Hvala. Gospodine Štimac, vidim da ste dobro i drago mi je zbog toga, samo ne znam da li to znači da je pritisak gospodina Labusa na vaš rad malo smanjen ili ste se prilagodili njegovom načinu funkcionisanja, ali važno je da ste vi dobro. Ovde imamo Izveštaj o radu Komisije za hartije od vrednosti, sa godišnjim računom za 2004. godinu i izveštaj ovlašćenog revizora. Ovaj materijal dobili smo 4. maja 2005. godine. Verujte, jedva sam uspela da se snađem šta je to o čemu danas treba da raspravljamo, zato što smo od Komisije za hartije od vrednosti imali izveštaj za 2003. godinu, neki plan, uglavnom četiri-pet materijala još od 2003. godine do maja ove godine je stizalo u poslaničke klubove i narodnim poslanicima. Naravno, logično pitanje koje se postavlja jeste zašto je trebalo toliko vremena da ovaj materijal dođe na dnevni red i da mi krajem 2005. godine raspravljamo o Izveštaju Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu. Najverovatnije, a to je jedini logičan zaključak, to je namerno i svesno ostavljano po strani da bi narodni poslanici, da bi javnost Srbije zaboravila neke afere u kojima je Komisija za hartije od vrednosti, čak mimo svoje volje, bila umešana. Samo ću da podsetim javnost Srbije, pogotovo što često u medijima predstavnici jedne od stranaka iz vladajuće koalicije vole da kažu kako je Anketni odbor, koji je raspravljao aferu "Knjaz Miloš", a bila sam član tog odbora, zaključio da nije bilo nikakvih nezakonitosti u radu Komisije za hartije od vrednosti, kako nije bilo nikakvih nezakonitosti u postupanju državnih organa, pre svega potpredsednika Vlade, kako nije bilo nikakvih problema u radu, odnosno u preuzimanju akcija "Knjaz Miloš". Naravno, ništa od toga nije istina. Istina je da je anketni odbor taj posao radio, da su saslušani, odnosno uzete izjave od određenih ljudi. Bilo je čak više predloga koga sve treba saslušati u okviru ovog posla, međutim, preovladalo je neko većinsko mišljenje i sva lica koja su, na neki način prema stavu većine iz tog anketnog odbora, imala bilo kakve veze sa "Knjaz Milošem" i preuzimanjem akcija, saslušani pred anketnim odborom. Kolege poslanici, dobro znate da nikada niste dobili izveštaj tog anketnog odbora. Naravno, to znači da se anketni odbor nije saglasio oko zaključaka. Bio je jedan predlog, sa nekim zaključcima pripremljenim za anketni odbor, gde jeste stajalo otprilike ovo što pokušava javnosti da se nametne, a to je da nije bilo uticaja i nezakonitih radnji predstavnika visokih funkcionera Vlade Srbije i predstavnika vlasti i da je, ispostavilo se, osnovni problem, ako je eventualno nekih problema bilo, u tome što nisu bili dobri zakoni i što zakonski nije bila na pravi način pokrivena ova oblast. Takav izveštaj anketni odbor nikada nije usvojio. Dala sam značajne primedbe na taj izveštaj. Dao ih je i kolega Milan Marković iz DS, trebalo je da se sa tim našim primedbama, ili kao izdvojeno mišljenje, dostavi taj izveštaj. Dakle, nikada taj izveštaj nije usvojen. Dok taj izveštaj na Anketnom odboru ne bude usvojen i ne bude ovde raspravljan u ovom parlamentu i ne bude, posle toga, usvojen u kakvom god obliku, niko nema prava da kaže i tvrdi da predstavnici vlasti nisu pokušali da nezakonitim radnjama utiču na ovaj posao u "Knjaz Milošu". Šta se u stvari dešavalo? Šta je Anketni odbor utvrdio, kakva je uloga Komisije za hartije od vrednosti bila u tom poslu, kako se ta komisija, rekla bih, izvukla iz tog posla bez posledica? Istina je i činjenica da je potpredsednik Vlade, Miroljub Labus, imao ozbiljne namere sa predstavnicima "Danonea". Sećate se, da podsetim javnost Srbije, to je bilo ono vreme kada je predstavnik "Danonea" dolazio u kuću na službeni razgovor kod potpredsednika Vlade Miroljuba Labusa i onda se, od strane njegovih istomišljenika, udaralo drvljem i kamenjem na SRS, sa komentarima kako to mi iz SRS znamo, da Labus nije bio u Vladi, već da je bio u svojoj kući, pa je bilo bezobraznih komentara da li se to mi radikali penjemo po drveću i gledamo ko kod koga u kuću dolazi. Naravno, nebitno je na koji način smo došli do toga i nebitno je da li se mi čak penjemo i po drveću pa da to vidimo, bitno je da je nesporno i da je Miroljub Labus priznao da jeste u svojoj kući razgovarao sa predstavnicima, sa potpredsednikom "Danona", sa očiglednom namerom da "Danon" bude taj koji će preuzeti većinske akcije "Knjaz Miloša". Interesantno je da se to dešavalo čini mi se 7. oktobra, a da je Labus 5, 6. i 8. oktobra bio u Vladi, samo ga je 7. oktobra nešto bolela noga. Kada je "Danon" sa svojom ponudom, onakvom kakva je bila, izašao, kada se tu mešao Vlade Divac, onog dana i onog vikenda kada su akcije trebalo da budu preuzete, sećate se onda aktivnosti Predraga Danilovića, njegove ponude malim akcionarima, onako iz malog džepa da vadi neke milione, da daje ljudima, sa obrazloženjem da mu je više dosadila priča oko preuzimanja akcija "Knjaz Miloša", pa eto da on prekrati muke, valjda i Vladi Srbije, i Komisiji za hartije od vrednosti, i malim akcionarima, naravno ne nego Vlade Divcu, koji je imao nameru da sa "Danonom" i Labusom "ispod žita" dođe do tog većinskog paketa. Komisija za hartije od vrednosti donese jednu odluku, pa kako reče gospodin Štimac, kada je razgovarao sa anketnim odborom - čuo se sa gospodinom Labusom, pa kada sam insistirala da kaže kakav je to bio razgovor, da li je Miroljub Labus sa gospodinom Štimcem razgovarao kao šef njegove stranke ili je razgovarao kao potpredsednik Vlade sa predsednikom nezavisnog tela - gospodin Štimac je pokušavao to da objasni i na kraju, čovek očigledno nije želeo da laže, pa je rekao - znate, to uopšte nije bio razgovor, to je bilo vikanje i psovanje od strane Labusa. To je ostalo zapisano u stenogramu, za slučaj da neko pokuša da demantuje ovo što sam sada rekla. Sa radošću sam konstatovala da je gospodin Štimac, ali najiskrenije, zdrav zato što je posle toga čovek završio u bolnici, jer naravno nije mogao verovatno, kao čovek i kao neko ko želi da radi po zakonu, da udovolji svom partijskom šefu, a sa druge strane kao čovek osećao se nelagodno što mora da otkaže partijsku poslušnost, i čovek je ni kriv ni dužan završio u bolnici, u predinfarktnom stanju. Tema je Miroljub Labus, za vašu informaciju, kolega. Ako ne možete da slušate žao mi je, ali građani Srbije imaju šta da čuju. Ne znam da li se ta zvonjava, gospodine predsedniče, odnosi na mene, a mogli ste pre toga da zvonite i kolegi koji me ometa.
Gospođo Radeta, zvono je opomena da se ne ometa govornik, a istovremeno i opomena govorniku da ne diskutuje sa poslanicima, već da izlaže o temi.
To mora posebno da se radi, odvojeno, ne možete na isti način da opominjete kolegu i mene. Dakle, u radu Komisije za hartije od vrednosti, vezano za ovu aferu, koja se kao i sve afere iz vladajuće koalicije nekako baca "pod tepih", pored ove Komisije, pored Miroljuba Labusa, učestvovala je i Agencija za privatizaciju, učestvovala je cela Vlada. Vlada Republike Srbije je uradila nešto što je nezapamćeno i nezapisano u istoriji bilo koje vlade u savremenim demokratijama. Vlada je organizovala jednu noćnu fantomsku sednicu i, zamislite, promenila odluku nezavisne Komisije za hartije od vrednosti. Znate li kako je to Vlada uradila? Vlada je pozvala državnog tužioca na sednicu Vlade da bi onako, kada su se u jedan sat noću pojavili na televiziji, svima pokazali - no, no, ne protiv odluke Vlade, ovde sedi državni tužilac, tada u v.d. stanju, verovatno sa čvrstim obećanjem, ako taj posao uradi kako se od njega traži, da više neće biti u v.d. stanju, a danas i nije. Dakle, svi ti visoki državni funkcioneri su pokušali, ali nadam se da će jedna sednica biti posvećena tom izveštaju i da ćemo sa još više detalja govoriti i da ćemo vas upoznati, vas i javnost Srbije sa izjavama pojedinih članova Vlade i Komisije za hartije od vrednosti, da će građani Srbije detaljno da se upoznaju sa svim što se dešavalo, odnosno što je pokušalo da se uradi pri preuzimanju akcija "Knjaz Miloša". Mi iz SRS imamo razloga da zaista budemo ponosni na taj deo posla, zato što smo pre na Odboru za privredu i privatizaciju digli veliku "prašinu" oko toga i obavestili javnost o svim ovim detaljima i, naravno, zaustavili smo da se taj posao završi protivzakonito i da bude na štetu države i na štetu malih akcionara. Čuje se u javnosti povremeno da ta afera zaista nije dobila svoj epilog i to jeste tačno. Čuje se da je država oštećena za neke silne milijarde u ovom preuzimanju akcija. Moram da kažem da je informacija koju smo dobili od predsednika Komisije za hartije od vrednosti, a verujem da će to i danas, ako bude potrebe, da kaže, čak i od potpredsednika Labusa i od direktora Agencije za privatizaciju, svi su tvrdili i matematički dokazali, da država nije pretrpela nikakvu štetu u ovom poslu i da mali akcionari nisu pretrpeli neku štetu. Ovo govorim zbog toga što sam bila iznenađena u nekoliko navrata, neke kolege su u javnim nastupima govorile suprotno od ovoga. Što se tiče konkretnog izveštaja, koji imamo ispred sebe, to je poobiman materijal i trebalo bi dosta vremena da se govori o njemu. Ima tu i konkretnih cifara i konkretnih troškova, sticanja sredstava itd. To ću prepustiti mojim kolegama koji su to malo detaljnije od mene gledali. Moja nemera je bila samo da građane Srbije upoznam sa načinom rada ovog parlamenta, sa tim da ovo nije jedini izveštaj anketnog odbora. Sećate se i onog pomalo zaboravljenog anketnog odbora koji je vodio Aleksandar Vučić. Dakle, mi u Narodnoj skupštini procenimo kada je neka tema došla dotle da treba da se na anketnom odboru raspravi, da bi se anketni odbor sa izvesnim zaključcima pojavio pred Narodnom skupštinom, da Narodna skupština raspravlja o takvim temama. Ali, nažalost, rad anketnih odbora se obesmislio u potpunosti, zato što predsednik parlamenta i skupštinska većina ne završavaju onaj deo posla koji se sastoji u tome da se izveštaj anketnog odbora – ovog ili bilo kojeg, jer evo koliko je anketnih odbora radilo, bila sam u dva anketna odbora, a mislim da su u poslednjih godinu dana radila bar četiri anketna odbora, jedan još uvek radi, ali ljudi još nisu završili – dovede do finala. Dakle, sve se to uradi, završi, dođe se do određenih podataka, do određenih zaključaka. Naravno, problem je i na samom anketnom odboru, da se sa zajedničkim zaključcima izađe pred parlament, zato što jednostavno nije moguće da se nađe zajednički jezik, jer su za teme koje se obrađuju na anketnom odboru uglavnom vezani predstavnici vlasti i otud predstavnici vlasti i poslanici koji rade u anketnim odborima ne prihvataju stvarno činjenično stanje do kojeg anketni odbor dođe. Ali, i za to postoji lek. Kaže se lepo: Anketni odbor je većinom prihvatio to i to kao zaključak, mišljenje su izdvojili narodni poslanici taj i taj. Onda svi ovde kažemo i kolegama poslanicima i javnosti Srbije, i onda se nekakav konačan zaključak usvaja u ovom parlamentu. To je samo Poslovnikom predviđeno, ali to još nije videlo svetlo dana u ovom parlamentu.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Koprivica.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Štimac, činjenica da o ovoj tački dnevnog reda gospodin Štimac nije želeo da podnese uvodno izlaganje, govori o besmislu raspravljanja o ovoj tački dnevnog reda na današnji dan. Mi smo ovaj materijal dobijali više puta, stavljan je na dnevni red sednice Narodne skupštine, paje povlačen, verovatno iz razloga da bi određene stvari o kojima je detaljnije govorila moja uvažena koleginica Vjerica Radeta, bile ostavljene po strani. Zbog toga taj izveštaj nije do sada bio usvojen. Mi iz SRS smatramo, bez obzira što se sad radi o usvajanju ovog izveštaja Komisije za hartije od vrednosti, dakle danas, 1. novembra 2005. godine, iako se odnosi na poslovanje ove komisije za 2004. godinu, a u zakonu je i predviđeno da se ovaj izveštaj podnosi do 31. marta tekuće godine za prethodnu godinu. Na nas utiče da se aktivno uključimo u ovaj izveštaj i da o tome govorimo zato što smo veoma visoko svesni značaja Komisije za hartije od vrednosti. Mi tu Komisiju za hartije od vrednosti doživljavamo kao jedan organ koji ima kontrolnu funkciju, a i organ koji bi trebalo da ima zadatak da afirmiše finansijsko tržište i da stvori uslove za bolje privređivanje i poslovanje u državi Srbiji. Za ovaj izveštaj se može reći da je detaljan i obiman, kada se pogleda broj strana na kojima je on urađen, s jedne strane. Sa druge strane, možemo konstatovati da ovaj izveštaj ima određenih manjkavosti, odnosno nije rekao nešto o možda najbitnijim stvarima, kao što je zaštita investitora, jer to uopšte nije pominjano u ovom izveštaju. Verovatno da volja stranih investitora pada, kao i onih ljudi koji su u Srbiji, zbog ukupnog ambijenta u kome radi privreda Srbije, pada interesovanje za ulaganje u privredu i sigurno je da je u periodu za koji se podnosi ovaj izveštaj - za 2004. godinu, bilo zainteresovanih lica za investicije. Ali, zbog nesigurnosti u kojoj posluje privreda Srbije, zbog situacije da se vrlo često, zbog pada društvenog proizvoda, nameću obaveze i od 50%, to je neizdrživo za privredne tokove u državi Srbiji i zbog toga privredna aktivnost stalno opada. Meni je jako interesantno u ovom izveštaju što Komisija predlaže i predsedniku Republike i predsedniku Vlade da, prilikom izrade ustava, Komisiju, kao sada nezavisan i samostalni organ, uključi kao ustavnu kategoriju, pa bi, pored pet institucija koje Ustav do sada tretira, uvrstili i Komisiju za hartije od vrednosti. Odmah se nameće jedno logično pitanje - zbog čega oni koji podnose ovaj izveštaj predlažu da Komisija za hartije od vrednosti bude ustavna kategorija? Lično mislim, iz razloga da bi se uticaj na Komisiju za hartije od vrednosti, od strane Ministarstva finansije i jedinog potpredsednika Vlade, smanjio ili što je moguće više ograničio, sveo na minimum, samim tim što bi ova komisija postala organ koji je predviđen i Ustavom. Kaže: "Komisija za hartije od vrednosti je nadzorni organ na tržištu hartija od vrednosti Republike Srbije, kao samostalna organizacija, koja podleže nadzoru Narodne skupštine, kojoj i odgovara. Komisija za hartije od vrednosti ima pet članova, uključujući i predsednika, koje bira Narodna skupština na predlog Vlade Republike Srbije, na period od pet godina. ( To je ono što je i sad predviđeno.) Radom komisije rukovodi predsednik. O Komisiji za hartije od vrednosti se donosi zakon". U ovom izveštaju, kada sam malopre rekao da je s jedne strane detaljan, a s druge strane da nije obradio određene kategorije i svoje poslovanje, ovde je vrlo detaljno opisano i moglo bi se ponekad pomisliti, kada se iščitava ovaj izveštaj, da se čitaju neki zakonski predlozi ili poslovnici, pravilnici, uredbe koje regulišu rad ove komisije za hartije od vrednosti. Pored toga što nije dovoljno obrađeno, zapravo, nije ništa rečeno vezano za zaštitu investitora, nije rečeno koji su efekti rada Komisije za hartije od vrednosti. Ovamo se kaže koliko je doneto rešenja prilikom organizovanja brokerskih kuća, koliko je zabrana, ali se ne kaže kakvi su efekti, koje su mere preduzete. Odluke koje donosi Komisija za hartije od vrednosti su konačne, ali se povodom ovih odluka može pokrenuti upravni spor. Mi ni tu nemamo detaljan izveštaj kako i na koji način je poslovala ova komisija za hartije od vrednosti. Kad budemo sumirali rezultate, i predsednik Narodne skupštine, koliko smo doneli zakona, koliko odluka, koliko nekih drugih izveštaja usvojili, naravno da će biti doneta odluka o usvajanju izveštaja o radu Komisije za hartije od vrednosti, i mi ćemo reći da smo doneli toliko odluka. Međutim, bitno je za građane Srbije i za sve nas kao njihove predstavnike da stvorimo uslove i ambijent za bolji rad. O tome uvek mi iz SRS govorimo, ali oni koji podržavaju Vladu i koji predstavljaju skupštinsku većinu čini mi se da se samo ponose brojem zakona koji su doneti i usvojeni, pa makar to bili zakoni sa jednim ili dva člana. Za nas nije suština u tome. Suština je da se stvore bolji uslovi za rad. Međutim, ako ova vlada u svom sastavu ima visoke funkcionere koji žele da podele Srbiju na dobru i lošu, na pravu i ne znam koju drugu, sigurno da oni ne mogu dati nikakav doprinos boljitku života u Srbiji. Oni mogu samo da vuku Srbiju unazad, iako im je stalno u glavama i njihove misli su uperene jednoj floskuli, kao što je ulazak u EU. Da, mi to želimo, ali mi želimo da stvorimo bolje uslove za život građana Srbije. To će biti moguće kad mi dođemo na vlast. Čini mi se da je taj momenat blizu, jer 40% građana koji staju iza politike SRS ne mogu nikako da budu manjinska Srbija, kako to neko voli da kaže, jer to su građani Srbije i mi ih uopšte po tom osnovu i ne delimo. Nadam se da će gospodin Štimac kasnije, kad bude "isprovociran" pitanjima poslanika SRS i dilemama koje oni imaju u vezi sa ovim izveštajem, ipak izaći i odgovoriti na neka od pitanja i dati nam neke projekcije vezane za rad Komisije za hartije od vrednosti u budućem periodu i, naravno, otkriti još neke pritiske i neke poteškoće koje ima ova komisija prilikom svog rada.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Poštovani narodni poslanici, Komisija za hartije od vrednosti je nacionalni regulatorni organ, osnovan radi ostvarivanja i unapređivanja domaćeg finansijskog tržišta, ali i kontrole, što je izostalo u ovom izveštaju. Komisija je samostalno pravno lice koje obavlja poslove i odgovara za svoje poslovanje Republičkoj skupštini. Dakle, ona je nezavisna institucija, ali je njena odgovornost precizno utvrđena prema Skupštini, kao nosiocu zakonodavne vlasti. Materija vezana za hartije od vrednosti nije regulisana Ustavom i to je možda jedan hendikep, zato što je ovo vrlo važna materija, to mogu da kažem, jer sam bio član savezne komisije hartija od vrednosti i znam o čemu se radi, znam nadležnosti ove vrlo visoke institucije. Njena nadležnost je utvrđena Zakonom o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata. Napominjem da se odluke komisije donose u prvom stepenu i one su konačne, a komisija rešava u upravnim stvarima, shodno Zakonu o opštem upravnom postupku i u tome je njena nezavisnost. Protiv tih odluka može se voditi i upravni spor pred sudom, a istovremeno komisija kao nezavisni organ, to je njeno zakonsko pravo, u cilju zaštite investitora može pokrenuti postupak kod nadležnog suda, ako utvrdi da su prava investitora povređena, naravno, koja se odnose na hartije od vrednosti i na finansijsko tržište. Gospodine Štimac, uz vaše najveće uvažavanje, postavio bih određen broj pitanja.Recimo, zašto je u 2004. godini došlo do pada prometa hartija od vrednosti, kako po obimu, tako i po broju transakcija. Takođe, zašto je opao promet na Beogradskoj berzi i to više od dva puta. Ovo obrazloženje komisije da je to došlo prvenstveno zbog toga što u januaru nije bilo moguće obaviti trgovanje zbog toga što se vršio prenos podataka o vlasništvu na Centralni registar, to se ne može prihvatiti. Mi srpski radikali smatramo da to nije razlog, već je razlog nepoverenje, i to isključivo nepoverenje, i smanjen broj preduzeća, odnosno kompanija, koje izlaze i nisu zainteresovane da izlaze da trguju na tržištu. Beogradska berza nije organizovano tržište kapitala, nažalost, a što bi trebalo da bude. U prethodnoj, odnosno 2004. godini, izvinjavam se, njeno trgovanje se svodilo na trgovanje obveznicama stare devizne štednje, što je jako malo akcija. Gospodine Štimac, komisija nije izvršila svoj osnovni zadatak, a to je što nije sankcionisala prekršioce zakona. Naravno, moguće je da ima i problema zbog nedorečenosti zakona, ali je zakon davao i u moje vreme da se sankcionišu prekršioci zakona. Dakle, istina, vi ste rekli da je iz vaših nadležnosti, ali neću nabrajati sve, da ste izvršili, između ostalog, i kontrolu 73 brokerska društva, kontrolu Beogradske berze, ali se tamo ne vidi iz tog izveštaja šta je učinjeno i da li je bilo nekih nepravilnosti, a ako je bilo, nas interesuje ishod, kako su se završile te prijave, pretpostavljam, za prekršaje, za prestupe ili možda za krivična dela. Takođe, nemamo u izveštaju da je komisija pred sudom povela jedan spor za zaštitu investitora i da li je uopšte utvrdila da je jednom investitoru povređeno pravo, što je zakonska obaveza komisije da pokrene spor pred sudom, ako jedošlo do povrede prava investitora i ako se to odnosi na hartije od vrednosti, odnosno na finansijsko tržište. Nema u izveštaju ni koliko je protiv konačnih odluka komisije povedeno upravnih sporova i eventualno ishod tih sporova, jer od ishoda tih sporova zavisi i zakonitost, odnosno pravilno postupanje, odnosno donošenja pravilnih odluka Komisije za hartije od vrednosti. U svom izveštaju, na kraju, dostavili ste da ste učestvovali na mnogim međunarodnim seminarima i projektima, ali nažalost niste naveli koliko je to koštalo. Znam da sva putovanja, seminari, konferencije i projekti koštaju poreske obveznike zemlje, a efekti tih putovanja i seminara mislim da su ipak zanemarljivi i beznačajni, s obzirom na situaciju u kojoj se nalazi naša zemlja. To što ste naveli u izveštaju da je Komisija za hartije od vrednosti ostvarila prihod veći od rashoda, mislim da to nije rezultat štednje i rada komisije, već jednog nerealnog finansijskog plana. To je moje mišljenje. Nadalje, u izveštaju navodite da će komisija od 2005. godine doneti novi pravilnik o unutrašnjoj sistematizaciji radnih mesta i zadataka i proširiti, odnosno uvesti nova radna mesta, zaposliti nove ljude, i to nije samo po sebi loše, kada bi se ti ljudi zapošljavali u preduzećima, kada bi privreda radila, ali zapošljavati ljude u komisiji, a ne iskoristiti postojeće resurse, to se može jedino protumačiti kao zavlačenje ruke u džepove naših poreskih obveznika, a džepovi su, znate to i sami, dakle, prazni. Hvala.
Narodni poslanik Momir Marković nije tu, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo konačno da se nađe pred raspravom jedan ovakav izveštaj Komisije za hartije od vrednosti. Po meni ova rasprava prilično kasni, toliko se stvari već promenilo na tržištu hartija od vrednosti, da uopšte u ovoj skupštini postaje bespredmetno raspravljati o ovom izveštaju koji je sada podnet. Gospodin predsednik Komisije za hartije od vrednosti bi trebalo da izvesti Skupštinu o nekim novim pojavama koje se dešavaju na tržištuhartija od vrednosti. To su pojave gde je direktno upletena Vlada Republike Srbije, jer po zakonu kojim je formirana ova komisija za hartije od vrednosti ona odgovara samo Skupštini, a definisana je kao nezavisno telo, radi kontrole, uvida itd. Činjenica jeste da su se ulaskom u privatizaciju, koja je otpočela 2001. odnosno 2002. godine, pojavile i te hartije od vrednosti i to u većem obimu. Društveni kapital privatizovan je, i to po dva osnova: jedan deo, u iznosu od 70%, koji je bio predmet prodaje, dakle, većinskog kapitala, konzorcijumu ili nekom pojedincu, nekom fizičkom licu, pa i drugom licu, a drugi deo, 30% od vrednosti preduzeća, odnosno 30% akcija radnicima koji su radili u tom preduzeću. Čast izuzecima, ali najviše se manipulisalo sa tih 30%, odnosno sa željom većinskog vlasnika da ima svih 100%, a ako ne može da ima 100%, onda da jednostavno smanji taj ulog malih akcionara, odnosno radnika u nekom akcionarskom društvu, pravnom licu itd. Ta želja većinskih vlasnika se odvijala na dva načina. Jedan je bio dokapitalizacija preduzeća i ne bi bilo ništa loše da jetom dokapitalizacijom ulazio svež kapital, koji bi omogućavao veću produktivnost tog preduzeća. Međutim, to se radilo na mala vrata, tako što je kroz dokapitalizaciju tekuće održavanje prikazivano kao investiciono, imate čak i to, jer Komisija za hartije od vrednosti nije reagovala, Agencija za privatizaciju takođe nije reagovala do dana današnjeg. Dešava se da se jednoj firmi, koja objektivno košta 30 ili 40 miliona dinara, da ne pričamo u evrima, kroz najobičnije krečenje jednostavno obezvredi vrednost akcija malih akcionara. Drugi način je bio taj prilikom raspodele dividendi, gde su dividende kod većinskog vlasnika, odricao se profita u korist povećanja upravljačkih prava u tom preduzeću, odnosno povećanja vrednosti svojih akcija. Treći vid obezvređivanja upravljačkih prava malih akcionara je bio taj što se jednostavno emitovala određena količina hartija od vrednosti, ne opet radi toga da bi preduzeće došlo do novog kapitala, odnosno da bi imalo više vlasnika, već isključivo u svrhu toga da se opet obezvrede upravljačka prava malih akcionara. U principu 2004. godine u stvari nije ni postojalo u pravom smislu reči tržište hartije od vrednosti, već isključivo finansijske manipulacije određenih finansijskih lobija. Da je sve to tako vidi se kada je rađena privatizacija "Knjaza Miloša", gde se direktno Vlada Republike Srbije uplela u privatizaciju. Posao Vlade Republike Srbije jeste da nagleda sprovođenje zakona i da sama sprovodi zakone, a ne da zakone menja, menja ih Skupština Srbije. Ako smo jedna pravila utvrdili jednom i pod tim pravilima se zasniva neka praksa, onda se postavlja pitanje šta se u stvari htelo. Da li se htelo privatizacijom "Knjaza Miloša" da se dovede pravi vlasnik, odnosno lice koje bi stvarno platilo onoliko koliko to košta, uložilo u proizvodnju, zaštitilo radnike koji rade u tom preduzeću ili je jednostavno postojala želja da se država ošteti, jer prihod od privatizacije ide u budžet, i da se neko drugi na mala vrata uvede u jednu visoku profitabilnu firmu, koja je do sada postojala kao društveno preduzeće. Da sve to ima osnova, gospodine Štimac, vidi se i po zadnjem potezu Vlade Republike Srbije, odnosno potezu Ministarstva finansija prilikom prodaje hartija od vrednosti ili akcija, kako god hoćete, Nacionalne štedionice. Prilikom prodaje tih hartija od vrednosti napravljene su dve, da kažem dva ozbiljna kršenja zakona i pravila koja važe na tržištu hartija od vrednosti. Navodno prvo je bila država većinski vlasnik Nacionalne štedionice. Već u vreme Božidara Đelića ili koga već Nacionalna štedionica je privatizovana. Da ne pričamo ko je bio promoter ili možda treba da kažemo da je ipak iza toga stajao tadašnji guverner Narodne banke Jugoslavije. U trenutku dok je on bio guverner, a Božidar Đelić ministar finansija, uz njihovu saglasnost Nacionalna štedionica postaje u većinskom vlasništvu privatnog kapitala. To je taj prvi, da kažem, korak gde je država oštećena. Drugi korak je bio sada nedavno, kada se odjednom promenio većinski vlasnik Nacionalne štedionice. Reč je i dalje o privatnom kapitalu. Neću da ulazim u to koliko je vlasnik tog kapitala država, ali činjenica jeste da se neko pojavio ko je hteo da kupi Nacionalnu štedionicu. Koji potez vuče Vlada Republike Srbije? Ako dolazi do takve jedne informacije sasvim je sigurno da će, ukoliko se i ona reši na prodaju svojih akcija, vrednost akcija na tržištu da bude manja, jer novi vlasnik onda nije u obavezi da toliko baš pregovara i da ga ucenjuje dosadašnji vlasnik, većinski vlasnik Nacionalne štedionice. Čist zakon ponude i potražnje. Ako je više akcija na tržištu sasvim je normalno, pogotovo kada su banke u pitanju, da njihova cena bude manja. Ko kod toga ima štetu? Na prvom mestu štetu ima država, koja sada i dalje ima neki manjinski udeo u vlasništvu Nacionalne štedionice i koja je mogla da dođe do određenih finansijskih sredstava, odnosno dobiti, koja je sigurno mnogo veća od dividendi koje će da joj pripadaju sa radom ove banke, jer nije većinski vlasnik, ne može da utiče na raspodelu dividende, ne može da utiče na investicije te banke itd. S druge strane, ko je imao najveću korist u svemu tome? Najveću korist je imao dosadašnji većinski vlasnik Nacionalne štedionice. Vlada Republike Srbije im je omogućila da neko pravo kupi za pet ili šest miliona evra, a da to isto pravo proda za 92-93 miliona evra, samo zato što nije emitovala svoje akcije. Hoćete da kažemo koji su to ljudi? Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Oni su se obogatili prodajom Nacionalne štedionice. Ko im je omogućio? Ko je nadležan da raspolaže akcijama u bankama gde je država? Ministar finansija nije emitovao akcije, nije se odlučio na njihovu prodaju. Povećao je na jedan veštački način cenu akcija kojima su raspolagali Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Na taj način su oni, može slobodno da se kaže, zaradili još koju stotinu miliona evra. U suštini šta je to što opredeljuje državu u kom je ona delu bila vlasnik Nacionalne štedionice? Opredeljuje u onom delu da je, ukidanjem platnog prometa, koji je vodila tadašnja Narodna banka Jugoslavije i bila nosilac, taj promet prebačen u poslovne banke. Prelaskom platnog prometa u poslovne banke jedna fantastična infrastruktura je poklonjena Nacionalnoj štedionici. U svakoj opštini Narodna banka Jugoslavije, tadašnja, imala je svoje ekspoziture preko kojih je vršila platni promet. Imala je kompletnu infrastrukturu, počev od lokacije, koja je i te kako interesantna, uvek je blizu centra grada, ako ne i u ekstra zonama gradova. Imala je kompletan računarski informativni sistem, koji je dat za mali novac Nacionalnoj štedionici, odnosno Vuku Hamoviću i Vojinu Lazareviću. Zaradili su na infrastrukturi, a onda su zaradili i na tržištu hartija od vrednosti, a ova komisija se uopšte po tom pitanju nije nijednom oglasila. Ako ste vi stvarno nezavisno telo, koje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije, onda je trebalo da se oglasite, i ne verujem da bi bilo koji ministar iz Vlade Republike Srbije tek tako lako smeo da napadne tu komisiju koja podnosi izveštaj Narodnoj skupštini, pogotovo ako ga Narodna skupština usvoji. Ovako kako ste sve rešili, žao mi je što ste vi u sve to lično upleteni, ali s kim ste takvi ste.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da uputim primedbu predsedniku Komisije za hartije od vrednosti, koji nije našao za shodno da malo obrazloži pre diskusije poslanika ovaj izveštaj, koji smo mi dobili pre pola godine, a možda i više. Povodom ovog izveštaja, koji je prilično obiman, osvrnuću se samo na nekoliko generalnih stvari, neću ulaziti u diskusiju o konkretnim ciframa koje su date u izveštaju, ali želim samo nekoliko generalnih primedbi da iznesem koje proizilaze iz ovog izveštaja. Prvo, primedba je više upućena Narodnoj skupštini, odnosno predsedniku Skupštine, nego samoj Komisiji. Iz samog izveštaja se vidi da ne postoji odgovarajuća saradnja ili koordinacija, odnosno Narodna skupština ne ispunjava zakonske obaveze koje ima prema Komisiji. Čini mi se da je nekako Komisija, iako je po zakonu definisana kao nezavisno telo, prepuštena sama sebi, da Skupština ne odrađuje svoj deo posla vezanog za Komisiju. O tome upravo govori ova tačka dnevnog reda, koja je stigla tek u novembru, a trebalo je da bude do 30. aprila na dnevnom redu. Mi danas ovde razmatramo izveštaj o radu Komisije za 2004. godinu, koji je trebalo da bude na dnevnom redu do 30. aprila, kako stoji u Zakonu i kako je Komisija naznačila. Znači, godišnji račun, izveštaj o poslovanju Komisije trebalo je da razmatramo pre punih šest ili više od toga meseci. Ne znam zbog čega Narodna skupština nije našla za shodno da to stavi na dnevni red i takođe ne znam na osnovu čega Komisija radi i ove godine ako plan nije usvojen za ovu godinu, kao što nije usvojen ni za 2004. godinu, navodno zbog problema oko izbora, odnosno nefunkcionisanja tadašnje Vlade i Narodne skupštine koja je bila raspuštena. Sve to ne mogu biti razlozi da Narodna skupština ne ispunjava svoje obaveze i trebalo bi da u narednom periodu to bude u skladu sa zakonskim normama koje su propisane u Zakonu o tržištu hartija od vrednosti. Osvrnuću se na jedan deo izveštaja koji govori o makro-ekonomskoj situaciji u Srbiji u 2004. godini, mada je možda deplasirano pričati o tome, nije se ništa bitno promenilo ni u ovoj 2005. godini. Naime, ovde stoji da su ostvarena određena pozitivna kretanja u privredi i na osnovu ovog izveštaja može se steći jedna divna slika kako kod nas privreda cveta, kako je produktivnost porasla, kako je bruto društveni proizvod porastao, pa se pominju uspesi u industrijskoj proizvodnji, u poljoprivredi, građevinarstvu i drugim granama privrede. Međutim, situacija je ipak malo drugačija. Samo je poljoprivreda u prošloj godini imala određen rast, a što je posledica ne nekih mera Vlade Republike Srbije već prvenstveno pogodnih vremenskih i meteoroloških uslova, godina je bila pogodna za razvoj svih poljoprivrednih kultura i imali smo određene poraste proizvodnje. Inače, opšta ekonomska situacija u Srbiji prošle i ove godine je izuzetno teška. Ono što je najteže, a o čemu smo pričali pre nekoliko dana, to je spoljnotrgovinska razmena. Naime, i u ovom izveštaju stoji, a to se odnosi na prošlu godinu, tendencija je i u ovoj godini ista, nije bilo nikakvih promena, obim spoljnotrgovinske razmene ili pokrivenost uvoza izvozom je izuzetno niska i nažalost verovatno najniža u novijoj istoriji Srbije. Mi i u prošloj i u ovoj godini imamo pokrivenost uvoza izvozom negde oko 30%. To su rezultati koji su slabiji i od perioda kada smo bili pod sankcijama, kada smo poslovali pod vrlo teškim okolnostima, kada se morala privreda dovijati na razne načine da ostvari robnu razmenu sa inostranstvom. Nažalost, imali smo u jednom periodu otkako je ova tzv. demokratska opozicija došla na vlast u jednom periodu čak deficit u razmeni poljoprivrednih proizvoda. Imali smo manji izvoz poljoprivrednih proizvoda od uvoza, što je katastrofalno za Srbiju, jer to se nikada nije desilo u našoj istoriji. Naravno, posledica takve ekonomske situacije u Srbiji jeste i pad prometa na Beogradskoj berzi u 2004. godini u odnosu na prethodnu godinu, koji je ovde izražen u ciframa u apsolutnom iznosu, a globalno to je pad za više od dva puta. Takođe, stoji u ovom izveštaju i generalna je primedba da u ovoj oblasti postoji problem sa zakonskom regulativom. Ti problemi su i u samom Zakonu o tržištu hartija od vrednosti, ali i u drugim propisima iz ove oblasti. Naime, mnogi zakoni koji su u poslednje vreme doneti u Skupštini Srbije, a vezani su za ovu ekonomsku sferu, bukvalno su, sa manje ili više uspeha, prevedeni i prepisani iz zakonodavstva Evropske unije. Kao takvi mnogi od njih nisu potpuno jasni, nisu dorečeni i prave mnoge probleme u praksi. To ovaj izveštaj jasno pokazuje. Znači, mnogi problemi postoje i u ovom Zakonu o tržištu hartija od vrednosti, ali rekao bih i u drugim zakonima, a prvenstveno mislim na Zakon o privatizaciji, koji je menjan pre izvesnog vremena, ali nažalost i dalje imamo dosta problema u privatizaciji onoga što još nije privatizovano u Srbiji, ali mnogo problema i u onim preduzećima koja su privatizovana. Naime, stiče se utisak da ova vlada, kao i prethodna, ima cilj da se što pre sve ovo u Srbiji rasproda bez obzira na posledice i da se o tim posledicama ovde niko ne brine, nikoga ne interesuju. Predstavnici ove vlade su najavljivali u toku predizborne kampanje da će se mnoge privatizacije u Srbiji, koje su sprovedene po postojećem zakonu u prethodnom periodu, preispitati, da će se izvršiti njihova revizija. Međutim, od toga nije ispalo ništa. Danas imamo u praksi velike probleme u preduzećima koja su privatizovana po tom postojećem zakonu. Agencija za privatizaciju je u suštini dosta pasivna i to je moja generalna ocena što se tiče Agencije, da se ponaša izuzetno pasivno kada su u pitanju zahtevi radnika koji su ostali bez posla u preduzećima koja su privatizovana, a koja u suštini ne funkcionišu i ne rade. Agencija se zadovoljava nekim formalnim i fiktivnim ugovorima kojima se navodno pokreće proizvodnja, a u suštini te proizvodnje nema, a radnici su ostali bez posla. Takođe nije logično i nije jasno kako novi vlasnik preduzeća, koji je kupio 50% akcija jednostavno postaje apsolutni gospodar, dozvoljava sebi da otpusti zaposlene koji su mali akcionari. On faktički otpušta svoje partnere, one koji dele vlasništvo nad preduzećem sa njim. Sve su to problemi koje imamo u postojećem zakonodavstvu i koji naravno mnogo otežavaju poslovanje preduzeća u Srbiji, ali posledica svega toga najviše je težak položaj zaposlenih, odnosno bolje rečeno nezaposlenih, jer ovaj izveštaj pominje da trenutno u Srbiji imamo oko 30% nezaposlenih od radno sposobnogstanovništva, što je stopa koja je verovatno najveća u Evropi i u tome smo rekorderi. Na kraju, ovaj izveštaj govori o tome da se Komisija finansirala po nekim privremenim odlukama u tri perioda u prošloj godini, što je mnogo loše. Skupština mora da obavi svoj deo posla. Ovo je primedba Skupštini, odnosno onima koji formiraju dnevni red skupštinskih sednica. Međutim, ono što je ovde za mene posebno indikativno, to je da su navedeni prihodi Komisije od 16 miliona u prošloj godini i rashodi od 11.600.000. Znači da je Komisija ostvarila poslovanjem višak od pet miliona i verovatno je to uplaćeno u budžet, kako ovde stoji, što će i predsednik Komisije potvrditi. Komisija trenutno ima 34 zaposlena, a ovde je navedeno da će u 2005. godini, koja je na izmaku, taj broj da se poveća novim mladim i stručnim kadrovima, i naravno nije to veliki problem. Problem je što privreda ne funkcioniše kako treba i što ova komisija treba da bude u funkciji te iste privrede. Najzad, samo bih se osvrnuo na privatizaciju preduzeća "Knjaz Miloš", odnosno na probleme koji su bili u toj privatizaciji, na koje se neko od mojih prethodnika osvrnuo. Gledao sam jednu emisiju na TV "Politika", gde je gospodin Vučelić, koji je bio predsednik Anketnog odbora, govorio o radu Anketnog odbora i rekao da taj odbor nije doneo nikakvu odluku, niti zaključak. Znači, on je izvršio određene provere, kontrole, saslušavanja, ispitivanja i, na kraju, sve je to ostalo mrtvo slovo na papiru, znači, bez ikakve odluke. Navodno, on je zaključio da treba sačekati gospodina Divca da on neku inostranu organizaciju angažuje, da sve to preispita i da tek onda Odbor donese konačnu odluku. Naravno, s tim se ne slažem i poslanička grupa SRS ima velike primedbe na rad tih anketnih odbora, odnosno ne na njihov rad, već na predsednika Skupštine koji bi morao da stavi na dnevni red izveštaje tih anketnih odbora. Naime, ako Skupština Srbije donese odluku o formiranju anketnog odbora, ako taj odbor provede određeno vreme u istraživanju svih relevantnih podataka i činjenica vezanih za određenu temu, a napominjem, ovde smo imali i ispitivanje vezano za električnu energiju, zatim anketni odbor vezan za prodaju "Knjaza Miloša" i neke druge anketne odbore. Nijedan od tih odbora nije dostavio, odnosno nismo dobili njihove zaključke, a oni nisu stigli na dnevni red Skupštine. Morali smo, kao Skupština, da razmatramo izveštaje anketnih odbora i da zauzmemo stavove po njihovim zaključcima. Nažalost, mislim da predsednik Skupštine krši Poslovnik time što te zaključke anketnih odbora ne stavljana dnevni red. U nekim slučajevima imamo kašnjenje od godinu dana, a možda i više od godinu dana, kao što se na dnevnom redu nije našao do sada izveštaj za 2003. godinu. Ovaj izveštaj Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu kasni više od pola godine. Plan za 2004. godinu nije usvojen. Plan za 2005. godinu, sa zakašnjenjem. Evo, imamo još nekih 30 dana vremena da se usvoji plan za narednu godinu. Nadamo se da će to biti učinjeno u skladu sa zakonom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mada je tema - Izveštaj o radu Komisije za hartije od vrednosti, godišnji račun za 2004. godinu i izveštaj ovlašćenog revizora, ne bih da ponavljam konstatacije mojih prethodnika iz SRS, već bih mogao stvarno da pohvalim Komisiju, dosledno je sledila put zvanične politike koja je zacrtana u Republici Srbiji. Smeškajte se, ali moram da vas pohvalim, jer ste stvarno dosledno sledili taj put. Kamo vodi taj put? O tome će birači da razmišljaju. Ovaj izveštaj koji treba da nam prikaže samo formalnu samostalnost Komisije, a suštinsku zavisnost da, na neki način, prikrije, jeste profesionalno urađen, zadovoljava te formalne kriterijume. Naravno, bilo je nekih afera, javnost je upoznata, one nisu razrešene, kao što nije razrešeno začepljenje krvnih sudova u nogama. Verovatno bi ovaj vaš izveštaj pre mogao da ide u arhive UBPOK-a. (Milko Štimac, sa mesta: Već je otišao.) Već je otišao! Ali, sada je važno koja ekipa tamo radi. Ima tu dosta materijala gde može da se utvrdi, ukoliko postoji dobra volja. Vratimo se na suštinu. Komisija za hartije od vrednosti jeste važan organ, čiju važnost delim na nekoliko aspekata – prvi je da, na neki način, kreira novac, pomaže u kreiranju novca. Druga, njegova značajnija uloga u ovom tranzicionom periodu, kako to volite da kažete, sagledava se u jednom postupku preuzimanja akcija i sticanja vlasničkog paketa nad pojedinim subjektima, tako da tu može da se konstatuje da ste ispunili zadatak. Od 2001. godine naovamo prisutna je jedna tendencija, kada se pređe preko onih kriznih štabova, da sve što se uspešno privatizuje, pare idu u budžet, naravno. To je uspešno. Sve što ne može da se privatizuje, ili se rasparčava, ili se prodaje budzašto, ili se jednostavno zatvara, čeka neki stečaj, onda je to krivica od Josipa Broza pa naovamo svih koji su bili na neki način na vlasti. S obzirom da Komisiju za hartije od vrednosti ne možemo da sagledavamo pojedinačno, a da ne gledamo u kontekstu postojećih razgovora ovih službenika iz MMF-a, jer i Komisija mora, na neki način, da sledi ono što Koštunica, Labus, Dinkić, Jelašić obećaju ovoj ekspertskoj grupi, te se u tom kontekstu vaša Komisija za hartije od vrednosti javlja kao svojevrsna kolateralna šteta politike MMF-a. Zamolio bih vas da obratite pažnju na nešto što je već istorija, na neki način, savladala. Kada nešto istorija savlada, nema više spora oko nekih činjenica. Postoji mogućnost da se to drugačije gleda, u zavisnosti od ugla posmatranja. Ali, MMF je odavno prisutan na teritoriji i bivše SFRJ, i SRJ i danas Srbije i Crne Gore. Podsetiću vas da je posle Titove smrti Jugoslavija ušla u ekonomsku krizu. Rešenje za izlazak iz krize je bilo zaduženje kod MMF-a. MMF je svoje kredite, kada kažem svoje kredite, mislim uopšte na kreditne aranžmane u kojima je, na neki način, učestvovao MMF, uvek uslovljavao strogim pravilima; ta pravila su bila takva, u tom periodu od 1980. do 1990. godine, da je praktično država uvek morala da se zadužuje. Uvek! Uvek su bili gori uslovi. U jednom periodu, preko tog zaduživanja je išao proces decentralizacije, a već u sledećoj etapi razgovora išlo se ka centralizaciji, u onoj bivšoj SFRJ. Znači, tu je bila kombinacija svih mogućih mera koje su imale zadatak da jačaju poziciju MMF-a i njihov uticaj na ekonomsko stanje u bivšoj SFRJ. Te, zbog te politike, pojedine republike su se smatrale ugroženim u bivšoj SFRJ. Istovremeno, ona vlada, Savezno izvršno veće, nastupala je kao neki garant prema MMF-u, te MMF od Saveznog izvršnog veća traži jedno, a u unutrašnjosti se dešavaju potpuno suprotni procesi, maltene Hrvatska i Slovenija su blokirale saveznu vladu u razgovorima sa MMF-om. Rešenje za to je bila šok terapija. Puno ih ima u današnjoj vladi koji su poprilično naučili o toj šok terapiji. Ona se ovde odražavala kroz devalvaciju dinara, zamrzavanje plata, a kada su u pitanju cene proizvoda, bilo je mešano, te zamrzavanje, pa liberalizacija. Naravno, država je morala da nađe neki odgovor na nedostajuća sredstva za budžetsku potrošnju, pa je došlo do promene stopa poreske politike, što je takođe provociralo neke republike i činilo njihove zahteve za nezavisnošću opravdanim, a namerno kažem činilo. Ti ekonomski mađioničari iz MMF-a su nam instalirali i G17 plus, Jelašića, Dinkića, Labusa i nagovorili Koštunicu, pa donekle i kreirali ovu komisiju za hartije od vrednosti, u kojoj bivših predstavnika nekih stranaka ima, pa čas se svađaju, pa se mire, čas podnose ostavke, pa opet lepo funkcionišu. Naravno to ne zavisi od stanja krvnih sudova u nogama. Ali, na pragu su, na tom putu, da završe onaj posao koji je započet. Da vidite kako taj put izgleda. Mi smo već prošli tu deonicu. I sada imamo novu deonicu, novu tranšu rastakanja države. Jači smo za jedno iskustvo kako su nam uništili onu prethodnu državu. Ti mađioničari MMF-a, sa svojim ekspoziturama, preko tih svojih šok terapija, kako se ta njihova politika odrazila na politiku u bivšoj SFRJ: odnos dinara i dolara 1985. godine bio je 270 dinara za jedan dolar, 1986. godine 379 dinara, 1987. godine 737 dinara, a 1988. godine 2.522 dinara, da bismo završili 1989. godinu sa 5.557 dinara. Naravno, kasnije je sledila devalvacija i sve drugo, ali je interesantno da sve države koje su ušle u program MMF-a od 1984. godine do 1990. godine, ako izuzmemo Latinsku Ameriku, koja je odavno u programu MMF-a, videćete da se ovaj period pre svega odnosi na ovo što se zove Istočni blok, ove zemlje koje su se oslobodile stege, zemlje iza gvozdene zavese. Te zemlje su uplatile u kasu zapadnih banaka u tom periodu 178 milijardi dolara. To je izjava direktora Svetske banke. Kaže, još od srednjeg veka, kada su evropski osvajači opljačkali Latinsku Ameriku, svet još nije doživeo takav priliv bogatstva u tom pravcu što ga danas vidimo. MMF i ceo sistem Svetske banke, koji je to oprihodovao po osnovu kamata na kredite koji su dati zemljama iza gvozdene zavese u ovom periodu, ostvario je tolike prihode. Neću da vam čitam o kamatnim politikama i kakva su sve uslovljavanja bila, ali evo nekih statističkih podataka, biće vrlo interesantni za publiku. Kod nas je situacija sa stranim dugom bila sledeća - 1970. godine država je dugovala dve milijarde dolara, mislim na SFRJ; 1975. godine to je došlo negde na 6 milijardi dolara, a do 1980. godine dug je narastao 20 milijardi dolara, ne samo zbog onog pozajmljivanja 1979. godine, koje je problematično. Smeškate se jer znate da je problematično, jer se ne zna koja republika je odnela te pare, jer je to još iz vremena Bakarića i onih drugih, ali je karakteristično to nenormalno zaduživanje, naravno uz aplauz Svetske banke i MMF-a. Otplata tih dugova početkom 1981. i 1982. godine prevazilazila je 20% od onoga što bi ova zemlja računala kao neki pozitivni rezultat života i poslovanja i privrednih aktivnosti kod nas. Šta je tada MMF pričao? Treba što više da se izvozi i stalno nas je uslovljavao izvozom. Naravno, izvozili smo sirovine, a istovremeno smo uvozili robu većeg stepena obrade ili neke nove tehnologije, pa smo po tom osnovu mnogo više davali, a mnogo manje uzimali. Da se vratimo na 2004. godinu, to je godina koja dohvata ovaj period rada Komisije, koju hvalim jer je bila u skladu sa zahtevima Vlade i politikom MMF-a. Vidite, 2004. godine su sve države koje su dužne bile obavezivane da jedan posto duga vraćaju godišnje. Podsećam vas da je 1981. godine zahtev MMF-a prema državama dužnicima bio da svake godine vraćaju oko 19%, što je naravno uvek uzrokovalo mnogo veće zaduživanje, realno neotplaćivanje. Znači, bez robova nema ni gospodara. I ova komisija sledi tu komisiju - bez nas robova nema na Zapadu gospodara, uklapamo se. Naravno, uklapate se vi u strategiju MMF-a i kada je u pitanju elektronski novac, jer je papir postao bezvredan, pa je lakše imati elektronski novac, kreditne kartice, kompjuterske transakcije, koje niko ne može kontrolisati osim onoga ko ima centralni kompjuter, a pare se naravno štampaju po želji. Hvalim vas jer vi podržavate politiku MMF-a. Ne komentarišem tekuće događaje. O tekućim događajima će verovatno za koji dan da se ispriča, a ovako detaljnije i statistički preciznije verovatno za nekoliko godina, ali na vreme upozoravam šta sledi sa slepom poslušnošću i prihvatanjem politike MMF-a, da svaki činovnik dođe u onu lepu zgradu u ulici kralja Petra i izdeklamuje svoju pričicu, a naše državno rukovodstvo strepi, drhti i danas glavna vest je da oko jednog procenta nisu mogli da se dogovore. Nije u pitanju jedan procenat. U pitanju je jedna strategija koja se godinama razvija. Da vidimo kako je to bilo sa industrijskom proizvodnjom. Od 1979. godine do 1996. godine rast industrijske proizvodnje u proseku je iznosio 7,1% godišnje. Posle prve faze makroekonomske reforme po nalogu MMF-a, to je palo na 2,8, a u periodu od 1980. do 1987. godine to je svedeno na nulu, da bi kasnije bila negativna stopa rasta. Tako nam je MMF doprineo da nam se po njihovom nalogu rasturi država. Stvaranje novih država je bilo forsirano spolja, najviše od Nemačke. Radi vašeg saznanja, onaj ustaški ustav u Hrvatskoj je donet u Bonu, tamo je napisan od stručnjaka za ljudska prava. To je istorija već potvrdila i nema potrebe da se sekirate, nema potrebe da ne verujete u ovo, jer možda vam se ne sviđa, ali budite uvereni da je to tačno, jer su svi to potvrdili. Onda je krenulo zamrzavanje svih plata. Kriza budžeta je nastupila 1991. godine i to stravičnih razmera itd, da ne čitam ovu analizu kako je MMF delovao preko svojih ekspozitura nekada, ali ekspozitura po sistemu pritiska koje je stvarao, a danas preko dobrovoljaca, znači nema više pritiska jer su sada na delu dobrovoljci koji izvršavaju politiku MMF-a. U tom kontekstu, hteo bih da skrenem vašu pažnju da obratite dužnu pažnju i našoj Komisiji za hartije od vrednosti, koja je dala doprinos da pregovori pet puta prođu dobro, valjda je sad šesta tranša. Nisam vam čitao o Pariskom i Londonskom klubu, koji su takođe u periodu posle 1980. do 1991. godine značajno uticali svojim uslovljavanjima na rasturanje bivše SFRJ, tako da je, verujte, krv dobila oblik novca kod nas. Mi nemamo potrebe da se svađamo oko toga, to je potpuno jasno. Mi smo prilikom donošenja Zakona o hartijama od vrednosti istakli ovde veliki broj primedbi povodom pravnog položaja Komisije za hartije od vrednosti. Vi se sećate. To je jedan potpuno drugačiji koncept koji je danas prisutan u zakonu. Vidite, sve ovo što se dešavalo kod nas na tržištu hartija od vrednosti pokazuje da smo bili u pravu. Bili smo u pravu da ne može Komisija formalno-pravno da izgleda kao samostalan i stručan organ. Kada se kaže za neki organ da je državni, pa još stručan, onda je to verovatno to neki zavod, neka direkcija. Komisija koja donosi neka rešenja, vodi upravni postupak, nije stručni organ. To je državni organ koji primenjuje zakon. Stručni organi mnogo više primenjuju struku, ali izvor struke nije u zakonu nego u dostignućima tehnologije, nauke, profesije itd. Znači, ovde se radi o jednom upravnom organu koji donosi rešenje čim njegovo rešenje ide na ocenu zakonitosti preko upravnog spora kod Vrhovnog suda. Šta naša Komisija za hartije od vrednosti danas može da uradi? Ne može ništa da uradi, samostalno ništa. Šta kažu Labus i Dinkić, šta kaže MMF, šta kaže guverner NBS u kom pravcu treba da ide preuzimanje akcija, u tom pravcu će Komisija da odbori. Ukoliko ide emitovanje novih hartija od vrednosti, naravno, tu će biti jedan selektivni pristup, jer Komisija ipak mora da vodi računa da se putem emisije hartije od vrednosti ne kreira mnogo više novca. Sami znate, u suštini, banke ništa drugo nisu emitovale nego običan papir. Banke su tako i nastale, jer su emitovale neke papire koji predstavljaju neku vrednost, tako da se u prometu nalaze papiri bez nekog realnog pokrića. Taj trag mora da sledi Komisija za hartije od vrednosti. Naravno, mi ovo ne možemo da podržimo. Mi samo upozoravamo da ono što predstavlja politiku MMF prihvatite samo u onom delu gde neposredno odgovara interesima građana Republike Srbije. Tamo gde ne odgovara, suprotstavite se i imaćete našu podršku. Namerno nisam hteo da pominjem konkretne slučajeve vezane za "Knjaz Miloš", banke itd. u onom delu koliko one imaju dodirnih tačaka sa Komisijom. Naravno, ima tu delova koji su aferom zahvaćeni, a ne tiču se direktno Komisije za hartije od vrednosti, ali jednim delom se tiču. Namerno nisam hteo taj deo da potenciram, da podsećam građane, jer je bilo toliko pisanja, tačnih i netačnih, tendencioznih, pa neka procenjuju. Iz ovog izveštaja može da se vidi da je nama potreban drugačiji pravni poredak Komisije za hartije od vrednosti. Vidim da ste i vi došli do tog zaključka. Ako ste došli do tog zaključka, ne bi bilo loše da neki put razmislite o našim predlozima, pa ukoliko smo na istim talasnim dužinama, ne bi bilo loše da predložite promenu postojećih propisa koji se tiču Komisije za hartije od vrednosti, jer ste ovako formalno-pravno samostalni, suštinski ste zavisni. Zavisni ste i od Vlade i od Narodne banke, a posredno i od MMF. Gde su tu interesi građana? Gde je tu jednakost, gde je tu ravnopravnost, isti uslovi za sve? Nema ih nigde. Pređite sa stručnog na državni organ koji će da vodi računa. Naravno, vi dobijate na početku godine, ako mogu tako da kažem, finansijski plan države za sledeću godinu i dobijate svoje koordinate u kojima možete da se krećete, u smislu nove emisije hartija od vrednosti, pa da li se ona tiče dokapitalizacije ili drugih oblika, nije bitno, u krajnjem slučaju. Dalje, vi ste dobili neko ovlašćenje kada je u pitanju finansijsko tržište, u smislu neke kontrole. Nisam baš siguran da imate tu neku značajniju ulogu. Nemate je. Mnogo veću ulogu ima tu NBS, koja se, poput našeg Ministarstva finansija, raširila, tako da su sve oblasti obuhvaćene. Šta nije dohvatilo Ministarstvo finansija, sigurno je uhvatila NBS. Dobro je da postoji kontrola, nije dobro kad je ona selektivna i tendenciozna. Nije dobro kada se rešenja ili presude sudova ne izvršavaju, bez obzira da li se nekom sviđa ili se ne sviđa, ali sama činjenica da se 11 puta poništava neko rešenje i da organ koji je doneo to rešenje, koje je naknadno poništeno, ne menja svoje rešenje, verujte, nije u skladu sa zakonom, kao što se čudim zašto i sud to ne reši u meritumu ako je 11 puta došao do zaključka da NBS ne želi da izvrši to rešenje. Kao što vidite, malo se u tim aktivnostima krećemo u granicama zakona, mnogo više u sagledavanju problema i deobi sudbine, ukoliko se zakrče krvni sudovi u nogama.
Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu odluke o potvrđivanju izveštaja o radu Komisije za hartije od vrednosti, sa godišnjim računom za 2004. godinu i izveštajem ovlašćenog revizora. Gospodine Štimac, vi ste želeli nešto da kažete? Nije problem, izvolite, saslušaćemo vas.
Ne bih hteo da zadržavam rad ovog visokog doma, ali rečeno je nekoliko stvari vezano i za ovaj izveštaj o radu i za položaj Komisije generalno. Mislim da bi valjalo reći par rečenica o radu same Komisije za hartije od vrednosti. Slažem se, jeste čudno da se raspravlja o izveštajima o radu za 2004. godinu. Evo, danas je 1. novembar 2005. godine. Činjenica je da smo mi zemlja u tranziciji, da smo opterećeni gomilom problema na koje, hteli ne hteli, moramo da odgovorimo, koji su preči ili mogu da izgledaju preči od razvoja tržišta kapitala. Lično teško mogu to da prihvatim. Mislim da je razvoj tržišta kapitala u ovom trenutku ključan, krucijalan za Srbiju. Njegova reforma, ako do nje dođe, praktično, umnogome će odrediti kako će Srbija u celini da izgleda, hoće li biti bogatija, zdravija, srećnija. Ovo nisu parole, to je zaista tako. Tržište kapitala je došlo u svom razvoju dotle da mora da bude dodatno regulisano, mora da mu se obrati nužna pažnja, kako je neko od uvaženih kolega već rekao, kako bismo kanalisali u institucionalne tokove sve ono što se dešava. Dakle, sve one zemlje u tranziciji koje su uspele da tokove tržišta kapitala uvedu u institucije imale su uspešnu tranziciju i završile su kao bogate zemlje. Kao uspešna i bogata zemlja, dakle, ako to uradimo, moći ćemo da se obratimo svim drugim problemima na bolji način, moći ćemo da rešimo sve druge probleme jednostavnije i lakše. Ovde je par puta pomenut položaj, i formalno-pravni i inače, Komisije za hartije od vrednosti u sistemu, a o tome ovaj saziv komisije je već pričao godinu dana, jer potrebni su nam novi zakoni. Pričali smo i pre toga, jer pre svega matični zakon mora da se izmeni amandmanima, a to je Zakon o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenta. Neophodan nam je zakon poseban zakon o preuzimanju koji će tu da uvede red. Uvaženi kolega Koprivica je pomenuo pad prometa 2004. godine i odnos događanja na berzi u odnosu na događanja na tržištu kapitala. Tačno je, 2004. godina je zabeležila pad prometa, ali naše tržište tu nije izuzetak. Ceo region je beležio, s kraja 2004. godine do marta 2005. godine, recesiju, silaznu korekciju. Dodatno kod nas, ono što je otežavalo čitavu tu priču, jeste što se i dalje borimo sa zakonima koji nam ne daju dovoljno jake i jasne instrumente da utičemo na zbivanja na tržištu kapitala. Drugim rečima, upravo ono što je gospodin Koprivica rekao da nateramo preduzeća koja su otvorena, javna akcionarska društva, da se listiraju na berzi, jer bez toga nema ni rasta investicija. Jednostavno, sve je manje onoga u šta može da se ulaže, zato što sa druge strane imamo preuzimanja koja opet ne možemo da kontrolišemo, jer nemamo dovoljno jake instrumente. Ono što se sada dešava na tržištu kapitala to je jedna borba između Beogradske berze i procesa koncentracije kapitala koji se odigrava kroz ovakvo preuzimanje. Tu treba da pomognemo berzi, treba što više naših dobrih preduzeća da bude listirano, uključujući i javna preduzeća o čijoj se privatizaciji sada govori, i još jednom da izmenimo Zakon o tržištu kapitala. Takođe, pomenut je stav komisije da bi ona trebalo da postane ustavna kategorija da bi se pojačala njena nezavisnost. Ona mora da ostvari tri nezavisnosti: ličnu odnosno personalnu nezavisnost komesara, finansijsku nezavisnost i institucionalnu nezavisnost. Ova treća bi došla praktično pominjanjem u Ustavu, bila bi na nivou NBS, mora da bude na tom nivou i to je naša međunarodna obaveza. Nadamo se da ćemo uskoro videti i novi ustav i onda novi položaj Komisije za hartije od vrednosti. Kada se radi o finansijskoj nezavisnosti, vidite, o tome se takođe pričalo, nažalost, komisija je osmi kvartal na privremenom finansiranju i to nije stvar izbora komisije, to je rezultat onoga čime sam i počeo obraćanje Skupštini; nije došla na red, nisu usvojeni godišnji izveštaji i planovi, finansijski planovi, ni za prethodne godine, ni za ovu godinu, pa tako nemamo drugog izbora, nego da osmi kvartal bude na privremenom finansiranju. Zbog toga, čisto istine radi, valja napomenuti da nije uopšte ostvaren onaj plan za 2005. godinu koji govori o zapošljavanju. Zaposlena su tri nova čoveka, a istovremeno za druga dva službenika komisije našli smo zaposlenje na drugom mestu. Dakle, kada povučete crtu, komisija je zaposlila jednog novog čoveka, jer jednostavno, dok nam se ne usvoji finansijski plan, nemamo prostora da zapošljavamo druge. Komisija nije na teretu građana, tako da zapošljavanje ljudi u komisiji ne predstavlja zavlačenje ruke u džep poreskim obveznicima, zato što je komisija samofinansirajuća institucija i izdržava se od taksi koje naplaćuje učesnicima na tržištu kapitala. Dakle, to su takse koje se naplaćuju za sve one procesne radnje koje mora da odobri. Pošto je ostvarila, a to ste videli iz izveštaja, višak prihoda nad rashodima, to je uplaćeno u budžet. Komisija postoji 15 godina i za svih ovih 15 godina, a inače ovo je sedmi saziv, u svih sedam saziva se nije desilo da je komisija bila na teretu budžeta, dakle, svih 15 godina komisija je bila samofinansirajuća institucija i uvek je na kraju svake fiskalne godine, kada se završi godišnji obračun, uplaćivala višak sredstava u budžet, i tako posmatrano formalno-pravno, a to je takođe rečeno, dakle, komisija je finansijski nezavisna. Međutim, opet i sama činjenica da Skupština ne stiže, dakle, u tehničkom smislu, da odobri finansijski plan komisije, govori da nešto sa tim, odnosno sa tom finansijskom samostalnošćunije baš kako treba i zato smo mi u amandmanima na Zakon o tržištu hartija od vrednosti predvideli da komisija donosi svoj finansijski plan isto kao Narodna banka, a da Skupština reaguje ako se sa tim planom ne slaže ili ukoliko nađe da nešto nije sa njim u redu. Obaveze Komisije zahartije od vrednosti su međunarodne, ne samo prema Skupštini. Dakle, ovaj saziv komisije inače je izmenio donekle odnos snaga, tako što je počeo izveštaje da podnosi i Skupštini. Prethodni sazivi su izveštaj podnosili Vladi, a ovaj saziv podnosi i Vladi i Skupštini. I ovo je prvi saziv koji je Skupština izabrala, i do sada su podneta tri takva izveštaja. Znači, tromesečno se podnese, i svaki je obimniji od prethodnog, zato što smo zahvaljujući ovim ljudima koje smo primili uspeli da pratimo tržište kapitala u celini, tako da se uz izveštaj koji se dostavlja finansijskom odboru u Skupštini, pa tek onda Skupština raspoređuje nadležnim odborima, dali smo i analitički prikaz šta se ukupno dešava na tržištu kapitala, a nismo samo naveli šta radi komisija kao državni organ, odnosno kao deo sistema uprave. Osim toga, komisija ima i svoje međunarodne obaveze, hteli mi to ili ne, mi predstavljamo deo međunarodnog globalnog tržišta. U tom smislu ne podržavamo mi MMF, MMF i Svetska banka podržavaju aktivnosti komisije, i tokom ovog leta i jeseni ono što radimo je ocenjeno pozitivnom ocenom. To može da nam se sviđa ili da nam se ne sviđa, ali je takva realnost. Ne možemo biti autistični. Konačno, probali smo da živimo i u drugačijem sistemu koji ne zavisi od međunarodnog okruženja i nije ispalo kako treba, da se ne lažemo. Dakle, moramo biti svesni toga da smo deo međunarodne zajednice, jedne celine, jednog globalnog tržišta, gde važe pravila koja idu u prilog i nezavisnosti institucija, dakle, ono što međunarodne finansijske institucije traže od nas, bilo da je to MMF ili Svetska banka, bilo da je IOSCO, koji je zadužen za dve komisije za hartije od vrednosti, gde smo punopravni član, i ne diktiraju nam oni na dnevno-operativnom nivou odluke, stavove itd. Oni podržavaju nezavisnost naših institucija, kako bismo mogli dazaštitimo investitore, akcionare, učesnike na tržištu. U ovom trenutku, dok se novi zakoni, a to je zakon o investicionim fondovima, zakon o preuzimanju i amandmani na zakono tržištu hartija od vrednosti, ne nađu na dnevnom redu, a nadam se da će to biti uskoro, pošto su pripreme već odavno završene i sada se rade nove redakcije, a ovo je treća redakcija po redu. Mislim da ne bi trebalo trošiti previše reči na sistemski položaj komisije i na to šta radi ili šta ne radi. Dakle, kako izgleda naše tržište kapitala, zašto ga treba unaprediti, zašto smo dozvolili da nam berza u Novom Sadu još uvek nije registrovana kao berza, nego je i dalje 100% u vlasništvu države, a poljoprivredna smo zemlja, sviđalo se to opet nama ili ne. Zašto nemamo listirane kompanije na Beogradskoj berzi? I pored toga, kako je Beogradska berza uspela da podigne u trećem i četvrtom kvartalu i obim i vrednost trgovanja i da proširi broj akcija kojima se trguje na kontinuiranom tržištu. Dakle, sve se to već nalazi u šestomesečnom i u devetomesečnom izveštaju koji je dostavljen Skupštini. Može se dobiti i u nadležnim odborima i u Službi, u sekretarijatu Skupštine, a Komisija će biti više nego srećna da odgovori na svako dodatno postavljeno pitanje. Toliko, hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Milku Štimcu na iscrpnim informacijama i što je bio danas sa nama ovde da pomogne da ovu temu razradimo. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: – STATUT REPUBLIČKE RADIODIFUZNE AGENCIJE I FINANSIJSKI PLAN ZA 2005. GODINU (zajednički jedinstveni pretres 14. i 15. tačke) Podsećam vas da ste za ove tačke dnevnog reda primili Statut Republičke radiodifuzne agencije, koji je doneto Savet Republičke radiodifuzne agencije 25. juna 2005. godine, Odluku o izmeni Statuta, koju je doneo Savet 16. septembra 2005. godine i Finansijski plan Republičke radiodifuzne agencije za 2005. godinu, koji je doneo Savet Republičke radiodifuzne agencije 5. avgusta 2005. godine. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i izveštaj Odbora za kulturu i informisanje, sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Statut Republičke radiodifuzne agencije. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički pretres o predlozima akata iz dnevnog reda pod tačkama 15. i 16, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova, podsećam vas da je predviđeno za poslaničku grupu SRS jedan sat, 36 minuta; DSS jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; DS 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus 37 minuta, 12 sekundi; SPS 26 minuta, 24 sekunde; Novu Srbiju i samostalne poslanike 9+9 21 minut, 36 sekundi; poslanike koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO, dva poslanika SDP i četiri nezavisna poslanika, po pet minuta na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički jedinstveni pretres o Statutu Republičke radiodifuzne agencije i Finansijskom planu Republičke radiodifuzne agencije za 2005. godinu Pozdravljam i gospodina Vasića, zamenika predsednika Radiodifuzne agencije, koji je sa nama. Da li predstavnik predlagačaželi reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predstavnici odnosno predsednici poslaničkih grupa? (Ne.) Da li predstavnik Vlade želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da je, po članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijavu za reč podnela poslanička grupa SRS. Da li još neka poslanička grupa želi da se prijavi za diskusiju? (Ne.) Samo SRS. Prvi želi reč Branislav Rankić, a potom gospodin Dragoljub Stamenković. Izvolite, gospodine Rankiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog statuta Radiodifuzne agencije i Skupština bi trebala da se izjasni o tome da prihvati ovakav statut. Do sada sam imao priliku da pročitam na stotine statuta, javnih ustanova, raznih javnih preduzeća, nekih drugih statuta osnovnih i srednjih škola, ali verujte da ovako nešto do sada nisam imao prilike da pročitam. Em što uopšteno statut ima veliki broj grešaka, ako hoćete, i logičkih i smisaonih, em što je neuobičajen i redosled i način kako se uređuje rad Radiodifuzne agencije, odnosno Saveta kao izvršnog organa Radiodifuzne agencije. Recimo, navikli smo i ranije da se kroz zakone, a evo sada i u Statutu javlja nešto što može i ne mora, pa u članu 4. kaže se da agencija može imati pečat i na engleskom jeziku. Da li to znači da će imati ili znači da neće imati, to niko ne zna, ne znaju ni oni koji su pisali statut i to će biti prepušteno volji pojedinaca. Neko će želeti za svog mandata, dok je član agencije, dok je član Saveta ili predsednik Saveta, da ima pečat na engleskom, a onda će neko doći ko će reći - nama ovaj pečat nije potreban, neću da ga imam. Mnogo bi bolje bilo da ovde stoji "agencija ima i pečat na engleskom jeziku" ili da ovo uopšte ne stoji. Dovoljno je da agencija ima pečat, kako je već objašnjeno ovde, okruglog oblika itd. Kada su u pitanju nadležnosti agencije, već postaje patetika ono što se provlači kroz zakone, a evo i kroz statut. Statut je trebalo, pre svega, da ima obavezu da uredi funkcionisanje agencije, odnosno Saveta agencije i nigde ne bi trebalo da stoji, kao što stoji ovde, sa dosta patetike, pod tačkom 5) - primena međunarodno priznatih normi i principa koji se odnose na oblast radio-difuzije, a naročito na poštovanje ljudskih prava u ovoj oblasti, pa tu ima i zabrana diskriminacije, pa neka opšta načela koja u stvari nisu u nadležnosti. Da ste naveli šta su načela u radu agencije, moglo bi da se prihvati, ali da agencija ima nadležnost da zabrani diskriminaciju, to se zabranjuje nekim drugim zakonima i zaista ne može u statutu agencije ovakve stvari da stoje. Imate ovde u članu 8. da se član agencije bira na period od šest godina. Poslednjim izmenama Zakona o radio-difuziji je predviđeno da se tri člana biraju na šest godina, tri na pet godina i tri na četiri godine. Pretpostavljam da bi ovaj statut trebalo da se odnosi na rad agencije posle tog prvog izabranog saveta i tu bi ovo moglo da stoji. Kasnije ću vam pokazati da imate dva istovetna stava u dva različita člana, pa bi onda ovde trebalo da stavite "a prvi mandat članovima prvog saveta određen je Zakonom o radio-difuziji", a ne da stoji da se član Saveta bira na period od šest godina, ako znamo da je ovaj prvi sastav izabran drugačije. Predviđeno je da Savetu pomaže Etički komitet, koji broji tri člana. Prvo će Savet izabrati predsednika Etičkog komiteta, a onda će se izabrati još dva člana Etičkog komiteta. Predviđeno je da taj etički komitet čine časni ljudi, koji će se baviti stručnim i poslovima koji se tiču morala, odnosno zastupati moral Saveta ili Radiodifuzne agencije. Ako će se ova tri člana tzv. etičkog komiteta baviti stručnim poslovima, čemu onda postoje stručne institucije u Savetu, odnosno Radiodifuznoj agenciji, a videćete kasnije po budžetu, po sredstvima koja su predviđena za ovu godinu koliko se na njih troši i šta mogu uraditi po pitanju stručnosti ta tri člana. U članu 11. kažete izričito da mandat predsednika Saveta traje do kraja isteka mandata na koje je izabran kao član Saveta. Međutim, članom 37. ste predvideli do kada može da traje mandat. Znači, ne može trajati do kraja isteka mandata, nego mandat predsednika Saveta može trajati do vremena koje propisuje ovaj statut, što znači da on može podneti ostavku, pa neće sačekati kraj mandata od šest godina, što znači da može biti sprečen i, ne daj bože, smrću, pa neće sačekati mandat koji je propisan. Ili može biti sprečen na neki drugi način, mada to ovde ne piše, gubljenjem poslovne sposobnosti, pa takođe ne može obavljati mandat za vreme na koje je izabran, nego može dok mu u skladu sa ovim statutom ne prestane mandat. Vidite, u jednom stavu u članu 14. kažete da predsednik i članovi Etičkog komiteta, vraćam se ponovo na Etički komitet, kao saradnici Agencije imaju pravo na naknadu za svoj rad. Ako su oni saradnici Agencije onda ste morali ovim statutom da nam napišete na koji način sarađuju sa Agencijom. Pošto primaju nadoknadu za svoj rad, da li su obavezni da dolaze na posao u Agenciju, da li su obavezni da Agenciji određene stvari po zahtevu Agencije, odnosno Saveta, dostavljaju, da rade određene poslove koje od njih Agencija traži ili su oni saradnici koji će primati platu, a statutom uopšte nije uređena oblast i način na koji sarađuju sa Savetom. Kada su u pitanju prava i obaveze članova Saveta, to je novo poglavlje od člana 15. pa nadalje. Kaže se u članu 18. da će članovi saveta i zaposleni u Agenciji imati pravo na posedovanje lične identifikacione legitimacije - kartice. Opisuje se šta ta lična identifikaciona legitimacija treba da sadrži, pored imena i prezimena i još nekih ličnih podataka. Pitam se šta je smisao te legitimacije. Da li će svi zaposleni u Radiodifuznoj agenciji, kao i članovi Saveta, imati neke privilegije, pa onda kada se negde pojave i pokažu tu svoju karticu, koja ima i logo, onda će neko reći - vi ste ti i možete ući besplatno na koncert ili možete ostvariti neko drugo pravo, a ako ne postoji ta mogućnost, šta će njima takva vrsta ličnih identifikacionih kartica. Valjda je potpuno jasno Ustavom i zakonima uređeno da se neko identifikuje tako što će određenim organima pokazati dokumenta koja služe za identifikaciju osobe; slično Zakonu o izborima, to može biti lična karta, pasoš, vozačka dozvola, sva ona dokumenta koja imaju matični broj i fotografiju. Šta će im značiti kartica ako neće imati nikakve privilegije, a ako će zaposleni u Republičkoj radiodifuznoj agenciji i članovi saveta imati neke privilegije, onda je trebalo kroz prava i obaveze da nam navedete šta su njihova prava, posebno prava ostalih zaposlenih, što ovde nije navedeno. U načinu rada i odlučivanju Saveta toliko ste iskomplikovali da vam garantujem da svaki mesni odbor SRS i svaki predsednik mesnog odbora SRS, bilo gde u Srbiji, bolje bi napisao ovo kako se odlučuje na sednicama nego što ste vi ovde komplikujući jednu materiju, da praktično ni vama neće biti jasno na koji način će se donositi odluke u savetu. U članu 23. kažete da se glasanje obavlja kada je diskusija o određenoj temi završena i kada predsedavajući formuliše predlog odluke, tako da se može nedvosmisleno glasati za ili ne glasati. Najzanimljivije je što vi ovde niste predvideli da može neko glasati protiv ili da može neko biti uzdržan od članova Saveta, oni mogu da glasaju za ili da ćute, odnosno ako predsednik Saveta formuliše neku odluku oni će klimnuti glavom ili će ćutati, pa će predsednik proceniti da li su oni klimnuli glavom ili nisu. Kažete da se prilikom glasanja ne utvrđuje razlika između glasova protiv i uzdržanih. Čemu onda glasanje? Valjda je suština glasanja da se vidi kakav je čiji stav povodom neke odluke, da se vidi da li je neko saglasan sa tom odlukom, da li je protiv te odluke i da obrazloži razloge zbog čega je protiv te odluke. Vi jednostavno kažete da se neće utvrđivati broj glasova za, odnosno neće se utvrđivati razlika između glasova protiv i uzdržanih, zato što neće moći da glasaju oni koji se ne slažu sa odlukom, tako da biste na ovaj način obezbedili da svaka odluka prođe. Kasnije dodatno komplikujete time što predviđate za određen broj odluka da mora postojati dvotrećinska većina, za određen broj odluka prosta većina i za određen broj odluka natpolovična većina. Kada je u pitanju izbor predsednika i zamenika predsednika Saveta takođe je veoma komplikovana procedura bez ikakve potrebe. Pretpostavljam da vam je uzor bio neki strani statut slične agencije. Kažete u članu 28. stav 3 - prilikom glasanja o izboru predsednika Saveta, stručna služba priprema listiće za glasanje na kojima su azbučnim redom ispisana prezimena i imena kandidata, ispred kojih stoji redni broj. Šta će stajati, prezimena i imena? Kako ćete poređati prezimena i imena po azbučnom redu? Šta ćete ako je neko Veljko Petrović, a neko Petar Veljković i na kojim će oni mestima biti? Ovde je trebalo da stavite redni broj po azbučnom redu prezimena, bez obzira koje je ime kandidata, ili imena, bez obzira koje je prezime kandidata, ali kada stavite da će Komisija utvrditi listu, odnosno glasački listić sa azbučnim redom ispisanih prezimena i imena kandidata, onda se stvarno ne zna ko će na kojem mestu biti, što u krajnjem slučaju i nije važno obzirom da se komplikuje ovaj izbor i da ćete teško izabrati. Kaže se - Savet ponavlja glasanje ukoliko je jedan od dva preostala kandidata dobio pet glasova. Govori se ovde da za predsednika saveta treba da se izjasni dve trećine članova saveta. Ukoliko se predsednik ne izglasa u prvom krugu, u sledećem krugu se glasa za dva kandidata sa najvećim brojem glasova ili više od dva kandidata ukoliko postoji više kandidata sa jednakim brojem glasova. Znači, maksimalno mogu postojati dva kandidata sa najvećim jednakim brojem glasova, odnosno mogu postojati i dva kandidata sa manjim brojem glasova. Ali, recimo, neka se glasa za tri kandidata i kako se to glasanje ponavlja ako je neko od kandidata dobio pet glasova, šta ako je neko dobio četiri. Šta ako je glasanje bilo četiri, dva, dva? Znači, osam članova saveta je bilo, nije bilo svih devet, ne piše gore da mora svih devet da prisustvuje sednici na kojoj se bira predsednik saveta i bilo je recimo četiri, dva, dva. Da li se ide u drugi krug pošto niko nije dobio pet glasova? Ne ide se i mora se u potpunosti ponavljati postupak, a to nije dobro. O tome je trebalo da razmišljate kada ste pisali. Nije to toliko komplikovana matematika da se nije moglo o ovome voditi računa. Kaže se - u slučaju iz prethodnog stava ponovo se glasa samo o kandidatu koji je dobio pet glasova. Ispred se kaže - ukoliko postoji više kandidata sa jednakim brojem glasova, Savet ponavlja glasanje ukoliko je jedan od dva preostala kandidata dobio pet glasova. A iza toga kaže se - u slučaju iz prethodnog stava, a to je ovaj kada je neko dobio pet glasova, ponovo se glasa samo o kandidatu koji je dobio pet glasova. Nisam razumeo, a verujte mi da sam odličan student bio i da sam baš matematiku jedan i dva na fakultetu izuzetno dobro radio, i to znaju moji profesori. Predviđeno je da Agencija može izricati mere određene na osnovu zahteva onih koji podnose zahteve za izricanje mere agenciji. Kod izricanja mera član 39. stav 2. kaže - Agencija može emiteru izreći opomenu i upozorenje, a može mu privremeno ili trajno oduzeti dozvolu za emitovanje programa u skladu sa zakonom. Član 42. stav 1 - Savet može izreći opomenu i upozorenje, a može mu privremeno ili trajno oduzeti dozvolu za emitovanje programa. Potpuno isto. Zašto ste to stavili? Ako Savet donosi odluke i ako je Savet izvršni organ Agencije, čemu ovde u članu 39. da Agencija može emiteru izreći, baš isto i zapeta na istom mestu, potpuno isti tekst, a u članu 42. Savet može izreći istu meru. Vidi se da neko od vas nije čitao ovaj zakon, ili oni koji su ga prepisivali ili na neki drugi način uređivali da nisu to baš najbolje radili. Ako sam mogao za 15 minuta ovakvu nelogičnost da primetim, onda neko ko je ovo mesecima davao pred poslanike, pa povlačio, pa ponovo davao, morao je to mnogo bolje od mene da vidi. Pošto vreme prolazi, diskutovaću malo i o predlogu finansijskog plana, sa obrazloženjem i ekonomskom klasifikacijom. Viditeu predlogu finansijskog plana za januar - decembar pojavljuje se kod budžeta najvećih lokalnih samouprava, pojavljuje se kod agencija, pa pretpostavljam i kod najvećeg broja ustanova, da su enormni troškovi specijalizovane usluge i usluge po ugovoru. Uglavnom, to su usluge po ugovoru. Kakve je to Agencija imala potrebe da 15 miliona i 800 hiljada dinara potroši na usluge po ugovoru? Ko je vršio usluge u tolikom obimu za Agenciju, a za to isto vreme za 2005. godinu planirane plate ili usluge po ugovoru su 22 miliona 980 hiljada. Znači, otprilike, koliko za plate, toliko i za specijalizovane usluge i usluge po ugovoru. Ako već imate zaposlene koji mogu da rade određene poslove i za to dobijaju platu, zašto oni ne rade najveći broj tih usluga koje vi naknadno, pored toga, naručujete. Naravno, to je zato što gledate da zaposlite svoje stranačke kolege, mislim na stručne službe, ne mislim na savet. Dakle, u tim službama koji primaju platu, i onda pošto oni ne znaju to da rade, morate da naručujete usluge nekih drugih koji to znaju da rade. Ono što je zanimljivo kod ovoga, to je da je Predlogom budžeta za ovu godinu za rad Republičke radiodifuzne agencije predviđeno 35 miliona dinara. Vi još niste počeli ostvarivati prihode na ime onoga što biste mogli kada normalno počnete da funkcionišete, a već je rashod za ovu godinu predviđen od 81 milion 198 hiljada i 400 dinara - dva i po puta više. Pitam vas kako mislite od ovih 35 miliona da napravite ovoliko? Šta će biti sa Agencijom? Hoćemo li ostati bez nje? Hoćete li startovati odmah sa velikim minusom, sa time da ćete već sledeće godine prikazati manjak? Zaista, ne znam. Trebalo je ove usluge po ugovoru da smanjite, pa je trebalo da smanjite nagrade, bonuse i ostale rashode. Nagrade i bonusi su 15 miliona,22 miliona plate; 15 miliona je ovo; uštedeli biste 30. Mogli ste da svedete rad Agencije na, recimo, 40, pa bi se odnekle pet miliona našlo da opstanete, ali ovako teško. Hvala.
Hvala vama, gospodine Rankiću. Reč će imati narodni poslanik Dragoljub Stamenković, posle dva obaveštenja, pa narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Veroljub Arsić. Obaveštenja su sledeća: 45. sednica Odbora za pravosuđe i upravu odlaže se za 2. novembar, dakle sutra, 2005. godine, u 9,30 časova; sednica će se održati u sali na trećem spratu. Drugo obaveštenje, zbog rasporeda vaših poslova: danas, kao što smo se juče dogovorili, radićemo samo do završetka jedinstvenog pretresa koji je sada u toku; potom će, svejedno kada se završi, nastavak biti sutra u 10,00, za 17. tačku dnevnog reda. Imamo prijavljenih 10 govornika iz poslaničkog kluba SRS, koji imaju na raspolaganju još 80 minuta, da biste mogli da kalkulišete vaše vreme. Izvolite, gospodine Stamenkoviću, hvala vam što ste sačekali.
Naravno da sam bio tolerantan, jer je to odlika i srpskih radikala, pre svega tolerancija i lepo vaspitanje. Dame i gospodo, ovaj saziv parlamenta i predsednik Narodne skupštine – koji kao prvi među jednakima, u ime Narodne skupštine, često daje saopštenja novinarima – hvale se kako smo doneli ogroman broj zakona, kako radimo veoma efikasno i kako ni jedan prethodni saziv Skupštine nije radio ovim tempom i doneo ovoliko zakona. Voleo bih da se hvalimo da smo doneli određeni broj zakona koji se efikasno primenjuju i koji su Srbiju učinili efikasnijom državom, u kojoj vladaju pravo, sigurnost i u kojoj veći deo stanovnika živi zadovoljno, srećno i može da podmiruje sve svoje potrebe i troškove, a da ne živi na ivici gladi i da bude potpuno gladan. Još kod donošenja Zakona o radio-difuziji imali smo određenih primedbi, rekli smo da će to biti sporo, neefikasno i da sumnjamo da će se zakon primenjivati onako kako je u tekstu napisano. Sada, kada na sugestiju Ministarstva za kulturu Vlade Republike Srbije donosimo i usvajamo statut Republičke radiodifuzne agencije, postavljam jedno pitanje: koliko televizija u Srbiji ima dozvolu za emitovanje programa? Imamo milion televizija, nijedna nema dozvolu. Koliko je vremena prošlo otkako smo počeli da radimo taj posao i da uređujemo? Bojim se da će tako biti i sada. Pogledajte na kakvom se prostoru njihov signal prostire, počele su kao lokalne stanice, koje su emitovale program na teritoriji jedne opštine ili čak jedne mesne kancelarije, jedne mesne zajednice, a danas u Beogradu, uključite vaš TV prijemnik i videćete signale Televizije iz Niša, Jagodine, Kruševca, ne znam sve odakle. Dakle, to će biti jedan veoma važan posao koji treba urediti i koji traži nepristrasnost pre svega. Ali, dame i gospodo, članove Saveta bira Narodna skupština, ima ih devet, osam bira Narodna skupština, a jedan biraju članovi Saveta iz redova pripadnika naroda, odnosno osobu koja živi i radi na Kosovu i Metohiji. Naravno, kada bira većina, ona odlučuje prema svom nahođenju. Dakle, iz iskustva koje nam je do sada poznato u toku ovog mandata, većina uvek bira svoje. Opozicija će se suprotstaviti, predlagati ili davati zamerke, odnosno određene primedbe iznositi na račun nekih ličnosti koje su predložene i to neće biti usvojeno. Većina će usvojiti ono što želi, a onda ta ista većina bira članove saveta, odnosno taj savet na koje je većina prenela svoja ovlašćenja baviće se izdavanjem dozvole za emitovanje programa i propisivanje obrazaca. Šta to znači? Dalje, taj savet, odnosno Agencija vrši nadzor nad radom emitera u Republici Srbiji. Hoće li tako izabrana agencija, odnosno savet sprečiti propagandni rad, recimo, TV BK, koja se uglavnom bavi promocijom rada svog stranačkog lidera, jer u međuvremenu ta TV je postala politički organ, odnosno propagandni organ jedne političke stranke. Hoće li sprečiti pogubno delovanje TV Studija B, B-92 ili Televiziju koja je sve više televizija jedne političke stranke u Nišu. Ako se na ovakav način bira, onda to nije nezavisan način, onda to nije ni dobar način, jer je većina uvek većina. I do sada smo imali neke primere, opravdano kritikujemo neke predloge, većina ih usvoji, posle nekoliko meseci izbije istina na videlo, pa se onda za one ljude, za koje smo tada govorili da nisu bili ti koji mogu biti preporučeni i kvalifikovani da obavljaju te poslove, dokaže to kroz njihovo delovanje, ili kada neki papiri isplivaju na videlo. To je sve, uz ono što je kolega Rankić izneo, nešto što preporučuje da poslanička grupa SRS neće glasati za ovo.
Hvala, gospodine Stamenkoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, potom narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Krasiću.
U toku je objedinjena rasprava povodom 15. i 16. tačke - Statut Radiodifuzne agencije. Danas treba da odlučimo da li dajemo saglasnost na ovakav statut. U tom smislu trebalo je neko da nam predloži odluku, znači tekst predloga odluke o davanju saglasnosti na statut Radiodifuzne agencije. Neka to bude odluka: daje se saglasnost, ova odluka stupa na snagu itd, pa ide obrazloženje, razlozi itd. Verovatno slična procedura bi morala da bude i za predlog finansijskog plana. Znači, daje se saglasnost na finansijski plan i moramo da imamo neki predlog odluke. Ovako suvoparno, statut i predlog finansijskog plana, a da mi ne znamo šta je to što se predlaže u smislu usvajanja, neusvajanja, davanja saglasnosti, odbijanja davanja saglasnosti, ovu raspravu čini stvarno bespredmetnom. Ali dobro, to je zadatak predsedniku Narodne skupštine da sredi sa službama oko ovih formalnih stvari. Formalno-pravno, na ovaj statut Republička radiodifuzne agencije Narodna skupština odlučuje u smislu davanja saglasnosti ili odbija jedno takvo davanje. SRS neće glasati za davanje saglasnosti iz više razloga. Prvi razlog je što se u odredbama ovog teksta statuta, jer ovo čak nije ni predlog, ovo je doneti statut, nalaze odredbe kojima nije mesto u statutu. Jednostavno ste zagrabili neke oblasti koje nisu predviđene Zakonom o radio-difuziji, da se mogu na drugačiji način urediti statutom Radiodifuzne agencije. Evo jednog primera za to. Ovo sve pričam zbog toga što smatram da ovo treba da povučete sa dnevnog reda, preuredite, usaglasite sa zakonom i Poslovnikom i da vratite ponovo u proceduru. Imate odredbu o prestanku mandata člana Saveta. Zašto ste to regulisali Statutom kad je to sve regulisano zakonom? Na osnovu čega ste došli do tog ovlašćenja da to uradite Statutom, kada je vama pravni osnov za Statut član 33. stav 1. Zakona o radio-difuziji. Vi ste neovlašćeno ušli u jednu materiju koja je uređena zakonom. To je jedan primer. Drugi primer, a imate ih u svakom članu, imate 59 odredaba, pogledajte šta ste napisali u članu 5 - "Agencija je nadležna za", pa se u tački 2) kaže "nadzor nad primenom odredaba ovog zakona". Kog zakona? Ovo je statut, nije zakon. Zato je potrebno, ono što mi stalno potenciramo sa ove govornice, kada idete sa nekim aktom, bez obzira da li je predlagač Vlada ili neko drugi, dajte taj tekst u Sekretarijat za zakonodavstvo, da se pogleda šta stoji u ovim odredbama, da se kasnije ne konstatuje da je to neprimenljivo. Naravno, mislim da ste prekoračili ovlašćenje koje vam daje Zakon o radio-difuziji da statutom nešto uredite. To je pre svega vaš pravni položaj, status i unutrašnja organizacija, kao i način poslovanja, ali nemate prava da u statutu uredite način rada, odnosno vrlo konkretno da vam kažem, onog dela koji se tiče kontrole rada emitera. Ta oblast je potpuno uređena zakonom. Nemate vi mogućnosti statutom to da razrađujete. Statut je konstitutivni akt za vas. Vama je specifična situacija jer vaš konstitutivni akt jeste Zakon o radio-difuziji, ali drugi akt u toj hijerarhiji jeste statut i vi statutom možete samo statusna pitanja, pitanja pravnog položaja, finansijskog poslovanja i pitanje unutrašnje organizacije da rešite. Ne možete da prejudicirate neka pitanja koja se tiču upravnog postupka u materijalnom delu koji je regulisan Zakonom o radio-difuziji, to je nedozvoljivo. Osim toga, s obzirom da imamo jedinstvenu raspravu i tiče se finansijskog plana Republičke radiodifuzne agencije, ovo što ste propisali u članu 45. ovog statuta, dali ste nam taj predlog finansijskog plana sa obrazloženjem i ekonomskim klasifikacijama. Sve ste to lepo napisali, ali nigde nema prihoda. Na prvoj strani stoji 81.198.400 dinara trošak. Gde vam je prihod? Znači nemate tabelarni pregled prihoda, znači imate samo rashode. Kada se pogleda obrazloženje, vidi se da planirate 35 miliona iz budžeta da dobijete i to ste posle dali u onoj drugoj tabeli po mesecima kako ćete da obezbeđujete ta sredstva, ali nema ovo ostalo, taj ostatak sredstava iz redovnih aktivnosti, ono što vi naplaćujete po zakonu. Šta vi to naplaćujete po zakonu? Kako ste sa 35 mogli da planirate potrošnju 81 milion? Vi ste očekivali? "I ćurka se nadala, pa završila u loncu". Finansijski plan mora da ima prihodnu i rashodnu stranu. Da li je ovo gledao Mlađan Dinkić? Ne verujem da bi on ovo pustio. Makar bi se potrudio da taj formalni deo pokrije. Znači, na jednom papiru postoje prihodi, pa se okrene papir, pa se vide rashodi, pa se vidi, u okviru prihoda toliko i toliko, a rashode gledamo da usaglasimo sa tim stvarima. Postoje fiksni rashodi, plate zaposlenih, fiksni materijalni troškovi poslovanja, struja, voda, telefon itd, pa postoje oni varijabilni rashodi u pogledu pranja novca za neke studije itd. Ovo nije finansijski plan. Nađite običnog knjigovođu i kažite da li je ovo finansijski plan, i on ima da se prekrsti, da se nasmeje i da vam kaže, bacite ovo, nemojte da se šalite sa nama. Zašto se vi šalite sa Narodnom skupštinom? Gde je onaj Obradović, on revizorska kuća, slušam ga kako već danima priča o nekom zakonu, oni ne mogu da savladaju običan papir, kakva revizorska kuća. Mašina za donošenje zakona i propisa koji se ne sprovode, ne primenjuje i nakaradno primenjuju. Verovatno u ovoj razlici od 35 miliona do 81 milion planiranih prihoda ove godine nalaze se prihodi koji će da se ostvare tako što će da se progleda kroz prste pa će BK da uplati, još se oni pozicioniraju, to sami znate. Vidite onaj nacionalni dnevnik. Pogledajte ove ustaše iz B-92, oni su uzeli Ligu šampiona. Mi tri godine pričamo o Radiodifuznom savetu. Prvi put je bio sporan zakon, pa je drugi put bio sporan izbor, treći put je bio sporan izbor i četvrti put mora da se promeni zakon oko izbora, pa se izabrao novi, pa se izabrao deveti, opet se menjao zakon i opet se menjala pretplata. Tri godine se menja jedan isti zakon i nikako taj poštar da zakuca na vrata, odnosno sada električar, i da naplati tu pretplatu. Naravno, Koraća nema, amnestirao se, nema onih koji su radili na konceptu radio-difuzije, poput Vodinelića, rasturilo se društvo, ostao je samo Cekić. Sve prolazi ovde sa većinom. Uvek je većina u pravu, i prvi put kad su doneli zakon, drugi put kad su ga menjali, treći put. Zamislite, 2003. godine DS tražila da se glasa, odnosno glasali smo o razrešenju pojedinih članova Radiodifuznog saveta, pa kada je došlo vreme da se glasa, oni su uzdržani, ne glasaju za svoj predlog. Svašta se dešavalo. Zbog čega? Startna pozicija: prvo treba Savet za frekvence da napravi plan, da prođe Vladu, da ide na konkurs. Pa kad nastane gungula, videćete ne samo interese vlasnika medija, nego i onih pravih vlasnika, pa će Soroš, pa USAID, pa čak i ona advokatska kancelarija iz Amerike koja pomaže medije i transparentnost u Srbiji. Čak i ona advokatska kancelarija iz Amerike koja pomaže nezavisne, slobodne medije i "Transparentnost" u Srbiji. Jedna advokatska kancelarija, ima dva imena, preko jedne specijalizovane organizacije, oni su zaduženi za Srbiju i oni to sve sprovode. Opet većina. Nekada je u većini bio Čović, nekad je bio ovaj, nekad onaj. Uvek se napravi većina kada treba nešto iz inostranstva da se sprovede ovde. Da sada ne bih oduzimao vreme mojim kolegama iz SRS, koji takođe hoće nešto da kažu o ovim dvema tačkama dnevnog reda, predsedniče, predlažem da se ovo povuče sa dnevnog reda, jer ovde nisu ispunjeni formalni uslovi da mi možemo da odlučujemo, pamakar i u formi saglasnosti. Kod statuta sam naveo samo dva primera, a budite sigurni da postoji još 22 primera grubih, formalnih nedostataka, zbog kojih mi danas ne možemo da odlučujemo o statutu Radiodifuzne agencije. Što se tiče finansijskog plana, on je ovakav nepotpun.I vi u vašem preduzeću, dok ste bili u preduzeću, da li biste prihvatili ovakav finansijski plan, gde nema nigde stavke o prihodima, nego samo postoje rashodi? Zašto bi država prihvatila tako nešto i dala saglasnost na tako nešto, kada je u suprotnosti sa propisima o materijalno-finansijskom poslovanju. Predlažem da se prekine rasprava, da se otklone ovi nedostaci, pa onda da se krene sa diskusijom.
Reč je o retorskom zahtevu. Predsednik ne može da povuče tačku sa dnevnog reda, jer o tome brinu nadležni odbori koji su predložili, odnosno predlagač, i predlagač jedino to može da uradi. Naravno, ovo je samo retorska šala. Hvala vam na razumevanju. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je Skupština Republike Srbije prilikom usvajanja dnevnog reda za ovu sednicu ponizila samu sebe. U najmanju ruku bi trebalo da ne da saglasnost, pogotovo ne na finansijski plan za Radiodifuznu agenciju. Finansijski plan uopšte ne sadrži one odredbe koje bi trebalo da sadrži. Da Skupština bude još više ponižena, predstavnik agencije, saveta ili kako god hoćete, nije našao za shodno čak ni da se obrati Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima i da obrazloži jedan ovakav finansijski plan. Svakako da nije do njih što se tek sada našao ovaj finansijski plan na dnevnom redu Skupštine. Tu svakako odgovornost snosi vladajuća većina koja izglasava dnevni red sednica Skupštine Srbije. U svakom slučaju, u novembru raspravljati o nekom papiru na koji treba da damo saglasnost, a koji se odnosi na trošenje novca za tekuću godinu. Hajde da je to izmena finansijskog plana, pa bi postojala neka mogućnost, uz dobro obrazloženje i valjane razloge, da Narodna skupština o ovome raspravlja. Prvo, čim se pogleda ovaj finansijski plan, vidi se da nema prihodne strane, postoji samo rashodna strana, takva kakva jeste. Doduše, jedino što je možda u skladu sa zakonom jesu nazivi analitičkih konta, koja je namena novca u ovom finansijskom planu. Kada se pogleda obrazloženje za ovakav finansijski plan, sada se postavlja pitanje da li stvarno treba ova agencija i savet da potroše toliki novac. Kaže se u AK 411 - plate i dodaci zaposlenih, to su neto plate, pošto već vidite da ovde ima - socijalni doprinos na teret poslodavca itd, kaže se: "22.980.000". Kaže se da agencija treba da ima po sistematizaciji 20 stalno zaposlenih. Hajde da preradimo mi to kolika je plata tim radnicima koji rade u toj agenciji. Negde oko 100.000 dinara. Znači, već unapred i istrajavanjem na ovom finansijskom planu oni su sebi opredelili plate. Da vidimo kako to dalje izgleda. Bonusi, AK 416 kaže: "nagrade, bonusi i ostali posebni rashodi - 15.900.000 dinara". Da vidimo kome taj novac ide. Taj novac ide predsedniku i članovima Saveta Radiodifuzne agencije, utvrđeno u članu 35. Zakona o radio-difuziji. Koliko njih to ima? Devet. Kolika im je to naknada - 100.000 dinara. Sitnica. Kad su obezbedili sebi tolike plate, ne vidim da su obezbedili i prihode van budžeta Republike Srbije. Uradili su neke analize, neke pripreme za svoj rad itd. Znači, prihoda nema. Zašto nema? Mogao je predstavnik predlagača ovog finansijskog plana da kaže: nije nam dala Vlada Republike Srbije da sprovodimo zakon i zato nemamo svojih prihoda; ako sme to da kaže, a ne sme, jer treba da dobije novac. Dalje se u obrazloženju kaže: "Podrazumeva se da, ukoliko prihod od naknada za emitovanje programa podmiri potrebe Agencije definisane finansijskim planom, budžetska sredstva neće ni biti korišćena". Znači, taj deo isključujemo, već smo čuli da prihoda nema. "Takođe, Zakon o radio-difuziji Agenciji nalaže da se u slučaju da naplatom naknada za emitovanje ostvari veći prihod (znači nema), baš kao što i Vlada ima obavezu da Agenciji obezbedi neophodna sredstva u slučaju manjka sopstvenih prihoda od naknada za emitovanje programa". Znači, Vlada je ta koja je dužna da obezbedi ta sredstva. Zakonom o budžetu za 2005. godinu obezbeđena su sredstva iz budžeta Republike Srbije u iznosu od 35 miliona dinara. Čini mi se da je u junu bio rebalans budžeta, ovaj iznos nije promenjen u rebalansu. Sada 1. novembra raspravljamo o finansijskom planu i deficitu od 45-46 miliona dinara. Sada se postavlja pitanje da li su ta sredstva već unapred potrošena. Da li mi samo treba da damo saglasnost na ono što je već urađeno, da se pokrije odgovornost, recimo, ministra finansija, koji je direktno odgovoran za sprovođenje budžeta Republike Srbije? Znači, da li su sredstva unapred potrošena, suprotno odredbama Zakona o budžetu i budžetskom sistemu, ili će retroaktivno biti trošena? Da pogledamo dalje kako funkcioniše taj njihov finansijski plan. Troškovi putovanja: dva miliona dinara. Usluge po ugovoru:15.800.000. U obrazloženju za usluge po ugovoru stoji da bi Agencija morala da angažuje više ljudi, da više ljudi primi u stalni radni odnos, ukoliko bi imala još dve ili tri službe, pa je zato spremna da potroši 16.000.000 dinara. Znači, za već ionako visoke plate koje primaju, mislim na one koji rade u Agenciji i Savetu, mogli bi da zaposle još 15 ili 16 ljudi. Postoje specijalizovane usluge - 720.000 dinara. Kada se pogleda kolika su planirana sredstva da se utroše, to možda i nije mnogo. Ali, recimo imamo tekuće potrebe i održavanja 1.875.000 dinara. Za šta?Za papir, za računare. Koliko je to računara? Dalje, ulaganje u osnovna sredstva - oprema 8.300.000. Koja su to osnovna sredstva, da li su to opet računari, da li su automobili, da li mora Agencija i Savet da kupe poslovni prostor ili je to u nadležnosti Republike Srbije da im obezbedi. Ako im je obezbeđen taj poslovni prostor, koja je namena 8.300.000 dinara? To je desetak izuzetno skupih i dobrih automobila. Znači, postavlja se sada pitanje, a ono najvažnije je zašto o ovome raspravljamo tek sada, jer sada bismo već mogli da raspravljamo o izveštaju o utrošenim finansijskim sredstvima, znači mislim na ona sredstva Agencije i Radiodifuznog saveta. Mi tek sada treba da im damo saglasnost na sredstva za koja ne znamo jesu li utrošena, znači, da li su ih dobili iz budžeta Republike Srbije ili su se zaduživali, pa svakako Republika Srbija mora kao osnivač to da plati. Vidim da ovlašćeni predstavnik predlagača odmahuje glavom, ali pre nego što je ova diskusija bila, najbolje bi bilo da je on izašao za ovu govornicu, pa na sva ova pitanja dao odgovore, da ne bismo vodili jednu ovakvu diskusiju. Međutim, ovo nemušto razgovaranje, ovlašćeni predstavnik predlagača - narodni poslanici, stvarno nema smisla i iz tih razloga Narodna skupština ne bi trebalo da prihvati, odnosno da da saglasnost na jedan ovakav finansijski plan za 2005. godinu, pogotovu što ovlašćeni predstavnik predlagača jednostavno nije našao za shodno da nam on obrazloži ovaj finansijski plan, pogotovu što je ovaj finansijski plan u najmanju ruku bajat, jer je predložen Narodnoj skupštini 24. marta 2005. godine. Sigurno je da su se mnoge stvari od tada do sada, kada su finansije u pitanju, promenile.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pa narodni poslanik Rodoljub Gačević, pa narodni poslanik Lazar Čavić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista moram priznati da sam iznenađen, blago je reći iznenađen, koliko je neprecizan ovaj tekst. Zaista mi nije jasno ko je ovo pisao i ukoliko su već radili ti čuveni eksperti ove vlade i uopšte Dosovog režima, onda su mogli malo bolje da prouče i ozbiljnije da urade, jer ste vi sami ovo predstavili kao nešto što je od izuzetne važnosti uopšte i za medije i za državu, za celokupnu Srbiju. Dosta je toga što je ovde nejasno. Pokušaću malo od člana do člana, koliko mi to ovo kratko vreme za raspravu dozvoljava, da ukažem na neke nelogičnosti. Najpre, ovde se kaže već u članu 4. da Agencija može imati pečat na engleskom. Postavlja se pitanje, čemu će služiti taj pečat na engleskom, kakve mogućnosti za korišćenje i u kakvim situacijama će se koristiti uopšte pečat na engleskom jeziku? Ne vidim da je to u skladu sa Ustavom, u skladu sa deklaracijom koju je donela Skupština o korišćenju ćirilice. Koje su to prilike u kojima će Agencija, koja nikakve nadležnosti u tom nekom pravcu nema, koristiti pečat na engleskom jeziku. Ukoliko se već može napraviti pečat na nekom stranom jeziku, odnosno na drugom jeziku, osim onoga koji je u službenoj upotrebi u Srbiji, zašto onda baš engleski, zašto ne italijanski, zašto ne nemački, ruski, kineski, zašto niste izabrali neki jezik nacionalnih manjina, zašto ne mađarski jezik, jer ima mnogo više Mađara u Srbiji nego što ima Engleza. Zašto ne bugarski, rumunski, rusinski, bilo koji drugi. Zatim, Agencija ima svoj logo, ali se ne kaže ko i na koji način određuje logo, kada ga određuje, kada ga menja ili bilo šta drugo. Zašto onda i logo nije određen ovde automatski u statutu, da nam date predlog, pa da izglasamo i to. Zatim, kod nadležnosti Agencije ovde ima dosta, rekao bih, potpuno demagoški izbačenih nekih floskula, veći deo ovih prvih tačaka, čak 17 tačaka ima i dosta toga praktično ne znači ništa, ali je zanimljivo, jer se kaže da je u nadležnosti agencije zabrana svakog oblika cenzure ili uticaja na rad radio-dufiznih i javnih glasila. Kako će to sada oni proceniti ko utiče i zabraniti da neko utiče, kojim to sredstvima, jer ovde to apsolutno nije propisano. Zatim se kaže - u nadležnosti je i primena principa objektivnosti, pa i zabrana diskriminacije. Znači, primena zabrane diskriminacije u nadležnosti je agencije. Ili, primena javnosti postupka prilikom izdavanja dozvola za emitovanje. Videćemo kasnije da od te javnosti, koja je proklamovana ovde i na još nekim mestima, u stvari nema ništa, ali zanimljivo je i to da je tek na 10. mestu izdavanje dozvola za emitovanje programa i propisivanje obrazaca za te dozvole. Dakle, ono što bi trebalo da bude jedna od najvažnijih aktivnosti Radiodifuznog saveta, ono oko čega će se najviše lomiti koplja, znači, upravo izdavanje dozvola emiterima, to je ovde tek na 10. mestu. Zato je na 9. mestu nadzor nad primenom odredaba ovog zakona, a ovo nije zakon, nego je ovo statut. Tačke 11) i 12) su praktično iste. Dalje se kaže - prava i obaveze članova Saveta. "Član Saveta ne može u odlučivanju da zastupa stavove i interese bilo kog državnog ili političkog organa ili bilo koje organizacije, interesne grupe, emitera, drugih pravnih i fizičkih lica, kao ni stavove ovlašćenog predlagača na čiji je predlog izabran." Pitam vas, ko će ovde proceniti da li neki član saveta zastupa interese određene političke partije, grupacije ili interesne grupe, njegovog predlagača ili bilo koga drugog. Ko je taj ko će proceniti čije interese zastupa član saveta i, ukoliko neko otvoreno kaže, evo, zastupam interese te i te političke grupe, koje su to sankcije koje vi njima možete da nametnete. Dalje, mislim da je ovo jedna od najbesmislenijih odredbi, a to je član 16. stav 2. koji kaže: "Član Saveta je obavezan da se upozna sa materijalima i predlozima o kojima treba da odlučuje savet." Ko će to da odluči i da proveri da li se član Saveta upoznao sa materijalima, da li ste predvideli da ih stručne službe prethodno ispituju, da polažu neki test pre sednice, pa ko je prošao, ko se upoznao, taj može da odlučuje, a ko se nije dovoljno upoznao, njemu daju popravni, odlaže se sednica za dva dana, pa opet test. Ko je taj ko će proveravati da li se neko upoznao ili nije. Da li je bilo ko od članova saveta obavezan da diskutuje o bilo kom predlogu na sednici saveta ili da glasa o bilo kom predlogu? Naravno da nije. Kako ćete vi onda na bilo koji način utvrditi da li je neko pročitao predloge za neku sednicu ili ne? Hoćete li ga slati na poligraf, šta ćete da radite? Ono što ne može da se sprovede u praksi, što je potpuno besmisleno, najbolje da ne ulazi u zakone, najbolje da ne ulazi ni u ovaj statut. Ovaj statut, više ne znam, ima 65 članova, mislim da bi mogao na 15-ak da se svede. Ionako ono što je trebalo detaljno da regulišete u statutu niste, to ostavljate za neke naknadne akte, a to ćete već videti, i ovaj statut je samo privremeni, naknadno će se doneti novi statut, gde je pitanje kakve će ingerencije Skupština imati. Zatim, član 19. kaže - Savet odluke donosi na sednicama, pa onda donosi odluke dvotrećinskom većinom, odnosno kada za odluku glasa najmanje šest članova. Pravno ovo je potpuno nepismeno. Ako ste hteli to, onda je trebalo reći dvotrećinskom većinom od ukupno prisutnog broja članova Saveta. Time biste rekli sve. Šta vi ovde regulišete? Zašto prevodite? Samim tim ste sami rekli da nije dovoljno jasna ova definicija, čim ste imali potrebu da je dalje objašnjavate, pa onda kvalifikovanom većinom, odnosno kada za odluku glasa najmanje pet članova. I dvotrećinska većina je kvalifikovana većina. Odnosno dalje kaže - prostom većinom, kada za odluku glasa većina prisutnih članova. Dalje, član 20. kaže - dvotrećinskom većinom Savet odlučuje prilikom: prvo, usvajanja teksta Statuta Agencije. Znači da će oni ponovo još neki statut donositi. Pa dalje kaže - prilikom usvajanja poslovnika o radu Saveta, pa prilikom usvajanja pravilnika, pa onda prilikom usvajanja teksta strategije razvoja radio-difuzije. Kada vi ovde kažete da je statut tekst, pa da je strategija razvoja radio-difuzije tekst, a pri tom poslovnik o radu Saveta nije u tekstu, to nije tekst što će se usvajati, pravilnik o unutrašnjoj organizaciji nije tekst, pitam: šta je? Da li će to biti slikovnica, da li će biti tonski zapis – šta će biti, u kom obliku – pošto ste jasno ovde odredili da neće biti tekst. Član 21, i ovo je veoma zanimljivo, s obzirom na činjenicu da je jedan od najvažnijih poslova koje će obavljati Radiodifuzni savet upravo dodeljivanje frekvencija, postavlja se pitanje zašto će se onda u tom slučaju odlučivatiovom kvalifikovanom većinom, odnosno samo pet članova je dovoljno. Zašto niste predvideli da se i ovo obavlja dvotrećinskom većinom? To je, od pitanja oko kojih treba konsenzus, najvažnije pitanje. Ali ne, vi ste odlučili da smanjite, a posle ćemo videti kakve ste sve pritiske omogućili ovde kasnije na članove Agencije, na emitere. U članu 22. kažete da Savet prostom većinom može da donese odluku, pa na primer o davanju uputstava emiterima, tumačenju Zakona i propisa. Kao prvo, mislim da ne bi Savet trebalo da tumači zakone i propise. Kao drugo, da li je dobro da samo tri od devet članova Saveta budu u mogućnosti da donesu određena tumačenja zakona. Da li će toliko često biti tumačeni određeni propisi da ne možete da okupite tada dovoljan broj članova Saveta? Zatim, pogledajte oko glasanja. Inače, sve ove odredbe koje se odnose na glasanje, na izbor predsednika, zamenika, potpuno su kriminalne, nejasne, besmislene i omogućiće raznorazna tumačenja. Kaže: "Glasanje se obavlja kada je diskusija o određenoj temi završena i kada predsedavajući formuliše predlog odluke, tako da se može nedvosmisleno glasati za ili ne glasati." Ko je to izmislio da se glasa za ili ne? Oduvek, koliko znam, glasalo se za ili protiv, i eventualno neko može još da bude uzdržan. Kako može da se glasa za ili ne? Hoće li da pita predsedavajući: ko je za i ko je ne? Naravno da neće. Pogledajte, ovaj stav je suprotan jednom od narednih, gde se kaže: "Predsedavajući ne postavlja pitanja ko je "protiv", a ko je "uzdržan". Znači da predsedavajući moće da pita samo ko je "za" i ko se izjasni "za" taj ulazi u broj onih gde treba da se određena većina prikupi, i onda je potpuno nejasno kako će se formulisati taj predlog da se glasa za "ne" i ko će biti za "ne". Kaže naredni stav: "Prilikom glasanja se ne utvrđuje razlika između glasova "protiv" i "uzdržanih". Kako će se uopšte utvrditi ko je protiv, ko je uzdržan, ako predsedavajući nema ovlašćenje to da pita, zaista ne znam, ali bi bilo dobro da ovde predlagač pokuša da to odgovori. Član 24. propisuje kada se tajno glasa, kada je obavezno, a onda jednom širokom odredbom praktično daje ovlašćenje Savetu da svako glasanje o bilo kojoj temi može da pretvori u tajno. I kaže: "Savet može da donese odluku o izjašnjavanju tajnim glasanjem i o drugim pitanjima ukoliko prethodno javnim glasanjem, prostom većinom (dovoljno je tri člana Saveta od devet), donese takvu odluku." Znači, o bilo kojoj temi Savet može da donese odluke tajno. Mislim da je ovo zaista sramota i mislim da se na ovaj način omogućuju razne mahinacije, da se omogućuje pritisak na članove Saveta. Pogledajte dalje, zanimljiv je i član 25. Kaže: "Tajno glasanje se ponavlja kada za predlog odluke glasa polovina prisutnih članova Saveta." Znači, ukoliko se odredi da je tajno glasanje, da se nešto sakrije od javnosti, ko je kako glasao, a određeni predlog ne dobije potrebnu većinu, onda ćete vi da napravite pauzu pola sata, sat, pa da nastavite sa pritiscima na članove Saveta, pa ćete onda opet da glasate, pa ako to ne urodi plodom, onda opet možete da odložiti za još jedno dva sata, pa da ponovite treći put glasanje i tako unedogled. Nema nikakvih ograničenja, sto puta možete ponavljati glasanje dok na tajan način, demokratski, određena odluka ne dobije većinu, odnosno dok određeni emiter ne dobije dozvolu ili dok nekom emiteru dozvola ne bude ukinuta. Takođe, član 27. kaže: "Tajno glasanje sprovodi komisija od tri člana, od kojih je jedan član Saveta, a dva iz stručnih službi Agencije, ili obratno." Pozivam bilo koga da mi odgovori ovde šta znači "ili obratno", ko još na ovakav način određuje bilo šta. Znači, biće ovako ili neće, i ko to određuje u kom će slučaju u komisiji biti dva člana Saveta, odnosno u kojim slučajevima će biti dva člana iz reda zaposlenih. Na osnovu koje procedure? To naravno nije propisano. Dalje kaže: "Kandidat koji nije izabran za predsednika Saveta može biti kandidovan za zamenika predsednika Saveta." Pitam vas, da li može da se ponovo kandiduje za predsednika Saveta i koji su to razlozi što ne bi mogao? Nije propisano ovde. Prema tome, ne vidim nikakvu smetnju. Sam način glasanja upućuje na to da će, kao što je dugo trebalo da izaberete ovde članove Radiodifuznog saveta, isto biti velika mogućnost i velika verovatnoća da se izbor predsednika Saveta obavlja narednih pola godine ili godinu, i da na taj način omogućite da se ovo stanje, kakvo imamo danas uopšte u radiodifuznoj sferi, zadrži unapred neodređen period vremena. Da ko emituje program emituje, da se dalje ne izdaju dozvole, da se ništa ne naplaćuje, da se zadrži ovaj potpuni haos, koji ste vi obećali da ćete razrešiti odavno. Onda pogledajte kada kaže ovde, ovo se odnosi na javnost rada, sredstvima javnog informisanja Agencija će obezbediti zapisnike sa sednica Saveta, osim delova koji budu označeni kao službena tajna o čemu odlučuje Savet. Šta je to tajno i šta je to o čemu javnost ne sme da zna? Dakle, nije ovo Odbor za bezbednost, ovo je Savet Radiodifuzne agencije. Šta je to što može da bude službena tajna? Kao drugo, nije propisano na osnovu kojih kriterijuma i u kojim slučajevima? Kako se to donosi odluka da se određeni deo zapisnika označi kao službena tajna? Zatim se kaže da je dužna Agencija da obezbedi redovne i vanredne konferencije za štampu. Koliko često? Jednom godišnje? Da li je dovoljna jedna redovna i jedna vanredna da se ovaj uslov ispuni? Zatim se kaže - Agencija će obezbediti usluge radnika Agencije zaduženog za javno informisanje. Koje to usluge obezbeđuje? Kakvim se vi to uslugama bavite? To nigde ni u statutu, ni u zakonu nema. Kaže se da će Agencija i Savet obezbediti javnost rada i na sledeći način: sednice Saveta otvorene su za akreditovane predstavnike javnih glasila. Koji suuslovi za akreditaciju? Ko propisuje ko će biti akreditovan, a ko neće? Vi ćete opet imati ovde da javnost rada postoji, ali samo za one koji su podobni, da li politički ili na ovaj ili onaj način, ali trebalo bi onda bar odrediti ko to može da odredi da li će se nekom dati akreditacija ili neće, ukoliko već postoji želja za javnošću rada. Član 35. kaže: "O otvorenim sednicama Saveta i konferencijama za štampu, Agencija je dužna da obavesti akreditovane redakcije najkasnije dva dana pre njihovog održavanja." Znači, biće redakcija za koje će ovo biti zatvoreno. Ko to uopšte određuje, jer nigde u Statutu nije određeno kada će postojati zatvorene sednice Saveta i kako može da postoji zatvorena konferencija za štampu. Da li je to moguće u demokratskom društvu i da li je to uopšte logički moguće da imate zatvorenu konferenciju za štampu, pa će oni sami sa sobom da sede u zatvorenoj prostoriji i da drže jedni drugima konferenciju za štampu. Potpuno je logički besmisleno imati zatvorenu konferenciju za štampu. Ovde pričate o otvorenim sednicama Saveta, ali nigde ne određujete koje će biti zatvorene. I vi na posredan način kažete - o otvorenim ćemo vas obavestiti, one odabrane akreditovane dva dana ranije, ali o zatvorenim sednicama ćemo da ćutimo. I onda dođete do toga, kada se svi članovi uzmu u obzir, da jednostavno možete da održite sednicu Saveta bez ičijeg znanja, da bude zatvorena, pa da odredite po nekom nepoznatom postupku da će zapisnik sate sednice biti označen kao službena tajna, pa ga ne morate dati nikome na uvid, pa ćete o toj zatvorenoj sednici održati zatvorenu konferenciju za štampu i onda se postavlja pitanje gde je tu uopšte bilo kakva javnost. A još, da bi ta vaša transparentnost bila potpuna, verovatno ćete na nenajavljenoj sednici, koja bude zatvorena i čiji zapisnik bude tajan, isto tako da odlučujete tajno i onda se neće znati ništa, ni ko je za šta glasao, ni koja je odluka doneta, ni o čemu se raspravljalo, nego će se jednostavno pojaviti u etru neko ko će imati dozvolu da emituje ovo ili ono ili ćete jednostavno na ovaj način nekome oduzeti dozvolu za emitovanje. Zaista mi je žao, ovakvih besmislica ima još dosta, zbog kolega koji čekaju sada ću završiti, ali mislim da je potpuno osnovano da se nešto što je ovako neodređeno, ovako besmisleno – pogotovo što je prošlo toliko dugo vremena otkako je ovo trebalo da bude doneto, imali ste vremena da kvalitetno pripremite statut –povučete iz procedure, pa da onda ovo odradimo ljudski.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević, potom narodni poslanik Lazar Čavić, pa narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Statut Republičke radiodifuzne agencije. Nastavlja se jedna od tendencija da se što više poslanicima i građanima Srbije oktroiše formiranje agencija i statuti tih agencija, da se pod plaštom navodno demokratije, nezavisnosti, objektivnosti, nediskriminacije i jednakosti pristupa elektronskim medijima omogući svim političkim strankama, građanima i zainteresovanim licima da imaju mogućnost pristupa medijima, da su mediji objektivni, da su nepristrasni itd. Međutim, u praksi to tako nije, jer je i ranije isto tako pisalo da su svi mediji dostupni, objektivni, nezavisni, slobodni, ali to je samo bilo na papiru. Šta garantuje da će zaista to tako i biti kao što piše u ovom statutu? Praktično ništa. Niđe nije napisano koji su to mehanizmi koji će ovo garantovati, koji će ovo sprovesti i na koji način će se sprovoditi. Ovde je agencija, preko svojih organa, samo razvodnjavanje odgovornosti, da bi se eventualno neka odgovornost svodila na nekog emitera, odnosno neko lice koje će biti ili žrtveno jare ili će se kazniti nekom kaznom da bi se umirila javnost, da bi se eventualno, povodom nekih primedbi građana, naroda i političkih stranaka, duhovi smirili. Ne vidi se na koji način će to biti regulisano, na jedan valjan način, nego je jednostavno deklarativno napisano šta je smisao agencije i kada se ovako posmatra - pa dobar je smisao agencije, treba imati agenciju da bi se sve to uredilo i da bi to zaista bilo objektivno, da bi to bilo demokratski, i ko zna koliko atributa pod pojmom demokratije. Moć elektronskih medija je ogromna. Recimo, formira mišljenje javnosti i nismo mi onakvi kakvima sebe zamišljamo, nego šta kaže narod o nama, i to je jedno pravilo. A kako se formira mišljenje građana i kako se nameće smisao da se građanima servira pojedino mišljenje od strane političkih organizacija, od strane Vlade ili neke vladajuće poslaničke grupe? Inscenira se intervju na ulici, kao tobož od slučajnih prolaznika, plati se ili nije bitno da li su to možda aktivisti neke političke stranke i oni dobiju instrukciju šta će i kako će da govore. A onda odgovaraju na pitanje - šta mislite o toj i toj političkoj stranci, šta mislite o tom i tom političaru, šta mislite o toj i toj ličnosti, a onda po želji naručioca dobija se i mišljenje. Građani koji to posmatraju naviklisu da je zaista onako kako piše u statutu, odnosno kako bi trebalo da bude i prihvataju zdravo za gotovo. Kažu - šta ti mene ubeđuješ kada sam gledao na televiziji, čitao u novinama itd. Teško je razbiti tu informaciju koju je dao moćni medij. Znate da je informacija kao kada se baci u vetar džak papirića, a demanti je ako bi se trčalo za tim papirićima da se pokupe. Bolje je ne praviti demanti nego suludo praviti Sizifov posao skupljajući te papiriće, da bi se eventualno neko sredstvo informisanja, odnosno neki medij demantovao. Kada je bila izborna kampanja prošlih predsedničkih izbora, lokalnih, rečeno je da su sva sredstva objektivna, da je svima jednak pristup itd. Međutim, recimo BK televizija, odnosno Pokret snaga Srbije, Karićeva stranka, sve vreme je koristila tu kuću i izbornu kampanju okretala u svom interesu, non-stop su bili prisutni na toj TV promociji. Formirali su mišljenje kod građana. Tada je rečeno da će se preduzeti neke mere. Od toga nije ništa bilo, a i ako je bilo posle izborne kampanje, šta vredi, verovatno je postignut neki rezultat, nije verovatno, nego apsolutno sigurno. Šta je to i zbog čega mnogi političari hoće da imaju svoje moćne medije? Nije samo u pitanju materijalni položaj, već da posle stvara strast da ima društveni položaj, odnosno da ima političku vlast da bi zaštitio svoju imperiju. Tu je i želja da što više ojača svoju poziciju, kao građanin i kao političar, i da bi zaštitio imperiju od eventualno nekih napada, poreskih organa itd, pre svega mislim radi materijalne strane, da bi se, na neki način, postigli drugi materijalni ciljevi. Na zapadu je nekako drugačija situacija. Tamo postoje TV kanali, svaki se za sebe finansira, osim nekih koje država finansira, kao RAI UNO televizija, italijanski prvi program. Ovi drugi imaju svoj program, svoje marketinške, ekonomske, komercijalne programe, odnosno reklame, neki su za nameštaj, drugi su za drugu vrstu - potrepštine za domaćinstvo itd, a posebno one političke emisije. Ili, na primer, one koje su i kod nas poželjne - naučne, obrazovne, kulturno-vaspitne i druge emisije, kojih je sve manje kod sredstava javnog informisanja. Mislio sam da će vremenom kultura nadvladavati, da će se tračevi sve više smanjivati. Međutim, to tako nije. Od momenta kada su sredstva informisanja sve više postala privatna, odnosno prešla na samofinansiranje, sve više je kojekakvih izmišljotina, špekulacija, nametanja pojedinih mišljenja i senzacionalizma, kako bi se stvorio što veći tiraž, a time i dobit za pojedina sredstva informisanja. Tako je ne samo kod novina, tabloida, nego i kod pojedinih TV emisija, odnosno elektronskih sredstava medija i sl. Dakle, sve više je toga da se po bilo koju cenu, bilo kojim načinom postigne taj ekonomski interes. Zašto je potreban ovaj statut? Po mojoj oceni, statut je potreban isto kao i Poslovnik o radu Skupštine. U Poslovniku jasno piše da je činjenje, na primer, nekog prekršaja, neke reči, povreda Poslovnika. To tako piše u Poslovniku. Za to ne treba da se glasa. Međutim, ako vladajućoj većini to ne odgovara, onda se kaže, naravno i predsednik kaže, ako ima osećaj za interes vladajuće većine, to ćemo utvrditi u danu za glasanje. Ako je putem glasanja, onda sam potpuno siguran da će utvrditi da je danas nedelja. Isto je tako i kod statuta. Treba da se glasa da tamo odlučuje Savet, ili Etički komitet, kazaće - to je to, ovo je ispravno, ovo nije ispravno i na taj način će da služi upravo toj istoj funkciji, svrsi, kao ovaj poslovnik Skupštine. Dakle, oni će ga primenjivati onako kako to odgovara Agenciji, a zna se ko stojiiza Agencije. Navodno stoji Skupština, a tu je isti takav slučaj kao i kod Poslovnika o radu Skupštine, isto će tako neko nametati i oktroisati to mišljenje, reći - mora se tako i tako tumačiti, tako i tako se mora glasati i tako će se primenjivati. Dakle, ako bi se sve ovo uzelo u razmatranje, tumačenje i analizu, onda bi se jasno moglo reći da je formiranje Agencije, kao posredničkog organa, zatim, formiranje Saveta, Etičkog komiteta, pa i niz drugih institucija, napravljeno upravo da se ne može naći nečija direktna odgovornost, da bi se to, na neki način, razvodnilo, u krajnjem slučaju da bi se, radi umirivanja javnosti, našao neki eventualni krivac kod emitera koji je svojom nepromišljenošću, neodgovornošću itd. pustio u etar neku dezinformaciju. Veoma je teško posle te dezinformacije demantovati i utvrditi prave činjenice. Dakle, ta moćna sredstva informisanja su u ovom pravcu instalirana i nametnuta kako bi se vršio što veći uticaj na javno mnjenje, na građane, da bi se podržala neka politička opcija, da bi se prihvatile pojedine informacije koje daje vladajuća većina.
Hvala vam, gospodine Gačeviću. Reč ima narodni poslanik Lazar Čavić, potom narodni poslanik Tomislav Penezić, pa narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Čaviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj statut, kao i sve zakone, prepisali ste od vaših nalogodavaca i svi ovi zakoni koje predlažete nemaju vezi sa nama i našim narodom. Sve to radite za tu Evropu koja je počela da se raspada, pa zar i naš narod treba da se raspadne u toj istoj evropskoj eksploziji globalizma, koja nije definisana, niti će biti definisana. Znači, okanite se tih zakona i postupite u skladu sa zakonima koje naši ljudi hoće Osvrnuo bih se na Statut Republičke radiodifuzne agencije. Moje kolege su već dosta toga rekle, samo bih skrenuo pažnju na nekoliko članova. Znači, odluku o promeni sedišta Agencije donosi Savet Agencije. Zašto Skupština donosi ovaj zakon kada Savet može da promeni sedište ove vaše agencije. Znači, da li će to možda sutra biti u nekom od gradova Srbije? U članu 5. stav 1. pozivate se na podsticanje slobode, profesionalizma i nezavisnosti radiodifuznih javnih glasila. Ovaj član je u suprotnosti sa nama, kao građanima. Naši građani nisu ni slobodni, niti su po demokratskim načelima, niti žive po tim demokratskim načelima. Evo nekoliko primera da navedem; znači, radiodifuzni sistem je već prodat, okupiran od belosvetskih medija i pojedinaca. Na primer, uzmite B-92, Studio B, Dojče Vele. Pogledajte sve što je potpisao Vuk Drašković, prolazak i ulazak NATO snaga i logorovanje na našim teritorijama. Šta je sa našim bankama koje su takođe neslobodne? Vidite šta nam radi MMF. Zar Amerika i ostali da nam rešavaju Kosovo u granicama naše države. Takođe, nadovezujem se odmah na to, Savet Agencije ima devet članova koje bira i razrešava Skupština po sistemu "šešira", a devetog člana biramo sa Kosova i Metohije. To je dobro ako za to u ovom trenutku imamo slobode. Jer, na Kosovu i Metohiji, kao što znamo, nema ni "s" od slobode, niti govora, kretanja, a kamoli u radiodifuznom prostoru, jer je on okupiran, pa tamo ne mogu ni avionom da nam lete. Radiodifuzni signali su pod NATO okupacijom i ostalim šiptarskim kontrolama. Zato sam skeptičan u pogledu ovog devetog člana. Takođe, član 8, gde kaže da se član Saveta bira na period od šest godina. Znači, ne vidim razloga da se taj savet bira na šest godina, jer normalno kada dođe do promene strukture Skupštine treba da dođe i do promene tih članova Saveta. Ko će da kontroliše te ljude koji su ostali na tim mestima kada dođe druga struktura? Tu može doći do problema. Član 14, Etički komitet; postavlja se pitanje šta je Etički komitet? Po vama to je savetodavni organ Agencije. Problem je čiju etiku će ovaj komitet da sprovodi, da li etički kodeks srpskog naroda ili etički kodeks Soroša, BBC-a ili drugih zemalja i naroda, ili će to biti neka vaša mala agencija za zapošljavanje vaših ljudi. To sa Etičkim komitetom sve je sumnjivo i verovatno to je još jedna u nizu prevara i obmana građana. To se vidi iz samog člana 14, gde se navodi da predsednik i članovi Etičkog komiteta imaju pravo na naknadu za svoj rad. Znači, pitanje je koliko će se sredstava izdvajati za to telo. Takođe, član 42. kaže: "Savet može emiteru izreći opomenu i upozorenja, a može mu privremeno ili trajno oduzeti dozvolu za emitovanje programa". Tu može doći do selektivnog kažnjavanja onih koji nisu pod njihovom kontrolom. Smatram da ovaj statut ne treba da podržimo.
Hvala, gospodine Čaviću. Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, potom narodni poslanik Petar Jojić, pa narodni poslanik Milan Veselinović. Izvolite, gospodine Peneziću.
Dame i gospodo, u prethodnim danima, odnosno u diskusijama o nekim zakonima bilo je možda malo i prizvuka dvosmislenosti i neozbiljnosti. Ovde tome mesta nema. Primetili ste da svi govornici uglavnom idu nekakvim hronološkim redom, jer ovde se drugačije i ne može govoriti. Ovo nije sistemski zakon, o kome treba da se diskutuje uopšteno, nego tačka po tačka. Primetili ste i to, a primetićete i dalje kada budem govorio da uglavnom svi predstavnici SRS govore o istim problemima, što znači da se srpski radikali dogovaraju, da razgovaraju, analiziraju zakone, odnosno u ovom slučaju Statut, i da o njima imaju jedinstveno odnosno zajedničko mišljenje. To zajedničko mišljenje ili bolje rečeno odluka je da se o ovome ne može glasati, jer ima dosta ponavljanja, dosta dvosmislenosti, neodređenosti, a o tome ću sada govoriti. Dakle, ovaj statut treba doneti. Dobro je da se donese statut, da se uvede nekakav red u medije, jer u današnjim medijima ima svega. Ponekad neke novine, dnevnu štampu, uzmem, pročitam, a onda ne smem da donesem kući nego bacim u smeće jer imam žensku decu, da imam mušku možda bih im doneo da ih malo podučim, ali sramota me od svoje dece da vide šta sve u tim novinama ima, a slove za dnevnu štampu i za ozbiljne novine. U ovom statutu govori se o Agenciji, a zatim o Savetu Agencije, pa o Etičkom komitetu, o kome ću govoriti, javnosti radi, izricanju mera emiterima i finansiranju. Išao bih nekim redom. Pokušaću da budem što ekonomičniji radi vaše žurbe, a vidim da vas malo ima, a i ovi što su tu verovatno negde žure jer posle naše diskusije završava se ova sjednica. Prvo što mi pada u oči, i ne vidim razloga, jeste ono što su svi ostali govorili - ne znam zašto naša agencija može imati pečat na engleskom jeziku? Ako Englezi nemaju na srpskom jeziku, ako nemaju Bugari na srpskom jeziku, Makedonci, zašto bi mi onda imali na nekom drugom jeziku? Imamo svoj jezik i ne treba tog jezika da se stidimo. To je naš zvanični jezik, a kome treba nešto o tome da govori, neka prevede, neka nađe prevodioca i biće mu sve jasno. Drugo, u članu 5, nadležnost agencije, tačka 3) kaže "zabrana svakog oblika cenzure i", pa stoji crta pa se kaže "ili uticaja na rad radiodifuznih javnih glasila, čime se garantuje njihova nezavisnost, nezavisnost njihovih redakcija i novinara". Znači li to, ili nisam dobro razumeo, da može svako da objavi šta hoće? Evo, borimo se ovde za nekakvu cenzuru. Doći ćemo na to kasnije. Mislim da bi ovde trebalo da stoji da postoji nekakva cenzura, da se usvoje neka pravila šta može, a šta ne može. To postoji u ostalim zakonima, ali ovde bi trebalo da stoji izričito. Znači, nema cenzure. Ovo mi se sviđa pod brojem 17), što se kosi sa ovim, kaže se "zaštita maloletnika", to je u redu, kao i ovi ostali članovi, da ih ne nabrajam, ali mi nije jasna tačka 18) "obavljanje i drugih poslova u skladu sa Zakonom o radio-difuziji". Sasvim je nepotrebno, jer ne piše ni koji su to drugi poslovi, niti moraju da stoje ti drugi poslovi. Valjda je u svemu ovome sadržano ovo, pa ne treba da stoji "i drugih poslova". Pod tim drugim poslovima može svašta da se izmisli. Prema tome, posavetovao bih vam da to "obavljanje i drugih poslova" izbrišite, nepotrebno je. Član 8, prelazim na Savet, biranje na šest godina, a ovamo je ostao jedan stav koji kaže: "Mandat predsednika Saveta traje do kraja isteka mandata na koji je izabran kao član Saveta". To se kosi sa članom 36, prestanak mandata člana Saveta. Ovamo piše da se članovi Saveta mogu menjati odnosno da im mandat prestaje istekom vremena, razrešenjem, podnošenjem ostavke, pa smrću člana Saveta, a ovaj predsednik ne sme ni da umre, ne sme ni da da ostavku, ne sme ništa od ovoga, to može da se odnosi na ostale smrtnike. Trebalo bi da se naglasi da to važi za predsednika Saveta. Vraćam se ponovo na Savet Agencije. Kaže se da imenuje predsednika i članove Etičkog komiteta Republičke radiodifuzne agencije. Negde ovamo će biti rečeno da taj etički komitet, odnosno predsednik i članovi Etičkog komiteta, kao saradnici Agencije, imaju pravo na naknadu za svoj rad. Etički komitet se sastoji od predsednika i dva člana. Ovo je neko gomilanje administracije. Znači što više ljudi uposliti, a zna se da je njihov mandat pet godina, te su nesmenjivi ukoliko se pridržavaju ovog statuta. Znači, devet članova Radiodifuznog saveta Agencije, tri ova člana, razne službe se tu pominju - to je jedan čitav aparat koji će biti na grbači budžeta ili samofinansiranja. I u tom smislu sada ću preći na finansiranje. O glasanju neću govoriti, o tome su govorili svi. Jedino što zameram kod glasanja, kaže se da se glasanje obavlja kada je diskusija završena. Valjda se to zna. Treba izbrisati ovaj član. To je član 23. koji kaže: "Savet može odlučivati javnim ili tajnim glasanjem. Savet odlučuje na sednicama". Preporučio bih vam, neki ni u kući tajnim glasanjem ne mogu da prođu, pa bih preporučio da u svim oblastima, a i ovde, bude isključivo tajno glasanje. Javno glasanje može biti iznuđeno, može neko na nekoga da utiče, da se lobira. I sam pogled na čoveka, koga je neko lobirao, može trenutno da utiče na krupne odluke. Pozivam vas, da kažem jedan narodni izraz, "stisnite petlju" pa ne dignite ruku kada vas pogleda onaj od koga zavisite. Dakle, brisati ovaj član 23, da se glasa na kraju. Dalje, javnost rada Saveta i Agencije. Ovde je sasvim nejasno rečeno. Kaže se, sredstvima javnog informisanja Agencija će obezbediti zapisnik sa sednice, osim delova koji budu označeni kao službena tajna o čemu odlučuje Savet. Savet može da odluči da je sve tajna. Šta mi možemo da smatramo tajnom? Ono što Savet smatra tajnom, a to ostaje tajna i za nas. Samo oni znaju šta su proglasili tajnom. Ako je ovo radio-difuzija, mislim da treba da bude potpuna javnost u radu. Ako oni nađu za shodno, oni će nešto proglasiti tajnom, a ono što njima odgovara to će biti javno. Ovde imamo izricanje mera i to je ponavljanje dva puta iste stvari. Ponavljate član 39. i član 42. koji kaže: "Savet može emiteru izreći opomenu i upozorenje..." Posebnu pažnju ću posvetiti finansiranju i time ću završiti, pošto vidim da sam oduzeo dosta vremena. Između ostalog, Agencija može ostvariti prihode, pa prvo stoji od donacija, od konkursne dokumentacije itd. Donacije mogu biti u novčanim sredstvima ili stvarima. Donatori ne mogu biti lica za koja postoji osnovana sumnja da mogu imati neki interes u oblasti kojima se bavi Agencija. Ko će to da obezbedi istinu o tome ko je dao novac, koliko i zašto? Vi znate da je ovo oblast u kojoj se najviše kupuju ljudi i informacije, i najviše se truje ovaj narod, ova nacija. Vi znate da su mediji zavadili srpski narod, a oni koji su podložni tim medijima su delovali dalje. Koji su interesi, recimo, Soroša ili bilo koje druge strane agencije, nije on agencija, da finansira glasila ili medije u Srbiji? Verujte, ko god da dinar, taj je dao sa namerom. Sinoć sam prekinuo gledati program zbog izvesne osobe, reći ću spodobe, neću reći ime da me ne bi mogla tužiti, na "Pinku", jer je bilo toliko odvratnosti protiv srpskog naroda da sam morao da prekinem. Žao mi je što nisam gledao jednog pametnog čoveka, a to je Aleksandar Vučić.
Narodni poslanik Petar Jojić nije tu. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović. Da li vam je dovoljno minut i po? Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, mislim da su danas poslanici SRS dosta rekli o manama Statuta Radiodifuzne agencije, koji je sklepan, delom prepisan iz Zakona o radio-difuziji, delom ono što je napisano nije dobro napisano, nije koncizno i precizno, pa smo zbog toga mi srpski radikali protiv ovog statuta, kao i protiv Zakona o Radiodifuznoj agenciji, jer smo svesni da se ovo u praksi neće primeniti. Ako danas pogledamo naše medije, sredstva informisanja i uopšte radiodifuznu mrežu, uverićete se da je to pravi haos. Naime, u medijima i uopšte u sredstvima informisanja je haotično stanje i nema građanina Srbije koji nema želju i nameru da se to stanje poboljša, uredi zakonom, ali onim zakonskim projektima koji su primenjivi u praksi i u našem društvu, a ne onim zakonima kojima mi želim da se prilagodimo Evropi ili nekom mentoru sadašnje vlasti iz Evrope, sa Zapada ili uopšte nije bitno iz kojeg centra. Znači, danas gubimo vreme, kao što rasprava o mnogim zakonskim projektima jeste uzaludno gubljenje vremena, jer smo svi svesni da se to u praksi neće moći primeniti. Zašto ne? Zato što je danas, posebno od 2000. godine do današnjeg dana, u oblasti radio-difuzije i radiodifuzne mreže pravi haos. (Predsednik: Vreme.) Tamo su oni mediji za koje, ako pogledate ili pročitate dnevnu štampu, uključite TV program, možete da zaključite ko stoji iza njih, ko to finansira. Znači, svaki od njih ima nekog gazdu, pa čak i ovi mediji za koje ste vi doneli odluku da i građani plaćaju, tj. RTS. Po mom mišljenju, ovakvo haotično stanje u medijima izaziva zabrinutost građana. Time se želi skrenuti pažnja sa glavnih tema i problema koje građani Srbije imaju, tj. te medije koriste oni koji razbijaju državu Srbiju i koji rade o glavi državi Srbiji. Zato neće moći to stanje da se reši i uredi ta oblast dok mi srpski radikali ne dođemo na vlast i dok ti mediji ne budu srpski mediji, odnosno mediji kao usluga i servis građana Srbije.
Zahvaljujem svima koji su uzeli učešće u diskusiji i skrećem najoštrije pažnju stručnim službama po poslaničkim klubovima da ne potcenjuju poslanike i da malo pažljivije vode računa. Na dnevnom redu je bio statut Republičke radiodifuzne agencije broj 022-1571/05, od 28. juna 2005. godine, i Predlog finansijskog plana Republičke radiodifuzne agencije za 2005. godinu, broj 400-1895/05, od 16. avgusta 2005. godine. Sudeći po diskusiji, očito su ispred sebe imali jedan stari predlog, a stručna služba je podelila odmah kako koji predlog stigne. Deo poslanika je imao ispred sebe tekst koji uopšte nije na dnevnom redu i bili su zavedeni time. Na svu sreću, deo poslanika je pratio šta je na dnevnom redu i imao ispred sebe pravi tekst. Svima im se zahvaljujem na ogromnom doprinosu. Pre nego što zaključim zajednički jedinstveni pretres, da li predstavnik predlagača docent dr Nenad Cekić, predsednik Saveta Republičke radiodifuzne agencije, želi završnu reč? Izvolite, gospodine Cekiću.
Ne bih vam oduzimao vreme, hteo bih samo da se izvinim narodnim poslanicima što nisam došao na vreme, ali prekasno sam bio obavešten da je ova tačka dnevnog reda danas na zasedanju Skupštine. Izglasavanje Statuta će omogućiti, to moram da vam kažem,da Agencija potpuno pravno uradi sve ono što joj je zakonska obaveza, da imenuje upravne odbore, dakle, dve radiodifuzne ustanove, Srbije i Vojvodine, i da raspiše konkurs za dodelu dozvola za emitovanje u saradnji sa Agencijom za telekomunikacije, nemojte zaboraviti da tu nismo jedini akteri. Znači, usvajanje Statuta nama omogućava da ovaj haos u etru, potpuno se slažem sa ocenom, sredimo i da sa jedne strane stanje u radio-difuziji dovedemo u okvire zakona koji trenutno važe. Hvala vam.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Statutu Republičke radiodifuzne agencije i Finansijskom planu Republičke radiodifuzne agencije za 2005. godinu. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Statut Republičke radiodifuzne agencije i Predlogu za davanje saglasnosti na Finansijski plan Republičke radiodifuzne agencije za 2005. godinu. Oba predloga su dostavili nadležni odbori, za sve poslanike koji su koristili svoje pravo i radili na odborima. Sada prekidamo rad, kao što smo obećali. Sutra u 10,00 časova je nastavak, dakle, rasprava o 17. tački dnevnog reda, a još jednom podsećam članove Odbora za pravosuđe i upravu da je sutra u 9,30 časova sednica Odbora za pravosuđe i upravu. Hvala vam najlepše i prijatan dan. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da u sali postoji dovoljan broj prisutnih poslanika za rad. Molim članove Odbora da nastave rad. Molim predstavnike poslaničkih grupa koji nisu predali predlog za članove Odbora za lokalnu samoupravu da ih predaju, da bismo po proceduri, tokom današnjeg dana, a molim vas da poslanici budu u Skupštini, organizovali da dodamo tu tačku dnevnog reda. Dakle, izbor, odnosno zamena članova Odbora. To je i prilika da nešto što je proceduralno propušteno, a to je izbor sudija Ustavnog suda, uvrstimo u dnevni red. Molim vas, proverite kod zamenika sekretara čiji predlozi ne postoje, a u okviru toga, dogovor šefova svih poslaničkih grupa biće pola sata po početku, za kada ćemo organizovati ove predloge da dođu na dnevni red. To mora da se uradi do kraja načelne rasprave. Dakle, važno je za funkcionisanje i lokalnih samouprava, i Skupštine i pravosudnog sistema. Obaveštavam vas da se niko nije javio da je sprečen da prisustvuje ovoj sednici. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – PRESTANAK DUŽNOSTI, RAZREŠENjE I IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste predloge odluka: 1. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, broj 118-2356/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 2. Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudije Opštinskog suda u Đakovici, broj 118-2358/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 3. Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudije Opštinskog suda u Odžacima, broj 118-2357/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 4. Predlog odluke o razrešenju sudijske dužnosti sudije Drugog opštinskog suda u Beogradu, broj 118-2530/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 5. Predlog odluke o prestanku dužnosti zamenika okružnog javnog tužioca, broj 118-2360/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 6. Predlog odluke o prestanku dužnosti opštinskog javnog tužioca, broj 118-2359/05, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 7. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-1788/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 8. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-2450/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 9. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-1787/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 10. Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-2449/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 11. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-1900/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 12. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-1901/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 13. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-2098/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 14. Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-2451/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 15. Predlog odluke o izboru javnih tužilaca, broj 119-2508/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; 16. Predlog odluke o izboru zamenika javnih tužilaca, broj 119-2511/05, koji je podneo Visoki savet pravosuđa. Takođe, primili ste obaveštenja Visokog saveta pravosuđa: - da povlači predlog za izbor Slaviše Stojanovića za predsednika Opštinskog suda u Lajkovcu; - da povlači predlog za izbor Laze Petrića za predsednika Opštinskog suda u Bačkoj Topoli; - da povlači predlog za izbor Tomislava Bojkovića za predsednika Opštinskog suda u Smederevu; - da povlači predlog za izbor Božidara Vasića za predsednika Opštinskog suda u Ubu. Pored toga, primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu o razmatranju predloga odluka o izboru nosilaca pravosudnih funkcija. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, održanoj 6. oktobra 2005. godine, predsedavajući Visokog saveta pravosuđa Vida Petrović-Škero povukla je predlog Visokog saveta pravosuđa, predlog za izbor Siniše Stojiljkovića za predsednika Opštinskog suda u Bujanovcu. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - 1 sat 36 minuta, DSS - 1 sat 3 minuta 36 sekundi, DS-Boris Tadić - 43 minuta 12 sekundi, G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, SPS - 26 minuta 24 sekunde, Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 21 minut 36 sekundi, poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, dva poslanika SDP-a, četiri nezavisna poslanika, po pet minuta, na osnovu člana 93 stav 3. Poslovnika. Istovremeno vas obaveštavam da su za ovu tačku dnevnog reda ovlašćeni predstavnici poslaničkih klubova: ispred Srpske radikalne stranke Zoran Krasić i ispred G17 plus Marko Krstin. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pitam, da li žele reč predstavnici predlagača: Jovan Palalić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne.) Da li želi reč Vida Petrović-Škero, predsednik Vrhovnog suda Srbije i predsedavajući Visokog saveta pravosuđa? (Ne.) Da li želi reč Slobodan Janković, republički javni tužilac? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Dajem reč ministru Zoranu Stojkoviću. Molim vas, sastanak šefova poslaničkih grupa radi proširenja dnevnog reda za izbor i imenovanje članova odbora, kao i stavljanje tačke na dnevni red, od sada do 10,30 časova je u kabinetu predsednika.