Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četrnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 104 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da današnjoj sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dragan Šutanovac, Jovana Jovanović, Vesna Martinović, Milena Ćorilić, Branko Ružić i Đorđe Čabarkapa. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o 4, 5. i 6. tački dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuje Nikola Selaković, ministar pravde. Pozvani su i načelnici odeljenja Ministarstva pravde, šef odseka u Ministarstvu pravde i viši savetnik u Ministarstvu pravde. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, Predloga zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima. Da li predstavnik predlagača ministar pravde Nikola Selaković želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalaze Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima. Pitanje međunarodne pravne pomoći i međunarodne pravne saradnje između Republike Srbije i Republike Turske za sada je regulisano sledećim bilateralnim ugovorima: Konvencijom između Kraljevine Jugoslavije i Republike Turske o uzajamnim odnosima po predmetima sudskim, građanskim i trgovačkim od 7. jula 1934. godine; zatim, Konvencijom o sudskoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima između SFRJ i Republike Turske od 8. oktobra 1973. godine, kao i Konvencijom o izdavanju između SFRJ i Republike Turske od 17. novembra 1973. godine. Upravo navedeni važeći bilateralni ugovori o pravnoj saradnji sa Republikom Turskom, koji su na snazi i koji su odavno zaključeni, kao takvi ne mogu da zadovolje potrebe savremenog pravnog saobraćaja u međunarodnoj građansko-pravnoj i krivično-pravnoj materiji. Naime, pravna saradnja između dve države je sve češća, jer građani dve države i pravna lica sve češće između sebe ostvaruju pravnu saradnju. Pored toga, kriminal kao društvena pojava ne poznaje državne granice i sve raznovrsniji su njegovi vidovi, odnosno načini izvršenja. Sve navedeno zahteva raznovrsnu, obimnu, efikasnu i sve intenzivniju pravnu saradnju između pravosudnih i drugih organa dve države, a čemu treba da doprinesu rešenja sadržana u ugovorima čije se potvrđivanje predlaže. Rešenja sadržana u navedenim ugovorima treba da doprinesu većoj pravnoj sigurnosti fizičkih i pravnih lica jedne države kada se nađu na teritoriji druge države ugovornice, pravo na pravnu zaštitu, pravo na besplatnu pravnu pomoć, zaštitu svedoka, izuzimanje od plaćanja parničnih troškova, upotrebu jezika, priznavanje i izvršenje sudskih odluka, izvođenje procesnih radnji, uručenje akata i tome slično. U krivično-pravnoj materiji predložena rešenja omogućiće daleko obimniju i raznovrsniju pravnu pomoć između dve države, jer se predviđaju novi oblici pravne pomoći i određene mere, na primer, kontrolisane isporuke, privremena predaja lica lišenih slobode i tome slično, koje su od bitnog značaja za otkrivanje i suzbijanje kriminala u savremenim uslovima, pogotovo kada se radi o organizovanom kriminalu. Mogućnost neposrednije saradnje stvoriće uslove i za efikasnije odvijanje međunarodne pravne pomoći u krivičnim stvarima. Predložena rešenja u pogledu izručenja okrivljenih i osuđenih lica, uz preciziranje pretpostavke i visine zaprećene izrečene kazne, vrste krivičnih dela za izručenje, stvoriće osnov za čvršću i obavezniju saradnju između nadležnih organa dve države, kako okrivljena, tako i osuđena lica ne bi bekstvom iz jedne u drugu državu izbegla krivičnu odgovornost. Rešenja sadržana u ugovorima rezultat su i obaveza koje proizlaze iz multilateralnih konvencija o međunarodnoj pravnoj pomoći. Navedeni ugovori potpisani su 5. juna 2013. godine, a predloge zakona o potvrđivanju navedenih ugovora Vlada je prvi put dostavila Narodnoj skupštini još 12. jula 2013. godine, da bi nakon povlačenja oni bili vraćeni u proceduru. S obzirom na geografsku povezanost i međunarodnu transferzalu koja prolazi spajajući istok i zapad preko Republike Srbije, a idući ka Turskoj, da bi se predupredila i poboljšala borba protiv organizovanog kriminala, naročito trgovine narkoticima, ljudima, oružjem, mišljenja sam da izglasavanje i potvrđivanje ovih ugovora će poboljšati međunarodnu pravnu saradnju Republike Srbije i Republike Turske i uzdići je na viši nivo, znatno viši od onoga koji se sada, kao što rekoh, zasniva na prvom od tri ugovora koji je zaključen pre 81 godinu. Uveren da ćete u danu za glasanje podržati predloge ova tri zakona, zahvaljujem vam se na pažnji i želim plodotvornu i dobru raspravu. Hvala.
Hvala ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SNS će podržati sva tri predloga zakona, koji se odnose na potvrđivanje odgovarajućih međunarodnih ugovora sa Republikom Turskom, iz više razloga. Jugoslavija, odnosno Srbija sa modernom Turskom, sa Turskom koja počiva na tradicijama Kemala Ataturka, ima višedecenijske plodne odnose u različitim oblastima, pa i kada je u pitanju pravna, politička i ekonomska saradnja. Sticajem pomalo čudnih istorijskih i političkih okolnosti, evo, mi danas raspravljamo o ratifikaciji ova tri ugovora baš na dan kada u posetu Republici Srbiji dolazi tročlano predsedništvo BiH, čime Republika Srbija pokazuje zaista i, pre svega, njen predsednik Vlade Aleksandar Vučić, pokazuje dobru volju da se očuvaju stabilni i dobrosusedski odnosi u regionu. Naravno, između Turske i Srbije postoje i neke stvari koje nas dele, postoje neka pitanja oko kojih nismo saglasni, postoje neka pitanja koja su za Republiku Srbiju bolna i vi, ministre, sigurno znate o čemu se radi. Dakle, kao država nismo ravnodušni prema činjenici da je Republika Turska još 18. februara 2008. godine priznala nezavisnost KiM. Sa druge strane, budući da vodimo jednu realnu i državotvornu politiku, svesni smo isto tako i činjenice da postoje mnoge stvari koje nas povezuju, da postoji mnogo toga što nas spaja, da postoje mnoge oblasti u kojima Srbija i Turska, uprkos ovim razlikama, mogu da uspostave još bolje i delotvornije odnose. Tu, pre svega, mislim na pitanje snabdevanje gasom, tu, pre svega, mislim na zajedničku borbu protiv terorizma, to je pošast koja podjednako ugrožava i Srbiju i Tursku, trenutno Tursku nešto više nego Srbiju, ali, u svakom slučaju, to su izazovi sa kojima se i jedna i druga država suočavaju i, naravno, to je pitanje migranata, odnosno ljudi koji usled ratnih dejstava u Avganistanu, Siriji, Iraku, Libiji i drugim arapskim zemljama napuštaju svoja ognjišta i jednim delom i preko Turske, zatim preko Grčke, Srbije nastavljaju svoj put dalje prema zemljama EU. Dakle, uprkos određenim razlikama, postoje razlozi zašto treba produbiti odnose između naše dve države i zašto treba podržati ratifikaciju ova tri međunarodna ugovora. Rekao sam na početku svog izlaganja da su Jugoslavija i Turska već decenijama, kad kažem Turska, mislim moderna, sekularna Turska, koju je ustanovio Kemal Ataturk, dakle već decenijama imamo u mnogim oblastima društvenog života dobre i kvalitetne odnose. Poznato je da su Jugoslavija, Grčka i Turska 1934. godine zaključile takozvani „Balkanski pakt“ ili „Balkanski sporazum“, koji je u to vreme bio garant stabilnosti i bezbednosti na Balkanu, u vreme kada je i Balkanu, ali i čitavoj Evropi i svetu, pretila pošast i nesreća Drugog svetskog rata. Kao vrstan poznavalac pravne i političke istorije, verovatno vam je poznat jedan istorijski detalj, u ime Jugoslavije Balkanski sporazum je potpisao kralj Aleksandar Karađorđević. On je nekih godinu dana ranije, pre nego što je potpisan Balkanski sporazum, u oktobru 1933. godine, praktično godinu dana pred svoju smrt u Marseju, zajedno sa svojom suprugom kraljicom Marijom boravio u Istambulu, bio je gost Kemala Ataturka, i upravo na inicijativu Kemala Ataturka on je prihvatio ideju Balkanskog pakta, koji je i potpisan 1934. godine. To znači, da kada na čelu države imate ozbiljne političare, kada imate ozbiljne državnike, koji su zagledani u budućnost, koji žele dobro svome narodu, onda nikakav sporazum ne može da ne bude zaključen, ma koliko da u određenim stvarima postoje određene razlike, Ima još jedan istorijski detalj koji ovom prilikom želim da istaknem. Želim da istaknem, zato što mislim da aktuelni predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, vodi politiku koju je kada su u pitanju međunarodni odnosi, a bogami i dobri delom i kada su u pitanju javne finansije svojevremeno vodio predsednik jugoslovenske Vlade, dr Milan Stojadinović. Zašto ovo govorim? Jedan od ugovora o kojima danas raspravljamo, jeste i potvrđivanje međunarodnog sporazuma između Republike Srbije i Republike Turske, koji se odnosi na izručenje. U to vreme, tridesetih godina, gospodine ministre, na jednom malom turskom ostrvu, mislim da se ostrvo zvalo Prinkipo, boravio je vođa, tadašnji vođa VMRO-a, Ivan Vanča Mihajlov. Vanča Mihajlov je u tadašnjoj južnoj Srbiji, odnosno Makedoniji sa svojim komitskim jedinicama izvodio terorističke napade na pripadnike Jugoslovenske vojske i žandarmerije i to je predstavljalo jedan veliki problem, predstavljalo je veliki unutrašnji problem, pre svega, za samu Kraljevinu Jugoslaviju, naravno, predstavljalo problem i za bilateralne odnose između Kraljevine Jugoslavije i Turske, budući da je Turska, odnosno da je Kemal Ataturk iz određenih razloga odbijao da Vanču Mihajlova, koji je inače 1929. godine sa Antom Pavelićem potpisao sporazum o saradnji ustaškog pokreta i VMRO-a protiv Kraljevine Jugoslavije, dakle, Turska je odbijala da izruči Jugoslaviji Vanču Mihajlova. Šta je uradio Milan Stojadinović? Uradio je isto ono što danas radi Aleksandar Vučić, bez teških reči, bez preteranog zatezanja u bilateralnim odnosima, vodeći jednu racionalnu i realnu nacionalnu i državotvornu politiku, on je uspeo da taj problem reši na dobrobit i tadašnje Jugoslavije i na dobrobit tadašnje Turske, a ono što je najvažnije je da se reši pitanje takozvanog komitadžijskog pokreta u Makedoniji. Evo, ako dozvolite, ja ću da citiram iz njegovih Memoara, dakle Milana Stojadinovića, kakvim, da kažem političkim lukavstvom se on poslužio, ne bi li rešio taj problem, a da pri tome ne narušava odnose između Jugoslavije i Turske: „Kao predsednik Vlade, smatrao sam da problem Makedonije zavisi od načina uprave tom pokrajinom i da prestankom represivnih metoda, kako su ih neko vreme tamo sprovodili ministar unutrašnjih dela Žika Lazić i ban Vardarske banovine Dobrica Matković, otvara se put za potpuno sređenje tog kraja, obraćajući pažnju njegovom ekonomskom i kulturnom napretku. Time će se ukloniti razlozi nezadovoljstva koji su bili baza bugarskog komitadžijskog pokreta. Tako je posle stvarno i bilo i za vreme moje Vlade Vanča Mihajlov nije predstavljao nikakav problem.“ To je bilo 1934, 1935, 1936. godine. Ako pogledamo danas u 2015. godini, to je ista ona politika koju vodite i vi, gospodine ministre, to je ista ona politika koju vodi i predsednik Vlade, Aleksandar Vučić. Dakle, ekonomskim merama, merama koje će podići kulturni nivo određenog kraja, rešavati probleme koji su par ekselans politički, ali ih ne rešavati nasiljem, ne rešavati upotrebom teških reči, ne rešavati ih rečima koje mogu da zapale narod, nego jednom mudrom i državotvornom politikom koja će biti na dobrobit pre svega naše države i našeg naroda, ali i svih država u regionu. Ono što takođe želim da istaknem vezano za ove sporazume, jeste nekoliko čisto pravničkih stvari koje mi se veoma dopadaju i tu želim da vas pohvalim. Kada je u pitanju Ugovor između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, ono što je veoma bitno to je član 4, po mom mišljenju, koji se odnosi na odbijanje pravne pomoći. Dakle, zamoljena strana može odbiti zahtev za pružanje pravne pomoći u sledećim slučajevima: ako se istraga ili krivični postupak odnose na krivično delo za koje zamoljena strana smatra da je političko krivično delo ili krivično delo povezano sa političkim krivičnim delom, ili isključivo vojno krivično delo koje ne predstavlja krivično delo iz opšteg prava. Dakle, kada su u pitanju tzv. politička krivična dela ili, što bi se nekada reklo onim starim jugoslovenskim krivično-pravnim jezikom, kada su u pitanju verbalni delikti, onda jedna država može da odbije pravnu pomoć u takvoj vrsti krivičnih stvari. Međutim, ono što je veoma bitno, to je stav 2. ovog člana, da se u smislu ovog ugovora genocid, zločini protiv čovečenosti, ratni zločini i, što je veoma bitno, terorizam i krivična dela za koja su istraga i sudski postupak obavezni za strane ugovornice po multilateralnim međunarodnim ugovorima, neće se smatrati političkim krivičnim delima ili delima povezanim sa političkim krivičnim delima. Dakle, ovo je dobro zato što terorizam, upotreba nasilja, žrtvovanje ljudi, izazivanje materijalne štete ne može da se smatra demokratskim i političkim metodama političke borbe. Dobro je što su ovakva krivična dela izuzeta iz mogućnosti odbijanja da se pruži pravna pomoć u krivičnim stvarima. Ono što je dobra strana Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, to je da je postupak po izručenju, po mom ličnom mišljenju, prilično jednostavan, da je procedura jednostavna i da je procedura takva da će maksimalno da ubrza postupak izručenja. Naime, članom 14. ovog ugovora predviđeno je da se zamolnica sastavlja u pisanoj formi i upućuje od strane ministarstva pravde strane molilje ministru pravde zamoljene strane. Međutim, komunikacija diplomatskim putem ovim nije isključena. Zašto je ovo bitno? Dakle, Ministarstvo pravde npr. Srbije može direktno da se obrati Ministarstvu pravde Republike Turske i time se postupak maksimalno ubrzava. Nema potrebe da najpre komuniciraju ministarstva koja su zadužena za spoljne poslove, pa da onda oni prenose svoju nadležnost, odnosno da se dalje procedura odvija preko nadležnih resornih ministarstava, nego se komunikacija u ovoj pravnoj stvari odvija direktno između dva nadležna ministarstva, između Ministarstva pravde Srbije i Ministarstva pravde Turske, čime se zaista dobija na brzini, na efikasnosti, na ekonomičnosti postupka. Kada su u pitanju izručenja za ova dela koja su izuzetno teška, koja sam već pomenuo, kao što su genocid, ratni zločini i terorizam, onda ta ekonomičnost i efikasnost u postupanju može da bude izuzetno bitna. Što se tiče Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima, vi ste lepo rekli da je trenutno na snazi Konvencija između Kraljevine Jugoslavije i Republike Turske o uzajamnim odnosima, a po predmetima sudskim, građanskim i trgovačkim, od 3. jula 1934. godine. Dakle, još 1934. godine tadašnja Kraljevina Jugoslavija je prepoznala koliki je značaj ekonomske saradnje sa Turskom. Danas posle više od 80 godina možemo samo da pretpostavimo koliki je značaj te saradnje. Danas mnoge turske kompanije posluju u Srbiji, mnoge turske kompanije su došle u Srbiju zbog politike koju vodi Vlada na čijem se čelu nalazi Aleksandar Vučić i u čijoj Vladi ste vi ministar pravde, zato što je ova Vlada stvorila takav ekonomskim i pravnim ambijent da su svi investitori, pa i investitori iz Turske, sigurni kada je u pitanju njihov kapital. Zbog toga mislim da će ratifikacija ovog ugovora sa modernom Republikom Turskom i te kako doprineti još boljoj ekonomskoj saradnji između Republike Srbije i Republike Turske. Da ponovimo još jedanput, uprkos određenim stvarima koje nas dele, postoje mnoga polja na kojima možemo da razvijamo saradnju i kada je u pitanju kultura i kada je u pitanju energetika, a naročito kada je u pitanju ekonomija. Dobra ekonomska politika, investicije, otvaranje novih radnih mesta, sigurnost ulaganja, to je vrlo često najbolji mogući lek za brojne političke probleme koji se rešavaju. Nekada se čini jednostavnim da se na političku ranu stavi politička trava, ali Vlada koju vodi Aleksandar Vučić pokazala je da može da se radi i drugačije, da se na ljutu političku ranu stavi jedna dobra i lekovita ekonomska trava i onda ta ekonomska trava mnogo brže zaleči političke rane nego da se na tu ljutu političku ranu stavlja još ljuća politička trava. Iz svih ovih razloga politička podrška ovim sporazumima što se tiče poslaničke grupe SNS neće izostati. Ja vam čestitam na tome što ste imali odlučnosti, hrabrosti i vizije da još 2013. godine potpišete ova tri međunarodna ugovora sa Republikom Turskom. Nadam se da će ovakvih i sličnih ugovora biti i sa Turskom, ali i sa drugim državama sa kojima se možda u nečemu razlikujemo, ali sigurno da ne postoji nijedna država od koje se baš u svemu razlikujemo. Dakle, uvek postoji neki prostor za saradnju i ovo je dobar signal, ne samo prema Republici Turskoj, ovo je dobar signal prema svim državama u regionu, a pre svega prema svim državama zapadnog Balkana, da se Srbija na neki način, evo i ratifikacijom ova tri međunarodna ugovora, vraća onoj svojoj, vi sigurno dobro znate o čemu govorim, onoj staroj politici Kneza Mihajla, Nikole Pašića, a to je Balkan balkanskim narodima. Dakle, kada mi balkanski narodi budemo sami, na miru i hladne glave rešavali naše probleme, bez da nam u tome dobre ili manje dobre usluge pruža neko sa strane, ja sam ubeđen da će ceo zapadni Balkan biti region stabilnosti, region saradnje, jedan region u kome će se moći mnogo lepše i sigurnije živeti nego što je to danas slučaj. Iz svih ovih razloga poslanička grupa SNS će u danu za glasanje glasati svim srcem za potvrđivanje ova tri međunarodna ugovora.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsednice. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, na samom početku, učestvujući u raspravi o ovom setu zakona, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, ističem da će naša poslanička grupa u danu za glasanje podržati ovaj set zakona i glasati za iste, iz razloga koje ću navesti u daljem toku diskusije. Nesumnjivo je da tih razloga ima mnogo. Ono što, u svakom slučaju, zavređuje pažnju jeste činjenica da upravo usvajanjem zakona kojima se potvrđuju ugovori o kojima danas razmatramo i iste analiziramo se podstiče nešto na čemu stoji kurs Vlade Republike Srbije, a naročito politika SPS, a to je efikasnost pravosudnog sistema, to su efikasni sudski postupci i to je sprečavanje izvršenja krivičnog dela, u smislu prevencije, kao i kažnjavanje učinioca krivičnih dela, u smislu represije. Kada sam govorio o prevenciji, radi se i o jednom i o drugom obliku prevencije, bez obzira da li je to generalna ili specijalna prevencija. Ono što na samom početku treba istaći jeste da upravo ovom vrstom, kako mi to pravnici kažemo, judicijalizacija ovog seta, normativa o kojima danas pričamo i razmatramo, mi postižemo jedan cilj koji je u suštini istovremeno i cilj Evropske unije, a to je da se na najmanju meru ograniči i onemogući počiniocima krivičnih dela da bekstvom u drugu državu izbegnu suđenje ili izvršenje krivičnih sankcija prema njima. Na ovaj način počinioci krivičnih dela bi mogli da krivično-pravne sisteme država obezvrede, s obzirom da se u toj situaciji slučajevi, odnosno postupci ne mogu privesti na kraju, da se povređuju prava stranaka na suđenja u razumnom roku, da se sankcije ne mogu primeniti na dosuđenim licima, da se oštećeni u krivičnim postupcima lišavaju pravde i gube poverenje u pravni sistem. Upravo te frustracije pravosudnih i policijskih organa iz nekadašnjeg perioda su dovele da se nastojanje za prevazilaženjem barijera i jačanje uzajamnog poverenja među državama afirmiše upravo kroz zakone o kojima danas razmatramo. U nastojanju prevazilaženja uočenih nedostataka koji su se pojavljivali ranije, mi smo došli do standarda kojima u svakom slučaju teži Republika Srbija i Vlada Republike Srbije, a to je da, onako kako je Evropska unija propisala, uvođenjem evropskog naloga za hapšenje među državama članicama Evropske unije i mi, kao kandidat i država koja ide sigurnim putem ka članstvu u Evropskoj uniji, ispoštuje ove standarde i primeni ih u našem pravosudnom sistemu. Međutim, uvaženi ministre, i pored svih afirmativnih razloga za podršku ovim zakonima, ostaju određene dileme. Neke su materijalno-pravne, neke su procesno-pravne prirode, ja bih zamolio da ih na neki način analiziramo i uz vašu pomoć i vašu podršku dođemo do celovitog rešenja. U članu 3. Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju navedeno je da se izručenje neće odobriti za dela koja su, e sada ovde da obratimo pažnju, prema oceni zamoljene strane, dakle, govorimo o oceni zamoljene strane, politička krivična dela ili dela povezana sa krivičnim delom. Postavlja se pitanje, uvažene kolege, šta znači ocena zamoljene strane, u pravnom smislu reči? Ocena ili mišljenje nema snagu imperijuma, nema ni obavezujuće dejstvo. Ocena zamoljene strane je da li izvršeno političko krivično delo može da podrazumeva određenu vrstu voluntarizma, pa čak i neku vrstu zloupotrebe. Ja ni u kom slučaju, niti moja stranka, niti poslanička grupa SPS ne želimo da izražavamo skepticizam, ali upravo na ovoj teritoriji su bili mnogi pokreti koji su se deklarisali kao politički pokreti, mnoge organizacije koje su se deklarisale kao organizacije koje izražavaju političke stavove. Uvaženi ministre, samo da pomenem vehabijski pokret na teritoriji Novog Pazara i Sjenice koji se deklarisao kao neko ko izražava političke ideje i političke stavove pozivanjem na otpor držanjem oružja, čak i upotrebom oružja, zastrašivanjem stanovništva, nametanjem nekih svojih političkih ili uslovno rečeno političkih stavova. Mi dolazimo u situaciju da, jednostavno, budemo zabrinuti da li ocena zamoljene strane, bez obzira što sa Turskom imamo korektne i diplomatske i političke odnose koje nastojimo da usavršavamo i na tome Vlada i radi, tu se slažem sa poslanikom Martinovićem, dođemo u situaciju da jedna ocena zamoljene strane može da bude i nešto što nije u duhu onoga što podrazumeva cilj ovih zakona, a to je izručenje učinilaca krivičnih dela. Zbog toga, ova dilema, ja sam uveren, će biti prevaziđena u daljoj komunikaciji između dva ministra, vašeg, na čijem ste čelu, i Ministarstva pravde, kako bi se na pravi način analizirala sva postupanja, sva protivpravna delovanja i izbegle mogućnosti da se u konotaciji političkog delovanja neko abolira, amnestira, odnosno ne bude podveden pod krivični postupak, što objektivno, kao opasnost postoji. Naravno da je i Evropska unija u tom pravcu učinila mnogo. Samo ću podsetiti na neke istorijske činjenice. Od samog početka primene izuzimanja političkog dela, govorim o političkom delu, od ekstradicije, faktički, mi smo još od 1855. godine imali priliku da kroz istoriju uočimo kada je političko delo faktički isključeno. Mislim na političko krivično delo, mada je ono, sa stanovišta poslaničke grupe SPS, nešto što podrazumeva kvazi krivično-pravni institut jer u našem krivičnom zakonodavstvu ne postoji sistematizacija političkih krivičnih dela. Mi to nemamo. Imamo u teoriji. Možemo se i u praksi susretati sa terminologijom političkih krivičnih dela. Samo ću napomenuti da smo za vreme „Sablje“ imali pokušaj uvođenja jednog anahronog i retrogradnog kvalifikativa, kao pravnog instituta, a to je politička pozadina krivičnog dela. Politička pozadina ne može da bude krivično-pravni institut. Protiv takve kvalifikacije, opet se vraćam na taj period kada je na hiljade ljudi za vreme „Sablje“ neosnovano lišeno slobode, govorilo se o političkoj pozadini. Zašto su lišeni slobode? Zbog političke pozadine nekog krivičnog dela. Komparativno ili analogno tome, isto se vezuje i kada je u pitanju političko krivično delo koje je sistematizovano u članu 3. ovog ugovora. Godine 1855, koju sam pomenuo, belgijski sud je odbio da ekstradira, na zahtev Francuske, izvesnog Francuza koji je podmetnuo bombu u voz kojim je putovao francuski imperator Napoleon. Još tada, dakle 1855. godine, pod motivacijom političkog dela i izuzimanja političkog dela iz ekstradicije, jer su Belgija i Francuska tada potpisale jedan ugovor o ekstradiciji, sprečeno je da se taj počinilac tog krivičnog dela ekstradira. Odmah nakon toga Belgija i belgijska vlada je izmenila zakon. Tada smo već došli na polje o kome danas i razgovaramo, da se politička dela faktički izuzmu, odnosno da se izručenje počinilaca krivičnih dela sprečava, odnosno da neće doći do njega ukoliko se radi o političkim krivičnim delima. Međutim, sve ovo o čemu ja pričam, uvaženi ministre, opet ostavlja dilemu. Ostavlja dilemu zbog toga što političko krivično delo još uvek nije definisano. Mi i dalje imamo različite pristupe, različite teorijske stavove i bojim se da kroz zloupotrebe, a naročito zloupotrebe tzv. kvalifikacije ocene zamoljene strane odlučujemo da li se o protivpravnom delovanju radi kao o protivpravnom delovanju u kome su sadržana obeležja, uslovno rečeno, mekog političkog krivičnog dela. Što se tiče svega ostalog navedenog u ovom setu zakona, poslanička grupa SPS nesumnjivo staje na stanovište da uvažavaju maksimalnu podršku svi ostali procesno-pravni instituti, sva ostala procesna rešenja, naročito kada je u pitanju međunarodna pomoć u građanskim i trgovačkim stvarima, gde se omogućava da se dokazi izvode efikasno, da se saslušavaju svedoci, da veštačenja možemo sprovoditi na način koji je propisan ovim ugovorima, naravno, po zamolnici. Naravno, da na taj način utičemo na poboljšanje efikasnosti našeg sudskog postupka i to su neka rešenja koja u ovom Predlogu zakona podrazumevaju jako dobra rešenja, i zbog toga uživaju podršku. Ove dileme koje smo istakli kao poslanička grupa SPS su isključivo dobronamerna sugestija da se o istim razmišlja prilikom primene ovih zakona, kako bi se upravo izbegle situacije da mi ne možemo doći do izručenja učinilaca krivičnih dela koja su nesporno učinjena na teritoriji Republike Srbije. Nije u pitanju samo vehabizam, i vehabijski pokret, ima i drugih, ima i drugih koji u svakom slučaju zavređuju i te kako veliku pažnju. Na kraju, u svakom slučaju poslanička grupa SPS, kao što sam na samom početku rekao pruža podršku ovom setu zakona, za isti će glasati, i podržava dalja nastojanja Vlade Republike Srbije da upravo na ovaj način rešava pitanja koja se vezuju kako za ekstradiciju učinilaca krivičnih dela, tako i za poboljšanje efikasnosti pravosudnog sistema u celini. Ja vam se zahvaljujem.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Hvala uvažena predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, da se zahvalim na konstruktivnoj besedi kolege Aleksandra Martinovića i na zaista konstruktivnom i minucioznom pristupu kakav kolega Jovanović uvek ima u raspravama po zakonima, gde Vladu kao predlagača imam čast da predstavljam i zastupam u Narodnoj skupštini. Naravno, da se može reći u dobrom delu da ste i u pravu, međutim, ono o čemu treba imati u vidu kada je reč o potvrđivanju zakona, odnosno predlozima zakona kojima se potvrđuju međunarodni ugovori iz oblasti međunarodne pravne saradnje, međunarodnog pravnog saobraćaja, međunarodne pravne pomoći, jeste da se u takvim situacijama države ugovornice trude da dobar deo svojih politički diskrecionih ovlašćenja regulišu zakonima, i da stvari koje su propisane važećim međunarodnim pravnim aktima, dakle, multilateralnim konvencijama koje imaju za predmet iste ove stvari, dakle, da li je to međunarodna pravna pomoć u krivičnim pravima, u građanskim i trgovačkim stvarima, u izručenju, da nadmaše te međunarodne pravne regule i postignu neki vid bliže i prisnije i bolje saradnje. Na kraju, kada ostane sve ono što nije regulisano ovim ugovorima ono se svodi na teren politike i bilateralnih odnosa dveju zemalja. Ako stvari posmatramo iz jednog ugla ja bih rekao da ste vi u potpunosti u pravu, ali ovo je dvostrani ugovor i ovde su dve strane i uvek ga tako treba posmatrati. Nažalost, ni Republika Turska ni Republika Srbija nisu zemlje tog nivoa političke stabilnosti da mogu da se pohvale da su u stanju da nemaju u svojim ugovorima ovakvu jednu odredbu. Ako hoćete, ovde upravo i jeste i postoji funkcija izvršne vlasti u međunarodnoj pravnoj saradnji, jer postoje slučajevi koji su van domašaja sudske vlasti i puke tehničke saradnje, kao što su ovi. Poznato vam je da, recimo Republika Turska ima izvesne političke probleme sa kurdskom nacionalnom manjinom. Da smo mi kao država nemalo puta u prošlosti bili zamoljena država da izručimo lica koja su pred pravosudnim organima Republike Turske bila osumnjičena da su vršila neka krivična dela koja bi neko mogao i da kvalifikuje kao politička krivična dela. Praksa naše države je različita. Dakle, nekada smo ta lica izručivali, nekada nismo. Ali, u svakom slučaju moje mišljenje je da je dobro što postoji ovakva jedna odredba, a ono gde sam ja shvatio vaš konstruktivan pristup jeste, da se i te kako vodi računa u primeni ove odredbe, i tu vas u potpunosti podržavam. Turska, znate ima jedan specifičan sistem, da bi se izvršilo izručenje državljanina koga tražite iz Turske potrebno je da taj akt, dakle, da tu odluku o izručenju potpiše svaki ministar turske vlade, i tek kada ga poslednji ministar potpiše, da ga onda potpiše i predsednik vlade Turske. To je jedan specifičan ali i vrlo kompleksan sistem za razliku od našeg gde je potpis ministra nadležnog za poslove pravosuđa dovoljno da se tako nešto učini. Naravno, kada su u pitanju politički kompleksni slučajevi da ko god bio ministar pravosuđa tu odluku donosi, normalno u konsultacijama sa rukovodstvom same Vlade, sa predsednikom Vlade i ostalim članovima Vlade i o tome će se naročito voditi računa. Moja ocena je da je jedna vrsta partnerskog i odgovornog gesta od strane Srbije što je prihvatila da ovakav ugovor zaključi sa Turskom što pokazuje da je Srbija zaista jedna odgovorna zemlja i da ona pravi partnerstva i prijateljstva na svim stranama sveta. Tako da sam uveren, a znajući i kolege i prethodnog kolegu sa kojim sam potpisao ovaj ugovor i novog ministra pravde Turske sa kojim sam imao prilike da sarađujem i da se viđam da možemo da računamo na jednu fer, iskrenu i partnersku saradnju. Znajući koja je bila njihova zahvalnost i zaista jedno veliko oduševljenje kada smo uopšte postigli ove dogovore, uveren sam da nam takva saradnja i sledi. Ono što ste i vi rekli, ne samo za mene koji sam trenutno na ovoj funkciji nego i za svakog budućeg jeste da se dobro vodi računa o tome šta se to smatra političkim, krivičnim delom. S obzirom da smo mi država koja je u procesu evropskih integracija, koja teži dostizanju evropskih standarda, evropskih vrednosti, svakako da bi svaki ministar pravde Srbije trebalo da se osloni upravo na te standarde, na one koji su u primeni u zemljama članicama EU kada se odlučuje o ovakvim potezima. Hvala vam još jednom.
Hvala. Da li ima još ovlašćenih? Nema, onda dajem reč poslaniku Marijanu Rističeviću. Dajem reč poslanici Gordani Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Sporazumi koji su pred nama zavređuju glas za pošto osim što se bazično bave ljudskim pravima u suštini u oblastima pravne sigurnosti i zaštite lica pred zakonom, a na nivou sporazuma između država oni su dobri za međusobne odnose Srbije i Turske. Volela bih da su ti odnosi još bolji. Spadam u one koji smatraju da uloga Turske u našem regionu ne samo zapadnog Balkana nego i u jugoistočnoj Evropi je nedovoljno. Zvučaće ružno kada kažem iskorišćena, ali da je prostor za bolje pozicioniranje Turske i za bolju saradnju veliki. Mislim da je zadatak Srbije, Vlade Srbije, ne samo Ministarstva spoljnih poslova nego svih ministarstava da činimo sve ono što je u interesu Srbije da se ta saradnja unapređuje. U maloj digresiji imala sam priliku i zadovoljstvo da učestvujem u radnoj grupi koja je 2009. godine dobila zadatak da napravi predlog, statut i formu saradnje parlamentarne skupštine jugoistočne Evrope u kojoj je i Turska učesnica. Sa ne malim zadovoljstvom moram da kažem da je taj posao obavljen i da su reakcije turske strane na naše zalaganje da ima ravnopravan tretman u regionu jugoistočne Evrope zaista bio izvanredan. Zato smatram da ću glasati za sva tri sporazuma, i onaj koji se tiče izručenja i onaj koji se tiče uzajamne pravne pomoći i, naravno, pomoći u građanskim i krivičnim stvarima. S obzirom da je ovo jedinstveni pretres i da smo podneli amandmane, ja ili neko od kolega iz poslaničke grupe Demokratske stranke, oni bi se svodili na jezičke stvari i u tom smislu imam nekoliko pitanja za ministra, u želji da objašnjenjem otklonimo svaku sumnju u čitanju pojedinih članova ugovora. Ugovor između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju. U članu 16. rubrum - Privremeno pritvaranje, postoji tačka 4. u kojoj se kaže: „U hitnim slučajevima, nadležni organi strana ugovornica mogu poslati zahtev za privremeno pritvaranje i putem međunarodne organizacije kriminalističke policije (Interpol)“. I to je moje pitanje, jer smatram da je dobro da se tokom ove rasprave razjasni postupak kada bilo koja zemlja koja ima saradnju sa Interpolom upućuje zahtev da se lice, bilo koje, nađe na nekoj od interpolovih poternica ili da se traži privremeno pritvaranje. Kod nas postoji dosta zabune u javnosti, nažalost, na manjka znanja a viška samopouzdanja kod novinara i drugih koji o ovome govore i mislim da bi valjalo da ministar objasni da u slučaju poternica, izdavanja poternica, nadležna je samo zemlja koja izdaje poternicu. Interpol tu izvršava. I da pojasnimo šta znači – zajedno obraćanje dve države Interpolu za privremeno pritvaranje. To je prvo pitanje. Ne bih tu ni podnosila amandman, ali, s obzirom da je uneto kao član u ugovoru, mislim da zahteva mali napor za dodatno objašnjenje na primeru ili već kako god ministru bude odgovaralo. Drugo pitanje se odnosi na potvrđivanje Ugovora o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Moja su pitanja tu onoliko, uslovno govoreći, jezičke prirode, koliko se takva pitanja često postavljaju kada su u pitanju sporazumi i ugovori koji se prave na dva jezika, pa se potvrđuju prevodi, pa se radi zajednički, pa se utvrđuje strana koja treba da tumači. Nisam podnela amandman zato što ja otprilike razumem šta se htelo u članovima o kojima ću postaviti pitanje, ali nisam želela da razgovaram o mom amandmanu, nego da nađemo način da se ili u odgovoru otkloni sumnja o tome šta znači član ili da se vrstom tehničke redakcije otkloni nejasnoća. U članu 12. koji ima rubrum – Privremena predaja lica lišenog slobode, da bi se pojavilo kao svedok pred sudskim organima strane molilje, u poslednjem stavu, a pod tačkom 3. kaže se: „Predato lice će ostati u pritvoru na teritoriji strane molilje i, gde je to potrebno, na teritoriji strane ugovornice kroz koju se traži tranzit, osim ako strana ugovornica od koje se privremena predaja traži zahteva, ne zahteva da ono bude pušteno na slobodu“. Ja razumem šta se htelo ovim stavom, ali, to što se htelo – ne piše. Možda piše u usaglašenoj verziji na trećem jeziku, ili možda piše na turskom jeziku, ali, kako rekoh na početku, radi se u suštini o ljudskim pravima i ja ne bih volela da zbog neke zapete viška ili zbog nepreciznog prevoda, da naša zemlja kao strana ugovornica ili Turska ima ikakav problem ako se ovakav tekst, u ovom obliku, pojavljuje i u onome što oni ratifikuju kao ugovor o uzajamnoj pravnoj pomoći. Slična vrsta nedoumica javlja se i u članu 13, koji ima naslov – Garancije za svedoke, veštake i optužene kada se pozivaju pred sudske organe strane molilje u trećem stavu, koji glasi: „Svedok, veštak ili lice protiv koga se vodi krivični postupak gubi zaštitu koja mu je data na osnovu ovog člana ako nije nakon proteka perioda od 15 uzastopnih dana, od dana kada njegovo prisustvo više nije potrebno pred sudskim organima, ne iskoristi priliku da napusti već ostane na toj teritoriji, ili se na nju vratio pošto ju je napustio“. Ja razumem smisao, ali to ovde ne piše i trebalo bi da se u dogovoru sa Skupštinom nađe način da jezički ovo bude potpuno jasno i da se potpuno jasno čita, ako bude slučaja da se primeni na bilo koje lice koje je svedok, veštak ili optuženi, da ne bismo zbog sasvim slučajnih ili nenamernih nejasnoća bili u situaciji da imamo veće probleme od primene ugovora nego što je to potrebno. Saradnja Turske i Srbije u pravnim stvarima ja mislim da će tek imati u budućnosti značajnog uticaja na naše politike i na sektorske politike, razne, a i na deo koji se tiče jedne vrste zakonodavstva koje moguće da ovde u sporazumima koji su pred nama mogu samo da se tumače da su definisani, a to su krivična dela iz sajber kriminala i krivična dela iz povrede slobode prava ličnosti na internetu, krivična dela pretnji i sličnih stvari o kojima trenutno ili u fazama vrlo detaljno raspravlja i Evropski parlament za novu vrstu zakonodavstva koja će se između zemalja članica EU uspostavljati da bi se ujednačili standardi i da bi se utvrdili protokoli o tome šta znači zaštita od kriminala na internetu, šta je dozvoljeno, šta je zabranjeno, na koji način, jer to jeste opet oblast ljudskih prava, da u toj oblasti uspostavimo propise a da ne ugrozimo osnovne slobode i prava. Razne države su tu, kada pogledate u pokušaju da definišite kako koja država ima legislativu kada je u pitanju internet kriminal, izgledaju potpuno različiti pristupi i, ponavljam – ako bude, a jeste, u raznim zemljama i ova vrsta kriminala definisana krivičnim zakonima, onda će, ja mislim, u budućnosti to biti uz terorizam, trgovinu ljudima i trgovinu narkoticima ključne oblasti u kojima ćemo razvijati saradnju sa Turskom, kako god možda neobično zvučalo da se tu razvija saradnja, ali su u to ime ovakvi ugovori zaista neophodni. Ja ću glasati za sva tri ugovora i biće mi drago da Vlada Republike Srbije uskoro Skupštini predstavi i sa ministrom pravde ili sa drugim ministrom, ekonomije, finansija, i nove ugovore i sporazume o ekonomskoj saradnji, o saradnji u oblasti odbrane. Mislim da nas tu čeka mnogo dobrih poslova koje možemo u saradnji sa Turskom obaviti. Naravno, drago mi je da je Srbija privržena članstvu u Parlamentarnoj skupštini jugoistočne Evrope, u kojoj je 12 raznorodnih zemalja od zemalja članica EU, do nas, zemalja kandidatkinja, koje su u procesu pridruživanja ili procesu pristupanja, i Turske, koja ima sasvim poseban put pristupanja EU. Takođe, u tom telu, u toj organizaciji, mislim da i ministar pravde ima prostora u komitetu koji se bavi kontrolom rada pravosuđa u svim našim državama i sigurna sam da će vest o tome da Srbija i Turska uspostavljaju ugovorima ovakve posebne vidove saradnje imati dobar odjek i u toj organizaciji, kao i u svima koji gledaju kako se odnosimo prema vladavini prava mi, koji želimo da budu otvorena Poglavlja 23 i 24, uz Poglavlje 35, i Turska, koja na svoj način ne odustaje od evropskog puta svoje države. Hvala vam.
Reč ima ministar.
Zahvaljujem uvažena predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem i uvaženoj koleginici Čomić na primedbama i opažanjima u tekstovima predloga zakona, kada je reč o Predlogu zakona kojim se potvrđuje ugovor o izručenju između Republike Srbije i Republike Turske i gde je koleginica Čomić govorila o članu 16. stavu 4, procedurama za privremeno pritvaranje. Dakle, stav 4. u suštini daje izuzetak od pravila. Pravilo jeste da se zahtev za privremeno pritvaranje podnosi na način i po proceduri koja je predviđena stavom 3. ovoga člana, a s obzirom da je reč o proceduri koja je u nekoliko komplikovanija i kompleksnija, dakle zahteva nešto više vremena, predviđa se izuzetak koji propisuje hitnu proceduru kada je u pitanju pritvaranje. Procedura koja se obavlja preko međunarodne organizacije kriminalističke policije, kao što znate mreža Interpola ima svoje ispostave odnosno svoje centre u svim državama potpisnicama odnosno članicama Interpola i takav vid komunikacije jeste nešto što je najbrže moguće u današnjem, da kažem, okolnostima, normalno da postoje brža sredstva komunikacije, ali ovde je reč o pravno uređenoj komunikaciji, koja se zasniva na poverenju koje su države članice Interpola poverile međunarodnoj organizaciji, čiji su i članovi. Ono što je kod nas sporno jeste, iskoristiću priliku da pomenem, pretpostavljam da je jedan od motiva za vaše postavljanje pitanja bilo i postupanje poslednjih meseci ili godina po Interpolovim poternicama. Daću čisto kao primer, da bih to objasnio, to je primer poternice raspisane za Naserom Orićem. Zašto sam uzeo to kao primer? Nije u ovom konkretnom slučaju predmet priče Naser Orić, dakle mi smo imali situaciju da je naša poternica, naših pravosudnih organa, naše države, distribuirana putem mreže Interpola, da je ona zbog veta, neke vrste veta koji je na tu poternicu stavila BiH, kao država čiji je državljanin, a po osnovu Rezolucije Generalne skupštine Interpola iz Dohe, mislim iz 2010. godine, ako se ne varam, gde se traži prethodna saglasnost države čiji je državljanin u pitanju, da bi se sprovelo gonjenje putem Interpola. Tu možemo da vodimo rasprave i političke i pravne koliko je ta rezolucija dezavuisala sistem saradnje preko Međunarodne organizacije kriminalističke policije Interpola. Zašto? Jer u suštini vi onda dolazite u situaciju da u ovakvim slučajevima, svaka država, ukoliko se ne slaže sa gonjenjem svog državljanina, može prilikom raspisivanja poternice da stavi blokadu na tu poternicu. Naša poternica koja se našla, odnosno pritvaranje do koga je došlo u Švajcarskoj po našoj poternici, nije bilo pritvaranje po Interpolovoj poternici, jer Interpolove poternice nije ni bilo zato što je država čiji je državljanin stavila na to blokadu. To se, naravno, u potpunosti razlikuje od ovoga o čemu smo mi ovde pričali. Dakle, ovde je vid samo o tehnički bržem i pravno regulisanom vidu zahtevanja, pritvaranja određenog lica i zbog toga je ovde stavljeno da se može ići i putem Interpola a ne čitavom procedurom kroz nekoliko koraka kroz pravosudne organe, pa iza pravosudnih organa kroz organe izvršne vlasti odnosno Ministarstva pravde. Reč je o izuzetku, kao što rekoh, stav 3. člana 16. detaljno predviđa proceduru po kojoj se traži privremeno pritvaranje određenog lica. Kada je reč o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o uzajamnoj i pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i vaš osvrt na dva člana i to član 12. stav 3. i član 13. stav 3. takođe, mogu sa vama da se složim u dobroj meri da jezički izgleda nespretna ova formulacija. Suština stava 3. jeste da predato lice ostaje u pritvoru, osim ako strana ugovornica od koje se privremena predaja traži, ne zahteva da ono bude pušteno na slobodu. Čitava ova apozicija između ovih nekoliko zapeta, koje se čine i izgledaju nespretno raspoređenim, negde u potpunosti i suvišnim, jeste nešto što može da stvori izvesnu vrstu zbrke. Naravno, ono što mene ne čudi ovde, moram da priznam, jeste da često ugovori o pružanju međunarodne pravne o uzajamnoj pravnoj pomoći između dve države jezički umeju da izgledaju rogobatni. Zašto? Pogledate odmah u način nastanka tih ugovora oko kojih se kao i kod sklapanja svih međunarodnih ugovora, a naročito ovde kada je reč o odricanju od jednog dela nadležnosti, ustupanja i uspostavljanju saradnje koja u dobroj meri treba i da se zasniva na uzajamnom poverenju, vode se pregovori. Mi imamo slučajeve gde pregovori o zaključivanju ovakve vrste ugovora, recimo ugovora o izručenju ili ugovora o međuuzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima traju i po nekoliko godina. Neću ih imenovati sada, ali postoje ugovori oko kojih mi pregovaramo duže od pet godina koji su ovakve prirode. U tim pregovorima bukvalno se vodi računa, ne vodi računa, nego bukvalno se pregovara u nekim segmentima o svakoj reči i svaka država zna zašto zauzima takvu poziciju. Mi kao država imamo tipske primerke ove vrste ugovora koji nama služe kao osnova i pretpostavljam da je i ovde bilo o tome reči. Ukoliko postoji mogućnost za bilo kakvu tehničku korekciju u ovom smislu koji ste vi pomenuli, ja je apsolutno prihvatam. Ono što je ovde najvažnije jeste da mi takvim korekcijama ne menjamo suštinu odredbe, ovde je suština potpuno jasna i to je ono što mi možemo faktički da radimo, ali tehnički ćemo uvek doći do toga kada se ne slaže u potpunosti naš prevod sa onim dogovorenim originalom će pretezati ono što je dogovoreni original. Ako postoji mogućnost za tehničku korekciju ovoga, ja se zalažem za to i u potpunosti podržavam vas jer trudimo se koliko je god to moguće. Ovde to nije takav slučaj i imaćete po onome što znam i što je stanovište Evropske komisije koje će se ticati i zemalja članica EU gde je to, što kažu, uzelo onako priličan zamah, ali i zemljama kandidatima, to jeste vraćanje jezika zakonodavca na jezik koji može da razume običan građanin i koji nije lice pravne struke. Tako da ovde podržavam ovo što ste rekli. Moram da priznam da mi nije u potpunosti jasna vaša sugestija koja se tiče člana 13. ovog stava 3. Dakle - svedok, veštak ili lice protiv koga se vodi krivični postupak gubi zaštitu koja mu je data na osnovu ovog člana ako nije nakon proteka vremena od 15 uzastopnih dana od dana kada njegovo prisustvo više nije potrebno pred sudskim organima; jezička neusklađenost, na to ste mislili u redu, tu takođe prihvatam primedbu jer mislio sam da imate suštinski neku primedbu. Dakle, trebalo bi u svakom slučaju reći - koja mu je data na osnovu ovog člana ako nakon proteka perioda od 15 uzastopnih dana od dana kada njegovo prisustvo nije potrebno pred sudskim organima, nije iskoristilo priliku da napusti, već ostane na toj teritoriji ili se na nju vratio pošto ju je napustio. Dakle, cela je, razumemo se, formulacija prilično rogobatna. Ako postoji mogućnost tehnike korekcije, a suštinski ostvarenje onoga što je i bila i zamisao nas kao potpisnika, ja vaš apel i vašu primedbu svakako prihvatam i pozivam da se takva korekcija izvrši. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre Vlade Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru svog obraćanja govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju i potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Odmah da kažem da će SPS u danu za glasanje glasati za pomenute sporazume, što je u izlaganju opredelio ovlašćeni predstavnik SPS, uvaženi kolega Neđo Jovanović, koji je na najopširniji detaljni način, i mogu da kažem, veoma kvalitetno i kompetentno govorio o predloženim sporazumima. Oba ova ugovora imaju za cilj jačanje bilateralne saradnje između Srbije i Turske u oblasti pravne i policijske saradnje, koja u krajnjoj liniji ima za cilj suzbijanje protivpravnog ponašanja, odnosno suzbijanje kriminala. Predlog ugovora između Srbije i Turske o izručenju potpisan je 5. juna 2013. godine u Beogradu. Nakon stupanja na snagu ovog ugovora, prestala je da važi Konvencija o izdavanju između SFRJ i Republike Turske još iz davne 1973. godine, kojom su do sada bila regulisana pitanja izručenja. Dakle, ovaj ugovor predstavlja kontinuitet višedecenijske bilateralne saradnje sa Republikom Turskom u ovoj oblasti. Ovaj ugovor o izručenju je nastao iz potrebe da se bliže i preciznije urede odredbe o izručenju i potrebe da se sadržaj uskladi sa međunarodnim pravnim standardima, ali i kao potreba za daljim razvijanjem i jačanjem bilateralnih odnosa dve zemlje. Osnovni cilj ugovora je obaveza strana ugovornica da u skladu sa odredbama i uslovima predviđenim ovim ugovorom moraju izručivati jedna drugoj sva lica koja se gone zbog izvršenog krivičnog dela ili koja se traže zbog izvršenja kazne ili naloga za pritvor. Tekstom ugovora predviđeno je da će se izručenja vršiti za krivična dela za koja je propisana kazna lišenja slobode ili nalog za pritvor od najmanje godinu dana ili teža kazna. Ukazao bih na činjenicu da ovim ugovorom nisu obuhvaćeni, niti će se vršiti izručenja za dela koja su prema oceni zamoljene strane politička krivična dela ili dela povezana sa političkim krivičnim delima. Takođe, izručenja se neće izvršiti zbog povrede vojnih dužnosti u koja ne spadaju u krivična dela iz opštih prava. Deo ugovora koji se odnosi na izručenje državljana predviđa da strane ugovornice neće izručivati svoje državljane, odnosno odbiće da izruče svoje državljane, ali bih istovremeno naglasio da će svojstvo državljanstva biti ocenjeno u trenutku donošenja odluke o izručenju. Ukazao bih i na to da se ugovorom, pored ostalog, definiše i zastarelost, pa se u skladu sa tim izručenje neće odobriti ako je nastupila zastarelost krivičnog dela ili izvršenja kazne. Ugovorom se regulišu i pitanja smrtne kazne, tako se u slučajevima kada je prema zakonodavstvu od strane molilje propisana smrtna kazna za delo za koje se traži izručenje, a zakonodavstvo zamoljene strane za to delo ne prepisuje smrtnu kaznu, izručenje može odobriti samo ako strana molilja pruži dovoljne garancije dasmrtna kazna neće biti izvršena. Zatim, izručenje se neće odobriti za krivično delo za koje je data amnestija ili pomilovanje u zamoljenoj strani, ako je ta strana nadležna da goni za to krivično delo prema svom krivičnom zakonodavstvu. Što se tiče postupka predaje, predviđeno je da se omogući privremeno pritvaranje u slučaju hitnosti, a zahtev se može poslati i putem Interpola. Ugovorom je predviđena odložena ili uslovna predaja, čime se ostvaruje mogućnost da se izručenje odloži dok se protiv tog lica ne sprovede krivični postupak ili ono ne izdrži kaznu koja mu je izrečena na njenoj teritoriji. Ovo su neka zapažanja u vezi sa bilateralnim Ugovorom o izručenju potpisanim sa Republikom Turskom. Poštovani narodni poslanici, sada bih se osvrnuo na Ugovor o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima između Srbije i Turske. Ovaj ugovor je potpisan 5. juna 2013. godine u Beogradu i njegovim stupanjem na snagu prestaće da važi Konvencija o sudskoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima između SFRJ i Turske iz 1973. godine. Dakle, i ovaj ugovor predstavlja kontinuitet višedecenijske saradnje Turske i ranijih država u čijem sastavu je bila i Republika Srbija. Ugovorom je predviđeno da se strane ugovornice obavezuju da će na najbrži način pružati jedna drugoj najširi obim uzajamne pravne pomoći u krivičnim postupcima u odnosu na krivična dela čije kažnjavanje u vreme traženja pomoći spada u nadležnost pravosudnih organa strane molilje. Konkretno, pravna pomoć uključuje uručenje pismenog obaveštenja, kao i preduzimanje procesnih radnji saslušanja osumnjičenih, saslušanja svedoka veštaka i drugih lica, pretres prostorija, uviđaj, oduzimanje ili prinudno oduzimanje predmeta itd, preduzimanje određenih mera kontrolisane isporuke, dostavljanje podataka bez zamolnice, kako bi se započeo krivični postupak i privremena predaja lica lišenog slobode. Ovim ugovorom je predviđeno i to da zamoljena strana može odbiti zahtev za pružanje pravne pomoći, i to, pod jedan, ako se istraga ili krivični postupak odnose na krivično delo za koje zamoljena strana smatra da je političko krivično delo ili krivično delo povezano sa političkim krivičnim delom, isključivo ili isključivo i isključivo vojno krivično delo koje ne predstavlja krivično delo iz opšteg prava. Pod dva, ako zamoljena strana smatra da bi izvršenje tog zahteva verovatno dovelo do povrede njenog suvereniteta, bezbednosti, javnog poretka ili drugih suštinskih interesa. Članom 11. predviđena je i mogućnost dolaska svedoka, veštaka i okrivljenih pred sudske organe strane molilje u slučajevima kada strana molilja smatra da je to neophodno. Istakao bih da svedok ili veštak koji se ne odazove pozivu suda koji je upućen od bilo koje od strana ugovornica ne podleže kažnjavanju ili meri ograničenja slobode na teritoriji zamoljene strane. Takođe, članom 12. predviđena je i mogućnost privremene predaje lica lišenog slobode da bi se pojavilo kao svedok pred sudskim organima strane molilje. Ukazao bih da se privremena predaja može odbiti: pod jedan, ako se lice lišeno slobode s tim ne saglasi, pod dva, ako je njegovo prisustvo neophodno u krivičnom postupku koji je u toku na teritoriji zamoljene strane, pod tri, ako bi usled predaje moglo doći do produženja njegovog lišenja slobode, ili, pod četiri, ako postoje drugi važni razlozi da se to lice ne preda strani molilji. Ukazao bih takođe da se ugovorom predviđa i zaštita podataka, i to u članu 16, kojim se lični podaci koje jedna strana ugovornica dostavlja drugoj na osnovu postupanja po zahtevu podnetim u skladu sa ovim ugovorom strana ugovornica koji su dostavljeni može koristiti samo: pod jedan, u svrhu postupka na koji se ovaj ugovor primenjuje, pod dva, za druge sudske i upravne postupke koji su direktno povezani sa postupcima navedenim pod a, i pod tri, za sprečavanje neposrednog i ozbiljnog ugrožavanja javne bezbednosti. Na kraju, ističem da poslanička grupa SPS navedene ugovore posmatra u kontekstu sve intenzivnije saradnje sa Turskom koja je otpočela tokom 2010. godine, a svoj puni zamah dobila je od 2012. godine, kada je tadašnji premijer Ivica Dačić bio u zvaničnoj poseti Turskoj. Nakon toga, usledio je i niz bilateralnih poseta na najvišem nivou, a kao rezultat toga je usledio niz sporazuma i ugovora među kojima su i ovi o kojima danas raspravljamo. Zbog svega navedenog, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati sve navedene sporazume. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici i poslanice, tri su predloga zakona o potvrđivanju ugovora o kojima danas diskutujemo i to sva tri između Republike Srbije i Republike Turske. Smatram da je zaista bilo neophodno sačiniti nove bilateralne sporazume između naših država, naročito ako se uzme u obzir i kada je u pitanju izručenje, isto tako i kada je u pitanju međusobna pravna pomoć u krivičnim stvarima, ako se uzme u obzir da su konvencije koje pokrivaju te oblasti bile potpisane između naših država davne 1973. godine. Naravno, država potpisnica tada je bila SFRJ i Republika Turska i naravno da je svima više nego jasno da su se od tada mnoge okolnosti promenile, da je sve drugačije, da su bezbednosni izazovi, da se tako izrazim, značajno drugačiji sada nego što su bili tada, tako da je svakako bilo više nego neophodno sačiniti nove bilateralne ugovore. Konkretno, kada je ugovor između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju u pitanju, najjednostavnijim rečima, on stvara jedan pravni okvir na osnovu kojeg će našim državama, znači Republika Srbija, Republika Turska, biti omogućena međusobna saradnja u sprečavanju kriminala. To praktično znači da lica koja su krivično gonjena i lica koja izbegavaju da izdrže kaznu više neće moći da koriste eventualne pravne praznine, da praktično pobegnu u drugu državu i da na taj način izbegnu krivično gonjenje ili izdržavanje kazne. Naravno, radi jedne opšte pravne sigurnosti, jednog mira, jedne bezbednosti, naravno da je jedan ovakav sporazum i te kako koristan. Takođe, definisano je i koji su to uslovi kada izručenje nije moguće i nadam se, naravno, da će i nadležno ministarstvo učiniti sve da, ono o čemu su moji prethodnici govorili, poštovani kolega Neđo Jovanović, kada je ta oblast u pitanju, da ne dođe ni do kakvih eventualnih zloupotreba. Sigurna sam da će nadležno ministarstvo to učiniti. Zatim, tu je ugovor između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Mislim da je ovaj sporazum izuzetno koristan za našu državu, naročito ako se uzme u obzir da su i Republika Srbija i Republika Turska izuzetno, da kažem, privržene evropskom putu, izuzetno predane, privržene tom putu, orijentisane. Tako da, mislim da je ovo jedan najbolji način da one pokažu, na praktičan način i dokažu, da su i te kako spremne da sarađuju i da pokažu kako to treba da izgleda saradnja između evropskih država. U ovom sporazumu sve je vrlo detaljno, vrlo precizno definisano, koje su to sve obaveze koje potpisnice moraju da ispunjavaju. Između ostalog, tu su organi saradnje definisani, precizirani, jezik komunikacije, zatim koje su to situacije kada zamoljena strana može da odbije da pruži pravnu pomoć, zatim razmena pravosudnih podataka, zaštita podataka, što ništa manje nije značajno. Na kraju, tu je ugovor između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima. Mislim da je tu naročita zanimljivost, da tako kažem, da je konvencija koja je potpisana između naših država, znači koja pokriva ovu tematiku, potpisana davne 1934. godine između tadašnje Kraljevine Jugoslavije i Republike Turske. Tako da, naravno da je bilo potrebno sačiniti nešto novije, nešto modernije, nešto što će svakako unaprediti jedan opšti osećaj pravne sigurnosti. Zašto inače ovakvi ugovori, sporazumi postoje? Zato što svaki od njih otvara jedna nova vrata, otvara jednu novu mogućnost, novi potencijal da se saradnja između dve države potpisnice, u ovom slučaju Republike Srbije i Republike Turske, poboljša, da se poradi na njenom kvalitetu, da se ona na svaki mogući način unapredi. Upravo zato smatram da su svi pomenuti ugovori, naravno da nisu izuzetak ni oni, da su svi pomenuti ugovori izuzetno kvalitetni, izuzetno korisni za našu zemlju i, mislim, ono što je najbolji dokaz, da potpisivanjem ovih ugovora naša država dokazuje da ne samo da priča o tome, nego i te kako preuzima jednu aktivnu ulogu kada je u pitanju unapređenje mira, bezbednosti, stabilnosti, jedne pravne sigurnosti u našem regionu i da se zaista nadam da će takvim jednim radom naš region zapadnog Balkana zaista i postati mesto koje će biti u pravom smislu mesto na koje će drugi regioni moći da se ugledaju. Zbog toga, SNS naravno da će dati svoju podršku pomenutim ugovorima. Zahvaljujem.
Reč ima Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković, poštovani ministre Selakoviću, glasaćemo, naravno, i mi, narodni poslanici Nove stranke, za usvajanje sva tri zakona o potvrđivanju sva tri ugovora i to između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima. Vidim jedno zadovoljstvo kod gospodina Selakovića, budući da nije česta situacija da opozicija glasa za predloge koje on brani u ime Vlade Republike Srbije u našoj Narodnoj skupštini. Imam sada jednu dodatnu napomenu za ministra Selakovića i jedno, a možda i dva pitanja, ministre. Prva napomena, ministar je poznat, mislim, kao član Vlade koji insistira na preciznosti, na jednoj pažljivoj upotrebi jezika itd, a desila mu se danas, mislim, jedna omaška prilikom predstavljanja sadržine jednog od ovih ugovora, kada je ministar Selaković rekao da se potpisao i ovde treba da se usvoji ugovor između Republike Srpske i Republike Turske. Čisto zbog preciznost, gospodine Selakoviću, molim vas da kažete da je to bila jedna vrsta omaške, lapsusa. Pojaviće se neki istraživači, poštovana gospodo, u narednim godinama, čitaće stenografske beleške i možda će neko da bude ponesen ovim tragom i da ko zna kakve političke zaključke izvede, gospodine Selakoviću. Mislim da to ne treba ovde da bude i da, naravno, ovo priznanje da je to jedan lapsus, gde mislim da ne bi trebalo da bude nikakve dileme, zapravo bude ukazivanje i na značaj i značenje koje naša Narodna skupština ima u našem ustavnom sistemu. To je bila jedna napomena ministre Selakoviću. Imam jedno pitanje, od 8. avgusta 2014. godine, poštovana gospodo i poštovani ministre, u proceduri ovde u Skupštini nalaze se dva predloga zakona koje je u Skupštinu poslala Vlada Republike Srbije, 8. avgust 2014. godine. Jedno je predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom veću tužilaca i drugo je predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom savetu sudstva. Ministre Selakoviću, prošlo je skoro 12 meseci od kada ste poslali te predloge u Skupštinu, a obrazložili ste slanje tih predloga realizacijom akcionog plana za sprovođenje nacionalne strategije reforme pravosuđa 2018. Ministre pitam vas – kako to da za ovih skoro 12 meseci nemamo inicijativu Vlade da se u periodu vanrednih zasedanja na primer razgovara o ta dva veoma važna predloga zakona.
Sada to povežite sa sporazumima sa Turskom.
Upravo to radim gospođo Gojković, poštovana predsednice. Kako ja to povezujem sa sporazumima? Tako što su narodni poslanici SNS i narodni poslanik Neđo Jovanović, komentarišući danas ove sporazume, pa nema ko se nije pozvao na pravnu sigurnost, jednim delom na vladavinu prava, a, poštovana gospodo, ova dva predloga zakona tiču se nacionalne strategije reforme pravosuđa 2018. godine. Ovako zaključujem, na osnovu reči ministra Selakovića, nema ovih zakona na dnevnom redu Skupštine – nema realizacije reforme pravosuđa. Ministre Selakoviću, onda vas pitam – da li to onda znači da ste odustali od onoga što je zacrtano u nacionalnoj strategiji reforme pravosuđa. Moram još jednu stvar da kažem, poštovana gospodo, gospođo Gojković i ministre Selakoviću, ako je ovo znak odustajanja…
Poslaniče, moraću da vas prekinem. Juče sam Momiru Stojanoviću dozvolila jedno pitanje mimo teme i vama jedno. Vratite se na temu ili prekinite govor. Nemojte da povezujete sada sa ne znam ni ja čime već.
Poštovana predsednice, čini mi se da ministar Selaković vidi vezu između ovoga što je tačka dnevnog reda i ovoga što je moje pitanje.
Ali ja ne vidim kao predsedavajući.
Šta je veza? Veza je član 3. Ustava, gospođo Gojković
Dobro, tako možemo i o sablasnim nevenima i uticaju na gama zrake uvek da nađemo vezu. Znači, vi ste za ova tri sporazuma. Ministru ću dozvoliti da vam kratko odgovori, u dve tri minute na ono što ste pitali mimo teme i to je to.
Mene ne čudi što ne počinju pregovori oko poglavlja 23, ako imamo signale postojanja reformi pravosuđa. To su bila moja pitanja. Hvala.
Hvala puno. Znači, nećete da pričate o sporazumima. Moram da vam kažem da sam vas isključila pošto nećete da pričate o sporazumima. Rekli ste „za“ i onda ste krenuli o predlozima zakona koji ne dolaze na dnevni red. Ministru dajem priliku da vam odgovori. Reč ima ministar Selaković.
Zahvaljujem uvažena gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da ću vrlo radi kolegi Pavićeviću da odgovorim na njegova pitanja. On kao čovek od akademske struke zna kako vešto da plasira ono što možda nekada nije tema. Znate, kada je onaj student dobio pitanje da priča o vladavini Gaja Julija Cezara, on je počeo tako što je rekao – Gaj Julije Cezar je bio veliki državnik i veliki vojskovođa, ali i Karađorđe je bio veliki državnik i veliki vojskovođa. Karađorđe je rođen u selu Viševcu, u centru Šumadije, a 1804. godine podigao je Prvi srpski ustanak itd, itd. Hvala na onoj opasci. Ako sam zaista rekao Republika Srpska, to jeste bio lapsus u izgovaranju. Normalno da ja nisam ministar pravde Republike Srpske, pa ne mogu ni kao takav da nastupam, a svog kolegu Kasipovića svakako uvažavam i cenim. Naravno, vama hvala na ovom pitanju koje ste postavili, iako nema veze sa ovom temom, ali hajte da se ne šalimo. Zašto vam se zahvaljujem na tome? Pa, zato što ste vi posmatrali, iako jeste posao opozicije da kritički sagledava Vladu i pokušava da usmerava na onaj put za koji ona mislim da je ispravan i da je dobar, ali istina je da se od 8. avgusta 2014. godine u proceduri nalaze dva predloga zakona i to su: Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu sudstva i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Državnom veću tužilaca. Postavlja se pitanje zašto gotovo već godinu dana ta dva zakona stoje u skupštinskoj proceduri i zašto se ne ide na njihovo izglasavanje? Razlog jeste upravo što možemo da kažemo da se u ovih godinu dana radi vredno na akcionom planu za Poglavlje 23. Stav koji je zauzet, a koji je faktički iniciran i podržan od strane Evropske komisije, jeste kada su u pitanju stvari koje su od interesa i za Poglavlje 23, a koje su predviđene nacionalnim strategijama, odnosno akcionim planovima za realizovanje nacionalnih strategija, da li je reč o Nacionalnoj strategiji za reformu pravosuđa, da li je reč o Nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije, recimo, u procesu skrininga i nakon toga, dakle, na osnovu izveštaja skrininga, zauzeto je stanovište da kada su u pitanju ovakve stvari sačekamo usvajanje akcionog plana za Poglavlje 23. Dakle, a po pitanju ova dva predloga zakona otišlo se i korak dalje. U izradi ovih nacrta, pre nego što su utvrđeni kao predlozi zakona, učesnici u tom postupku, a to su i predstavnici Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca, strukovnih udruženja, sudija, javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, predstavnika Ministarstva pravde, utvrđeno je da za postizanje ciljeva koji su propisani Nacionalnom strategijom reforme pravosuđa u ovom trenutku i u ovim konkretnim zakonima nije moguće ostvariti sve zacrtane ciljeve bez ustavnih promena u ovoj oblasti. Kada su predlozi zakona utvrđeni i poslati Skupštini, stajali su u redu u skupštinskoj proceduri i tada nam je Evropska komisija posavetovala da razgovaramo sa svim učesnicima u ovom procesu i da od njih tražimo izjašnjenje da li su oni mišljenja da ove zakone sada, ovakve kakvi su predloženi i kakve su ih izradile radne grupe, treba usvajati, ili da te zakone treba odložiti za period nakon izglasavanja ustavnih promena u ovoj oblasti. Svi su se nedvosmisleno opredelili za ovo drugo, a razlog je bio taj što smo mi u međuvremenu dobili ekspertizu. Dakle, pored ovoga što je Evropska komisija govorila, mi smo dobili ekspertizu Venecijanske komisije, koja nam je skrenula pažnju da neke stvari koje su predviđene ovim predlozima zakona nemaju njihovo najpozitivnije nedvosmisleno mišljenje. Reč je bilo i o nekim delovima na čijem su uključivanju u ovaj tekst insistirala i strukovna udruženja. Kada su sama strukovna udruženja videla da nešto što su oni predlagali Venecijanska komisija nije podržala, oni su tu promenili svoje stanovište. Tako da, hvala vama na pitanju i ja sam se potrudio da ovo obrazložim. Onda se postavlja jedno pitanje, odnosno nameće se pitanje zašto su ti predlozi i dalje u skupštinskoj proceduri? Zato što se dugo vremena mislilo i mi zaista i dalje mislimo da neke tehničke izmene tih zakona koje su nedvosmislene, nedvosmisleno potrebne, dobile su konsenzus svih učesnika, koje se, recimo, tiču propisivanja pravila i procedura sprovođenja izbora za članove Visokog saveta sudstva, odnosno Državnog veća tužilaca, eventualno zavređuju razmatranje i usvajanje u ovoj Skupštini. Ali, evo, ja sam se trudio da budem što je moguće koncizniji i jasni u ovom pogledu. Ovo su razlozi zašto su ti predlozi zakona i dalje u proceduri, odnosno zašto se gotovo godinu dana ne raspravlja o njima. Daleko od toga, kako ste vi to lepo postavili, ali uz pogrešnu premisu, da ako nema ovih zakona nema i volje ili se odustaje od reforme pravosuđa. Naravno da se ne odustaje. Republika Srbija kao država i u procesu evropskih integracija, ali je obavezana onim što je izglasala Narodna skupština, a što jeste Nacionalna strategija reforme pravosuđa, ostaje i dalje opredeljena da svoje pravosuđe reformiše i dovede ga na takav nivo kvaliteta koji, nezavisno od toga da li će njime biti ili neće biti zadovoljna EU, ali kojim će biti svakako zadovoljniji građani Srbije nego što su to danas, a građani Srbije danas nisu zadovoljni našim pravosuđem, o čemu svedoči i nivo poverenja koji imaju u sudstvo kao granu vlasti. Zahvaljujem.
Hvala. Znači, član 106. stav 1. kaže – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Neću vam dati repliku [[Vladimir Pavićević, s mesta: Nemam pravo na repliku?]] Ne, zato što ste postavili pitanje. Momiru Stojanoviću sam juče izašla u susret za jedno pitanje i ministar je odgovorio. Nećemo da skrećemo sa teme, pogotovo što ste napravili repliku još sa Martinovićem spominjući poslaničku grupu, tako da ćemo sigurno izaći iz teme, što nam nije tendencija. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo Gojković. Ja znam, kao što znaju i ostale kolege narodni poslanici, da moj uvaženi kolega Pavićević voli da od sednice Narodne skupštine pravi pozorišne predstave, ali pošto je pomenuta poslanička grupa SNS na način koji nije primeren, ja sam morao da se javim za reč. Inače se ne bih javljao, zato što nisam glumac i ne razumem se mnogo u pozorište, a u politiku se pomalo razumem. Gospodin Pavićević je rekao da su ovde maltene ceo dan poslanici SNS pričali o tome kako je dobro da se usvoje ovi sporazumi zbog pravne sigurnosti. Prvo, o ovim sporazumima smo iz Srpske napredne stranke pričali gospođa Irena Aleksić i ja kao ovlašćeni predstavnik. Dakle, nije pričala neka velika grupa narodnih poslanika iz poslaničke grupe Srpske napredne stranke, pa nema potrebe da se sa takvim tonom i sa takvim omalovažavanjem odnosite prema našoj poslaničkoj grupi. Mi iza naših reči stojimo. Dakle, ovi ugovori će svakako doprineti poboljšanju i pravnih i političkih i ekonomskih odnosa sa Republikom Turskom i sigurno će biti jedan stimulans i turskim investitorima da još više ulažu u Srbiju, kao što su ulagali na kraju krajeva i do sada, bez obzira na to što ova dva predloga zakona koje ste vi pomenuli još uvek stoje u skupštinskoj proceduri. Ali, pravni sistem Republike Srbije je stabilan i Vlada Republike Srbije je napravila takvo okruženje da svako može da bude siguran za svoja ulaganja u našu zemlju i SNS, odnosno poslanička grupa SNS će tu politiku Vlade i nadalje da podržava. Kada govorite o otvaranju poglavlja, moram da vas podsetim, gospodine Pavićeviću…
Vreme.
Evo završavam. …. da ste izabrani na izbornoj listi stranke koja je…
Vreme! Molim vas da svi poštujete vreme od dve minute, ali baš svi.
Završavam. … obećavala da će Srbija ući u EU 2004, pa 2007, pa 2012. godine… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala vam. Poslaniče, prošle su dve minute. Pošto su česte primedbe da predsedavajući krše Poslovnik, molim vas da se onda svi pridržavaju, da ne bi bili mi koji imamo viši aršin. Vi da objasnite ovo oko pozorišta i to je to.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, poštovani ministre Selakoviću, pa naravno da naša Narodna skupština, poštovana gospodo, nije i ne sme da bude bilo kakva predstava za javnost, a naročito, ja mislim, usmerenje ka tome kakav je značaj i kakvo je značenje naše Narodne skupštine pokazujemo mi iz opozicije, kada usmeravamo i gospodu iz izvršne vlasti koji dolaze u naše zakonodavno telo ovde ka velikim idealima vladavine prava i, na primer, reforme pravosuđa, poštovana gospodo. Čudi me da jednom diplomiranom pravniku i doktoru pravnih nauka koncepcija vladavine prava i reforme pravosuđa, da njega te koncepcije asociraju na predstavu, na teatar za pozorište za javnost. To me strašno iznenađuje, poštovana predsednice. Evo, time sam odgovorio gospodinu Martinoviću, i to jednim delom i po vašem zahtevu i po vašoj volji. Moram da kažem još jednu stvar. Nova stranka ima jedan ozbiljan predlog reforme pravosuđa i svaki put kada ministar pravde u našoj Vladi jeste gost naše Narodne skupštine, pa naravno da ću ja, kao narodni poslanik, da podsetim ministra i na taj naš program i na to da smo mi pripremili amandmane i na ova dva predloga zakona koji čuče u skupštinskoj proceduri još od 8. avgusta, poštovana gospodo. Što se tiče ustavne revizije, tu sam saglasan sa ovim što je rekao ministar Selaković, ali preporučujem da se informiše o jednoj ideji, jednom našem predlogu o načinu na koji će biti izvršena ustavna revizija. Ministre Selakoviću, gospodine Martinoviću, gospođo Gojković, faktička konstituanta, to su dve reči iza kojih se nalazi naša ideja.
Niste tražili vreme. Hvala. Imaćete prilike da objasnite. Replika, na pozorište. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Pa, sad to kakav je kvalitet amandmana gospodina Pavićevića i Zorana Živkovića, to smo imali prilike da vidimo, 90% amandmana je „briše se“. Nema tu neke velike pravne i političke mudrosti, ali dobro, to je njihovo pravo, neka rade sa svojim amandmanima šta im je volja. Ali, ja vas nešto, gospodine Pavićeviću, da obavestim.
Ali, preko mene, kao i on.
Molim vas, obavestite gospodina Pavićevića i informišite ga. Svaka čast njihovim predlozima. Svaka čast njihovim inicijativama za promenu Ustava, svaka čast njihovim sjajnim idejama, ali da bi dobili šansu da te ideje i da te svoje predloge zakona ostvare, moraju da ubede narod na izborima da je to za narod dobro. Vi imate, gospodine Pavićeviću, kao i izborna lista preko koje ste ušli u parlament…
Poslaniče, opet ste zaboravili.
On ima jedan problem, njih narod neće. E sad, njih neće narod, a mi treba da uvažavamo njihove predloge. Dakle, na izborima se dokazuje da li imate legitimitet za svoje ideje ili ih nemate. Vi, gospodine Pavićeviću, nemate. Meni je jako žao, ali evo, doći će neki sledeći izbori, sve te vaše sjajne ideje o promeni Ustava, o reformi pravosuđa, o faktičkoj konstituanti itd, sve vi to lepo predstavite narodu. Ako narod to podrži i ako kaže da je budućnost Srbije Zoran Živković i vi, kao njegov zamenik, ja ću prvi da vam skinem kapu, ali najpre na izbore.
Moram da dam repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković, poštovani ministre Selakoviću, tri su stvari sada koje želim da saopštim ovde u replici pre svega gospodinu Martinoviću. Najpre, kada govorimo o legitimitetu, pa ja imam legitimitet da ovde govorim u ime jednog broja građana Srbije koji su glasali za mene, poštovana gospodo. Pa ja sam izabran na izborima parlamentarnim koji su organizovani u martu 2014. godine. Naravno da na osnovu toga ja ovde zagovaram izvesni sistem ideja, ideala, vrednosti, mišljenja, uverenja. Danas, poštovana gospodo i gospođo Gojković, kao poslanik opozicione grupe u našoj Narodnoj skupštini, a posle narednih parlamentarnih izbora, gospodine Martinoviću, ja verujem, kao deo vlasti. Nikada nisam bio na vlasti, poštovana gospodo. U ovoj Skupštini se žestoko borim, gospođo Gojković, da osvojim vlast i da ja onda posle narednih parlamentarnih izbora primenjujem, ostvarujem taj sistem ideja. Druga stvar, gospodin Martinović neprestano zamera kako to da mi veličamo amandmane koji su jednim delom glasili – „briše se“. Juče sam ja učestvovao na sednici Odbora za prosvetu kojim predsedava gospođa Jerkov za Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja…
Poslaniče, replika isključivo.
Replika, tako je.
Mislim da sada stvarno pravimo teatar, svi zajedno.
Zaista nije. Odbor je bio u pitanju, gospođo Gojković.
Verujem ja da imate vi mnogo toga.
Ministar Verbić, za koga gospodin Selaković kaže da je njegov prijatelj, predlaže brisanje jednog stava jednog člana tog zakona. Šta to onda znači, poštovana gospodo?
Hvala poslaniče. Sada ću dati pauzu jer vidim da ne ide ovo kako treba. Hvala vam puno svima. Daću pauzu zato što smo otišli od Sporazuma u potpunosti, ali vrlo kratko. Nastavljamo sa Jankom Veselinovićem. Dakle, replika na repliku po petsto puta. Tri puta smo već obrnuli replike. Mislim da su dva poslanika jedan drugom rekli sve što su imali. Sada ćemo se vratiti na sporazume, biće toga još. Možete se isključiti svi iz sistema jer imam nameru da nastavimo sednicu sa dnevnim redom. [[Posle pauze]] Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, a neka se pripremi Aleksandar Marković.
Poštovana predsednice, poštovani ministre Selakoviću, članu najneefikasije Vlade na svetu, odnosno jedne od 10 najneefikasnijih vlada na svetu. Imamo danas pred sobom tri sporazuma sa Republikom Turskom. Tiču se izručenja, tiču se pravne pomoći i tiču se međusobne saradnje između dve države u pravnim stvarima i to je, u svakom slučaju, dobro. To nije za hvalospeve koje smo ovde danas slušali od predstavnika vladajuće koalicije. To je jedan od uslova za funkcionisanje pravnog sistema, dakle, i međunarodna pravna pomoć i izručenje lica osumnjičenih za krivična dela. Ali, to nije dovoljno, ministre Selakoviću, za potpunu pravdu. Za potpunu pravdu je potrebno da pravni sistem funkcioniše. I sami ste priznali da građani Srbije nisu zadovoljni načinom kako pravni sistem funkcioniše i kako sudovi u Srbiji rade. Ministre Selakoviću, vi ste tri godine ministar pravde, vi imate kontinuitet. Dakle, pune tri godine. Šta ste učinili da pravosuđe bude efikasnije i da ne budemo država u kojoj sudski sporovi traju najduže? Jedna od država u svetu kojoj sudski sporovi traju najduže i u kojoj važi samo jedan deo maksime – pravda je… (Aleksandar Martinović, s mesta: Ovo nije tema.) (Mirko Krlić, s mesta: Tema!)
Poslaniče, zašto vičete? Izvinjavam se.
Pravda je spora, ali dostižna. Dakle, važi samo pravilo da je pravda spora, ali nažalost, kod nas ponekad nije dostižna. Kolege koje viču po svemu sudeći da ne razumeju da ja pričam o temi jer svaka međunarodna pravna pomoć, gospodine Selakoviću, vi znate dobro, da bi bila deo realizacije pravde i sudskog postupka znači da je pravosudni sistem efikasan. Šta će se desiti ukoliko vi dobijete lice, bude vam isporučeno lice koje je izvršilo krivično delo u Turskoj? Šta će se desiti ukoliko ono dođe u pravosudni sistem Republike Srbije koji, nažalost, ne funkcioniše kako je potrebno, u kojoj sudski postupci traju godinama, u kojima pravda nema onaj nužan element, a to je da bude efikasna, jer je samo onda i preventivna i odvraća buduće počinioce krivičnih dela? Vi to, gospodine Selakoviću, kao uvaženi pravnik, kao čovek koji je završio pravni fakultet, jako dobro znate, da je bitan element. Mi sada potpisujemo sporazume. Pokret za preokret, ja u ime Pokreta za preokret, će glasati za sva tri sporazuma. Potvrđujemo ove sporazume, ali šta će se desiti sa njihovom realizacijom? Gospodine Selaković, šta tražite od nas da dignemo obe ruke da bi pravosuđe u Srbiji bilo efikasnije? Zašto nešto ne učinite? Zašto nešto ne učinite? Nema gospodine Selakoviću ni ekonomije, ni privrednog prosperiteta niti stranih investicija ukoliko je pravosuđe neefikasno. Nema stranog investitora koji će doći u zemlju u kojoj sudski procesi traju godinama i kojoj pravda nije dostupan za sve. Gospodine Selakoviću, podržaću ove sporazume ali mi danas nećemo napraviti ozbiljan pomak u dostupnosti pravdi. Neće se desiti ništa značajno. Morate iz temelja da menjate stanje u srpskom pravosuđu kako bi pravda bila dostupna. Učinite nešto mi ćemo vas podržati i siguran sam svi iz opozicije da će vam dati podršku ukoliko to usvojite.
Reč ima ministar Selaković.
Zahvaljujem uvažena gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, prvo zahvaljujem kolegi Veselinoviću što je rekao da će podržati u danu za glasanje ova tri predloga zakona i na tome mu hvala, kao što mogu da mu se zahvalim za to što on, ali i jedan deo javnih društveno političkih radnika pokušavanjem ponavljanja nekih samo njima znane teze da je ovo najneefikasnija Vlada na svetu. Apsolutno protivreče onome što recimo kaže kancelar Savezne Republike Nemačke Angela Merkel kada sa rečima hvale govori o ovoj Vladi i o njenom učinku i o rezultatima njenog rada. Sumnjam da bi prva ličnost jedne zemlje kao što je Savezna Republika Nemačka tako govorila o Vladi koju vi nazivate najneefikasnijom. Kada recimo potpredsednik SAD gospodin Bajden govori takođe istim rečima o ovoj Vladi. Sumnjam da bi drugi čovek SAD jednu vladu nazivao, odnosno hvalio za njene poteze, a smatrao je najneefikasnijom. Kada recimo o našim merama fiskalne ekonomske monetarne politike govori predsednik Ruske Federacije gospodin Vladimir Vladimirovič Putin. Sumnjam da bi on kvalifikovao takvu vladu za najneefikasniju vladu. Vi možete to slobodno da tvrdite. Pretpostavljam da ćete sa tom tvrdnjom izaći i na predstojeće izbore i da će građani svakako meriti sve ono što mi govorimo i što mi radimo. Ovo nije tema, ali ja prihvatam i na resornom Odboru za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu ja ću govoriti i podneti izveštaj o aktivnostima Ministarstva pravde, pa ćete moći da vidite šta je to što je Ministarstvo pravde do sada radilo na planu reformisanja srpskog pravosuđa. Sami ste ovde prisustvovali pre nepunih tri i po meseca raspravi o jednom izuzetno dobrom zakonu koji je od strane Saveta Evrope ocenjen kao dobar, a koji upravo ima za cilj poboljšanje efikasnosti rada našeg sudstva, a reč je o Zakonu o zaštiti prava na suđenje u razumnom roku. To je jedan zakon, ali postoji čitav niz mera koji je preduziman. Možemo da se složimo da te mere treba da budu i opsežnije, da treba da budu učestalije, ali znate kako, mi radimo sa onim što imamo, naše pravosuđe nije moglo ni pre tri godine, ni pre godinu dana, a ni pre pet godina odjednom iznova čitavo da se stvori. Pravosuđe i pored propisa čine i ljudi, a mi raspolažemo ljudima kakvima raspolažemo i u granicama mogućeg možemo da postižemo i neke rezultate. Verovatno vam se omaklo, ali želim da verujem da vam se omaklo, a ne da niste uopšte razumeli sistem uzajamne pravne pomoći kada je u pitanju izručenje. Ne tražimo mi izručenje lica koje je izvršilo krivično delo u Tursko od Turske. Za to krivično delo sude mu turski sudovi. Mi od Turske možemo da tražimo lice koje je na teritoriji Srbije izvršilo određeno krivično delo. Vi ste govorili nešto sasvim suprotno. Hoću da verujem da ste napravili lapsus i da to nije, jer i vi ste diplomirani pravnik, profesor ste, ako se ne varam privrednog prava, ne na pravnom ali na poljoprivrednom fakultetu, ali hoću da verujem da vam se to omaklo. Ovi sporazumi da li će biti nešto epohalno za naše pravosuđe, ne, a da li će biti jedan značajan korak unapred za uzajamnu pravnu saradnju koja postoji između pravosuđa Turske i pravosuđa Srbije, između Ministarstva pravde Turske i Ministarstva pravde Srbije, apsolutno tvrdim da hoće. I, da je ovo dobar korak i da je ovo korak koji, to ne možemo reći recimo direktno za Sporazum o izručenju, ili Sporazum o uzajamnom pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, ali kada pričamo o građanskim, trgovačkim stvarima svakako da neće biti beznačajan i za ojačavanje ekonomske i privredne saradnje između Srbije i Turske koja je dobra i koja zaista ima i te kako veliki potencijal da bude još bolja. Ovo je možda jedna mala cigla u građevini tih dobrih ekonomskih, partnerskih odnosa koje Srbija i Turska grade i ne treba zanemariti ni takav doprinos. Sa vama u svakom slučaju, u svakoj prilici uvek da razgovaramo i o rezultatima i o merama preduzetim i onima koje će biti preduzete iz oblasti pravosuđa, a od strane Ministarstva pravde Vlada Republike Srbije uvek stojim na raspolaganju i uvek sam voljan da razgovaram. Zahvaljuje.
Replika, narodni poslanik Janko Veselinović.
Hvala uvaženi ministre. Bojim se da vi nešto niste razumeli. Dakle, ja sam govorio o ugovoru između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, gde se u članu 1. jasno kaže – strane ugovornice se obavezuju da će u skladu sa odredbama i uslovima predviđenim ovim ugovorom izručivati jedna drugoj sva lica koja se gone zbog izvršenog krivičnog dela ili koji se traže zbog izvršenja kazne ili nalog za pritvor. Dakle, radi se o izručenju lica i ja sam o tome govori. Moguće da se nešto nismo dobro razumeli. Kada je u pitanju ocena da je Vlada u kojoj ste vi Vlada Aleksandra Vučića jedan od najefikasnijih Vlada na svetu, to nije moja ocena gospodine Selakoviću, to je ocena Svetskog ekonomskog foruma na bazi merljivih parametra. Dakle, to su parametri koji se matematičkom tačnošću mogu izračunati, efikasnost u pojedinim oblastima. Istina, ima gorih zemalja od nas, to je nekoliko afričkih zemalja i jedna zemlja sa evropskog kontinenta. Nemam sumnje da će te vi sa ovakvim pristupom stvari, pre svega vaše kolege dogurati i do vrha te lestvice, ali dakle, ne radi se tu o bilo kakvim ocenama pojedinca. Kakve su političke ocene i Merkelove i Vladimira Vladimirovića Putina, koji daju političke ocene shodno svojim političkim interesima. Ovde se radi o ozbiljnoj analizi i vi jeste jedna od najefikasnijih Vlada sveta, prvi put na takvoj listi je jedna Vlada Srbije i to je nažalost na štetu i protiv interesa građana Srbije.
Vreme. Hvala. Ministar Selaković, ima reč.
Zahvaljujem uvažena gospođo predsednice, dame i gospod narodni poslanici, pa evo, ja uvaženom prethodniku i kolegi, gospodinu Veselinoviću predlažem da uzme stenografske beleške Narodne skupštine. Zahvaljujem mu se što je dva puta u svom repliciranju našu Vladu nazvao najefikasnijom Vladom na svetu i hvala gospodine Veselinoviću na takvoj kvalifikaciji, od jednog predstavnika opozicije to i te kako prija čuti. Ali, ako ne verujete vi uzmite lepo transkripte i pogledate ovde da ste vi to izgovorili u poslednja dva minuta, dva puta. Hvala na tome, vi ste se time pridružili i gospodinu Putinu i gospođi Merkel i moram da kažem da je ovo jedan veliki napredak i za vas lično, ako ste to tako shvatili. Što se tiče onoga malo pre što ste rekli, ja ću vas citirati, vi ste rekli: „Šta će se desiti ako mi na osnovu ugovora o izručenju dobijemo lice koje je izvršilo krivično delo u Turskoj?“. Vi ste pročitali prvi član ovog Predloga zakona, odnosno ugovora, kojim se ovaj zakon potvrđuje, ali niste čitali dalje. Dalje možete da pročitate i za koja se to krivična dela izručenje traži. Vi ste tada govorili da mi tražimo izručenja lica koje je izvršilo neko krivično delo u Turskoj, a to je delo za koje se to lice procesuira po turskim zakonima. Mi eventualno možemo da tražimo, ali ne na osnovu ovog ugovora, transfer tog lica, pa da izdržava kaznu kod nas, a za ovo da smo najefikasnija Vlada, drago mi je što ste u nekoliko minuta promenili svoje mišljenje i što ste to dva puta u svom izlaganju potvrdili. Hvala još jednom.
Povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsednice, povređen je član 106. koji kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Najveći deo izlaganja gospodina Veselinovića nije se odnosio ni na jedan od sporazuma koji je danas na dnevnom redu, on je pričao o tome da po nekim njegovim merljivim rezultatima Svetskog ekonomskog foruma, Vlada Srbije je jedna od najneefikasnijih. Pominjao je jednu evropsku zemlju koja je opet po tim njegovim informacijama u goroj situaciji, nego što je Srbija. Pretpostavljam da je mislio na Hrvatsku. Gospodin Janko Veselinović jako dobro poznaje kakva je situacija u Hrvatskoj, jer Hrvatska je država koja se nalazi u velikoj ekonomskoj krizi i otprilike da joj preti grčki scenario.
Molim vas, vi ste tražili povredu Poslovnika.
Da, zato što gospodin Janko Veselinović nije govorio o tački dnevnog reda …
Ne, on je replicirao sa ministrom Nikolom Selakovićem, ne bih mu dozvolila …
… Ali priznaćete da tema dnevnog reda nije …
Nije se pričalo o dnevnom redu, nego je bila u pitanju replika na repliku.
… Ali tema dnevnog reda su tri međunarodna ugovora koja je Vlada potpisala sa Turskom, a nije svetska ekonomska kriza.
Da, ali povreda Poslovnika, molim vas poslaniče, rekla sam vam unapred i vi možete da potvrdite.
Da li ja imam pravo da …
O povredi Poslovnika, da.
… A da li ja imam pravo da sa istim žarom branim Vladu, kao što je gospodin Janko Veselinović napada.
Apsolutno, kada se budete javili i kada bude spomenuta poslanička grupa ili vi …
… Pomenut je Aleksandar Vučić, on je predsednik moje stranke. Ja valjda predstavljam Aleksandra Vučića, kao i 136 ljudi koji ovde sede, ne predstavljam samog sebe.
Da, ovo što ste rekli, sami ćete razmisliti o tome, koliko je to upućeno meni i na tome vam se zahvaljujem, ali i dalje vodim sednicu onako kako treba svaki predsedavajući da vodi, koga poslanici stalno opominju da krši Poslovnik.
Evo, ja zaista ne želim da ulazim u polemiku sa vama. Vaše je pravo da …
Ne, hoću da vam odgovorim, ali uskačete mi u reč. Hoću da vam odgovorim, član 106. Znači samo o tački dnevnog reda, ali kada je diskusija o dnevnom redu, a ne kada su replike između ministra i određenog poslanika koji repliciraju jedan drugom, upravo u vezi nekih drugih tema koje su jedan drugome spočitavali, tako da sam odgovorila, jer kaže da je pravo na repliku do dve minute, ali kada neko pokušava da to zloupotrebljava, predsedavajući može da skrati. Zahvaljujem. Odgovorila sam. Ako vi smatrate da ja kršim po hiljaditi put Poslovnik, ja se potpuno slažem sa vašim pravom da glasamo o tome. Ako želite, glasaćemo u parlamentu o povredi Poslovnika? Ne želite. Hvala vam. Reč dalje ima Aleksandar Marković.
Zahvaljujem predsednice. Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih želeo da kažem da je meni zaista žao što mi je danas zapalo jedno specifično mesto na listi govornika po važećem redosledu, ali mi je žao i iskreno mi je žao, što uvaženi prethodni govornik ima izvesne strahove, da ne kažem traume. Nadam se da će imati snage da prevaziđe te svoje probleme, da prevaziđe svoje strahove i da će biti istrajan u tome, zato što ti strahovi ponekad dovedu do toga da se zabuni, pa da priča o stvarima koje nemaju veze sa onim što je na dnevnom redu, spominje reč „efikasnost“, i ja ću priznati da je u pitanju najefikasniji poslanik.
Poslaniče, ja vas ljubazno molim, hoćete biti poslanik kakav ste bili do sada i da ne upadate u zamku da replicirate i da ne želite da govorite o sporazumima.
Hoću i zahvaljujem se što ste me opomenuli. Biću veoma kratak u svom izlaganju iz razloga što su dosadašnji govornici uglavnom istakli najvažnije argumente, zašto treba usvojiti današnje predloge zakona, ali bih želeo zbog važnosti teme da podvučem najznačajnije teze, kada je reč o predlozima zakona. U svakom slučaju, podržavam predloge zakona, Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o uzajamnoj pravnoj pomoći u građevinskim i trgovačkim stvarima, kao i Predlog ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju. Ovi predloženi ugovori, kako je rečeno, značajno ojačavaju bilateralne odnose dve države i dodatno unapređuju bezbedonosnu zaštitu, kao i pravnu sigurnost građana ove dve zemlje. Zaključivanjem ovih ugovora, Ugovora o potvrđivanju, o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora u građevinskim i trgovačkim stvarima, stvaraju se uslovi za čvršću, obavezniju i efikasniju pravnu saradnju u cilju suzbijanja kriminala, jer se odnose na ona lica koja se krivično gone u jednoj državi ili su u njoj već osuđena zbog nekog konkretnog krivičnog dela, a sprečava se mogućnost da bekstvom u drugu državu, na taj način izbegnu vođenje krivičnog postupka. Dalje, zaključivanjem bilateralnog ugovora o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, stvara se osnov za efikasniju, raznovrsniju i obimniju saradnju ove dve države u oblasti organizovanog kriminala, kao jednog najopasnijeg vidova kriminala, što je, složićete se svakako u duhu velikih opasnosti koje vrebaju od strane organizovanog kriminala, međunarodnog terorizma, veoma značajno u bezbednosnom smislu, kako za Srbiju, tako i za Tursku. Pogotovo, imajući u vidu najnovije nemile događaje u Turskoj, bombaške napade, terorističke napade koji govore u prilog tezi koliko je velika opasnost od strane organizovanog kriminala i terorizma. Kada je reč o trećem zakonu, Ugovoru o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima, unapređujemo i ojačavamo saradnju između nadležnih organa dve države u nameri da pospešimo veći nivo i veći stepen zaštite pravnih i fizičkih lica u toj saradnji. Borba protiv kriminala, naročito organizovanog kriminala je jedan od prioriteta svake moderne države u svetu i iz tog razloga, ali i iz svih razloga koje sam naveo, pozivam i predlažem da usvojimo današnje predloge zakona. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Uvažena predsednice Skupštine, potpredsednici, ministre, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim i najlepše opštine u Srbiji, opštine Svrljig, koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, a to je grad Niš. Juče smo govorili o sporazumima Srbije i Amerike, vezano za saobraćaj, vazdušni saobraćaj i ostale vidove saobraćaja, a danas govorimo o sporazumima i saradnji između naše Republike Srbije i Republike Turske. To mnogo znači za našu Vladu, za našu zemlju i za naš narod. Ja ću sada govoriti o Ugovoru između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima. Potvrđivanjem Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima, ima veliki značaj za nastavak dobre saradnje između dve države, u p ravnoj oblasti, kao i za produbljivanje dalje saradnje u oblasti pravosuđa. Jasno, nezavisno i efikasno sudstvo predstavlja dobar osnov sveobuhvatne saradnje i u drugim oblastima i samo takvo sudstvo možete pružiti pravnu sigurnost i omogućiti investitorima za ulaganje, za nova zapošljavanja naših radnika, za pokretanje još dosta pratećih delatnosti, otkup sirovina, sveopšti razvoj regiona u koji se ulaže. Srbija i Turska imaju još dosta značajnih međusobnih sporazuma, kao što je Sporazum o slobodnoj trgovini, o ukidanju viza, Sporazum o izbegavanju dvostrukog oporezivanja koji zajedno sa ovim ugovorima koji su na dnevnom redu našeg zasedanja, ugovorima o uzajamno-pravnoj pomoći u oblasti građanskih, trgovačkih, krivičnih stvari, izručenju, otvaraju realan put kao unapređenju odnosa dve države, zaokruženju jedne celine i regulisanju svih značajnih pitanja. Srbija i Turska tradicionalno neguju prijateljske odnose, ali je i neophodno stalno ih unapređivati, obezbediti pravnu sigurnost investitora, a samim tim i veću trgovinsku razmenu. Znamo da su mnogi privrednici iz Turske zainteresovani za ulaganje u Srbiju i to prvenstveno u izgradnji infrastrukture i u poljoprivredu. U obe zemlje oko 20% stanovništva se bavi poljoprivredom i u obostranom interesu je pojačavanja saradnje u ovoj oblasti. Poslednjih deset godina robna razmena je u porastu, ali je još uvek uvoz iz Turske znatno veći od našeg izvoza u ovu zemlju, ali ipak imamo i naše velike izvoznike kao što su „Petrohemija“ Pančevo, „Tigar“ gume Pirot, Fijat automobili Kragujevac, Fabrika bakarnih cevi Majdanpek i drugi. Predmet ovog ugovora o uzajamno-pravnoj pomoći i u građanskim i trgovačkim stvarima je ista pravna i sudska zaštita ličnih imovinskih prava i interesa državljana jedne ugovorene strane na teritoriji druge ugovorne strane, odnosno ista pravna i sudska zaštita kao i sopstvenim državljanima. Državljani obeju država imaju slobodan pristup sudovima i drugim nadležnim organima radi zaštite svojih prava i interesa u građanskim i trgovačkim stvarima pod potpuno istim uslovima kao i njeni sopstveni državljani. Pravna lica koja imaju sedište na teritorijama jedne od država ugovornica u skladu sa pravom te države ugovornice uživaju prava utvrđena ovim ugovorom. Radi ostvarivanja uzajamne pravne pomoći postupaju nadležna ministarstva pravde i to putem zamolnice za pružanje pravne pomoći. Pravna pomoć se sastoji u uručenju poziva i drugih sudskih pismena i izvođenju dokaza kao što su uzimanje izjava, izdavanje različitih isprava ili provera njihove verodostojnosti saslušanjem svedoka, sastavljanje spisaka, pitanja koja mu treba postaviti. Postupanje po zamolnici vrši se po propisima zamoljene strane koja inače snosi i sve troškove, nastale na njenoj teritoriji. Izuzetno, zamoljena strana ima pravo na naknadu troškova što se ugovorom izričito precizira. Ugovorom se tačno reguliše i overa ličnih isprava koje važe na teritoriji druge strane bez overe i prevoda i bez naknade troškova. Sve isprave izdate od strane nadležnih organa jedne ugovorene strane, imaju istu dokaznu snagu na teritoriji druge ugovorne strane kad god je regulisano i izuzimanje od plaćanja parničnih troškova i troškova postupka, besplatna pravna pomoć, priznanje i izvršenje sudskih odluka, postupka izvršenja prava koje se primenjuje nadležnom organu za odlučivanje. Potvrđivanjem ovog bilateralnog ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamno pravnoj pomoći u građevinskim i trgovačkim stvarima stvaraju se uslovi za unapređenje saradnje između dve države i to ne samo u pravnoj i sudskoj oblasti, već omogućavaju i raznovrsniju saradnju u svim oblastima i doprinose većoj zaštiti fizičkih i pravnih lica u toj saradnji. Znači, ovaj sporazum i ovi ugovori o kojima sada govorimo mnogo će značiti za građane naše Republike Srbije, za naše lokalne samouprave, jer velika šansa jeste saradnja sa Republikom Turskom i ima veliki broj investitora koji iz Turske ulažu kod nas u Srbiji. Zbog toga, donošenjem ovih zakona i ovih sporazuma biće sigurnije ulaganje za sve koji dolaze kod nas. Ja sa ovog mesta kao poslanik Ujedinjene seljačke stranke sa liste SNS glasaću za ovaj set predloga sporazuma i sa Republikom Turskom i za prethodne koje su bile vezane za saobraćaj i vazdušni saobraćaj sa Amerikom. Želim da pozovem sve kolege poslanike da glasaju za ovaj set zakona zbog toga što na ovaj način imamo veliku šansu da pomognemo našu poljoprivrednu proizvodnju, da dovedemo investitore iz Turske i ostalih zemalja i konačno da našoj poljoprivredi obezbedimo svetliju i bolju budućnost, a na taj način obezbedimo bolju budućnost i za sve građane Republike Srbije i za one koji žive na selu i za one koji žive od sela i za one koji žive u opštinama odakle ja dolazim, to je opština Svrljig gde ima prepoznatljivu poljoprivrednu proizvodnju vezano za stočarstvo, za kvalitetan sir, Svrljiški belmuž. Pozvaćemo normalno posle ovakvog potpisivanja, odnosno usvajanja, imaćemo mogućnost da pozovemo naše prijatelje iz Turske, da dođu kod nas u Srbiju da investiraju, da dođu kod nas u Srbiju kao turisti. Evo još jednom pozivam sve ljude i sve poslanike, pod broj jedan poslanike, a i građane Srbije da imamo poverenja u našu Vladu, u našeg Premijera jer ćemo ovakvim stvarima pomoći za sigurnu budućnost naše dece i dece naše dece. Ujedno, pozdravljam sve i ovim bih izjavio saučešće žrtvama terorističkog napada u Turskoj i želim svima puno zdravlja i sreće. Još jednom, poziv svima da glasamo ovaj predlog zakona. Ja ću uvek glasati za sve zakone, kao što sam rekao, koji predlaže Vlada na čelu sa našim premijerom.
Zahvaljujem gospodine Miletiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz čl. 96. poslovnika? Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, ovlašćeni predstavnik SPS.
Zahvaljujem se predsedavajući. U ime poslaničke grupe SPS zaista jedno veliko zadovoljstvo što danas bukvalno svi narodni poslanici, odnosno sve poslaničke grupe imaju i te kako dobar razlog da podrže ovaj set zakona. Danas u načelnoj raspravi i fokusirani isključivo na ono što predstavlja određene rizike u tekstualnom delu ovih ugovora, a motivisano onim što je rekla uvažena narodna poslanica Gordana Čomić, želim samo da dopunim još nešto na šta sam uveren da i vi ministre imate i te kako razloga da obratite pažnju, a pošto poznajem način vašeg rada da ništa ne prepuštate slučaju, želeo bih samo da ukažem na jedan problem koji može da se pojavi primenom člana 6. ugovora koji zaključujemo sa Republikom Turskom, odnosno potvrđujemo taj ugovor o izručenju. Naime, dobro rešenje je da svaka strana ugovornica ima pravo da odbije da izruči svoje državljane. Rešenje je krajnje korektno. Međutim, već u stavu 2. postoji jedan problem koji može da u praksi zaista izazove i određene rizike po pravosudni sistem, a naročito sudske postupke u našoj zemlji. Zašto? Zato što je definisano da se svojstvo državljanina ocenjuje u trenutku donošenja odluke o izručenju, nije sporno. Ali, ako traženo lice bude primljeno u državljanstvo zamoljene strane u vremenu između donošenja odluke o izručenju i datuma predviđenog za predaju, zamoljena strana ne mora takvo lice izručiti. Šta to znači u praksi? To u praksi znači da državljanin Srbije koji je pobegao zbog mogućnosti da se prema njemu primeni pravnosnažna sudska odluka i izvrši krivična sankcija bude predmet ekstradicije, bude doneta odluka da se on isporuči i onda on u vremenu od donošenja te odluke do datuma koji je predviđen za izručenje podnosi zahtev u Turskoj da postane turski državljanin. U toj situaciji, hipotetički, pravno formalno je moguće da turska Vlada i Ministarstvo pravde Turske kaže da prihvatamo vaš zahtev i vi ste od danas državljani Turske. Samim tim on je već u situaciji da bude isključen iz mogućnosti ekstradicije, odnosno isporučivanja Republici Srbiji. Zašto ovo ukazujemo? Zbog toga što ćete sigurno imati priliku da i ovome posvetite pažnju i još jedan dodatan oprez kako bi se ove stvari, odnosno ovakve mogućnosti i okolnosti u celosti eliminisali. Još jednom, zaista svim narodnim poslanicima zahvalnost za podršku ovim sporazumima, sve naše dobronamerne sugestije su imale jedan krajnji iskren pristup u smislu poboljšanja zakona samom činjenicom da ćemo mi ove zakone podržati. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU REPUBLIČKOG JAVNOG TUŽIOCA. Primili ste predlog odluke koji je podnela Vlada, kao i mišljenje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme za raspravu u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 201. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres o Predlogu odluke o izboru republičkog javnog tužioca. Da li predstavnik predlagača gospodin Nikola Selaković, ministar pravde, želi reč? (Da.) Reč ima ministar pravde Nikola Selaković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući, potpredsedniče Bečiću. Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog odluke o izboru republičkog javnog tužioca, koji je podnela Vlada Republike Srbije, a na predlog Državnog veća tužilaca. Na predlog Državnog veća tužilaca Vlada predlaže da za republičkog javnog tužioca bude izabrana gospođa Zagorka Dolovac, trenutni republički javni tužilac Republike Srbije. Ukratko ću vam izneti nekoliko podatka iz životne i poslovne biografije gospođe Dolovac. Zagorka Dolovac rođena je 12. oktobra 1966. godine u Novom Sadu. Završila je poznatu gimnaziju u Sremskim Karlovcima i diplomirala na Pravnom fakultetu u Novom Sadu 1989. godine, dok je pravosudni ispit položila 1992. godine. Kao tužilački pripravnik radila je u Okružnom javnom tužilaštvu u Novom Sadu u periodu od 1990.–1992. godine, dok je od 1992.–1996. godine radila kao tužilački saradnik u Opštinskom javnom tužilaštvu u Novom Sadu. Godine 1996. izabrana je za zamenika opštinskog javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Novom Sadu, u kome je obavljala javno-tužilačku funkciju sve do 2004. godine, kada je izabrana za zamenika okružnog javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Novom Sadu. U tom periodu obavljala je javno-tužilačku funkciju radeći na najsloženijim predmetima u okviru nadležnosti Okružnog javnog tužilaštva. Zagorka Dolovac je 2007. godiine imenovana za vršioca dužnosti javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu. Tu dužnost je obavljala do kraja 2009. godine. Tokom rukovođenja ovim javnim tužilaštvom kao najvećim javnim tužilaštvom u Republici Srbiji, bila je nadležna za organizaciju rada i postupanje svih podnosilaca javno-tužilačke funkcije u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu, a i usmeravala je i nadzirala rad kako Okružnog javnog tužilaštva, tako i svih opštinskih javnih tužilaštava u Gradu Beogradu. Nakon izbora od strane Narodne skupštine Republike Srbije, stupila je na dužnost republičkog javnog tužioca Republike Srbije 1. januara 2010. godine. U svom dosadašnjem radu u okviru Ustavom i zakonom propisanih ovlašćenja, ulagala je napor da obezbedi efikasno i uspešno postupanje javnih tužilaštava Republike Srbije, kao i da značajno ojača kapacitete i unapredi funkcionisanje sistema javnih tužilaštava, kao i saradnju sa drugim državnim organima, oraganizacijama, kao i organizacijama civilnog društva i međunarodnim partnerima u borbi protiv svih oblika kriminala i suzbijanju krivičnih dela koja najviše pogađaju građane Republike Srbije. U okivru svojih nadležnosti, obezbedila je posvećeno učešće javnog tužilaštva u izradi strateških dokumenata Republike Srbije i njihovom sprovođenju kako radi unapređenja rada pravosuđa, tako i radi napretka u evropskim integracijama, a sve u cilju obezbeđivanja više nivoa vladavine prava i boljeg i sigurnijeg društva u Republici Srbiji. Nastavljajući se na prethodno izgrađenu strukturu i unapređenje principa rada, svoje javno-tužilačko iskustvo kako u postupanju u prvom stepenu, tako i u rukovođenju u prvostepenim, a zatim i u Republičkom javnom tužilaštvu, odnosno celokupnim javnim tužilaštvom Republike Srbije, Zagorka Dolovac je svojim planom i programom rada planirala i predložila Državnom veću tužilaca da nastavi maksimalno posvećeno rukovođenje Republičkim javnim tužilaštvom, tj. javnim tužilaštvom u Republici Srbiji, te da obezbedi uspešno postupanje javnih tužilaštva u borbi protiv kriminala i drugih zakonom propisanih oblasti rada u skladu sa prioritetima opisanim u programu organizacije i unapređenja rada javnog tužilaštva za period od 2016. do 2022. godine, a u skladu sa državnom politikom Republike Srbije i u koordinaciji sa drugim državnim organima. U tom smislu, kandidat za republičkog javnog tužioca gospođa Zagorka Dolovac je, u skladu sa navedenim programom, kao svoje prioritete za nastupajući period odredila: jedan, bezkompromisnu borbu protiv kriminala, naročito organizovanog kriminala, korupcije, drugih oblika teškog kriminala, uključujući oduzimanje imovine proistekle iz krivičnog dela, dva, povećanje efikasnosti krivičnog gonjenja, uključujući i efikasnu primenu tužilačke istrage, sporazuma o priznanju krivice i oportuniteta i tri, intenziviranje međunarodne saradnje, uključujući aktivno učešće u procesu pridruživanja EU i međunarodnu pravnu pomoć i saradnju kako u bilateralnim odnosima, tako i kroz evropske i regionalne pravosudne mreže, poput Eurojust-a i CCPE-a. Takođe, s obzirom na značajnu ulogu javnog tužilaštva u izradi i postupanju po najvažnijim strateškim dokumentima, republički javni tužilac je, rukovodeći Republičkim javnim tužilaštvom i sistemom javnih tužilaštava Republike Srbije imao značajnu ulogu u sprovođenju Nacionalne strategije reforme pravosuđa i Akcionog plana za njeno ostvarivanje za period od 2013.-2018. godine, kao i izradu, ali i planirano sprovođenje akcionih planova za pregovaračka poglavlja 23 i 24 procesu pristupanja EU kao prioritetnom državnom cilju Republike Srbije. Utoku svog dosadašnjeg mandata, Zagorka Dolovac se starala o unapređenju ljudskih i tehničkih kapaciteta javnog tužilaštva kroz povećanje broja nosilaca javno-tužilačke funkcije, tužilačkog i drugog osoblja, kao i realizaciju međunarodnih projekata kroz koje su opremana javna tužilaštva i vršeno stručno usavršavanje zaposlenih u javnom tužilaštvu. Takođe, zalagala se i za dosledno sprovođenje osnovnih principa u radu javnog tužilaštva, samostalnosti, nepristrasnosti, odgovornosti i profesionalnosti. Republički javni tužilac Zagorka Dolovac preduzimala je i mere za osnivanje disciplinskih organa radi jačanja odgovornosti nosilaca javno-tužilačke funkcije, te unapredila međunarodnu saradnju javnog tužilaštva u cilju optimalnog postupanja u predmetima transnacionalnog kriminala, ali i u cilju najboljeg predstavljanja javnog tužilaštva i naše države kao pouzdanog partnera u međunarodnoj saradnji. Ne samo susreti, postignuti memorandumi i sporazumi, već i ono što bih naročito istakao, a to su realizovane akcije zajedničkih istražnih timova koji su formirani između našeg javnog tužilaštva i javnih tužilaštava stranih država, a u čijem je zaključivanju učestvovalo i radno bilo angažovano Republičko javno tužilaštvo, ostvareni su značajni uspesi upravo u oblasti borbe protiv transnacionalnog kriminala, a republički javni tužilac je tome davala i svoj lični značajan doprinos. Kao republički javni tužilac, naš kandidat za tužioca, Zagorka Dolovac je za svoj cilj u nastavku ovog svog mandata postavila nastavak i unapređenje borbe protiv kriminala, naročito u oblasti borbe protiv organizovanog kriminala, korupcije, oduzimanje imovine proistekle iz krivičnog dela, borbe protiv trgovine ljudima, zaštite ljudskih prava odnosno borbe protiv diskriminacije, suzbijanja krivičnih dela sa elementima nasilja, naročito nasilja u porodici, borbe protiv terorizma, suzbijanje ratnih zločina i visokotehnološkog kriminala kao i efikasno sprovođenje relevantnih nacionalnih strategija i akcionih planova i dodatno jačanje kapaciteta javnog tužilaštva, nastavak i unapređenje saradnje sa drugim državnim organima, međunarodnim organizacijama, a u najboljem interesu pravnog sistema i vladavine prava, ali i građana države Srbije. Dozvolite mi još na kraju da kažem da nekada sa pravom svi možemo, a neretko sam bio u prilici da i sama gospođa Dolovac kao republički javni tužilac govori o svom ličnom nezadovoljstvu funkcionisanjem nekih delova sistema. Kada se pogleda na kom nivou je bilo javno tužilaštvo pre šest godina, na kome pre 12, pre 20 godina, možemo reći da su u sistemskoj oblasti neke stvari zaista unapređene. Da li bi to moglo da bude bolje, da li bi moglo da bude intenzivnije, efikasnije, svakako da za to ima prostora. Moram još jednom da podvučem da naročito u onim pošastima koje su sticajem okolnosti, sticajem prilika, prepoznate kao jedni od glavnih problema, pomenuo sam ne samo borbu protiv transnacionalnog kriminala, ne samo borbu protiv organizovanog kriminala, pomenuo sam borbu protiv nasilja u porodici, da je u takvim slučajevima gospođa Dolovac kao republički javni tužilac uvek pokazala najviši nivo razumevanja, spremnost za saradnju, interresornu saradnju, ne samo na nivou Republičko javno tužilaštvo-Ministarstvo pravde, već i Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo rada, zapošljavanja, socijalnih i boračkih pitanja i ostala ministarstva, ali i drugi državni organi, kao što je policija i da je jedan, mogu slobodno i odgovorno reći, od najkonstruktivnijih činilaca upravo tih zajedničkih radnih grupa i tela. Pomenuću, recimo, borbu protiv nasilja na sportskim priredbama, gde je takođe Republičko javno tužilaštvo imalo svoju značajnu ulogu, ali i u nastanku jednog strateškog dokumenta koji smo kao Vlada usvojili pre nepuna dva meseca i čije ćete rezultate uskoro moći da imate i pred vama u proceduri u Narodnoj skupštini, a to je Strategija unapređenja i razvoja finansijskih istraga, borbe protiv privrednog i finansijskog kriminala, gde je, uz borbu protiv korupcije, Republičko javno tužilaštvo kojim rukovodi gospođa Dolovac dalo zaista značajne doprinose. Uveren da će ona dati svoj lični maksimum, a znajući da će imati punu podršku u Ministarstvu pravde na svemu onome što je postavila i kao ciljeve u svom budućem mandatu, ja vas pozivam da u Danu za glasanje podržite predlog odluke o izboru republičkog javnog tužioca, na koje mesto je Vladi Državno veće tužilaca predložilo, a Vlada predlaže vama, gospođu Zagorku Dolovac. Ona je, po mom ličnom uverenju, žena koja je izrasla u državnoj službi, koja zna šta je država i koja je svojim ponašanjem na mestu republičkog javnog tužioca to do sada i pokazala. Ono što bih želeo ovde naročito da istaknem, na kraju ove svoje uvodne reči, jeste činjenica da će posle nekoliko decenija ovo možda biti prvi put da osoba koja je gotovo čitav jedan mandat, ne gotovo, zato što tek krajem ove godine njoj ističe period na koji je prvi put izabrana za republičkog javnog tužioca, biti u prilici da bude izabrana ponovo. Ako bismo ono čemu smo svi nečemu i nekada skloni, a to su i neke vrste i političkih primisli i političkih predrasuda bili, i državno i nacionalno odgovorni, možemo reći da je ovo za naš sistem dobra stvar, što znači da će započete reforme moći da idu u jednom dobrom smeru, a uveren sam, kao što rekoh, da će u svom drugom mandatu gospođa Dolovac dati još veći i još značajniji lični doprinos unapređenju rada javnog tužilaštva i položaja javno-tužilačke organizacije u sistemu vlasti u Republici Srbiji. Zahvaljujem vam na pažnji.
Zahvaljujem gospodine Selaković. Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Srđan Kružević. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, shodno tome da nam je stigao predlog u Skupštinu o imenovanju gospođe Zagorke Dolovac za republičkog javnog tužioca, ispred Jedinstvene Srbije imam želju i obavezu da kažem par naših stavova vezanih za tu temu. Naravno, Vlada je još 19. juna predložila Skupštini Srbije da se izabere republički javni tužilac na period od šest meseci, obzirom da znamo da je Državno veće tužilaca i Vlada raspisalo konkurs na osnovu pravilnika za kandidovanje i izbor tužilaca i zamenika i utvrdio listu kandidata. Izvešteni smo da je Zagorka Dolovac ispunila sve uslove da bude reizabrana, odnosno ponovo kandidovana za republičkog javnog tužioca. Danas je to i nadležni skupštinski odbor potvrdio. Ono što je bitno da kažem jeste da su kriterijumi zajednički za sve zemlje EU i vrednuju se stručnost, plan i program organizacije rada tužilaštva, kao i test koji su polagali svi kandidati. Kada ljudi od struke procene da je neko dobar kandidat, mislim da nama u Narodnoj skupštini ostane samo da to verifikujemo i da svojom političkom odlukom i izglasamo gospođu Zagorku Dolovac za republičkog javnog tužioca. Smatramo da je kao kandidat dobro obavljala funkciju republičkog tužioca, sposobno rukovodila organom u Republičkom javnom tužilaštvu, uz dobru koordinaciju nad radom nižih javnih tužilaštva i adekvatno predstavljanje organa u zemlji i inostranstvu. Borba protiv organizovanog kriminala i sve ono što se dešavalo u bliskoj prošlosti, odnosno 2012. godine, svakako su dobrim delom i zasluga gospođe Dolovac, koju u Danu za glasanje treba da izaberemo ponovo. Ne želim da ponavljam sve ono što smo dobili u materijalu i što se tiče biografije gospođe Dolovac, a o tome je vrlo iscrpno govorio i ministar. Mi iz Jedinstvene Srbije smatramo da je jedan vrlo logičan sled da se da novi mandat gospođi Dolovac i u ime svoje stranke želim da pozovem sve poslanike u Narodnoj skupštini da jednoglasno glasamo za ovaj predlog, a Jedinstvena Srbija će svakako u Danu za glasanje podržati ovaj izbor. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Kruževiću. Reč ima ovlašćeni predstavnik, narodni poslanik Slobodan Homen. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ono što mislim da je važno na samom početku izlaganja da kažem, da se ovde ne radi o predlogu Vlade, već o predlogu Državnog veća tužioca sprovedenog na osnovu konkursa. Gospodin ministar dobro zna i to je nešto gde ćemo se složiti, a to je da je i preporuka Venecijanske komisije da se prilikom izmene Ustava Republike Srbije upravo ukloni ovaj momenat da Vlada uzima predlog Državnog veća tužioca i faktički predlaže odnosno prosleđuje ga Narodnoj skupštini, jer je Venecijanska komisija smatrala da je to korak više u mešanju izvršne vlasti i to je nešto što smatram da će nesporno biti izmenjeno u budućnosti. Zašto ovo napominjem u svom izlaganju? Oduvek sam delio stav da mi kao Narodna skupština treba da usvajamo i da izglasamo predloge koji dolaze od strane i Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužioca, da ti organi po svojoj definiciji treba da budu – sudstvo nezavisno, tužilaštvo samostalno i da izvršna vlast, odnosno Narodna skupština kao institucija koja bira izvršnu vlast, treba da ima što manji uticaj. Naravno, neću u tom smislu mnogo komentarisati predlog, ali ću se nadovezati na izlaganje ministra. Svi znate da se vrlo često ne slažem sa potezima Vlade Republike Srbije, odnosno pre svega, ono što je meni najinteresantnije Ministarstva pravde Republike Srbije, ali moraću da se većinski složim sa današnjim izlaganjem gospodina ministra, pre svega u opisu svega onoga šta je gospođa Zagorka Dolovac uradila kao republički javni tužilac. Ono što takođe mislim da je posebno važno, jeste pitanje kontinuiteta. Nažalost, naše institucije su često vrlo urušene, da jedna osoba za vreme jednog mandata ne može kompletno da sprovede reforme i drago mi je da će gospođa Dolovac imati priliku da u narednom periodu od šest godina zaista zaokruži sve ono što je započela kao republički javni tužilac. Mi možemo danas da budemo nezadovoljni radom policije i tužilaštva i o tome bi mogli mnogo da pričamo, ali mislim da možemo da se složimo i kao opozicija zajedno sa pozicijom da je realno rad republičkog javnog tužioca i ugled te institucije poboljšan u prethodnih šest godina u odnosu na neka ranija vremena. Koliko god da to nekome prija ili ne, mislim da je od prvog dana kada je formirano Državno veće tužioca prilično smanjen politički uticaj na rad tužilaštva, koji nesporno postoji, koji je i onda postojao, postoji i danas i postojaće u budućnosti, ali ne možete napraviti idealan sistem. Mislim da izborom kvalitetnih i jakih ljudi taj uticaj može da se smanji. Ono što želim da kažem, jeste da ćemo mi kao poslanička grupa u Danu za glasanje podržati Predlog Državnog veća tužilaca, da ćemo glasati za izbor Zagorke Dolovac za republičkog javnog tužioca. Nadam se da će se i ubuduće ova praksa nastaviti, kada je u pitanju rad Vlade Republike Srbije, da neće kroz svoje ustavne nadležnosti uticati na izbor bilo tužilaštva, bilo sudija, i da ćemo punu odgovornost za to upravo prepustiti ovim institucijama. Naravno, ono što je naša uloga, jeste da pratimo rad, a oni će sami biti odgovorni za svoje greške. Mislim da je to korak koji nam je neophodno potreban da se, koliko god to može, a možda zvuči i dalje vrlo, da tako kažem, sa nekog stanovišta koji možda nije realan, možda zvuči utopistički da ćemo dobiti jednog dana institucije koje će biti nezavisne od politike i od političkog uticaja. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Homen. Reč ima dr Aleksandar Martinović, ovlašćeni predstavnik Srpske napredne stranke. Izvolite, gospodine Martinović.
Zahvaljujem se, gospodine Bečiću. Poslanička grupa SNS će podržati predlog Vlade Republike Srbije da se za republičkog javnog tužioca izabere Zagorka Dolovac, iz razloga koji su navedeni u obrazloženju ovog predloga. Mislim da neme potrebe ponavljati ono što je rekao ministar Selaković vezano za radnu i profesionalnu biografiju gospođe Dolovac. Predlogu Vlade prethodio je postupak koji se odvijao u Državnom veću tužilaca. Državno veće tužilaca je između tri kandidata, Zagorke Dolovac, Ivana Markovića i Aleksandra Mladenovića, predložilo Vladi Republike Srbije gospođu Zagorku Dolovac, budući da je ona na konkursu imala, tj. osvojila 70 bodova, a gospodin Ivan Marković 55 bodova i gospodin Aleksandar Mladenović 50 bodova. Konkurs je sproveden i bodovanje prijavljenih kandidata je sprovedeno u skladu sa zakonom i drugim važećim propisima i poslanička grupa SNS ima puno poverenje i u odluku Državnog veća tužilaca i u odluku Vlade Republike Srbije, da je gospođa Zagorka Dolovac najbolji mogući kandidat za funkciju Republičkog javnog tužioca. Mi ćemo, kao što sam već rekao, taj predlog Vlade Republike Srbije u Danu za glasanje i da podržimo. Ono što želim da istaknem, jeste da se ovakvim ponašanjem Vlade postavljaju standardi od kojih, u to smo ubeđeni mi iz SNS, nijedna vlada koja dođe posle ove Vlade neće moći da odstupi. O čemu se radi? Dana 5. oktobra 2000. godine u Srbiji je izvršena svojevrsna politička seča knezova. Dakle, u atmosferi brutalne političke hajke, koja se na momente pretvarala i u fizičke obračune sa političkim neistomišljenicima, svi oni koji su u oktobru 2000. godine obavljali važne državne funkcije, bez obzira da li se radilo o političkim funkcijama ili se radilo o funkcijama u pravosuđu, bukvalno su preko noći počišćeni sa svojih funkcija. Uopšte se nije postavljalo pitanje da li je neko dobro i savesno radio svoj posao, da li je neko bio požrtvovan, da li je ispunjavao svoje zakonske obaveze. Sama činjenicom da nije pripadao ili da je postojala sumnja da nije pripadao ili da nije podržavao snage koje su na protivustavan način preuzele vlast 5. oktobra 2000. godine bila je dovoljan razlog da ti ljudi budu sklonjeni sa svojih funkcija. Tih oktobarskih dana 2000. godine, pa i kasnije, imali ste npr. predlog da se donese zakon o frustraciji, da se zabrani ljudima koji su, kako se to tada govorilo i kako je to bilo moderno da se kaže tokom 90-ih godina, mračnih 90-ih godina, obavljali odgovorne državne funkcije, da im se zabrani, ako se ne varam, na 10 godina ubuduće da uopšte budu kandidati za bilo koju državnu funkciju. Sećam se izjave jednog od bivših lidera DOS-a, koji je rekao da su neke sudije krive samo zato što su sudile po zakonima koji su tada važili, a to je po njegovom mišljenju bio veliki greh zato što su zakoni bili loši. Vlada Republike Srbije, koju vodu Aleksandar Vučić i koju bez rezervno podržava poslanička grupa SNS, uvela je nešto što u dosadašnjoj pravnoj i političkoj istoriji Srbije nije zabeleženo. Dakle, odustali smo od bilo kakvog vida političke osvete. Niko ne može da prebaci SNS-u, Aleksandru Vučiću ili bilo kome od ministara da se sveti ljudima iz bivšeg režima, a pogotovo ne može da nam prebaci da vršimo politički pritisak na sudove i na javna tužilaštva u Republici Srbiji. Dakle, na svojim mestima ostali su, da vas podsetim, Miljko Radisavljević, Vladimir Vukčević, a evo ponovo će biti izabrana i gospođa Zagorka Dolovac. Na svojoj funkciji ostao je i gospodin Saša Janković, iako je imao velikih primedbi na pojedine nastupe narodnih poslanika SNS-a, smatrao je da je njegova nezavisnost ugrožena. Na svojoj funkciji ostao je i Rodoljub Šabić. Na svojoj funkciji ostali su i mnogi drugi ljudi koje smo mi, možda je nezgrapno reći, ali koje smo zatekli i 2012. i 2014. godine. Nikome od tih ljudi nije se desilo ništa od onoga što se dešavalo ljudima koji su posle 5. oktobra 2000. godine smenjeni sa svojih funkcija, a bogami neki i fizički linčovani. Nikome nije prećeno da će biti šišan do glave ili da će njegovo dete biti šišano do glave. Niko nije isteran sa posla i nikome nije smanjena plata. Niko ko odgovorno o savesno radi svoj posao nije, na kraju krajeva, smenjen ni sa svoje funkcije. Ja znam da ima dosta članova SNS-a koji postavljaju jedno, mogu slobodno da kažem zdravorazumsko pitanje – da li je moguće da možda među simpatizerima SNS-a nema ljudi koji bi npr. mogli da budu republički javni tužilac, koji bi mogli da budu Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od javnog značaja ili da obavljaju bilo koju drugu državnu funkciju? Ali, Vlada Republike Srbije i SNS postavili su taj standard da prestanemo sa političkim osvetama, da pružimo šansu ljudima, bez obzira u kom periodu su izabrani da rade svoj posao u skladu sa Ustavom i zakonom, a vreme će da pokaže da li će oni to zaista da čine ili ne. To apsolutno doprinosi stabilizaciji političkih prilika u Republici Srbiji, spuštanju političkih tenzija na najmanji mogući nivo. Mi možemo ovde u Narodnoj skupštini da možda jedni drugima i upućujemo ponekad i malo teže reči, ali ne sme niko od nas, pogotovo ne sme Vlada da dovodi u pitanje funkcionisanje države, kao jednog organizovanog političkog sistema. Ova Vlada to na najbolji mogući način i pokazuje. Dakle, nema nikakvo revanšizma, nema nikakve osvete, niko ne mora da se plaši za svoju funkciju ako svoj posao radi u skladu sa Ustavom i zakonom, pa bio možda i politički najveći mogući protivnik SNS. Moram da vas podsetim da je pre nekoliko meseci, na primer, u medijima stvarana jedna atmosfera kako će SNS da smeni gospodina Sašu Jankovića zato što je u svom izveštaju i u svojim javnim nastupima više istupao kao političar a manje kao zaštitnik gađana, pa se to nije desilo. Onda je stvarana atmosfera da ćemo smeniti direktorku Agencije za borbu protiv korupcije, pa se to nije desilo; pa da će biti smenjen Vladimir Vukčević, zato što nam se ne dopadaju neke njegove izjave vezane za određene postupke koje je iniciralo Tužilaštvo za ratne zločine; pa da ćemo smeniti Mirka Radisavljevića, pa da ćemo smeniti ovog ili onog. I ništa od toga se nije desilo. Sada pitam kolege iz bivšeg režima, da li je tako nešto bilo moguće u vreme kada su oni bili na vlasti? Da li je iko mogao da zamisli da republički javni tužilac, da zaštitnik građana, da poverenik za informacije od javnog značaja, da bilo koji ozbiljniji i važniji državni funkcioner ostane na svojoj funkciji, uprkos činjenici da se promenio sastav Narodne skupštine? Do 2012, do 2014. godine to apsolutno nije bilo moguće. Od 2012, odnosno od 2014, 2015. godine pa nadalje to će biti pravni i politički standard. Dakle, ne smemo da dovodimo u pitanje funkcionisanje pravosudnog sistema, bez obzira na to šta možemo da kažemo o nečijem privatnom političkom ubeđenju. Mislim da je ovo velika pohvala i za Ministarstvo pravde i za Vladu Republike Srbije, kao što je Vlada Republike Srbije postavila standarde i u drugim oblastima društvenog života. Bilo je mnogo kritika iz redova poslanika vladajućeg režima, npr. kada su u pitanju ekonomske i fiskalne mere Vlade Republike Srbije. Ali, Vlada Srbije je i u tim oblastima postavila standarde koje ni jedna vlada posle nje neće moći da pogazi. Niko više neće moći da se zadužuje a da za to nema ekonomskog osnova. Niko više neće moći da zadužuje Republiku Srbiju, da bi iz kredita podizao plate i penzije. Niko više neće građanima Srbije moći da daje lažna obećanja. Dakle, kao što smo postavili standarde u ekonomiji, u javnim finansijama, mi na ovaj način, podrškom Vladi Republike Srbije da se Zagorka Dolovac izabere za republičkog javnog tužioca, postavljamo standarde i u oblasti pravosuđa, da nam se ne desi ono što nam se dešavalo i 2009. i 2000. godine, da su ljudi gubili posao, da su se dešavale lične i porodične tragedije, samo zato što je neko smatrao da je neko drugi politički nepodoban. Za ovu Vladu nema politički nepodobnih. Ima sposobnih i nesposobnih. Ima onih koji hoće da rade svoj posao, u skladu sa Ustavom i zakonom, i oni koji to neće. Oni koji to hoće, Vlada Srbije i Aleksandar Vučić i SNS pružaju im ruku da zajedno učinimo sve da država Srbija bude bolja nego što je bila do 2012. godine. Vi ste videli, mnogi nisu verovali, mnogi nisu razumeli, čak i među članovima SNS zašto je npr. Tanja Miščević, šef pregovaračkog tima Vlade Srbije u pregovorima sa Evropskom unijom, a nije, koliko ja znam, član SNS. I ne znam da li sam joj ja, na primer, kao zamenik predsednika poslaničke grupe SNS, simpatičan. Verovatno nisam. Ali to joj ne smeta da obavlja jedan važan državni posao na kvalitetan i uspešan način. Dakle, na ovaj način mi postavljamo neke standarde koji su bitni za funkcionisanje države. Država je ozbiljna stvar. Država je, kako bi rekli stari Rimljani, res publica, javna stvar, nije partijska stvar. Mi na ovaj način pokazujemo da na pravosuđe ne gledamo isključivo partijskim naočarima. Nama ne trebaju partijski javni tužioci i partijske sudije. Nama ne trebaju sudije i javni tužioci koji će da štite funkcionere ili članove SNS, ako su učinili bilo koje krivično delo. Bilo je mnogo teških reči od strane poslanika bivšeg režima i na račun Aleksandra Vučića i na račun brojnih ministara u Vladi Srbije i na račun poslanika SNS i drugih funkcionera SNS. Sada ih ja pitam, da zaista hoćemo sebe da zaštitimo od nekih naših nečasnih i nezakonitih radnji, ako zaista sebe želimo da štitimo od kriminala koji sprovodimo, ako želimo sebe da zaštitimo od štete koju, navodno, nanosimo građanima Srbije, pa zar bi birali Zagorku Dolovac za republičkog javnog tužioca? Zar bi ostavljali Miljka Radisavljevića da bude tužilac za organizovani kriminal, Vladimira Vukčevića, tužilac za ratne zločine? Ne bi, sigurno. Dakle, nama pravosuđe ne treba da nas lično štiti od primene Ustava i zakona. Nama pravosuđe treba zato što je ono potrebno građanima Srbije. Mi na ovaj način pokazujemo dobru volju da konačno pravosuđe u Srbiji, u pravom smislu te reči, postane nezavisno. Nadamo se da će tako biti kada dođe i neka naredna vlada i vlada posle nje, da se na pravosuđe neće gledati partijskim naočarima, nego da će se meriti isključivo rezultati rada, znanje, sposobnost, iskustvo, spremnost da se požrtvovano i pošteno radi svoj posao. Zbog svega toga, poslanička grupa SNS, ponavljam to još jednom, pružiće podršku predlogu Vlade Republike Srbije da se gospođa Dolovac izabere za republičkog javnog tužioca, kao što, s druge strane, očekujemo od nje, ali i od drugih nosilaca najviših pravosudnih funkcija u Republici Srbiji da svoj posao rade u skladu sa Ustavom i zakonom, da ga rade objektivno, da ga rade pošteno i da, po rečima apostola Pavla, kada je u pitanju borba protiv kriminala, zaista ne gledaju ko je ko, jer to ne činimo ni mi iz SNS.
Zahvaljujem. Pošto nema više niko od ovlašćenih predstavnika, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre Selakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, ono što je za mene najmarkantnije u današnjoj diskusiji, a i u danima koji su prethodili ovoj odluci koju je Vlada predložila Narodnoj skupštini, jeste da postoji jedan potpuni mir, da nema nikakve larme, nema nikakvih prigovora, nema nikakvih stavova koji oponiraju postupak koji je vođen i koji je doveo do toga da danas raspravljamo o predlogu da se za republičkog javnog tužioca izabere gospođa Zagorka Dolovac. To je zbog toga što je stvorena jedna politička klima, jedan mir u državi koji je dao svoje svetlo i kroz jedan pravni mir, kroz donošenje odluka koje su veoma transparentne, a koje su daleko od svih političkih stranaka. Nema uticaja stranaka koje su na vlasti. Svi smo se mi kao narodni poslanici o procesu izveštali preko sredstava javnog informisanja čitajući kada je raspisan konkurs za izbor Republičkog javnog tužioca, čitajući ko su kandidati. Imajući u vidu da je i među kandidatima bilo nekih članova SNS, nekih simpatizera SNS, ali očigledno da oni nisu prošli gusto sito Državnog veća tužilaca zbog toga što je usvojen pravilnik o merilima i kriterijumima za izbor tužilaca, za izbor Republičkog javnog tužioca gde su na jasan i transparentan način utvrđena merila i kriterijum, gde se utvrđivala stručnost, osposobljenost i dostojnost svih kandidata. Oni koji nisu bili deo pravosuđa, oni su morali da se pismeno testiraju, da se izjasne po mnogim pitanjima i očigledno da mnogi od njih neznajući tehnologiju i tehniku ponašanja i rada u javnom tužilaštvu taj test nisu uspeli da polože. Ono što je najvažnije u svemu tome i što je vrlo bitno i opredeljujuće za sve poslanike SNS, to je da mi ništa ni na koji način nismo uticali na predlog i imenovanje onoga ko će danas imenom i prezimenom doći pred ovu Skupštinu. To je bio posao stručne javnosti, to je bio posao stručnog tela koje se zove Državno veće tužilaca koje je raspisalo konkurs u maju mesecu i to nakon usvajanja pravilnika koji sam malopre spomenuo, a kojim su utvrđena potpuno jasna merila i kriterijumi za izbor Republičkog javnog tužioca. Na taj konkurs su se javili svi koji su hteli. Konkurs je bio javan i potpuno transparentan. Svako ko je smatrao da iole vredi, da može učiniti poboljšanje u radu republičkog tužilaštva bio je na toj listi. Komisija koja je formirana od strane Državnog veća tužilaštva je na najbolji mogući način, intervjuima, razgovorima, traženjem pismenog izjašnjavanja o planu i programu razvoja Republičkog javnog tužilaštva u širokoj lepezi delovanja kako po vertikali tako i po horizontali, kako sa saradnicima u tužilaštvu tako i sa saradnicima iz osnovnih državnih organa i nevladinog sektora. Sve ono što je ministar rekao nama nije bilo potrebno da se kaže. Nama je bilo dovoljno ono što smo dobili kao predlog Vlade. Dobili smo biografiju svih kandidata, dobili smo ocenu. Potpuno je jasno da je gospođa Zagorka Dolovac dobila najveći broj poena, 70. Potpuno je jasno da su ti poeni utvrđeni na osnovu njenog znanja, njenog iskustva, njenog prethodnog rada, da su ostali kandidati dobili manje ocene jer su njihovi planovi, programi bili manje, možda manje uputni za dalji razvoj tužilaštva. Lično kao profesionalac i čovek koji se dugo bavi i koji je dugo u pravosuđu u potpunosti slažem da neko ko je šest godina obavljao u veoma teškom periodu posao Republičkog javnog tužioca koji je veoma odgovoran, u nekim trenucima je bio čak i opasan, treba da nastavi da radi taj posao. Treba da nastavi zato što je stekla iskustvo, zato što ima neka znanja koja ostali kandidati nemaju, bila je na vrhu brda od 2009. godine. Mnoge prelomne trenutke u ovoj državi je preživela i shvatila da je posao tužioca da se drži krivičnog zakonika i zakonika o krivičnom postupku. Želim da istaknem da ćemo mi kao poslanička grupa sigurno u danu za glasanje dati potvrdu onoga što je republička Vlada prihvatajući predlog Državnog veća tužilaca dala u ovoj Skupštini, smatrajući da i ono što je gospodin Selaković radio za ove tri godine predstavlja neki kontinuitet. Na neki način on je i svima nama garancija da ovakav jedan predlog predstavlja i političku volju većine ali u smislu da mi kao poslanici, mi kao SNS ne tražimo da imamo svoje tužioce, ne želimo da imamo svoje sudije. Podsetio bih da to tako nije bilo do 2012. godine, podsetio bih na čuvenu reformu pravosuđa 2009. na 2010. godinu koja je mnoge nesreće donela ljudima preko 800 ili 900 sudija i tužilaca su ostali na ulici, izbačeni su na najbrutalniji način bez ikakvog poštovanja merila i kriterijuma, bili su politički proskribovani, označeni po opštinskim odborima tadašnjih vladajućih stranaka. Ovo samo pokazuje veličinu SNS. Ovo samo dokazuje da smo mi ljudi koji žele apolitičnost u pravosuđu, koji žele da se sudi po zakonima ove države, da svako ko bude izabran za tužioca, svako ko bude izabran za sudiju mora to da radi na najčasniji mogući način, da dokaže da je dostojan, da pokaže svoju stručnost i da pokaže svoju osposobljenost. Želim na kraju da, očekujući da ćemo izabrati Zagorku Dolovac za republičkog tužioca, ne učini ono što se ovih dana dešava u Republici Bosni i Hercegovini gde se jedan linč, pokušaj ubistva premijera jedne suverene države, a mislim na gospodina Aleksandra Vučića, pretvorio u lakrdiju, gde je tužilaštvo Bosne i Hercegovine dalo dobrani doprinos toj lakrdiji. Takve stvari ne smeju da se događaju. Takve stvari, prvo, nikada neće moći da se dogode u Srbiji, da dovedu do toga da reaguje tužilac, ali ako se ne daj Bože ikada bude tako nešto desilo, gospođo Zagorko Dolovac, moraćete da reagujete bez obzira ko je to učinio. Da li je to učinio gospodin Martinović, da li je to učino narodni poslanik Dragan Nikolić ili bilo ko iz ove sale, ili neko iz Vlade, moraćete da ga procesuirate, moraćete da uradite svoj posao i nećete tu imati našu podršku u koliko uradite drugačije. Očekujući da će to tako biti, znajući da ovu podršku koju dajemo sa druge strane imamo i nekoga ko šest godina radio ovaj posao i koji sada zna da nije izbran na osnovu svog političkog iskustva ilizahvaljujući svojoj političkoj pripadnosti nekoj strance, mada se nekada išlo na neke svadbe, ali sada to nešto što smo mi zaboravili okrećemo se ka budućnosti. Hoćemo da verujemo da je ovo jedan od dana kada će biti izbrani ljudi koji su suvi i strogi profesionalci i koji će znati da cene nas narodne poslanike koji se nismo vodili političkim interesima nego smo se vodili interesima ove države. Zbog toga ćemo kao poslanička grupa u danu za glasanje dati podršku Vladi Republike Srbije i gospodinu Selakoviću koji nam je danas prezentovao ovaj predlog. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, gospodine Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Nema sumnje da je gospođa Dolovac najbolji kandidat od onih koji su konkurisali za tu funkciju i taj proces je završen na adekvatan način i tu nema nikakve sumnje. Zato će ovo biti jedna od retkih situacija kada će ceo parlament glasati za jedan predlog zakona ili za neku odluku ili za ovaj izbor. Naravno da je to dobro ako postoji jedna politička saglasnost bar oko nečega u ovoj Srbija. Gospođa Dolovac je šest godina na ovoj funkciji. Iz onoga koliko sam ja mogao da pratim van politike i van parlamenta iz javnosti, ona je radila jedan posao koji je težak, koji je komplikovan, koji je odgovoran. Javnost verovatno ne zna to pravnici znaju da je ona praktično šef svim tužiocima u Srbiji, da može da ostvari uvid u bilo koji predmet tužilački, da može da premešta i izriče kazne, da pita, da preuzme predmete i to je jedna vrla odgovorna funkcija. Siguran sam da gospođa Dolovac može da da više nego što je dala u prvih šest godina. Mislim da je to dobra šansa i za nju i za srpsko tužilaštvo i za tužilaštvo i sudove uopšte. Da li možemo da budemo zadovoljni tom oblašću, apsolutno ne. U poslednje tri godine, apsolutno ne. Pre toga, apsolutno ne. Tu ima puno razloga o kojima možemo da pričamo danima. Mislim da se i oko toga slažemo. Zato ne volim kada se dele neka vremena da je nešto prvi put u istoriji, da je nešto kamen temeljac, da je nešto ugaoni kamen od kada će se sve promeniti. Bez obzira, ponavljam još jednom, na kvalitet kandidata, za koga ćemo kolega Pavićević i ja da glasamo stanjem u tužilaštvima i u sudovima ne možemo biti zadovoljni. Dvadesetčetiri privatizacije sumnjive. Verovatno ih ima 224. Da li je jedna rešena? Ne, nije. Ubistva iz devedeset, ubistva sa početka ovog milenijuma, nisu rešena. Poraz je i za policiju i za tužilaštvo i za sudove, što mi imamo komisije sastavljene od ljudi koji nisu pravnici. Te komisije se u ime države i u ime Vlade Srbije bave istragama ubistava. To apsolutno ne može da bude dokaz dobrog stanja u nekoj oblasti. Ono što su slučajevi iz sveta kriminala koji jako dugo opterećuju srpsku javnost i na koji nismo dobili odgovore, uz mnoga obećanja koja su data i od ove i od prethodne vlasti i od one pre nje, ova Vlada, prethodna Vlada Ivice Dačića, pre toga je Vlada koja je bila pre Vlade Ivice Dačića. Ništa, ili skoro ništa od toga nije rešeno. Imamo jedan novi slučaj koji je jako važan za bezbednost ove zemlje, za vraćanje poverenja u institucije, koji je jako važan zbog načina kako je do njega došlo i koji je jako važan zbog posledica koje su se desile. Ja mislim da je za sigurno za novoizabranu tužiteljku, kako se kaže – tužioca, ja ne volim da koristim muške izraze za gospođe, prvo iskušenje, ali i mogućnost da dokaže moju tvrdnju da ona može više i bolje je, okončanje istrage o padu helikoptera 13. maja ove godine. Naravno, da to nije u njenoj direktnoj nadležnosti, ali naravno da ona ima po sistemu subordinacije mogućnost da utiče i na to. Nadam se da oko toga nema nikakvog spora među nama ovde, kada smo svi zato da nadležno tužilaštvo, a to je koliko se sećam Više javno tužilaštvo u Beogradu, da svoj konačni sud o tome. Sto trideset jedan dan je danas od događaja koji se desio u nekoliko sati. O tome šta se desilo i kako se desilo postoje mnoge činjenice, mnogi izveštaji. Ja sam danas na konferenciji za štampu dao još jedan izveštaj na uvid javnosti o tome šta se dešavalo te noći i sigurno je da svi ljudi u ovoj državi, a posebno porodice, prijatelji rođaci, oni ljudi koji su poginuli imaju pravo da što pre dobiju odgovor da ta pitanja, mislim da je to prvi zadatak za ovu tužiteljku.
Zahvaljujem gospodine Živkoviću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite gospodine Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, odmah da kažem da ja neću glasati za ovaj predlog. Toliko sam oduševljen njime da gotovo želim da odustanem od diskusije, ali na to nemam pravo. Posle diskusije mog kolege prethodnika meni je sve jasno. Od slučaja vinograd će se odustati, ali će sa navodnom slučaju helikopter insistirati. Takođe, moram da vas upozorim da ovo nije predlog Vlade Republike Srbije, ovo je predlog Veća tužilaca, Državnog veća tužilaca čiji je sastav uz blage izmene, onaj isti sastav iz 2009. i 2010. godine, koji je izabrala stranka bivšeg režima. Ili su kasnije tužioci, oni isti koji su imenovani prvi put izabrali to DVT i ja mislim otprilike, ako neko zna nešto drugo, neka kaže, ali ja mislim da otprilike taj predlog ide odatle. Moram da vas upozorim da je potpredsednik stranke bivšeg režima pre godinu dana u Inđiji tvrdio ovako – dok imamo Zagorku Dolovac, ne mogu nam ništa. Ja sam ovde čuo sasvim drugačiju priču i ja verujem da je njenu biografiju vredelo pročitati, ali takođe verujem da je trebalo i reći ono što se u narodu saznaje, takođe sam obavešten da je 10.5.2010. godine, gospođa koju treba da izaberemo, zajedno sa specijalnim tužiocem Radisavljevićem, to je valjda za organizovani kriminal i sa tadašnjim ministrom pravde, koji je bio partijski kadar, išao na svadbu kod državnog sekretara koji je takođe bio državni kadar, iako nisu u rodbinskim odnosima, jedino je moglo tamo da se peva – jeste limi rod demokrati mali itd. Ne znam šta je vezivalo, osim partije, pomenutu gospođu sa državnim sekretarom koji je pripadao stranci bivšeg režima, šta je vezivalo sa ministarkom pravde koja je takođe bila pripadnik stranke bivšeg režima, ako ne partija. To što mi nećemo da biramo kadrove iz svoje partije, ne znači da nećemo imati partijsko tužilaštvo. Ako ostavimo kadrove druge partije, mi opet imamo uticaj partija na pravosuđe, doduše ne iz vlasti, nego iz opozicije, ali to nije vanpartijsko, nepartijsko, nepolitičko tužilaštvo, niti pravosuđe. Ja verujem da se gospođa trudila, ali u dobrom delu njenog mandata do 2012. godine, država nije suzbijala kriminal, već je kriminal suzbijao državu. Verujem da u vrhu tužilaštva, u Tužilaštvu za ratne zločine, ima dosta partijskih kadrova i bivša ministarka pravde vrlo lako je našla uhlebljenje u Tužilaštvo za ratne zločine i sve se to događalo pred očima gospođe Zagorke Dolovac. To su razlozi zbog kojih ja neću glasati za predlog koji je ovde podnet, za gospođu Dolovac, ma koliko to mene koštalo, ma koliko ona svoje niže počinjene prema meni usmeravala. Nema te cene koju ja neću platiti da osporim taj predlog, odnosno barem da ja ne glasam za njega, s obzirom da najviše primedbi naši građani imaju na rad tužilaštva u period od 2009. do 2012. godine. Ne mogu reći da se situacija nije malo poboljšala promenom vlasti koja ne može bitno da utiče na rad tužilaštva, ali je napravila ambijent da se ta situacija popravi. Ne mogu ni da kažem da ona možda neće u budućnosti biti bolji kadar nego što je bila do sada, ali ja sam dužan da kažem i da iznesem ono što je bilo i utiske koje sam skupio od građana i ne samo od građana. Dakle, nesporna je ova svadba i opšte veselje odmah nakon izbora i postavljenja svih ovih ljudi koji su upravo predloženi od tada od ministra pravde, državnog sekretara itd. i znamo kako je išla ta selekcija. Moja obaveza prema građanima, prema onima koji su 2012. godine išli bosi, goli, za nama po ulicama od mitinga do mitinga, da ne glasam za ovaj predlog, ja neću glasati i ponavljam, nema te cene koju neću platiti, jer znam da neće procesuirani biti slučajevi, kao onaj slučaj koji sam izneo od 5. oktobra 2000. godine, kada je na moje oči, a i po dokumentu izveštaja OB Treća armija od 9.11.2000. godine, u Gradskoj skupštini civilima podeljeno oružje, iz policijske stanice Majke Jevrosime, gde je nestalo 25o automatskih pušaka, 15 puškomitraljeza, više stotina revolvera i pištolja. To oružje je podeljeno civilima, da bi se našlo kod kriminalnih klanova, od kojih su neki izjavili da su oružje dobili 6. od lidera DOS ispred Gradske skupštine i da je to oružje završilo u zemunskom i surčinskom klanu. Posle ovog izbora ja ne verujem da će taj slučaj biti procesuiran i da će neko ispitivati mog kolegu poljoprivrednika vezano za taj slučaj, a on negira bilo koje svoje učešće u tome, ali bi valjalo proveriti ovaj dokumenat. Takođe, ne verujem ni u drugi slučaj kad se već spominje helikopter i vojska. Za mene je dirljivo kad on to radi, s obzirom na njegovo učešće u vojsci i služenju vojsci, dakle, i drugi slučaj treba ispitati. Taj slučaj iz 1999. godine nabavka, međunarodna nabavka municije za Vojsku Srbije gde je po izveštaju SSNO 14-116 od 21. avgusta 2002. godine, pokušan uvoz municije za tenkove gde je milion 250 hiljada maraka tadašnjih i 100 hiljada dolara podignuto iz banke „Ju-garant“ i kolega poljoprivrednik je to u Dimitrovgradu predao izvesnom Rusu, ali nije više bilo ni oružja, odnosno nije došla ni municija, a nestao je i novac. Taj uvoz je poznat, o tome je pisalo čak i „Vreme“, ali nije imenovalo pojedince koji su učestvovali u švercu municije za tenkove 1999. godine. Ja sad pitam ministra pravde, uz ovaj izbor tužilaštva, uz rodbinske veze i partijske veze koje ima na tužilaštvu, da li će ovaj slučaj biti procesuiran? Nemam niša lično protiv gospođe, nema ništa ni protiv Dragana Draškovića koji je zaštićen i ima 2,5 milijarde evra jedne godine javnih nabavki bez finansijskog plana i plana javnih nabavki u Kliničko-bolničkom centru Vojvodine, nemam ništa ni protiv toga što je taj izvesni gospodin postavio, bez dovoljnih kvalifikacija Vesnu Pajčić Bolidovski za upravnika Urgentnog centra. Dakle, nemam ništa protiv tih kombinacija. Naravno, kao građanin imam, nemam ništa protiv lično, u njima nisam učestvovao, ali sam dužan da kao predstavnik građana da iznesem ove primedbe koje su građani imali u ovom periodu na rad tužilaštva i to su razlozi zbog kojih, bez obzira što nemam lično ništa protiv gospođe, neću glasati za ovaj predlog, a čak mi je bilo došlo da odustanem od diskusije, ali onda građani ne bi znali razlog mog odustanka od ovog predloga. Ja verujem da mi moramo da imamo republičkog tužioca, ali takođe verujem da smo mogli da imamo boljeg i da smo mogli da napravimo pravosuđe koje neće samo deliti pravdu, već utvrditi istinu šta se sve događalo prilikom deljenja pravde na suđenjima. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Rističeviću. Gospodine Živkoviću, po kom osnovu? Vidim da ste vi reagovali i da ste se prijavili u momentu kada se pričalo o Rusu, novcu i ostalom, ja tu nisam na bilo koji način prepoznao da vi imate mogućnost za repliku, ali ako ste se vi prepoznali… (Zoran Živković, s mesta: Jesam.) Samo izvinjavam se poslanicima, osećam krivicu jer sam dopustio vama u vašem izlaganju da govorite van dnevnog reda i onda sam morao da dopustim i gospodinu Rističeviću inače bih ga sigurno prekinuo. (Gordana Čomić, s mesta: Ja sam na redu.) Gospođo, pomenuta je DS, vi imate pravo na repliku, ali pre toga gospodin Živković. (Gordana Čomić, s mesta: Ja sam na redu.) Vi ćete po dnevnom redu. (Gordana Čomić, s mesta: Neću pošto nije niko, pa neću ni ja.) Gospođo Čomić, izvinjavam se samo da ipak prvo razrešimo sa gospodinom Živkovićem. Vi gospodine Živkoviću, tvrdite da ste se prepoznali i da imate osnov za repliku. Izvolite.
Naravno taj hermetički govor prethodnika je lako razumeti i ponovljena je jedna neistina vezana za podelu oružja 5. oktobra u Gradskoj skupštini, gde sam navodno ja delio to oružje kriminalcima. Prvo, naravno, to nema nikakve veze, to je potpuna laž, ali hajde malo i logički da razmišljamo, zašto bi neko delio oružje kriminalcima? Pa, oni inače imaju oružje. Možda delite oružje vaspitačicama u vrtićima, ali kriminalci naravno da imaju oružje i nikakav deo DOS-a nema potrebe da im deli bilo šta. Drugo, rekao je da je on to lično video pošto nije prijavio, to postoji, može ministar da ga posavetuje o odgovornosti, nekoga ko je svedok krivičnog dela šta mora da uradi, a onda je došla još jedna stvar vezana za nekih milion i nešto maraka, koliko sam shvatio iz „Ju-garant“ banke koji sam nosio u Dimitrovgrad nekom Rusu 1999. godine, ne znam kog dana za nabavku municije za tenkove. Ja bih stvarno voleo da vidim taj um koji može da smisli jedan takav galimatijus. Zašto bi neko ko je bio gradonačelnik Niša u tom trenutku kupovao municiju za tenkove? Zašto bi neko ko je tada bio proglašen kao izdajnik od vladajućeg režima išao da u ime vojske tog režima kupuje bilo kakvu municiju? Zašto bi se inače sa Rusima išlo u Dimitrovgrad? Rusi su ovde prisutni kad hoćete, koliko hoćete, možete da im platite kad hoćete i gde hoćete, kao što se već i radilo, kao što im je dat DIS, recimo. Prema tome, ja vas molim zbog, ne zbog mene naravno, ljudi znaju šta sam ja radio i tu nema nikakve sumnje, ali zbog digniteta ovog parlamenta da stvarno ponekad sprečite ljude kad pričaju stvari koje su nelogične po bilo kom osnovu.
Zahvaljujem se gospodine Živkoviću. Ja sam već rekao da osećam krivicu, jer nisam, dopustio sam vama da govorite van dnevnog reda, onda sam morao i da dopustim gospodinu Rističeviću, aizvinite, ja se ne razumem u te kriminalne radnje tako da ne mogu da prepoznajem bilo koga i tumačim nešto oko toga i da onda sprečavam ugovorima da se o tome pominje. Izvinjavam se gospodine Rističeviću, po kom osnovu se javljate? (Marijan Rističević, s mesta: Replika.) Replika, jeste da se obraćao gospodin Živković i tumačio vaš govor, ali izvolite ako sam dao gospodinu Živkoviću, imate i vi pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ja se slažem sa vama da imam ista prava na repliku koliko ima prethodni govornik. Dakle, niti sam mu pomenuo ime, govorio sam o kolegi poljoprivredniku. Ukoliko se prepoznao u svim onim kriminalnim radnjama ja tome nisam kriv, ali tu ima nekoliko sugestija da naravno ja nisam prijavio slučaj podele oružja u Gradskoj skupštini, nisam prijavio ja ali je prijavio Bagzi na suđenju za ubistvo premijera Đinđića. Njegova izjava je ušla kao izjava kojom je osuđen, na sreću osušen, Zemunski i Surčinski klan. Čovek je na tom suđenju opisao doslovce kako je oružje došlo i odakle je došlo u ruke kriminalnih klanova, a deo tog naoružanja pronašao je i gospodin ministar Dačić kada je bio ministar unutrašnjih poslova i to za vreme vladavine stranke bivšeg režima, dakle ništa u tome nije sporno. Što se tiče ovog učešća u nabavci municije, nije municija nabavljena. Novac je nesta, municija nije stigla. Dakle, novac je predat iz „Ju-garant“ banke, milion 250 hiljada maraka i sto hiljada US dolara. Ja ću vam reći zašto je razlog bio nabavke municije, zato što su imali dovoljno tenkova, ali iz delnica nismo izvukli dovoljno municije, borbenih kompleta pa se pretpostavljao da će biti napad NATO pakta i određena firma se ponudila da tu municiju nabavi a posredovao je već kolega o kome sam govorio, moj kolega poljoprivrednik i taj novac je predat navodno u Dimitrovgradu, izveštaj odeljenja bezbednosti SSNO 14-116 od 21. avgusta 2002. godine. Ja tražim da se ovo proveri da se skine ljaga sa eventualno našeg kolege, bilo koga da je učestvovao u tome, da se provere ovi navodi SSNO i da se provere takođe i navodi vezani za 5. oktobar i ništa drugo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospodine Rističeviću. Ja nisam mogao da reagujem jer ste imali repliku na izlaganje gospodina Živkovića, a i već sam rekao ja u taj kriminal se ne razumem. Izvolite, Vladimir Pavićević. Povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, poštovani ministre Selakoviću, smatram da su malo pre povređeni članovi 106. i 107. poslovnika Narodne skupštine. Član 106. poštovani gospodine Bečiću se tiče govora poslanika koji ne govori o tački dnevnog reda, a član 107. još i više gospodine Bečiću se tiče dostojanstva Narodne skupštine. Neophodno je da vam kažem da mi imamo na dnevnom redu raspravu o izboru…
Gospodine Pavićeviću, ja vas molim, ako poštujemo Poslovnik, molim vas, vrlo dobro znate ja sam sad i naglasio da nisam mogao da reagujem na govor gospodina Rističevića jer je on imao repliku na izlaganje gospodina Živkovića, kao što je gospodin Živković imao repliku na izlaganje gospodina Rističevića jer su se tu prepoznali, tako da ja kao predsedavajući nisam mogao da ih usmerim na dnevni red jer replika znate kako i u kojim uslovima se daje i u koju svrhu služi. Tako da, nemojte optužujete mene kao predsedavajućeg da u tim govorima nisam uticao na reči koje su izgovorene ili koje će biti izgovorene. Tako da vas ja molim, možete samo da mi govorite i da mi skrenete pažnju da nisam možda u govoru, u prvom govoru gospodina Živkovića i gospodina Rističevića reagovao, ali kasno ste se onda javili za povredu Poslovnika. Mora kada je neposredno učinjena.
Ne, baš sada. Evo kako…
Pa, ja nisam mogao da reagujem, jer je to replika, tako da, zahvaljujem se, gospodine Pavićeviću.
Ali, gospodin Živković je u svom govoru saopštio argument da ćemo da glasamo za kandidatkinju i govorio o tački dnevnog reda, za razliku od dva govora gospodina koji je govorio.
Gospodine Pavićeviću, morate biti iskreni. Znači, gospodin Živković je mnogo toga je rekao u pet minuta i mnogo toga nije imalo veze sa današnjim dnevnim redom i predlogom da gospođa Dolovac bude tužilac u Republičkom javnom tužilaštvu i izboru njenom za Republičkog javnog tužioca. Tako da vas molim, niste tada reagovali, niste ukazali na povredu Poslovnika. Ukazali ste sada posle replike gospodina Rističevića. Vrlo dobro znate da predsedavajući ne mogu da utiču na replike i na izgovoreno u replikama, šta vi međusobno jedni drugima možete da kažete. Tako da se zahvaljujem. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Vladimir Pavićević, s mesta: Neophodno je.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Čomić, samo, pošto ste imali mogućnost za repliku, vi ne želite, nego želite da govorite o dnevnom redu? Da li je tako? (Da) Gospođa Čomić, po dnevnom redu. Izvolite.
Zahvaljujem. Da ima kome da se replicira, ja bih tražila repliku, ali nema, pošto se replicirati može na nešto što ima smisla, a ovde to, nažalost, nije bio slučaj. Izbor Zagorke Dolovac, iz mnogo dobrih razloga glasaću za izbor Zagorke Dolovac. Jedan od razloga je u činjenici da nam je dostavljen izveštaj komisije o načinu izbora i ako postoje neki prvi putevi kod nas, ovo je jedan od tih prvih puteva, u množini, kada se nešto zaista dešava prvi put. Sadržaj većine govora se ovde svodio na opis jednog konteksta kojem ću ja dati komentar pre nego što obrazložim svoj glas za Zagorku Dolovac, jer nema teksta bez konteksta. Ovde se govorilo o tome da se milošću vladara rešilo da se bude privrženo vladavini prava. To je ton poruke. To je potpuno prirodno za ovu fazu temeljenja vladavine prava. Problem je što mi dok razmenjujemo to da je milost vlasti da svojom voljom bude privržena vladavini prava, kojom je predviđena procedura izbora Republičkog javnog tužioca, i kada ovo govorim, u taj kontekst ne ubrajam ministra, to je prva dobra vest koju ću ponoviti kada budem obrazlagala svoj glas za Zagorku Dolovac. Dakle, kada još uvek ne razumemo da se vlast ne pita o procedurama i odredbama u vladavini prava, no primenjuje i da nema ni milost da primeni, ni milost da ne primeni. U zemljama sličnim našoj, ali sa manje bremenitom prošlošću i nasleđem je, takođe, bilo faza kada nismo razumeli šta znači biti vlast i vladar, a šta znači biti privržen vladavini prava. Nažalost, i u zemljama koje prođu stepenice pridruživanja i pristupe EU imate takvih slučajeva i razlika među nama koji zaostajemo u potpunoj izgradnji vladavini prava i njih je ukupnom, grubo govoreći, procentu kada svi imaju znanje o tome da se o vladavini prava niko ne pita, da se izbor Republičkog javnog tužioca, kao i bilo šta drugo primenjuje kako je zapisano. To je suština vladavine prava, primenjuješ zakone doslovno kako u njima piše. Zvuči jednostavno, a ostvariti je nemerljivo komplikovano. Zašto je dobro da podržim izbor Zagorke Dolovac? Imala sam i nadu da će ona biti jedan od republičkih javnih tužilaca koja će imati jednoglasan izbor u Narodnoj skupštini. To je, takođe, kontekst. To je vrlo teško postići. Zbog toga postoje uslovi, posebni, u ustavima ili u zakonima, da se dvotrećinskom većinom biraju lica u koje mora da se ima poverenje da će biti privrženi isključivo vladavini prava, kao što su u nekim državama Ombudsman, odnosno Zaštitnik građana, ili posebna lica koja imaju svoj status garanta vladavine prava u našem društvu. Mi još uvek smatramo pokazivanjem dobre političke volje da se držimo vladavine prava. To nije ni kritika, niti je pozitivna opaska. To je opis stanja konteksta i mi ćemo zbog toga imati jako mnogo problema. Dobra vest je da se društva sama od toga mogu odreći, da ne prave cirkus sami sa sobom oko toga šta je primena vladavine prava i da razumemo da se EU, integracije kojima smo privrženi svi, nadam se, u ovoj sali, da se promena našeg sistema odvija izgradnjom vladavine prava tako što smo njoj svi privrženi, a ne milosti ili izostanku milosti vladara koji smatra da je iznad vladavine prava. Da ne bude nikakve zabune, kad kažem vladar, ja ovde ne mislim ni na koga personalno. Da mislim, ja bih rekla ime i prezime. Nikakvih prepreka nemam za imenovanje. Ne mislim. Mislim na poziciju vladara u raznim sektorima društva, a ako to bude zanimljivo, možemo govoriti čitav spisak lica koja sebe smatraju zbog pozicije društvene i institucionalne moći na kojoj su, da mogu da krše nadležnosti koje su im poverene da bi radili i opštem interesu i vladavini prava. Sve ovo što sam podelila s vama kao svoju sliku konteksta je i razlog zašto ću da glasam za Zagorku Dolovac, jer je svojim radom, a po izveštaju i komisije i u rečima ministra pokazala da razume kontekst u kome će, je bila ili, nadam se, biće na dužnosti Republičkog javnog tužioca i narednih šest godina. I to je jedan od prvih puteva. Retko se dešava da u zemljama koje se menjaju tako korenito kako se Srbija menja poslednjih 15 godina, da jedna takva funkcija da kandidatkinja zavredi predlog za ponovni izbor. Znam i mogla bih da tvrdim, slušajući njene izveštaje i njen rad u godinama koje su prethodile današnjem izboru, da ona zna da to nije samo njena zasluga, nego čitavog tima ljudi koji su radili i u republičkom tužilaštvu, i u višim tužilaštvima i u pet velikih tužilaštava i u specijalnom. Dakle, postoji jedna velika grupa ljudi koja je posvećena vladavini prava i to sve zajedno treba da bude dobra vest za nas. Troje kandidata koji su bili predmet bodovanja na listi su Zagorka Dolovac, Ivan Marković i Aleksandar Mladenović i Zagorka Dolovac je predložena i zbog najviše bodova koje je dobila zbog vrednovanja programa organizacije i unapređenja rada javnog tužilaštva i ono što ona želi da unapredi u radu je nama potpuno evidentno kao delimično učesnika u procesu, a delimično samo svedoka, dakle, borba protiv organizovanog kriminala, borba protiv terorizma, borba protiv korupcije, trgovine ljudima, sve ono što su nekakva savremena krivična dela od velikog rizika za bezbednost ljudi u 21. veku. Drugi deo je efikasnost tužilačkih istraga. To je isto onaj jedan od prvih puteva i odluka o tome da se u Srbiji uvede tužilačka istraga je bila kontroverzna, bila je sa mnogo razloga za i protiv, bila je sa mnogo ljudi koji su bili za, pa su sada protiv kada je počelo i još veći broj onih koji su bili protiv, pa su sada privrženi tužilačkoj istrazi. Nađen je model koji je negde između onoga što su anglosaksonski i evropski modeli i trebaće još mnogo rada da se uloži i od strane Republičkog javnog tužioca da to zaista počne da funkcioniše, kao i nova rešenja koja smo imali, kao što je Sporazum na priznanje krivice ili nekakve vrste novih kazni koji tužilac ima pravo da predloži okrivljenim u posebnim slučajevima. Naravno, međunarodna saradnja i saradnja sa institucijama EU u procesu evropskih integracija dobra je vest da odatle takođe stižu dobre ocene i radu mnogih u tužilaštvu i radu mnogih u pravosuđu, koje se ne vide u našoj javnosti, pošto smo mi skloni, sa mnogo prava, to ne sporim, da ocenjujemo da je stanje u pravosuđu loše, da to ništa ne valja. Međutim, kada pogledate objektivno izveštaje, ministar pravde to zna, imate i sudova i područja gde su se stvari pokrenule, gde zaista imate onakvo pravosuđe kakvo želimo da vidimo da imamo na celoj teritoriji Republike Srbije, ali nemamo još. To je priroda stvari. Njeni predlozi o tome da se ulaže u ljudske i tehničke kapacitete tužilaštva, da saradnja sa fondovima EU i sa međunarodnim organizacijama, koje to pomažu i omogućuju, takođe je jedan od razloga za glas „za“. Uvođenje sistema disciplinskih mera, kazni, sistema određivanja, volela bih da smo čuli i o sistemu nagrada. To nije uobičajeno, ali nije ni zabranjeno zakonima. Mislim da je dobro da se u tužilaštvu, kao i u MUP, da se u saradnji sa Ministarstvom pravde prosto uvede jedan proces da imamo posebne nagrade. To nije ni novac, ni medalja, ni ništa, nego da počnemo, zbog toga što neki ljudi imaju rezultate na poslu koji su često takvi da ne mogu dovoljno da seplate, da se njihovo ime čuje, kao i razlozi zašto su najbolji u nekom svom sektoru ili u nečemu što im je direktna nadležnost. Ono što je sa prvim delom plana Republičkog tužioca dato, vezano za oduzimanje imovine, takođe je jedan kontraverzni institut koji je uveden, kritikovan, osporavan, sa manje ili više uspeha primenjivan, ali neophodan, pokazalo se u zemljama sa kojima smo pokušali da prilagodimo taj model da on daje rezultate. Ako utvrdite da neko ko ima sumnju za pripadnost organizovanom kriminalu, poseduje imovinu, nekretnine, pokretne stvari za koje nema poreski dokaz, tada je ovaj institut na delu i on nema veze sa eventualnom utvrđenom krivicom na kraju. Ono što je moje posebno interesovanje je njeno zalaganje za borbu protiv diskriminacije sa mesta Republičkog javnog tužioca i zaštitu protiv nasilja svake vrste, a naravno i protiv nasilja u porodici. Volela bih da za sledećih šest godina, nakon drugog mandata Zagorke Dolovac, imamo zajedno zadovoljstvo da u njenom izveštaju pratimo rezultat, zajednički rezultat i onih u Republičkom javnom tužilaštvu i svih nas koji smo učestvovali, bez obzira da li kao Komisija, koja je neposredno radila izbor, kao Vlada, koja je prihvatila predlog Komisije i kao mi, narodni poslanici, koji sa ozbiljnošću i pažnjom prate izbor na ovakva mesta. Bićemo još u prilici da biramo ljude na izuzetnim pozicijama za naše društvene promene, za ono što treba kao društvo da promenimo u stavu prema onome do čega nam je svima stalo, a to je da budemo jednaki pred zakonom, da se jednako pred zakonom tretiramo i da imamo osećanje pravne sigurnosti. Zbog toga je dobra vest da je Zagorka Dolovac po svim objektivnim parametrima zaslužila da bude predložena za drugi mandat. Sa zadovoljstvu ću joj i ovaj put dati svoj glas. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođo Čomić. Reč ima dr Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica iz bivšeg režima je pokušala, doduše nevešto, da aluzijom na vladara u stvari ukaže da se radi o dobroj volji Aleksandra Vučića, mislim da je to jasno svim narodnim poslanicima. Ono što ja mogu da kažem, kao ovlašćeni predstavnik SNS, to je da Srbija nije monarhija nego Republika i nema vladara nego ima predsednika Republike, odnosno kada je u pitanju Vlada ima predsednika Vlade. Ono što je za moju uvaženu koleginicu iz bivšeg režima normalno danas, u 2015. godini, da, normalno je danas, ali nije bilo normalno npr. 2009. godine, nije bilo normalno 2000. godine. Zašto tada niste primenili isti princip koji danas primenjuje SNS? Zašto tada niste rekli – osnovni princip vladavine prava je, između ostalog, da se omogući čoveku da ostane na funkciji ako je svoj posao radio savesno, pošteno, u skladu sa Ustavom i zakonom. Godine 2000. nikoga niste pitali da li je radio u skladu sa zakonom ili ne, nego ste ljude počistili metlom. To ste uradili i 2009. godine. Sada vas pitam, vi ste i dan danas na vlasti u Vojvodini, kažite mi jednog javnog funkcionera na teritoriji AP Vojvodine koji nije ili član DS ili, što bi rekao drug Lenjin, hiljadama niti vezan za DS? Dajte mi jednog jedinog.
Vreme.
Završavam. Ustanovili smo nešto što u Srbiji od 2000. godine nije postojalo, a to je – omogućili smo ljudima koji su izabrani u vreme kada SNS nije bila na vlasti da ostanu na svojim funkcijama. Evo, Zagorku Dolovac biramo po drugi put, ali vi to niste radili i vi ste poslednji, ne mislim vi lično, nego DS je poslednja koja nama treba da drži lekcije o vladavini prava.
Zahvaljujem se gospodine Martinoviću. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, replika.
Zahvaljujem. Kad i ako budem htela da kažem kritiku ili pohvalu Aleksandru Vučiću, to ću kazati jasno i glasno. Nemate apsolutno nikakvu zabrinutost o tumačenju mojih reči kada kažem da u ovoj zemlji nedostaje vladavina prava i da se vlada milošću vladara. Da smo pažljivije svi slušali, rekla sam da se to ne odnosi ni na jedno ime, jer te vladare nalazimo na šalterima državne uprave, nalazimo ih u institucijama koje treba da služe građanima, nalazimo ih na raznim mestima gde su, tako što su plaćeni iz budžeta, dužni, imaju nadležnost da se vladaju prema onome što im piše, odnosno o vladavini prava, ali se to ne dešava. To je zajednički problem. Kada i ako Aleksandar Vučić bude pokazao, kada je u pitanju Republički javni tužilac, gest i stav koji ja smatram neprimerenim, to ću reći. Kad i ako Aleksandar Vučić bude po mojoj proceni prešao granicu koja se zove vladavina prava, to ću mu reći i to sam mu rekla. Bolje mu je kada ga ja kritikujem, nego kada ga razni ovde brane, ali proteći će još dosta vremena dok to svi razumemo. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Čomić. Gospodine Martinoviću, replika, imate pravo zbog pominjanja predsednika stranke, ali mislim da bi trebalo da privodimo ovo kraju. Izvolite.
Ne dao dragi Bog Aleksandru Vučiću da ga brani Gordana Čomić i da ga brani DS. Kako to izgleda u praksi, to smo videli od 2000. godine. Na primer, znam jednog, kada već pominjemo vladara, koji vlada u Vojvodini od 2004. godine, najpre kao predsednik Izvršnog veća Vojvodine, a onda, od donošenja Statuta, kao predsednik pokrajinske Vlade, koji je umislio da treba doživotno da ostane politički gospodar života i smrti u Vojvodini. Ne znam da li vam je, gospođo Čomić, pošto vi kažete da se zalažete za prava žena, za zabranu diskriminacije po osnovu pola itd, to duboko poštujem, ne znam da li vam je poznat slučaj gospođice Jelene Vivod, koja je konkurisala 2012. godine na konkursu Pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj. Dobila je, odnosno na konkursu je ispunila sve predviđene uslove, a ugovor o stipendiji sa njom nije potpisan znate zbog čega? Kako joj je javljeno od šefa kabineta vladara Bojana Pajtića, zato što je odbila da dođe da se javno slika sa vladarom Bojanom Pajtićem prilikom potpisivanja ugovora. Dakle, gospođica Vivod je rekla – ako sam ispunila uslove, ako treba da dobijem tu stipendiju, zašto je neophodno da potpišemo ugovor pred televizijskim kamerama? To je bilo 2012. godine. Pa, kako tad niste malo pokazali rodnu senzibilnost, kako tad niste malo pokazali osećaj da jednostavno neko ne želi da bude doveden u bilo kakav politički kontekst? Sada smo mi ti koji navodno vladamo milošću nekog vladara, iako, ponavljam, Srbija nije monarhija, nego je republika. Doduše, Vojvodina polako postaje carevina, ali nadamo se da će i to još kratko trajati.
Zahvaljujem se, gospodine Martinoviću. Gospođo Čomić, želite repliku? (Da.) Pomenuta je Demokratska stranka i predsednik stranke gospodin Pajtić, ali vi niste ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, niti predsednik ili zamenik predsednika poslaničke grupe da bi imali po tom osnovu pravo. Ali, u jednom trenutku, ja stvarno nisam čuo, ali me je izvestio sekretar da je pomenuto vaše ime, tako da po tom osnovu imate. Izvolite.
Zahvaljujem. Volim kad u razmeni argumenata ja kažem – bolje je Aleksandru da ga ja napadam, nego da ga ovde mnogi brane, pa onda dobijemo dokaz zvučni u sali. I juče sam vam rekla, naš nesporazum je banalan, ali dubok. Ništa u tom nesporazumu nije teško rešivo. Sve oko čega se mi ne razumemo negde piše, samo treba čitati. Kada se čita i kada se želi govoriti, onda treba razmisliti, zato što ste svojim mislima gospodar, a rečima ste sluga. To se ovde često dešava, da ja govorim o nečemu što treba da bude zajednički stav, ako smo za evropske integracije, a to je da se vlada vladavinom prava, a ne milošću vladara, a čuje se ono što ja ne izgovaram. Nemam ja nikakav problem sa svojim stavovima, ali imaju mnogi koji ne čitaju dovoljno, a govore a da ne promisle dovoljno pre toga. Zahvaljujem na prilici da razjasnimo tako banalne nesporazume, s nadom da ćemo zajedno glasati za Zagorku Dolovac svi. To bi bilo dobro.
Zahvaljujem. Gospodine Martinoviću, želite reč? (Da.) Imate reč na osnovu pominjanja predsednika stranke, replika dva minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Bečiću. Evo, ja priznajem da nisam toliko načitan kao gospođa poslanica iz bivšeg režima i priznajem da nisam na tom intelektualnom nivou kao što je ona, ali ono što ne mogu da razumem, to je da se praksa koju primenjuje Vlada Republike Srbije i koju, na kraju krajeva, demonstriramo i mi narodni poslanici SNS-a, ne primenjuje kada je to u pitanju AP Vojvodina. Kako to da je na nivou Republike Srbije normalno kada na odgovorne državne funkcije birate ljudi koje su nisu članovi SNS-a, ali to nije normalno kada je u pitanju AP Vojvodina? Ono gde se mi ne razumemo ili gde se vi pravite da ne razumete ono što mi želimo da kažemo, to je sledeće. Vi ste 5. oktobra 2000. godine linčovali ljude. Direktor RTS-a je linčovan od strane rulje, 50 ljudi ga je tuklo u isti mah. Pitajte generalnog sekretara Narodne skupštine, Janu Ljubičić, kako je prošao njen otac Aleksandar Ljubičić, novinar RTS-a, samo zato što po mišljenju tadašnjih vladara DOS-a nije ispunjavao kriterijume moralno političke podobnosti. Pitajte sudije, pitajte javne tužioce, pitajte državne službenike, pitajte ljude po opštinama, pitajte ljude tamo gde ste formirali krizne štabove, pitajte ljude gde ste upadali sa automatskim puškama, pitajte ove koji su uzimali pištolje i heklere iz policijske stanice u ulici 29. novembra itd, itd. Ja znam šta vi sada želite da uradite. Prošlo je od 5. oktobra mnogo godina, došle su neke nove generacije i ko će se sećati šta je bilo u oktobru 2000. godine. Ali, mi ne damo da Srbija zaboravi šta se desilo 2000. godine. Mi pokazujemo na našem primeru kako treba vladati Srbijom. Ne tako što ćemo linčovati političke neistomišljenike, ne tako što ćemo nekoga ostaviti bez posla samo zato što nije član vladajuće stranke, nego zato što ćemo mu pružiti ruku i reći mu – hajde, ako imaš znanja, energije i volje, pridruži se timu koji vodi Aleksandar Vučić i SNS, da Srbiju izvučemo iz blata u koje ste je vi uvalili.
Gospodine Martinoviću, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Pavićević, po dnevnom redu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre Selakoviću, poštovani gospodine Bečiću, hvala vama na ovome profesore još jednom. Vidim da ova zapažanja mojim nastupima u Skupštini imaju trajni efekat i na vaše delanje i na opažanje kada se tiče…
Izvinjavam se, gospodine Pavićeviću, ali sam još pod utiskom vašeg odsustva i potpisivanja sporazuma kao predstavnika fakulteta i onda mi je sama otišla misao, profesore, tako da se izvinjavam još jednom.
Naravno, ovo je jedna afirmativna opaska i sa moje strane, da kažem, gospodine Bečiću. Hvala vam na podsećanju i na potpisivanje ovoga sporazuma, koji gospodin Babić ne tretira na isti način kao i vi, ali…
Molim vas, samo se vratite na dnevni red.
Ja ću se sada usmeriti na ovo što je naša tačka dnevnog reda sada. Ministar Selaković nam je saopštio u uvodnom obraćanju crtice iz biografije kandidatkinje za republičkog javnog tužioca. Ja mislim, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani ministre Selakoviću, da je rasprava o izboru republičkog javnog tužioca uvek kada se vodi takva rasprava prilika da se podsetimo koliko je republički javni tužilac važno mesto u našem ustavnom sistemu. Delanje republičkog javnog tužioca, poštovana gospodo, neophodno je da bude oplemenjeno, da bude uvek obavijeno onim idealima koji se tiču onoga što su nadležnosti javnog tužilaštva i nadležnosti republičkog javnog tužioca. Zato je, ja mislim, neophodno da se svi mi ovde podsetimo upravo tih velikih ideala, da podsetimo jedni druge ovde, jer mi biramo republičkog javnog tužioca, da podsetimo i građane da znaju koga biramo, ali, poštovani ministre Selakoviću, da podsetimo ili da još jednom napomenemo i kandidatkinji šta je to čime ona treba da se bavi kada bude izabrana i kakve ideale u njenom delanju mi očekujemo da budu apsolutno vidljivi.Ja smatram da je ovo prilika za usmeravanje ka tim idealima. Najpre, u članu 156. Ustava, da podsetimo ovde i narodne poslanike, jer mi se učinilo makar u jednom delu naše današnje rasprave da postoji nerazumevanje i neznanje oko toga, kaže se da je javno tužilaštvo samostalni državni organ koji goni učinioce krivičnih i drugih kažnjivih dela i preduzima mere za zaštitu ustavnosti i zakonitosti. Gospođa Dolovac to zna, ali nije na odmet, ja mislim, ovom prilikom i povodom ove rasprave još jednom i nju i sebe ovde da podsetimo na to. U članu 157. našeg Ustava, poštovana gospodo, piše – Republičko javno tužilaštvo je najviše tužilaštvo u Republici Srbiji. Budući da sam primetio da neki narodni poslanici, žao mi je što to moram da kažem, a odnosi se na neke narodne poslanike SNS-a, ne znaju ko predlaže kandidata, pa onda govore o nekim drugim predlagačima, da kažem da republičkog javnog tužioca, poštovana gospodo, na predlog Vlade po pribavljenom mišljenju nadležnog odbora Narodne skupštine bira Narodna skupština. Moram ovde, poštovani ministre Selakoviću i dame i gospodo narodni poslanici, da sve nas podsetim i na jedan član Zakona o javnom tužilaštvu, koji bolje od svih prethodnih reči, ja mislim, usmerava sve nas koji učestvujemo u raspravi danas na te ideale i na te vrline, osobine osobe koja će da bude republički javni tužilac. U članu 10a Zakona o javnom tužilaštvu kaže se – javni tužilac je dužan da, poštovana gospodo, stručno, savesno, nepristrasno, pravično i bez nepotrebnog odlaganja vrši svoju funkciju. Poštovana gospodo, to je ovih pet reči, dakle, stručnost, savesnost, nepristrasnost, pravičnost i, poštovana gospodo, dame i gospodo narodni poslanici, efikasnost. To su veliki ideali, velike vrline, ali moram ovde da kažem, i osnovni kriterijumi na osnovu kojih treba da biramo republičkog javnog tužioca, ali na osnovu kojeg ćemo i da, poštovani ministre Selakoviću, merimo delanje one osobe koja će biti izabrana za republičkog javnog tužioca, jer Narodna skupština, kao što i bira, na predlog Vlade, istu tu osobu može i da razreši dužnosti, ukoliko se ne pridržava ovih velikih načela i ideala. Ja smatram da je bilo vredno, ministre Selakoviću, da se tih ideala, povodom ove rasprave, povodom ove tačke dnevnog reda danas podsetimo. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem. Da li još neko sa liste želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč po tom osnovu ima predsednik poslaničke grupe DS Borislav Stefanović. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, uvažene kolege, gospođa Zagorka Dolovac je sjajan tužilac. Njena biografija je impresivna. Ona je prošla sve instance u okviru tužilačkog posla. Gospođa Dolovac je neko čijem profesionalizmu i znanju zaista nema ko šta da zameri. Ona je žena koja je došla u jednom teškom trenutku na tu odgovornu funkciju, unela neke jako pozitivne stvari, uvela neke principe, pravila, uvela je ocenjivanje, uvela je kriterijume koji do tada apsolutno nisu postojali. O tome je dosta govorila moja koleginica Čomić. Gospođa Dolovac je žena koja nije član nijedne stranke. Nije nikada bila član nijedne stranke. Samim tim se čudim i nekim izjavama kolege od preko puta da, dok smo mi bili na vlasti, mi smo izabrali, ili nismo, smenili one koje ste vi izabrali i tome slično. Duboko se ne slažem sa takvim stavom, jer konkretno ste mislili na Sašu Jankovića, koji je u ovoj Skupštini jednoglasno izabran na vaš predlog, a tužioce vi ne možete da menjate, čak i da hoćete, zato što niste za to nadležni po zakonu. Prema tome, to je ono što je činjenica. Naravno, vi možete politički sve odluke da donesete i na neki čudan način da ih sprovedete, i to više nikoga ne čudi. Naime, pozabavio sam se malo elementima naše zajedničke političke prošlosti. Na sajtu vaše uvažene stranke SNS sam našao intervju gospodina Vučića, iz 2010. godine,
Gospodine Stefanoviću, molim vas, ne vidim samo kakve veze ima ovo sa temom i sa izborom republičkog javnog tužioca.
Da, ima sa gospođom Dolovac. Dakle, gospođa Dolovac, kao ličnost, ovde se nalazi pred nama i njena biografija, gospodine predsedavajući, je pred nama, i mi, u tom smislu, kao narodni poslanici koji biraju gospođu Dolovac, imamo pravo da damo određene komentare, a te komentare je dao i gospodin Vučić 2010. godine. Dakle, gospodin Vučić je tada rekao: „Ja ne znam i na pada mi na pamet da razgovaram o njima i njihovim primanjima, ali znam da Zagorka Dolovac ima ogromna primanja kao funkcionerne DS, ali izabrana od strane DS, preko 200 hiljada dinara, zamislite, i to samo zato što je stranački funkcioner i partijski poslušnik“. Kraj citata, Aleksandar Vučić 2010. godine. Ovo i dan-danas ima na sajtu. Prvo pitanje koje se retorički postavlja je – kako ste vi došli do toga da ovakvu ženu, koju vaš lider tako negativno farba u crne tonove, danas slavodobitno ovde birate i o njoj govorite sve najbolje? To je prvo retoričko pitanje. U tome se krije i jedan stidljivi odgovor, da verovatno među vašim silnim novim kadrovima niste mogli da nađete adekvatnu zamenu. Treća stvar koja se krije u tome je i to što vas to izjeda iznutra i duboko vas nervira, ali tu ne možemo ništa. Vrlo je zanimljivo da govorite o tome da je neko nekoga tukao, palio, otimao, uzimao oružje, pištolje, puške, puškomitraljeze itd, a sa druge strane, ne govorite da je 1997. godine vaša stranka bivša dobila jednu trećinu sudija u podeli, dve trećine je dobio SPS. To ste zaboravili. Zaboravili ste i to da se gospođa koja se ovde nalazi apsolutno nikad ne pojavljuje u javnosti u Srbiji. Ja o njenom profesionalizmu i radu zaista neću ništa loše da kažem i nema razloga, ali moram da kažem da ova žena u javnosti ne postoji. Ne postoji nijedna evropska država gde vrhovni državni tužilac ne postoji u javnosti. Pojavila se jednom u javnosti, brutalno je ućutkao ministar dr Nebojša Stefanović. Tog momenta, čini se, zaslužila je reizbor na mesto državnog tužioca. Za tri godine nismo čuli nijednu reč o gospođi Dolovac, nijednu reč. Malopre je nadahnuto jedan kolega govorio o tome šta je to državni tužilac - vrh piramide državne vlasti, mač građana Srbije, progon počinitelja krivičnih dela, ali isto tako i vrh tužilačke piramide, kontrolor, koordinator, nominalni,formalni, zakonski šef svih tužilaca Republike Srbije. Za tri godine vaše vlasti, gospodo, fioke naših tužilaštava su prepune krivičnih prijava na koje niko živ ne reaguje. O tome sam već govorio. Mahom se radi o prijavama protiv vaših članova. Za tri godine nijedan značajan postupak nije pokrenut protiv bilo koga iz vaše vlasti. Nijedna istražna radnja kojom ste opteretili srpsko tužilaštvo nije sprovedena protiv pripadnika vašeg režima i vaših prijatelja. Nije ustanovljeno zašto neki vaši tajkuni imaju po 20-30 firmi, ko se bavi uvozom i izvozom, ko je odgovoran za dan-danas trajanje isušivanja Tamnave, ko se bavio uvozom televizora, ko izvozom…
Gospodine Stefanoviću, molim vas da se vratite na temu i da govorite o izboru republičkog javnog tužioca gospođe Dolovac. (Borislav Stefanović, s mesta: Sve je to o izboru tužioca.) Neću vam dopustiti na takav način da izazivate replike i da govorite u Narodnoj skupštini. (Borislav Stefanović, smesta: Zašto ste mi isključili mikrofon?) Zato što neću dozvoliti da govorite van dnevnog reda. Nek bude da sam netolerantan, nek bude da gušim vaše demokratsko opredeljenje i vaš glas, ali ja neću dozvoliti da mimo Poslovnika govorite u Narodnoj skupštini o stvarima koje nemaju veze sa izborom republičkog javnog tužioca gospođe Dolovac. (Borislav Stefanović, s mesta: Hoćete li mi vratiti vreme?) Izvolite.
Molio bih vas, gospodine predsedavajući, da pravila primenjujete jednako i na onu stranu. Prema tome, pošto danas biramo republičkog javnog tužioca, što inače mislim da ova Skupština ne treba da radi, kao što mislim da mi ne treba da biramo sudije, kao što mislim da struktura javnih tužilaštava u Srbiji ne sme ostati ovakva kakva je danas, voleo bih da čujem od gospođe Dolovac da li i u kom pravcu bi išle eventualne promene u tom sistemu, ali neću to moći da čujem jer ona nije tu. Ministar Selaković bi mogao o tome nešto da kaže, siguran sam da ima određeni stav, o tome smo već u ovoj Skupštini razgovarali, opštinska javna tužilaštva, po meni, treba da se izuzmu iz strukture jedinstvenog hijerarhijski ustrojenog i jedinstvenog tužilaštva. To je jedan od predloga koji ćete vi ignorisati. Činjenica je takođe da se ovde mnogo govorilo i o kriminalnim aktivnostima. Ponovo smo imali tužioce amatere sa ove strane na koje niste reagovali. Ponovo smo imali…
Gospodine Stefanoviću, kada vi ušetate u salu Narodne skupštine u toku dana na nekoliko minuta, ne možete da komentarišete šta se dešavalo, pogotovo ljudima koji sede ovde ceo dan, od 10 časova, ne možete da komentarišete da li neko ima jedne aršine sa jedne strane, sa druge strane, da li je neko nekoga optuživao. To možete kada sedite u ovoj sali, kao i ostali narodni poslanici, ceo dan i onda možete da komentarišete govore narodnih poslanika. Sada kada ušetate na nekoliko trenutaka u ovu veliku salu Narodne skupštine, kako moj uvaženi kolega gospodin Pavićević voli da kaže, ne možete na takav način da komentarišete izlaganje narodnih poslanika. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Gospodine predsedavajući, ne želim da vodim polemiku sa vama. Poštujem funkciju koju obavljate. Niste ni u kom smislu kvalifikovani da komentarišete moja prava i to šta ja mogu ili ne mogu kao narodni poslanik, ukoliko ne kršim Poslovnik. Pošto apsolutno sve vreme, dva puta ste me prekidali, pričam o budućem državnom javnom tužiocu, i sadašnjem javnom tužiocu, i stvarima vezanim za njen posao, nijednog momenta nisam odstupio od teme. Ali, ja ne mogu vas u to da ubedim, pošto vi verujete u to da jesam. Posebno je neprimereno da vi komentarišete ko šeta ili ušeta ili neišeta. Niste kvalifikovani za to.
Gospodine Stefanoviću, ja sam od strane narodnih poslanika izabran da predsedavam ovom sednicom danas i dali su mi tu mogućnost. Sigurno sam kvalifikovan da poštujem Poslovnik, da tumačim Poslovnik i da ne dozvolim da na ovakav način vređate ostale narodne poslanike. To je moje pravo i dužnost kao predsedavajućeg. Gospodine Markoviću, kao što je vaša dužnost da poštujete Poslovnik, da ne dobacujete sa mesta, jer ću morati da vas opomenem, a ja to ne bih rado u ovom trenutku učinio. Učiniću samo u krajnjoj meri, ukoliko vi i dalje budete dobacivali, kao što neprestano činite time što dobacujete s mesta i kršite Poslovnik. Gospodine Stefanoviću, da li želite da nastavite? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ja bih vas zaista zamolio da mi dozvolite da završim svoj govor…
Ja bih dozvolio, ali vaš kolega Marković dobacuje i ne dozvoljava da vi završite. Ali, opet, to je struja unutar vaše poslaničke grupe. Gospodine Markoviću, molim vas da prestanete da dobacujete. Evo, gospodin Stefanović me opominje da ne može da završi izlaganje.
: Gospodine Bečiću, non-stop me prekidate.
Gospodine Markoviću, ponovo dobacujete. Ne dozvoljavate da gospodin Stefanović nastavi izlaganje.
Dozvolite mi da završim.
Gospodin Marković ćuti već minut i po, a vi pričate sve vreme.
Hoćete mi dozvoliti, uljudno vas molim, i prekinuti sa ekscesnim aktivnostima na Skupštini?
Izvolite.
Dakle, sledeća stvar koja se postavlja kao pitanje. Podsećam uvažene poslanike ovde koliko je bilo gneva, buke i kritike zbog loše sprovedene reforme pravosuđa? U tom momentu svi su govorili ime tadašnjeg predsednika Visokog saveta sudstva, sudije Nate Mesarović. Niko nije spomenuo predsednicu Vrhovnog saveta tužilaštva, gospođu Zagorku Dolovac. Zašto sada ne napadate zbog loše reforme pravosuđa gospođu Dolovac, a napadali ste Natu Mesarović? To je stvar koja se postavlja kao pitanje. Ljudi u tužilaštvu kažu – ako smo svi krivi, obe istance u okviru pravosuđa, kako je moguće da se priča samo o jednoj, a o drugoj ne? Treće pitanje, koje je najvažnije pitanje, gospodine Selakoviću, na koje možda vi možete odgovoriti, ja bih voleo da čujem kakvi konkretni koraci će se preduzeti da određena krivična dela u Srbiji, koja najviše razaraju naše društvo, određena krivična dela, ona najteža krivična dela, dela koja se tiču i korupcije i kriminala u privredi i teških ubistava i dilovanja droge i svega ostalog, zašto nam se, pod jedan, dešava neprekidno u poslednje vreme, kao praksa, što sam siguran da vi osuđujete, da na Apelacionom sudu padaju presude i da se ljudi puštaju na slobodu? Da li je to rezultat loše urađenog krivičnog, pretkrivičnog postupka, istražnih radnji ili je možda to rezultat loše urađenih optužnica? I koja je odgovornost tužilaštva u tome i čija je odgovornost u tome? Ta praksa je neprihvatljiva. Šta će se uraditi u budućnosti da se ta praksa prekine? To je osnovno i najvažnije pitanje. Da mi čujemo glas srpskog tužilaštva koji nas štiti od pošasti kriminalnih aktivnosti. Da mi čujemo konkretne korake koji će se preduzeti da do ovoga ne dolazi. Da ne razmišljaju građani Srbije da li će lopovi i secikese, vlasnici import-eksport firmi, dobitnici tendera, da stalno prolaze nekažnjeno u ovoj zemlji.
Gospodine Stefanoviću, kao što vidite, kad god govorite o temi, ja vas ne prekidam. Onog trenutka kada krenete da grubo kršite Poslovnik i da govorite van tema, da komentarišete slučajeve, da ne govorite o izboru gospođe Dolovac i razlozima zbog čega bi trebalo da podržite ili ne podržite taj predlog, ja moram da vas prekinem, pošto imam prijavljeno dosta poslanika koji smatraju da kršite Poslovnik. Da li želite da nastavite? (Da) Izvolite.
Ja više zaista oko same teme nemam šta da kažem. Mislim da sam dovoljno pitanja postavio. Ali, moram da kažem kao jedan komentar, zaista kolegijalni. Mislim da nije dobar način na koji vodite sednice kad opozicija govori. To smo rekli više puta. Meni je žao, ne možete jednu rečenicu da izdržite.
Gospodine Stefanoviću, opozicija je bila veoma zadovoljna, pre nego što ste se vi pojavili, sa tokom ove sednice, načinom na koji dobijaju i pravo da govore o dnevnom redu. Nikoga do sada nisam prekidao. Vi ste jedini poslanik koga, evo, u celoj celodnevnoj raspravi prekidam. (Borislav Stefanović, s mesta: Hoćete li mi dozvoliti jednu rečenicu?) Znači, zamislite se, ako nisam prekidao, recimo, gospodina Živkovića, gospodina Pavićevića, druge narodne poslanike, zamislite se zašto samo vas prekidam? I oni su predstavnici opozicije i govorili su danas u ovoj raspravi. (Borislav Stefanović, s mesta: Hoćete li mi dozvoliti jednu rečenicu?) Izvolite, možete slobodno, ako želite nešto da kažete za mene, da kritikujete, vi slobodno možete, imate neograničeno vreme.
Prvo da vam kažem, gospodine predsedavajući, zbog načina na koji vodite sednicu, ja sam ponosan što vi mene prekidate. To apsolutno dokazuje ne samo da sam u pravu, nego dokazuje onu notornu činjenicu koju sve više vide građani Srbije, da neće ni vaše dugo trajati i da to vaše kad prođe jednog dana, duboko ćete se stideti vaših poteza i svega onoga što radite. Teško onome koga gospodin Bečić pohvali u ovoj Skupštini. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Stefanoviću. Ja sam ponosan na mojih 18 godina u Narodnoj skupštini. Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Babić, kao predsednik Poslaničke grupe Srpske napredne stranke.
U jednom teškom danu za Srpsku naprednu stranku, u februaru mesecu 2014. godine, ova skupštinska većina i SNS je predložila, usvojila i izglasala ukidanje imuniteta tada narodnom poslaniku Draganu Tomiću, osumnjičenom i protiv koga je podignuta optužnica i ja sam ponosan na to što smo na taj način pokazali da u borbi protiv kriminala i korupcije zaštićenih nema, što smo pokazali i dokazali svoju privrženost vladavini prava, vladavini zakona i što u borbi protiv kriminala i korupcije nema zaštićenih. Voleo bih da vidim i da čujem bilo kakav primer do 2012. godine da se na taj način bivši režim ponašao. Da, bilo je primera jedino kada se Bojan Pajtić obračunavao sa Goranom Kneževićem, pa ga je na pravdi boga držao u pritvoru 14 meseci. Ali ću vam zato reći način kako su se u režiji Demokratske stranke birali tužioci. Pokazaću vam jedan dokument koji su potpisali predsednik opštinskog odbora Demokratske stranke, a pored predsednik skupštine opštine jednog mesta na jugu Srbije. Kakve veze ima predsednik opštinskog odbora sa predsednikom skupštine opštine? Ali su zato stali ispod ovih redova koje su uputili i pokazali ko treba da napreduje a ko ne može da napreduje u vršenju tužilačke funkcije. Pa su rekli ime i prezime, ne želim da govorim. Kažu – pošten, vredan, sa strane posmatrano nekorumpiran, stručan, iskusan i sada dolazimo do finala – dugogodišnji simpatizer Demokratske stranke, odbacio sve krivične prijave prema funkcionerima opštinskog odbora Demokratske stranke, sin član, zaslužuje pažnju, šansu za napredovanje, zainteresovan za mesto zamenika Apelacionog tužioca ili starešinu višeg tužilaštva. Znači, odbaciti sve optužbe protiv opštinskog odbora Demokratske stranke i istog momenta napreduješ. Istog momenta, tako i u Inđiji, tako i u Vlasotincu, tako je bilo u svakoj opštini, u svakom gradu u Republici Srbiji, u režiji Demokratske stranke i bivšeg režima. I sada ti i takvi govore o nekim punim fiokama u tužilaštvu. Izvinite molim vas, u specijalnom sudu za organizovani kriminal 2012. godine, promenama 2012. godine smo zatekli tri optužnice i to sa tri prsta prašine preko te tri optužnice. Za godinu dana 157 podignutih i potvrđenih optužnica samo zato što smo rekli – ljudi radite po zakonu, bez obzira čija članska karta bila, koje poznanstvo, koliko miliona imali ili nemali. Radite svoj posao. E to je put ka pravi i pravdi. To je put ka jednoj uređenoj zemlji. To je put kojim hoda ova država Srbija pod vođstvom SNS i Aleksandra Vučića. To je putem na kojem nismo bili, za razliku od ovog puta, gde napredovanje u tužilačkoj funkciji moglo da bude samo isključivo ako ti je sin član Demokratske stranke, a ti si odbacio sve optužnice vezane za opštinski odbor Demokratske stranke.
Vreme.
Kako naš narod kaže – desilo se, ne ponovilo se.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika na izlaganje gospodina Babića, zbog pominjanja Demokratske stranke. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dakle, vraćamo se stalno na taj stari primer. Želim da kao nikada do sada, vi to i sami znate, ne branim one loše poteze iz prošlosti, ali baš taj konkretan primer je vrlo indikativan, više puta spominjan ovde u ovoj Skupštini. Radi se o osobi koja nije u Demokratskoj stranci odavno, a koja je danas, ono što jeste u koaliciji sa vama, u istoj toj opštini. Dakle, taj čovek koga stalno, uporno spominjete, vaš koalicioni partner danas u toj opštini. Dobro, nije ni samo u toj, a znate šta vi sve radite po raznim opštinama, pa to je za plakati…
Molim vas, molim vas, nemojte da dobacujete.
Nije to neki argument, razumete. Mislim da nam je svima kao predstavnicima građana interes da se pravosuđe uvede u red, da se u potpunosti departizuje, da svi želimo maksimalnu primenu i poštovanje zakona vladavinu prava. Svi se za to zalažemo. Problem je što to, nažalost, još uvek u Srbiji ne postoji. Još uvek ne postoji. Jako se dobro sećam, to je upravo ono što je obećano pre tri godine na krilima vaše pobede. Obećane su dubinske promene u tom segmentu. Nema promena sem deklarativno terminoloških promena, promena u futuru koje stalno koristite. Vi ste majstori futurne politike. Vi ste majstori gramatičkih performansi vaših promena, koje su samo gramatičke. One nisu životne. To ne može da zamagli ni ta priča šta ste vi radili. Ti što su radili, neka plate cenu koju god treba da plate i političku i moralnu i krivičnu. Nemam ništa protiv. Apsolutno nemam ništa protiv i neću to da dokazujem više nikome ovde. Za Tomića sam vam tada rekao, gospodine Babiću, i završavam. U redu je što smo mi skinuli imunitet. Sećate se. Problem je bio kako je moguće da čovek koji je s njim sedeo u toj banci Dželetović, njemu ništa se nije desilo. To sam vas pitao. Uporno vas to pitam, nikako da mi odgovorite.
Gospodine Stefanoviću, nije u redu da pominjete ljude koji ne mogu da se brane, pa u ovom slučaju gospodina Dželetovića, to neka vam je na čast. Gospodine Babiću imate pravo na repliku zbog pominjanja vašeg imena i prezimena. Izvolite.
Nije bitno gde je neko bio, ili gde je neko sada. Bitan je princip. Bitan je način. Bitan je sistem vrednosti. Nikada ni jedan papir ovakav ne može da dođe ni od jednog člana SNS. Ni od jednog funkcionera SNS, jer ovo je vređanje države, vređanje pravosuđa kao nezavisne grane vlasti. I nije samo štos i nije samo prilika za jednog javnog tužioca u jednom malom mestu na jugu Srbije. Na stotine je ovakvih primera. Evo vam sledeći primer, istina ne za tužioca već za sudiju. Da bi sudija postao ili opstao na mestu sudije ili napredovao morao je da ima sledeće karakteristike: simpatizer, to je veoma bitno, supruga član Demokratske stranke, istog trenutka je pošten, vredan, sa strane gledano nekorumpiran, to je kopi pest i za ovog tužioca, desetak godina unazad pruža svu pravnu pomoć Demokratskoj stranci. Zamislite vi to nezavisno pravosuđe. Zamislite, kako će taj neko da sudi ili da podigne optužnicu protiv člana Demokratske stranke ili funkcionera Demokratske stranke, ako mu je pružao svu potrebnu pravnu pomoć? Kako će onda da bude nezavisan? Verovatno najbolji u sudu, ambiciozan, naravno čim pruža svu pravnu pomoć, ambiciozan, zaslužuje da napreduje, zainteresovan za apelacionog sudiju u Nišu i istog trenutka velikim boldiranim slovima nesporan. E to je nezavisno pravosuđe u režiji Demokratske stranke i to je nešto što nikada ova država ne sme sebi da dozvoli.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima ministar Nikola Selaković. Izvolite, gospodine Selaković.
Kao ovlašćeni predstavnik predlagača, je li tako?
Kao ovlašćeni imate završnu reč, kao ovlašćeni predstavnik predlagača. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na nekoliko stvari koje su rečene, među kojima ima stvari o kojima možemo da raspravljamo a ima stvari koje su apsolutna neistina i netačnost. Prvo, i sama ova rasprava pokazuje, po mom ličnom pravničkom uverenju, da je nadležnost za izbor javnog tužioca od nivoa osnovnog do nivoa republičkog, a koja pripada Narodnoj skupštini Republike Srbije zaista na pravom mestu. Kada je koleginica Čomić, ja sam se trudio da je razumem na pravi način, govorila o milosti vladara, posle je rekla – ja ne mislim ni na koga personalno. Ja sam je u dobroj volji i u dobroj nameri tumačeći njene reči, shvatio i zaista tako i razumem i to je moje lično uverenje. Vladar ovde jeste narod Srbije i jesu građani Srbije. Građani Srbije biraju svoje legitimno izabrane predstavnike u Narodnoj skupštini i Narodna skupština odlučuje. Vi koji sedite u Narodnoj skupštini poslati ste od građana Srbije da odlučujete, između ostalog, i o izboru javnog tužioca. Šta je ono što se dešava prvi put u Srbiji? U stvari Živković je rekao – nema ovde stvari koje se dešavaju prvi put. Ima gospodine Živkoviću. U nekom prošlom vremenu mogli ste da izaberete za republičkog javnog tužioca čoveka koji nikada nije proveo ni jedan jedini dan u sudu, ni u javnom tužilaštvu, pa da dođe za šefa republičkog javnog tužilaštva. Setite se, tamo negde vremena, kada ste i vi bili predsednik Vlade to se dešavalo. Tako je. Mi danas imamo prvi put da se predlaže reizbor tužiocu koji je ispunio i koji ispunjava u narednih pet meseci svoj prvi mandat. Na osnovu čega vršimo taj reizbor? Na osnovu jasnih merila i kriterijuma za ocenu stručnosti, osposobljenosti, dostojnosti, koji su javni, transparentni, poznati svakome ko je zainteresovano lice, ko prolazi određeni postupak, određenu proceduru. Mi imamo ovde u suštini prvi put da se u svojoj punoći, Ustav Republike Srbije u nečemu poštuje. Ovo će biti po ne znam koji put da u Skupštini ponavljam da je mnogo važnije na osnovu čega se i po kojim kriterijumima neko bira, nego koga bira. Ja bih, kao što rekoh, voleo da živim u tako nekim idealnim sistemima, ali ne živimo. Znate, kolevka demokratije SAD jesu država, kolevka savremene demokratije, jesu država u kojoj je Džon Kenedi svoga brata stavio za državnog tužioca. Nađite mi nekoga među vama ko će reći da to nije demokratski. To je apsolutno demokratski, u svim, naročito anglosaksonskim državama, javno tužilaštvo je organ izvršne vlasti. U koliko imate, država situaciju da je državni tužilac istovremeno i ministar pravde, to nisu samo SAD. Veliki broj država na tom principu funkcioniše. Mogu da se složim sa mnogima koji bi rekli – ali to u Srbiji ne bi funkcionisalo dobro i to podržavam, na osnovu prethodne prakse i svega onoga šta se dešavalo i gde ne može niko da mi navede jednog, da li se sećate jednog republičkog tužioca koji je izdržao čitav svoj mandat na toj funkciji? Evo, sad možemo ovde i opkladu da napravimo da je takva prilika, niko od vas mi to ne može reći, jer se ne seća. A ne seća se zato što toga u Srbiji nije bilo. Mi smo ovde imali prvi put, dakle da čitav ovaj postupak sprovodi Državno veće tužilaca. Gospodin Stefanović je rekao par stvari koje su apsolutno netačne. Zaista moram da se na to osvrnem. Jedna od tih stvari, kaže – prozivali ste Natu Mesarović kao predsednika VSS a niko nije prozivao Zagorku Dolovac kao predsednika Državnog veća tužilaca. Tako je. A znate zašto? Zato što u vreme sprovođenja opšteg izbora tužilaca i zamenika tužilaca Zagorka Dolovac nije bila član Državnog veća tužilaca, niti je bila Republički tužilac. Ona nije bila na tom mestu, za razliku od Nate Mesarović koja je bila predsednik privremenog sastava Visokog saveta sudstva i koja se neustavno izabrano nalazila na funkciji predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Postoji vrlo jasna i vrlo argumentovana razlika. Kažete, za tri godine se nije pojavila ni jednom u medijima. Pa nemojte molim vas, da nas zavitlavate. Za tri godine, ali čije vlasti? Zagorka Dolovac se od 2012. godine do 2015. godine, pojavila više puta u medijima nego u prvih tri godine svoga mandata kada ste vi bili na vlasti. Nađite mi jednu jedinu konferenciju za novinare u tom periodu do 2012. godine. Ja mogu da vam nabrojim tri do četiri slučaja, bio sam prisutan na konferencijama za novinare na kojima je i ona govorila kao državni tužilac i mogu sa vama u jednoj stvari da se složim i to je jedna od stvari koju ja, iskreno, gospođi Dolovac, sarađujući sa njom, zameram, ja mislim da Državni tužilac treba da bude više u medijima. I za mene je to nešto što ne bi trebalo da bude sporno. Rekoste, dakle prvo ste rekli da je gospođa Dolovac sjajan tužilac, da je ceo život provela u javno tužilačkoj organizaciji, dakle, ceo svoj profesionalni staž, za razliku od mnogih pre toga koji su dolazili na to mesto, a koji nisu proveli svoju karijeru u javno tužilačkoj organizaciji, a birali ste ih i postavljali na takva mesta, a onda sve što ste govorili pri kraju vašeg govora ide u potpunosti protiv svega toga što ste rekli na početku. Kažete - pune tužilačke fioke nekih predmeta. Pa kako to da neko ko je sjajan tužilac dozvoljava tako nešto? Pa kako to da onda podržavate izbor takve neke osobe? Rekli ste, vaša stranka je zvanično ovde i svi njeni predstavnici su rekli da podržavaju taj izbor, i svi su imali samo dobre i pohvalne reči za nju. Kažete, uvela je mnoge nove stvari, nova ocenjivanja. Pa kako ih to ne uvede do 2012. kada ste vi držali resor pravosuđa? Jeste istina da smo doneli i Pravilnik o kriterijumima i merilima za ocenu rada javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, ali kada? U vreme kada izvršnu vlast obavlja SNS, a pre toga za tri godine, dok je to obavljala DS, ništa od toga nije doneto. Nije konstituisan ni jedan disciplinski organ. Nije procesuiran ni jedan zamenik javnog tužioca niti javni tužilac protiv koga su podnošene disciplinske prijave. Gospodin Babić je vrlo jasno rekao, u Specijalnom tužilaštvu za organizovani kriminal tri optužnice 2012. godine. Tužilaštvo koje je možda najopremljenije, koje ima najjaču logistiku, koje nema manjak finansijsko materijalnih sredstava, tehničkih sredstava, bilo čega drugog, tri optužnice, do 2012. Pogledajte sada koliko ih je. Između ostalog kažete, citiram vas – da mi, da SNS, mi među našim kadrovima ne možemo da nađemo nekoga ko je za tu funkciju. Pa vi ste time pokazali kredo vaše politike, vi ste postavljali izgleda samo vaše kadrove, a ovde nemamo situaciju da mi postavljamo naše kadrove, već Državno veće tužilaca je predložilo Vladi, Vlada je izašla i predložila Skupštini. To je ono što je pohvalno i to je ono što se prvi put na potpuno javan, jasan način radi. Svi ste pohvalili izveštaj Državnog veća tužilaca o testiranju kandidata i o transparentnom postupku kandidovanja. Znači, vi ste time kada ste to pohvalili, pohvalili jedan princip. Ja sam uveren da ćete taj princip poštovati u budućnosti. Ja mislim da izbalansirana podela ovlašćenja, a u skladu sa članom 4. našeg Ustava u kome se proklamuje podela vlasti, ali u kome se kaže da je odnos između različitih grana vlasti ustanovljen, odnosno da počiva na načelu međusobne kontrole,a u tome je upravo ključ svake demokratske države, svakog demokratskog poretka. Ako bi se ovakve nadležnosti izuzele iz nadležnosti Narodne skupštine, mi ne bi smo mogli da govorimo ni o kakvoj kontroli. Onda bi smo mogli da pričamo o nezavisnosti tužilaštva. Postoji i taj koncept. Moje mišljenje je da je taj koncept vrlo upitan, on ne postoji ni u jednoj zapadnoj demokratiji. Javno tužilaštvo nije sud. Javno tužilaštvo i tako ste verujem i vi gospodine Stefanoviću učili na pravnom Fakultetu u Novom Sadu, javno tužilaštvo je organ koji je između upravnog i pravosudnog organa, odnosno između organa izvršne i sudske vlasti. Dobro je da o tome može ovde da se raspravlja. Postavili ste jedno od pitanja, na ono sam odgovorio što ste rekli zašto nije prozivana Zagorka Dolovac. Prozivana je Zagorka Dolovac za neke druge stvari, ali to je situacija u kojoj se svaki javni funkcioner nađe, bez obzira kojoj grani vlasti pripada. Zašto nije prozivana kada je prozivana gospođa Mesarović? Rekao sam vam koji je razlog, zato što je u vreme sprovođenja opšteg izbora javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca republički javni tužilac bio, ako se ne varam, Slobodan Radovanović što u sudstvu nije bilo tako, znači nije ista osoba ostala. Zašto se dešava da se presude u drugom stepenu ukidaju? Znate, tim pitanjem vi otvarate ovde pitanje ključne stvari šta je to, s jedne strane šta je to sudijska nezavisnost jer ne ukida presudu tužilac, ukida je sud drugostepenog suda. Sudija je nezavisan u svom slobodnom sudijskom uverenju. Imali smo situacije, recimo, sporne situacije u vašem Novom Sadu, mislim vašem zato što ste iz tog mesta, i moj je isto koliko i vaš, vaš je nešto više zato što ste tamo i rasli i živite i pretpostavljam da ćete živeti, gde je Apelacioni sud ukidao neke prvostepene presude u slučajevima koje su i te kako interesovali javnost, slučajeve nekih svirepih ubistava. Videli smo da je Apelacioni sud ukinuo iz čisto proceduralnih razloga. Videli smo da je drugi put kada je ponovo odlučivao potvrdio presudu nižestepenog suda. Naravno, možemo mi politički da razmišljamo. Ostaje ono nedorečeno - a da li bi bilo tako da nije bilo nekog revolta javnosti? O tome možemo da razgovaramo, ali onda se postavlja pitanje - da li smo mi samo nekad i delimično za nezavisan sud, a nekada pak nismo? Vidite kako postoje situacije u kojima se javnost odvaži i da široke narodne mase negoduju zbog nečega što sud uradi. Niko od nas nije tada stao u zaštitu suda i rekao – čekajte, ja imam poverenja u to što će sud odlučiti. Zašto se dešava da se nekada ukidaju? Koliko imate ukinutih presuda za koje niko nikada nije čuo? Koliko imate i potvrđenih presuda za koje niko nikad nije čuo? Mi imamo problem u Srbiji što veliki broj predmeta ili značajan broj predmeta koji su pod velikom lupom javnosti doživljava takvu sudbinu. Vi kada pogledate, recimo, statistiku ili godišnji izveštaj o radu, pa i Republičkog javnog tužilaštva, vi možete da vidite pozitivne stvari u tim izveštajima. Problem je što te stvari uglavnom široku javnost ne interesuju. Ako biste pogledali, recimo, koliki je broj zaključenih sporazuma o priznanju krivice, pa u koliko slučajeva smo izbegli glavni pretres, dodatne troškove, vođenje maratonskih i dugih postupaka baš iz ovog razloga, onda biste videli da je to dobar podatak. Gospodin Stefanović je vrlo inspirativno i nadahnuto govorio o tome kako je navodno obećano pre tri godine da će najviše efekata biti u uređenju stanja u pravosuđu itd. Onda se ovde, mada da to nisam nijedan jedini put čuo i zato sam ponosan što sam član te Vlade i što sam član SNS koja ne sprovodi partizaciju pravosuđa. Hajte, pričajte mi o toj našoj stranačkoj kadrovskoj politici u sudstvu. Znate, vrlo je teško kada neko dođe i izvrši partijsko kadrovanje, pa taj neko ode sa vlasti, pa dođe drugi, a onda onaj koji je pre njega bio i koji je već partizovao u potpunosti, ili delimično, jedan sistem, onda dođe i počne da vam drži lekcije o departizaciji. Znate, to nije ni fer, ni korektno. Sudije i tužioci imaju stalno svoje funkcije. Nama ne pada napamet da ljude u čitavim grupama od po nekoliko stotina jednim potezom pera isterujemo na ulicu. Pogledajte statistike koliko smo sudija ili tužilaca na osnovu pravosnažnih sudskih presuda ili disciplinskih postupaka zbog lošeg rada, jednog po jednog, od slučaja do slučaja, argumentovano, koliko smo ih razrešili. Onda možete da naučite kako se to radi. Imate problem sa nekim, tvrdite da neko loše radi. Vi ste možda građanin, možda ste advokat, možda ste predsednik suda, javni tužilac, predložite to i to se uradi. Ali više na osnovu priča rekla-kazala, partijskih kvalifikacija, dopisa, neće više biti rađene smene u srpskom pravosuđu. To mogu odgovorno da vam tvrdim. Da li postoji možda i nezadovoljstvo kod jednog dela naših članova? Evo, gospodin Rističević je pričao o tome. Ja njega cenim zato što je čovek koji izađe i iznese svoj stav. Da li postoji nezadovoljstvo? Ne krijem, postoji. Ali, moram da vam kažem da mislim da je pristup koji smo mi zauzeli, i to je ono o čemu je kolega Martinović govorio, da je to nešto što pokazuje da su evolutivne promene mnogo bolje od revolutivnih promena i da je svaka revolucija pojela svoju decu i to možete da pogledate na očitim primerima. Imali smo slučajeve dok je vaša DS bila na vlati da su ljudi koji nisu imali dana radnog staža u sudu, tužilaštvu ili advokaturi dolazili na ovakva mesta o kojima mi danas raspravljamo. Imali ste slučajeve da su ljudi sa nivoa opštinskog suda, a kolega Martinović zna o čemu ću govoriti, za manje od dve godine dolazili na mesta predsednika Vrhovnog suda. To je tada bilo u redu, to je bilo demokratski, fer. To je obezbeđivalo vladavinu prava. Onda, kada mi više nismo u poziciji da o tome odlučujemo, kažem mi, ne mislim na nas, nego mislim na onoga ko je tako tad odlučivao, onda će da dođe i da drži lekcije iz demokratije. Evo, ovo je primer kako nešto treba raditi. Ja ovde pričam o institucijama, pričam o načelu, o principu. Pričam ovde o poštovanju zakona. Meni je veoma drago što će poslanici DS glasati za gospođu Dolovac, jer su je samo pre nekoliko meseci optuživali da sprovodi selektivnu borbu protiv korupcije i kriminala time što optužuje samo njihove članove, pa je čak bio organizovan, ako se sećate, i neki protest ispred zgrade Posebnog odeljenja i Specijalnog tužilaštva u Ustaničkoj ulici u Beogradu, a evo, za koji dan poslanici DS će glasati za gospođu Dolovac. To je dobro, to znači da su se onda bavili političkim performansima. Evo, danas cene njenu stručnost, cene njen profesionalizam. To je nešto što obećava. Mislim da je ova Vlada, a to potvrđuje i ova skupštinska većina, pokazala ovakvim slučajevima i još jednom svedoči i pokazuje šta je to vladavina prava i kako se ona sprovodi u delo, vladavina prava, a ne vladavina uske grupe ljudi ili skupine pojedinaca. Znam da je vama teško što je toliko sudskih postupaka koji se vode protiv vaših sadašnjih ili bivših članova. Znam da vam je teško što polako ističe pesak u onom peščanom satu pokrajinske vlasti u AP Vojvodini, ali sve je to normalno. I vi počinjete da shvatate, iako bolno, da ne postoje ni apsolutne vlasti, ni večite vlasti i da se polako ali sigurno uspostavlja sistem odgovornosti u Srbiji. Da li ga je lako postaviti? Nije. Mi smo prva vlast koja je još utemeljena 2012. godine, a potvrđena 2014. godine, koja dovodi do velikih promena, a koja te promene ne sprovodi na ulici, koja ih ne sprovodi i horizontalnim i vertikalnim mlaćenjem u svakom smislu ljudi i proterivanjem sa svih funkcija, već pokazujemo kako se to vrši na postepen, odmeren, sistematičan i strateški način. Krenulo se sa sređivanjem stanja u javnim finansijama, najviše, radi se na borbi protiv korupcije i organizovanog kriminala. Uvek možemo, gospodin Živković je to rekao dobro, uvek možemo da radimo više i bolje. Imam pravo na završnu reč, mogu da pričam i do ujutru. To mi je dao Poslovnik. Meni je drago što me tako lepo slušate.
Gospodine Živkoviću, imate pravo na repliku, ali da pustite da završi gospodin ministar.
Mislim da nema pravo na repliku, ali nemojte me molim vas, izvinjavam se ako sam dao sebi previše za pravo.
Gospodine ministre, to je neko pravilo da posle završne reči ne govori niko od predstavnika Vlade, ali po Poslovniku imaju pravo ako su pomenuti da repliciraju. Izvolite.
U redu, ako vi tako kažete predsedavajući. Samo sam reagovao na osnovu dosadašnje prakse, kada ste vi vodili i predsednica Gojković.
Gospodine ministre, jeste takvo neko nepisano pravilo i poštovanje predstavnika Vlade koji iznosi završnu reč i imaju pravo u pojedinostima da nešto kažu, ako imamo raspravu u pojedinostima, ali po Poslovniku imaju pravo na repliku.
Dakle, mislim da je ovo, kao što sam rekao, dobar primer. Da li je stanje u našem Javnom tužilaštvu, u našem sudstvu idealno? Daleko je od toga. Da bi se to popravilo, moramo da radimo još mnogo i ono o čemu se možda nije govorilo dovoljno jeste o prirodi posla Republičkog javnog tužilaštva i Republičkog javnog tužioca, kao prvog tužioca u Srbiji. Nama tek slede, do kraja ove godine, izbori javnih tužilaca u javnim tužilaštvima u Republici Srbiji, a mislim da je primer koji je pokazalo Državno veće tužilaca dobar primer kako taj posao potpuno javno, nedvosmisleno, transparentno treba raditi. Zahvaljujem vam na pažnji i uveren da ćete u danu za glasanje ubedljivom većinom podržati Predlog odluke o izboru Republičkog javnog tužioca i na to mesto izabrati gospođu Zagorku Dolovac. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Selakoviću. Imam prijavljenog gospodina Živkovića i gospodina Stefanovića. Kao što sam rekao malopre, obično je poštovanje predstavnika Vlade da iznese završnu reč, ali po Poslovniku imate pravo na repliku. Da li želite da iskoristite svoje pravo? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Prvo, nigde ne postoji običaj da poslanici pokazuju poštovanje Vladi. Poslanici biraju Vladu, tako da, tu nema nikakve sumnje u to da možemo da govorimo i posle ministra, ako hoće da čuje, i posle predsednika Vlade i posle bilo koga. Znači, ovo je Dom poslanika, a ne dom Vlade. Druga stvar, ministar je izneo neistinu o tome da sam ja učestvovao u izboru nekih tužioca, tim rečima u vreme kada sam ja bio predsednik Vlade, koji su dovedeni ni od kuda bez bilo kakvog staža ili bilo kakvog iskustva i zdanja, što isto nije tačno. Običaj je da se replika sluša. To je poštovanje prema instituciji i prema narodnim predstavnicima. Znači, u vreme dok sam ja bio predsednik Vlade, koliko se sećam, jedno trojica tužilaca su bili Đorđe Ostojić, koji je, mislim, i dan danas zamenik Republičkog tužioca. To što je on tada postavljen, a do sada traje govori o njegovim kvalitetima. Što ga niste smenili? Imate Prijića koji je smenjen, ali je ostao u Tužilaštvu, i imate, verovatno to što vam najviše smeta, Vukčevića koji je i dan danas na svojoj funkciji, ne zato što ste vi bili dobri i što ste poštovali pravo i što ste poštovali zakon, nego zato što vam je naređeno, zato što ste i vi nečiji eksponenti, ne odavde, malo spolja. Konačno o tome kakva je atmosfera u Vladi govori i to da ministar, za čiji predlog će glasati svi normalni poslanici u ovoj sali, za predlog Republičkog tužioca, 25 minuta govori, verovatno osokoljen time što misli da posle njega niko ne može da priča.
Zahvaljujem se gospodinu Živkoviću. Kao što poštujem Poslovnik i dao sam vam pravo koje imate po Poslovniku, tako morate da govorite onoliko koliko imate pravo. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, apsolutno ne sporeći vaše pravničko znanje i biografiju, nezgodno je kada pričate o nedostatku staža u sudu i oko suda i u Tužilaštvu, vi koji nemate jednog dana, pa ste postali ministar pravosuđa. Inače, gospođa Dolovac je rukovodila postupkom preispitivanja svih odluka Državnog veća tužioca, apsolutno svih odluka Državnog veća tužioca je gospođa Dolovac rukovodila. Kada ste ovde čuli, prvo, uopšte nisam govorio o njoj kao o pravniku i tužiocu, upravo sam govorio, uvaženi ministre, o Tužilaštvu, o propustima, o greškama, o nedostacima, o svemu onome što ne valja u Tužilaštvu, tako da ta verbalna igra mislim da nije dostojna ove Skupštine. To što je ona dobar tužilac i pravnik apsolutno bilo koga, pa ni nju ne abolira činjenice da za tri godine vaše vlasti u ovoj zemlji se proganjaju politički protivnici i to je istina. Pitao sam sa pravničke pozicije – zašto su te optužnice tako slabe? Pitao sam vas – koja od 24 sporne privatizacije je dobila optužnicu koja je postala validna? Koja, recite mi jednu? To je priča o Tužilaštvu, uvaženi ministre, ne o Zagorki Dolovac. Zagorka Dolovac ako ne čini dovoljno na tome može koliko hoće da beži iz javnosti, ona je dočekala da je ministar policije ućutkava na konferenciji za štampu. Uopšte to ne znači da mislim da je ona loš čovek i loš pravnik, ona je žena ispod koje hijerarhijski stoje svi optužni predlozi u ovoj zemlji. Vrlo je čudno da optužnice padaju, da neke nisu podignute.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Gospodine Stefanoviću, ako niste poštovali osnovnu kulturu da ministar da završnu reč, tražili ste pravo po Poslovniku, iskoristili, onda morate da poštujete dva minuta. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, reklamirao sam Poslovnik još posle govora mog kolege. Član 107, dostojanstvo Narodne skupštine, svedok sam da opišem zbog čega je povređen Poslovnik, zato što sam ja svedok tog vremena do 2003. godine. Kada je moj kolega poljoprivrednik bio premijer, Vlada je direktno birala, Vlada Republike Srbije je birala tužioce i na taj način su izabrani Bruno Vekarić i gospođa Malović, direktno iz kabineta ministra pravde Vlada je imenovala za tužioce, odnosno za zamenike pomenute osobe, naravno, uz neke druge. Potpuna neistina i uvreda za Skupštinu i dostojanstvo Narodne skupštine je tvrdnja da se to u to vreme nije dešavalo. S obzirom da sam bio poslanik, dužan sam, radi dostojanstva ovog doma, da iznesem ove pojedinosti. Takođe, rekao je na kraju govora, što je takođe uvreda, da će svi normalni glasati za tužioca Zagorku Dolovac, što znači da mi koji to ne budemo uradili nismo po nekim njegovim merilima normalni. Nisam znao da je on specijalista te vrste, mislio sam ipak da je on samo pacijent. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Rističeviću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Ne.) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem pretres o Predlogu odluke. Nastavak sednice je sutra u 11,00 časova po amandmanima.