Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je podnela amandman na član 11. Ovim amandmanom tražimo da se tačke 3) i 4) brišu. Smatramo da su one suvišne. Pre svega smatramo da ovim zakonom, a i ovim članom, kako je predloženo od strane Vlade Republike Srbije, ona želi da najveći deo odgovornosti za eventualne nerede na sportskim priredbama, takmičenjima, prebaci na organizatora. Naravno da organizator snosi deo odgovornosti, međutim, najveći deo odgovornosti ukoliko dođe do eventualnih nereda, do nekih neželjenih posledica na sportskim takmičenjima pre svega snosi MUP. Naravno da je organizator u obavezi da proceni koje su to sportske priredbe povećanog rizika i da, u smislu člana 11, obavesti MUP i druge nadležne organe. Međutim, smatramo da je suvišna tačka 3) koja kaže da organizator takmičenja treba da ostvari saradnju sa Ministarstvom radi postupanja po nalozima koji se odnose na obezbeđivanje javnog reda i mira na sportskoj priredbi, jer samim obaveštavanjem najkasnije 48 časova pre početka priredbe organizator stupa u neku saradnju sa MUP-om i dalje ima obavezu da postupa po svim nalozima MUP-a od tog momenta; od momenta kada organizator sportskog takmičenja, priredbe obavesti Ministarstvo praktično najveći deo odgovornosti prebacuje sa sebe na MUP. Ne može MUP, kao državni organ, da krivicu za eventualne nerede sa sebe prebaci na organizatora sportskog takmičenja, jer organizator sportske priredbe i takmičenja nema mogućnost uporebe fizičke sile nad eventualnim izgrednicima, da bi sprečio izgrede, nerede na sportskim takmičenjima. Bili smo svedoci toga na našim prostorima, pre svega nereda na fudbalskim utakmicama, a zatim i na košarkaškim, a najsvežiji primer nereda na sportskim takmičenjima je ono što se desilo pre dve nedelje tj. desetak dana u Sloveniji. Ne može niko da me ubedi da tu organizator utakmice snosi najveći deo odgovornosti, da je on krivac za ono što se tamo dešavalo. Ako MUP, kao organ države koji se bavi održavanjem i očuvanjem javnog reda i mira, nije u stanju čak i sam da proceni koja je to sportska priredba povećanog rizika i koliko policajaca treba da angažuje da bi sprečio eventualne nerede, to sigurno ne može da uradi organizator sportskog takmičenja. Takođe smatramo, i jednim od amandmana smo to i predložili, da klubove navijača ne treba unositi u zakon, da jednostavno ne treba insistirati na formiranju i organizovanju navijača u klubove. Takođe smatramo da ova tačka 4) koja insistira na kontaktima između klubova navijača i uprave tj. organizatora sportskih takmičenja, treba da bude brisana, zbog toga što je ovo neko zadnje vreme i svedoci smo toga da i uprave određenih klubova dolaze u sukob sa klubovima navijača, posebno kada su rezultati tih klubova slabi, kada dolazi do nezadovoljstva navijača zbog rezultata sportskih klubova, do nezadovoljstva prema upravi, tako da je u tim okolnostima apsurd i nemoguće je da klubovi ostvare bilo kakvu saradnju sa klubovima navijača.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
I ovim amandmanom SRS pokušava da ubedi predlagača da je ovakav predlog zakona stvarno besmislen. Besmislen je iz jednog prostog razloga: nemoguće je jednim tekstom Predloga zakona, koji bi se odnosio na vrhunske sportske kolektive i klubove, koji mame pažnju javnosti, gde na njihovim utakmicama prisustvuje veliki broj gledalaca, znači sa pravilima koja bi važila za te sportske klubove, da se uredi na opšti način svako sportsko takmičenje. Ujedno ukazujemo i na drugu besmislenost: ako je MUP po ovom predlogu zakona jedini organ koji vrši nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, onda je nelogično i u suprotnosti sa pravnim sistemom Republike Srbije da organizator ostvaruje saradnju sa onim ko vrši nadzor nad radom sportskog kolektiva kada je u pitanju organizacija nekog sportskog takmičenja. A to stoji upravo u tački 3) člana 11. čije brisanje mi ovim amandmanom predlažemo. Znači, nemoguća je saradnja, već tu postoji odnos nadređenosti i podređenosti, odnosno organizator je dužan da postupa po nalozima, merama i svim zahtevima jedino ovlašćenog organa, a to je MUP, organa zaduženog za obezbeđenje javnog reda i mira na sportskim borilištima. Što se tiče tačke 4) člana 11, mi takođe predlažemo da se i ona briše, jer se kod ovih visokorizičnih utakmica i takmičenja nameće obaveza organizatoru da ostvari punu saradnju sa klubovima navijača sportskog kluba koji je organizator i domaćin nekog sportskog susreta, takmičenja ili sportskog meča. Ovo pričam iz jednog prostog razloga - ako pogledate ove naše elitne sportske klubove, pa oni u Beogradu imaju nekoliko vrsta klubova navijača; čak su pojedini klubovi, iako su navijači jednog istog kluba, međusobno isključeni i konfrontirani. Vrlo često se dešava da se formira, navodno, klub navijača nekog tima, a da to u stvari nisu navijači tog tima, nego navijači nekog konkurentskog tima. To bi bilo po onom sistemu - zašto bi neki dobar igrač igrao u nekom protivničkom klubu i postizao, recimo, golove, bolje da ga ovaj jači sportski klub kupi i da ga stavi na rezervnu klupu, kako ne bi igrao za protivnički tim. Tako je isto i sa klubovima navijača. Tačkom 4) ovog člana neprimerno se obavezuje organizator sportskog takmičenja da ostvari punu saradnju sa klubovima, a da pri tom organizator nema apsolutno nikakav uticaj na organizaciju, postojanje, delovanje tog kluba navijača. Mi i ovim amandmanom sledimo naše prethodne amandmane kojima samo želimo da stvari po pitanju odgovornosti i tu kompletnu oblast uredimo na jedan objektivan način, kako u praksi ne bi kasnije bilo problema, jer ove pojmove u tački 3) i tački 4) - "da ostvari punu saradnju", onaj ko primenjuje ovaj zakon može vrlo proizvoljno da protumači i da kaže - zbog odsustva saradnje, organizator nije postupio po nalozima MUP-a koji se tiču javne bezbednosti. To je apsurd. Ako je Ministarstvo dalo neke naloge u pogledu bezbednosti organizacije takmičenja i bezbednosti svih učesnika, onda tu nema saradnje, nego postupanja po nalogu, izvršenja određenog naloga. Ovakvim proizvoljnim formulacijama praktično se ne rešava ništa, nego se stvaraju pozicije za različita tumačenja. Zašto ne reći da neko svesno izaziva sukobe na našim sportskim takmičenjima.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni gosti, praktično ja menjam kolegu Dušana Mihajlovića. Želim da u ime Vlade kažem koje amandmane Vlada prihvata: Amandman na član 2. narodnog poslanika Nebojše Lekovića; amandman na član 3. stav 1. takođe narodnog poslanika Nebojše Lekovića; amandman na član 7. stav 1. tačka 4) takođe poslanika Nebojše Lekovića; amandman na član 7. tačka 1) uz onu ispravku koja je evidentirana, narodnih poslanika Vladimira Dobrosavljevića, Dragana Šormaza i Vukosava Tomaševića; amandman na član 15. stav 3. narodnog poslanika Nebojše Lekovića i amandman na član 23. stav 1. tačka 1). narodnih poslanika Vladimira Dobrosavljevića, Dragana Šormaza i Vukosava Tomaševića.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Povreda Poslovnika, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, htela sam da vas podsetim da sam još u sredu tražila da se Administrativni odbor izjasni o povredi Poslovnika od strane tadašnjeg predsedavajućeg, odnosno predsednika Narodne skupštine Nataše Mićić, pozivajući se na članove 101, 109. i član 28. i da joj se izrekne mera iz člana 104. stav 2. zbog toga što nije iskoristila svoj autoritet i što nije bila sposobna da održi red na sednici, zbog čega je ministar Batić morao da napusti sednicu. Administrativni odbor je, u skladu sa Poslovnikom, morao da se izjasni u roku od 24 časa. Prošlo je 140 sati. Znam da ste imali preča posla, da ste juče bili u punom sastavu dok su radila oba skupštinska odbora pred televizijskim kamerama, ali vaša je dužnost da koordinirate rad odbora i da odboru naložite da se izjasni o tome da li je Nataša Mićić povredila Poslovnik tako što nije čak ni zvoncetom upozorila poslanike na to da treba da saslušaju ministra, čime je, po mišljenju poslanika SRS, na izvestan način bio povređen moralni integritet ministra u Vladi Srbije. I tada sam vam rekla da je to principijelan stav SRS, zalažući se za to da se poštuje svaki govornik, pogotovo ako je ministar, jer imamo iskustvo, pogotovo mi iz SRS, da smo pod zaista veoma teškim uslovima prinuđeni ovde da radimo iz dana u dan. Poslanici se bave nekim drugim stvarima, vi iza naših leđa takođe čavrljate, tako da je zadržati koncentraciju za ovom govornicom u ovim uslovima, verujte, veoma teško. Bilo bi lepo da Administrativni odbor zauzme taj stav, a bilo bi još lepše da je tadašnja predsedavajuća, predsednik Narodne skupštine ustupila svoje mesto vama i omogućila vam da vi izreknete meru isključenja sa sednice predsednika Narodne skupštine, jer je bilo očigledno da ona toga dana, mada i inače, nije sposobna da održi red u ovoj sali i da vodi sednice Narodne skupštine.
Pozivanje na odredbe Poslovnika treba raditi dosledno. Predsednica Narodne skupštine je, po članu 96, koji kaže da poziva Administrativni odbor da u roku od 24 sata donese odluku, to uradila u cilju održavanja dobre atmosfere u Skupštini, bez obzira što član 96. stav 2, što je svim vrsnim poslanicima u ovoj skupštini poznato, kaže: "Povredom Poslovnika se ne smatraju odluke Narodne skupštine i predsednika Narodne skupštine koje se donose na osnovu diskrecionih ovlašćenja predviđenih ovim poslovnikom". Dakle, ona je Administrativni odbor pozvala. To je odredba na koju je ona obavezna i Administrativni odbor će održati sednicu, bez obzira što svi mi koji pratimo sadržaj ovog poslovnika znamo da to nije obaveza i sadržaj rada, ali biće sednica održana i vi ćete biti obavešteni. Reč ima predstavnik Vlade, ministar Vladan Batić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, želim da se zahvalim gospođi Gordani Pop-Lazić na ovoj intervenciji, ali isto želim da se izvinim parlamentu što sam tom prilikom otišao sa sednice parlamenta. Jednostavno, opšti ambijent je bio takav, proveo sam ovde četiri-pet sati čekajući da počne sednica, pokušao nekoliko puta da govorim i nisam u tome uspeo. Nisam video u tom momentu drugačiji način. Svejedno, poštujući dignitet parlamenta kao najvišeg doma, ja se još jednom izvinjavam za svoj gest.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi o amandmanu na član 11. želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman, ispred poslaničke grupe SRS, na Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, u kome tražim da se član 12. Predloga zakona briše. Član 12. Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim preredbama sadrži: "Organizator je dužan da pre početka, za vreme trajanja i po završetku sportske priredbe povećanog rizika obezbedi odvajanje grupa gostujućih navijača prodajom ulaznica na odvojenim i posebnim prodajnim mestima; obezbedi da se u prodaju puste samo ulaznice za mesta za sedenje, odnosno onoliki broj ulaznica za stajanje koji, u zavisnosti od kapaciteta sportskog objekta, ne ugrožava bezbednost učesnika sportske priredbe; ostvari saradnju sa sportskim organizacijama - klubovima koji učestvuju u sportskoj priredbi u pogledu prodaje ulaznica za njihove navijače; odredi posebne ulaze, izlaze i deo gledališta za grupe gostujućih navijača, ukoliko se očekuje njihov organizovani dolazak ili dolazak u većem broju; obezbedi preko programa sportske priredbe ili drugih sredstava informisanja podsticanje gledalaca na korektno ponašanje". Moje mišljenje je da ovom predlogu zakona ne treba neozbiljno pristupiti, jer posledice u praksi mogu da budu katastrofalne. Nažalost, imali smo više puta priliku da na sportskim priredbama i na većim fudbalskim utakmicama dolazi do tragičnih posledica, a možemo da se setimo nesrećnog Ace Radovića na derbiju "Partizan" - "Crvena zvezda", kada je sa južnog dela tribine ispaljena raketa i mladi navijač "Crvene zvezde" tragično nastradao. Ne znam kako bi predlagač mogao da obezbedi preko programa sportskih priredbi ili drugih sredstava informisanja podsticanje gledalaca na korektno ponašanje. Malo me to podseća na ovaj đački parlament u Predlogu zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Meni to ne zvuči nimalo logično, nimalo moguće i tu bi ponašanje navijača trebalo da sadrži čitav kompleks vaspitanja, obrazovanja, od malih nogu da zrelijih dana. Ono protiv čega je Srpska radikalna stranka to je upliv politike u upravne odbore sportskih klubova. Već sam ranije naveo da Nebojša Leković zauzima značajno mesto u Fudbalskom savezu Srbije i Crne Gore, da Goran Vesić zauzima mesto u Košarkaškom klubu "Crvena zvezda", dok Srpska radikalna stranka smatra da politika ne treba da se meša u sport, jer je egzistencija klubova zasnovana na mnogobrojnim kršenjima zakona, a Srpska radikalna stranka nikako ne želi da u tome učestvuje.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom smo pokušali predlagaču da ukažemo na neke nelogičnosti. Ako se već donosi jedan zakon i ako ovi članovi treba da budu obavezujuće pravilo ponašanja, onda je sigurno da je član 12. nemoguće primeniti na svim sportskim priredbama, a on je tako koncipiran da predstavlja obavezujuću normu za sve organizatore sportskih takmičenja. Štaviše, predlagaču bih skrenuo pažnju na odredbu člana 21. stav 1. tačka 8), gde je propisano da ukoliko organizator ne ispuni ove obaveze iz člana 12. čini prekršaj, za šta je propisana novčana kazna od 200.000 do 400.000 dinara. Ovaj zakon se primenjuje prema svim sportskim klubovima i na svim sportskim takmičenjima, počevši od školske lige, seoske lige, neke zone, međuzone, do prve i ovih elitnih naših liga. Nemoguće je da budu potpuno isti uslovi za odvijanjesportske priredbe u pogledu bezbednosti učesnika na nekom stadionu u nekom selu - koje na pet-šest metara pored terena ima njivu sa kukuruzom, a sa suprotne strane sa pšenicom - i "Marakani" ili stadionu JNA. Odredbom člana 12. propisane su obaveze za visokorizične utakmice, pa fudbalska utakmica između dva susedna sela, koja 50 godina imaju neki svoj rivalitet, takođe je visokorizična utakmica. Kako tu organizator da postavi ograde, posebna mesta za prodaju karata različitim navijačima, da ne dođe do sukoba. Mislim da je mnogo bolje i ispravnije, obzirom da sportski savezi imaju svoja obavezujuća pravila za održavanje takmičenja i u okviru tih pravila određena pravila koja se tiču minimuma obezbeđenja i bezbednosti učesnika na sportskoj priredbi, da je to prepušteno sportskim kolektivima i Ministarstvu da rešavaju u zavisnosti od vrste sportskog takmičenja, lokacije gde se obavlja sportsko takmičenje, ko su učesnici, koliki je broj posetilaca itd. Na ovakav način, kako je napisan član 12, to praktično znači da jedan običan policajac iz jednog sela kada bude u drugom selu na nekoj utakmici dežuran može da napiše primedbu, odnosno zahtev za sprovođenje prekršajnog postupka protiv sportskog kolektiva, da se kazni između 200.000 i 400.000 dinara, a te pare u tom rangu takmičenja su maltene godišnji budžet nekog seoskog tima i na taj način se praktično zatvori jedan sportski kolektiv i stvori novi problem. Prosto ovaj zakon sadrži toliko članova koji vrve od otvorenih mogućnosti za zloupotrebe. Kome pružaju priliku za to? Pre svega Ministarstvu unutrašnjih poslova, zato što ono vrši nadzor nad primenom ovog zakona. Predlagač je morao o ovome da vodi računa, jer kako je napisan član 12. to praktično znači da u Narodnu skupštinu Republike Srbije može da uđe samo onaj ko skoči sedam metara uvis. Postavljen je nemoguć uslov. Tako je postavljen uslov i organizatorima sportskih priredbi. U zakonu ne može da bude napisano nešto što je nemoguće. To je samo Radoman Božović mogao sa 70 ruku- Zemlja može da bude četvrtasta. Doduše, i ovde svakodnevno čujemo nešto nemoguće. Izbacite iz zakona neštočemu mesto nije u zakonu. Postoje sportski savezi, pa se zna da za taj rang takmičenja stadion treba da izgleda tako, svlačionice tako, gostujući timovi, navijači gde treba da budu itd. i prema tim okolnostima dajte mere kojima se obezbeđuje sigurnost građana na toj utakmici i bezbednost učesnika, ali nemojte prema "Zvezdi" i "Partizanu", prema njihovim objektima, njihovom rangu takmičenja, da ta pravila selite u sportske klubove. Ne daj bože da još ispadne da svaki seoski klub treba da ima kameru za snimanje navijača. Nemojte nešto nemoguće da stavljate, jer ako stavite nemoguće, tu je instalisana mogućnost za zloupotrebe od strane onoga koji sprovodi ovaj zakon.
Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Jedna kratka intervencija. Radi se o članu 12. u okviru poglavlja 3. zakona o kome raspravljamo, a tiče se mera koje se preduzimaju na sportskim priredbama povećanog rizika. Koje su sportske priredbe povećanog rizika određuju sportski savezi, a ne određuje policija, bez obzira na rang takmičenja. Prema tome, ovo što je uvaženi narodni poslanik gospodin Krasić rekao stajalo bi kada se ne bi odnosilo na priredbe povećanog rizika, a da li je povećan rizik određuje nadležni sportski savez.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Joca Arsić i Živanko Radovančev. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege, kako je predsedavajuća najavila, Živanko Radovančev i ja zajedno smo, u ime SPS, podneli amandman da se član 13. briše. Samo da podsetim šta predviđa član 13. Na sportskim priredbama povećanog rizika organizator je dužan da obezbedi da jedno fizičko lice ne može kupiti na prodajnom mestu više od pet ulaznica za sportsku priredbu i u drugom delu tog istog člana kaže - organizator je dužan da, u saradnji sa sportskim klubovima koji učestvuju na sportskoj priredbi i klubovima njihovih navijača, obezbedi vođenje evidencije o identitetu lica kojima se ulaznice prodaju, odnosno ustupaju preko klubova navijača, kao i da omogući uvid u tu evidenciju ovlašćenom licu Ministarstva. Mislimo da je ova procedura vrlo komplikovana, da može da dovede do problema oko distribucije ulaznica, a samim prvim stavom ovog člana ne obezbeđuje se nikakva sigurnost. Znate, neko može da se pojavi pet ili deset puta i da kupi po pet ulaznica, i to ništa ne znači. Ta odrednica da ne može da kupi više od pet ulaznica ne znači ništa, ako se neko deset ili više puta pojavi, pod uslovom da mu se ne traži lična karta i ne vodi evidencija o ovim licima koja kupuju po pet ulaznica. Mislim da je bar ovaj prvi stav, ako se ne prihvati i ovaj naš predlog za potpuno brisanje, trebalo izbrisati, jer je stvarno nelogičan, necelishodan i neće imati efekat - da jedno fizičko lice može da kupi pet ulaznica. Mislim da je to besmisleno, jer može da se skupi grupa dece i da kupuju pet po pet, da se to naniže i da to napravi veći problem,veću gužvu i veći nered nego što će se to omogućiti, ako se ne prihvata čitav ovaj naš član, ukoliko se vodi evidencija. Mislimo da i to nije najcelishodnije, ali ipak, kad kupuju organizovano karte, može se znati za koje klubove navijača se karte daju. Znači, tu odgovornost snose klubovi navijača, jer kupuju zajednički. Ovaj prvi stav mislim da je stvarno besmislen i molim da se ima razumevanja za ovaj naš amandman. Hvala lepo.
Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
U ime Vlade, kao ovlašćeni predstavnik predlagača, prihvatam da se briše prvi stav člana 13, jer čini mi se da je u raskoraku sa realnim životom. Ne znam kolika bi administracija trebalo da se obezbedi, kako bi ta lica bila identifikovana. Ne možete tražiti nekom ličnu kartu kad kupuje ulaznice za sportske priredbe. Mislim da je to racionalno i prihvatljivo.
Konstatujem da je u ime predlagača ministar pravde prihvatio amandman na član 13. narodnih poslanika Joce Arsića i Živanka Radovančeva. Da li imam pravo? (Vladan Batić: To je identičan amandman Plužarevićevom.) Amandman narodnih poslanika Joce Arsića podrazumeva brisanje celog člana 13, a amandman narodnog poslanika Vitomira Plužarevića samo stava 1. (Joca Arsić: Delimično se prihvata ovaj, a ovaj u potpunosti.) Nažalost, Skupština ne podrazumeva delimično prihvatanje amandmana. Važno je da se razumela dobra volja predlagača. Izvolite, ministar, gospodin Vladan Batić.
Autentičan amandman je podneo gospodin Plužarević, znači prihvatam taj amandman.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanikVitomir Plužarević. U ime predlagača, ministar Vladan Batić je prihvatio ovaj amandman, Odbor za odbranu i bezbednost nije i Zakonodavni odbor nije, tako da će se o tom amandmanu glasati u danu za glasanje. Na član 14. amandman u istovetnom tekstu su podneli narodni poslanici Nebojša Leković, Zlatan Jovanović i zajedno Branko Ružić, Đura Lazić i Dragan Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost ga ne prihvata, Zakonodavni odborsmatra da je pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana, ako dozvoljavate, po Poslovniku u članu 137.morao bi prvo podnosilac amandmana, ali pretpostavljam da bi intervencija bila korisna. Narodni poslanik Zlatan Jovanović, kao podnosilac amandmana. Poštujući član 137, ne sumnjajući u korisni doprinos koji bi dao ministar...
Dame i gospodo, ne znam zašto se ministar predomislio za govornicom, no, ovo je zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama i ono što je nelogično to je da ovde nisu imali predlagača zakona da obrazloži ovaj predlog zakona, u startu. Ministar Mihajlović verovatno ima preča posla nego da dođe u ovaj dom, da se obrati poslanicima, da obrazloži i ubedi poslanike da je ovaj zakon dobar, da ga poslanici prihvate. Verovatno još uvek vitla onom "sabljom", ne znajući da se sabljom ne ide u Evropu, da su Turci... (Predsedavajuća:Narodni poslaniče, molim vas da govorite o sadržaju svog amandmana i da sadržajem svog govora poštujete Narodnu skupštinu. Nedopustivo je da u prvoj rečenici, nakon jasnog objašnjenja da ministar niti se predomislio, niti je iskazao nepoštovanje, a ja kao predsedavajući poštujem Poslovnik i dajem vam reč, ne govorite o sadržaju amandmana i da iznosite neistinite činjenice. Molim vas o sadržaju amandmana. ) ... nekoliko puta pokušavali to da učine, pa nisu uspeli. Što se tiče samog zakona, ono što nije logično u ovom zakonu to je status Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno uloga MUP-a u sportskim priredbama, odnosno obezbeđenju sportskih priredbi i manifestacija. Naime, ovde se u članu 8, moram malo da se vratim na član 8, nalaže organizatoru sportske priredbe da on obezbedi odgovarajuću redarsku službu ili da angažuje pravno lice ili preduzetnika radi obavljanja poslova fizičkog obezbeđenja. Pitam, ovde je predstavnik Vlade gospodin Batić, da li će mali klubovi moći da ovo finansijski izdrže, jer fizičko obezbeđenje privatnih preduzetnika ili drugih pravnih lica izuzetno mnogo košta. Recimo, utakmica Sartid - Crvena zvezda u Smederevu je utakmica visokog rizika. Verovatno će druge utakmice manjih klubova sa velikim klubovima u malim mestima biti utakmice visokog rizika. Da li će ti mali klubovi iz malih mesta, koji su izuzetno siromašni, da finansijski ovo izdrže, da obezbede redarsku službu da adekvatno spreči eventualne probleme na tim manifestacijama. Što se tiče samog člana 14, ovaj član 14. se odnosi na utakmice, odnosno manifestacije visokog rizika i ovde stoji sledeće - na dan održavanja sportske priredbe povećanog rizika ulaznice se, po pravilu, ne mogu prodavati u sportskom objektu na kome se sportska priredba održava, ili u njegovoj neposrednoj blizini, već samo na posebnim prodajnim mestima. Odobrenje za određivanje prodajnih mesta iz stava 1. ovog člana daje Ministarstvo. Da ja vas pitam - kako ćemo obezbediti red na tim prodajnim mestima, posebnim, koje Ministarstvo odredi, ako znamo da ovde na "Marakani" ima više blagajni, više prostora, da je taj prostor lakše obezbediti i sad mi izmeštamo prodaju ulaznica tog dana negde u grad? Kako ćemo obezbediti sad prodaju ulaznica, odnosno red na tim prodajnim mestima u gradu, ako ne možemo to da uradimo na samom stadionu, a znamo svi da naši gledaoci, publika, najčešće karte kupuju upravo tog dana kad je utakmica. Takođe, nije jasno zašto Ministarstvo unutrašnjih poslova, koje po ovom zakonu ima samo funkciju nadzora, određuje ta prodajna mesta. Ako ste sve svalili na organizatora, ako je on obavezan da obezbedi i samu sportsku manifestaciju, da obezbedi redarsku službu, da odredi prodajna mesta, zašto on ne određuje i prodajna mesta i ne obezbeđuje i prodajna mesta tog dana, za utakmice povećanog rizika. Zašto to sada radi Ministarstvo? Ono što je nejasno, a tiče se kompletnog zakona, jeste da je najveći broj amandmana na ovaj predlog zakona upravo podneo narodni poslanik Nebojša Leković, pripadnik iste političke organizacije, odnosno stranke...
Narodni poslaniče, molim vas da poštujete Poslovnik i da ne iznosite kvalifikacije ili diskvalifikacije o bilo kom drugom podnosiocu amandmana, a što je poslaničko pravo svakog narodnog poslanika u Skupštini.
Gospođo Čomić, ne znam o čemu da pričam, a nikog nisam uvredio, rekao sam činjenicu, a činjenica je da je Nebojša Leković podneo najviše amandmana ovde. Činjenica je da Nebojša Leković pripada Novoj demokratiji ili kako se već zovu, Liberali Srbije, kojoj pripada i ministar Mihajlović...
Narodni poslaniče, izričem vam upozorenje zbog nepridržavanja poslovničke odredbe...
Činjenica je da je danas upravo ministar Batić ovde izneo...
Molim vas da govorite o sadržaju amandmana. Narodni poslaniče, dužni ste po Poslovniku da kada vas prekine predsedavajući saslušate primedbu koju ima i da se shodno primedbi ponašate. Zahvaljujem vam. Da li još neko od podnosilaca amandmana grupe poslanika SPS-a želi reč? Reč ima narodni poslanik Đura Lazić. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Gledajte malo, prvo se javio Krasić za reč.) Član 137, odgovaram na dobacivanje narodne poslanice Gordane Pop-Lazić, član 137. podrazumeva da reč prvo dobijaju podnosioci amandmana, bez obzira da li su u istovetnom tekstu. Podnosioci amandmana na član 14. su Nebojša Leković, Zlatan Jovanović, koji je dobio reč upravo zato i, pretpostavljam, u ime grupe poslanika, narodni poslanik Đura Lazić; posle toga, narodni poslanik, kao ovlašćeni predstavnik ili predsednik poslaničke grupe. Narodnoj poslanici Gordani Pop-Lazić izričem opomenu zbog dobacivanja i nepoštovanja Poslovnika. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Zahvaljujem.) Narodni poslaniče Đuro Laziću, izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba SPS sa kolegama Ružićem i Jovanovićem podneo sam amandman na član 14. predloženog zakona. Zamolio bih vas da se saslušamo i da podsetim, član 14. predloženog zakona predviđa: Na dan održavanja sportske priredbe povećanog rizika ulaznice se po pravilu ne mogu prodavati u sportskom objektu na kome se sportska priredba održava ili u njegovoj neposrednoj blizini, već samo na posebnim prodajnim mestima. Odobrenje za određivanje prodajnih mesta iz stava 1. ovog člana daje Ministarstvo. Mi predlažemo da se ovaj član u celosti briše. Ako, s jedne strane, predlagač zakona ili Ministarstvo daje obavezu klubovima koji organizuju ovakve sportske manifestacije da zavode red na stadionima i tome slično, zašto im oduzima pravo da prodaju ulaznice na prodajnim mestima.Ako misle ljudi iz Ministarstva da će na taj način, ako odrede posebno mesto da reše problem, mislim da neće. Naprotiv, stvaraće se veći problemi i veće gužve na drugim mestima, umesto na blagajnama stadiona. Gospodine ministre, i vi ste navijač kao i ja i mnogi drugi, a sportski klubovi su obavezni da organizuju prodaju karata na način kako je to predviđeno. Ukoliko ima problema, tu su redari na stadionima, pa ako treba i pripadnici MUP-a, da regulišu prodaju karata na prodajnim mestima u objektima sportskih klubova. Mislim da treba ovaj član brisati i na taj način bismo izbegli određene dodatne probleme. Molim vas, u interesuočuvanja reda i davanja ovlašćenja i zadržavanja ovlašćenja sportskih klubova koji su inače zaduženi za to,da im se omogući prodaja ulaznica na blagajnama oko stadiona, odnosno sportskih objekata.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Amandman SRS na član 14. je praktično nastavak prethodnih amandmana. Predstavniku Vlade bih skrenuo pažnju, nije bio prisutan prvog dana zasedanja Narodne skupštine kada je bila ova tačka dnevnog reda, kada su se razmatrali amandmani na član 7. Predloga zakona. Tada je rečeno u diskusiji ovde da su sportski savez, organizacije i sportski klub, odnosno klubovi, a skrenuo bih pažnju na tačku 5), dužni da urede sportskim pravilima iz svoje nadležnosti koje se sportske priredbe smatraju visoko rizičnim. Mi smo predložili amandmanom da se kaže - kada se smatraju visoko rizičnim. Predlagaču bih skrenuo pažnju na član 11. U članu 11. stav 1. tačka 1) kaže - domaće i međunarodne sportske priredbe od većeg takmičarskog značaja. Stav 2. tog člana koji kaže - to uređuju sportski savezi. Član 12. odnosi se praktično na sve ovo što je navedeno u članu 11. stav 1. tačka 2) i 3). Tu postoji povećani rizik. Tu su klubovi dužni da to propišu, a ne sportski savezi. Za sportske saveze je navedeno da je to samo situacija iz člana 11. stav 1. tačka 1). Sada prelazimo na član 14. A on je nastavak te logike koju naši amandmani slede. Vi ste ovde dali nešto što je praktično nemoguće. Pre svega, nemoguć je stav 2. Kako to MUP može da odredi prodajna mesta iz stava 1. ovog člana. Znači, veliki sportski klubovi čije utakmice, po pravilu, svaka druga, treća je visokog rizika, pored redovnih blagajni unutar sportskog objekta treba da imaju rezervne blagajne na 100, 200, 300, 500 ili ko zna koliko metara, po odluci Ministarstva, daleko od sportskog objekta. Znači, do dana održavanja rade blagajne i u gradu i u objektu, a na dan održavanja rade blagajne. Ako je, recimo, objekat "Pionir", na stotinu metara ne postoji nijedan drugi objekat. Znači, treba da se postavi neki montažni objekat. Ako MUP određuje gde će da se postavi neki objekat, onda Skupština grada i njene nadležne inspekcije mogu donesu rešenja o uklanjanju objekta koji je postavljen po nalogu MUP-a, jer je nemoguće da se to prodaje na ulici. Mi amandmanima samo ukazujemo na besmislenost, nemogućnost sprovođenja ovog zakona. Mi ne sporimo potrebu da se ovo uredi. Ne sporimo ni mogućnost da se to selektivno uredi zavisno od ranga takmičenja, od značaja utakmice, od lokaliteta itd. Mi to ne sporimo. Osporavamo pravnu nemogućnost ovih odredbi koju ste ugradili. Moj prethodnik, gospodin Jovanović, ukazao je na te materijalne razloge, suštinske razloge zbog čega je ovo što je navedeno u stavu 1. besmisleno. Bolje je, valjda, kod tih većih sportskih objekata na tri-četiri blagajne da se napravi red i da se kupe te karte, nego 10-15 privremenih objekata da se pravi na 100, 200, 300 ili 500 metara od objekta, gde huligani mogu da prave to što prave. Teže je policiji koja odgovara za javni red i mir. Uostalom, da li je ta mera toliko bitna da mora da bude na nivou zakonske norme? Da li je ona toliko značajna? Znam da je ovlašćenom predstavniku predlagača Vlade Republike Srbije danas teško da priča, čovek nije bio prvi put kada smo pričalu o članu 7. Ovo što ste malopre rekli za član 12. nije to. Ovo što ćete, pretpostavljam, da kažete za član 14. Nije to. Niko ne spori dobru nameru. Na ovaj način ne može da se ova stvar uredi, jer ovako kako je formulisano, to daje ovlašćenje policiji da uvek može da napravi problem od svakog sportskog takmičenja, od svake sportske utakmice, da propiše ili izda neke nenormalne naloge koji su jednostavno neispunjivi. Ovo je jedan od tih koji ne može da se ispuni. Osim toga, on je necelishodan. Ako je cilj zakona da se ljudi oteraju sa sportskih terena, verovatno će taj cilj da se postigne ovakvim predlogom zakona.
Reč ima ministar pravde Vlade Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam kako pravno-tehnički ovo da se uredi, da li može preko nadležnog ...
Molim vas da isključite vaše mobilne telefone za vreme održavanja sednice. To je elementarna nepristojnost i nepoštovanje skupa u sali gde sedimo, čiji god da je mobilni aparat. Izvinite, ministre.
Dakle, mislim da je preko nadležnog odbora moglo da se dođe do rešenja. Ovo govorim onako kao čovek koji odlazi na utakmice, pa imam dugo i bogato iskustvo u ovom pogledu. Dakle, smatram racionalnim da se stav 1. člana 14. izmeni i da se na dan održavanja sportske priredbe povećanog rizika ulaznice ne mogu prodavati u sportskom objektu na kome se sportske priredbe održavaju, niti u njegovoj neposrednoj blizini, sat vremena pre početka utakmice tada se stvaraju gužve i haos - već samo na posebnim prodajnim mestima, koja će odrediti organizator privrede, a onda bi se stav 2. člana 14. brisao. To određuje Ministarstvo unutrašnjih poslova. Ljudi moraju unapred da znaju gde će da kupuju ulaznice za sportske manifestacije. Ne znam kako pravno - tehnički urediti ovo, jedino preko matičnog odbora.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije. Odbor za odbranu i bezbednost je prihvati ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Ovaj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona,s obzirom da je prihvaćen od Odbora i od strane predlagača. Na isti član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk i Đura Lazić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije ga prihvatio, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, povodom člana 15. Predloga zakona kolega Leković je dosta govorio u načelnoj raspravi, pored ostalog da mnogi naši sportski tereni, i objekti ne odgovaraju evropskim standardima. Mi smo pokušali sa kolegom Markom Ćulibrkom da predložimo neke izmene ovog člana, tj. da se brišu tačke 2), 9), 11) i 12). Tačka 2) kaže da je organizator dužan da obezdi " odgovarajuće ograde za sprečavanje ulaska gledalaca na sportski teren", zatvorenim sportskim halama nema ograda između gledališta, a i terena i na otvorenim stadionima je trend u svetu da se ograde uklanjaju. O tome je baš kolega Leković govorio, međutim, znajući naš balkanski mentalitet, mislim da ovu odredbu moramo da zadržimo, jer teško je u ovim uslovima organizovati neku manifestaciju, a da ne bude odvojena publika od igrališta, od terena. Mislim da tačka je9) rigorozna, jer nije dovoljno precizna. Zahteva se odgovarajući broj muških i ženskih mokrih čvorova u svim delovima gledališta. Zašto to određivati? To se podrazumeva. Sada nije određeno koliko, u zavisnosti od kapaciteta objekta, od broja gledalaca. Mislim da je nepotrebna ova tačka. U tački 11) predviđen je sistem javnog razglasa. Mnogi stadioni u unutrašnjosti zemlje nemaju takvu opremu i mogućnosti da organizuju tako kvalitetne razglase. Posebno mislim na ove lokalne lige i tome slično. Tako da ni ova tačka ne bi trebalo da stoji u ovom članu. Takođe, mislim da nemaju ni uslova što se tiče električnog napajanja. Mislim na klubove u unutrašnjosti, po ovim zonskim ligama i tome slično, pa ne bi trebalo ovim predlogom zakona obavezivati te klubove koji jedva preživljavju da i to pored ostalog obezbede. Svi mi znamo koliko iznose ti troškovi malih klubova u unutrašnjosti, da opstanu, da tu mladež razvijaju, da održe sportski duh, da okupljaju mlade, a dodatno ih opterećivati, obavezivati da obezbeđuju veliku opremu razglasa mislim da je necelishodno i zato smo predložili da se ova tačka briše.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije ga prihvatio, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman da se u članu 15. - organizator je dužan da obezbedi da se sportska priredba povećanog rizika održi u sportskom objektu koji ima i onda se ovde nabraja 12 tačaka - brišu tačke 2), 5) i 7). Obrazložiću logiku zbog koje želim da se ove tačke brišu, jer stvarno se ne uklapaju. Moramo voditi računa da mnoge priredbe, od savezne utakmice, mogu da se smatraju da su sa povećanim rizikom ili da ih takvom savez proglasi, a tada po tački 2) treba da imamo odgovarajuće ograde za sprečavanje ulaska gledalaca na sportske terene. Gospodo, mnoge fudbalske ili sportske ekipe nemaju ni patike za te mladići, ni lopte, ni mreže,bez para su,a mi ih ovde obavezujemo da prave ograde za sportske terene. Jednostavno, to je nemoguće. Ako sada organizator, da bi izbegao sankcije po ovom članu zakona, odvede dva seoska kluba u neki grad da tamo igraju fudbal ili da igraju neku sportsku priredbu, onda su ti troškovi toliki da oni to neće moći da sprovedu. U tački 5) pominju se odgovarajuća sedišta koja se ne mogu odvaliti samo korišćenjem fizičke snage. Ovde je predlagač zakona odvalio jednu veliku glupost, jer šta to znači sedište koje ne može da se odvali. To znači da su sva sedišta betonirana, a Evropa je obavezala fudbalske ili druge sportske ekipe da sedišta imaju po tačnom broju, sa plastičnim podmetačima, koji treba da služe nekoj kulturi življenja. Šta znači odvaljivanje nekih sedišta? Pogotovo u nekim seoskim sportskim klubovima gledaoci donose svoje stolice da bi mogli da gledaju utakmice, a ne da ih mi obavezujemo da imaju betonirana sedišta koja ne mogu da odvaljuju. Tačka 7) je još smešnija. Ovde se govori o tehničkoj opremi za prećenje i snimanje ponašanja gledalaca na sportskim objektima. U nekom ranijem komunističkom vremenu, u nekoj ranijoj komunističkoj vladi bilo je praćenje, ali su to pratili ljudi. Oni su se sakrivali iza nekog drveća, ispred crkava ili negde i pratili su, zapisivali su neke ljude koji dolaze, odlaze; oni su bili zaduženi za praćenje i snimanje, a sada verovatno ova vlada je malo usavršena, ona predlaže tehničku opremu, kamere na seoskim klubovima, da snimaju gledaoce šta rade. Sve u nekoj funkciji snimanja, praćenja, opet smo ušli u priču koja se sprovodi ne samo u životu, u državi među političarima, nego čak i među gledaocima na sportskim priredbama. Prema tome, tehničku opremu koja je izuzetno skupa neće moći da obezbede daleko veći sportski klubovi. Najsmešnije od svega je ovo što piše - u stavu 4. uslove iz stava 1. ovog člana dužan je da ispuni organizator drugih sportskih priredaba. Znači ne odnosi se samo na povećani rizik. Sada se odnosi na sve druge sportske priredbe i utakmice, gde treba sve ovo da imate. To, verujte, nema ko da plati. Ovo je nerealno, ovo je necelishodno. Ovde je malopre bilo reči o tome da Evropa teži tome da gledaoci budu u kontaktu sa igračima. To je tačno. Ne prave se kavezi, ne prave se nikakve ograde u kaveznom smislu, da ti igrači glume tamo neke gladijatore. Radi se o tome da Evropa teži da velikim kaznama za učinjene prekršaje na sportskim terenima to sankcioniše. U tome su Englezi uspeli: velikim kaznama naterali su gledaoce da ne prave cirkuse, skandale, ono što su radili. Inače, ako ćete vi direktnom kaznom u ovom smislu da kažnjavate organizatore i nametnete mu takve uslove, koje on ne može da ispuni, vi nećete dobiti ni jedno ni drugo. Zbog toga mislim da ove tri tačke treba brisati, izdvojeno, da je to toliko logično jer jednostavno nisu životne, nisu moguće tj. nisu sprovodive u život.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, i ovim amandmanom samo skrećemo pažnju predlagaču da vrati ovaj zakon, da ga malo uredi, da ga prilagodi ne samo našim uslovima u kojima se nalaze sportski kolektivi nego i našim mogućnostima, a bogami i da se pravno-tehnički i pravno logički uredi ovaj zakon. Evo, vidite, malopre sam pokušao da vam ukažem na to da svi ovi članovi posle člana 11. praktično imaju svoju organsku vezu u članu 10. - šta su to sportske priredbe povećanog rizika. Videli ste malopre, objasnio sam, ovo što stoji u stavu 1. tačke 2) i 3) - "sportske priredbe na kojima se očekuje prisustvo velikog broja gledalaca ili navijača gostujućih klubova". I, druga situacija, znači - "druge sportske priredbe kada posebne okolnosti ukazuju da na njima može doći do nasilja i nedoličnog ponašanja gledalaca".Pa, bez obzira gde se to održava, da li u selu, da li u Beogradu, da li u nekoj školi ili na bilo kom mestu gde se sprovodi neko takmičenje ili organizuje neka sportska priredba, to je priredba, tj. utakmica sa povećanim rizikom. E, šta naš predlagač predlaže? Predlaže ovo što mi smatramo da jednostavno ne sme da ostane u stavu 1. - organizator je dužan da obezbedi da se sportska priredba povećanog rizika održi u sportskom objektu koji ima odgovarajuće ograde za sprečavanje ulaska gledalaca na sportski teren. Mislimo da je ovo ovako dato neprecizno i nepotrebno. Dalje, odgovarajuća sedišta. Gospodin Blažić vam je objasnio problem sedišta. Ili, ovo sa kamerama. U stavu 2. ovog člana 15. isključuju se neke obaveze, pre svega obaveze iz tačke 1), 3), 6), 7) i 10), ali ostaju sve druge obaveze za svako drugo takmičenje, za svaku drugu sportsku priredbu, koje očigledno mali klubovi ne mogu da ispune. I, naravno, na kraju ostaje stav 3. Ne znam ko ga je sastavljao, da li je on svestan šta je napisao. Kaže - bliže uslove iz stava 1. (kako treba da izgleda ograda itd.) i njihovu ispunjenost utvrđuje nadležni sportski savez, pa kaže - uz prethodno pribavljeno mišljenje ministarstva nadležnog za poslove sporta i saglasnost MUP-a. Hajde što propisuju uslove, pa je potrebna saglasnost i mišljenje ovih drugih, da to i shvatim, ali da sportski savez donosi odluku kojom konstatuje da neki sportski klub ispunjava uslove po pitanju njegovog objekta i da na to rešenje o ispunjenosti uslova daje saglasnost i daje mišljenje neko drugo ministarstvo, pa to je nemoguće da se izvrši. Hiljade i hiljade sportskih kolektiva postoji, različitih rangova, a ovde nije napravljena ta pravno-logična razlika, pa da se kaže - na uslove koje propisuje sportski savez, mišljenje može da daje, i saglasnost, ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove. Ali, ispunjenost uslova kod konkretnog sportskog objekta utvrđuje nadležni sportski savez. Ovde je sve u okviru jednog stava, zbrda - zdola nabacano. Tumačiće ga ko kako stigne, s obzirom da imamo kadrovsku sušu po ministarstvima i svim institucijama i možemo samo da očekujemo nešto nakaradno u primeni. Znači, povucite ovaj predlog zakona i otklonite ove razlike kada stavljate seoski klub i "Crvenu zvezdu" u isti koš. Ne mogu da budu u istom košu. Inače, što se tiče malopređašnjeg predloga da se jedan sat pre početka te visokorizične utakmice ne prodaju ulaznice na blagajni sportskog objekta, to je prihvatljivo. To je jedna mera bezbednosti. Ili, napišite, povucite, napravite amandman, sredite malo zakon, jer je očigledno da je ovaj zakon pravilo neko odeljenje u MUP-u koje je očigledno zaduženo da izaziva nerede na sportskim takmičenjima i da onda primenjuje represivne mere, da to snimaju kamere, i da se preko televizije građani plaše našom decom kao da su huligani. Nisu naša deca huligani. Nije njima tamo ponuđeno kao alternativa nešto da leče svoje socijalne komplekse. Jednostavno, neko ih dovodi u tu situaciju. Ko ih dovodi? Prošlog puta sam objašnjavao na konkretnim primerima kako to radi MUP. I sa bakljadama i sa drugim stvarima. Nijedan sukob na sportskom terenu nije se desio bez znanja MUP-a, jer ne postoji ta instalisana mržnja i životinjski nagon u ljudima, kao što neko želi da predstavi i da ubedi u to.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima gospodin Vladan Batić, ministar.
Dame i gospodo narodni poslanici, preterano se karikira komentarisanje mera koje se preduzimaju na sportskim priredbama povećanog rizika. Misli se na velike utakmice, na velikim stadionima, sa puno gledalaca itd. Ako karikiramo i mislimo na seoske utakmice, pa, znate, može da bude rizik i kada rekreativno se dve ekipe nađu na nekom terenu, znači pitanje rivaliteta, rizika postoji u životu i kad prelazite ulicu. Nemojmo da karikiramo do te mere. Zna se šta pretpostavlja povećani rizik. Drugo, komentariše se nešto što nije obuhvaćeno amandmanom, nema amandmana na stavove 2. i 3. a koristi se diskusija da se o tome govori. Konkretno, smatramo racionalnim da se preko nadležnog odbora briše tačka 2), u pogledu odgovarajuće ograde; ne znam šta bi to bila odgovarajuća ograda, pet metara, 10 metara visoka, takođe, i u pogledu odgovarajućih sedišta koja se ne mogu odvaliti samo korišćenjem fizičke sile; kada se nešto odvaljuje, to može samo fizičkom silom i nikako drugačije.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gledano unazad 50 godina mi nismo imali problema vezanih za sportska takmičenja takvog obima, povećanog rizika, kao što se sada želi prikazati - da su naši stadioni postali poprište žestokih borbi navijača. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS sam uložio amandman na član 16. i predložio da se briše stav 1. tačka 2). Smatram da se ovo može samo propisivati, ali se u praksi ne može realizovati. Šta ćete raditi ako imamo u Beogradu "Crvenu zvezdu" i "Partizan", šta ćemo raditi kada imamo u prvoj saveznoj ligi u Beogradu više klubova, ko će biti taj gostujući tim koji će sve svoje gledaoce da dovede na utakmicu organizovano, ko će za njih obezbediti autobuse, taksi vozila, pregledati njihov prtljag, dočekati ih ispred stadiona, pretresati, zabraniti im da konzumiraju alkohol tri sata pre održavanja utakmice itd. Mislim da je to apsolutno nemoguće. Osnovni zadatak organa unutrašnjih poslova tj. policije jeste da obezbeđuje javni red i mir, i to je Zakonom o unutrašnjim poslovima i predviđeno. Osim toga, ako neko učini krivično delo, zna se da taj treba i krivično da odgovara, ukoliko nanese nekome laku ili tešku telesnu povredu ili nekoga liši života. To je predviđeno Krivičnim zakonom. Mi smatramo da je policija u mogućnosti da obezbedi javni red i mir, i da je u skladu sa Zakonom o unutrašnjim poslovima i ostalim propisima koji regulišu rad organa unutrašnjih poslova, u obavezi i ima mogućnosti da preduzme odgovarajuće preventivne mere, a samim tim, ukoliko dođe do nereda, da ne čeka da dođe do nereda širokih razmera; već od prvog momenta, ukoliko dođe do narušavanja javnog reda i mira, organi unutrašnjih poslova dužni su istovremeno da deluju i istovremeno da intervenišu. Videli ste u Kranju, na vaterpolo utakmici, da je policija gledala šta se sve događa i da je tek na kraju, pošto je došlo do žestokih sukoba, otpočela da interveniše i da upotrebljava sredstva prinude. Međutim, da je policija intervenisala blagovremeno, od prvog momenta, u svakom slučaju do onakvih nereda nikad ne bi došlo. To se odnosi i na naše stadione, pogotovo kada su u pitanju veći klubovi, na čije utakmice dolazi veći broj građana. Tada je policija sa konjicom, sa psima, sa ostalim svojim operativnim snagama i svojom tehnikom dužna da obezbedi da se u miru i u redu održi javni skup.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
I ovim amandmanom smo pokušali da utičemo da predlagač povuče ovaj predlog zakona i da ga sredi u skladu sa diskusijama koje su se ovde čule i primedbama koje su izrečene. To su ozbiljne primedbe, jer ovaj predlog zakona je praktično neprimenljiv. U članu 16. se kaže: "Gostujući sportski klub koji učestvuje na sportskoj priredbi povećanog rizika ...", a za proteklih pola sata smo napokon saznali da sportska priredba povećanog rizika može biti i u selu i u centru Beograda, na "Marakani". Jednostavno, bitni su oni uslovi koji se steknu kada je u pitanju sportski susret dve ekipe, a ne da li je to tako odlučio neki sportski savez ili neko stavio prst na čelo i zaključio da to može da bude visokorizično. U tački 2) stoji - gostujući sportski klub je dužan da ostvari saradnju sa klubovima svojih navijača i učestvuje u organizaciji njihovog dolaska na sportsku priredbu. Seoski klubovi nemaju para ni za hranarinu, niti za opremu, a kamoli da ostvaruju saradnju sa nekim svojim navijačima koji bi išli u goste 20 kilometara dalje od njihovog mesta. Veliki sportski klubovi imaju svoje klubove navijača. Možda su 40% tih klubova konkurentski, pod tuđim znakom, da bi pravili probleme tom klubu. Vidite i sami da sportski klubovi ne mogu da obuzdaju, navodno, svoje klubove navijača, pa se dešava na jednoj fudbalskoj utakmici da jedan klub navijača tog tima traži smenu uprave, a istovremeno se drugi klub navijača konfrontira sa njima, pa imamo sukob unutar istih navijača, i to sad želimo da stavimo u normu. Kako želimo? Kažemo: - gostujući klub je dužan da sarađuje. Već smo ušli u pitanje emocija - gostujući klub je dužan da voli svoje navijače. Ne mogu emocije da budu u normi. Da li će neko da sarađuje, da li neće da sarađuje, to zavisi od saglasnosti njihovih volja. Mi jedino u Zakonu o braku i porodici imamo da su supružnici dužni jedan drugome da budu verni, pa se svaki drugi brak završi razvodom. To je zakonska norma koja ništa nije uspela da sačuva, pa, nećemo ni sa ovakvim formulacijama: gostujući klub je dužan da sarađuje. U prethodnih nekoliko članova je stajalo: "Organizator je dužan da sarađuje sa ministarstvom". To bi isto bilo i kao "okrivljeni je dužan da sarađuje sa sudom". To samo postoji u Hagu i nigde više, ali samo u formulaciji. U praksi je to nešto sasvim drugo. Zato bi mnogo bolje bilo, mada i ovo što je predstavnik Vlade izašao,da se ovaj predlog zakona povuče, uredi, da liči na jedan normalan propis koji može da se primeni, koji tačno propisuje obaveze svih onih koji su zaduženi za organizaciju i bezbednost ljudi na sportskim objektima. Ovako dobijamo jednu papazjaniju koju je teško primeniti, koju je teško razumeti i iz koje onaj koji je predložio ovakav predlog zakona izvlači najveću korist - da lovi u mutnom, da plovi i da svakoga predstavlja i za huligana i za dobrog navijača, za patriotu i za izdajnika, za sve. Nedorečen propis je najgori propis, jer dozvoljava samovolju. Samovolja je nešto najopasnije u pravu, a Narodna skupština ne sme da dozvoli da se na ovaj način instalira samovolja kod jednog organa koji će da primenjuje i da maltene diskreciono odlučuje. Bolje da smo onda napisali jedan član - sve sportske priredbe se organizuju i sprovode onako kako zamisli MUP Republike Srbije. To bi se izglasalo i ne bi bilo nikakvih problema.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pranvo moguć. Da li neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Poštovane kolege, poslanički klub DSS-a podneo je šest amandmana na Predlog ovog zakona. Jedan amandman je prihvaćen na sednici odbora i maločas je ministar Batić prihvatio naš ključni amandman na član 23. Nešto ću o tome više reći kada dođe na red, ali na taj način su se otklonili svi razlozi zbog kojih mi ne bismo glasali za ovaj zakon. Dakle, zbog tog gesta ministra Batića, prihvatanja ovog suštinskog amandmana, mi ćemo podržati ovaj zakon. Preostali naši amandmani su u duhu, u koncepciji ovog zakona i idu na preciziranje odredbi zakona. Jedan od tih amandmana je i ovaj na član 17. Istovetan amandman smo podneli na član 8. U tom članu 8. odnosi se na ovlašćenja redarske službe na stadionima, a u ovom članu 17. na ovlašćenja radnika MUP-a. Dakle, pročitaću kako glasi osnovni predlog u zakonu: "Ministarstvo prilikom održavanja sportskih priredbi povećanog rizika može da naloži preduzimanje svih potrebnih mera za sprečavanje nasilja i nedoličnog ponašanja gledalaca, a naročito da zabrani ulazak na sportsku priredbu, odnosno udalji sa sportskog objekta lice iz čijeg se ponašanja može zaključiti da je sklono nasilničkom i nedoličnom ponašanju". Skrećem vam pažnju na ovu formulaciju "lice iz čijeg se ponašanja može zaključiti da je sklono nasilničkom i nedoličnom ponašanju". Našim amandmanom predlažemo da se ova formulacija zameni formulacijom "licu koje svojim ponašanjem podstrekava na nasilje". Dakle, mislimo da je ovo što mi nudimo kroz amandman jedna preciznija formulacija koja jasnije definiše ovlašćenja, u ovom slučaju predstavnika MUP-a, i smanjuje mogućnost zloupotrebe, odnosno manipulacije ovom odredbom. Ovako kako je dato u osnovnom Predlogu zakona, dosta široko, smatramo da se može dešavati da ovlašćeni predstavnici Ministarstva ili predstavnici redarske službe kroz ovlašćenja iz člana 8. jednostavno na osnovu svog ličnog ubeđenja, simpatije ili antipatije mogu nekome zabraniti ulazak na sportski teren. Može se desiti da policajac nekome ko nosi minđušu kaže - ne možeš ti na stadion, jer mi deluješ kao neko ko će tamo nešto da napravi. Predlažemo da se ovo precizira kroz ovu jasnu formulaciju - "licu koje svojim ponašanjem podstrekava na nasilje", dakle, da se nekome ko jasno ponašanjem na licu mesta demonstrira, odnosno podstrekava nasilje, može zabraniti ulazak na sportski objekat ili da se može intervencijom pripadnika Ministarstva udaljiti sa sportskog objekta. Žao mi je što nema predstavnika Vlade ovde. Mislim da bi gospodin Batić imao razumevanja za ovaj naš amandman, ali pošto je takva situacija, apelujem na sve vas da prihvatite naše amandmane na član 8. i na član 17. Mislimo da oni znatno poboljšavaju zakon i da će doprineti njegovoj efikasnijoj primeni u praksi.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đura Lazić i Sreten Mitrović. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice narodni poslanici, kolegi Mitroviću i meni je bila namera da ovim amandmanom skrenemo pažnju na sudbinu manjih klubova u unutrašnjosti koji se zahvaljujući funkcionisanju restorana i drugih objekata na stadionima praktično izdržavaju da bi opstali. Međutim, prilikom pravljenja amandmana napravljen je previd, jer se u članu 18. predloženog zakona materija striktno odnosi na utakmice, na sportske priredbe povećanog rizika. Zato povlačim ovaj amandman u svoje ime i u ime kolege Mitrovića, ali bih želeo nekoliko reči da kažem. Prvo, u potpunosti bih podržao član 18. predloženog zakona, jer ne samo da dolazi do mučnih scena na terenima nego i na ulicama zbog upotrebe alkohola i drugih stimulativnih sredstava, i mislim da bi trebalo dati veća ovlašćenja policiji da zaštiti prave navijače od huligana koji remete i ometaju prave navijače i građane sprečavajući ih da dođu na stadion. Takvu sudbinu sam nažalost doživeo i ja sa svojom decom prošle godine i umalo od takvih huligana da mi dete nastrada u lokvi krvi, jer su se sjatili pijani i drogirani sa motkama, šipkama, ciglama, usred bela dana. Nasrnuše, i dete sam, umesto da ode na proslavu male mature, morao da odvedem u Urgentni centar. Nažalost, policija nije imala ovlašćenje da deluje i zato treba omogućiti policiji da zaštiti građane i prave navijače od huligana koji koriste razna stimulativna sredstva i unose nemir i nered. Dakle, ponavljam da povlačim ovaj amandman.
Konstatujem da je amandman na član 18. narodnih poslanika Đure Lazića i Sretena Mitrovića povučen iz procedure. Na član18. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Suština amandmana Srpske radikalne stranke je da se ovim prevencijama koje se odnose na sportske priredbe postupa po nekoj logici, a logika nalaže da se zakonom jasno reguliše i definiše da je zabranjena prodaja alkohola u sportskim objektima. Zakonodavac predlaže da se to proširi i kaže - na prodajnim mestima u okolini sportskih objekata. Kolika je ta okolina i u kom prečniku? Kilometar, dva? Čim nešto nije jasno izdefinisano, onda postoji mogućnost manipulisanja. Drugo, što se tiče same prodaje alkohola, valjda su oni koji su radili ovaj zakon mogli da izvuku iskustva iz nekih ranijih perioda, recimo za vreme prohibicije najtraženiji artikal je bio alkohol. Morali su se konsultovati stručnjaci iz oblasti sociologije, kriminologije, naravno i sportski radnici, kada se donosio i predlagao ovakav zakon, a ne da se prepusti resornom Ministarstvu unutrašnjih poslova ili Fudbalskom savezu Srbije, gde su stručnjaci koji za sebe sami kažu - ranije smo se bavili sportom i to nam daje za pravo da učestvujemo u predlaganju ovakvih zakona. A, zamislite kakvi su oni sportisti bili. Predsednik Fudbalskog saveza Srbije gospodin Leković igrao je fudbal u nižerazrednom klubu. Igrao je odbrambenog, defanzivnog igrača. Nije defanzivac bio zbog taktike nego iz prostog rzaloga što nije smeo da prelazi u protivničku polovinu, jer ne bi znao da se vrati svom golu.
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na sadržaj amandmana.
Ovo je i te kako interesantno. Zamislite, takav čovek, sa takvim iskustvom...
Narodni poslaniče, podsećam vas na poslovničku obavezu da govorite o sadržaju amandmana i izričem vam upozorenje zbog nepoštovanja Poslovnika kada je u pitanju poslovnička odredba o obavezi narodnog poslanika da se u raspravi u pojedinostima drži sadržaja svog amandmana.
Ne razumete, gospođo Čomić, ovo. Mi smo iz istog mesta. Sećam se da ste vi možda nekada bili na tribinama dok sam se ja time bavio i znam kakav je suštinski problem i najozbiljnije govorim, upozoravam. Recimo, drugi primer: čovek koji je aktivan u košarci, a ranije poznat kao linijski radnik. Znate šta je to?
Narodni poslaniče, izričem vam prvu opomenu. Prva opomena izrečena je nakon izrečenog upozorenja zbog nepoštovanja Poslovnika i zbog toga što sadržaj vašeg govora nije vezan sa sadržinom vašeg amandmana. Ja ću vas podsetiti šta je sadržaj vašeg amandmana, ukoliko ste smetnuli s uma. Amandmanom koji ste podneli na član 18. predlažete da je zabranjena prodaja alkoholnih pića u sportskom objektu u kojem se održava sportska priredba tri časa pre i posle završetka, kao i za vreme održavanja sportske priredbe. Ja vas molim, o sadržaju amandmana.
Jeste li završili, predsedavajući? Nešto ste poranili danas. Ranije vam je bilo uobičajeno pet minuta, a sada imate minut vaše tirade. Zbog čega sam ovo naveo kao primer? To su ljudi koji su i te kako kao pojedinci, a pogotovo kao pripadnici parlamentarne većine, učestvovali u izradi ovog zakona. Gledajte šta će se sada dešavati, biće još većih haosa na stadionima. Zašto? Zato što će se pristupiti selektivnom zabranjivanju prodaje alkohola. Kakva mogućnost postoji? Postoji mogućnost da ljudi koji su bliski funkcionerima u Fudbalskom savezu Srbije na jedan ilegalan način vrše distribuciju i prodaju alkohola za vreme odigravanja utakmica, kako vi to kažete, visokog rizika. Vi pojma nemate šta je utakmica visokog rizika; da ste pogledali, gospodo, bar jednu utakmicu italijanskog prvenstva, gde je najkvalitetnija liga, videli biste da su ti nemiri na stadionu na neki način kao folklor, nešto što prati fudbal i sportske priredbe. Šta mislite da Berluskoni, koji poseduje klub, koji je i te kako znalac u toj oblasti i estrade i sporta, ne zna kako sprečiti to. Zna, tako što je zakonom uredio šta je najbolja preventiva, ne zabranjivanje alkohola. Ne samo to, najbolja preventiva su visoke kazne, a vi ste stavili raspon od šest meseci do pet godina. Kakav je to raspon? Znači, kako se kome svidi, kakvo mišljenje da neki sportski radnik.Ne, kazna je ista za sve, kazna može da bude od pet do deset godina za najteže oblike, pa će onaj što dođe na stadion, a podržava ga sportski klub, ili tačnije rečeno neka politička opcija, da razmisli da li će to da radi. Ne možete vi, gospodo, ovako da donosite zakone, ne možete paušalno da donesete ocene da je na našim stadionima prisutan vandalizam. Nije tačno. Vandalizam je prvi put viđen na stadionima kada je DOS došao na vlast posle 5. oktobra. To je prvi put zabeležen vandalizam. Ali, kako možete da definišete šta je sportski vandalizam posle paljenja Skupštine, kako možete da definišete šta je to sportski vandalizam posle upadanja u Radio - televiziju...
Narodni poslaniče, ne sporeći vaš utisak da neko ima teškoća sa definicijama vandalizma, nemamo teškoća sa definisanjem primene Poslovnika. Izričem vam drugu opomenu i hvala vam na vašem doprinosu u raspravi o amandmanima. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Članom 18. Predloga zakona zabranjuje se prodaja alkoholnih pića na prilazima, u neposrednoj blizini i u sportskom objektu, tako kaže predlagač. Predlagač misli da na ovaj način može da spreči vandalizam. Ne sprečava se vandalizam, nego samo alkoholizam nekih ljudi koji možda u određenom trenutku nemaju bolje mesto gde bi popili koju rakiju ili koje pivo. Ali, na koji način to predlagač pokušava da spreči? Tako što praktično privremeno ograničava nekome ko se nalazi na putnom pravcu prema stadionu da obavlja delatnost. Mislimo da ovim zakonom to ne može da se uradi, da je prekoračenje ovlašćenja i zato smo amandmanom gospodina Mirčića skrenuli pažnju da je moguća zabrana samo u sportskom objektu. Van sportskog objekta nije moguće, nije u skladu sa propisima da se zabrani, jer se na taj način zabranjuje vršenje delatnosti nekom ugostitelju koji se slučajno nalazi na putnom pravcu kojim bi možda navijači krenuli ka određenom stadionu. Ko određuje to? Određuje Ministarstvo unutrašnjih poslova. Tu je centralni problem ovog zakona. Mi smo dali jedan amandman koji je precizniji. Odnosi se na sve sportske objekte, na sve sportske priredbe, ne samo povećanog rizika nego i one obične, da kažu mirnodopske susrete gde se unapred rezultat možda i zna. Zato nas čudi da predlagač nije prihvatio ovo što je u skladu sa našim postojećim pravnim sistemom, ne remeti ničije pravo obavljanja delatnosti. Smatrali smo da je predlagač to morao da prihvati. Moram da skrenem pažnju predlagaču, verovatno će oni čitati stenograme sa ove sednice, pa će biti u prilici da saznaju šta poslanici misle o članu 18. ovog predloga zakona - vandalizam se stvarno ne sprečava na ovaj način. Gospodin Mirčić je pokušao da objasni jednu stvar, da je to stvarno pitanje da li je to što se dešava na utakmicama, vandalizam. Pre svega, ne radi se o fizičkoj kulturi, ne radi se o učeničkom sportu, o rekreaciji, nego se radi o nečemu što mi pogrešno nazivamo vrhunskim sportom. Radi se o čisto profesionalnom obavljanju neke delatnosti, gde čovek koji ima sklonosti da dobro igra, barata loptom, želi da bude roba, želi da se nametne na tržištu. On je svoje telo i svoje sposobnosti dao na tržište. Znate i sami da se ostvaruju astronomski iznosi zbog prelaska iz jednog kluba u drugi klub. Naravno da vlasnici tih sportskih klubova teže ka tome da učine da sve to što se dešava na sportskom objektu gde se održava utakmica bude atraktivno i interesantno. Ima tu puno nameštenih stvari, puno glume, čitavog scenarija. Vidite i sami, ako je neko od vas bio na utakmici "Zvezde" na "Marakani", video je. Organizovana je grupa ljudi, pali baklje, pravi one stvari, a vatrogasci preko puta čekaju. Kad izgori, on baci, onaj odmah stavlja... To je spektakl. Zbog toga ljudi dolaze. Neki na taj način zadovoljavaju svoje potrebe. One su sve dozvoljene dok ne ugrožavaju nekog drugog. Mi se nalazimo upravo na tom terenu, da sankcionišemo kada to počne da ugrožava nekog drugog. Mi iz SRS upravo amandmanima ukazujemo na to, da ne prekoračimo, da ne odemo dalje, da ne prepustimo Ministarstvu unutrašnjih poslova da radi šta god hoće ovakvim odredbama. Mi samo amandmanima pokušavamo to da kažemo - stop posle ovog događaja, posle ovakvog ponašanja ili ovakvo ponašanje predstavlja ugrožavanje tuđe slobode, to je zabranjeno. To je svrha naših amandmana. Uvažavajući činjenicu da je to jedan spektakl - da nije spektakl niko ne bi pravio doček naših košarkaša, vaterpolista itd. sa nekoliko stotina hiljada ljudi koji dođu da ih pozdrave, to su novi idoli, to su novi grčki bogovi sa Olimpa, to svi priznaju, to postoji, to je naša realnost - samo želimo da ga smestimo u nešto što je podnošljivo i ne ugrožava drugog. Smatramo da našim amandmanima dajemo samo doprinos da neko greškom i namerno našu decu ne naziva huliganima, jer ona nisu huligani i sportski objekti nisu mesta gde se leče frustracije.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da parlament radi na javnim sednicama, da pojasnimo neke stvari. Dakle, u periodu od 1997. do 2000. godine praktično svake godine je bio po jedan poginuli građanin na sportskim utakmicama, a u periodu od 2000. do 2003. godine samo jedan u tri godine. Dakle, prosek govori u prilog tome da je mnogo više smrtnih slučajeva bilo za vreme prethodnog režima nego za vreme ovog, iako to ne bih vezivao, za razliku od kolege Mirčića, za bilo koju vlast. Ovi izgredi postoje u svim državama i to je nešto na šta se mora reagovati. Istine radi, 1998. godine priveden je 251 navijač i podneto 163 prekršajne prijave, što je apsolutni rekord u zadnjih sedam, odnosno osam godina, i taj trend je posle 2000. išao naniže a ne naviše. Što se tiče oštećenih prevoznih sredstava imali smo slučaj da je 1998. godine oštećeno 16 prevoznih sredstava, 1999. godine 18, 2000. sedam, 2001. godine 11, 2002. godine 11, dakle u prvoj godini 100% manje, a u druge dve godine 50% manje oštećenih vozila. Ukoliko pravimo paralelu sa aktuelnim režimom koji postoji u Republici Srbiji, a kažem da to nije ispravno, jer nasilje na sportskim utakmicama je nešto što se pojavljuje svuda i protiv čega svaka država mora da reaguje, napomenuću da nisu članovi i simpatizeri stranaka DOS-a od tih koji su bili kreatori i učesnici vandalskih ispada, posebno proteklih nekoliko meseci.
Ja bih zamolila da se vratimo na sadržaj amandmana na član 18.
Ovo je bila replika. (Predsedavajuća: Replika narodnom poslaniku Miloradu Mirčiću.) Tako da vas molim da to ne vezujemo za politički momenat i da se strogo držimo podataka koje nam statistika nalaže. Hvala lepo.
Narodni poslanik Bojan Pajtić je dobio reč kao predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, a po sadržaju repliku na pominjanje Demokratske opozicije Srbije u izlaganju narodnog poslanika Milorada Mirčića. Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Konstatujem da, u ime narodnih poslanika, narodni poslanik Vukosav Tomašević povlači amandman iz procedure. Na naslov iznad člana 19. i član 19. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 19. koji se odnosi na troškove sprovođenja mera. Čitajući ovaj član, zaista sam zapanjen da Vlada ovako nešto može da predloži, nešto što uopšte nije u skladu sa Ustavom i sa zakonom, a što se odnosi na nadležnosti MUP-a. Naime, govori se o tome da organizator sportskih priredbi može sa Republikom Srbijom da zaključi ugovor o obavljanju određenih poslova obezbeđenja sportskih priredbi i sprovođenja određenih mera za sprečavanje nasilja, nedoličnog ponašanja gledalaca itd. Šta u stvari Ministarstvo, šta žandarmerija radi, nego sprečava nasilje, uspostavlja javni red i mir? Zbog čega bi sada neko naplaćivao to što će ići na fudbalske utakmice, na neke druge sportske priredbe, plašeći se svog naroda, svojih navijača, a onda ugovarao sa određenim klubovima da se na tu priredbu dovedu dva - tri odreda žandarmerije, kojim bi čuvali nekog ministra koji želi da dođe na određenu priredbu. Drugi razlog ne vidim, sem radi nekog ličnog obezbeđenja. Evo zašto. U čitavom zakonu govori se o redarima, zatim, o privatnim agencijama koje mogu ugovoriti sa određenim klubovima i koje će uspostavljati javni red i mir na sportskim priredbama. Jedni će nositi bejzbol palice, a druge agencije će imati mogućnost da imaju pravo nošenja kratkog oružja, a ovde vidimo, Vlada će određivati specijalne odrede žandarmerije koji će nositi duge cevi, a možda će izlaziti sa tenkovima i na taj način će iziritirati građane koji su otišli da se opuste, da navijaju i da se na jedan sasvim kulturan i normalan način ponašaju na sportskoj priredbi. Iziritirani pojavom oklopnih jedinica, koje će samo MUP po svom nahođenju izvesti na te iste omladince, studente ili one koji nisu dobili posao, pa su na ulicama demonstrirali na određeni način, sele se na sportske priredbe i tamo ispoljavaju srdžbu, emocije, psuju sudije, psuju i ministra koji je prisutan. Sada upotrebljavamo žandarmeriju, kako bi sprečili te iste koji su 5. oktobra pomogli DOS-ovskoj vlasti da dođe na vlast, ali uz primenu sile. Drugi razlog uopšte ne vidim zbog čega se ovde posebno ugovara sa Republikom Srbijom i sa određenim sportskim organizacijamda one moraju da plaćaju, i ta sredstva idu u budžet Republike Srbije. Znači, em ga čuvaju, dakle, konkretnog ministra, možda Nebojšu Čovića koji ne sme da dođe od "delija" kada igraju sa FMP-om ili "grobara", pa naruči da MUP dovede četiri autobusa žandarmerije koja će biti, u svakom slučaju, tu pripravna. To ima taj klub da plati. To je sasvim besmisleno i poslanička grupa SRS predlaže da se okanete putujućeg cirkusa sa ulica na sportske terene. Neka žandarmerija radi svoj posao u skladu sa propisima i zakonom, a publiku pustite da navija onako kako to doliči mladim ljudima, da svoje emocije ispolje. Naravno, ukoliko se dogodi nasilje, ukoliko se dogodi nešto što remeti javni red i mir, policija treba u skladu sa zakonskim odredbama da uradi to što je u njenoj nadležnosti. Prema tome, predlažemo da se i naslov iznad člana 19. i član 19. brišu iz zakona.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik, poslanička grupa SRS, narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 19. je verovatno svevišnji član ovog koncepta Predloga zakona. On, otprilike, opravdava sve ovo što je ispred i iza člana 19. To je član koji treba da omogući da MUP zaradi pare. Vrlo jednostavno, da zaradi pare. Kako da zaradi pare? U članu 19. stav 1. navodi se da se odnosi na sve sportske priredbe obuhvaćene od člana 7. do člana 15. Znači, preventivne mere, obični sportski susreti i susreti i takmičenja sa povećanim rizikom. Na šta se odnosi? Seoska liga, prva liga, domaća takmičenja, međunarodna takmičenja. Sve je obuhvaćeno, organizator može da zaključi ugovor sa MUP-om kako bi se obezbedile dodatne mere obezbeđenja javne bezbednosti, mira i reda na sportskom takmičenju. MUP je zadužen za javni red i mir, bezbednost i sigurnost građana svuda i na svakom mestu i u svako vreme. Zašto bi se ovo posebno isticalo i posebno ugovaralo? Pa, da bi neko zaradio pare ili da u zavisnosti od toga da li ima zaključen ugovor ima odgovarajuću zaštitu, pa ukoliko je ugovor na 200.000 evra zaštita je 50, a ukoliko je na 20.000 zaštita su dva obična prašinara koja samo nešto evidentiraju. Zar država, pogotovo resor unutrašnjih poslova može da naplaćuje svoju uslugu koja je poprilično u onom delu redovnih dužnosti i nadležnosti jednog ministarstva. Zbog toga smo amandmanom tražili da se ovaj član briše, jer pored svih obaveza koje se nameću sportskim klubovima u pogledu objekta, organizacije takmičenja, komunikacije sa klubovima navijača, prodaje itd, nameće se i ovo. U stvari, ovde nije rečeno da se nameće, data je mogućnost, ali znate i sami, kada se sa MUP-om razgovara i kao postoji neka mogućnost, to je nalog, to u prevodu znači nalog. Sada ću na konkretnom primeru da vam ukažem zašto je ovo besmileno. Ako uzmete bilo koju sportsku utakmicu košarkaškog prvenstva koja se održava u hali "Pionir" u Beogradu, ako bi to bila neka utakmica, hajde da kažem, manjeg značaja, onda bi tu bilo recimo pedesetak pripadnika policije. Ukoliko je derbi, onda tu dolaze i oklopnjače i specijalci i obezbeđuje se i pretres na ulazu i pretres na izlazu i sve moguće žive kontrole. Za tu utakmicu, verovatno, organizator te utakmice posebno plaća zbog pojačanih mera bezbednosti. Organizator ničim nije doprineo da nastane potreba za pojačanim merama bezbednosti, kao što organizator utakmice fudbalskog kluba "Rad" pred malim brojem gledalaca sa onim tragičnim posledicama ničim nije mogao da utiče na javni red i mir na samom stadionu. Zbog toga je ova odredba besmislena i nije dobro da radi pružanja dodatnog obezbeđenja MUP zarađuje. Onda nas ne čudi što su pripadnici MUP-a radili honorarno kao čuvari u nekim klanovima, onda nas ne čude neke stvari. Na ovaj način se instrumentalizuje. Na ovaj način, preko policijske uniforme, obezbeđuje se profesionalno obezbeđenje u nekim sportskim klubovima koji mogu da plate.Mi, kao Narodna skupština, nismo ovlašćeni da prihvatimo ovakav zahtev Ministarstva unutrašnjih poslova. Nismo ovlašćeni, tim pre što sve ukazuje, i ove statistike i ove druge stvari, da je sportska priredba jedno okupljanje građana kao petooktobarsko okupljanje. Da li stevi imali zaključeni ugovor sa policijom o nenapadanju i obezbeđenju skupa? Jeste. Zato ste u pola četiri i ušli u zgradu, zapalili, da više nema glasačkih listića. Tada niste zaključili ugovor sa policijom. Završili ste posao. Tako će biti i na ovim sportskim utakmicama.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Hranislav Perić i Dragan Todorović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam da se član 19. briše iz sledećih razloga. U članu 19. stoji da organizator sportske priredbe može zaključiti ugovor o obavljanju određenih poslova obezbeđenja sportskih priredbi i sprovođenja određenih mera za sprečavanje nasilja. Ugovor se sklapa sa ministrom nadležnim za unutrašnje poslove. Predlažemo da se ovaj član briše i da ministar za unutrašnje poslove ovo obavlja po službenoj dužnosti. Ove službe se kompletno finansiraju iz budžeta, a budžet se puni i od sportskih priredbi, pa mislimo da ima dosta tu realnosti. Ukoliko ostane ovako, nećemo mnogo pomoći sportskim klubovima. Klubovi, osim prve lige, neće moći to da finansijski izdrže. Možda je ovo trebalo uvesti za prvu ligu. Ima utakmica sa rizikom i na opštinskim ligama, okružnim ligama, zonskim ligama. Ima utakmica povećanog rizika za ulazak u veći rang takmičenja ili za ispadanje iz lige. Ako ostane ovako, kao u članu 19, mnoge utakmice se neće odigrati zbog nemogućnosti da se finansiraju klubovi.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je amandman na član 20. Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, kojim se traži brisanje predloženog člana 20. Osnovni razlog zbog čega smo mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatrali da treba predloženi član 20. da se briše je zato što je u određenim odredbama u glavi 20. Krivičnog zakona Republike Srbije već sadržano nekoliko krivičnih dela, gde su navedena koja od nasilničkih ponašanja su prisutna na sportskim priredbama, kako bi se protiv odgovornih lica podnela krivična prijava i odgovarajući postupak sproveo zbog izvršenja krivičnog dela. Nemojte da mislite da smo mi u Srpskoj radikalnoj stranci apriori, bezuslovno protiv ovog predloga zakona, odnosno protiv bilo kakvog donošenja zakona radi suzbijanja nasilja na sportskim priredbama, ali smo protiv mnogih rešenja koja ste predvideli u ovom predlogu zakona, kao i u ovom članu 20. za koji smo amandmanom tražili da se briše. Kada je sam član 20. u pitanju, ima nekoliko reči, izraza koji su dvosmisleni, nedorečeni, nejasno definisani i ne bi trebalo da opstanu ovako kako su predloženi. Recimo, kaznom zatvora od tri meseca do jedne godine kazniće se lice koje baci bilo koji predmet; određenim odredbama u nekom od članova predloženog zakona nave li ste da je bilo koji predmet dovoljan da se određeno lice kazni i prema njemu primeni odgovarajuća kazna. Tu se podrazumeva verovatno i ako određeno lice baci papir na teren, ono će se kazniti kaznom zatvora od tri meseca do jedne godine. Zatim, naveli ste da će biti kažnjeno zatvorom od tri meseca do jedne godine lice koje učestvuje u fizičkom obračunu. Ovaj izraz je zaista dvosmislen, nedefinisan i nejasan. Neko može da učestvuje u fizičkom obračunu u smislu odbrane od nekog fizičkog ataka i nasilja, u smislu ako tu postoji adekvatna primena nužne odbrane, da se odbrani od nekoga, i zato je trebalo u ovoj odredbi da precizirate, kao što ste to radili u stavu 1. na početku rečenice - ko izazove ili eventualno kozapočne fizički obračun na sportskoj priredbi. Nama u Srpskoj radikalnoj stranci nijejasno šta znači to u ovom predlogu zakona i u ovom stavu zadnjem stavu člana 20 - kolovođa grupe. Izraz kolovođa je izraz koji se upotrebljava u svakodnevnoj komunikaciji. Kolovođa je reč koja se upotrebljava, da me pogrešno ne shvatite, na vašarima, na veseljima, itd. Ovde je jedini izraz, koji je mogao da dođe u obzir - vođa grupe, ili predvodnik grupe. Vođa grupe je najadekvatniji izraz. Ili, raspon kazne. Ono što mi u Srpskoj radikalnoj stranci vama zameramo jeste i raspon kazne - od tri meseca do jedne godine, od šest meseci do tri godine, od jedne godine do pet godina; to znači da će u svakom slučaju doći do eventualnih zloupoteba sudijske funkcije da se odredi kazna i različiti kriterijumi će tu da budu primenjeni. Šta znači - ko u nameri da izazove nasilje uđe na sportski teren? Ne daj bože da Jovan Prijić, vaš specijalni tužilac, procenjuje nameru bilo kog lica, čovek koji je javno optužen za ucenjivanje. Kako će on primeniti kriterijum procene namere nekog lica, pa da po istom tom predmetu Sonja Brkić, koja je isto javno govorila o retroaktivnoj primeni jednog zakona, prosuđuje u sudskom postupku nameru nekog lica da izazove nasilje na sportskoj priredbi?
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpska radikalna stranka.
Odredbom člana 20. Predloga zakona propisano je jedno novo krivično delo. Ovim amandmanom mi, pored ovoga što je gospodin Radovanović naveo, izražavamo principijelni stav da krivična dela treba da se propišu samo Krivičnim zakonom Republike Srbije. Uopšte nije dobro kada se krivična dela rasprše po pojedinačnim zakonima iz različitih oblasti. Nije dobro zbog ujednačavanja sudske prakse, i nije dobro zato što se jednostavno gubi logika, ne samo prilikom utvrđivanja krivičnog dela, sprovođenja zakona, nego i prilikom utvrđivanja elemenata bića odgovarajućeg krivičnog dela. Da je ovaj član i ovo krivično delo nepotrebno, pokazuje i postojeća praksa. Već 50, 60 godina, a verovatno i duže, postoje sukobi na sportskim terenima. Dešavaju se upravo ova dela koja su navedena u članu 20. i ljudi su izvođeni na odgovornost. Neki su prekršajno kažnjavani, a neki i za krivično delo. Zašto? Zato što u postojećem Krivičnom zakonu već postoji 7-8 krivičnih dela koja predstavljaju nasilje, pa sad u zavisnosti odnekog dodatnog elementa kvalifikuje se na jedan ili drugi način. Znači, opravdan razlog za uvođenje posebnog krivičnog dela ne postoji. To je taj principijelan razlog zbog koga mi predlažemo da se član 20. briše. Predlagač očigledno nije imao pravi kompas kada je radio Predlog zakona; pa evo mi smo pre nekoliko dana imali dopune Krivičnog zakona Republike Srbije i koristili ono ovlašćenje iz člana 69. stav 3. Saveznog krivičnog zakona da propisujemo obavezno oduzimanje predmeta i sredstava koji su upotrebljeni ili stvoreni izvršenjem krvičnog dela. Zašto toga nema u ovom članu? Zar je moguće da se obavezno ne oduzimaju predmeti, a tu se radi o vrlo opasnim predmetima, ne samo kada su u pitanju pirotehnička sredstva nego su tu i motke, bodeži, druga sredstva kojima može da se nanese povreda i da se nanesu mnogo tragičnije posledice građanima. Vidite koliko predlagač nije dosledan. Drugo, da li neko ima moralno pravo da ovo predlaže na ovakav način, evo skoro tri godine posle nasilja koje se desilone samo 5. oktobra i ne samo kriznim štabovima koji su se dešavali u našim mestima, nego i 25. oktobra ispred zgrade Narodne skupštine, kada su takođe ti organizovani navijači došli ne na fudbalsku utakmicu nego da premlate poslanike SRS koji su izašli na pravo mesto, na ulazna vrataNarodne skupštine. Izostala je svaka sankcija. Izostala je sankcija za oružani upad u NBJ, Carinu, paljenje RTS-a, paljenje zgrade Savezne skupštine, nema nikakve sankcije. Ali, država pokazuje veliku rigoroznost kada su u pitanju navodni "huligani". Koji huligani? Oni koje državna bezbednost instruira da naprave nemire na sportskim susretima. E, to je karakter ove vlasti. U tome se ogleda suština ove vlasti i zato ponavljam, član 19. je središnji član ovog predloga zakona. Jer, očigledno je da neko želi i na muci ovog naroda i po sistemu što gore to bolje da očuva vlast, da zaplaši građane, da učini da razmišljamo o svojoj deci kao da su neki izrodi. Zato mi ovim amandmanima želimo da poboljšamo ovaj tekst, i uostalom da predlagača nateramo da povuče ovaj predlog zakona, da ga sredi, prilagodi, u skladu sa ovim diskusijama, jer više nema šta da se krije. Sve je jasno, sve je poznato navijačima, organima vlasti, građanima, pa zašto sada da se igramo gluvih telefona i da donosimo nešto što je nemoguće da se sprovede.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Poštovane kolege, jedan od amandmana o kome sam govorio u prethodnom obraćanju, kojim preciziramo i poboljšavamo formulacije ovog zakona, jeste i ovaj na član 20. poslednji stav koji u Predlogu zakona glasi - Kolovođa grupe koja izvrši krivično delo iz stava 1. ovog člana kazniće se itd. Mi predlažemo da se reč "kolovođa" zameni rečima "podstrekivač iz", tako da bi ovaj stav glasio -Podstrekivač iz grupe koja izvrši krivično delo itd. Dakle, smatramo da je ovo bolja i preciznija formulacija. Naši pravni eksperti smatraju da je ovo u pravnom smislu bolja i preciznija formulacija, a takođe smatramo da se ovakvom formulacijom rečima "podstrekivač iz" umesto reči "kolovođa" mogu otkloniti i eventualni praktični propusti i manipulacije u praksi. Pazite, oportunim tumačenjem i primenom ovakve formulacije - kolovođa, uvek se onaj ko je na neki formalni ili neformalni način vođa navijača može okriviti, lider grupe, a da on u tom trenutku čak i nije tu ili nije taj koji podstiče na činjenje ovoga. Dakle, ovom rečju "podstrekivač" jasno se precizira da je to onaj iz grupe koji ne mora biti formalni, ili stvarni vođa grupe, ali koji u tom konkretnom činu podstrekava grupu ili nekoga iz grupe da učini krivično delo. Smatramo da je ovo poboljšanje. Žao mi je što nema predstavnika Vlade ovde. Na Odboru za bezbednost gospodin, pravnik čije ima nažalost nisam zapamtio, koji je bio ispred MUP-a, priznao je da je naša formulacija bolja od postojeće, ali imam utisak da jednostavno nije imao ovlašćenje da prihvati ovaj amandman. Stoga apelujem na sve vas u Skupštini, pogotovu na predstavnike vladajuće većine, da prihvatite ovaj amandman na član 20, jer smo ubeđeni da on predstavlja suštinsko poboljšanje formulacije u zakonu, a zahvaljujem se unapred ako ovaj naš amandman prihvatite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada predlaže da se amandman odbije. Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je amandman na Predlog zakona tako da se kaznene odredbe u čl. 21. stav 1. tačke 2), 9) i 10) brišu. Član 21. reguliše materiju iz oblasti prekršaja gde kaže da će se novčanom kaznom od 200.000 do 400.000 dinara kazniti za prekršaj sportski savez, sportsko društvo, organizacija u oblasti sporta ili klub ili drugo pravno lice, pa se taksativno navodi 13 takvih slučajeva gde će se ova kazna primeniti. Jedna od njih je i tačka 2) za koju predlažemo da se briše - ne vrši nadzor nad sprovođenjem mera utvrđenih ovim zakonom (član 3. stav 2. ovog zakona), a to je onaj slučaj kada sportski savez ili sportsko društvo angažuje neku drugu organizaciju koja će se baviti nadzorom ili redarstvom na terenu ili stadionu, tako da bi ova sankcija trebalo da važi za onog ko prihvati da vrši organizacijuredarstva na sportskoj priredbi. U tački 9) - ne obezbedi ograničenje prodaje ulaznica za sportske priredbe - isto nije jasno i dovoljno definisano i tražimo da se i ova tačka izbriše, kao i tačka 10) gde je prodaja ulaznica odobrena na posebnim prodajnim mestima, mada smo često svedoci da je i za ovakve slučajeve potrebno, naročito kada je posećenost na stadionima izuzetno velika. Ovde se mnogo koriste reči vandalizam, huligani, visoki rizik,a ispričaću vam malu priču. Na povratku iz Prilužja u nedelju u vozu u kome je bilo par stotina Srba jedan Šiptar je u Vučitrnu zaustavio voz, navodno neko ga je od Srba iz voza udario i imao je posekotinu na glavi, ukazanu medicinsku pomoć, kao da je bio na VMA, a desilo se navodno u Vrbnici, a rastojanje je nepuna tri kilometara. On je za tri kilometara uspeo da stigne voz, da mu se ukaže medicinska pomoć i da uz pomoć okupatora, a okupatori su toliko bili ažurni da su dva helikoptera iznad voza bila istog momenta, i onda su maltretirali sve Srbe koji su bili u vozu;na kraju, pošto njega sigurno iz voza nije niko udario, nego se verovatno povredio sam na ulici, izveo je svog prvog komšiju Stanišu Jeremića i njegovu suprugu, navodno da ga je on povredio iz voza. To su oni huligani koji na jedan perfidan način žele da zaplaše Srbe koji su ostali dole da žive, od strane šiptarskih terorista kao i uz pomoć huligana u uniformama KFOR-a i UNMIK-a, koji slepo izvršavaju sve njihove naloge kako bi zagorčali život Srbima na Kosovu i Metohiji. Šta smo mi mogli da uradimo? Jedino da blokiramo voz u Zvečanu, da bude voz zadržan sat vremena, da ne damo dalje da se kreće, sve dok nam ne obećaju da će naš sugrađanin i brat Staniša Jeremić biti pušten na slobodu. To su oni pravi huligani, to su oni vandali, a ovo što se dešava na stadionima, na terenima, dovoljno je da se kroz Krivični zakon, kroz Zakon o prekršajima sankcioniše, svi oni neredi koji se dešavaju na samim stadionima.
S obzirom da je očit nedostatak podataka o poreklu reči, dužna sam, na osnovu člana 84. stav 2, da obavestim i narodnog poslanika i ostale da reč "huligan" ima poreklo po Ircu Patriku Huliganu, koji je u istoriji zabeležen kao čovek koji je osuđen i obešen zbog nasilja na sportskom manifestaciji, a vandali su francuski pokret sličan ludistima, koji uglavnom razbijaju stvari. Primer koji ste vi izvodili, nažalost, nije ni huliganstvo ni vandalstvo, nego neodgovornost onih kojima je Kosovo povereno na privremeno upravljanje i njihova politička krivica, kao i međunarodnih organizacija koje to ne smeju da dozvole. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ljubomir Kragović, sa mesta: Replika.) Narodni poslaniče, nemate prava na repliku. Dala sam vam obaveštenje, pažljivo slušajući vaše izvođenje u smislu dokazivanja šta je huligan i šta je vandal. Ovo su enciklopedijske definicije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Pošto je Fridrih Barbarosa prošao kroz Srbiju, ostala nam je reč bitanga (bitte danke). Tako je nastala, da znate, pošto već pričamo o tome kako su nastale neke reči. U staroj Srbiji se znalo da je bitanga onaj koji mnogo koristi reč hvala. Nisu to Srbi znali da protumače, pa su rekli bitanga. I takvih ima na sportskim terenima i u svakodnevnom životu, koji zloupotrebljavaju svaku situaciju. Mi smo ovim amandmanom tražili da se, shodno postojećim i onim prethodnim amandmanima, iz člana 21. izbaci sve ono što smatramo da ne može da bude prekršaj, jer smo prethodnim amandmanima tražili da se to briše, da ne postoji takva obaveza na strani organizatora. Zbog toga je gospodin Kragović ukazao da smo mi ovim amandmanom tražili da se brišu tačke 2), 9) i 10) stava 1. člana 21. Predloga zakona, jer prosto ne možemo da shvatimo da prodaja ulaznica van odobrenih prodajnih mesta može da bude prekršaj. Ne znamo zašto je tu narušen javni poredak, jer prekršaj je delo narušavanja javnog poretka koji je propisan, a ovde ne vidimo taj stepen društvene opasnosti zbog čega bi to moglo da bude prekršaj. Ili: "ne obezbedi ograničenje prodaje ulaznica za sportske priredbe povećanog rizika". Ne vidimo u čemu bi to mogao da bude prekršaj. Posebnu pažnju skrećem na stav 3. ovog člana, gde je navedeno: "Za prekršaj iz stava 1. ovog člana fizičko lice koje je organizator sportske priredbe kazniće se novčanom kaznom od 10.000 do 20.000 dinara ili kaznom zatvora do 60 dana". Vidite, ovde prvi put saznajemo da fizičko lice može biti organizator sportske priredbe. U prethodnim odredbama zakona, čini mi se da tako nešto ne postoji. Dalje, kaže se: "za bilo koju povredu iz stava 1. ...". Recimo, šta je tu prekršaj? Prekršaj je i ovo što je naveo gospodin Kragović, ono što je navedeno u tački 2): "ne vrši nadzor nad sprovođenjem mera utvrđenih ovim zakonom". Fizičko lice, organizator nekog sportskog takmičenja ili neke utakmice, nije sproveo nadzor, da li su sprovedene mere, može da dobije 60 dana zatvora. Molim vas, nemojte to da stavljate u zakon. Drugo, čitav niz zaštitnih mera u stavu 3, do poslednjeg stava ovog člana, pitanje je da li je u saglasnosti sa osnovnim odredbama Zakona o prekršajima. Ne možemo mi zakonom da izmišljamo posebne zaštitne mere. Kada su u pitanju prekršaji, moguće su samo one zaštitne mere koje su Zakonom o prekršajima predviđene. Ovde vidimo bogatstvo mera, bogatstvo uvrtanja ruku, bogatstvo ideja kako da se nešto zaustavi, spreči, uskrati, a da se ne pogleda u osnovne odredbe da li je to pravno moguće. Mi smo ovim našim amandmanom ograničeno intervenisali samo da bismo skrenuli pažnju predlagaču da ovaj zakon hitno povuče iz procedure, jer ovo bi bilo sramota da se usvoji, da ovako izađe iz Narodne skupštine. Tu ima i zabrane obavljanja delatnosti, zabrane obavljanja i vršenja poslova. Zbog čega? Zbog objektivne odgovornosti. Zbog čega je neko objektivno odgovoran? Zato što je možda organizator ili što se možda zatekao na sportskom objektu. Gde je tu individualna odgovornost, pogotovo kada se nekim ljudima koji provereno loše primenjuju i poštuju zakone da hleb i pogača i nož, sve da seku, da budu i sudije i kadije itd. onda, verujte, od našeg sporta nema ništa, a na utakmicama će biti, umesto učesnika, verovatno bitange.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Golub Rajić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, u ime SPS-a zajedno sa kolegom Golubom Rajićem podneo sam amandman na član 21. Predloga ovog zakona. U cilju sprečavanja nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama Vlada je u ovom članu predložila novčane kazne za učinjene prekršaje, i to: za sportske saveze, sportska društva, organizacije u oblasti sporta, klubove, druga pravna lica, kao i za odgovorna lica u pravnom licu i fizička lica koja su organizatori sportskih priredbi; takođe je predviđena kazna i za preduzetnike. Vlada je u istom članu predložila zakonsku odredbu da se pored novčane kazne može izreći i zaštitna mera. Te zaštitne mere su sledeće: pravnom licu zabrana vršenja određene delatnosti, odgovornom licu zabrana da vrši određene poslove i preduzetniku zabrana za vršenje određenih delatnosti. Tu nastaje jedan problem, što Vlada nije odredila rokove za koliko sudija može izreći meru zabrane vršenja ovih delatnosti. Neodrživo je da se u zakonu ne propiše koliko zaštitna mera može da traje. Da li to znači da sudija za isti prekršaj može izreći višestruko dužu zaštitnu meru jednom pravnom licu ili odgovornom licu u odnosu na drugo? Da li je logično da ostane zakonska mogućnost da sudija može da određuje da trajanje zaštitne mere može da traje i 10 dana, ali i godinu, pet itd? U cilju otklanjanja navedene nelogičnosti, poslanička grupa SPS je podnela ovaj amandman. Amandmanom predlažemo da se otkloni propust u predlogu Vlade, u tom smislu da se određivanje dužine trajanja zaštitne mere propiše. Upravo, predlažemo da ta zaštitna mera može da traje od tri meseca do jedne godine. Smatramo da je predloženo vreme trajanja jedna normalna i odmerena kazna, ni preblaga, ni preoštra i da daje dovoljan raspon da se može praviti neka gradacija zavisno od težine prekršaja. Međutim, Vlada je predložila da se odbije ovaj amandman, sa objašnjenjem da je trajanje zaštitne mere regulisano Zakonom o prekršajima. Pitam se onda šta će nam ovaj zakon i koji se zakon primenjuje. Ako je ovo poseban zakon, a svaki poseban zakon je jači od opšteg zakona, onda propišimo. I, videli smo malopre da kod Krivičnog zakona imamo nešto drugo. Propisuje se iako stoji u Krivičnom zakonu, a ovde ćemo jedan deo propisati, a za drugi deo ćemo reći da se primenjuje opšti zakon, Zakon o prekršajima. Mislim da je jednostavnije i da je predloženi rok u izricanju zaštitne mere od tri meseca do godinu dana sasvim razuman i prihvatljiv i bilo bi logično da amandman bude prihvaćen.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član22. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, umesto da danas raspravljamo o najvažnijem poslu u Srbiji, žetvi i prinosima, mi o sportskim terenima, o navijačima, o građanima koji su nezadovoljni vlašću i jedino im je prilika da baš na tim sportskim terenima pokažu da su predizborna obećanja DOS-ovske vlasti puka formalnost. Podneo sam amandman na član 22. Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, da se član 22. briše. Obrazloženje ovog amandmana - sportske aktivnosti u svim zemljama imaju veliki zdravstveni ili i politički značaj koji potencira važnost sportske funkcije države. Sportske delatnosti nisu imune na političku manipulaciju, a državna vlast joj intenzivno pribegava kad god proceni da joj to može doprineti stabilizaciji autoriteta i pozicije u javnom mnjenju. Sportski klubovi uglavnom nisu zaštićeni od penetracije političkih partija, a još su više podložni prodoru mafije koju privlači svaka oblast u kojoj se vrti gotov novac od naplate ulaznica, oslobođanje od poreskih dažbina i manifestuje sklonost političara da leče mladalačke frustracije, odnosno udovoljavaju ličnoj sujeti u sferi u kojoj fizički nikada nisu dorasli. Često su spremni da učestvuju u finansijskim malverzacijama kako bi im porastao autoritet u očima sportskih menadžera.
Narodni poslaniče, molim vas da poštujući Poslovnik Narodne skupštine vašu diskusiju privedete sadržaju podnesenog amandmana na član 22, a shodno pravilima za raspravu u pojedinostima.
U članu 22, posebno autokratski režimi veliki novac ulažu u podsticanje fizičke kulture i kvalitetnu takmičarsku selekciju jer uspeh sopstvenih reprezentativaca na međunarodnim takmičenjima smatraju najboljim oblikom političke afirmacije. Tako su fašisti zloupotrebljavali olimpijske igre, pa čak često dominirali u njihovim organizacionim komitetima.
Narodni poslaniče, izričem vam upozorenje da se vratite sadržaju vašeg amandmana na član 22.
Ovaj amandman pokazuje kolika je nezrelost predlagača ovog zakona jer ovim zakonom učesnika koji je pogrešio terate da se sam prijavi organima reda radi zaštite sportske priredbe. Bojim se da današnja vlast ide putem koristeći sportske organizatore za stvaranje policijske države. U svim predizbornim obećanjima obećali ste građanima Srbije demokratsku vlast, kritikujući prethodni režim da je konzervativan, a u stvari nasledili ste sve.
Narodni poslaniče, izričem vam prvu opomenu zbog nepoštovanja Poslovnika Narodne skupštine.
Mislim da se niko nikada neće dobrovoljno prijaviti za vreme održavanja sportske priredbe da bi vreme proveo u stanici milicije; mislim da je ovaj član u stvari besmislen i moj amandman treba prihvatiti, jer zbog toga i tražim da se ovaj član briše.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Narodna skupština Republike Srbije nema to ovlašćenje, po Ustavu Republike Srbije, da uvodi nove zaštitne mere i zato što nema ovlašćenje da to čini ovim zakonom, već eventualno izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, mi predlažemo da se ovaj član briše, ali ujedno koristimo priliku da skrenemo pažnju predlagaču na besmislenost ovakvog naziva zaštitne mere i ovakvog načina sprovođenja, odnosno izvršenja ove zaštitne mere. Ova zaštitna mera je otprilike za jednu stepenicu niža po rigoroznosti od mera koje se izriču ovde radi održavanja reda na sednici Narodne skupštine. Ja sam prosto bio zaprepašćen kada su ovde uvođene te mere, poput udaljenja sa sednice Narodne skupštine i novčano kažnjavanje po nekom automatizmu na bazi navodno nekih diskrecionih ovlašćenja, ali kada sam video ovaj predlog zakona video sam da je to otprilike iz jedne iste kuhinje, da se radi u stvari o zaštitnoj meri koja samo pod određenim uslovima može da se izrekne, ali ovakva zaštitna mera ne sme da postoji. To je problem. Ako je neko učinio delo nasilja na sportskoj priredbi on je krivično i prekršajno odgovoran. Za to slede ili vremenske kazne zatvora ili novčane kazne. Ako je u pitanju nedolično ponašanje, molim vas, tu smo tokom ove rasprave svi došli do zaključka da je ona tako široko postavljena da jedan transparent, jedna parola, jedan naziv upućen protivničkoj ekipi može da da nekome ovlašćenje da se radi o nepristojnom ponašanju i čoveku se izriče ova vrsta neustavne, nezakonite zaštitne mere gde se zabranjuje čoveku da bude prisutan na sportskim utakmicama, pa čak je navedeno da dan pre toga treba da se javi stanici policije. Bolje je da ste propisali da ga sa dva policajca dovodite na stadion, pa ga vezujete za ogradu, može da gleda, može da aplaudira, mogu vodu da mu sipaju, da ga malo hlade ako je vrućina itd. Nemojte nešto što je besmisleno. Tim pre što postoji slobodna procena službenog lica koje stoji na ulaznim vratima u sportski objekat. Prepoznaju ljude koji su skloni nasilju, mogu da mu zabrane, mogu na drugi način da ga spreče, mogu da budu pored njega, na drugi način da ga prekontrolišu, ali nemojte na ovaj način gde se krše elementarna ljudska prava. Verujte, bitange, vucibatine, huligani i svi drugi napasnici takođe uživaju neka ljudska prava. To su ljudska bića. Osnovna ljudska prava su zagarantovana svakom rođenjem, a čak teorija ide i na fetus. Mi sada kažemo ovde da čovek mora da se prijavi u stanicu policije kao kada je Tito prolazio. Sećam se svojevremeno da Tito krene iz Beograda za Skoplje i svi policajci po dva kilometra pruge čuvaju, a svi oni koji su pevali "Oj vojvodo Sinđeliću" sami uzmu ćebe i odu u policiju, da odu u bajbokanu dok Tito ne ode i ne vrati se. Nemojte ponovo, nema Tita i kamo sreće da ga nije ni bilo. Nemojte opet da kada dođemo u sukob između zakona i Čede primenjuje se Čeda, pa ga tumačite koji Čeda. Ova zaštitna mera je pravno nemoguća i ne postoji u našem pravnom poretku. Ne postoji u zakonu o prekršajima i ne može da se unosi u posebne zakone. Ne znam šta radi taj Odbor za zakonodavstvo, a pogotovo Republički sekretarijat za zakonodavstvo, kako je ovo moglo da prođe, ili je ovo možda rezultat zloupotrebe službenog položaja ljudi koji su obavezni da ne dozvole da prođu ovakve stvari u naš zakon. Ovo je ponižavajuće. Ovo je poražavajuće, to znači čovek ništa ne vredi. Ako hoćete zakon u kome se jasno kaže - čovek ništa ne vredi, izvolite glasajte za ovaj zakon.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na član 23. na koji je amandman podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li želi reč podnosilac amandmana? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Počeću ovako - kaznom zatvora do 60 dana kazniće se za prekršaj fizičko lice ako uzvikuje slogane i parole nepristojne i uvredljive sadržine, unosi ili ističe transparente i druga obeležja... Ko će to da proceni? Policajac? Šta je tu uvredljivo? Podsetite se, pre nekoliko dana smo pričali o tome šta je to uvredljivo, pošto je tamo rečeno da je nedolično ponašanje "Živela Srbija" ili one pogrdne reči koje koriste jedni navijači prema drugima, ali zašto bi to bilo nedolično kad oni uživaju u tome. Ovi ovima kažu grobari, ovi ovima kažu cigani. Čak imaju svoje himne u kojima kažu - mi smo grobari, mi smo cigani itd. Zašto to sankcionisati? Koja je to parola koja može da bude nedolično ponašanje? Nema te parole na sportskom... Ja kažem - Bože, čoveče, koji je taj blistavi um koji se setio da sve ovo ubaci. Onda kaže - neovlašćeno ulazi u sportski teren. Imamo najmanje pet članova u zakonu gde stoji šta je obavezan organizator redarske službe i policije da sprečava. Onda sad kaže - on neovlašćeno ulazi. Samo još što nije sankcionisano kada sudija kaže - korner... svi vama tamo po spisku... i takvu situaciju imamo. Nije sankcionisan fudbaler ako se okrene i nešto kaže. Sve su predviđene sankcije i sve je dato diskreciono - kome, nekom policajcu da zaključi. Šta je posledica te njegove diskrecije - 60 dana zatvora. Da ne vređam sada, pošto smo ovim amandmanom predložili da se u stavu 1. brišu tačke 1), 4), 7) i 9), a stav 2. i stav 3. takođe da se brišu jer ništa ne znače. Pošto sumiram ovu raspravu, o ovom predlogu zakona, ja ne mogu da predložim predlagaču, pošto očigledno gospodinu Batiću nije prijatno da sedi ovde, da obrazlaže tuđi zakon. On je samo pro forme ovde da obrazlaže, međutim, video je i on ove pravne i mentalne nedostatke ovog zakona, pa je čovek jednostavno izašao, jer neće da se bruka. Ovaj zakon treba vratiti, ne samo zbog toga što je on u proceduri već godinu i nešto dana, nego treba da se vrati predlagaču, da uzme stenograme sa ovih naših sednica, da uzme stenograme sa sednica Odbora, i ako je moguće da u nekom roku uredi ovaj zakon da na nešto liči, jer, verujte, za ovako nešto nemamo pravo da dignemo ruku. Nemamo pravo da dignemo ruku, jer od ovog zakona ćemo imati mnogo više muka, tim pre što je ova oblast regulisana već i sada Zakonom o javnom redu i miru, Zakonom o okupljanju građana.Već postoje odredbe kojima je ovo poprilično regulisano, jer je svaka sportska priredba u suštini javni skup. Podleže obavezi prijave, obavezi obezbeđenja, određivanja redarske službe, obezbeđenja hitne pomoći, itd. Svi ste vi učestvovali i pravili ili organizovali neki miting, pa znate koje ste obaveze imali. Slične obaveze imaju i organizatori sportskih priredbi. Znači, već postoje neki propisi, a ako treba nešto da uredimo, dajte boljim zakonom da uredimo, a ne zakonom kojim idemo tri koraka unazad i legalizujemo, dozvoljavamo nekome da svoju samovolju sprovodi. Opasna je samovolja. Samovolju svakog pojedinca treba isključiti. Izvršna i sudska vlast je vezana zakonom i u Ustavu stoji - vezana - da bi pokazala tu organsku spregu da mora na nečemu da se zasnivaju njihove odluke. Mi ovde nemamo tu vezu. Imamo samo diskreciju, kako će ko da primeni. Molim vas, dok ne izvedemo pitanje odgovornosti za neke stvari koje su se desile na javnim skupovima, nemojte da običnom toljagom plašimo neku mečku. Povucite ovaj zakon iz procedure, neka skupštinska većina razmisli o ovome. Ovo je loš zakon, jer navijači, po pravilu, ne dele mišljenje onih koji smatraju da su klubovi njihovi.
Poslednji amandman na član 23. zajedno su podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Predstavnik Vlade u ime predlagača je prihvatio ovaj amandman. Odbor za odbranu i bezbednost jeprihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć, te je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, u ime predlagača nije niko prisutan, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima, a kako smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: -PREDLOG ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU PROTIV UČINILACA RATNIH ZLOČINA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević; Đorđe Mamula i Dragan Jočić; Dragan Todorović; Đura Lazić; Hranislav Perić; Joca Arsić; Rade Bajić; Rajko Baralić; Nebojša Jović; Dragan Jovanović; Ljubomir Mucić; Sreten Mitrović; Radojko Petrić; Dušan Cvetković; Branko Ružić; Golub Rajić; Jovan Todorović; Gordana Pop-Lazić; Zoran Krasić; Vjerica Radeta; Veroljub Arsić; Branislav Blažić; Branislav Vakić; Srboljub Živanović; Slobodan Janjić; Zlatan Jovanović; Nataša Jovanović; Petar Jojić; Stevan Kesejić; Ljubomir Kragović; Dragan Ljubojević; Lazar Marjanski; Dragan Pavlović; Milorad Mirčić; Vitomir Plužarević; Milovan Radovanović; Dragoljub Stamenković; i zajedno narodni poslanici Goran Cvetanović i Dragan Čolić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim sve ovlašćene predstavnike, predsednike i zamenike predsednika da dostave, ako to već nisu učinili, prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Vladan Batić, ministar pravde, želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Marković, po Poslovniku, izvinite, ministre, ne nego samo u prijavama za reč. Zahvaljujem. Izvolite. Ministar pravde u Vladi Republike Srbije gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Verujem da imamo izuzetno značajan zakonski akt na dnevnom redu parlamenta Republike Srbije. Mislim da na ovaj način pokazujemo da je država Srbija stasala da sama može da procesuira ratne zločine. Jednostavno moramo da eliminišemo neke hipoteke prošlosti, da prođemo kroz katarzu koja znači priznanje da su neki naši sunarodnici ili neki naši državljani u naše ime činili zločine, da takođe kažemo da je sve ono što se događalo sa Haškim tribunalom jedno nužno zlo, nešto što niko nije želeo, nešto što je dug iz prošlosti, nešto što je aktuelna vlast morala da prihvati birajući između dva zla, saradnju sa Haškim tribunalom ili dalju izolaciju, dalje sankcije. Birajući između pitanja sudbinenekolicine ili malog broja ljudi za određene postupke koji su činjeni ili nisu činjeni u prošlosti i u budućnosti svih građana države Srbije, mi smo, kao odgovorna vlast, morali da se opredelimo za ovo drugo. Dakle, Haški tribunal je nešto što je nametnuto, što nije niko želeo, što nije izraz ničije volje, simpatija ili ljubavi. Onaj ko vam ovo govori imao je dugu i neprijatnu prepisku, odnosno korespondenciju i konverzaciju sa Haškim tribunalom, sa glavnim tužiocem Haškog tribunala. Pitanje je da li smo kao država bili stasali da sami procesuiramo ratne zločine. Verujem da sada jesmo i da imamo kredibilan pravosudni sistem, da se sami uhvatimo u koštac sa tim nesrećnim hipotekama jedne ružne prošlosti. Naravno, u zakonu je navedeno da će se procesuirati svi zločini, bez obzira na nacionalnu pripadnost i bez obzira na bilo kakav nacionalni predznak i bez obzira na vreme i mesto kada su oni počinjeni na prostorima bivšeSRJ, pardon SFRJ, jer zaboravio sam kad je sve počelo. Dakle, ovo je nešto što je prihvaćeno i od predstavnika OEBS-a i Saveta Evrope i samog Tribunala, i verujem da će biti prihvaćeno sa razumevanjem od većine građana ove zemlje koji su imali rezerve, a moram vam reći da su ih imali i mnogi ljudi u vrhu aktuelne vlasti prema Haškom tribunalu i nekim manifestacijama koje su često asocirale da se tamo deli neka selektivna pravda. Bio sam jedan od glasnogovornika da je to tako. Mi ne možemo menjati odnose u međunarodnoj zajednici. Ne možemo uspostavljati svoja pravila ponašanja, nemamo snage za to. Mi ne možemo prkositi Evropi, ne možemo prkositi SAD-u. Probali smo, loše nam se vratilo. Mi moramo brinuti o budućnosti građana ove zemlje i pogotovo o mladim generacijama, o budućim naraštajima, kako oni ne bi svoju sreću i svoju budućnost tražili u belom svetu na nekim dalekim meridijanima. Moramo hvatati kopču sa Evropom i svetom. Moramo se vratiti u porodicu evropskih istorijskih i civilizacijskih naroda i država, tamo gde nam je mesto. Moramo pokazati da prihvatamo evropske standarde i da smo dorasli da budemo u toj porodici evropskih država i naroda. Upravo ovaj zakon treba da bude manifestacija takvog opredeljenja. Mislim da je ta tužna i nesrećna priča sa Haškim tribunalom praktično u nekoj meri bar privedena kraju, u pogledu podizanja nekakvih brojnih i budućih optužnica. Iskreno se nadam da ih neće biti, kao što se iskreno nadam da će aršini na tim terazijama pravde u Hagu biti isti za sve. Tamo se nalazi najviše ljudi koji su bili u vrhu političke vlasti u ovoj zemlji. Možda to ne misle svi, ali sam tražio da se tamo nađu i albanski ratni zločinci, Tači, Čeku i Haradinaj,za koje odgovorno tvrdim da su najveći ratni zločinci u Evropi posle Drugog svetskog rata i da se tamo nađe, recimo, Alija Izetbegović. Te razgovore vodimo, te razgovore lično sam vodio od momenta kada sam preuzeo mesto ministra pravde. Nije to pitanje samo da se neko nađe na optuženičkoj klupi Haškog tribunala i da odgovara za zločin. Mi moramo težiti nekoj univerzalnoj pravdi, jer za svaki zločin se mora odgovarati. Kao što je govorio Ulof Palme - teror je uvek teror, zločin je uvek zločin, pa i onda kada su učinjeni tobož u interesu nekih viših ciljeva i viših interesa. Dakle, to je ono što je naša zbilja i naša realnost sada. Zašto ovo pominjem? Ne samo, kažem, zbog njihove odgovornosti, negozbog reperkusija koje država može imati iz te odgovornosti. Ako se tzv. OVK ili UČK tretira kao nekakva vojska za nacionalno oslobođenje Albanaca na Kosovu, onda je i budućnost Kosova diskutabilna. Ako se tretira kao jedna teroristička organizacija koja je počinila brojne ratne zločine, onda ona ne može imati adekvatan kredibilitet. Identična je situacija po pitanju ratne štete na prostorima bivše BiH. Ne može samo jedna strana biti odgovorna, a druga tražiti realizaciju ratne štete. Da se vratim na teren onoga što je danas pred nama u parlamentu. Dakle, ovo je prihvaćeno sa razumevanjem od svih zvaničnika evropskih institucija. Nadam se i od naših građana. I, osluškujući sve ono što haški optuženici ili potencijalni optuženici govore, svi bi oni, ako već moraju da se suoče sa grehovima iz prošlosti, a moram da vas podsetim, nažalost, Haški tribunal je ustanovljen Rezolucijom Saveta bezbednosti UN, da Haški tribunal podrazumeva supremaciju njegovog zakonodavstva i njegovog postupanja nad nacionalnim zakonodavstvom i nad nacionalnim pravosuđem. To su determinante, to su parametri, sviđalo se to nama ili ne. Sada se stiče mogućnost da sa punim kredibilitetom mi procesuiramo ratne zločine. Imaćemo, i to ovaj zakon predviđa, posebno tužilaštvo za ratne zločine, imaćemo posebno odeljenje Okružnog suda u Beogradu za ratne zločine, posebnu pritvorsku jedinicu, posebnu službu MUP-a za gonjenje i istraživanje ratnih zločina. Nadam se da ćemo po aršinima pravde koje ćemo mi kreirati i sa tim potencijalnim zločinima i njegovim počiniocima izaći na kraj pred licem javnosti, po našoj proceduri i po našim zakonima. To je nešto što je neminovnost, jednostavno, nije bio ničiji hir, ničija samovolja, nego jednostavno pitanje krajnje nužde. Onaj ko voli Hag, neka mu bude u kući. Nadam se da ćemo usvajanjem ovog zakona pokazati svojim građanima i svetu i Evropi da smo prošli kroz tu katarzu i da ćemo se sa svim problemima kao odgovorna država i odgovorna vlast sami suočavati. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Zakonodavnog odbora ili Odbora za pravosuđe? (Ne.) Da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, poslanička grupa SSJ. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč?
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno se ide na to da svi Srbi koji su bili učesnici rata i svi koji budu bili na nekoj fotografiji sa puškom u ruci, odu u Hag, odnosno da im se sudi ovde u Beogradu. SSJ je predlagala da ukoliko postoji ratni zločin, da se svima sudi ovde u Srbiji i da se ovde vrše procesi. Mi smo jedina država na svetu, dame i gospodo, čije kompletno bivše političko, vojno i policijsko rukovodstvo se nalazi u Hagu! Da li smo mi to vodili osvajačke ratove, i kako su svi ti ratovi počinjali? Umesto da se danas ovde raspravljao problemima, kao što su žetva, suša, štrajkovi - sutra se očekuje 100.000 ljudi u Beogradu, nezadovoljnih radnika, 950.000 ljudi ne radi u Srbiji, 200.000 ljudi maja meseca nisu primili plate, penzije su smanjene, a narodnim poslanicima povećane plate za 15% - mi danas razgovaramo, dame i gospodo, o sudu koji će biti formiran u Srbiji, da svi oni koji su učestvovali u ratu budu ovde osuđeni. S druge strane, ja se sećam šta je govorio gospodin Batić, da je on tražio da se Šiptari, Albanci uhapse, ali je to ostalo slovo na papiru. Do dana današnjeg, Albanci niti su formirali sud, niti su nekog Albanca, Šiptara isporučili, osim da ga je UNMIK i KFOR uhapsio. Ne znam koliko to naša Vlada i naš DOS ima obaveza prema tim ljudima u Evropskoj zajednici i prema Hagu, i šta smo mi to dobili. Šta je to ratni zločin i genocid? Ko je doživeo ratni zločin i genocid? Srbi. Da li je ratni zločin kada se bombarduje RTS? Da li može državna televizija da ne radi za vreme rata, i dajte mi jedno sklonište gde može emisiona tehnika da se sakrije, a da radarski sistemi NATO pakta ne pronađu tu televiziju. Da li je genocid, odnosno ratnizločin kada se bombarduje voz u Grdeličkoj klisuri; da li je ratni zločin kada se bombarduje most u Varvarinu na pravoslavni praznik, pa kada su se ljudi vratili ponovo poginuo je veliki broj mladih ljudi na mostu. Da li je to ratni zločin? Šta je genocid? Genocid je kada se jedna nacija protera sa jednog prostora na drugi prostor. Ko je doživeo genocid? Srbi. Koliko Srba se vratilo u Hrvatsku,Bosnu, na Kosovo i Metohiju? Veoma mali procenat. Hajde da se podsetimo, pošto je to najtazije,na Kosovo i Metohiju je došlo 200.000 Šiptara, Albanaca iz Albanije, koji nikada nisu živeli na Kosmetu. Šta je sa onima što su ubijali srpski narod? Mi sada formiramo sud da osudimo sve one koji su ratovali. Vama je lako, gospodo iz DOS-a, vama koji ste pobegli za vreme rata, a moj sin je bio u vojsci 106 dana više za vreme rata. Lako je vama koji ste pobegli iz zemlje. Tamo ste pozivali NATO pakt da nas bombarduje, a šta je sa onima koji su mobilisani? Da li je neko smeo da odbije vojni poziv koji je dobio da mora da ide da brani zemlju? Zna se šta sa onima koji su bili u zemlji i odbili poziv, idu u zatvor. To je najveća nacionalna sramota od kada Srbija postoji, to što radite vi iz DOS-a. Neko će vas kleti zbog toga. Bog gleda šta vi radite. Pustile ste 1900 Šiptara. Smejte se, smejte se, gospodo iz DOS-a. Predsedniče Odbora za poljoprivredu, smejte se, umesto da ste tražili ovde da se borite za poljoprivredu, vi se smejte. Pustile ste 1950 Šiptara iz srpskih zatvora. Ovde čitam u jednoj tački zakona, poseban zatvor se pravi za ratnezločince i Srbe koji žive u Srbiji. Šta je sa tim ljudima koji su bili u tim zatvorima? Da, oni su šverceri, oni su prodavali mobilne telefone, prodavali cigarete, a ovi drugi koji su branili srpski narod, to su ratni zločinci. Oni treba da idu u Hag, odnosno da im se sudi ovde u Srbiji. To je sramota šta se radi! U jednoj tački ovog zakona, u članu 4. se pominje da treba da se formira sud u Srbiji. Hrvatska je to uradila na vreme. Zaštitila je one koji su ubijali Srbe u Hrvatskoj, a sada su ih oni navodno osudili. Kada se bude Srbija osudila da plati kompletnu ratnu štetu, oni će od svoje vlade biti amnestirani. Nije problem što će neki pojedinac da bude u zatvoru, ali jeproblem što će naša unučad morati da plati kompletnu ratnu štetu koja je načinjena. Da li vidite šta se govori u Hagu? Tamo ne kažu Slobodan Milošević je pucao u Bosni, u Hrvatskoj, na Kosovu i Metohiji, nego kažu vojska, policija. Vojsku i policiju čini srpski narod. Sada mi hoćemo da prikažemo da smo mi krivi za sve što se desilo na prostoru bivše Jugoslavije. U članu 7, dame i gospodo, kaže se da svedoci mogu da budu i oni koji nisu trenutno na prostoru Srbije. Znači, oni koji se nalaze na Kosmetu, Albanci, oni koji se nalaze u Hrvatskoj, Hrvati, odnosno Muslimani, a da li ćemo mi da radimo po principu kao što to radi Haški tribunal. Da li ćemo raditi po tom principu? Dalje, zaštićeni svedoci. Kakvi zaštićeni svedoci, nije ovo organizovni kriminal. Nema zaštićenih svedoka, kada je u pitanju ratni zločin. Neka izađe taj da vidimo i da kaže da je Mika počinio ratni zločin, ali zaštićeni svedok dobije ogromnu sumu para, ima svoj automobil itd, kao što to radite ovde ovih dana tako što potkupljujete ove poslanike. Ovo nije narodna volja. Ova skupština nije legitimna. Ova skupština ne predstavlja narodnu volju. Narodna volja nije da vi vladate sa Banetom Ivkovićem iz SPS-a, jer on je navodno iz Socijalističke narodne stranke. To nije narodna volja. Glasači Socijalističke partije, stranke srpskog jedinstva, Srpske radikalne stranke su bili protiv DOS-a i ne možete vi sada da ubedite narod Srbije da vi imate većinu, a ovaj zakon ćete izglasati i biće većina u ovoj skupštini. Zašto ne raspišete izbore? Sve ove zakone, ne menja se ništa, sve je isto, samo njega nema. Mnogo je gore. Vi ne idete u narod, vi ovim vašim anketama želite daubedite građane kako dobro žive, a građani vrlo dobro znaju kako žive. Tako da, dame i gospodo, ukoliko se ovaj zakon usvoji, svedoci će biti Šiptari, Hrvati, Muslimani, da pričaju o Srbima, a dajte mi jednog Šiptara da će svedočiti protiv nekog svog koji je činio ratne zločine na Kosovu i Metohiji. Nema nijednog. Nijednog nisam video. Poseban zatvor za Srbe, a iz tih zatvora su otišli svi Šiptari; a svi oni koji su učesnici rata, još ne daj Bože ako se bave politikom, ne moraju da budu predsednici stranaka, dovoljno je da budu predsednici mesnog odbora, ukoliko ima neka fotografija da su branili srpski narod, oni će otići u taj zatvor, odnosno sudiće im se. Ovaj sud neće biti sud pravde. Ovaj sud će potvrditi tužbu Hrvatske i Bosne, što je tužila Srbiju, i ovaj sud će dati legitimitet Haškom tribunalu, koji je napravljen samo za Srbe. Onaj ko digne ruku i onaj ko glasa za ovaj zakon, on je protiv srpskog naroda.
Za reč se javio ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi ovde ili ne želimo da se čujemo ili nećemo da se čujemo. Upravo je sve obrnuto od onoga što je rekao gospodin Dragan Marković. Prvo, ovo nije zakon samo za Srbe. To sam objasnio. Kada se pročita, vidi se. Drugo, ovaj zakon je upravo za to da se sudi ovde, a ne pred Haškim tribunalom. Treće, ovo nije zakon protiv svih pripadnika Jugoslovenske narodne armije ili snaga policije, nego zakon za proterivanje ratnih zločinaca. Oni koji su učinili ratne zločine, obrukali su hiljaduvekovnu istoriju, pre svega, srpskog naroda. To je nešto što nije bilo zapamćeno u našoj viteškoj istoriji. To je tako. Ali, pitanje je, kada se kritikuje zakon, dajte alternativu. Pokušali smo da demonstriramo lažni prkos, inat, da ratujemo sa celim svetom. Koji je efekat toga? Izgubili smo suverenitet na Kosovu i Metohiji. Da se na vlasti zadržao bivši režim, mislim da bismoimali državni praznik - dan pobede nad NATO-om na Kosovu i Metohiji. Apsolutno sam siguran. Proglasili bi, kao nebrojeno puta do sada, svoje poraze za pobede. Dakle, hajde da budemo realni. Šut s rogatim ne može, mi smo u odnosu na situaciju u međunarodnoj zajednici jednostavno ono što narodna pesma kaže "Sirak tužni među vihorove". I, ne vrede demagoške parole, priče o poslaničkim mandatima, a kad je Administrativni odbor, u kome DOS čini većinu, predlagao da mandati pripadaju koalicijama, neki su ustali protiv toga i rekli neka odluči Ustavni sud. Odlučio je Ustavni sud, sad ne valja ni odluka Ustavnog suda. Ne znam šta valja. A, što se tiče izbora, bili su pre neki dan izbori u Ćićevcu, birači su pokazali kakva je njihova stvarna volja i sve se lepo vidi i sve se zna.
Pošto su po Poslovniku sada na redu predsednici i ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, a najmanje vreme je 10 minuta, određujem pauzu. Rad nastavljamo u popodnevnom delu raspravom u načelu u kojoj učestvuju predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Hvala. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje identifikacione kartice u elektronski sistem za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Đorđe Mamula (nije prisutan). Posle njega je narodni poslanik Miloš Lukić. Narodni poslanik Miloš Lukić traži dodatno vreme za koncentraciju zbog zauzetosti na ustavnoj potkomisiji i biće mu dozvoljeno. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, umesto narodnog poslanika Miloša Lukića, a posle njega narodni poslanik Ljubodrag Grbić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ neće podržati Predlog zakona koji je danas pred nama iz principijelnih razloga. Naime, u postojećem Krivičnom zakonu Republike Srbije obuhvaćena su i dela koja treba da se procesuiraju, kako vi to kažete, po Predlogu ovog zakona. Smatramo da su postojeći državnih organi, odnosno javna tužilaštva i okružni sudovi koji postoje širom Republike Srbije dovoljno sposobni da procesuiraju sve one koji budu optuženi za ratne zločine. Međutim, ono što rukovodi poslanike SSJ da ne glasaju za ovakav predlog zakona, pored ovih procesnih primedbi, jeste i to što mi postavljamo pitanje da li mi u Republici Srbiji uvek treba, kako to narod kaže, da trčimo ispred rude? Da li samo mi, od država nastalih na teritoriji bivše SFRJ, treba da imamo ovakav poseban zakon i da li to znači da mi na ovaj način priznajemo da su samo pripadnici srpskog naroda činili ratne zločine? To ne znači da mi iz SSJ smatramo da oni koji su činili ratne zločine treba da ostanu nekažnjeni, ali moram u svojoj diskusiji da istaknem jedan primer - da li je ratni zločin i šta je to ratni zločin ako su, recimo, pripadnici neke od jedinica, da li teritorijalne odbrane, da li milicije, da li regularne vojske, koji su bili napadani iz neke kuće, iz nekog objekta, škole, bolnice itd. i gde su ginuli njihovi drugovi, u osvajanju tog objekta odakle je pucano na njih primenili sva raspoloživa sredstva i uništili takav objekat, a u tom objektu su se nalazile žene, deca itd? Sigurno da će to biti tretirano kao ratni zločin jer su ubijene osobe koje nisu pripadnici tih oružanih snaga koje su napadale oružane snage Srbije. Da li je neko mogao da zna da se u tom objektu nalaze žene, deca, bolesni itd? Kad na ta pitanja, gospodo koja predlažete ovakve zakone i procesuiranje ovakvih ratnih zločina, odgovorite, onda možete da očekujete od poslanika SSJ da vam daju podršku i da glasaju za ovakve predloge zakona. S druge strane, dajte mi primer da su u Sloveniji, Hrvatskoj, Makedoniji, Bosni i Hercegovini ili na Kosovu i Metohiji formirani ovakvi sudovi, ovakva tužilaštva ili da je donet ovakav zakon. Kad izađete sa ovakvim činjenicama i kada nas ubedite da u ovakvim državama postoje ovakvi zakoni i da će biti procesuirani oni koji su ubijali neobučene srpske vojnike, srpsku nejač, žene, decu itd, onda možemo da vam damo podršku da ovakav zakon bude usvojen i da bude primenjen na teritoriji Republike Srbije. U protivnom, ne možemo vam dati. Nemojmo da se povinujemo svemu onome što traže moćnici na čelu sa SAD. Vidite šta nam traže sada, da potpišemo bilateralni sporazum sa njima, da njihovi građani budu zaštićeni. Ucenjuju nas na sve moguće načine. Mi iz SSJ pitamo da li su građani SAD nadljudi, da li oni treba da budu zaštićeni u svakom pogledu, da oni ne odgovaraju za krivična dela za ratne zločine itd. S druge strane, procesno gledajući, mi smo dali samo jedan amandman na ovaj zakon, smatrajući da pored javnog tužioca koga bira Narodna skupština Republike Srbije i njegove zamenike treba da bira Narodna skupština Republike Srbije, na predlog javnog tužioca. Mislimo da ništa manje značajna funkcija nije funkcija zamenika javnog tužioca, čak mislimo da je mnogo značajnija, jer upravo su oni ti koji prikupljaju dokaze. Ne može da prođe jedan dan da nas vi ne bombardujete sa nekim novim izrazima, pa ste nam već i glavu probili sa ovim "procesuiranjem". Ne znamo više šta to znači. Valjda su se vodili sudski procesi i ranije, pa to nije bilo procesuiranje, nego su to bili sudski postupci u postupku optužbi, dokazivanja, donošenja presuda, žalbi, donošenja konačnih presuda itd. Jedno vreme, oko dve godine ste nas zamajavali sa onim transparentnim radom, a sada nas zamajavate oko dve godine sa procesuiranjem. Ne znam šta ćete dok ste na vlasti, ali valjda ćete vrlo brzo otići sa vlasti, izmisliti još da biste mogli da nas zamajavate u vezi sa time. Iz svega navedenog i rečenog Stranka srpskog jedinstva sigurno neće podržati ovaj predlog zakona, a vama - koji ćete glasati za ovaj zakon na kraju poručujem, stanite ispred svojih naslednika pa im objasnite sutradan zašto ste glasali i zašto ste podržali ovaj zakon koji je sigurno štetan za sve građane Srbije, a posebno za pripadnike srpskog naroda.
Pre nego što dam reč predsednicima, odnosno predstavnicima poslaničkih grupa koji su se javili za reč, podsetiću vas na član Poslovnika 136. stav 1. koji, kao i u slučaju rasprave u pojedinostima, određuje redosled kojim se učestvuje u načelnoj raspravi i molim vas da sledeći put predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa zainteresovani za raspravu u načelu budu prisutni u sali kada im po Poslovniku sleduje pravo na reč. Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS, a zatim narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
S obzirom da je Poslovnikom predviđeno dva puta po deset minuta za šefove poslaničkih grupa ne bi bilo tako predviđeno da mora odjednom da se koristi, tako da očigledno možemo da se javimo još nekada u toku rasprave, a ne samo na početku. To je nešto što je za nas potpuno prihvatljivo i normalno, ali da se vratimo na Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. S obzirom da je Demokratska stranka Srbije uvek insistirala na tome da Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom mora da bude nešto što bi bilo prihvaćeno da bi se ta saradnja odvijala zakonito, smatramo da suđenje za ratne zločine treba pre svega početi u našoj državi, jer mi sami treba da raskrstimo sa onim našim državljanima koji su u svoje ime, a ne u naše, činili ratne zločine. Mi smo smatrali uvek da oni koji su kršili norme međunarodnog prava, ratnog prava, moraju da odgovaraju, i to ne u Hagu nego ovde kod nas, u Srbiji. Smatramo da oni koji su protiv ovog zakona u stvari podržavajuHaški tribunal i to da našim državljanima bude suđeno tamo. Smatramo da između dva loša rešenja treba izabrati ono koje je manje loše i koje je više u korist ne samo građana već i države Srbije, a to je da se učiniocima ratnih zločina sudi ovde, jer će naši sudovi svakako biti pažljiviji i bolje će ispitati sve okolnosti, sa jedne strane, a sa druge strane, kazne pred našim sudovima su daleko blaže nego kazne pred Haškim tribunalom. Ako se uzme da su kazne pred našim sudovima one koje su postojale u vreme izvršenja krivičnog dela, a to je maksimalna kazna zatvora od 20 godina kao zamena za smrtnu kaznu, nešto što je daleko blaže nego što postoji pred Haškim sudom i što je dobro za državu i bolje za građane kojima će eventualno biti suđeno za ratne zločine. Zato je Demokratska stranka Srbije smatrala da je još ranije trebalo doneti ovakav zakon, pokazati dobru volju da se sarađuje sa Hagom, ali dvosmerno, ne samo tako što će da se isporučuju građani od braće Banović pa do svih ostalih, već da jednostavno saradnja sa Haškim tribunalom bude dvosmerna u razmeni dokaza, u razmeni svih stvari koje mogu da doprinesu da se svi koji su optuženi za ratne zločine izvedu pred lice pravde i odgovaraju zato što su činili ratne zločine. Demokratska stranka Srbije je na tome uvek insistirala i smatrala da je bolje nekome suditi u našoj državi i da će tada imati mnogo pravičnije suđenje nego u Haškom tribunalu, i da se na taj način može zaštititi država. To kažem jer smo neretko svedoci da u Haškom tribunalu neko pokušava da optuži celu državu, ceo narod da je bio genocidan, da je država bila genocidna, tako da je ovo upravo način da se to izbegne i da zaštitimo građane i državu i da našim građanima, koji će odgovarati i koji moraju da odgovaraju za zločine koje su činili, ako su ih činili, sudimo ovde. Ovaj zakon sam po sebi je jedan tehnički zakon koji reguliše najopštije postupak nadležnih državnih organa protiv učinilaca ratnih zločina, ali tu se mogu staviti primedbe. U članu 2, gde se reguliše nadležnost ovog suda ne podrazumevaju se zločini protiv čovečnosti, zločini predviđeni članovima 3. i 5. Statuta Haškog tribunala, i ako bi ovo ostalo ovako mi bismo najteža krivična dela protiv čovečnosti jednostavno izuzeli iz naše odgovornosti i direktno prepustili Haškom tribunalu. Možda je namera predlagača ovog zakona da provuče da se za najteža krivična dela ne sudi ovde, već da tu ostane i dalje isključivo nadležan Haški tribunal. Mi smo podneli jedan upozoravajući amandman da mora da se ostavi mogućnost da se za najteža krivična dela sudi upravo u Srbiji i da se ne izuzme nadležnost srpskih sudova u ovim stvarima, jer je to suprotno, i ako govorimo o saradnji sa Haškim tribunalom onda treba svakako i ovo uvrstiti. Mi se za to zalažemo, takav amandman imamo i mislimo da se ovo mora prihvatiti, jednostavno da bi kroz jednu punu, stvarnu nadležnost ovog suda učinili to da on bude nadležan za sve zločine i na taj način da učinimo još jedan korak da našim državljanima mi sudimo. U članu 3. krajnje je nedefinisano na koga se ovaj predlog zakona odnosi. Mi smo predložili da se ovaj predlog zakona odnosi na državljane ne samo sa teritorije Srbije i Crne Gore, već na sve državljane sa teritorije bivše SFRJ. Ovo pre svega mora da se odnosi i država mora da ima mogućnost da sudi i za ratne zločine nad Srbima u Hrvatskoj, Bosni i naravno nad Srbima na Kosovu. Onaj ko pokušava da napravi sud koji bi sudio samo Srbima i koji bi izuzeo nadležnost ovog suda za teritoriju bivše SFRJ, pokušava da jednostavno napravi neki truli kompromis sa nekim okolnim državama kako bi jednostavno izuzeo njihove državljane koji su se ogrešili prema našim državljanima i prema Srbima koji su živeli u Hrvatskoj i Bosni. Našim predlogom amandmana otvaramo mogućnost za krivično gonjenje svih počinilaca sa teritorije bivše Jugoslavije, kako bi jednostavno svi ostali koji su činili ratne zločine nad Srbima, a naročito u Krajini i u Bosni, bili izvedeni pred lice pravde. To je ono što je naš interes i čime moramo da se bavimo u narednom periodu. Pored toga što moramo da one koji su navodno u naše ime činili zločine izvedemo pred lice pravde, moramo to da uradimo i sa onima koji su to radili našim sugrađanima, koji su to radili Srbima u Krajini, Bosni i na Kosovu. Njih niko ne sme da amnestira od odgovornosti. Ako će ih amnestirati od te odgovornosti neko u Hagu zato što nema dovoljno mesta, ako će kao u Hrvatskoj za zločine u Splitu ili na drugim mestima ti ljudi biti amnestirani od odgovornosti, mi to ne smemo da učinimo, niti smemo to da zaboravimo. Zato mora da se otvori nadležnost ovog suda za državljane sa teritorije bivše SFRJ kako bi Srbi mogli sebe da zaštite i kako zločini protiv Srba ne bi bili zaboravljeni. Ovo jednostavno mora ovako da se uradi. Oni koji budu protiv ovoga pokazaće očiglednu nameru da se ovaj tribunal iskoristi za suđenje samo za naše zločine, što mislim da nije dobro, jer nisu samo naši činili zločine, već je toga bilo na svim stranama i o tome se mora voditi računa. Naročito se mora voditi računa da se Albanci koji su činili i dalje čine ratne zločine prema Srbima na Kosovu izvedu pred lice pravde, da se otvori mogućnost, kroz saradnju sa UNMIK-om, da oni budu isporučeni Srbiji i da se njima sudi u Srbiji. To je nešto što bi moralo da bude prioritet ovog suda i ovog tužioca kada bude počeo da radi. Ovim zakonom, što je pomalo sporno i uopšte u teoriji prava, formira se nešto posebno. Smatramo da postojeće tužilaštvo, postojeći sudovi i postojeća policija mogu u ovom postupku da postupaju i da nije potrebno do kraja osnivati sve posebno. Ako se predlagač zakona, Vlada Republike Srbijeodlučila da formira posebno tužilaštvo, u redu, videćemo koliko će biti efikasno. Nije moralo, moglo je da se radi i sa postojećim organima i jednostavno da se postojeća procedura primenjuje. Ima puno nejasnih odredbi koje možda govore da se sužava krug ljudi koji treba da budu izabrani za tužioca; to vidite u članu 5. gde se kaže - za tužioca za ratne zločine može biti izabrano, a za njegovog zamenika postavljeno, lice koje ispunjava uslove za izbor za okružnog javnog tužioca i poseduje visok moralni ugled, nepristrasnost i značajno iskustvo u oblasti krivičnog prava. Visok moralni ugled je krajnje relativna kategorija i nešto što je za vas visok moralni ugled ne mora da bude za njih. Za nekog je odlazak u Šilerovu visok moralni ugled, kada to radi da bi radio nešto drugo. Kada to uradi neko drugi, onda je to krivično delo. Znači, to su relativne kategorije, visok moralni ugled. Zato ova odredba, po meni, nije najsrećnije rešenje i ona će tu služiti, verovatno, da bi se neki potencijalni kandidati diskreditovali, kao i nepristrasnost i značajno iskustvo u oblasti krivičnog prava, i dalje nastavlja - prednost u izboru, odnosno postavljenju imaju lica koja poseduju znanje i iskustvo u oblasti međunarodnog humanitarnog prava i ljudskih prava. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih deset minuta? ) Da. Ovakvo iskustvo, nažalost, poseduju samo oni koji su bili u nevladinim organizacijama i koji su pohađali razne kurseve koje su organizovale međunarodne organizacije. Tu se dalje sužava krug ljudi, pa da li će to biti Sonja Biserko ili Nataša Kandić, možda, pošto su one najbolji poznavaoci humanitarnog prava, ili neko drugi. Mislim da su ove odredbe, ove kvalifikacije - visok moralni ugled, nepristrasnost i značajno iskustvo u oblasti krivičnog prava, međunarodnog humanitarnog prava - kategorije koje jednostavno ne treba da budu prisutne kada se biraju ovako značajni tužioci. Ako postoje opšti uslovi, to je nešto što je opšte za sve. Ovi posebni kriterijumi, koji su relativni i podložni oceni onih koji treba da odlučuju ko će biti postavljen, jesu nešto što će se koristiti da bi se neko diskvalifikovao, verovatno i zbog političke ili neke druge pripadnosti i da bi se miljenici, kao u slučaju nekih drugih, postavljali na važna mesta, da li je to kao Sonja Brkić ili neko drugi, ali jednostavno da bi se ljudi sa krajnje spornim kvalifikacijama, ali sa "iskustvom" u oblasti humanitarnog prava, postavljali na ovo mesto. Od ovog tužioca će mnogo zavisiti i uopšte zavisiće način rada ovog tribunala, da li će da sudi samo Srbima ili će se ovo posebno odeljenje pri Okružnom sudu ili ovaj sud ili ovo tužilaštvo pozabaviti i zločinima koje su drugi činili. Plašim se da mi kao Srbi, i mi kao država Srbija i mi kao Narodna skupština Republike Srbije to ne smemo da zaboravimo, preko toga ne smemo da pređemo. Naravno, ima i onih koji su spremni da to zaborave, pređu preko toga, naročito one države koje su počele da sude, recimo Hrvatska, svojim građanima za ratne zločine nad Srbima, pa se sve to pretvori u jednu sprdnju, kao što je bilo poznato suđenje za ratne zločine u luci "Lora" u Splitu, gde su maltene beznačajne kazne izricane Hrvatima koji su na najmonstruozniji način mučili i ubijali crnogorske rezerviste. To je nešto što ne sme da ostane zaboravljeno i preko čega mi ne smemo da pređemo i zato će ovaj sud i ovo tužilaštvo imati posebnu ulogu u narednom periodu. Ono što se opet uvodi, uvodi se posebno odeljenje MUP-a koje će se baviti samo ovim poslovima. Pri Okružnom sudu se obrazuje veće za ratne zločine. Uvodi se posebna pritvorska jedinica. Neko očigledno ima nameru da napravi neki srpski Ševeningen i na taj način možda da žigoše neke ljude. Mislim da jednostavno ove posebnosti koje uvodite treba da posluže da bi se nova finansijska sredstva, kroz stvaranje tih posebnosti, oprala. Predviđeno je 212 miliona dinara za ovo, obezbeđene su pare iz donacija za ovo i plašim se da će upravo te posebnosti omogućiti mnogima da kroz privilegovane firme te pare kanališu ka svojim stranačkim ili nekim drugim prijateljima, i to nije dobro. Jednostavno, ne treba koristiti ovaj način za zloupotrebu donacija i budžetskih para, već treba u redovnim zatvorima bez posebnog odvajanja i kroz redovne organe, koji bi se bavili možda ovim poslovima, rešiti ova pitanja. Treća ozbiljna primedba poslanika Demokratske stranke Srbije na ovaj zakon, odnosi se na članove 14. i 15, gde se kaže - ako nije moguće obezbediti prisustvo svedoka ili oštećenog na glavnom pretresu, njihovo saslušanje može se vršiti putem videokonferencijske veze. Od ovoga se odustalo čak i u Hagu. Čak i u Haškom tribunalu su odustali od ovakvog rešenja video konferencijske veze. Oni imaju program zaštićenih svedoka, ali video konferencijske veze više ni tamo nema. To se pokazalo kao loše i kao sredstvo za nameštene svedoke. Zašto nekom u Srbiji treba video konferencijska veza? Zašto država Srbija ne može da obezbedi sigurnost čoveka koji treba da svedoči pred našim sudom? Da li je ova država toliko slaba, loša i neodgovorna da ne može da zaštiti jednog svedoka, ili je možda namera da razne žrtve zločina iz Bosne svedoče protiv naših državljana ovde, putem video konferencijske veze, ili šta drugo? Da se opet pojavljuju silovane, ove i one, kako bi se ovde vodili montirani postupci, kao što ih ima u Hagu. Mislim da ne bi smelo da bude namera zakonodavca, s obzirom da ovakvo rešenje ne postoji u međunarodnom zakonodavstvu. Postoji putem međunarodne krivično pravne pomoći, konferencijska veza u nacionalnim zakonodavstvima ne postoji. Član 15. galsi - na obrazloženi predlog zainteresovanog lica, sud može odlučiti o zaštiti ličnih podataka svedoka ili oštećenog. Ako se video konferencijska veza dovede u vezu sa članom 15, gde se mogu zaštititi podaci oštećenog ili svedoka, znači, putem video konferencijske veze će vam svedočiti neko ko će biti skremblovan, još tamo gde svedoči... Uzmimo na primer da neka žrtva iz Hrvatske svedoči skremblovano putem video konferencijske veze, tako da optuženi neće moći ni putem video konferencijske veze da vidi svedoka ili oštećenog, jer će biti skremblovan, a on neće biti u mogućnosti da sazna njegovo ime. Ovo je sa pozicije krivičnog procesnog prava i opšte rimskog prava, koje je uvelo svedočenje i ističe posebni značaj vizuelnog kontakta svedoka i optuženog, nešto što je potpuno neprihvatljivo i nešto što nigde ne postoji. Doći ćemo u situaciju da nam svedoči neko skremblovan, stotinama ili hiljadama kilometara daleko, a da ne znamo identitet tog lica. Šta je ovo drugo nego nameštanje svedoka ili montirani procesi? Ovo jednostavno ne sme ovako da stoji. U zakonodavstvu Bosne i Hercegovine jesu posebno regulisani statusi svedoka, odnosno postupak zaštite svedoka i tačno se kaže kako i kome su dostupni podaci zaštićenih svedoka. Oni su dostupni oštećenom, oni su dostupni i optuženom, jer taj mora da zna ko ga tuži, da bi mogao da se odbrani od onoga što ovaj svedoči i da pruži kontraargumente, a ne da on ne zna niti identitet, niti da može da ga vidi, s obzirom da će to lice biti zaštićeno, odnosno neće biti i još da svedoči putem video konferencijske veze. Od toga se odustalo i ovoga nema ni u jednom zakonodavstvu, niti nacionalnom niti međunarodnom. Haški tribunal je od ovoga odustao. Ne znam koja je namera zakonodavca da ovo stavlja kod nas. Mi smo predložili amandman da će se o načinu zaštite svedoka doneti poseban zakon u određenom roku, kako bi ovo moglo da funkcioniše. Ovako mi otvaramo mogućnost za montirane procese. Zaštićeni svedoci iz Hrvatske i Bosne ne uvode se da bi neko od građana Srbije svedočio za ratne zločine nad Srbima. To mora da nam bude jasno. Zato je važno da se ovde posebna pažnja posveti ovom delu i da se isključi ova mogućnost. Ovim zakonom predviđene su posebne zarade i sve ostalo, što zbog ozbiljnosti i odgovornosti posla može da bude prihvatljivo. S obzirom da je ovde predviđen takođe veliki budžet i planiraju se sredstva iz donacija i neko na zapadu će biti vrlo raspoložen da opremi posebne zatvorske jedinice, posebna odeljenja i posebna tužilaštva, s obzirom da su donacije koje su stizale u Ministarstvo pravde išle nekim sumnjivim tokovima, da je sindikat zaposlenih u sudskoj upravi više puta isticao da se ne zna gde su pare od grčkih donacija, milion i po dolara i neke druge donacije. otvara se mogućnost za nove zloupotrebe, za nova nameštanja poslova. Treba voditi posebno računa o tome kako će se trošiti ova sredstva. Ovaj zakon jeste prihvatljiv i on mora da bude donet, s obzirom da bi se tada država Srbija tačno odredila i prema Haškom tribunalu i prema našim državljanima, jer sigurno će ona bolje u postupcima za ratne zločine postupati prema našim državljanima nego Haški tribunal. Ovo je mogućnost da mi zaštitimo državu od optužbi kojih je bilo - da je ceo srpski narod genocidan i da je cela država učestvovala u ratovima. Jednostavno, DSS će podržati ovaj zakon u načelu. Podneli smo amandmane koji popravljaju tekst zakona i čine ovaj zakon mnogo boljim za državu. Očekujem da ovaj zakon bude usvojen i da se Srbija odredi prema suđenju za ratne zločine u svojoj državi i na taj način najbolje pokaže da je zrela da kao država odgovorno gradi institucije i da na taj način bude jedan ravnopravan član međunarodne zajednice.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz razloga za donošenje zakona po hitnom postupku, mi, srpski radikali, videli smo razlog za donošenje ovog zakona. U obrazloženju predlagač, Vlada Srbije, kaže da nam predlaže donošenje ovog zakona po hitnom postupku radi poboljšanja saradnje sa Međunarodnim tribunalom za gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava, počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine. Pa, da počnemo hronološki. Doneli ste, prvo, Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, za koji je ovde ministar rekao da je realnost i da, jednostavno, šut sa rogatim ne može i da smo morali da ga donesemo. Pre toga, isporučen je Milošević, bez zakona. Juče smo čuli da je ključnu ulogu u tome imao Čedomir Jovanović, ali smo čuli od ministra Batića da je Koštunica o svemu bio i te kako dobro upoznat. Mislimo da su juče i jedni i drugi bili u pravu. Posle toga, izmenjen je onaj ključni član 39. Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom, koji je prvobitno garantovao da će se isporučivati samo oni koji se nalaze na haškoj optužnici, a protiv kojih je već podignuta optužnica. Nakon izmene tog člana 39. videli smo da je moguće isporučivati bezbroj ljudi, onoliko koliko Haški tribunal bude potraživao. Nakon toga, iskukali ste i izmolili hašku optužnicu protiv Vojislava Šešelja. Vojislav Šešelj je otišao u Hag da se suprotstavi tom tribunalu. Sada, Karla del Ponte ne zna šta će sa Miloševićem, a još manje zna šta će sa Šešeljem i traži od vas da ovde osnujete, u zemlji, sud koji će suditi nekim ratnim zločincima i time ostaviti nama samima da dokažemo pred svetom da smo mi Srbi zločinci i da smo genocidan narod. Ako je neko i počinio ratni zločin, ne sporim da je to moguće, to je individualni čin. Sigurna sam u to da niko ni u vojsci, ni u policiji nije izdavao naredbe da se zločini čine. Dakle, moguće je da takvi slučajevi postoje i do sada, po važećem Krivičnom zakonu moglo je da se sudi za ratne zločine za sva dela iz glave DžVI Osnovnog krivičnog zakonika. Imate do sada dvojicu koji su osuđeni za ratne zločine u Prokuplju. Viši sud im je čak i pooštrio kaznu. Imate, koliko smo upoznati, u akciji "Sablja" uhapšenu dvojicu koja se nalaze u Novom Sadu, a koji se terete da su počinili neke ratne zločine u Ovčari. Postavlja se pitanje, koliko još mislite da ima ratnih zločinaca kada predlažete donošenje ovog zakona, kada tražite da se osnuje sud za počinioce ratnih zločina, specijalni javni tužilac za ratne zločine i sve ono što je u zakonu još predviđeno od organa i organzazcija koji će učestvovati u istražnim radnjama i u samom suđenju. Ne verujem da biste to učinili ukoliko ima dvoje, troje, petoro ljudi. Verovatno znate koliko ljudi morate da osudite za ratne zločine. Karla del Ponte sama kaže da ima još 17 optužnica, a da se nijedan od tih 17 ne nalazi na teritoriji Republike Srbije, mada za Mladića često sumnjiči državne organe u Srbiji da ne žele ili nisu u mogućnosti da ga uhapse. Očigledno, on se ovde ne nalazi. Dakle, ko su ti ljudi kojima ćete vi suditi i ko su ti ljudi koji će teretiti neke naše borce ili pripadnike policije da su učinili ratne zločine? Postavlja se pitanje, hoće li po ovom zakonu odgovarati i Hašim Tači, Haradina, Bajram Redžepi? Vi sada sa Redžepijem hoćete da razgovarate o budućnosti Kosova, sa Redžepijem koga je Nebojša Čović optužio da je skalpelom kao hirurg odrubio glavu, odsekao glavu jednom Srbinu, koji je inače bio član SRS i koji se zove Ivan Milošević. Da li ćete sa takvim čovekom da razgovarate o budućnosti Kosova i Metohije ili ćete takvog čoveka da privedete sudu, ovom ili onom, koji već postoji, a koji i sada može da sudi za ratne zločine? Šta, u stvari, stoji iza ovog zakona? Pored toga da je potrebno da se srpski narod proglasi za zločinački i genocidni, da se izvrši zamena teza, jer Srbi su bili ti koji su bili predmet genocida, koji su rastrzani, sakaćeni, ubijani, klani i tome slično. Pored toga, to treba da posluži kao dobra potpora za uspeh tužbe za naknadu ratne štete Bosne i Hercegovine i Hrvatske protiv naše države. Vrlo dobro znamo da ste od protivtužbe odustali i da smo propustili sve rokove za protivtužbu, pa sada samo možemo da očekujemo kako će međunarodni sud pravde o tome odlučiti. Ovo bi bio još jedan dokaz više da mi tu ratnu štetu moramo da platimo. Međunarodni sud pravde u Hagu, htela sam da podsetim ministra, a nije trenutno tu, takođe je osnovan od strane UN, pa evo Amerikanci traže od nas da potpišemo bilateralni sporazum po kome njihovi državljani neće biti odgovorni za ratne zločine. Štite ljudi svoje državljane, ništa normalnije od toga, ali zato mi treba sami sebe da optužimo, sami sebi još jedan krst da nametnemo i da potpuno iskrivimo istoriju. To bi trebalo, pored toga, da predstavlja ovaj zakon kao i posebnu poruku mladim generacijama da se više nikada ne odazovu, ako ne daj bože bude trebalo, na vojni poziv na mobilizaciju i da stanu u odbranu otadžbine, jer jednoga dana mogu da budu predmet ovakvih improvizovanih i nameštenih procesa samo zbog toga što su učestvovali u odbrani svoje domovine, a kako - putem ovih izmišljenih i zaštićenih svedoka, kako ste to već samim zakonom predvideli. Ako ste mislili da sudite svima, bez obzira na nacionalnu pripadnost, postavlja se pitanje što ste do sada pustili one Albance, onih 1.900 Šiptara koje ste držali u našim zatvorima, i zašto im niste po važećem zakonu sudili. Njih ste pustili, a sada ćete da izmišljate neke zločince u Srbiji, i sada se samo postavlja pitanje koliko koja glava košta. Mali zločin, veliki zločin, srednji, koliko će para Amerikanci za to da daju i kome će da daju. Mi znamo da je Miloševićeva glava imala jednu cenu, da Šljivančaninova ima drugu cenu. Ovde će očigledno biti velika trgovina srpskim glavama. Zaista bih htela dapostavim pitanje, da li je moguće da niste svesni da preuzimamo krivicu na sebe i na srpski narod uopšte, za sve što se dešavalo na prostorima bivše SFRJ i koliko će nas to, ne samo materijalno, koštati? Imamo član 2. Zakonika o krivičnom postupku, u kome se kaže da krivičnu sankciju učiniocu krivičnog dela može izreći samo nadležni sud u postupku koji je pokrenut i sproveden po ovom zakonu. (Predsedavajuća: Da li koristite sledećih 10 minuta?) Da, znači, samo po ovom zakonu. Već taj član 2. govori o tome da mi ne možemo da imamo nikakav drugi poseban zakon. Cilj zakona je, kako nam predlagač kaže, efikasnije sprovođenje postupka protiv lica okrivljenih za ratne zločine. Postavlja se pitanje da li naši sudovi zaista nisu sposobni i dovoljno efikasni da mogu da sude za sva krivična dela koja su predviđena Krivičnim zakonikom. Postavlja se i pitanje - ako nisu sposobni, zašto ih ne osposobite? Naslov samog zakona, koji kaže da će se suditi učiniocima ratnih zločina nešto je što nam prvo smeta, jer niko nije kriv dok se to pravosnažnom presudom ne dokaže, i valjda bi trebalo da stoji barem - osumnjičenih da su vršili krivična dela. Mnogo u ovom zakonu ima sličnosti sa Haškim tribunalom, pre svega pritvorska jedinica, neka nova terminologija. To je još jedan dokaz da vas oni teraju na donošenje ovog zakona, kako bi nam postalo sve normalno što se tamo u Haškom tribunalu dešava, pa još samo da se ad hoc pravila donose u zavisnosti od toga ko je na optuženičkoj klupi, i ne treba onda više da postoji Haški tribunal. Smanjili su troškove Ujedinjenim nacijama i Amerikancima, i neka sad sve ide o našem trošku. Zatim, imate zaštićenog svedoka, neko vas optuži da ste učinili ratni zločin, bilo koji od ovih 19 krivičnih dela predviđenih u glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakonika, a vi ne znate ko je taj koji vas optužuje i nemate čak ni mogućnosti da se, u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku, suočite sa njim, što naši propisi naravno dozvoljavaju. Dakle, zaštićeni svedok, saslušanje putem video konferencijske veze, samo će vam još perike i ona inkvizitorska odora faliti, pa da to bude u potpunosti Haški tribunal, jer ja sam ubeđena da će se gospodin Batić potruditi da neki pravilnik i o tome donese i da ćemo onda imati Haški tribunal u Beogradu. Zakonik o krivičnom postupku se primenjuje, kako to u zakonu piše, i zaista ne znam šta je onda u pitanju, da ne možemo po važećim propisima da sudimo za individualna krivična dela, makar to bili i ratni zločini. Zašto nam je potreban poseban zakon? Sudimo po Osnovnom krivičnom zakoniku, imamo Zakonik o krivičnom postupku, ovaj zakon nas upućuje na to, a onda imamo poseban zakon. Potpuna ludost, sem što imate taj politički cilj, odnosno što vam nameću taj cilj da sami sebe proglasimo zločincima i genocidnim narodom. Onih milion izbeglica zaboraviće za sva vremena. Zašto se ovde traži posebno veće okružnog suda za suđenje osumnjičenima koji su vršili navodno ratne zločine? Zato što ste ubeđeni da neće svaki sudija pristati da sudi onako kako vi želite, neće pristati da na osnovu lažnih i izmišljenih svedoka ljude osuđuje na kaznu zatvora i do 40 godina. Onda morate da izaberete najgori ološ i najgori šljam, koji ćete dodatno tri puta više da platite i da mu još date beneficirani radni staž, kako bi radio ono što od njega očekujete. To je nečuveno. To je nečuveno, i pored onog specijalnog tužioca koga smo izabrali za suđenja i za gonjenje učinilacakrivičnih dela koja se smatraju organizovanim kriminalom, sada ovog tužioca za ratne zločince, moraćemo da izaberemo još jednog specijalnog tužioca za izdajnike. Onog koji će goniti one koji su izdali srpske nacionalne interese. Da izaberemo još tog jednog, pa da zaokružimo celokupnu priču, i da vidimo koji će od njih trojice imati najviše posla. Onaj prvi gotovo da više uopšte nema posla, jer ministar Mihajlović je izašao u javnost i rekao da više organizovanog kriminala u zemlji nema, samo su još neki koji su pucali na premijera Đinđića na slobodi. Ne znam koliko ih je pucalo. Očigledno je to bio vatromet. Njih još uvek nije uspeo da uhpsi, ali drugog organizovanog kriminala u zemljinema. Ovaj neće imati šta da radi, jer sumnjam da ćete imati vremena da ovaj zakon sprovodite, a za ovog trećeg ćemo još da razmislimo nakon sledećih izbora, da li će to biti najpogodniji način za one koji su ovoliko upropaštavali ovu državu, da li će im se suditi po nekom specijalnom zakonu ili će to moći da se nekako uglavi u ove postojeće odredbe Krivičnog zakona. Moram da kažem da nisam iznenađena da Demokratska stranka Srbije ovo smatra tehničkim zakonom i da je očigledno spremna da ga podrži, uz neke amandmane, pa sam se pitala, iz klupe sam pitala gospodina Panajotovića koja je razlika između DSS-a i DS-a, a on kaže - u jednom slovu. Ja zaista mislim da je razlika samo u jednom slovu. Ciljevi su vam isti. U metodama se malo razlikujete i mi ćemo učiniti sve što je u našoj moći da javnosti Srbije to, na sebi svojstven način, dokažemo i pokažemo. Mi, poslanici SRS, smatramo da po važećim propisima može da se sudi za individualnu krivicu onima koji su učinili neki ratni zločin, ne sporeći da je moguće da tako nešto postoji. Protiv smo donošenja ovakvog zakona čiji nam je cilj apsolutno jasan kao i šteta koju će od ovakvog zakona i primenjivanja ovakvog zakona imati srpski narod, i ne bismo podigli ruku za izglasavanje ovog zakona makar nam to bilo poslednje.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, pošto Ljubodrag Grbić nije prisutan.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, SPS neće glasati za ovaj zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina iz nekoliko razloga, a pre svega zbog toga što smatramo da je ovaj zakon apsolutno političkog karaktera, da za Vladu ima marketinški značaj, da je napravljen zbog međunarodne zajednice i da kroz rešenja koja nudi predstavlja jednu supremaciju, izvršne vlasti nad pravosuđem. Jako je loše po Srbiju i pravosuđe, državu, da se zakon pravi ne u saradnji nego očigledno uz diktat međunarodne zajednice i takav odnos je sigurno uslovio i rešenja koja su sadržana u ovom zakonu. To s druge strane pokazuje da naša Vlada nema samostalnost, a i ukazuje na prave motive donošenja ovog zakona. Razlozi za donošenje ovakvog zakona su politički i predstavljaju potrebu da se kroz neke odvojene, separatne pravne institute obezbedi veći uticaj izvršne vlasti na pravosuđe, tužilaštvo i sudove. Sve ovo što se predlaže kao rešenje u ovom zakonu o postupcima za ratne zločine moglo se izvršiti kroz normalne izmene postojećih zakona. Ovaj se zakon donosi i da bi se obezbedio veći uticaj izvršne vlasti, konkretno Ministarstva pravde, na neka organizaciona i druga rešenja koja se ostvaruju u okviru ovako postavljenih državnih organa, dakle, sudova i tužilaštava. Tužilaštvo se ovim zakonom dalje razgrađuje. Sada u praksi imamo tri tužioca, pored glavnog tužioca imamo i tužioca za organizovani kriminal i imamo tužioca za ratne zločine. Uvodi se i specijalna kontrola Ministarstva pravde, kroz davanje saglasnosti na unutrašnja normativna akta tih organa, koji su vezani za unutrašnju organizaciju. Naime, u članu 6. i članu 11. ovog predloga zakona traži se saglasnost Ministarstva pravde u pogledu unutrašnje organizacije i unutrašnjih odnosa. Dozvolite, član 6. kaže: "Tužilac za ratne zločine donosi akt o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u tužilaštvu za ratne zločine, uz saglasnost ministra nadležnog za pravosuđe." Član 11. kaže: " U Okružnom sudu u Beogradu obrazuje se posebno odeljenje za obavljanje administrativno - tehničkih poslova, poslova vezanih za zaštitu svedoka i oštećenih i obezbeđenje uslova za primenu procesnih odredaba ovog zakona. Rad posebnog odeljenja uređuje se aktom koji donosi predsednik Okružnog suda u Beogradu, uz saglasnost ministarstva nadležnog za poslove pravosuđa". Ministarstvo pravde ovim se praktično postavlja kao neko ko je nadležan i za jedno i za drugo, što je apsolutno suprotno principima podele vlasti, kako je to i postavljeno u važećem Ustavu Republike Srbije. Postupanje za ratne zločine se izuzima iz nadležnosti redovnih sudskih organa i tužilaštava i prenosi se na specijalne organe. Zakon propisuje šta se smatra ratnim zločinom. Sa stanovišta suvereniteta jedne zemlje to je nedopustivo. Član 2. je propisao da se ovim zakonom obezbeđuje primena Glave DžVI Krivičnog zakona koja govori o krivičnim delima protiv čovečnosti i međunarodnog prava. U toj Glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakona pobrojano je ravno 19 krivičnih dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava: od genocida, ratnog zločina protiv civilnog stanovništva, ratnih zločina protiv ranjenika i bolesnika i, da ne čitam dalje, do međunarodnog terorizma, ugrožavanja lica pod međunarodnom zaštitom i uzimanja talaca. Član 3. ovog zakona govori da se to odnosi samo na dela izvršena na području bivše SFRJ. Šta to znači? To znači da se jedna zemlja koja je bila žrtva agresije NATO-a odriče da sudi za ratne zločine učinjene od strane čelnika NATO-a prema narodu ove zemlje i ovoj državi. To ne bi uradila nijedna suverena zemlja koja drži do svog ugleda. Doduše, možemo razumeti ali ne prihvatiti ovo ponašanje ako se uzme u obzir zahtev SAD da se njihovi građani - vojnici izuzmu iz nadležnosti međunarodnog suda u Rimu, novoosnovanog, i njihov zahtev da naša zemlja potpiše jedan ugovor kojim neće izručivati državljane te zemlje stalnom krivičnom sudu. Ovim se čini i negativan korak dalje, da se zemlja odriče prava da sudi tim ljudima, na jedan, doduše, skriven način. Kako to da naši sudovi sada mogu da sude ono što nisu mogli pre nekog vremena? Kako to da su naši sudovi sada sposobni, pravosuđe takođe, nema više govora o suprematiji međunarodnog prava i suda u Hagu? Potpuno smo ubeđeni daovaj zakon predstavlja i jedan izraz dogovora ovog tzv. Haškog suda i naših vlasti da se sada kada je prestalo interesovanje Haškog suda za one ljude koji su optuženi za ratne zločine u našoj zemlji time kao daje domaćim sudovima pravo da sude, posle izručenja, odnosno kidnapovanja Slobodana Miloševića, posle hvatanja Šljivančanina, izručenja Simatovića i Stanišića i drugih koji su bili interesantni za Haški sud, sada više tog interesovanja nema, e sada kao domaće pravosuđe može da sudi ljudima koji su optuženi. Naravno, mi smo svedoci da to neće biti kraj. Postoji još jedno 17-18 optužnica koje će sigurno biti realizovane, o njima se priča, one će sigurno biti predmet rada Haškog suda i verovatno će se naći neka pravna forma da se i taj posao završi. Ovu moju tezu potvrđuje i član 21. Predloga zakona gde stoji da oni procesi koji su za početi treba i da se završe, znači procesi koji su započeti i u Šapcu i u Prokuplju treba da se završe i naravno Hag će da završi svoje, a posle ćemo da vidimo kako kome bude odgovaralo. Ovo pokazuje i nešto drugo - da je naša zemlja u prethodno vreme vodila procese protiv učinilaca ratnih zločina. Manje se zna, gotovo se i ne govori, da je Vojni sud imao preko 120 pokrenutih procesa prema onim ljudima koji su počinili ratne zločine, bili su optuženi, ali je suština cele priče naravno politička. Nisu bili optuženi oni za koje je međunarodna zajednica želela da budu optuženi, očigledno samo u našoj zemlji je bio primenjen princip komandne odgovornosti. Naravno, ovaj zakon pokazuje da smo mi, SPS, bili potpuno u pravu kada smo govorili da je domaćepravosuđe moglo da sudi onim ljudima koji su optuženi da su počinili ratne zločine. Mislimo da je ovaj zakon loš, da u sebi ima mnogo marketinga, jer nekad nudi i neka rešenja koja se proglašavaju velikim delom a u stvari su vrlo malog značaja. Takva su i organizaciona pitanja, kojima se daje jako velik značaj, a ona to nisu. Pitanje organizacije Okružnog suda i drugde, pitanje formiranja posebnog dela u Okružnom sudu je organizaciono pitanje i stvarno nije bilo razloga da bude predmet suda. Na kraju krajeva, i ranije su se primenjivala posebna rešenja i tu nije bilo nikakvih problema. Zbog kratkoće vremena nisam u situaciji da konkretno i neke druge primedbe na ovaj zakon kažem, pa mi dozvolite da se koncentrišem samo na još dva pitanja. Pominje se da će tužilaštvo za ratne zločine shodno primenjivati odredbe Zakona o javnom tužilaštvu. Međutim, kod ovakve formulacije je neophodno ukazati na jedan krajnje opasan pravni presedan, da se u ovako važnim pitanjima decidno ne primenjuju odredbe zakona, već je predviđena njihova shodna primena, što daje veliku slobodu ovom organu, pa i prostor za nezakonito postupanje. Ovakvo rešenje je predlagač ponudio verovatno iz želje da bi ovaj organ što više ličio na ad hok tužilaštvo. U članu 5. je zadržana očigledna farsa i vidi se koliko je to ponuđeno za javnost. Naime, tamo se kaže: "Tužioca za ratne zločine bira Narodna skupština", s tim što to lice, kao i njegovi zamenici, treba daispunjava određene uslove za izbor za okružnog tužioca: da poseduje visoki moralni ugled i nepristrasnost i značajno iskustvo u oblasti međunarodnog krivičnog prava i da ima znanje i iskustvo u oblasti međunarodnog humanitarnog prava i ljudskih prava. Kada bi čovek gledao ovaj deo zakona, nevezano sa drugim, onda bi mogao reći da tužilac u našoj zemlji može da bude jedino Nataša Kandić, Sonja Biserko ili neko drugi iz nevladinih organizacija, koji se već dobro pročuo kao stručnjak za humanitarno pravo. Međutim, već sledeći stav pokazuje da je ovo primarno marketinškog karaktera, jer se kaže da će biti biran iz reda postojećeg tužilaštva. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih 10 minuta?) Ne. Da završim ovaj prvi deo izlaganja - SPS nije za ovaj zakon zato što smatra da je primarno političkog karaktera, zato što nudi rešenja koja stvaraju osnov da izvršna vlast radi šta želi, zato što se moglo po postojećem zakonu suditi onima koji su optuženi za ratne zločine. Nije bilo nijednog razloga, do čistog marketinga i zahteva međunarodne zajednice da se ovaj zakon donese.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula. Ima pravo na reč, pošto je razlog njegove odsutnosti iz sale Skupštine Srbije bilo prisustvo na sednici Ustavne komisije.
O nacrtu ovog zakona, prema pisanju štampe, prvo je pozitivno mišljenje dala gospođa Karla del Ponte, onda Organizacija o evropskoj bezbednosti i saradnji, pa je nacrt došao pred Vladu Srbije i tada je nastao kao predlog, pa se i Vlada izjasnila pozitivno i posle tog redosleda je došao u skupštinsku proceduru. Razlozi donošenja ovog zakona, prema tekstu koji smo dobili, nisu jasni, a ni obrazloženje. To je, u stvari, onako napisano, da se kaže da ima nekih razloga, a ima i nekog obrazloženja. Pre svega, moram da kažem da se nameće pitanje da do sada ratni zločini koji su vršeni ovde izgleda nisu istraživani zato što nije bilo zakona. Pošto sad imamo Predlog zakona, to će da olakša akciju u otkrivanju ratnih zločina koji su ovde vršeni. Ni ovaj zakon neće vredeti pet para ako ne bude volje da se zaista otkriju ratni zločini. U članu 3. se kaže: "Državni organi Republike Srbije određeni ovim zakonom nadležni su za vođenje postupka protiv učinilaca krivičnih dela iz člana 2. ovog zakona, koja su izvršena na teritoriji bivše SFRJ". Nameće se pitanje šta je sa ratnim zločinima koji su vršeni na teritoriji SRJ, odnosno teritoriji Srbije ili na Kosovu? Da li se to Vlada unapred odriče svojih nadležnosti i za one zločine koji su učinjeni na teritoriji Srbije i koji su činjeni do donošenja Rezolucije 1244, pa nam na taj način sugeriše da ne računamo na državne nadležnosti u tom pogledu ili je ovo propust? Nadam se da je ipak propust. Ne bih želeo da budem zlonameran, ali mislim da bi ovo trebalo da se ispravi i da one nadležnosti koje su nam međunarodno priznate ne bi trebalo da u ovoj proceduri kroz zakone odbijamo. Pored toga, moram da kažem da u članu 5. postoje neverovatna rešenja. Ovde se kaže, između ostalog; da kandidat za tužioca za ratne zločine, pored moralnog ugleda i nepristrasnosti, treba da ima i značajno iskustvo u oblasti krivičnog prava. On mora da ima znanje, nema tu iskustva. Tu se ne može steći iskustvo, mora se znati šta su ratni zločini, mora se znati procedura. Dakle, iskustvo ovde ne dolazi do izražaja. Interesantno je da prednost u izboru, odnosno postavljenju imaju ona lica koja poseduju znanje i iskustvo u oblasti međunarodnog humanitarnog prava i ljudskih prava. Ovo je jedna protivrečnost. Prosto je neverovatno da se ne traži znanje u oblasti krivičnog prava, a da se traži znanje u oblasti humanitarnog prava i ljudskih prava. To jeste neophodno, ali je i ovo drugo znanje neophodno. Između ostalog, predviđa se i služba za otkrivanje ratnih zločina. Ako do sada nadležno Ministarstvo unutrašnjih poslova, sa svom svojom opremom, znanjima, kadrovima, organizacijom, nije moglo ništa ozbiljnije da učini, nameće se pitanje otkud sad služba za otkrivanje ratnih zločina kao posebna nada da će ti zločini zaista biti istraženi. Međutim, ako se pogleda nastavak i sredstva za rad, vidi se da je predviđeno 220 miliona dinara, za tužilaštvo i sud 50 miliona. Iz toga zaključujem da će biti potreban rebalans budžeta, obzirom da je, prema nekim istraživanjima, deficit budžeta oko milijardu evra. Voleo bih da su ti ekonomisti pogrešili, ali izgleda da nisu. Ovo je posebno zanimljivo zbog obrazloženja gospodina Batića, koje je ovde dao usmeno. Naime, on je pre neki dan rekao da je gospodin Đelić, ministar finansija, izjavio da je bankrotirala Narodna banka Srbije. Onda ga je demantovao gospodin Đelić. Ako tako govori, onda nije jasno zašto stoji iza Predloga zakona u kome se, kada je reč o sredstvima govori o 220 miliona dinara. Ne znam od koje će banke ili od kojih finansijskih institucija dobiti sredstva, ako ministar tako neodgovorno citira ministra finansija Đelića. Pravila postupka su prilično jasna. Postupak je i do sada postojao, kakav-takav. Ako je bilo volje da se zaista ti zločini gone i postojeći zakon je bio dovoljan. U članu 14. predviđena je video konferencijska veza. To je apsolutno neprihvatljivo. Hag više ne prihvata takav način svedočenja. Država mora da garantuje sigurnost svedocima. Oni moraju da budu prisutni ili u sudnici, pa da budu zaštićeni, a ne da iz nekih dalekih prostorija ili gradova svedoče. Tu mora da se poštuje procedura i tu ne može država da se drži principa "daj šta daš". Mi smo ovde predložili više amandmana, smatrajući da bi ovaj predlog trebalo poboljšati. U duhu onog što sam govorio, mi smo predložili da ovaj zakon bude primenjen, kad bude izglasan i ako bude izglasan, i radi otkrivanja i krivičnog gonjenja učinilaca krivičnih dela predviđenih članom 5. Statuta Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju. Dakle, da ovaj sud bude nadležan i za ona dela koja goni Tribunal. Ako se ovoj državi priznaje kredibilitet, onda mora da se prizna i u toj oblasti. Više ne bi mogli da se prihvate argumenti starateljstva i u tom pogledu. Država mora tu da položi ispit. Zato smo taj amandman predložili. Predložili smo da se nadležnost ovog suda odnosi i na one osobe koje imaju drugačije državljanstvo, dakle bez obzira na državljanstvo učinioca ili žrtve, jer mislimo da je interes pravde bitan; a u vezi ovog člana 14. pomenuo sam da smatramo da video konferencija ne dolazi u obzir, i te naše amandmane preporučujemo vašoj pažnji. Toliko za sada u ovom govoru u načelu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Dušan Budišin.
Na početku bih hteo da skrenem pažnju narodnim poslanicima da niko nije u naše ime činio ratne zločine i to je jedna pogrešna teza koja je ovde izneta od predstavnika vlasti, jer niko od nas pojedinačno nikoga nije ovlastio da čini bilo koje krivično delo, a pogotovo krivična dela iz Glave DžVI Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije. Druga pogrešna teza koja se ovde nameće jeste da se pravi podela na one koji su zai koji su protiv ovog zakona. Srpska radikalna stranka je protiv ovog zakona, ali je takođe i za to da se izvede pred krivičnu odgovornost svako ko je učinio jedno od ovih krivičnih dela koja postoje u našem krivičnom zakonu, a to je 19 krivičnih dela iz Glave DžVI Krivičnog zakona SRJ, koji se primenjuje, i tu nema nikakvog spora. Srpska radikalna stranka je protiv ovog predloga zakona iz nekoliko vrlo važnih razloga. Skrećem pažnju da Narodna skupština nema ustavni osnov da donese ovakav zakon. Ustavni osnov postoji samo onoliko koliko postoje i navijači koji bi glasali i rekli da postoji ustavni osnov, ali to već nije stvar prava i Ustava nego emocija i izvršavanja tuđih zadataka, ostvarivanja tuđih interesa. Pre nekoliko dana u načelnoj raspravi sam skrenuo pažnju da bilo kakva sličnost između krivičnih dela koje pogrešno nazivate ratnim zločinima i krivičnih dela koja se vrše po osnovu organizovanog kriminala ne postoji, već da postoji ogromna razlika, a ovaj zakon upućuje na posebnu primenu odredaba Zakonika o krivičnom postupku koje se tiču progona lica iz organizovanog kriminala. Kod organizovanog kriminala disciplina grupe stvara krivična dela, a kod ratnih zločina samo nedisciplina može da dovede do krivičnog dela iz Glave DžVI Krivičnog zakona SRJ. Dolazimo do centralne stvari. Predlog ovog zakona usvojio je OEBS, usvojio je Savet Evrope, usvojila je Karla Del Ponte i ko zna ko sve drugi i ako su usvojili zašto nam donosite taj zakon i zašto dajete nama. Zašto mi moramo da budemo naknadni? Valjda treba prvi da odlučujemo o tome da li nam je potreban zakon ili ne. Treća pogrešna teza - ko je za ovaj zakon on je za to da pratimo Evropu. Pogrešna teza. Evropa i Amerika su se podelile oko Stalnog suda za ratne zločine. Već mesec dana DOS-manlijska vlast neće da se izjasni i da kaže da li je za bilateralni sporazum sa Amerikom ili ne, već navodno mudro ćute. Ćutali su dok nije došlo 120 miliona dolara, koje je sertifikovao Kolin Pauel, i sada može da ide ovaj zakon. Ovo je uvredljiv zakon za svakog građanina ove zemlje. Zašto? Prvo zato što ima pogrešan naziv, prejudicira se stvar. Ne postoji ustavni osnov. Treće, mi imamo nadležne državne organe i imamo činjenicu da su se vodili krivični postupci zbog krivičnih dela koja su iz Glave DžVI. Pre nekoliko dana u Vrhovnom vojnom sudu je okončan taj drugostepeni postupak, izrečena je presuda. Čak je nekoliko puta rigoroznija kazna od one prvostepene. Zašto formiramo posebne organe? Zar i posebnim organima treba da dokažemo da vršimo denacifikaciju? Da li na ovaj način treba da formiramo sud koji će da sudi još 2.000 predmeta koji se pripremaju protiv policije i vojske, koje su učestvovale u nekim oružanim sukobima? Neko zaboravlja da su oružani sukobi i rat način rešavanja jednog konflikta koji se nije mogao rešiti politikom i mirnim putem. Rat na ovim prostorima je došao sa strane. Bilo je protivrečnosti u bivšoj SFRJ, ali rat je direktno posledica mešanja sa strane, podsticanja secesije i podsticanja i gaženja ljudskih prava čitavih grupa stanovnika bivše SFRJ. Nama ovaj zakon nije potreban. Dokaz za to je ono što se desilo pre nekoliko dana. Šljivančanin je osoba koje je prva optužena pred Haškim tribunalom 1995. godine. Da je bilo te efikasnosti na kojoj se insistira u razlozima za donošenje ovog zakona on bi već 1996. godine bio osuđen, a pre nekoliko dana ova vlast je rekla da imamo dokaze da Šljivančanin nema nikakvog uticaja i nikakvog udela u tom delu koji mu se stavlja na teret. Pravda i treba da bude spora. Problem istine je obrađen u pravu, ali nama ne treba niti sud, niti tužilac koji će da simuluje Haški tribunal na srpskom prostoru. Mi smo sposobni da izađemo na kraj sa tim, ukoliko je bilo nekih zloupotreba, ali niko nije učinio nijedno krivično delo u ime svih nas i oni koji plasiraju tu tezu neka se malo prisete čija je to teza. To je teza onih koji žele da nas pregaze, porobe, skrate i naprave od nas beogradski pašaluk. Sada se vraćam na početak: ko je za ovaj zakon, on je za to da Srbija bude beogradski pašaluk.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, a posle njega narodni poslanik Toma Bušetić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, rečeno je da će Demokratska stranka Srbije podržati ovaj zakon. Podržaće ga, ali ne deleći pri tom tako veliki entuzijazam, kako je to izneo za ovom govornicom gospodin Batić, ministar pravde Republike Srbije. Sa druge strane, ne delim konstataciju gospodina Krasića koju je izrekao u svojoj poslednjoj rečenici, jer neke stvari treba raščlaniti. Prvo, u našim amandmanima, koje će obrazložiti gospoda Jočić i Mamula, ukazali smo na neke nedostatke, a čak lično mislim da ukoliko se ovi amandmani ne usvoje ovaj zakon neće imati potrebnu i odgovarajuću težinu. U celini ga podržavamo, ali sa sledećim napomenama. Donošenje ovog zakona po hitnom postupku, kako to zahteva Vlada Republike Srbije, nesumnjivo ukazuje na ono što je Demokratska stranka Srbije ukazivala još ranije. Ako je ovo nužnost, a na neki način jeste, ali ponavljam ne na onakav način kako to kaže gospodin Batić, onda je sasvim sigurno da je ovaj zakon morao biti donet ranije. Da je ovaj zakon donet ranije ne bismo bili u situaciji da menjamo savezni Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, i to član 39. koji dopušta jako široka tumačenja i koji može izazvati dodatna gibanja i neprijatne situacije za građane Srbije. Ne bih prihvatio konstataciju da se donošenjem ovog zakona, kako to kaže gospodin Batić, prihvataju pravila ponašanja, jer pravila ponašanja, uz sva uvažavanja velikih i jačih, jednostavno nisu ista. Upravo je u tome naša tragedija, što mi nikada do sada nismo odredili jedan minimum nacionalnog interesa. Da smo to odredili, mnoge od ovih posledica bile bi otklonjene. Decenijama to nisu uradili bojovnici samoupravljanja i doktoranti Kumrovačke škole i to su jednostavno naši recidivi koje ćemo vući još dugo. Kada smo već u ovoj situaciji, ja ne vidim da je slepo pokoravanje i Haškom tribunalu i pravilima međunarodne zajednice tolika nužnost, ali nešto se od toga mora uraditi i upravo se u tome ogledaju velikani malih naroda, koji su preko raznih Scila i Haribdi u istoriji uspeli da za svoj narod izvuku minimum od onoga što je željeno. Upravo i to je naš nedostatak. Rečeno je ovde da moramo prihvatiti evropske standarde, ali pri tome treba imati još nešto u vidu: i sam Haški tribunal, a delom i odredbe ovog zakona koji nam se predlaže ipak ukazuju na nešto što je ukazivala Demokratska stranka Srbije i što najviše smeta. To su različiti aršini i selektivna pravda. Svaki pravnik zna kolika je težina toga i koliko mogu biti pogođeni građani, ukoliko se ova maksima prihvati. Govorio je ministar Batić i o tome kako će kad se donese ovaj zakon onda biti bolja situacija da se gone i zločini drugih, a ne samo nas Srba, pre svega, i Albanaca; međutim, i do sada sam Haški tribunal nije prihvatio jedno takvo pravilno tumačenje i sve optužbe svele su se samo na pripadnike srpskog naroda, govorim samo za teritoriju Savezne Republike Jugoslavije, i najveći zločinci albanske nacionalnosti jednostavno ne da nisu procesuirani, nego tako nešto nije ni u izgledu. To treba reći javno i gospođi Del Ponte koja tako revnosno vodi računa o pravdi na teritoriji Savezne Republike Jugoslavije, sada, naravno, Srbije i Crne Gore. Ja ću podsetiti, glavni razlog zbog koga će Demokratska stranka Srbije glasati za ovaj zakon, nije naravno u onim sladunjavim rečima koje je izneo gospodin Batić; po nama, jedini pravi razlog može da bude samo naše propuštanje, ako hoćete i sramota koja nas obuzima saznanjem da naši sudovi nisu sudili one slučajeve koje smo zaista imali, toga je bilo i kod drugih više, ali i kod nas; to je trebalo jednostavno uzeti u postupak i onda ne bi moglo danas da nam se stavlja na dušu i da nam se prigovara ono što nam se prigovara. Ja ću vas samo podsetiti, dame i gospodo, još 1877. godine Srbija je, tada četvrta u svetu, donela Ratna pravila po međunarodnom pravu, rukovođena upravo tradicijom srpskog naroda i tradicijom, kako se to u narodu kaže, čojstva i junaštva. To je jednostavno tako, to je činjenica. Prema tome, zato ovaj zakon treba da se podrži, ali, naravno, Demokratska stranka Srbije ima rezervi kod načina ustrojenja organa koji će voditi ovaj postupak. Ja bih se složio da je potrebno posebno tužilaštvo. Mislim da bi svi praktičari delili moje mišljenje, međutim, nisam siguran da li je potrebno osnivati poseban sud, jer naše pravosuđe, ukoliko dobije potrebnu podršku, kadro je i može da iznese teret i ovoga dela krivičnog prava, odnosno ovih krivičnih dela. Ja ću morati da kažem da i u vreme kada pravni sistem još nije funkcionisao, u totalitarnoj državi on teško može da funkcioniše, jedina institucija kojoj se koliko-toliko moglo verovati bio je sud. To je jednostavno tako. Naši amandmani, dame i gospodo, upereni su pre svega na ono što direktno bode oči u ovom predlogu zakona, a to je član 2. i član 3. Biće dalje detaljnije obrazloženi, ali se jednostavno moraju usvojiti, jer bez toga nećemo imati logičku celinu, niti mogućnost da shvatimo šta se u stvari hoće. Naime, zakon se primenjuje radi otkrivanja i krivičnog gonjenja učinilaca krivičnih dela predviđenih članom 5. Statuta Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju, a ukoliko se naš amandman prenebregne, onda ćemo prepustiti nepotrebno mnoga krivična dela zločine protiv čovečnosti, pustićemo i dalje da se sudi onako kako se sudi u Haškom tribunalu, a ne u ovoj zemlji pred našim sudovima. Drugi amandman se odnosi na sasvim pravilno tumačenje da se mora reći, da bude svima jasno, da se dodaju pojmovi - bez obzira na državljanstvo učinioca ili žrtve. Šta to znači? To znači da neće biti mogućnosti za različito tumačenje, nego će jednostavno to biti otklonjeno jer će morati da se shvati na onaj način kako je napisano. Sa druge strane, imali smo i ostale su prilično velike primedbe na član 14. i član 15, jer mislim da je saslušanje preko video konferencijske veze zalogaj koji naša sudska praksa neće progutati. Tu će biti jako mnogo zloupotrebe i od toga će stradati oni građani koji budu, da upotrebim popularnu reč, procesuirani. Najzad, članom 15. nama se uvodi nešto što je u pravu apsurd, a to je da sudovi, sudska vlast, budu izvor prava, što jednostavno nije moguće, nego je zato i naš amandman uperen u tom pravcu da se, ukoliko se i predvidi, a treba da se predvidi da se lični podaci svedoka i oštećenih zaštite, to mora rešiti posebnim zakonom gde bi se to reklo kako i na koji način. Ako se ostavi sudovima, onda ćemo opet doći u sitauciju da imamo proizvoljno tumačenje i tu ponovo mogu da imaju štete samo naši građani. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Krasić, osnov za repliku direktno pominjanje u izlaganju prethodnog govornika.
Radi se o običnom nesporazumu. Ako bi prihvatili ovu pravnu logiku koja postoji u ovom predlogu zakona, onda to znači da bi za pet dana ovde došao predlagač sa novim zakonom, gde bi predviđao specijalnog tužioca i specijalni sud za suđenje za krivična dela protiv časti i ugleda, a kroz 15 dana sa novim predlogom zakona o formiranju specijalnog tužioca i specijalnog suda za suđenje povodom krivičnih dela protiv života i dela čoveka i građanina. To je ta logika koja je prisutna u ovom predlogu zakona. Glava DžVI Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije ne sme da se izvlači iz krivično-pravne materije. Za nju su nadležni svi nadležni sudovi i svi tužioci. I sada u tužilaštvu postoji uža specijalizacija, pa se zna i u opštinskom i u okružnom javnom tužilaštvu ako je u pitanju razbojništvo ide kod tog i tog zamenika javnog tužioca, ako je u pitanju falsifikat ide kod ovog drugog. Nijedan drugi razlog ne postoji osim onaj centralni, a to je denacifikacija. Ona se svodi na sledeće. To je ono što vi mene niste razumeli. Ovde se stvara jedna lažna dilema: ili ovaj zakon, ili svi u Hag. Hag ne želi 2.000 ljudi. Hag je pokušao u Sofiji da formira istureno odeljenje Haškog tribunala pa Bugari nisu dozvolili. To je istina. I ta lažna dilema se zasniva na sledećem - ako idete u Hag, onda međunarodna zajednica po nekim pravilima osuđuje, ali ako to vi formirate u Srbiji, onda sami bacate pepeo na sebe, priznajete, još ste morali poseban sud da formirate, jer je neko u naše ime činio. Niko u naše ime nije činio. Niko. Verovatno su u pitanju neki događaji izazvani činjenicom oružanog sukoba, a verovatno i neki revanšizam. To treba da se osudi. Molim vas, svako ko izađe da priča o ratnim zločinima, neka pogleda malo dokumentaciju. Državna komisija je od 1945. do 1953. godine sakupljala dokumentaciju o delima genocida i ratnim zločinima. Formirana je dokumentacija. Redovni sudovi su tada završavali posao, krivična odgovornost. Zašto formiramo posebno? Skrećemo pažnju, mi se kajemo. Zašto se kajemo? Jer smo branili svoju kuću i svoj prag. Molim vas, nemojte to da radimo. Imamo naše sudove, imamo naše tužilaštvo, kakvo je takvo je, izvolite. Ubacimo odredbe, u krajnjem slučaju, o unakrsnom ispitivanju i o obaveznom vođenju stenograma i kraj priče. Može da se radi. Zašto niste to radili kada ste već tri godine na vlasti, zašto niste to radili... (Predsedavajuća: Tri minuta.) Ko vas je sprečavao? Hag? Obaveznom saradnjom, trgovinom, pet miliona dolara za Miloševića, za ovoga ovoliko, za onoga onoliko. To je jedini izvozni posao koji radimo. Kamo sreće da su ove pare uložene za poljoprivredu. One se ulažu za pritvorsku jedinicu, za sudije. Koje sudije? Decu nekih advokata i neke pripravnike koji pojma nemaju.
Narodni poslaniče, tri minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog ovog zakona je još jedno dodvoravanje određenim krugovima u međunarodnoj zajednici. Sve po onoj narodnoj - što propusti Karla del Ponte, to dočeka Batić i Mihajlović. Zašto se, uostalom, donosi poseban zakon? Očigledno je da nisu posredi nikakvi pravni razlozi, već politički razlozi. Donošenjem ovog zakona ima se za cilj otvaranje još jednog isturenog odeljenja Haškog tribunala u Beogradu, formiranje specijalnih sudova, tužilaštava. Bilo bi opravdano samo u uslovima da niko do sada nije izručen Hagu. Međutim, danas se u Hagu nalaze najviđeniji Srbi, počev od Slobodana Miloševića, a zaključno sa pukovnikom Šljivančaninom. Ko je od Hrvata, Muslimana ili Šiptara danas u Hagu zbog zločina počinjenih nad srpskim narodom? Niko. U bivšoj Jugoslaviji desio se građanski rat, koji su započeli i nametnuli neki drugi, pre svega spoljni faktori, a zatim Hrvati, Muslimani i šiptari. Šta je naš greh u svemu tome? Greh je što smo rekli da svi Srbi treba da budu u istoj državi, jer su i bili u istoj državi. Tamo gde su bili narod morali su da budu u istoj državi, da je bilo pravde, a mislim pre svega na Bosnu i na Hrvatsku. Kada je reč o Kosovu i Metohiji, valjda ste svi svesni ovde, u sali, da je bombardovanje izvršeno znate zbog čega, zbog ugroženih ljudskih prava Šiptara. Da li su bila ugrožena ljudska prava Šiptara? Kada je reč o samom zakonu, u članovima 2. i 3. određuje se šta se smatra ratnim zločinom, koja je to teritorija, pa se pre svega osvrće na bivšu SFRJ, a ne SRJ. Zašto se ova vlast odriče nadležnost za one zločine koji su stvarno počinjeni u našoj zemlji, a to su zločini pre svega NATO pakta. Nijedna suverena država ne bi ovo uradila, ali očigledno je da ova naša zemlja danas, pod ovom vlašću, nije suverena država. Kako to odjednom naši sudovi postadoše sposobni da sude, ovde u zemlji? Kako to odjednom mi imamo primat nad Haškim tribunalom? Ova vlast će reći - Hag je neminovnost, to je nužnost, moramo da sarađujemo sa svetom, odnosno moramo da budemo poslušni. Pre nekoliko dana predsednik Vlade reče - posle izručenja Šljivančanina ovo je zadnje ili biće možda još nekoliko, ali završavamo do kraja ove godine, da bi pola sata kasnije (ili jedan dan) portparol Florens Artman rekla još 18, a naravno biće još dosta ljudi. Ministar u Vladi Božidar Đelić reče, isto posle izručenja Šljivančanina - neće više biti uslovljavanja od Zapada; da bi ovaj portparol Ričard Baučer odmah rekao - kako da neće, i dalje zahtevamo apsolutnu i potpunu saradnju sa Hagom. Naravno, pitam se, šta će se poboljšati ovim zakonom? Da li će Srbi sada moći da se vrate u Hrvatsku? Neće. Ko se vrati, ili bude uhapšen ili bude ubijen. Da li će se u Bosni decidirano sprovoditi Dejtonski sporazum? Neće.Međunarodni predstavnik samo Srbe smenjuje, i Ešdaun i Vestendorp i onaj Petrič. Danas Čović kaže, posle tri godine, da je na Kosmetu, maltene, fašizam. Mi smo govorili odavno da je tako i problem Kosova i Metohije smo rešili 1998. godine, ali je došao NATO pakt. U samom zakonu posebno se potenciraju neka pitanja, kao što je formiranje službe za otkrivanje ratnih zločina. Zašto poseban akcenat na ovu službu? Zar nemamo dovoljno policajaca? Ranije je ova vlast govorila da je 100.000 policajaca, toliko specijalnih jedinica, a sada imamo i žandarmeriju i razne specijalne jedinice. Zašto posebna služba? Očigledno da je ovo najvažniji zadatak ovoj vlasti. S druge strane, zašto posebno tužilaštvo, zašto posebni sudovi? Kako bi se, očigledno, sudilo po nahođenju ove vlasti. Kada govorimo o članu 14, vezano za saslušanje putem video konferencijskih veza, to je samo dobra prilika za razne montirane procese; ili ovo ponovo, kao što je u Hagu, uvođenje zaštićenih svedoka. Znači, u Srbiji ćemo imati kao i u Hagu mnoštvo tih lažnih svedoka, ljudskih gnjida koje se danas protiv Miloševića ređaju, a on svojom briljantnom odbranom sve njihove izjave razbija u paramparčad. Predviđaju se, naravno, i posebne plate i za tužilaštvo i za sudije, jer se računa da će na taj način biti mnogo efikasniji. Da li su ove plate nužne za ove nečasne zadatke ili te pare treba usmeriti, a radi se o 250 miliona dinara, i za penzionere i za prosvetu i nezaposlene, jer svuda je situacija veoma teška. Na kraju, ono što treba reći, ovaj zakon je u duhu izjava najviših državnih funkcionera kako Srbije, tako i ove državne zajednice Srbije i Crne Gore. Uostalom, pre nekoliko dana, Džefri Najs, ovaj zamenik Karle del Ponte, citirao je Marovića i Đukanovića, šta je rekao Marović devedesetih godina (a hoću da kažem šta znači kada imamo ucenjene političare). Marović je rekao - Srbi su u građanskom ratu prošli devedesetih godina gore nego Jevreji u Nemačkoj. Đukanović je rekao - moramo da razgovaramo i sa ustašama, tim krvopijama koji su nam razbili zemlju. To su oni govorili 1991, 1992, 1993, a danas se najodlučnije zalažu za Hag i impresioniran je Kolin Pauel njihovom saradnjom i njihovim stavom. Muka je narodu od ucenjenih političara,a i od onih koji su odavno u potpunoj vlasti stranih mentora. Naravno, nećemo glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a posle njega narodni poslanik Miloš Lukić.
Dame i gospodo narodni poslanici, za proteklih 20-tak meseci novi predlog zakona iz domena pravosuđa, a preciznije iz domena krivičnog prava, najpreciznije rečeno. Podsetimo se da smo za ovaj vremenski period nekoliko puta menjali krivične zakone, odnosno materijalno krivično pravo, da smo nekoliko puta menjali procesne zakone, kako Zakon o krivičnom postupku, tako i Zakon o postupanju protiv organizovanog kriminala, da smo nekoliko puta menjali onaj set zakona iz domena pravosuđa o sudijama, Zakon o javnim tužilaštvima. Otprilike, na svakoj sednici je na dnevnom redu neki od ovih zakona. Šta to govori? Da li to govori o savesnom, stručnom radu ove skupštine ili istom takvom radu Republičke vlade ili, naprotiv, govori o tome da Republička vlada kao predlagač ovih zakona nema strategiju? Ne samo da nema strategiju, nema ni viziju, ni nekoliko koraka, dva koraka napred ne vidi, odnosno nema rešenja za situaciju u kojoj se nalazi u ovom trenutku Srbija. Menjanjezakona radi samih izmena je učestala praksa u ovom parlamentu, pri čemu se ne čuje ni glas onih koji to kritikuju, ne ulazeći u to da li osnovano ili neosnovano, ali Republička vlada, odnosno predstavnik Vlade je u svakom trenutku, u obavezi da sedi u ovom parlamentu i da čuje primedbe koje konstantno iznosimo, naročito na ovaj domen pravosuđa, odnosno krivičnog prava, a da uključimo tu slobodno i građansko pravo. Znači, dokaz o tome je i to što je Republička vlada, odnosno ovlašćeni predstavnik propustio u ogromnom broju slučajeva da čuje primedbe i ispuni ono obećanje od decembra 2001. godine, kada je gospodin Batić obećao kodifikaciju krivičnog prava vrlo hitno i vrlo brzo. Od toga do danas nema ništa. Danas nema ni najave da će bilo šta biti učinjeno, ali imamo novi predlog zakona gde se osnivaju novi tužioci, nova sudska veća, nove pritvorske jedinice, sve specijalno u odnosu na opšte. Ovo može biti u dobroj nameri, međutim,ne možemo govoriti o dobroj nameri, kada se za sve i svašta posebnim zakonima u odnosu na opšte principe zavode neki posebni principi, odnosno specijalni sudovi ili postupci. Specijalni sudovi, specijalni postupci, specijalni zatvori, specijalni tužioci su primereniji nekim drugim državnim uređenjima i nekim drugačijim društvenim ustrojstvima od onog kojem teži Srbija. Naš cilj je bio, odnosno taj cilj je propagirala Republička vlada, da što pre stignemo, odnosno barem budemo blizu razvijenih demokratskih država. Ovakvim načinom ponašanja mi idemo sve dublje i sve dalje, odnosno ne mi dalje, ali demokratske i razvijene države nam sve više beže. Ovaj predlog zakona je dat sa obrazloženjem u dva stava ili tri rečenice. Kaže - s obzirom na specifičnosti krivičnog postupka protiv učinilaca ratnih zločina, potrebno je omogućiti saslušanje svedoka ili oštećenog putem video konferencijske veze i tako dalje. Novi slučaj u predlaganju zakona. Usmeni obrazloženi predlozi su vrlo kratki. Pismena obrazloženja su identična u pogledu svakog od zakona. Rešenja su sve specijalnija, čime, gospodo, učestvujemo, možda je prejako rečeno, ali u rušenju umesto u usavršavanju pravnog sistema (kada kažem pravni sistem, mislim upravo na krivično imanje na građansko pravo), koji je koliko - toliko funkcionisao i podsetio bih vas da je i u proteklo vreme ova zemlja imala izuzetne stručnjake iz krivičnog kao i iz građanskog prava. Umesto da pravimo nadgradnju procesnih zakona, isto kao i materijalnih zakona, iz ovog domena, mi uvodimo nova rešenja bez ikakvih analiza. I ovaj zakon, kao i prethodni, nema analizu. Da lije Vlada ili da li su nadležna ministarstva vršila neke analize zbog čega, kako to popularno žele da kažu, nisu procesuirana krivična dela iz ovog domena ratnih zločina. Zašto nije suđeno, da li je bilo prvo, i zašto nije bilo suđeno? Ukoliko ih je bilo, konkretno krivičnih dela ratnog zločina, da li je krivac sudstvo, kada znamo da sudovi sude na osnovu zahteva javnog tužioca i da sud ne može pokretati proces. Da li ima takvih pokrenutih procesa koji nisu završeni pravosnažnom presudom, u kom slučaju bi bilo krivo sudstvo? Da li su javni tužioci podizali optužnice, odnosno da li su gonili za ova krivična dela? Ako nisu, zašto nisu kada znamo da je nastavljena tendencija prethodnih 10, 15 godina, a naročito za ove dve godine, da se za javne tužioce upravo traže poslušnici režima, u ovom slučaju poslušnici Republičke vlade i krnjeg DOS-a, odnosno ostatka DOS-a. Zašto ti tužioci nisu preduzimali gonjenje? Ko nam garantuje i gde su te analize da bi specijalni tužilac uradio upravo ono što je potrebno i da bi on tek počeo preduzimati gonjenje za ovu vrstu krivičnih dela. Da li osnivanjem ovog specijalnog tužioca ima kraja osnivanju specijalizovanihtužilaštava, sudova, veća, specijalnih zatvora, i gde je tu kraj? Pitam kao pravnik, šta će ostati od osnovnih principa utvrđenih Zakonom o krivičnom postupku, ukoliko za svaki domen, za svaku vrstu krivičnog dela osnivamo posebne tužioce, posebne postupke, posebne pritvorske jedinice, posebna veća? U ovom slučaju nije bilo obrazloženja i očigledno Republička vlada, odnosnoMinistarstvo nije bilo na visini da da obrazloženje ovog zakona. Ovaj predlog zakona je samo jedan od više zakona, kao što sam rekao, predloga izmena zakona iz ovog domena krivičnog prava, samo jedan od tih zakona koji najmanje može trpeti kritike, bez obzira što sam uputio ove kritike sada. U odnosu na zakon, moguće ga je prihvatiti i mi znamo zašto ga je potrebno prihvatiti, ali ukoliko je bila malo vidovita ta republička vlada trebalo je daznai pre godinu ili dve da treba da dođe ovakav zakon i da će postojati zahtev za donošenje ovakvog zakona. Podsetiću vas, kada smo ukazivali da je potreban zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, kada je to govorila Demokratska stranka Srbije, ti čuveni pravni eksperti su govorili da nije potreban zakon i da može saradnja i bez zakona. Nakon toga, insistiranje da se donese taj zakon, a opet prozivaju Demokratsku stranku Srbije kao kočničare donošenja, navodno, bez obzira što je ona to inicirala i čak više puta je opstruisan bio taj predlog, nakon toga preuzimaju ulogu da su oni ti koji predlažu upravo donošenje zakona za saradnju sa Hagom. Ovde je drugačiji slučaj. Ovde su u pitanju ratni zločini i nije bilo nikakvih smetnji. Vlast nije ni od kog sprečavana da pokreće postupak preko tužilaštava. Oni su ostvarili za ovo vreme kompletnu kontrolu kako nad tužilaštvom, tako i nad sudstvom. Ja bih rekao da nije krivica zbog dosadašnjeg nesuđenja za ratne zločine ili suđenja u malom broju ni tužilaca niti sudova, niti sudija, jer, možda se nećete složiti sa mnom, ova zemlja ima većinu dobrih sudija i većinu dobrih pravnih stručnjaka od onih koji rade u pravosuđu. Oni su stavljeni u ovom trenutku (nije tema, ali samo u jednoj rečenici) u položaj da su pod stalnom kontrolom, pod stalnim pritiskom Ministarstva i aktuelne republičke vlasti, tako da bukvalno ne smeju ništa da preduzimaju bez direktne naredbe ili intervencije. Stoga ne može biti njihova krivica zbog nevođenja postupka, odnosno, popularno rečeno, neprocesuiranja ovih krivičnih dela ratnih zločina. Nema nikakve njihove krivice i nikako se neće moći naći neki tužilac, kad smo već kod njega, koji će uzgred, a na to su moji prethodnici iz DSS-a lepo ukazali, da su rešenja u zakonu u najmanju ruku problematična oko izbora specijalnog tužioca, oko tužioca za ratne zločine. Taj tužilac za ratne zločine se mora naći iz okvira onih stručnjaka koji su već radili u tužilaštvu i zašto bi on sada samim tim što je imenovan tužiocem za ratne zločince bio stručniji, ne sa iskustvom, kao što reče gospodin Mamula, jer iskustvo nema nikakve veze sa znanjem, samo zbog toga što bi dobio drugi naziv, odnosno nov naziv svog radnog mesta. Ta rešenja su problematična u tom smislu, baš kada smo kod javnog tužioca, gde kaže - za tužioca može biti izabrano. Zašto - može biti, valjda kažu i lepo treba da stoji - biće izabran. Znači, "može biti izabrano, a za njegovog zamenika postavljeno, lice koje ispunjava uslove za izbor za okružnog javnog tužioca i poseduje visok moralni ugled i nepristrasnost i značajno iskustvo u oblasti krivičnog prava. Prednost u izboru odnosno postavljenju imaju lica koja poseduju znanje i iskustvo u oblasti međunarodnog humanitarnog prava i ljudskih prava." Mislim da je ovde gotovo sve jasno, samo je falila fotografija. Međutim, u članu 5. stav 5. se označuje da se po prestanku funkcije u tužilaštvu za ratne zločine javni tužilac, odnosno zamenik, vraća na dužnost koju je vršio u javnom tužilaštvu. Potkrala se neka greška predlagaču zakona, jer ovaj peti stav podrazumeva da ne može biti izabran van javnog tužilaštva, a ovaj treći stav je pravljen opisno, samo što nije dostavio i fotografiju kandidata. Takvih nelogičnosti ima više. Pored toga ono što je istaknuto je da se po Predlogu zakona, po članu 2. kaže da se ovaj zakon primenjuje na krivična dela određena u Glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakona. S tim ću završiti. Međutim, u Glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakona se ne nalaze sva krivična dela koja poznaje Statut Tribunala, niti statut Međunarodnog krivičnog suda. Nedostaje kompletna grupa krivičnih dela zločin protiv čovečnosti iz člana 5. Statuta Tribunala. Takođe nedostaju i kršenje zakona i običaja ratovanja iz člana 3. Statuta Tribunala. Glava DžVI Opšteg krivičnog zakona ih delimično poznaje u članovima 146. - 151, ali je to daleko manje od člana 3. Statuta Tribunala pa je i s toga veoma bitan amandman koji je na ovaj član podnela DSS. Bez amandmana DSS-a, mada ne znam da li će ga Vlada usvojiti, potpuno je drugačija suština ovog predloga zakona i on će se pokazati, ukoliko se ne usvoji amandman DSS-a, samo dnevno - političkom željom vlasti da osvoji neke poene, bilo inostrane bilo u domaćoj političkoj javnosti. Hvala.
Narodni poslanik Miloš Lukić nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Bojana Aleksić.
Juče smo na zajedničkoj sednici dva odbora, za bezbednost i pravosuđe, prvi put čuli da u ovoj zemlji postoji haški i antihaški lobi. Moram priznati da mi iz DSS-a nismo znali za takvu stranačku podelu i da smo na neki način bili iznenađeni, tim pre što ne znamo da li su nas ti koji su tu podelu izmislili svrstali u haški ili u antihaški lobi. Mi sebe ne smatramo ni jednima ni drugima. Još kada je predsednik Koštunica postao predsednik SRJ jasno smo definisali svoj odnos prema Haškom tribunalu i prema ljudima koji su počinili ratne zločine. Bili smo svesni da se sa Hagom mora sarađivati ako hoćemo da se vratimo u međunarodnu zajednicu i da uđemo u evropske institucije, ali isto tako smo stalno pokušavali da ukažemo pre svega na potrebu donošenja Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom u vreme kada za to nije postojala spremnost kod ostalih članica DOS-a. Nešto kasnije one su ipak na to pristale i sa zakašnjenjem je takav zakon donet. No, moramo pomenuti i neke slučajeve nekih naših državljana i državljana Republike Srpske koji su ipak izručeni tom tribunalu na jedan pomalo divlji način, bez zakona i s pravne strane samim tim prilično sporan, čime su pre svega povređena njihova ljudska prava. Jer, ako hoćemo da se zaklinjemo u ta ljudska prava onda treba svi da ih poštujemo, i onda ta ljudska prava imaju čak i optuženi i okrivljeni. Od početka smo ukazivali na to da bi bilo najbolje da se našim državljanima sudi u našoj zemlji i u svim onim slučajevima u kojima je to moguće, znači u svim onim slučajevima gde ne postoje izričiti zahtevi i izričit interes Haškog tribunala bolje je da ljudima koji su osumnjičeni za ratne zločine sudimo u ovoj zemlji. I to svim građanima bivše SRJ, svih nacionalnosti, jer smo svesni da je u ovoj zemlji postojao građanski rat, da je građanski rat po pravilu suroviji od svakog drugog rata, da u građanskom ratu udari obično komšija na komšiju, da se tu svašta dešava, da se izmiruju i neki računi iz prošlosti koji nemaju mnogo veze sa politikom, i samim tim dolazi vrlo često do činjenja zaista strašnih zločina. Nismo za to da se amnestiraju zločinci sa koje god strane dolazili,ali isto tako nismo ni za to da se samo Srbima sudi i da priznamo da smo mi zločinački narod, kako nažalost neki u ovoj zemlji često žele da predstave. Ono što mene posebno brine kada govorimo o ovom zakonu, koji je svakako trebalo da bude donet ranije, i koji je svakako mogao da spase odlaska u Hag neke ljude, to je ovaj član 5. gde se definiše kako treba da izgleda specijalni tužilac. Već su moje kolege iz DSS-a govorile pre mene da tu ima vrlo nepreciznih tumačenja, a ja lično zaista ne razumem šta znači visok moralni ugled, da ne govorimo o jezičkoj rogobatnosti ovakvog dela rečenice, visok moralni ugled i nepristrasnost i značajno iskustvo u oblasti krivičnog prava. Pa, zar se za svakog tužioca i za svakog sudiju, za svakog službenika koji radi u pravosuđu ne podrazumeva da mora biti nepristrasan? Zar je to nešto što trebna posebno naglasiti? To je u koliziji sa samom rečju pravda i rečju pravosuđe. Šta znači visok moralni ugled? Svi znamo šta znači visok moral, odakle ta reč ugled, valjda neko ko je ugledan u svojoj profesiji, pa i to je relativno, znate. Svako može da ima svog favorita. Što se tiče ovakve formulacije da prednost u izboru, odnosno postavljenju imaju lica koja poseduju znanje i iskustvo u oblasti međunarodnog humanitarnog prava i ljudskih prava, tu su, takođe, moje kolege već izrazile neku rezervu i pomenule neka imena koja, nažalost, poslednjih godinu, godinu i po dana ne silaze sa naših televizija. To su neki ljudi koji se predstavljaju kao članovi nevladinih organizacija, a u stvari su blisko povezani sa Vladom, a govore kao da nisu pripadnici ovog naroda, nego kao da mrze ovaj narod. Ako će se po ovom zakonu suditi pravično, ako je svrha ovog zakona da se osude ljudi koji su zaista činili ratne zločine, bez obzira na njihovu nacionalnu pripadnost, onda je za nas ovaj zakon prihvatljiv. Ako pak ovaj zakon treba da posluži novopečenim srbomrscima, povampirenim srbomrscima iz Titovog vremena, kada je svako u ovoj zemlji mogao da bude i Hrvat i Slovenac i Makedonac i šta god treba, samo Srbin nije mogao da bude Srbin, i kada je na neki način bilo sramota da Srbin bude Srbin, to su forsirali Tito i Kardelj, nažalost, ima dosta njihovih učenika i sledbenika upravo Srba koji se ponašaju u skladu sa njihovom doktrinom, i ako će takvi doći da sude po ovom zakonu, onda se ovom našem narodu ne piše dobro. Bojim se da u tom slučaju ovaj zakon neće ispuniti svoju svrhu. Najzad, da kažem još nešto. Kada govorimo, a o tome se juče mnogo govorilo, a ima veze i direktno sa donošenjem ovog zakona, i o Slobodanu Miloševiću i o čelnicima bivšeg režima, treba reći da je tim ljudima, a mi iz DSS-a smo na to ukazivalisvojevremeno, pre svega trebalo suditi ovde i pre svega je trebalo da im sudi srpski narod. Nisu oni počinili nikakve zločine prema Muslimanima i Hrvatima. Oni su ovaj narod doveli u bedu, oni su naše živote uništili, oni su naše sinove odveli u rat u kome Srbija nije učestvovala. Iz tog rata su se naša deca vraćala osakaćena. Oni su poslali tamo neke ljude koji jesu naša bruka i sramota i koji su oslobađali srpske kuće od frižidera, televizora i ušteđevine koja je ostala za njima. Tim ljudima je, pre svega, trebalo suditi ovde i trebalo je da im sudi ovaj narod. Dokazi protiv njih i njihovih nedela se nalaze pre svega u ovoj zemlji.
Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, a posle njega narodni poslanik Milan Radulović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsećanja radi, sve što je u vezi sa saradnjom sa Haškim tribunalom, a tiče se izručenja lica, u suprotnosti je sa članom 47. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji kaže: "Građanin Republike Srbije ne može biti lišen državljanstva, prognan ili ekstradiran". Takođe, da vas podsetim da je Nemačka, da bi izručila državljane drugih država, a nalaze se na njenoj teritoriji, morala da menja ustav kako bi ih isporučila Haškom tribunalu. Drugo, sa Amerikancima i Haškim tribunalom vi ste već završili posao osude srpskog naroda i države za sve ono što se događalo od 1991. godine nadalje. Potvrda vam je to što se veliki broj Srba nalazi u Haškom tribunalu: Šešelj, Krajišnik, Milošević i drugi. Sada biste mogli komotno da odredite jednu mesnu zajednicu za dalje suđenje ljudima za koje kažete da su ratni zločinci. Kako možete u članu 3. Predloga zakona da odredite nadležnost suda u Srbiji za ono što se dešavalo na prostorima bivše SFRJ? Recimo, desilo se neko krivično delo ratnog zločina u Sloveniji, izvršilac je državljanin Slovenije i kako može veće za ratne zločine Okružnog suda da sudi po tom predmetu? Članom 15. uvodite institut zaštićenog svedoka. Da li je to po principu vašeg kontroverznog biznismena Ljubiše Buhe Čumeta, koji je u nekim postupcima naznačen kao zaštićen svedok ili neki zaštićeni svedok koga pokušavate da nametnete Haškom tribunalu i već mu sada plaćate enormne račune za struju - 80, 90 i više hiljada dinara samo da biste ga lobirali. Kažete u Predlogu zakona da je potrebno saslušanje svedoka. Saslušanje svedoka, samo da bi potvrdili eventualnu krivicu lica, a kada je u pitanju traženje svedoka za odbranu određenih lica koja ste optužili za ratne zločine, onda tu odbranu otežavate i sakupljanje dokaza, suđenje i hapšenje. Već drugi mesec je u pritvoru srpski radikal Momir Marković, samo zbog sličnih radnji koje je preduzeo na sakupljanju dokaza. Govorite o efikasnom otkrivanju lica. Vi govorite sve u prilog onome što ne treba da se radi, a sprečavate efikasno otkrivanje lica za odbranu osuđenika, bez obzira da li su oni osuđeni pred Haškim tribunalom ili će sutradan biti optuženi i osuđeni po ovom zakonu. Vi znate šta mi srpski radikali mislimo o većini hrvatskog naroda. Jednostavno, oni nas genetski ne podnose, da ne kažem mrze, ali bi trebalo, vi pogotovo, da imate u vidu i da se stidite kada Stjepan Mesić, predsednik Hrvatske, novine su prenele, 16. juna ove godine, kaže: "Susreo bih se sa generalom Antom Gotovinom i učiniću sve što je potrebno da mu se osigura kvalitetna i dobra odbrana". Vi ovde u Srbiji radite sasvim nešto suprotno. Dalje, ova materija o krivično-pravnoj odgovornosti se već nalazi u Glavi DžVI u 19 krivičnih dela, tako da nije potrebno predlagati novi zakon u vezi sa ovim ili sličnim krivičnim delima. Važeći Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, koji je protivustavan, postoji samo pro forme. On vam služi i on postoji samo da bi se sprovela procedura i izručenje lica Haškom tribunalu. Takav je slučaj sa Veselinom Šljivančaninom i takav će biti slučaj i sa ovim zakonom. Na koga vam Amerikanci ukažu, vi ćete ga unapred osuditi, a formalno sprovesti postupak. Neće biti stvarnog utvrđivanja krivice i odgovornosti lica. Zašto u nazivu zakona stoji - protiv učinilaca ratnih zločina? Pa, vi unapred lica protiv kojih se podnese optužnica proglašavate ratnim zločincima. Kako je to moguće? Možda bi bilo bolje da stoji - u postupku utvrđivanja ratnih zločina. Vi po onom sistemu Sonje Brkić, da je lice protiv koga je podneta krivična prijava kriminalac. Odakle to? Ili, kada kaže da će se nekako regulisati primena važenja pritvora retroaktivno itd. Govorite da je cilj ovog predloga zakona efikasnije sprovođenje postupka. Pa, već i ovim predlogom zakona imamo tri postupka. Zakon o krivičnom postupku, Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom i ovaj predlog zakona, koji će biti zakon o istim krivičnim delima, onda će postojati tri i više postupaka. Dalje, plate, beneficije itd. Nemam vremena više.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović (nije prisutan). Sledeći prijavljeni govornik je narodni poslanik Sreten Mitrović, a posle njega narodni poslanik Dragan Jočić. U sali nije ni narodni poslanik Dragan Jočić. Posle narodnog poslanika Dragana Jočića reč ima narodni poslanik Branislav Vakić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, postavlja se pitanje zašto se donosi poseban zakon o ratnim zločinima, kada već imamo zakone koji regulišu istu pravnu materiju. Imamo Zakon o krivičnom postupku, imamo Krivični zakon, imamo specijalne zakone. Sve ovo što se predlaže kao rešenje u ovom zakonu o postupcima za ratne zločine moglo se izvršiti kroz normalne izmene postojećih zakona. Stvaranje jednog ad hok suda predstavlja kršenje svih osnovnih pravnih principa svakog pravnog poretka. Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa protiv učinilaca ratnih zločina je sud koji je ustanovljen da prati jednu grupaciju zbog počinjenih akata i prvenstveno, ako ne i potpuno, jednu određenu grupu ljudii programiran je da progoni one kojima je uskraćeno pravo na ravnopravnost. Sud koji se formira samo po jednoj osnovi po definiciji je diskriminatoran, nesposoban da podjednako sa ostalim prekršajima primeni pravdu. Takav sud predstavlja oružje protiv izabranih neprijatelja radi suzbijanja suprotnih interesa i gonjenja na osnovu političkih optužbi, i Predlog ovog zakona o ratnim zločinima stvara prinudu donošenja osude. Smatraće se da istražitelj, tužioci i administrativno osoblje koje će se naći u ovom privremenom, nazovimo, tribunalu, da bi ispitivali optužbe o zločinima koji su činjeni, nisu ispunili svoje obaveze ako ne bude presude. Malo ko će od sudija imenovanih da služe takvom sudu osećati da ima slobodu da oslobodi bilo koga, osim onih najnevažnijih ili onih koji su pogrešno optuženi. Nalogodavci, ili kako ministar Batić reče da je ovaj predlog zakona prihvaćen od strane OEBS-a i Saveta Evropske unije, jesu isti oni koji su formirali Haški tribunal u cilju nanošenja štete i satanizacije svoga neprijatelja, a sebe potpuno zaštitili propagandnom lavinom koja se vodi protiv optuženih. Hoće li se ovako formiran sud ili koji će se sud usuditi da postavi pitanje kriminalnih bombardovanja, koja su avioni NATO agresora izveli protiv nezaštićenih civila, njihovih domova, škola, bolnica, energetskih postrojenja i drugo; bombardovanja koja su direktno oduzela živote hiljada ljudi, koja su prouzrokovala materijalnu štetu merenu milijardama dolara. Koga treba smatrati odgovornim za razaranje gradova u Srbiji, ko je odgovoran za napade na kolonu izbeglica na Kosovu i Metohiji i zar ne predstavlja zločin to kada su kasetne bombe padale na bolnice u Nišu, Aleksincu i drugim gradovima širom Jugoslavije? Hoće li odgovarati NATO i Amerika za stradanja nastala posle potpisivanja mirovnog sporazuma 1999. godine, kada su na Kosovu i Metohiju ušli kao snage bezbednosti? Umesto da obezbede sigurnost svih građana i kulturnih baština mi imamo progon oko 250.000 Srba i nealbanaca, kidnapovanja, ubijanja i ruševine. Baš kao što su i počeli uz pomoć albanskih neprijateljskih bandi koje su podstrekivali i kuražili pre agresije i sada im pomažu u ostvarivanju njihovih ciljeva. Da je situacija na Kosovu i danas katastrofalna potvrdio je potpredsednik Vlade i šef Koordinacionog centra Nebojša Čović, koji je tek sada uvideo da je situacija na Kosovu i Metohiji na rubu fašizma. Nadam se da je svima jasno da prilagođavanje ili, kako se to u narodu kaže, udvaranje međunarodnoj zajednici nije doprinelo poboljšanju stanja na Kosovu, a sigurno neće ni donošenje ovog zakona po njihovom nalogu doprineti boljoj saradnji u celini, pa na osnovu toga mi socijalisti nećemo glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jočić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Branislav Vakić, a posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav Srpske radikalne stranke je jasan, da svi oni koji su počinili ratni zločin treba da odgovaraju, ali pred domaćim sudovima, prema postojećem zakonu. Poznata je činjenica da se u Hagu sudi Srbima ne bi li se krivica za rat pripisala samo jednom narodu. Šta ćemo sa onima koji su inicijatori tog rata, tj. onima koji su naredili i učestvovali u tom ratu? Radi se o zemljama Zapada, velikim vojnim silama koje po ko zna koji put kroz istoriju žele Balkan, tačnije pravoslavnu i neposlušnu Srbiju. Ko će da sudi onima koji su slali vojnike i oficire, zatim naoružavali i učestvovali u borbama protiv bivše JNA, legalne vojske međunarodno priznate države Jugoslavije? Radi se o vojnicima i oficirima stranih zemalja u sklopu NATO-a, zatim plaćenicima i avanturistima iz Legije stranaca i verskim fanaticima iz arapskih zemalja i Turske. Bilo je tu dosta crnaca iz Afrike koji su bili opredeljeni za Muslimane, Turaka i poturica protiv Srba u Bosni. Ko će da sudi onima koji su mladiće iz Bosne i Raške slali na vojne obuke u Tursku? Protiv Sulejmana Ugljanina Vrhovni vojni sud je vodio postupak za krivično delo ugrožavanja teritorijalnog integriteta zemlje i terorizma. Oslobođen je od strane stranih sila, danas okupatora naše lepe zemlje. Ko će da sudi onima koji su započeli rat na prostorima bivše Jugoslavije? Ko će da sudi oficirima NATO-a za bombardovanje Srpske Krajine i Republike Srpske? Ustaška armada potpomognuta od svojih istomišljenika iz nekadašnje Republike Hrvatske, koja je bila još u sastavu Jugoslavije, ubijala je po kasarnama vojnike JNA širom Hrvatske. Zar to nije bila paravojska i ko će danas njima da sudi? Poznato je svima nama odakle je stizalo oružje za paravojsku u ustaškoj Hrvatskoj. Na brdsko-planinskom prevoju Psunj i Papuk u Zapadnoj Slavoniji više od 67 srpskih sela i zaseoka je sravnjeno sa zemljom od strane ustaša na početku rata. Ko će njima da sudi? Ko će da sudi onima koji su na početku rata u Bosni iz Srebrenice pod komandom Nasera Orića napadali srpsko selo Kravice i ubili sve Srbe, ili Skelane gde ubiše 63 Srba, a bilo je i dece. Po zauzimanju Skelana zajedno sa mudžahedinima minobacačkom vatrom napadaju preko Drine i Bajinu Baštu u Srbiji. Ko će njima da sudi? Dokaza za zverstva i početak rata na prostorima bivše Jugoslavije ima dosta. Mi srpski radikali kao nacionalna i patriotska stranka, koja je slala svoje dobrovoljce u rat da sa našom armijom odbrane zemlju od stranih sila i domaćih izdajnika, ponosna je na svoje dobrovoljce. Među njima sem Srba bilo je Mađara, i to dosta, Hrvata, Makedonaca, Slovaka, Rusina, Rusa, Bugara, Grka, Muslimana i drugih. Dokaza ima napretek, više hiljada svedoka, a takođe i pisanih dokumenata. Neka odgovara svako ko je počinio zločin, pa i onaj ko je započeo rat na prostorima bivše Jugoslavije. U ovim teškim vremenima za naš narod ispevana je jedna divna i lepa pesma, posebno za vladajuću partiju: "Nije lako Srbin biti, sa kamena vodu piti. Još bi Srbin trenut mogao, da ne ima zlotvora od svog mleka, svoje krvi".
Narodni poslanik Dragiša Đoković nije prisutan, ali s obzirom da za danas završavamo rad, onda Skupština rad nastavlja sutra u 10,00 časova raspravom u načelnom pretresu. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Dragiša Đoković, posle njega narodni poslanik Rade Bajić i zatim narodni poslanik Dragan Lazić. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Deveto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, sazvano za 17. jun 2003. godine - danas je peti dan rada. Obaveštavam vas da sednici prema službenoj evidenciji prisustvuje 87 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Milan Radulović, Miodrag Jaćimović, Dušan Budišin, Boško Ristić, Petar Mišić i Jon Čizmaš, a pre podne Teodora Vlahović. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU PROTIV UČINILACA RATNIH ZLOČINA (nastavak u načelu) Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković. Da li je prisutan u sali? (Ne.) Posle njega narodni poslanik Rade Bajić. Da li je on prisutan? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, posle njega narodni poslanik Dragan Lazić.