiju. Evropa će doći u Srbiju onda kada u Srbiji budu postojali svi uslovi da ona može tu da oplođuje svoj kapital i da ima sigurnost za kapital koji unosi. Ovako, dok ih reketiraju pojedini članovi Vlade, od toga nema ništa. Zahvaljujem.
Vi dajete repliku na izlaganje potpredsednika Vlade Republike Srbije, na osnovu pominjanja stranke. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije.
Ova inicijativa Demokratske stranke Srbije za smenu Vlade o kojoj će biti reči, nadam se, iduće nedelje, nije atak na 5. oktobar. Naprotiv, ova inicijativa je borba za ideale za koje smo se zajedno borili 5. oktobra. Da se podsetimo, 5. oktobra smo se borili za narodnu volju koju je neko pokušao da ukrade. U vašim rečima vidim žal za činjenicom što niste uspeli da ukradete narodnu volju i mandate Demokratskoj stranci Srbije. Vama je krivo i žao vam je što niste uspeli da otmete 700 ili 800.000 glasova koji su podržali i koji podržavaju, kada se naši mandati prepliću, mandate Demokratske stranke Srbije. Zbog toga smo se borili 5. oktobra. Uostalom, dali ste nam za pravo da zbog toga glasamo za smenu Nataše Mićić i za smenu Vlade Republike Srbije. Naravno da se demokratska i pravna parlamentarna država ne može graditi sa onima koji nisu demokrate. Zato i hoćemo da idemo na vanredne izbore, da ova skupština dobije nov legitimitet i da u nju uđu snage sa kojima ćemo moći da gradimo pravnu i demokratsku državu. Sa vama definitivno to ne možemo jer vi niste u stanju. Oni koji se drznu da kradu mandate, da krše narodnu volju, prolaze kao što su prošli oni koji su 5. oktobra priznali rezultate tih izbora. Demokratska stranka Srbije prihvata vaš izazov, gospodine Jovanoviću, da se raspišu vanredni parlamentarni izbori i da na tim izborima svi odmerimo snage i ono što smo radili poslednje tri godine. Ako je to što ste vi radili toliko dobro, reformsko, i ako ste toliko sigurni u podršku koju imate, nemojte da sumnjate da smo mi onda u krivu i da tražimo da nas u ovoj skupštini bude još manje, ako vi pretpostavljate da ćete da dobijete još veću većinu ili još više poslanika od ovog broja koliko sada imate u Skupštini Srbije. Mi smo spremni da na te izbore izađemo. Jedva ih čekamo. Raspišite ih da odmerimo snage, ako već stalno pretite tim izborima, konačno ispoštujte ono što govorite, raspišite te izbore. Mi se izbora ne plašimo. Prošle godine smo dva puta išli na predsedničke izbore. Dobili smo oko dva miliona glasova na tim izborima i pobeđivali smo kandidate koji su duplo mlađi od kandidata koji se sada na ovim izborima kandiduju. Izbora se ne plašimo, naprotiv, jedva čekamo da na njima pobedimo i dobijemo partnere sa kojima ćemo moći da gradimo demokratsku državu, demokratske snage.
Reč ima predsednik Narodne skupštine Nataša Mićić.
Gospodo iz Demokratske stranke Srbije, najblaže rečeno, duboko ste me razočarali. Vidim da vam uopšte nije lako, i to ne samo zato što ste iznosili samo i isključivo neistine i zato što ne razlučujete šta je odgovornost pojedinca, a šta je nadležnost institucije, nego mnogo više zbog toga što je suština u tome da vi izgleda, gospodo, niste obavešteni da oni sa kojima danas pravite većinu nisu više na vlasti. Nemate čega da se plašite. Ako ste tu politiku nezameranja vodili pre 2000. godine, sada oni više nisu na vlasti i vi nemate čega da se plašite. Sada ću vam pokazati i dokazati kako ste se to plašili. Moj prethodnik, a vaš predstavnik, dok je bio predsedavajući napravio je od parlamenta tako da on izgleda kao da je opozicija dobila vlast, a mi kao da smo izgubili. Velikodušno je dozvoljavao da nas ovde vređaju, maltretiraju i ponižavaju, idući im tako naruku. To je prva stvar. Dalje, izabrali ste politiku neučestvovanja u kvorumu kada je to interes stotine hiljada građana, ali je zato vaš predstavnik tu kada treba sačuvati imunitet Milovanu Bojiću, možda i pare. Gotovo dve godine vas odavde gledam kako šurujete i domunđavate se sa crveno-crnima. Ostali ste bez politike. Uzimate njihovu politiku. Je lÄ vi mislite, ako im uzmete politiku da tako uzimate i birače? Je lÄ zato vaš predsednik Koštunica nije imao vremena ovde da dođe da brani Ustavnu povelju, nije mogao da se dogovara sa premijerom oko Ustava, ali je imao vremena da obavlja konsultacije sa Slobodanom Miloševićem? Je lÄ ste zato bili protiv njegove isporuke u Hag? Je li pojam vašeg legalizma, na koji se pozivate, Ustav koji je opet Miloševićev ustav? Je lÄ vas fascinira u Miloševićevom ustavu to što su mala ograničenja vlasti ili zato što ste društvena svojina? Zašto niste glasali za lustraciju? Je li veća greška da neki ministar ostane tri meseca duže na vlasti ili to što ste ostavili Rada Markovića posle 5. oktobra tri meseca duže? Isteklo mi je vreme, nastaviću sutra. Poštujem Poslovnik.
Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije Čedomir Jovanović. Vi ste tražili repliku na izlaganje Nataše Mićić. Dobićete pravo na repliku nakon potpredsednika Vlade.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da morate konačno, kao kritičari, ne predsednice parlamenta, ne Vlade, nego politike koju su u okviru svojih nadležnosti realizovali Vlada i predsednik parlamenta, ponuditi tu alternativu, da morate reći šta je ono što vi želite da uradite sa ovom zemljom, šta je ono što biste vi uradili u tim kritičnim situacijama u kojima je tako nešto preuzimala na sebe Vlada ili predsednik parlamenta. Šta biste to vi odlučili 12. marta umesto odluke koju je predložila Vlada a proglasila predsednik parlamenta? Da li vas to vanredno stanje zabrinjava zbog toga što je uvedeno nezakonito i protivustavno, što vi tvrdite, ili zbog toga što nas je dovelo do svih onih dokaza i činjenica koje, između ostalog, umnogome i vas predstavljaju kao političke pokrovitelje jednog zločina u ovoj zemlji. Izvolite, recite koja je to alternativa, ako ne ona koju smo videli u tom periodu koji je prethodio 5. oktobru. Ne treba se više pozivati na taj datum, ali sam vam rekao da u ovoj skupštini 5. oktobar i danas traje. To je, između ostalog, zbog naše spremnosti da vas uvažavamo i tolerišemo kao svoju političku konkurenciju, bez obzira na nivo ispoljavanjapolitičkih stavova koji su često bili upravo onakvi kakvi se pominju u ovim stenogramima. Ne zaboravite, ni danas većina poslanika u ovom parlamentu nisu dvorske lude. Ne zaboravite, ni danas većina građana Srbije nije ona nesposobna većina koja ne može da razume cenu onoga što se danas dešava u našem društvu. Kada govorimo o "Kolubari" onda ne govorimo o tome da bi se vodili politički dueli i borbe i ne očekujte od mene da ovde skupštinsku raspravu pretvorim u dokazivanje vaše nesposobnosti kao političkog rukovodstva ili pokrovitelja onoga što se u "Kolubari" dešavalo, ali je vrlo jasno da je danas tamo mnogo bolje nego onda kada su ljudi koje ste vi tamo doveli to preduzeće vodili. Nemojte da pričamo o privatnim firmama, fiktivnim ugovorima, o angažmanima, jer to nije nivo skupštinske rasprave. Ovde ste dužni da ponudite alternativu. Alternativa onome što mi radimo mislim da ne može biti kvalitetna. Cena onoga što smo mi radili je visoka i tu cenu spremno plaćamo, ali ne sumnjamo da u svakom trenutku tako nešto svesno može da razume naše društvo, a ne oni njegovi predstavnici koji su davno zaboravili politiku zbog koje su zapravo izabrani za poslanike u Skupštini Srbije. Jedinstvo, pobeda, promene - to je bio politički program sa kojim je DOS došao na vlast u septembru 2000. godine. Ne fiktivno, lažno jedinstvo, ne jedinstvo oko iluzije ili oko istorijskih kategorija, nego jedinstvo oko evropske vizije moderne Srbije; i ako danas nema većine koja će tu viziju ostvariti ima je u Srbiji i mi se ne plašimo da tu Srbiju pitamo kakva želi da bude sutra. Tako nešto ćemo učiniti kada mi procenimo da je tako nešto celishodno i na način koji će u potpunosti vama dopustiti da u tom izbornom procesu, bez obzira na sve ono što ste učinili u prethodnom periodu, budete nama dostojna konkurencija, ukoliko imate takvu vrstu politike, ali vas pozivam da tu politiku predstavite danas ovde pred poslanicima, predstavnicima građana Srbije. Jer, ako je ne predstavite u Skupštini i ako vaša politika zapravo bude podsećanje na ono što se u ovoj zemlji dešavalo prethodne tri godine, onda vam moram reći jedan prosti zakon fizike: prošlost ne može postati budućnost i neće postati budućnost dok god to politički bude zavisilo od naše koalicije koja može biti manjina u ovom parlamentu, ali nije manjina u Srbiji, jer Srbija ne želi da živi u prošlom vremenu.
Reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin, replika na izlaganje predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić.
Samo jedna kratka replika. Prigovoreno mi je nešto čime se ponosim. Prigovoreno mi je da sam se prema svim narodnim poslanicima u vreme dok sam bio predsednik ove skupštine ophodio na jednak način. Prigovoreno mi je upravo ono što prigovaramo u našim primedbama današnjem predsedniku Narodne skupštine Nataši Mićić, da taj kriterijum nije jednak. To je manji teret koji joj se stavlja na dušu. Ono što je veće, ono što je važnije, ono što je takođe danas ovde pominjala u jednom nastupu za koji ja zaista ne mogu da nađem razloge, zaista nečemu što nosi elemente blage histerije, potpuno bezrazložno. Mi ovde raspravljamo da li je neko ko je na visokoj državnoj funkciji radio dobro svoj posao ili nije, da li je kršio Ustav pri tome ili nije. Govorimo o tome da postoje odluke Ustavnog suda koje su tu ocenu dale, govorimo o tome da vanredno stanje, koje je takođe pomenuto... Pomenuto je - šta ste vi predlagali. Mi smo predlagali, uz sve rizike, uz sve teškoće koje bismo sebi na leđa natovarili, koncentracionu vladu kao demokratsko rešenje u državi koja se nalazi na korak od haosa. Šta se dobilo vanrednim stanjem? Nije se dobilo ovo što ste vi rekli. Dobilo se ono što smo znali, a to je da su članovi Vlade upleteni u organizovani kriminal, da članovi Vlade imaju veze sa organizovanim kriminalom i ovde citiram jednog od potpredsednika Vlade, koji je to rekao javno u vremenu kada je vanredno stanje još trajalo - nekoliko članova Vlade ima veze sa organizovanim kriminalom. Ja sam rekao za gospodina Jovanovića da je imao posetezatvoru, a posle je bila cela ona priča da je to radio iz patriotskih razloga, gospodin Spasojević itd. Znam da ste pripremali te kasete, javljeno mi je, ali ajde da ih vidimo, pa da ih prokomentarišemo. Sve je to u redu, ali za vas je to dokazano. Vi stanujete u kućama tih i takvih ljudi. Vi primate od njih apanaže, oni vas vode na letovanje itd. Dakle, dobro je što je ta akcija sprovedena. Nije dobro što je sprovedena toliko kasno. Takođe smo u periodu vanrednog stanja saznali od drugog potpredsednika Vlade da je veći broj članova Vlade "umešan u privredni kriminal". Znali smo mi to. Nismo znali da i vaši potpredsednici Vlade to znaju, ali da neće dalje da kažu, jer ste se onda na Vladi dogovorili da ćete to staviti pod tepih. Dakle, o tome se radi i nema potrebe biti nervozan. Pitanje odgovornosti je jedno uobičajeno pitanje u svim zemljama koje se smatraju demokratskim. Kada se završi rasprava, onda se to stavi na glasanje, a kada se izglasa, onda se zna da li je neko dobio poverenje za posao koji je radio ili nije i nema tu drame. Ima samo raspada jedne koalicije i ima paničnog straha od gubitka vlasti.
Reč ima predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Zoran Živković.
Dame i gospodo, dobar dan. Želim u ovu veselu atmosferu da unesem malo zabrinutosti, ali bez namere da onima koji se zabavljaju sa ovim temama, dok se napolju dešava život kao i ovih hiljadu dana od formiranja prve Vlade Zorana Đinđića, da se prvo zahvalim onima koji su predložili drugu i treću tačku i time dali priliku Vladi Srbije da u narednih nekoliko dana pokaže ono što je učinjeno u Srbiji za tih hiljadu dana, a za šta je bila odgovorna Vlada Srbije. Biće tu stvari koje su dobre, siguran sam da će među vama biti puno onih koji će se složiti da je dosta dobrog urađeno. Biće u tim izveštajima puno onoga što nije dobro i puno onoga što je započeto i što je moglo da bude završeno i što će biti završeno sigurno. Moglo je da bude završeno brže da je bilo malo više volje od strane vas poslanika. U pravu su oni koji kažu da opozicija nije zadužena za to da pravi većinu u parlamentu. Ja se potpuno slažem sa tom konstatacijom. Ali, nisu u pravu oni koji kažu da poslanici po definiciji moraju da glasaju protiv predloga Vlade. Niste vi niko. Kada su ga birali građani, nije biran za opoziciju ili za vlast, nego je biran za narodnog poslanika da predstavlja građane koji su za njega glasali. Da bi mogli da predstavljate te građane na adekvatan način, onda morate da na svom poslu, a ovo je vaš posao, činite nešto što je korisno za te građane i za celu Srbiju. Prema tome, samo se setite toga šta je uloga poslanika i onda neće biti nikakvog problema da glasate za predloge zakona za koje sami kažete da su dobri, da su reformski, da su u skladu sa onim što je naš cilj, a to je priključivanje Evropskoj uniji, da su zakoni koji nemaju ni "p" od politike i koji apsolutno mogu da budu deo onoga čime ćete i vi da se ponosite, ne Vlada, Vlada je tu predlagač. Na puno naših predloga bilo je dosta intervencija poslanika i iz opozicije i iz vlasti i to je bilo sve prihvatano samo sa željom da se ti zakonipoboljšaju i što pre usvoje. Da vam kažem, ima preko 50 zakona koji danas čekaju na usvajanje u parlamentu; ne optužujem nikoga, to je samo informacija. Evo šta se desilo neki dan kada je usvajan dnevni red za ovu sednicu: onda je, iz ne znam kojih razloga, došlo do toga da se skine ceo set zakona koji bi doprineli tome da naš put prema Evropskoj uniji, a to je želja svih poslaničkih grupa koje ovde vidim, bude skraćen, ubrzan. Recimo, imamo predlog zakona o evidentiranju prometa preko registar kasa, to je zajedno sa zakonom o porezu na dodatu vrednost najbolje sredstvo za suzbijanje sive ekonomije. Ali pošto sam mislio da temu znate onda mogu da napravim link koji hoćete, a to je da smatram da je besmislena prva tačka dnevnog reda, koliko su potpuno smislene druga i treća, i to je pravo poslanika, pravo Skupštine da traži izveštaj Vlade. To što do sada niste tražili, žao mi je, to ne zavisi od mene, ali da je bilo zahteva za glasanje o poverenju ranije, imali biste priliku za to. Zašto je prva besmislena? Zato što glasate o, kako ste vi nazvali, to se formalno zove o razrešenju predsednice Skupštine, ali vi ste to nazvali kolokvijalno o poverenju. Ja sam jedno kratko vreme, nekih 10 godina, bio poslanik u ovom i u saveznom parlamentu i imao sam priliku da se upoznam sa tim šta predsednik parlamenta može da radi. Nisam ekspert za poznavanje vašeg Poslovnika, ali iz onoga što sam mogao na brzinu da proučim nema nikakve velike nadležnosti koje mogu bitno da utiču na rad parlamenta. Tu mogućnost nije imao ni prethodnik gospođe Mićić, a ni ona sama. Ono što je radila gospođa Mićić na mestu predsednice parlamenta i v.d. predsednice Srbije može da joj služi na čast. Kao zamenik predsednika Demokratske stranke, kao predsednik Vlade, kao čovek koji je ozbiljno rešio da se bavi politikom i pokušavam da to dokazujem svaki dan, imam pravo to da kažem. Sve što je ona radila je deo zajedničke politike koja je predstavljena građanima na izborima decembra 2000. godine, koja je počela da se sprovodi 26. i 29. januara 2001. godine, koja se sprovodi hiljadu dana. Ovih hiljadu dana,gospodo, svi zajedno, i ljudi iz opozicije i ljudi koji su ovde predstavnici vlasti, svi živite u jednom društvu koje se drastično razlikuje od onoga što je bilo do 5. oktobra. Oko toga se svi slažemo. Neki će reći da je sada bolje, a neki će reći da je sada gore. Ono što je definitivno ogromna razlika u odnosu na to vreme, to je što danas može da se raspravlja u parlamentu o smeni predsednika parlamenta. U moje vreme, kada sam ja bio poslanik, ne sećam se toga. Ne sećam se ni rasprava o poverenju Vladi, ne sećam se nijedne ozbiljne rasprave koja je vođena u ovom parlamentu do 2000. godine. Demokratija nikako nije jednostavna, nije ni jeftina, nije ni laka, a nije ni prijatna. Ona ima svoja stroga pravila koja nekada teraju, bilo građane, deo građana, bilo one koji su zaduženi da ostvaruju njihove želje, a to smo mi poslanici i ljudi u izvršnoj vlasti, da imaju i teške trenutke, da se ne slažu sa nečim, da imaju drugačije lično mišljenje, ali uslov za normalnu demokratiju u jednoj državi je to da se te razlike prevaziđu ako postoji način da se zajednički deluje ka ostvarivanju zajedničkog cilja. Mislim da imamo jedan zajednički cilj, a to je Evropska unija. Mogu danima da vam govorim o svemu onome što je bio cilj vašeg rada, dnevni red koji je predlagala predsednica Nataša Mićić, koji ste vi odbijali; sećam se jednog dana da ste glasali protiv dnevnog reda, ne znam trenutni status jedne stranke ili više stranaka ovde, ali su definitivno glasali protiv dnevnog reda, što je vrlo neobična situacija i to je bio glas za tezu - nećemo da radimo, ili ne znamo ili nas mrzi ili idemo malo u hlad. To jeste politika i programsko opredeljenje jedne stranke i ja nemam ništa protiv toga. To je čista politička sloboda i mislim da se vide posledice toga da ti ljudi izgledaju puni energije za nastavak rada na poboljšanju života u Srbiji, ali bih vas ja i ovom prilikom, bez ambicije da menjam vaše stavove koji su vezani za prvu, drugu i treću tačku dnevnog reda, zamolio da za trenutak, ili da ipak to bude malo duže opredeljenje,pokušamo da se dogovorimo šta je to što je nesporno u našim ciljevima, pojedinačno. Dakle, da skupimo te pojedinačne ciljeve, ono što se ne razlikuje, ako je to Evropska unija, ako je to borba protiv kriminala, ako je to borba za rešavanje pitanja Kosova i Metohije na način koji će omogućiti sigurnu budućnost, ako imamo zajedničke neke ciljeve da onda do izbora, koji, evo, svečano vam kažem neće biti održani decembra sledeće godine, biće pre toga, ali, hajdemo do tog vremena šta možemo da učinimo oko zajedničkih ciljeva da to počnemo da radimo danas. Nije nemoguće, da vas podsetim, imali smo neki zdravstvene probleme, neki sa bubrezima i kičmom, ali imali smo prilike da radimo zajedno. To je bila Deklaracija o Kosovu i Metohiji i pokazali smo da možemo da govorimo, ako ne istim jezikom, istim rečima, onda sa istim ciljem, i to smo postigli. Da li mislite da je ono što se desilo nakon toga pomoglo našim nacionalnim interesima koji su vezani za Kosovo i Metohiju? Da li jeste ili nije, prepuštam vama. Da li smo svi izgubili svoj deo zasluga što smo mogli da tu našu poziciju podignemo na još viši nivo, da li imate primedbu na ono što je radila Vlada? Ako imate primedbe na tu temu, onda vam stojim na raspolaganju zajedno sa svojim kolegama, članovima Vlade; verovatno ćemo sledeće nedelje imati dovoljno vremena da o tome govorimo. Danas vas molim da kada se završi ova sednica, šta god da se desi sa Vladom, ipak stavite na dnevni red sledeće sednice nove tačke dnevnog reda koje neće imati tako velike reči u naslovima, a to je recimo da se pored ovog zakona o evidentiranju prometa preko registar kasa, stavi na dnevni red predlog zakona za agenciju za razvoj infrastrukture lokalne smaouprave. Dvadeset miliona evra iz donacija stoji već šest meseci i čeka da to bude usvojeno. Molim vas da stavite na dnevni red i da glasate zajedno za predlog zakona o prestanku važenja Zakona o porezu na fond zarada, jer se time za 3% smanjuje opterećenje privrednika. Molim vas da stavite na dnevni red i nakon toga da glasate za predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, čime se za 20% poboljšavaju šanse domaćih preduzeća na svim javnim tenderima. Pozivam vas da budete oštri prema Vladi kada dođe druga, pa treća tačka. Pozivam vas da u toj diskusiji skupite svu svoju energiju, da nađete sve ono što imate da zamerite Vladi, da pomenete i sve afere, da pomenete svih osam ili devet imena koja se pominju, ali smislite još nešto važnije. Ne verujem da građane više interesuju te afere. Vi ste dali svoj značaj, odigrali ste svoju ulogu, otvorili ste to, a sada je na javnosti, na sudovima, na tužilaštvima da privedu to kraju. Da li će Vlada, odnosno vladajuće stranke zbog toga biti kažnjene na sledećim izborima, da li će ti ljudi biti u zatvoru ili će u zatvoru ili bar kažnjeni biti oni koji su vršili klevete, to ćemo videti. Ali, siguran sam da građane Srbije danas mnogo više interesuju pitanja koja se zovu Kosovo i Metohija, Evropska unija, borba protiv kriminala i nastavak reformi. Zapošljavanje je tema za srpsku Vladu, za ovu i sledeću godinu, a to je i tema za Demokratsku stranku i ostale stranke DOS-a. Hvala vam.
Ovim zaključujem popodnevni deo današnje sednice. Nastavljamo sutra, u četvrtak, u 10,00 časova. Prvi prijavljeni govornik po redosledu je narodni poslanik Golub Rajić, s tim što je reč tražio narodni poslanik Branislav Ivković, kao predsednik poslaničke grupe, i nije stigao na red zbog kruga replika i javljanja predsednika i potpredsednika Vlade Republike Srbije. Posle narodnog poslanika Goluba Rajića reč će imati narodni poslanik Đorđe Mamula. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Sekretar Narodne skupštine, gospođa Anđelka Dimitrijević će dostaviti podatak, a radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 109 narodnih poslanika koji su prijavili dolazak na današnju sednicu, odnosno nastavak rada. Još jedanput molim, pošto je trenutno 72 poslanika u sali, da ostali narodni poslanici koji se evidentno nalaze u zgradi Narodne skupštine siđu u salu i učestvuju u radu 1. tačke dnevnog reda - Rasprava o razrešenju predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić. Konstatujem da smo utvrdili da imamo kvorum potreban za rad Narodne skupštine i nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nataša Milojević, Miloš Radivojčević, Petar Mišić, Slobodan Tomović, Dragan Tomić, Zlata Đerić, Živica Predojev; narodni poslanici Đura Popović, Juhas Atila, Biači Anton i Išpanovič Ištvan, kao i narodni poslanik Sreten Mitrović, zakasniće na prepodnevni deo ali će stići na popodnevni deo današnje sednice; i, obaveštenje da je juče nakon završetka radnog vremena iz poslaničkog kluba Socijaldemokratske partije obaveštena Narodna skupština da omaškom nisu obavestili da narodni poslanik Vlatko Sekulović nije prisustvovao i da je opravdao svoje odsustvo za juče. Obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici i ministri u Vladi Republike Srbije kao i sekretar Vlade Republike Srbije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA RAZREŠENjE PREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE NATAŠE MIĆIĆ (nastavak) Pri kraju jučerašnjeg radnog dana reč je tražio predsednik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke Branislav Ivković, a po redosledu prijavljenih za reč, reč ima narodni poslanik Golub Rajić, a posle njega narodni poslanik Đorđe Mamula.