Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Danas je dan kada narodni poslanici imaju pravo da postavljaju pitanja, pa molim narodne poslanike, koji žele da postave pitanje, da se prijave. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, u dužem periodu Albanci iz Preševske doline su taoci nerešenih odnosa između Srbije i Kosova. Sasvim su normalna bila očekivanja da će se ozbiljnije rešavati njihovi životni problemi kada su započeti briselski pregovori o normalizaciji ovih odnosa. Međutim, dosadašnjim Briselskim sporazumima uglavnom se radilo na rešavanju položaja srpske zajednice na Kosovu, a da pri tom i dalje ostaje težak položaj Albanaca u Srbiji. Formalno su započeti razgovori predstavnika Albanaca sa Vladom o rešavanju veoma teških životnih problema, i to nakon tenzija izazvanih intervencijom žandarmerije za uklanjanje spomen ploče u Preševu, a u Bujanovcu zbog izgradnje provokativnog memorijalnog centra žandarmerije. Na samom startu, kada je trebalo rešavati težak položaj Albanaca u pravosuđu, ispostavilo seda i ova Vlada ne odstupa diskriminatorskog odnosa prema Albancima ovog područja. Čak šta više, dosadašnje prebacivanje krivice na albansko stanovništvo za ne ostvarivanje vladinog programa za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa iz 2001. godine, jer navodno Albanci ne žele da ostvaruju svoja prava. Sada su predstavnici Vlade otvoreno počeli da se zalažu za drastičnu reviziju još uvek ne ostvarenog programa iz 2001. godine, uslovljavajući to sa njihovim prebrojavanjem, u ovom slučaju, Albanaca. Perfidno koristeći bojkot popisa stanovništva Albanaca zbog nametanja diskriminatorskih uslova za popis, Vlada otvoreno i još drastičnije diskriminiše sve Albance u Srbiji tako što smanjuje finansiranje Nacionalnom savetu Albanaca za 30%. Opštini Preševo je ukinut osnovni sud i osnovno tužilaštvo, zato što ova opština od 35 hiljada stanovnika iz 2002. godine, falsifikovano se prikazuje samo sa tri hiljade stanovnika. Umesto 32 hiljade postojećih Albanaca u Preševu, Vlada priznaje samo njih 416, a u Bujanovcu umesto 25 hiljada Albanaca, Vlada priznaje svega 244 Albanaca. U ovoj apsurdnoj situaciji, koju nameće država konkretnim odlukama, kako ukidanjem sudova, kako smanjivanjem finansiranja opština Preševo i Bujanovac, kao i Nacionalnom savetu Albanaca, tako i brisanjem iz evidencije prebivališta izbeglih Albanaca sa ovog područja u toku ratnog i vanrednog stanja, ali i mladih Albanaca koji rade u Prištini ili u Gnjilanu, jer nemaju nikakvih šansi da se zaposle u Preševu, Bujanovcu i Medveđi. Sada postavljam pitanje – zašto nije do sada ostvaren program savezne i republičke Vlade za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, koji je bio planiran za period 2001. – 2004. godina? Zašto se ostvarivanje osnovnih ciljeva ovog programa, pre svega ekonomska revitalizacija, integracija Albanaca u državne organe i institucije, uslovljava sa prebrojavanjem Albanaca, kada se zna da je samo u Preševu službeno prijavljeno preko deset hiljada zaposlenih? Zašto u Preševu, a naročito u Bujanovcu i Medveđi nije ništa urađeno za stvaranje barem minimalnih uslova za povratak raseljenog i izbeglog stanovništva za vreme ratnih uslova? Pošto Vlada očigledno preko svojih odluka i rešenja ne priznaje skoro 99% Albanaca u Preševu i Bujanovcu, znači li to da oni nemaju obaveze prema državi? Jesu li oni onda oslobođeni obaveza da plaćaju poreze i druge naknade? Da vas sada podsetim, bivša Jugoslavija, njene vlade su u prošlosti imali sporazume o iseljavanju svojih manjina. Da li sada ovim otvorenim potezima ova Vlada pokazuje iste namere da se oslobodi u ovom slučaju albanske nacionalne manjine. Hvala.
Pročitaću redosled narodnih poslanika: Emir Elfić, Sanja Jefić Branković, Olena Papuga, Olgica Batić, Bojana Đorđević, Tamara Tripić i Ljubiša Stojmirović. Reč ima narodni poslanik Emir Elfić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, Ministarstvo pravde i državne uprave objavilo je tekst Nacrta zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Otvorena je javna rasprava po ovom pitanju koja je u toku i koja traje od 25. novembra ove godine i trajaće sve do 17. decembra 2013. godine. Postojeći Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina je pokazao svoju punu manjkavost 2010. godine kada su i bili i zbori po tom zakonu, koji je pokazao nedostatke u predizbornim procesima, tokom samih izbora, a i u postizbornom procesu. Takođe, u smislu korespondencije nacionalnih saveta i nadležnih državnih organa, nivo komunikacije nije bio na zadovoljavajućem nivou. Koliko sam uspeo vidite, ovaj nacrt zakona više tretira tehnička, proceduralna pitanja, nego što jesu same nadležnosti nacionalnih saveta. O samom sadržaju ne želim da govorim. Kada taj zakon bude došao u proceduru u Skupštinu, onda se može pričati o samom sadržaju. Ali, želim da postavim set pitanja Ministarstvu pravde – zašto se na ovakav način pristupilo pripremama za promenu tog zakona? Naime, samo se pojavilo na sajtu Ministarstva pravde i državne uprave, bez ikakvih dodatnih obaveštenja i transparentnog davanja informacija svima onima koji su zainteresovani po ovom pitanju, a potpuno sam ubeđen da interesovanje, kada su sve nacionalne zajednice u Srbiji u pitanju, jeste veliko kada se govori o ovom zakonu. Pitam zašto je ovako kratko vreme trajanja javne rasprave? Zašto javnost i zainteresovane strane nisu transparentnije obaveštene, već samo preko sajta ministarstva? Zašto javna rasprava nije otvorena za širu javnost, već se zatvara u krug odabranih od strane ministarstva, koje je napravilo i kreiralo radnu grupu? Na javnim raspravama, koliko znam, održana je samo jedna u Vršcu, direktno su pozvani učesnici koji mogu da prisustvuju. Zašto o ovome nisu obaveštene parlamentarne stranke nacionalnih manjina koje su po mom dubokom ubeđenju trebale učestvovati i u samoj izradi nacrta i u samoj proceduri javne rasprave? Poslednje pitanje je zašto zakon nije dostupan na jezicima nacionalnih manjina i samo davanje komentara, što je ustavno i zakonsko pravo nacionalnih zajednica u Republici Srbiji? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Sanja Jeftić Branković.
Hvala. Poštovani predsedavajući, ministri u odsustvu, stvarno više ne znam na koji način da vas animiram da dođete i da odgovarate na poslanička pitanja, s obzirom na to da smo međusobno počeli da vodimo monologe po tom pitanju i da jedni sa drugima razgovaramo o temama na koje bismo trebali da dobijemo odgovore od nadležnih ministara. U pisanom obliku sam postavila pitanja i ministru Raduloviću. Kako na njega posle proteka roka od 15 dana nisam dobila odgovor, probaću i na ovaj način to isto pitanje, pa možda mi se i posreći da na bilo koji način i u bilo kojoj formi dobijem odgovor na isto. Krajem oktobra meseca tekuće godine, italijanska kompanija „Dajtek“, koja je inače trebalo da proizvodi elemente za protok ulja i maziva za potrebe automobilske industrije, raskinula je ugovor, odnosno odustala je od svoje planirane investicije u radnoj zoni u Nišu. U tom smislu, postavila bih pitanja gospodinu ministru. Znam da on nije bio na vlasti onda kada je ovaj ugovor sklapan. Tada je tadašnji ministar, gospodin Dinkić, pre tačno tri godine od dana kada je ova kompanija odustala od investicija, znači oktobra 2010. godine, potpisan je ugovor sa ovom italijanskom kompanijom i u tom smislu je tada planirano da se izdvoji oko 12 miliona evra za ulaganje u ovu fabriku. S druge strane, planirano je da se zaposli 400 novih radnika. Tim povodom je grad Niš izdvojio, odnosno ustupio 2,5 ha zemljišta. Sada imamo situaciju da imamo jedan poluizgrađeni objekat u radnoj zoni u Nišu, koji iznosi oko 8.000 m2 i koji ne služi ničemu. Niš je jedan od najsiromašnijih gradova na jugu Srbije, sa preko 40.000 nezaposlenih ljudi i odustajanje od jedne ovakve investicije za grad Niš predstavlja veliki gubitak. Najmanje što očekujemo od gospodina Radulovića jeste da odgovori da li i na koji način se planira dalje korišćenje ovog poluizgrađenog objekta, s jedne strane, a s druge strane, koliko je zapravo novca iz budžeta Republike Srbije izdvojeno za ulaganje u ovu fabriku, koja je, kako vidimo, prestala da postoji? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, svoje prvo pitanje upućujem ministru saobraćaja Aleksandru Antiću. Hoću da ga pitam kolika je bila naplata putarine u julu i avgustu 2013. godine na deonici autoputa E75 između Beograda i Subotice u oba smera? Koliki je bio prihod ostvaren na naplatnim rampama Stara Pazova i na naplatnoj rampi kod Siriga? Da budem preciznija, interesuje me koliko je naplaćeno za sve kategorije vozila na obe ove naplatne rampe u navedenom periodu u dinarima i u evrima? Drugo pitanje postavljam predsedniku Vlade Republike Srbije Ivici Dačiću. Naime, Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine iz 2009. godine propisano je da organi pokrajine upravljaju i održavaju puteve drugog reda na teritoriji AP Vojvodine. Međutim, republički organi do dana današnjeg nisu izvršili svoju obavezu i nisu obezbedili finansijska sredstva da bi se te nadležnosti pokrajine, a sve je to propisano zakonom u članu 88, i sprovelo. Šta više, Vlada Republike Srbije nije donela ni odluku o načinu finansiranja ovih nadležnosti koje su navedenim zakonom prenete na AP Vojvodinu. Shodno navedenom, bilo bi potpuno neracionalno osnivanje preduzeća, a zakon predviđa da se formiraju i preduzeća za upravljanje i održavanje puteva drugog reda koji se nalaze na teritoriji AP Vojvodine. S obzirom da nije doneta ni odluka Vlade Republike Srbije, nisu ni osnovana preduzeća, a po zakonu pokrajina je u obavezi da upravlja i održava ove puteve koji su na njenoj teritoriji, a odnosi se na puteve drugog reda. Hoću da pitam da li je to još jedna opstrukcija republičkih organa prema pokrajinskim organima? Autonomna Pokrajina Vojvodina je spremna da ispoštuje sve nadležnosti koje su joj prenete i to sa zadovoljstvom, a mi iz LSV ćemo imati još veće zadovoljstvo ako AP Vojvodina bude ponovo imala svoje sopstvene nadležnosti, a posebno sopstvene prihode. Takođe, AP Vojvodina će u skladu sa zakonom formirati do 1. aprila 2014. godine pravni subjekat za upravljanje državnim putevima drugog reda na teritoriji AP Vojvodine. Pitam premijera Dačića – da li će i kada republički organi izvršiti svoju obavezu iz člana 88. Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine i obezbediti neophodna finansijska sredstva koja su predviđena za upravljanje i održavanje državnih puteva drugog reda na teritoriji AP Vojvodine?
Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Kako smo pre nekoliko dana mogli da čujemo i da se putem medija informišemo, Srbija se, nažalost, opet nalazi na poslednjem, a ja bih dodala i potpuno zasluženom, mestu kada se radi o kvalitetu pružanja zdravstvenih usluga. To nije nikakva novina, iz razloga što tu titulu dobija već drugu godinu za redom, a sve prema istraživanjima koja su urađena za potrebe Evropskog parlamenta. Upravo to istraživanje pokazuje da se u odnosu na prošlogodišnji zbir poena Srbija nije popravila apsolutno ni za jedan jedini poen. Zato se i nalazi na dnu lestvice i na poslednjem mestu, kada se radi o kvalitetu pružanja zdravstvenih usluga. To poslednje mesto deli sa zemljama kao što su Letonija, Poljska, Rumunija i Bugarska. To poslednje mesto srpskog zdravstva zasluženo je iz sledećih razloga: zato što građanima naše zemlje nisu dostupni elektronski recepti, zato što naši građani čekaju duže od 21 dana na terapiju karcinoma, zato što naši građani čekaju više od sedam dana za pregled skenerom, zato što se na veće operacije čeka duže od 90 dana itd. Da ne pominjem nedostatak stentova, ugradnju veštačkih kukova, itd, a DHSS je nebrojano puta o tome govorila. Sada kada u našoj zemlji postoji već ogromna smrtnost od infarkta, velika smrtnost po rođenju beba, nezaustavljiv porast, zapravo stope, oboljevanja od karcinoma, kao i mnoštvo neotkrivenih slučajeva dijabetesa, širenje bolničke infekcije koja je izazvana otpornom bakterijom stafilokoka, itd, onda i ne treba da čudi zašto se upravo nalazimo na mestu na kome se nalazimo kada se radi o pružanju i o kvalitetu zdravstvenih usluga. Sve ovo sam već pomenula, ali nalazim za shodno da je potrebno još jednom da pomenem, budući da od ministarke zdravlja, kojoj ću postaviti konkretno pitanje, do sada konkretne odgovore nisam dobila. Mene konkretno zanima zašto se ministarka zdravlja sada čudi i za medije izjavljuje da ona ne veruje u tvrdnje da se Srbija nalazi na poslednjem mestu? Mislim da taj skor od 451 poen, koliko je Srbija dobila od ukupno 1.000 poena, uopšte ne treba da čudi, posebno kada je u pitanju resor o kome trenutno govorim. Zamolila bih Ministarstvo zdravlja, budući da imam nekoliko pitanja, da mi da što konkretnije odgovore, budući da su i moja pitanja koja ću postaviti upravo isto takva, a u skladu sa svim onim što sam već prethodno navela. Prvo, zašto pacijentima nije omogućena dostupnost elektronskim receptima, budući da je navedeno da će tako nešto biti učinjeno ukoliko se setimo da smo o tome raspravljali i da je o tome upravo ministarka Slavica Đukić Dejanović govorila u raspravi kada se na dnevnom redu nalazio set zakona? Zašto se čeka duže od 21 dan na terapiju karcinoma, više od sedam dana za pregled skenerom? Šta se to zapravo čini u pogledu prevencije bolesti kakav je karcinom, a upravo je ovim istraživanjem koje je urađeno za potrebe Evropskog parlamenta prvi put uvrštena i prevencija, i šta se to čini u pogledu smanjenja stope obolevanja od kancera? Zašto nema elektronskog zakazivanja pregleda? Sledeće moje pitanje jeste – šta će se činiti u pogledu sprečavanja upravo već spomenute bolničke infekcije koju izaziva otporna bakterija strafilokoka? Da li su domovi zdravlja u ovom momentu snabdeveni dovoljnom količinom vakcina protiv tetanusa, dovoljnom količinom vakcina protiv malih boginja i zaušaka ili dolazimo opet u situaciju da nam preti nestašica istih, kao što je to bilo u maju ove godine? Ono što me posebno zanima da mi ministarka Slavica Đukić Dejanović odgovori – koliki je zapravo broj upisanih pacijenata na listi čekanja za 2016. godinu? Najzad, smatra li ministarka zdravlja da je zapravo srpsko zdravstvo već bankrotiralo, ali nam o tome niko javno ništa nije saopštio, budući da ćemo se vrlo brzo naći ispod nivoa afričkih zemalja koji je po pitanju upravo pružanja zdravstvenih usluga izjednačen sa nama? Za kraj, postaviću pitanje, budući da imam veoma malo vremena, da li u ovom momentu u bolnicama ima dovoljno citostatika, bar onih koji se proizvode u zemlji Srbiji, kako ministarka zdravlja to uobičajeno ume da kaže, a budući da smo upravo ove godine bili svedoci nestašice citostatika kao što su „purinethol“, odnosno citostatika koji se koriste u lečenju leukemije kod dece, kao i „fluorouracijala“, odnosno najjeftinijeg i najčešće korišćenog citostatika u zemlji Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da iskoristim raspravu o budžetu koju vodimo ovih dana u Skupštini, kako bih postavio pitanje i ukazao na problem izdvajanja iz budžeta za sektor prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, odnosno kako bih ukazao na problem strukture budžeta za sektor prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i stoga svoje pitanje postavljam ministru finansija, Lazaru Krstiću. Stari je naš srpski običaj da sve kritikuje i da nam ništa ne valja i ja svakako ne bih govorio na ovaj način i potrudiću se da u postavljanju ovog pitanja budem konstruktivan, da pomenem kako ono što je dobro sa strukturom budžeta za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj, ali i ono što bi moglo da bude bolje. Što se tiče izdvajanja za budžet, treba biti pošten pa reći da će prosveta, nauka i tehnološki razvoj sledeće godine dobiti više 12 milijardi i 300 miliona dinara, što znači da od prosvete ništa nije uzeto, a što znači da smo se opredelili da ne diramo tamo gde je najosetljivije i gde je situacija ionako krhka. Treba biti iskren pa reći da učitelji, profesori, naučnici, u Srbiji žive veoma skromno, da izdvajanja za njihove plate nisu na onom nivou na kojem bi trebala da budu izdvajanja za one koji brinu o našoj deci bukvalno. Međutim, dobro je što im tu nije taknuto. S druge strane, problem sa strukturom budžeta za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj je što većina od ukupne sume, koja je 178.139.232.000 dinara, ide isključivo za plate. Opet kažem, dobro je jer ljudima nije dirana egzistencija. Loše je što budžet za prosvetu nije razvojni. Postoje, doduše, neki dobri projekti za mlade talente, za finansiranje doktorskih studija, međutim, mi nemamo velike investicije u sektor prosvete i nauke, koje bi trebala da ima država koja brine o svom razvoju. Dozvolite mi da kažem tu pred svima vama da jedino ulaganje u prosvetu i nauku je put da se izvučemo iz kruga siromaštva. Moje konkretno pitanje ministru finansija Lazaru Krstiću, koji ovih dana pred nama brani budžet i ima našu podršku, ne želimo da budemo ultra-kritični, jeste kada će se steći uslovi, obzirom na projektovani ekonomski rast, čuli smo tu da je on verovatno od 1% do 3% u sledećim godinama, za ozbiljnije investicije u sektor prosvete i nauke, da li će to biti za dve, tri, četiri, pet, šest godina ili to možda neće bitinikad za vreme našeg života? Potrebno je reći da su uslovi u kojima rade naučnici na institutima više nego skromni, da su izdvajanja za materijalne troškove više nego skromna, da imamo problem sa elementarnom opremom u čitavom sektoru prosvete. Dakle, ono što želim da istaknem i da postavim kao problem na koji ćemo, nadam se, svi zajedno da nađemo odgovor jeste da nije dovoljno da se podele plate. To je veoma bitno, jer ljudi od toga žive, jer su im plate ionako skromne. Problem je kada ćemo kao društvo, svi mi zajedno, nebitno ko je pozicija, ko je opozicija, ko je na vlasti, ko to trenutno kritikuje, pronaći put da uložimo ozbiljno u prosvetu i nauku onako kako se ulagalo pre 30, 40, 50 godina, kada su podizane škole, kada su građeni fakulteti, kada je zaista društvo počivalo na znanju. Dozvolite mi na kraju ovog postavljanja pitanja da iznesem čvrsto ubeđenje da ako ekonomskog rasta uopšte i bude u sledećim godinama, da dobar deo toga treba upravo da uložimo u prosvetu u nauku, jer je jedino to put da se izvučemo iz začaranog kruga siromaštva. Na samom kraju postavljanja ovog pitanja citirao bih upravo preminulog južnoafričkog predsednika Nelsona Mandelu, jednog od najvećih ljudi koji je živeo u našem vremenu, koji je rekao: „Nijedna država ne može da se razvije ako njeni građani nisu obrazovani“. Na ovo bih dodao samo – jedino je obrazovanje naroda prava politika, a sve ostalo je šminka i kozmetika. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, LDP ima nekoliko pitanja, a prva grupa pitanja vezana je za ministra privrede gospodina Radulovića, vezano je za ono o čemu on govori već nekoliko nedelja, mogu slobodno reći od kada je i postao ministar. To je grupa zakona koja treba da predstavljaju reformski otklon u odnosu na sve ono što smo do sada imali, to se prevashodno odnosi na novi zakon o radu, zakon o privatizaciji, zakon o stečaju i zakon o planiranju i izgradnji. Mi smo imali informacije, doduše iz javnosti, od gospodina Radulovića, da će ovi zakoni biti prateći zakoni budžeta o kome smo počeli da razgovaramo, i onda je došlo do nerazumevanja između ministarstva, odnosno Vlade sa jedne strane i svih onih koji su zainteresovani u procesu donošenja ovoga zakona. Pre nekoliko nedelja ministar je rekao da će ovi zakoni biti u skupštinskoj proceduri do kraja ove godine. Očigledno da se to neće desiti. Mi postavljamo jednostavno pitanje – kada će ti zakoni doći u skupštinsku proceduru? Ono što je najvažnije, sadržina tih zakona, LDP ima jasne stavove kada govorimo o ovim zakonima. Zakon o radu po LDP treba da bude sličan zakonu koji je usvojila Đinđićeva Vlada 2001. godine. Kada govorimo o Zakonu o privatizaciji, ministar Radulović ne može da govori o donošenju novoga zakona o privatizaciji, u atmosferi kada celu privatizaciju naziva pljačkaškom privatizacijom. Ono što je najvažnije Zakon o planiranju i izgradnji je zakon koji mora da omogući pokretanje građevinske industrije. Mi to danas ovim zakonom koji imamo nemamo. Takođe, kada govorimo o zakonima i ono što je neophodno da se usvoji kako bi pokrenuli Srbiju u ekonomskom smislu s mrtve tačke, treba da govorimo i o zakonodavstvu koje reguliše penzioni fond i odlazak u penziju. Juče je ministar Krstić u jednoj polurečenici rekao da nas očekuje reforma penzionog sistema, odnosno povećanje granice starosti prilikom odlaska u penziju sa jedne strane, a sa druge strane uvođenje takozvanih bonusa, odnosno penala za privremeno penzionisanje. Podsetiću i vas i građane Srbije da LDP pre pet godina predložila da za prevremeno penzionisanje ti penali iznose 1% po godini radnog staža koji je neophodan do punog iznosa koji je neophodan da neko ode u penziju. Danas Međunarodni monetarni fond i Fiskalni savet predlažu da taj bonus iznosi 6%. To pokazuje koliko košta i državu Srbiju, odnosno njene građane, ono o čemu LDP na vreme govori, a tada smo bili proglašeni kao izdajnici, kao neko ko želi da uništi penzionere, i kako to na kraju dođe do povećanja, odnosno do te naplate? Takođe ću podsetiti sve nas da je danas 10. decembar Dan ljudskih prava, dan koji LDP obeležava kao dan svoje stranke. To obeležavamo u trenutku kada, mogu slobodno reći, na jedan sraman način se odnosimo prema azilantima u Srbiji. Ovaj dan treba da bude dan kada bar na trenutak celo društvo treba da se suoči sa onim što smo učinili tim ljudima koji su našli neko utočište ovde kod nas u Srbiji. Nadam se da one scene koje smo viđali iz Obrenovca i iz drugih gradova u Srbiji se više neće ponavljati, a mogu samo da kažem da sam ponosan na svoje zemljake iz Sandžaka i treba svi u Srbiji da smo ponosni na ono što su oni posle toga učinili.
Poštovani narodni poslanici, moram samo nešto da konstatujem. Po Poslovniku, samostalni narodni poslanici nemaju pravo na postavljanje pitanja. Pustio sam to i ovog puta ću dovesti do kraja, ali vas molim da imate razumevanja u tom smislu da neko posle ne reklamira povredu Poslovnika. To nije dovoljno Poslovnikom regulisano i koristim analogiju iz člana 97.U tom smislu tako i postupam. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala. To do sada nije bio problem, niko nije reklamirao povredu Poslovnika, ali evo da vam se revanširam. U uvodu za moje poslaničko pitanje moraću da pohvalim Vladu. Teško mi je ali ću morati. Ćutanje Ministarstva spoljnih poslova pre izvesnog vremena kada je ruski ambasador Čepurin nediplomatski napao drugu zemlju na teritoriji naše zemlje je bio skandal. Ako je današnja poseta Srbiji Mila Đukanovića, posle 10 godina, bar neki odgovor na taj nediplomatski ispad ruskog ambasadora, izražavam zadovoljstvo. Verujem da to nije bila namera i da je poseta ranije dogovorena, ali u svakom slučaju može da se shvati i kao neki odgovor na ono što je Ruski ambasador pre izvesnog vremena rekao o Crnoj Gori i njene želje da uđe u NATO. To je uvod i revanš što ste mi dopustili da postavim poslaničko pitanje. Moje poslaničko pitanje upućujem ministarki energetike, gospođi Mihajlović i nije pitanje ko je onaj ministar koji radi protiv interesa Srbije, odgovor na to pitanje očekujem od premijera, kada pročita diplomatsku poštu. Počela je gradnja „Južnog toka“, postoji i firma „Južni tok“ i malopre pomenuti Ruski ambasador kaže da će „Južni tok“ kroz Srbiju koštati 1,9 milijardi evra. U licitaciji od 1,5 milijarde, preko 1,6 milijarde, na kraju smo stigli 1,9 milijarde. Pola, 49% je naša obaveza i jasno je da će se to otplaćivati kako nas obaveštava ruski amabasador, a ne naša Vlada, od tranzitnih taksi koje se budu ubirale na teritoriji Srbije. To znači da onaj argument pre pet godina kada se lobiralo za energetski sporazum sa Rusijom, da ćemo se ubiti od para zbog tranzitnih taksi, očigledno, bar godinama ili decenijama ne stoji zato što će tranzitnu taksu ubirati ruski partner i time otplaćivati kredit koji će nam dati,kako kaže ruski ambasador – biće tako povoljan, prste da poližeš. Ovo što se dešava je veoma netransparentno i zato pitam ministarku Mihajlović dva pitanja. Prvo je gde se nalazi i gde može da se vidi projekat „Južnog toka“ sa specifikacijom? Mislim na detaljnu specifikaciju koliko košta metar cevi, građevinski radovi, koliko košta polaganje gasovoda u Vojvodini, u ravnici, koliko u istočnoj Srbiji kroz planine, da bi se videlo da to vredi i da će to koštati 1,9 milijardu, a ne recimo 1,7 milijarde. Mislim da u situaciji kada nam iz Vlade poručuju da je zemlja pred bankrotom kada se smanjuju plate profesorima i lekarima, gore dole 100 ili 200 miliona zaista nije šala. Mi samo imamo reč i priču da će to koštati toliko. Postoje ljudi koji su stručni, želeli bi da vide taj projekat. Nemoguće je da je to samo između Bajatovića i njegovog kolege direktora u toj firmi „Južni tok“, a da ćemo posle kao država davati garancije za otplatu tog kredita, a kredit će se otplaćivati od tranzitnih taksi, a tranzitne takse, cenu i naplatu će vršiti firma koja je registrovana u Švajcarskoj. Znači, ništa od onoga što ste pričali, vi koji ste ovo zagovarali pre pet godina, neće biti tačno. Dakle, prvo pitanje je – gde se nalazi taj detaljan projekat da se vidi da to košta 1,9 milijarde? Nije valjda da verujemo bilo kome, na – majke mi, koliko to košta? Kolika je procena da će godišnjih tranzitnih taksi biti, pa s tim u vezi glavnica kamata i koliko je to decenija dok ne dobijemo prve pare od tranzitnih taksi? To su dva pitanja. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.
Hvala. Prošle nedelje Ustavni sud Srbije odlučio je da pojedine odredbe Statuta AP Vojvodine nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije i dao rok od šest meseci da se Statut uskladi sa Ustavom. Odluka Ustavnog Suda mora se poštovati i potrebno je pronaći način da se Statut Vojvodine uskladi sa Ustavom. Na tom putu moraju da sarađuju i republička i pokrajinska administracija. Zato danas postavljam pitanje predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije gospodinu Stefanoviću i predsedniku Skupštine AP Vojvodine, gospodinu Pastoru - šta će uraditi i koje mere će preduzeti da se ispoštuje rok od šest meseci koji je dao Ustavni sud kako građani Vojvodine ne bi trpeli? Vojvodinom više ne možemo da se bavimo samo usput iz ugla stranačkih i republičkih interesa ili kada nas opomene Ustavni sud, već Vojvodinom moramo da se bavimo državotvorno, jer u suprotnom od riznice Srbije napravićemo pustinju. Već sada je Vojvodina nerazvijen region sa nezaposlenošću iznad i prosekom plate ispod republičkog proseka sa poljoprivredom koja je neiskorišćen resurs. Ono što takođe brine je i da je Vojvodina unutar sebe centralizovana i neravnomerno razvijena. Ujedinjeni regioni Srbije podržavaju autonomiju Vojvodine, ali višeslojnu autonomiju što podrazumeva formiranje Srema, Banata i Bačke kao posebnih oblasti i uspostavljanje specijalnog statusa za grad Novi Sad što bi omogućilo da se Vojvodina ravnomerno razvija i da svi građani Vojvodine osete blagodeti autonomije. To podrazumeva da se bez dodatnih troškova izbora od postojećih poslanika koji su izabrani za Skupštinu Vojvodine formiraju saveti ili oblasne skupštine za svaku oblast Srem, Banat i Bačku koji bi zatim dalje birali takozvanu lokalnu Vladu kojoj bi bile poverene određene nadležnosti, prvenstveno iz oblasti ekonomskog razvoja, infrastrukture, ekologije, kulture i sporta. Ujedinjeni regioni Srbije podržavaju decentralizaciju Vojvodine sa jednakim šansama za sve gradove i opštine. Kada Vojvođani pitaju – gde su naši novci, oni treba ne samo da pogledaju ka Beogradu, već treba da pogledaju i ka Novom Sadu. Tada verovatno ne bismo došli u situaciju da se iz pokrajinskog budžeta odvoji 300 miliona dinara za suzbijanje komaraca, a samo 200 miliona za ravnomerni regionalni razvoj Vojvodine ili samo 160 miliona za politiku zapošljavanja. Da li su komarci u Vojvodini duplo veći problem od nezaposlenosti? Očigledno je da je i sazrelo vreme za promenu Ustava kojim bi se omogućila politička regionalizacija Srbije. Tada se Vojvodinom, ali ostalim delovima Srbije ne bismo bavili ad hok. Ustavne promene su neophodne kako bi u Srbiji svi dobili šansu da formiraju svoje regione i kako bi koncept regionalizacije i decentralizacije mogao da bude sproveden u praksi. Ujedinjeni regioni Srbije traže promenu Ustava kojom bi Srbija trebalo da postane zemlja sedam regiona sa tri nivoa vlasti, republičkom, pokrajinskom i lokalnom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, ovom prilikom bih postavio pitanje Ministarstvu pravde i državne uprave ili Ministarstvu za regionalni razvoj i lokalnu samoupravu ili i jednom i drugom ministarstvu, pošto zaista ne znam kome pripada tema o kojoj ću da govorim, a to je problem Zakona o ministarstvima, razume se, a ne ove teme. Naime, pitanje je kada će ta ministarstva ili jedno od njih, a Vlada da usvoji to, napraviti i sačiniti Predlog zakona o nadležnosti AP Vojvodine ili predlog zakona ili predlog izmena zakona o nadležnostima? Ustavni sud Srbije je doneo svoju odluku o ovom pitanju, koje je pokrenula DSS u ovom parlamentu pre četiri godine. Tu odluku je doneo pre godinu i po dana, u maju 2012. godine i tom odlukom su poništene neke odredbe, ali ne samo neke nego značajne, suštinske odredbe tog zakona i veliki broj tih odredaba, 22. Od tada niko nije našao za shodno da donese predlog zakona. U međuvremenu za ovih godinu i po dana Vojvodina je funkcionisala po svom Statutu, koji je samim tim što su odredbe zakona bile stavljene van snage, bio neustavan, sve do momenta kada to zaista može da se kaže, na osnovu nove odluke Ustavnog suda od pre neki dan, da je i Statut neustavan. Primećujete kako se vreme odugovlači i kako se vreme kupuje i kako se ništa ne radi na ovom važnom planu za državnu organizaciju Srbije. Jednostavno imamo jedan prazan hod pravni za funkcionisanje Vojvodine i za to u ovom trenutku veliku odgovornost nosi Vlada baš zato što nije na vreme donela predlog zakona o kome govorim i za koji tražim da nam da odgovor – da li će ga doneti i kada će ga doneti? Da je Vlada blagovremeno učinila svoj deo posla i dao parlamentu taj predlog, da je parlament taj predlog usvojio posle diskusije, izmena itd, verovatno da bi Ustavni sud imao više razloga da stavi van snage određene odredbe Statuta Vojvodine i verovatno da bi taj Statut brže da se usaglasi sa tim zakonom. Sve vreme se zapravo ništa nije radilo i to jeste problem Vojvodine danas što se Ustav ne primenjuje. U Vojvodine zapravo i u Srbiji šire postoji jedna dosta perverzna konstitucionalna logika koja kaže da bi zapravo Ustav trebao da bude statutaran, a ne Statut ustavan i po toj logici se zapravo traži promena Ustava i lakše je promeniti Ustav nego ga primeniti. To je ta perverzija političkog i ustavnog života u Srbiji. Pre nekoliko godina, pre četiri godine sam postupak je bio neustavan. Ako se sećate, prvo je donet Statut u Pokrajinskom parlamentu, pa se onda na osnovu tog Statuta donosio Zakon o nadležnostima. U ustavnom zakonu se nalaže drugačije – prvo, Zakon o nadležnostima pa onda Statut prema tom zakonu. Ali i sada posle četiri godine se ne postupa tako i to jeste moje pitanje za Vladu – zašto Vlada nije učinila svoj deo posla? Ustavni sud je sporovozno, puževskim koracima uradio svoj deo posla posle četiri godine, ali hajde nešto je uradio. Doduše, i on je u ovoj odluci o ustavnosti Statuta doneo jedan član koji kaže da će se odluka primeniti za šest meseci tj. primeniti za šest meseci ukoliko Vlada ne učini nešto u usaglašavanju sa Ustavom. Tih šest meseci je opet kupovina vremena zato što se polako indukuje diskusija o Ustavu Srbije pa se samo insistira da se Ustav promeni, pa onda Ustavni sud, pošto je lojalan prema Vladi, ostavlja maksimalan period, koji mu inače zakon dopušta, od šest meseci da se i taj Statut usaglasi ili ako hoćete, da se promeni Ustav. Sada snage koje su za promenu Ustava imaju šansu da forsiraju u javnom životu tu raspravu. Imate jednu sportsku disciplinu koja se u našem političkom životu jako razvila, a to je bacanje kladiva na Ustav Srbije, a niko ne gleda da li treba menjati i zakon i Statut prema onim odredbama kako je to Ustav zahtevao, a te odredbe nisu specifične odredbe Srbije i njenog političkog života i njene države, nego su zapravo način kako se akti o teritorijalnim jedinicama donose u svim državama koje imaju sud nacionalne teritorijalne jedinice, od federalnih jedinica, regiona itd. Jedino u Srbiji ide naopako, kako pre četiri godine, tako i sada. Zbog toga je ovo pitanje i molili bismo brzi odgovor, da bismo nastavili u parlamentu da diskutujemo o tome. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojana Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, svoje današnje pitanje upućujem ministru privrede, gospodinu Saši Raduloviću. Dolazim iz grada Kruševca čija je privreda poslednje decenije preživljavala veoma teške trenutke i pored ulaganja velikog napora da se postojeći operativni kapaciteti stavljaju u funkciju, ali bez adekvatne i jasne pomoći države, svakim danom je sve teže. Podsetiću vas da je grad Kruševac bio privredno čudo Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije i Srbije. U samom gradu, sa oko 60.000 stanovnika, bilo je više od 45.000 zaposlenih, od čega u industriji preko 25.000 ljudi. Heterogena privredna struktura, mašinogradnja, hemijska industrija, gumarska, tekstilna, proizvodnja alkoholnih pića, prerada poljoprivrednih proizvoda, građevinarstvo, prerađivačka industrija i druge grane svrstavali su grad Kruševac u najrazvijenije područje Srbije. Besperspektivnost Kruševca, mi Kruševljani, ni po koju cenu nećemo dozvoliti i zato koristim priliku da uputim dva pitanja nadležnom ministru Vlade Republike Srbije, gospodinu Saši Raduloviću, sa ciljem da da odgovarajuća rešenja za prevazilaženje sadašnjih teškoća i početak obnove privrednog života Kruševca. Prvo pitanje - kakvi su planovi Vlade Republike Srbije oko zaustavljanja daljeg propadanja IMK „14. oktobar“ Kruševac i dali postoji realan plan da se ovaj gigant mašinogradnje uveže u sistem proizvodnje javnog sektora u Srbiji, Elektroprivreda, rudnici, izgradnja puteva i slično? Drugo pitanje – šta Vlada Republike Srbije preduzima da se, pre svega „Trajal“, vlasnički konsoliduje i da obnovi ozbiljnu proizvodnju za koju postoje svi potrebni kapaciteti od energetskih, sirovinskih, tehnoloških i ljudskih? Kroz postavljanje poslaničkih pitanja želela sam da upoznam i ministra i javnost Srbije sa realnim stanjem nekadašnjeg privrednog centra, kakav je bio Kruševac, i uputim zahtev da se preduzmu sve mere predviđene zakonom u cilju zaustavljanja trenda gubitka radnih mesta i stvaranja uslova da Kruševac ponovo bude uspešan grad na privrednoj karti Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tamara Tripić. Izvolite.
Hvala. Obzirom da je danas Međunarodni dan ljudskih prava, logično se nameće pitanje stanja ljudskih prava u Srbiji i ja danas imam nameru da postavim pitanje o onim ljudskih pravima koje zvaničnici Vlade ne pominju, a funkcioneri o njihovom kršenju nerado govore, a to je pravo na pravično suđenje i na taj problem je ukazala i Evropska komisija. Pitanje za Ministarstvo pravde je – zašto se ne ostvaruje prezunkcija nevinosti i zašto nije pokrenut krivični postupak ni protiv jednog slučaja u medijima, kada se licitiralo sa kaznama i oglašavani krivi i oni protiv kojih se postupak ne vodi. Da vas podsetim, u izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije za 2013. godinu, izričito se naglašava, citiram – zabrinutost izazivaju izveštaji da u određenim tabloidima postoje orkestrirane medijske kampanje protiv opozicije, koalicionih partnera i nezavisnih organa, iznošenje detalja o istragama i najavljivanje hapšenja na osnovu anonimnih izvora ili informacija koje su procurele iz policijske istrage ili gonjenja. Scenario je uvek isti. Hapšenja se najpre najavljuju mesecima u tabloidima. Ljudi se proglašavaju kriminalcima i lopovima, sudi im se bez suda, neproverene anonimne izjave i dojave iz policije i tužilaštva se uzimaju kao apsolutna istina, na naslovnim stranama tabloida im se određuju kazne, donose presude, najavljuju saslušavanja, privođenja i hapšenja, a kada nekog od njih puste na slobodu, to niko ne objavi. Sistem u kome jedna stranka i tabloidi odlučuju o tome ko je nevin a ko kriminalac, vode u političke progone širom Srbije. Sedamdeset i troje ljudi je privedeno ili su bili u pritvoru, a neki su još uvek u pritvoru, a stotine građana je pozivano na informativne razgovore samo zato što su članovi DS ili su u nekom trenutku imali kontakt sa demokratama. Pritvor je postao najomiljenije sredstvo obračuna sa političkim oponentima i za ove progonjene ljude, moram da vam kažem, najskuplji način prikupljanja političkih poena. Podsećam vas, gospodo, treba da pustite institucije države da rade svoj posao, a ministar pravde bi morao da reaguje na ove pojave. Da vas podsetim, univerzalna Deklaracija o ljudskim pravima izričito u svojim čl. 9, 10. i 11. kaže da niko ne sme biti proizvoljno uhapšen ili pritvoren. Svako ima potpuno jednako pravo na pravično suđenje pred nezavisnim i nepristrasnim sudom i svako ko je optužen za krivično delo ima pravo da se smatra nevinim dok se krivica ne dokaže na osnovu zakona. Njih 73 je ostalo uskraćeno za ova prava. Koliko još treba da se uništi ljudskih sudbina da bi država počela da reaguje? Da bi ova vlast dokazala da hapšenja nisu politički motivisana, moralo bi da se dođe do pravosnažnih presuda i moralo bi da se prekine sa iznošenjem detalja iz istrage i postupka u medijima. Drugo pitanje za Ministarstvo pravde takođe je – da li će pokrenuti istragu o onome što je poslanik iz vladajuće stranke rekao, a to je da pravosuđe i policija rade po političkom nalogu? Obaveza nadležnih organa je da ispitaju ove navode. Kada kolega Cvijan izjavi, citiram - da se na poslednje tri sednice predsedništva stranke govorilo ko će biti uhapšen, uključujući Milana Beka, Dmitra Đurovića direktora Koridora, Miodraga Krstića, Dušana Spasojevića, Mlađana Dinkića, Veroljuba Stevanovića, jer Vučić ne može da ga smeni, neke ljude iz SNS jer ih Vučić ne voli, nekoliko direktora, Marka Jakšića, da se otvori istraga protiv Čedomira Jovanovića, hapsi Dragana Đilasa, a tvrdi Cvijan, naručeno je i hapšenje Dušana Bajatovića. Šta je onda reakcija države? Da li mi u državi imamo ili nemamo nezavisno sudstvo i tužilaštvo ili, kako kolega Cvijan kaže, to je postala nadležnost predsedništva SNS? Takođe tražimo da Ministarstvo pravde objavi statistike o broju zvaničnih funkcionera u političkim strankama protiv kojih se vodi postupak, jer ta statistika dokazuje da postoji sistematsko hapšenje funkcionera samo jedne stranke. Četvrto, korupcija, kao pojava, utiče na ostvarivanje mnogih prava, na obrazovanje, na zdravstvo i na pravdu i u tom smislu Agencija za borbu protiv korupcije ima veoma važnu ulogu. Međutim, čelnici Agencije često su i sami u javnosti komentarisali postupke, kršeći Zakon o agenciji, a time su i pokazivali izvesnu arbitrarnost. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju. Završite misao.) Samo sam htela da postavim pitanje Agenciji za borbu protiv korupcije – iz kojih političkih stranaka dolaze funkcioneri protiv kojih su podnete prekršajne prijave i dali je tačno da su jedine krivične prijave podnete protiv poslanika DS, iako imamo više hiljada funkcionera koji nikada nisu prijavili imovinu Agenciji? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, suočeni smo sa činjenicom da je Srbija opterećena mnogim problemima. To su manji, veliki ili ogromni problemi koji dotiču pojedince, određene grupe ili veliki broj građana. Ali, postoji jedan problem pred kojim niko od nas ne može da zažmuri, pred kojim niko od nas ne može i ne sme da okrene glavu. Meni su se obratili građani sa jednim pismom koje ću ja pročitati i kroz to pismo se vidi njihov problem, a na kraju ću postaviti određenim ministarstvima pitanje. „Poštovani, obraća vam se beogradska grupa roditelja iz afere nestalih beba iz porodilišta. Ne obraća se samo u svoje ime, već i u ime hiljada napaćenih roditelja iz cele Srbije. Obraća se i moli. Moli da ova država, jedina koju imamo, progleda posle mnogo godina, progleda i kaže istinu, dugo skrivanu i zataškavanu. Ko to godinama, decenijama trguje našom novorođenčadi? Koji su to ljudi koji otimaju čeda majkama? Godinama unazad borimo se protiv ove pošasti. Kad god mislimo da smo naišli na razumevanje od strane države, vrlo brzo shvatimo da smo ponovo obmanuti i prevareni. Pojava traganja za istinom o svojoj nestaloj deci iz porodilišta omasovila je i okupila roditelje iz Srbije 2002. godine. Svi slučajevi su ličili jedan na drugi. Nakon porođaja, majkama su lekari saopštavali da im je beba navodno preminula. Decu nam nisu dozvolili da vidimo, identifikujemo i sahranimo. Tako decenijama, a sumnja ostaje. Svi nestanci beba po istom scenariju, samo je razlika u mestu, godini i vremenu rađanja. Roditelji su se obraćali i tražili dokumentaciju u porodilištima, institutima za prevremeno rođenu decu, opštinskim matičnim službama, tužilaštvima, sudovima, policiji i ministarstvima. Epilog dugogodišnjeg traganja za svojim navodno preminulim bebama je – leševa naše dece nema, naše krivične prijave su sudovi i tužilaštva podveli pod zastarevanje. Godine 2002. i 2003. roditelji skupljaju dokaze i dokumentacijui podnose krivične prijave. Republički tužilac izdaje obavezno uputstvo da se predmeti procesuiraju i uzimaju se izjave roditelja po opštinskim sudovima. Godine 2004. izabrani VD republički tužilac izdaje novo obavezno uputstvo gde se slučajevi obustavljaju i podvode pod zastarevanje, uz obrazloženje da nema zakonske mogućnosti da se sprovedu istražne radnje. Obratili smo se Narodnoj skupštini, Odboru za predstavke i predloge koji je ocenio da se radi o izuzetno teškom problemu koji je neophodno rešiti u što kraćem roku. Godine 2005. formiran je Anketni odbor obrazovan radi utvrđivanja istine o nestaloj deci iz porodilišta u više gradova u Srbiji. Roditelji su sarađivali sa Odborom i dali svoj veliki doprinos na osnovu svega iznetog na Odboru, a stavljeno je u izveštaj. Godine 2006. je Narodna skupština Republike Srbije usvojila izveštaj o radu Anketnog odbora sa predlogom mera. Od 2007. do 2010. roditelji se ponovo nalaze na vetrometini državnih institucija, a po predlogu mera Anketnog odbora se nije uradilo ništa konkretno, samo mrtvo slovo na papiru. Godine 2010. nekoliko roditelja se pritužbom obraća Zaštitniku građana, koji je sa posebnom pažnjom razmotrio pritužbe i dostavio poseban izveštaj, sa nadom da će koristiti ne samo Narodnoj skupštini i njenoj Radnoj grupi za izradu predloga zakona radi stvaranja formalno-pravnih uslova za postupanje državni organa po prijavama o nestaloj novorođenoj deci iz porodilištima, već i državnim organima i institucijama koje će u narednom periodu pokušati da dođu do odgovora na ovo osetljivo i potresno pitanje. Međutim, 2011. godine Radna grupa za izradu predloga zakona radi stvaranja formalno-pravnih uslova za postupanje državnih organa po prijavama o nestaloj novorođenoj deci iz porodilišta podnosi izveštaj da ne bi bilo opravdano vršiti izmene odredaba Krivičnog zakonika i da ne postoji ustavna mogućnost da se omogući procesuiranje ranije nastalih slučajeva nestalih beba. Devetog septembra 2013. godine, posle uložene žalbe Republike Srbije na presudu Međunarodnog suda u Strazburu, po tužbi majke Zorice Jovanović, presuda postaje pravosnažna u slučaju nestalih beba, a država je u obavezi da preduzme odgovarajuće mere, a najbolje da donese poseban zakon kojim bi propisala mehanizam čiji je cilj da obezbedi individualno satisfakciju svim roditeljima. Po ko zna koji put vam se obraćamo sa molbom da zajedničkim snagama realizujemo presudu Međunarodnog suda i da posle 11 godina roditelji nestalih beba dođu do istine o njihovoj nestaloj deci, jer teško je živeti i nositi teret da naša deca rastu, rastu daleko od nas, a to vreme se ne može vratiti. Unapred zahvalni roditelji nestalih beba.“ Mislim da niko od nas ne može da ostane nem pred ovim pitanjem. Svi oni koji su dobronamerni treba da pomognu da se ovo reši. Mislim da pitanje treba da bude upućeno i premijeru i ministru pravde i ministru zdravstva i svima onima koji u svom domenu mogu da nađu makar kakvu mogućnost da se ovo pitanje reši. Hvala.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje sledeći narodni poslanik: Stošić Milorad. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednik Skupštine, pored predstavnika predlagača Lazara Krstića, ministra finansija, Saše Radulovića, ministra privrede i prof. dr Dragana Glamočića, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pozvao da sednici prisustvuju i: Nikola Ćorsović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Nikša Vušurović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Branko Drčelić, direktor Uprave za javni dug i Nada Mirković, načelnik Odeljenja u Ministarstvu finansija. Nastavljamo načelni pretres o predlozima akata iz tačaka 12, 13. i 14. dnevnog reda. Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Poštovani članovi Vlade, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, mnogo toga je juče rečeno u ovoj načelnoj raspravi o budžetu, tako da ne verujem da ćete čuti nešto novo i epohalno od mene, ali posao narodnog poslanika je da učestvuje u raspravi o ovom najvažnijem dokumentu, u stvari o ličnoj karti jedne države. Ono što smo juče mogli da čujemo jeste da je ovaj budžet realan i da mu je to najveća vrednost. Realan budžet u ovoj nerealnoj ili nadrealnoj državi stvarno ima veliku vrednost, to moram i ja da priznam. Najavljivali ste veliki zaokret, gazdovanje javnim novcem, godinu velike štednje, krupinih reformi, uz obrazloženje da se ovako više ne može. Mogu da se složim sa tom konstatacijom, ali ničega od toga što ste najavljivali nema u ovom dokumentu, a danas je tačno 100 dana od kada je rekonstruisana Vlada Republike Srbije. To je neki mali jubilej, pa se sumiraju rezultati, predstavljaju rezultati, a ja mislim da rezultata, makar na polju finansija i ekonomije, nema baš previše da biste mogli da se pohvalite. Ovde se u budžetu, u pratećim dokumentima, u fiskalnoj strategiji i u ekonomskoj politici ne vide efekti nekih krupnih promena. Jedino pozitivno, i za to vam odajem priznanje kao ministru finansija, je to što ste stavili iznad crte državne garancije za zaduživanje javnog sektora i ove druge prikrivene troškove. Ali, svi se mi pitamo kako je moguće da, kada realno smanjujete plate i penzije, povećavate PDV na osnovne životne namirnice, na kompjutere, u zemlji u kojoj je IT sektor proglašen za jedan od strateških, deficit bude čak 7,1% BDP? Moguće je jer očigledno ni ovaj put nema političke snage da se stvarno smanjuju rashodi. Kada kažem da ni ovaj put nema političke snage, političku podršku nije imao ni vaš prethodnik, ni onaj pre njega, a vidim da je nemate ni vi da zađete u javna preduzeća, to je ono što je ključno, u „Srbijagas“ i u ostale. Da nije tako, zašto bi u ovoj Skupštini došao zahtev za davanje garancija „Srbijagasu“ od 200 miliona evra za održavanje tekuće likvidnosti, a onda vi to amandmanom promenite, ali ne namenu, nego samo valutu, pa nije više 200 miliona evra nego 200 miliona dolara. Ili, zašto će se dati garancija „Elektropirivredi Srbije“ za 100 miliona dolara, opet sada uz promenjenu namenu, a nije za održavanje tekuće likvidnosti? Razumem da PDV jeste deo rešenja, ali mogli ste iz iskustva vašeg prethodnika da vidite da povećanje stope ne daje očekivane rezultate i mogli ste da izbegnete to nešto loše što se pokazalo, a to je da povećanje opšte stope ne daje efekte koji su projektovani. Po kojoj logici će povećanje ove niže stope dati efekte koji su projektovani? Vi vrlo dobro znate da je to kratkoročno rešenje, koje će se iscrpeti ako se ne urade suštinske stvari na strani rashoda. Ovde glavni problem nije onako kako mi mislimo – sam deficit od 7,1% koji je projektovan, nego struktura deficita, odnosno da se ovaj deficit može finansirati samo kreditima iz inostranstva, da stare kredite možemo da vraćamo novim jeftinijim kreditima. Naš predlog je da vi to radite agresivnije nego do sada, da uz jeftinije kredite dodate i tu neproduktivnu državnu imovinu, kako kamate na te kredite ne bi sledeće godine pojele više od jedne trećine budžeta. Smanjivanje javne potrošnje neće moći da reši ovaj budžetski problem. Smanjiće se rashodi otpuštanjem viška zaposlenih, bez obzira na demantije koji stižu. Juče ste demantovali da će biti otpušteno 50.000 ljudi, biće verovatno i više iz ovog prenapregnutog javnog sektora, smanjivaće se plate, zamrzavaće se penzije, ali na taj način će se smanjiti i budžetski prihodi. Biće manje novca za privatnu potrošnju, a taj manjak tražnje teško da ko može da nadomesti. U stvari ništa od ovih predloženih mera i to je glavna zamerka budžetu, neće dovesti do rasta zaposlenosti u zemlji u kojoj je stopa nezaposlenosti oko 25%, a stopa nezaposlenosti među mlađim stanovništvom i do 50%. Bez predloženih mera za povećanje zaposlenosti neće biti napretka. Nikome nigde do sada nije uspelo da iz recesije izađe samo smanjenjem javne potrošnje, a pogotovu ne kad postoje realno visoke kamatne stope. Što se tiče smanjenja plata, odnosno prihoda na sve plate koje su preko 60.000 dinara, ovaj zakon o platama može lako da padne na Ustavnom sudu, jer pravosuđe nije izuzeto iz usklađivanja zarada. Plate se smanjuju i profesorima i lekarima, ali i sudijama i tužiocima. Pitanje je dana kada će neko pokrenuti postupak za utvrđivanje ustavnosti ovakve odredbe. Da bi plate kao rashod bile stavljene pod kontrolu, potrebno je doneti dva zakona. Jedan koji bi važio za javni sektor bez javnih preduzeća, a drugi samo za javna preduzeća. To je jedini način da imate plate pod kontrolom. Dakle, dva zakona, a ne ovaj jedan koji ste predložili. Htela sam nešto da vas pitam povodom vaših izjava, mislim na vas, ministre finansija. Rekli ste 11. oktobra sledeće i sada je moje pitanje kada ćete da pređete sa reči na dela. Rekli ste 11. oktobra ovako – državni funkcioneri neće više moći da sede na nekoliko stolica i primaju po pet punih plata iz budžeta. Drugo, njihova dodatna primanja neće biti oporezovana, ali će biti preispitana i sasečena, bićemo vrlo agresivni, pa ćemo naknade sa druge, treće ili pete funkcije smanjiti ili ukidati. Treće, uz penziju će biti nemoguće primati platu iz budžeta. Da li vi još uvek stojite kod ovih stavova i kada ćemo moći da vidimo prve efekte tih preduzetih mera da iz budžeta možete da primate samo jedno primanje, da svako drugo, treće, četvrto, peto, neće biti dozvoljeno i da neće moći da se uz penziju prima i plata iz budžeta?Juče smo imali jednu, blago rečeno, neprijatnu, na momente čak i patetičnu raspravu o tome da li je neko zaslužio ili nije da uz penziju dobija i platu. Pa vas molim da tu dilemu razrešimo. Sledeće što sam htela da pitam jeste – do kada će se koristiti termin „pljačkaška privatizacija“? Naprosto je neverovatno da sve privatizacije od 2000. godine do danas karakteriše kao pljačkaške. To, naprosto, nije tačno. Da li je neko u Vladi protiv samog koncepta privatizacije to je jedno pitanje, ali govoriti o pljačkaškim privatizacijama je sasvim nešto drugo. Jedna trećina samo privatizacije u Srbiji je raskinuta zato što je bila neuspešna. Druge dve trećine su bile i dobre i potrebne i uspešne. Naprosto, ne znam gde je ko bio 90-ih godina i kako je posmatrao Srbiju i kako se tada u Srbiji živelo i kako se radilo i kako se privatizovalo i ko je tada zarađivao po prvi, drugi, treći i ostali milion tadašnje omiljene valute, marke, na ovim prostorima. Pošteno je reći da je društveni bruto proizvod za ovih 12 godina uvećan četiri puta, a da su plate i penzije uvećane 10 puta i to je rezultat za ovih 12 godina, koji se često gura pod tepih, ali se zato stalno ističe da je ovde bila pljačkaška privatizacija. Naprosto, te stvari ne stoje i nisu tačne. Imam još jedno pitanje za vas. Juče je predsednik Vlade rekao da nas ovaj budžet približava EU. Da li možete, molim vas, da mi objasnite na koji način? Pokušala sam da shvatim tu izjavu da osim što je politička, nema uporišta u realnosti, ali, evo, u kom delu nas to ovaj budžet približava EU, kad već popodne stiže demanti da smo sad malo dalje od EU, pošto se prva međuvladina konferencija, po svim nagoveštajima, odlaže za mart, a ja mislim da bi neko rado hteo da odloži te izbore najavljene za mart, ali dobro? To je moj politički stav. Ne mora svako sa njim da se složi. Opet da se vratim na javni sektor, kad god se svi žalimo na njega, a sad smo evo dobili konačno brojke koliko to ljudi radi u javnom sektoru, ipak je on deo koncepta obezbeđivanja egzistencije i to ne treba da izgubimo iz vida. Kao što je juče moj kolega narodni poslanik Bojan Đurić rekao da je loše stvarati konfrontaciju između zaposlenih u javnom i privatnom sektoru, ja se sa tim u potpunosti slažem. To je ekonomski loše, politički štetno, a društveno vrlo, vrlo loše, da ne kažem katastrofalno, baš kao što je i loše stvarati konfrontaciju između zaposlenih i penzionera, tako nam ni ova druga vrsta konfrontacije između javnog i privatnog sektora sigurno nije potrebna. Mi u danu za glasanje, kao što ste čuli, za ovaj budžet nećemo glasati, a ovom prilikom neću postaviti nijedno pitanje ministru privrede Raduloviću, sačekaću da u proceduru uđe zakon o stečaju, pa ćemo imati o čemu da pričamo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, danas imamo na dnevnom redu Predlog budžeta za 2014. godinu kao nastavak praktično reformskog puta koji smo započeli sa donošenjem seta zakona koji se odnosio na mere ekonomske politike Srbije. Taj reformski put suštinski pokazuje da na tom putu imamo jako puno problema. Ono što treba na neki način podržati u smislu predloga koje je Vlada i ministri koji su dali je upravo taj da su predlozi zakona napravljeni na taj jedan realan način gde se jednostavno na potpuno transparentan i istinit način dala slika Srbije posle 12 godina, o tome koliko smo dužni, koliko smo siromašni i koliko suštinski imamo potencijala da izađemo iz određene krize. Kada pričamo o različitim vrstama scenarija tipa, grčki scenario, portugalski scenario, španski scenario, mislim da se Srbija jednostavno nalazi u jednom regionu gde takvi scenariji nisu mogući, ali ono u čemu mi možemo da se nađemo u određenoj situaciji to je jako teška socijalna situacija u kojoj jednostavno možemo bez kontrole da na neki način svi politički subjekti učestvuju u vršenju vlasti. Onda jednostavno kada dođete u tu situaciju, građanima Srbije potpuno je nepotrebno saznanje koja politička stranka je dovela do toga da se nađete u tako teškoj ekonomskoj situaciji. A treba reći, da poslednjih deset do dvanaest godina jednostavno mnoge stvari su se gurale pod tepih. Treba reći da od 2008. godine su mnoge bankarske garancije davane u ovoj skupštini, u ovom parlamentu, gde praktično SNS nije ni postojala, nije ni učestvovala u takvom procesu. Tu treba uvek i naglasiti. Sada je uzela odgovornost i kao glavni stožer u Vladi Srbije krajnje odgovorna za ono što će se dešavati i ono što se dešava sad. Zbog čega ovo govorimo? Pa zbog toga što Vlada Srbije je preuzela jednu veliku političku odgovornost za mnoge procese koje često zaboravljamo kada pričamo o budžetu Srbije, a to je rešavanje Briselskog sporazuma, odnosno odnosa Beograda i Prištine, a samim tim imamo i početak pregovora sa EU, odnosno primenu SSP sporazuma pridruživanja EU. Oba ta sporazuma i međunarodne obaveze nešto koštaju ovu državu i te takve suštinske reforme traže da predvidite i određena sredstva u budžetu. Ne samo u tom organizacionom smislu, koje treba menjati, nego i u ovom smislu da je, recimo, za Kosovo i Metohiju predviđen budžet oko 4,8 milijardi dinara za sledeću godinu, a da primenom trgovinskog sporazuma od 1. januara 2014. godine gubimo stavku u budžetu koja iznosi oko 300 miliona evra. Samim tim, uzimajući u obzir ove činjenice, krenuli smo u reformu, kao država, javnog sektora, prvo konstatujući koliki je taj broj zaposlenih. Onda smo krenuli u reformu toga da se suočimo sa istinom koliko suštinski dugujemo za javna preduzeća, pa smo videli da, recimo, eto, kada je u pitanju „Srbijagas“ imamo deo dugovanja prema bankama, a imamo onaj deo dugovanja koji je država dala u vidu garancija. Taj dug je jako veliki. Naravno da dug od 800 miliona ili 224 miliona, koji se odnosi na „Srbijagas“ i na druga javna preduzeća nije nastao preko noći i nije nastao u poslednjih godinu dana. Sigurno da se on negde taložio i gomilao i da se ulazilo iz kredita u kredit, i da smo u onom trenutku, kada pričamo o kredibilnosti države i kada se najviše suočavamo sa realnošću i izrazimo realno taj budžetski deficit, jednostavno zemlja koja gubi na tom glasu i samim dobija u svojoj ponudi za portfolio sve skuplje i skuplje kredite. Ona priča o tome da mi možemo, kao država, da dobijemo vrlo povoljne kredite i da se rešimo oko 2,5 milijarde sa povoljnim kamatnim stopama, Fiskalni savet jednostavno to decidno navodi da je velika odgovornost na onima koji u javnosti daju svoje izjave, jer upravo time urušavaju kredibilitet same države i same ekonomije, jer samim tim dobijate u ponudi sve skuplje i skuplje kredite. Prema tome, da li se radi o poziciji ili opoziciji, treba biti odmeren u političkim izjavama, pogotovo u onim koje se odnose na privredu. To se odnosi na sve političke subjekte. Ono što je važno reći da je javni dug visok i on je zaista u ovom delu do sada najveći, ali do sada se uvek i taj deficit prikazivao na neki način frizirano. Prvi put sada imamo realno iskazan i u toj meri on treba da pokaže suštinski, gde su nama najslabije, takozvane neuralgične tačke. Mi smo to rekli, znači, rekli smo da to jesu društvena preduzeća, 153 preduzeća u restrukturiranju, da su to javna preduzeća, velika dugovanja prema „Srbijagasu“, prema „Putevima Srbije“, prema „Železnica Srbije“ i „Galenici“, rekli smo da su to najviše u bankarskom sektoru, rekli smo da su to otprilike velika izdvajanja koja se odnose na PIO fond. Onaj deo koji je napadan, a to je da ovim budžetom nije dobro isprojektovan poljoprivredni fond, nisu dobro isprojektovane subvencije, nisu dobro isprojektovane određena davanja, koja se odnose na socijalne kategorije, možemo da kažemo da su krajnje neodgovorna. Zbog čega? Pre svega, kada pričamo o društvenim preduzećima ni ta dugovanja, ni ta restrukturiranja nisu nastala takođe preko noći, nego su godinama taloženi kao problemi sa kojima niko nije hteo da se uhvati u koštac, nego su svaki put predstavnici kapitala, stečajni upravnici, ulazili u sve veća i veća dugovanja i ponašali se prema državnoj imovini kao da je to otprilike nečija tuđa i kao da nemaju uopšte odgovornost o tome kako raspolažu sa tom imovinom. Vi niste imali ni jednu praktično osudu nijednog stečajnog upravnika, nijednog predstavnika kapitala, a koja se odnose na preduzeća u restrukturiranju, da to nisu vodili na adekvatan način. Čak nijedan takav predstavnik nije bio osuđen, da li je na adekvatan način raspolagao kapitalom tih preduzeća. Drugi deo priče koji se odnosi na sama javna preduzeća, mislim da država nikada nije, Ministarstva nisu ni znala koliko su javna preduzeća u njihovoj nadležnosti dužna, ni kolike su te bankovne garancije. Imali su neki okvir, pa počev od činjenice da ne znaju ni koliko zaposlenih imaju u svom sektoru, a kamoli o tome koliki je taj obim sredstava koji troše. Nama se dešavalo, recimo, kao državi, da se na kraju mandata ove skupštine, u prethodnom sazivu 2012. godine, podižu krediti i onda se skupe sve na jednom mestu i onda se dođe, onda Skupština izglasa i podrži sve garancije koje su sva javna preduzeća uzimala i ta sednica otprilike košta 1,4 milijarde evra zaduženja države. Znači, to je praktično bio način na koji se funkcionisalo u privredi Srbije. Ono što sada imamo sve na jednom mestu, tačno znamo sa čim raspolažemo. Ako je to ta slika kolika su dugovanja, tolika je, i jednostavno sa tim se izlazi pred građane. Građani moraju u svakom trenutku da znaju istinu, da bi bili pripremljeni na sve ono što ih očekuje u budućnosti. Zašto o tome govorimo? Zato što su svi segmenti društva zahvaćeni ovom krizom. Ono što nikad ne treba da zaboravimo, a to je da je 2008. godine, znači godinu dana posle ekonomske krize, posle 2007. godine, praktično pravljen budžet koji je promašen otprilike za 20%, jer su pogrešno projektovane stavke o tome kako će izgledati ekonomska kriza, pogotovo u Srbiji i u samom regionu. To je nešto što je praktično ceo ovaj region doveo do toga da krenu ta kola, o kojima pričamo da su sad krenula, ne ona su krenula od 2008. godine nizbrdo, i sada ta kola treba na neki način zaustaviti. Ona su zaustavljena određenim merama i praktično saznanjem, da javnost mora biti upoznata sa istinom. Kada pričamo o segmentima na kojima smo smatrali da uopšte i ova vlada i ova skupštinska većina treba da koncipira svoju ekonomsku politiku, onda smo govorili da su to poljoprivreda i energetika. Napadana je ovde politika na koji način treba da izgleda ulaganje u poljoprivredu. Napadana je energetika, ali ono što treba građani Srbije da znaju, to je da se poljoprivreda više neće, na onaj način na koji je bila finansirana, finansirati, već da će isključivo ulaganja biti u infrastrukturu, koja je jako važna, kao što je sistem navodnjavanja, kao što su oprema koja će biti data poljoprivrednicima, koji će moći da je koriste. Kada se priča o subvencijama, koje su takođe napadane, u budžetu, ako pogledate da 81 milijarda ukupnih subvencija predstavlja deo budžeta, onda je oko 10% tih subvencija ide na privredu, a 40% tih subvencija idu na poljoprivredu. Prema tome, ta priča da se malo ulaže u poljoprivredu nije istinita, ali ono čime želi da se ustroji i izvrši reforma te agrarne politike, upravo je to ulaganje u infrastrukturu, da bi se na određeni način i tim ulaganjima stvorila zainteresovanost investitora da ulažu i da prave određene vrste javnih privatnih partnerstava u ovoj oblasti.I ono zbog čega treba država da ulaže svojim subvencijama u društvena preduzeća, to je da koliko može ojača taj sektor, da zadrži ono što je zaista zdravo, da bi danas, sutra principom koncesija i javnih privatnih partnerstava, zaista mogla što veći broj tih preduzeća da privatizuje i da uđe u jednu ozbiljnu privrednu reformu, ali samim tim i da na neki način zaustavi bilo kakav pad, održi se i da stvori uslove u naredne tri godine da bi krenula nekim svojim rastom. Ono o čemu smo najviše slušali o energetici je pitanje „Srbijagasa“, velikih dugovanja. Evo sada imamo i priliku da praktično sa otvaranjem novih infrastrukturnih projekata na neki način reformišemo ceo ovaj javni sektor. Razvoj energetike nije moguć ukoliko se ne izvrši i ne stvore uslovi, odnosno taj ambijent u kome će moći država da se ponaša krajnje odgovorno, ne samo prema investitorima, nego i prema svojim potrošačima. To znači da je cena struje socijalna kategorija i tu priču inače zna ceo region zapadnog Balkana i praktično sve zemlje u regionu, i sve znaju da ukoliko idete povećanjem cene energenata, vi praktično utičite na budžet svakog čoveka koji živi u našoj državi i to znaju i u Hrvatskoj, to znaju i u Crnoj Gori, to znaju i u Bosni i Hercegovini, to nije nešto novo. Mnogo je lakše napadati bilo kakvu reformu ili povećanje cena, ali je mnogo teško izvršiti zaista reformu ovog sektora, iz prostog razloga što tu rade ljudi koji su zaista profesionalci u svojoj struci i kojih ima jako puno i kada dođe do trenutka kada trebate da racionalizujete ili prepakujete određene zaposlene, to je jako teško proceniti ko u kom sektoru treba na najadekvatniji način da da svoj pun doprinos. Zbog toga je uopšte priča o „Srbijagasu“ i ne samo o „Srbijagasu“, nego uopšte u javnim preduzećima za koje se izdvajaju određena sredstva, veoma, kako da kažem, osetljiva, senzitivna, jer ako bi hteli ekonomski isključivo da gledamo kao interes države, onda bi rekli – izvinite, ali jednostavno država treba da na neki način odustane od bilo kakvih davanja garancija, od bilo kakvih podsticaja i onda bi došli do toga da bi jednostavno imali poremećaj u radu uopšte energetskog sektora, a to bi se odmah direktno odrazilo na same potrošače. Prema tome, u takvim oblastima treba biti krajnje odgovoran i treba postupati na način koji odgovara svim kategorijama društava, ali korak po korak. Kada pričamo o PIO fondu, a o tome najviše volimo da pričamo sa jednog aspekta i da napadamo zbog čega su tolika izdvajanja, ja sam se malo zainteresovala na temu kako izgleda uopšte rukovođenje PIO fondom, koja je struktura PIO fonda i mislim da više od polovine poslanika i nije upoznato sa tim ko su članovi Upravnog odbora PIO fonda. On čini 21 člana, od toga država ima svega dva člana koja postavlja Vlada. Ima predstavnike privrednika, ima predstavnike udruženja poslodavaca, ima predstavnike oba sindikata, ima predstavnike udruženja penzionera i ima dva predstavnika Vlade. Princip predsedavanja Upravnim odborom PIO fonda je rotirajući na svake dve godine. Sada trenutno predsednik PIO fonda je gospodin Orbović, predsednik sindikata i koji direktno utiče na politiku PIO fonda. Ukoliko država želi da sprovede reforme, a trenutno država izdvaja, znači, PIO fond ima oko 600 milijardi dinara, iz koga 42% država puni taj fond direktno iz budžeta, a 58% pune privredni subjekti kroz poreze i doprinose koje uplaćujemo. Ako država želi da zaista izvrši reformu PIO fonda, onda treba svoje predstavnike Vlade da pusti da u onom trenutku kada treba da predsedavaju ovim Upravnim odborom, treba da izvrše određene reforme. I za to je potreban jedan politički konsenzus. Ne treba napadati isključivo određene političke opcije da bi se reforma PIO fonda izvršila, već treba napraviti jedan princip kako treba da izgleda punjenje PIO fonda. Mi imamo jednu nasleđenu politiku kako je to izgledalo pre i onda su sve Vlade automatski, niko nije hteo da se zamera sa predstavnicima koji se nalaze u ovom Upravnom odboru, jer jako je teško uhvatiti se u koštac sa svim ovim problemima, zamerati se sindikatima, sa poslodavcima, udruženjima, a onda dolazimo u situaciju da ti poslodavci žive od naknada iz tih upravnih odbora, a ne žive iz realnog sektora, odnosno odakle prihoduju ta sredstva. Praktično, taj PIO fond postaje na neki način jedna ekonomska kategorija, iz koje svi na neki način preživljavaju. Naravno da to nije dobar koncept i naravno da vremenom, kako su se nasleđivali problemi, ti problemi su se uvek uvećavali. Nikada nisu došli do trenutka da treba da se reše na jedan ekonomski održiv način. Stoga država, ukoliko želi da reši ovaj problem, mora da nađe načina i zakonskim putem, koji treba ovde u Skupštini Srbije da se donese na jedan potpuno svojstven način, da se napravi jedan konsenzus svih političkih opcija po tom pitanju, da donese odluku kako će upravljati, jer na kraju krajeva, imovina PIO fonda je imovina države, jer svi mi snosimo odgovornost za takvo stanje u državi, i naši sugrađani, naše bake i deke i svi oni koji su praktično građani Srbije, koji se finansiraju iz ovog PIO fonda, a njih ima 1,7 miliona građana Srbije. Praktično, treba da nađemo načina kako da to uradimo, a da to bude isplativo i održivo u svakom ekonomskom smislu. To ne može preko noći. O tome moramo ozbiljno da donesemo odluke i moramo na adekvatan način da nađemo rešenje. Na kraju bih nešto rekla o Fiskalnom savetu i o tome šta je Fiskalni savet rekao uopšte o ovome budžetu. Fiskalni savet se parafrazira i na mnoge teme odgovara na vrlo racionalan način, potpuno politički neobojen, a mnogi bi hteli da ga stave u kontekst i da ga oboje, podržavajući određenu političku opciju. Fiskalni savet je praktično telo koje je sastavljeno iz stručnjaka i koje treba slušati u svim ovim segmentima kada govori o tome kako treba da izgleda ekonomska politika naše države, ali kako treba da izgleda i budžet. Ona govori o tome da sve one mere koje se donose mogu da budu jače, slabije, ali da one proizvode određene ekonomske efekte, odnosno rezultate. Tako Fiskalni savet smatra da su praktično dodatne mere štednje neizbežne u ovakvim situacijama, da je put ka racionalizaciji javnog sektora neminovan i da subvencije i socijalna davanja, koja su sastavni deo budžeta, takođe bi uvek trebalo da budu veća, ali su svesni toga da ono koliko je društvo prihvatljivo u sprovođenju tih mera, da su to s druge strane uvek problemi s kojima vrlo teško sve političke opcije ne mogu da se uhvate baš sto posto u koštac sa njima. Zbog toga kaže da je neophodno sklapanje aranžmana sa MMF-om, zbog toga kažu da je moguće lakše zaduživanje u 2014. godini. Naravno, svi znamo da postoje dobre kreditne linije Ujedinjenih Emirata, i to otprilike u obimu od tri milijarde evra. Zatim, Fiskalni savet poziva na odgovornost, o kojoj sam već govorila prilikom davanja izjava u javnosti. Ne postoje laka rešenja koja smo čuli u nekim diskusijama i da takva laka rešenja ne daju efekte u kratkom vremenskom periodu. Sve to kaže Fiskalni savet. Prilagođavanje Srbije u narednom periodu takođe će dovesti do određenih promena. Te promene u naredne tri godine takođe će davati bolna rešenja. To sve kaže Fiskalni savet. Ono što je glavno reći da Fiskalni savet nema neke velike zamerke na realnost koja je projektovana ovim budžetom. Zbog toga sve političke opcije ovde treba da zaista odaju određenu vrstu pohvale ministru koji je izašao sa takvim predlogom budžeta, jer mnogo je teško na neki način koji treba da nam sve emocije koje možda vladaju u političkom životu odagnaju i da da jednu realnu sliku oko koje mi treba svi zajednički da stanemo. Naravno da je u političkom životu Srbije mnogo lakše davati neke senzacionalističke izjave, koje su kratkoročnog vremenskog ograničenja. Ali, ono što treba reći je da svi građani Srbije žive od tog budžeta i da te priče da se uzimaju pare od lekara, profesora, a da se to nikome ne daje, da to ide posle toga u kamate, jednostavno ne stoje. Pre svega, veliki deo profesora, nastavnika imaju primanja ispod 60.000 dinara. Reći ću vam da u osnovnim školama nastavnici i profesori imaju manja primanja, da docenti na Beogradsko univerzitetu imaju 60.000. Znači, sva primanja iznad 60 hiljada dinara spadaju u redovne i vanredne profesore Beogradskog univerziteta i zbog toga je u ovom budžetu praktično skupštinska većina izašla u susret da ona primanja koja se odnose na projekte koje profesori na univerzitetu imaju kao jedan vid davanja, ne podležu određenim uštedama, odnosno oduzimanjem od naknada, odnosno neto primanja. Sve ono što je ovde izrečeno je u pravcu konsolidacije javnih finansija u ovom budžetu i sve ono što smo videli da daje određene rezultate neće biti na određeni način pozitivno u nekom smislu da će sad građani Srbije osetiti to, ali tek za godinu dana počećemo da vidimo rezultate tih mera u onom delu da nam neće biti gore. To je važno reći zato što smo ovde juče čuli u raspravama da će nam biti sve gore i gore, da određene mere koje Vlada Srbije donosi projektuju neku crnu budućnost. Naravno da to ne stoji, jer sa infrastrukturnim projektima i ulaganjem u lokalnu samoupravu, koja su praktično preko IPA fondova uvedeni u ovom budžetu, pokazuju da će se ipak zadržati određeni nivo ekonomske stabilnosti, da taj nivo ekonomske stabilnosti u budućnosti će dati uslove koje će pokrenuti određenu privredu preko javnih privatnih partnerstva, preko koncesija, preko razvoja infrastrukturnih projekata koje ne treba zanemariti, jer ta sredstva uopšte neće biti toliko mala. Da li će određene zemlje istoka i zapada vršiti pritiske? Naravno da uvek postoje različita viđenja istoka, zapada i severa i po pitanju različitih projekata. Bitno je da Srbija učestvuje u tim projektima. Bitno je da je Srbija interesantna zbog svog geostrateškog položaja, da je interesantna zbog svojih potencijala, kako energetski tako i poljoprivrednih i bitno je da Srbija vrši racionalizaciju uopšte državne uprave i građana Srbije u smislu privrednih aktivnosti, da mi moramo na neki način da vršimo reformu i obrazovnog sistema i da na taj način stvaramo nove preduslove za buduće privredne aktivnosti. Jedan posto privrednog rasta je mali privredni rast projektovan, ali je uvek bolje projektovati malo nego projektovati potpuno nerealno i onda ući u određene sisteme raspolaganja imovinom koje ne možete da kontrolišete. To je ova Vlada pokazala kroz svoju odgovornu politiku. Da li se to nekome sviđa ili ne, koji su navikli ranije da žive na način koji je potpuno ne planiran, uzimajući potpuno neke kredite bez razuma sa velikim kamatnim stopama, to više ne postoji u Srbiji. Sada sevodi jedna krajnja odgovorna politika i takvu politiku građani Srbije prepoznaju. Zbog toga i podržavaju ovakve mere Vlade i, bez obzira na to koji će segmenti društva biti na udaru ušteda, svi zajedno shvataju da moraju da uđu u sektor privrednih aktivnosti u kojim mere štednje moraju da se sprovedu. Na kraju treba reći da je Srbija kroz ovaj budžet pokazala da svoje građane Srbije ne želi da laže. Znači, izlazi krajnje realno pred njih i kroz takav realan budžet ona će uvek imati podršku svih relevantnih subjekata, a građani Srbije su uvek ti koje treba pitati za mišljenje. Zbog toga u Danu za glasanje ovaj predlog zakona SNS će podržati, a poslanici SNS će aktivno učestvovati u definisanju svih onih segmenata ovog predloga budžeta koji treba da pokažu koje su to prednosti kojima se vodimo u kreiranju ekonomske politike Srbije. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, nadam se da ću uspeti da vas zainteresujem i da kažem nešto konkretno i ozbiljno o ovom budžetu. Svih ovih dana koliko traje priča o budžetu, to je i danas, naslušali smo se i deficita, i BDP, i MMF, i inflacije, pada troškova, fiskalni saveti, istina, neistina, laži i sve ostalo. Samo hoću jednu stvar najjednostavniju da vas pitam – gde su građani u celom budžetu i da li neko vodi računa o čoveku u ovom celom budžetu? Da li neko misli o njima? Da li ćemo konačno u ovom parlamentu za ovog mandata čuti tzv. penzionersku majku koja će da prozbori i jednu reč o položaju penzionera u narednoj godini i u narednim godinama? Da li ćemo čuti ponovo „Mister njeta“ ili istorijsko ne MMF-u, koji smo toliko godina slušali? Da li će se potpredsednik Vlade zadužen za socijalna pitanja obratiti jednom ovoj skupštini, mislim na gospodina Krkobabića, i reći kakav će biti položaj ljudi koji su obuhvaćeni njegovim ministarstvom? To su penzionere i to su socijalno najugroženije kategorije u ovom društvu. Da li će neko danas ili bilo koji drugi dan govoriti o građanima? Da li će životni standard posle mera koje će ovaj budžet i zakoni koje smo usvojili prethodne nedelje biti bolji ili lošiji iduće godine? Da li će se živeti bolje ili gore i da li će građani ponovo morati da štede da bi država mogla da troši? Da li postoji i jedna država u svetu koja je bogata, a građani siromašni ili je bogata država ona koja ima puno dobrostojećih, imućnih pojedinaca i koja ne uzima svako malo iz džepa građana da bi mogla da troši, da rasipa na razne nepotrebne troškove o kojima se u ovoj skupštini govorilo? Ograničili ste rast zarada u toku iduće godine, tako da će prosečna penzija da poraste u Srbiji za nešto preko 400 dinara, prosečna plata za nešto preko 600 dinara u toku iduće godine. Uvodite PDV na osnovne životne namirnice, na lekove, na vodu i na sve ostalo. Kako očekujete da običan građanin iduće godine preživi? Plate će nominalno porasti nešto, ali realno ako uzmete stopu inflacije koja je 5,5%, kako ste predvideli, uz povećanje PDV-a na osnovne životne namirnice, na lekove, na ono što ljudi svakodnevno moraju da kupe, možda ne moraju da kupe par cipela novih, ali mora svako da kupi lek koji mu treba, hleb, vodu, mleko, kako mislite da običan čovek preživi iduću godinu i preživi iduće godine? Da li je neko u ovom parlamentu vodio o tome računa? Da li ste vi u Vladi razmišljali kako će čovek da preživi i da li imate neko rešenje za tu situaciju? Nemate ili se bar to iz vašeg budžeta ne vidi. S obzirom da sredstva za socijalnu zaštitu iz budžeta za 2014. godinu su uvećana nominalno, sa 101 na 107 milijardi, uvećana su za tih 5,5% za projektovani rast inflacije, što znači da će ona realno da padnu, kako će ti građani da prežive, socijalno najugroženije kategorije? Šta je sa dečijom zaštitom? Šta je sa dečijim dodacima? Šta je sa svim socijalnim grupama koje zavise od te male pomoći koju će država da da kada im država ponovo smanjuje to što treba da dobiju, a povećava PDV na one životne namirnice i na lekove koje oni najviše kupuju? Da li ste razmišljali koliko će građanima po standardima te EU u koju idete da bude na granici siromaštva u toku iduće godine zbog mera i zbog ovakvog budžeta? Da li postoji neki racionalan odgovor da date tim građanima? Ne. Možda ga imate, ali ga mi nismo čuli. Možda ga čuvate za neku drugu raspravu. Ono što hoću da vas pitam jeste da li vi u ovoj državi ili vi kao Vlada pravite konsenzus sa MMF-om oko budžeta ili treba da napravite konsenzus sa građanima, koji treba da iznesu promene, reforme ili da spasu državu od provalije u koju idu i u koju je išao zahuktali voz ili pobesneli Maks u nekim ludačkim kolima? Da li treba da pravite konsenzus sa njima ili sa MMF-om? Mislim da su građani ti koji u svakoj varijanti podnose teret antikriznih mera ili drugih mera koje pominjete. Mislim da su građani ti koji u svakoj varijanti, u svakom slučaju podnose teret antikriznih mera ili kakvih drugih mera pominjete. Vi uporno se trudite da izbegnete svaku raspravu o građanima, već se trudite da i dalje i dalje ugrožavate njihovu ekonomsku situaciju. Ispostavlja se, imajući u vidu ono što pričate, da su izmene Zakona o radu osnovni problem zapošljavanja u Srbiji. Samo da izmenimo Zakon o radu, samo da se omogući da radnici što brže gube posao i odmah će da se reši pitanje zapošljavanja u Srbiji. Ne mislim da je to način i ne mislim da je Zakon o radu problem, ne mislim da je problem situacija u bilo kojoj drugoj oblasti, mislim da je problem u tome što je loša politika koja se vodi. Mi smo mislili da onoga, od budžeta od prošle godine koji je pravio Mlađan Dinkić, i mere koje je on preduzimao će se promeniti. Ništa se nije promenilo. I od silnih, silnih priča sve će se svesti na isto. Mi očekujemo od vas da čujemo konkretne mere, kako će građani živeti, kada će bolje živeti, da li će uopšte bolje živeti i kada ćete prestati da gurate ruku u džep? Demokratska stranka Srbije ne može da glasa za ovakav budžet, jer smatramo da je on potpuno neadekvatan, loš i nije usklađen sa potrebama građana, i smatramo da konsenzus treba da pravite sa građanima Srbije i sa onima koji žele dobro ovoj Srbiji, a ne sa MMF. Hvala.
Narodni poslanik Zlata Đerić.
Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, rasprava o budžetu je najzanimljivija rasprava u toku mandata jednog poslanika. Pre svega najvažniji zakon. Meni je ovo deveti budžet o kom se raspravlja. Gospodinu ministru je ovo prvi i nadam se da ćemo posle današnje rasprave uspeti da neke stvari ipak pomerimo na bolje. Gospodine ministre, Pašić je svojevremeno rekao za Srbe da su možda mali narod, ali da većeg od Carigrada do Beča nema. Tako je i sa našim budžetom. On je možda mali, ali mi većeg u ovom trenutku nemamo. Da vam kažem nešto utešno. Kako god da ste sastavili ovaj budžet i ko god da ga je u ovom trenutku u Srbiji pravio, on ne bi bio dobar i ne bi mogao da zadovolji sve naše želje i sve naše potrebe. Poštujem da ste pokušali između realnosti i želja da nađete i napravite jedan objektivan kompromis. Svakako, što je rekao moj poštovani kolega Velimir Stanojević u jučerašnjoj svojoj diskusiji, ovaj budžet jeste rezultat iznudice i rezultat objektivno teškog trenutka. Da li ćemo svi govoriti o građanima Srbije. Svi govorimo o građanima Srbije i svi govorimo u ime građana Srbije, i svi pokušavamo da u ovom budžetu nađemo između ostalog i neke svoje političke poene. Gospodine ministre, kada ste najavljeni kao novi ministar u Vladi ja sam kao profesor prvo obratila pažnju na vaše obrazovanje. Tada mi je rečeno, biću malo plastična u tom objašnjenju zbog građana Srbije, da je vaše obrazovanje zaista respektabilno, ali da to u našem dijalogu izgleda ovako. Kada sednemo vi i ja i razmenimo mišljenje, vaša je obaveza da ja odem sa vašim mišljenjem. Ja ću kao profesor, koristeći metodu heruističkog razgovora pokušati danas da vas ubedim da odete odavde sa delimičnim mojim mišljenjem, samo po jednom pitanju i u pitanju jednog problema, koji mislim da možemo da rešimo. Naime, ja sam poslanik iz Sombora. To je grad na sever Srbije. To je grad koji je bio slobodan kraljevski grad u vreme kada je Beograd bio turska kasaba i to na periferiji carstva. U to vreme Sombor je imao više stanovnika nego Beograd i do dana današnjeg ostao je poznat u svim evropskim državama kao kulturna prestonica, ili kako ga mi volimo nazvati mi u Bačkoj, srpski Hajdelberg, svakako ako je Novi Sad srpska Atina, Sombor jeste srpski Hajdelberg. U tom gradu je nastala i naša himna „Bože pravde“. To je grad koji je dao sedam akademika, nekoliko patrijarha i mi smo ponosni na sve ono što on predstavlja. Vraćam se na to da ste rekli da je ovaj budžet pokušaj da se približimo EU. Evo jednog praktičnog predloga, a mislim da vi to možete da sagledate, upravo kroz prizmu budžeta. Sombor je grad koji je u blizini mađarske granice i mi imamo građanski prelaz, o kome je juče govorio jedan moj mladi kolega, takođe Somborac, somborski poslanik. Imamo granični prelaz Bački Breg. To je granični prelaz koji put u EU, dakle i praktično, skraćuje za više od 100 km. Obzirom da su Evropljani vrlo pragmatični i da vrlo poštuju utrošak i vremena i goriva svakako bi veoma rado koristili i veoma često, baš ovaj granični prelaz iz mnogih ekonomski opravdanih razloga. Mađarska država je zaista u svim mogućim dogovorima sve ispoštovala i sa svoje strane sve uradila da taj granični prelaz bude rekonstruisan i omogućen saobraćaj na onaj način kako to propisuju sva pravila EU. Nedostatna su sredstva od 35 miliona. Mi imamo amandman u ovom sazivu. Amandman je podneo kolega iz DS, pa bih vas ja molila obzirom da su ovde četiri poslanika iz Sombora, da tu vrstu sujete zbog toga što je amandman iz DS zanemarimo. Mi ćemo podržati svakako taj amandman jer je to u interesu našeg grada. Moramo da se vratimo u naš grad i svi ćemo govoriti o tom amandmanu, jer to zaista praktičan put da se nešto konkretno u budžetu i poboljša i omogući da ceo naš okrug, samim tim i Srbija u širem smislu, dobije jedan značajan protok i jedan mali ali vrlo respektabilan izvor dodatnog finansiranja u ovom smislu. To je ono što sam htela praktično da predložim u ovom budžetu. Ne bih opterećivala nekom pričom šta u budžetu sve ne valja, šta je dobro, rekla sam vam na početku svoje diskusije da budžet ne može niko da napravi tako da on bude idealan, da bude dostatan za sve naše potrebe, da zadovolji sve one koje treba da zadovolji. Poštujem kada ste rekli da je on pre svega, realan, da ste ispoštovali sve ono u što se ovom trenutku moramo ispoštovati u Srbiji, da li je to u dovoljnoj meri, videćemo, ali ono što svakako očekujemo je da učinite neke male minorne korake, upravo posmatrajući amandmane poslanika koji su vrlo konkretni, koji su vrlo dobronamerni. Pozivam vas da razmotrite ovaj amandman i da zaista pomognete jednoj ozbiljnoj regiji i uopšte Srbiji, da samo ovim malim iskorakom napravi veliki korak i obogati budžet, jer budžet nisu sredstva koja mi u ovom trenutku imamo, budžet su sredstva koja očekujemo, a naše potrebe postoje već sada. Tako da je to taj raskorak koji teško mirimo, godina je duga, poštujem i to kada ste rekli da nećete dopustiti rebalans budžeta ili ga bar nećete dopustiti lako. U svakom slučaju, svi vaši napori su za divljenje i očekujemo da ćete držati reč do kraja. Imali smo ovde različite ministre finansija, uvek smo ukrštali koplja, ministri finansija se u Srbiji pamte dugo. Nisu omiljeni, ali dugo se pamte i svakako jedan od ministara finansija koji zaslužuje da bude pomenut danas jeste gospođa Dijana Dragutinović koja je bila izuzetan ministar, koja je imala uvek čvrstu argumentaciju, na najnežniji način saopšteno poslanicima, bez ikakve zle krvi. Rado je se sećamo svi. Hvala na strpljenju što ste me saslušali. Još jednom vas molim da pokušate da ispoštujete ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Krstiću, bez ikakve ideje da ulazim u vaš privatan život, ali planove koje su imali vaši roditelji za vas su planovi koje imaju gotovo svi roditelji za svoju decu, da budu dobri učenici, da nauče sve što je potrebno i da sa tim znanjem mogu da pronađu dobar posao. Posao države je da stvara takve mogućnosti. Mislim da ovim budžetom u startu rušite takve planove roditelja i ne činite ništa da pustite mlade da žive svoj život. Posao, gospodine Krstiću, je uslov bez kojeg mladi ljudi u ovom društvu nemaju gotovo nikakve šanse. Bez posla nema dostojanstva. Bez posla nema planova. Nema porodice. Bez posla, gospodine Krstiću, nema budućnosti, a preko 300 hiljada ljudi od 16 do 30 godina danas u Srbiji nema posao, a pola miliona roditelja čeka prvi u mesecu da da džeparac svojoj deci koja su odavno trebala da zarađuju. Mladim ljudima u Srbiji se gadi politika. Šta dobijaju? Obrazovanje koje ih priprema za biro rada a ne za posao, Vladu koja razume profit, ali ne razume težinu problema mladog nezaposlenog čoveka i ministre koji o mladim ljudima govore samo onda kada su problem. U ovom budžetu gotovo da nema nikakve nade za mlade ljude, iako u nominalnom smislu više, ali realno manje je para za obrazovanje. Nauka je na kolenima, a mladi naučnici na granicama. Otpremnine, otpuštanja na kontima ministarstava koja treba da stvaraju ambijent zapošljavanja. Za Ministarstvo omladine i sporta toliko para da jedino što ministar može da radi je da dočekuje ispraća sportiste na takmičenja. U Srbiji danas 50% mladih ljudi nema posao. Jedna godina čekanja na posao stvara ožiljak u zaradi u vidu manje plate od 10 do 20% koje je teško nadoknaditi čitavu deceniju. O tome govori i čitava EU. Problem je još veći kada se stavi u širi društveni kontekst. Tada vidite svu dubinu problema koji nosi nezaposlenost mladih i to da je uzrok mnogih drugih problema, pa što je nezaposlenost veća, to je huk sa tribina glasniji, to je nacional-patriotizam jači. To su gužve na granicama ka Kanadi, Americi, Nemačkoj, Austriji veće. Godišnje 30 hiljada mladih ljudi napusti Srbiju trbuhom za kruhom, za društvo koje će im pružiti šansu, ne ugovor u ruke, nego šansu. Naši mladi lekari su dobri Slovencima, Nemcima, Fincima, samo nama nisu dobri, Kakav je odgovor Vlade u zakonima i budžetu koje donosite? Grčite ramenima. Mladi snađite se, da vam nismo u koži. Stop za mlade nastavnike, naučnike, vaspitače, učitelje. Stop za mlade lekare, iako njihove kolege odlaze u penziju. O tome smo govorili u petak, ali ponoviću - loša mera. Znate li na šta će ličiti to zapošljavanje kada dodate na sve to nove zahteve, odobrenja, administraciju koja će ćutati mesecima onako kao što ćuti uglavnom na zahteve sa lokala? Ličiće na urgencije, protekcije, na sve ono što je mladim ljudima već ogadilo politiku. Nije moja ideja da mračim o problemima. Dovoljno je nezaposlenost mladih ljudi mrak za sebe. Moja težnja je da vašu pažnju i težište vaše pažnje stavim na ovaj problem, na uzroke i na posledice koje razjedaju naše društvo. Nema ni pretpostavke dugoročnog razvoja, dok god u budžetu ne vidimo da je obrazovanje prioritet, a ne za potkusurivanje. Ne postoji poreska reforma i mere Ministarstva privrede koji Srbiju mogu da stave na noge, dok obrazovanje ne dovedete u prvi plan. Nezaposlenost mladih ljudi počinje sa lošim obrazovanjem. Nastavlja se insistiranjem na merama koje ne daju nikakve rezultate i strategijama koje sakupljaju prašinu i završava se sa Vladom koja ne razume težinu problema koji nosi mladi i nezaposleni čovek. Vi ste u Vladi, vaš šef, mislim da je govorio o singapurskom razvojnom modelu, o šangajskom razvojnom modelu. I oni su odavno počeli enormnim ulaganjem u obrazovanje. Poljska, zemlja koja je vrlo uspešno prošla kroz tranziciju. Učenici osnovne i srednje škole na PISA testiranju su u samom vrhu liste. Ako postoji ikakva dilema o tome gde treba uložiti pare, ja je nemam. Naše obrazovanje proizvodi nezaposlenost. Obrazovni sistem u Srbiji proizvodi nezaposlenost. Obrazujemo mlade ljude za 136 zanimanja koji na tržištu ne postoje. Nisu deficitarni, ne postoje u šifarniku zanimanja. Mladi ljudi koji se školuju u inostranstvu kao vi, i vraćaju se u našu zemlju ne mogu da pomognu, jer imaju problem sa nostrifikacijom diplome. Pet godina nam je potrebno da usvojimo nacionalni okvir kvalifikacije i kompetencija kojim treba da usaglasimo studijske i nastavne programe sa tržištem. Novo vreme nosi nove generacije. Nove generacije traže brze reforme, brze promene. Vlada je i dalje zaglavljena u sopstvenom prepucavanju, intrigama i spletkama. Generacije mladih ljudi trpe. Poješće nas vreme. Ovaj budžet ne nosi promene koje treba u Srbiji da se dese. Pre svega, mislim na obrazovanje i mislim na problem nezaposlenosti mladih ljudi. Posao nas parlamentaraca ovde u Skupštini je da zakonima uredimo naše društvo. Naš posao je da razgovaramo sa građanima, da analiziramo društvene probleme, da reagujemo i da njihov život učinimo lakšim, a ne težim. Ovo je, gospodine Krstiću, vaš prvi budžet, četvrti ove Vlade. Verujem da ste za ovo kratko vreme koliko ste ministar, da ste postali svesni težine tog političkog okruženja u kojem radite i da je znanje koje nesumnjivo imate samo jedan deo, a da je zapravo sposobnost da odgovorite na pritiske i ucene ljudi koji sede sa vama u Vladi jedan veliki deo na koji ni vi niste odoleli. Po rečima Fiskalnog saveta, sa njima ste u oktobru razgovarali o jednom budžetu. U skupštinsku proceduru ste 2. novembra uputili drugi, sasvim drugačiji Predlog budžeta. U decembru ste sopstvenim amandmanima promenili sopstveni budžet. I onda ćemo mi ovde u parlamentu usvojiti sasvim treći budžet. I sa prvim i sa drugim i sa trećim budžetom mladi i nezaposleni ljudi nemaju nikakve šanse. Da Srbija ne bi bila tu gde jeste, da mlad i nezaposlen čovek ne bi bio tu gde jeste, stavite za isti sto ministra omladine i sporta koji po zakonu pokreće temu nezaposlenosti mladih, ministra obrazovanja koji drži ključ dugoročnog razvoja zemlje, ministra privrede, neka otvore temu nezaposlenosti mladih ljudi i obrazovanju, u kontekstu zapošljavanja. Cela Evropa govori o tome, samo mi ćutimo. Pokažite makar brigu, makar zainteresovanost. Tako nešto možemo da podržimo. Ali budžet u kojem nema nikakve šanse za mlade i nezaposlene ljude, ne možemo da podržimo. Hvala.
Ministar Krstić ima reč. Izvolite.
Nezaposlenost mladih je jako visoka i to je jako loše. Dobro je što ste ukazali na to. Međutim, činjenica koja to čini još gorim jeste da je to slučaj već dobre tri, četiri, ako ne i više godina. Mi smo po odlivu mozgova prošle godine, na kraju 2012. godine, po anketama i analizama, mislim da je Svetska banka u pitanju ili neka međunarodna organizacija koja to radi uporedno, treći otpozadi, čini mi se. To je jako loše. Mislim da naš obrazovni sistem treba da se menja i da se prilagođava tržišnoj privredi, privredi u kojoj će privatni sektor odgovarati na realne potrebe tržišta, verovatno velikim delom izvoznog tržišta. Prvi korak u tom smeru jeste upravo ono što je izostalo u poslednjih nekoliko godina, a što se obrazovanja tiče verovatno i mnogo duže, a to je reforma javnog sektora, počev od broja, vrednovanja i načina plaćanja nastavnika, učitelja i ostalih do svrsishodnosti različitih institucija u tom sistemu, pa u krajnjoj liniji do uvođenja nacionalnih testova i prilagođavanja programa, uključujući i ove univerzitetske, o kojima ste pričali u domenu nostrifikacije diploma. Ja sa tim ne mogu da se ne složim i mislim da ovaj budžet, odnosno fiskalna strategija, počev od ovog tela Vlade koje će krenuti u smislu analiza i sa reformom javnog sektora jeste prvi konkretan potez u tom smeru, posle nekoliko godina mirovanja. Što se tiče ove konstatacije koja je nevezana za ovaj deo priče koji je bio centar vašeg izlaganja, što jeste problem koji je značajan i na kojem planiramo da radimo, prosto nije istinito da je ovo treći budžet i drugačiji. Identičan je i to je nešto što je presedan onome što je izneto u oktobru, što se mera tiče, što smo diskutovali i prošle nedelje, identičan je onom što smo podneli 1. novembra, ne 2. novembra. Nijedna suštinska izmena nije napravljena amandmanima, naročito ne na razdelu o kom ste govorili, koji se tiče obrazovanja kao takvog. Tako da, na to prosto ne mogu da odgovorim. Iskoristiću priliku da odgovorim na neke druge komentare koji su bili, pošto se nisam javljao. Pitanje višestrukih plata, plata i penzija i svega ostalog će se upravo rešavati do sredine sledeće godine i neće se rešavati na individualnim primerima, demagogijom nego će se rešavati sistemskim rešenjima, sistemskim rešenjima koja nisu preko kolena i neće osakatiti nijednu državnu instituciju. U kom smislu je ovaj budžet bliži EU? Bliži je po tome što, kao i svi ostali budžeti koji se prave u EU, oslikava stvarno stanje na terenu a ne neku fikciju i polazna je osnova ka tome, a što će neminovno biti jedan od repera, ako ne kriterijuma za približavanje EU, polaznu osnovu za smanjenje fiskalnog deficita, odnosno uvođenje reda u javne finansije. To je nešto što smo kroz ove bilateralne skrininge već otvorili, prvi iz Ministarstva finansija. To budući rečeno, budžet nije pravljen za EU niti je pravljen za MMF, niti je MMF-ova misija bila tu što se tiče budžeta za 2014. godinu, nego za 2013. godinu, kao što sam ja jasno rekao. Ovaj budžet jeste pravljen za građane i pravljen je sa građanima, uostalom uz konsultacije sa svim poslaničkim grupama kao predstavnicima građana, što je isto izuzetak u odnosu na ranije. Igra je slučaja da, budući gde se nalazimo, nažalost, činjenica da iznosimo realnost i pokazujemo situaciju kakva jeste, jeste po meri svima, ne samo MMF-u nego, u mojim razgovorima, i sa predstavnicima ruskog ministarstva finansija i mnogih drugih, rečeno mi je – dođevreme kad morate da počistite kuću, da zavedete red u javne finansije. I to je ono što mi radimo. Mi smo te građane pogledali u oči. Svi koji misle dobro Srbiji, ja mislim da moraju to da pozdrave kao jedan dobar i pozitivan čin. Što se tiče pljačkaških privatizacija, o tome nisam na taj način govorio, tako da ću to ostaviti. Nadam se da sam odgovorio na ovo. Hvala.
Ministar Radulović. Izvolite.
Hvala. Odliv mozgova je veliki problem za Srbiju i u poslednjih mnogo godina veliki broj obrazovanih, stručnih mladih ljudi smo izgubili. Glavni problem i razlog zašto ljudi odlaze je slaba privreda i ta slaba privreda ne kreira radna mesta koja su potrebna mladim ljudima da bi krenuli u svoju karijeru i da bi mogli da ostvare želje i stremljenja koja imaju. U budžetu smo, pošto smo taj problem prepoznali kao veliki problem, odvojili četiri milijarde dinara za stvaranje „venture capital“ industrije u Srbiji, koja upravo treba da stvori preduslove da dođe do razvoja kompanija, odnosno investicija u kompanije koje imaju inovativne projekte, koji će zapošljavati uglavnom naše mlade, stručne ljude. Ta „venture capital“ industrija treba da investira u kapital preduzeća. Kad imate inovativne projekte iz oblasti IT, ali ne samo informacionih tehnologija nego i drugih industrija, obično gubite novac u nekoliko prvih godina, da bi nakon toga pravili novac. Kreditiranje, davanje kredita koje takve firme moraju da vraćaju, nije način da se podržavaju takvi projekti, odnosno da se gradi dobra inovativna industrija. Zbog toga su potrebni ti „venture capital“ fondovi. Već razgovaramo sa određenim brojem fondova koji bi trebalo da se pokrenu u Srbiji. To bi bili privatni fondovi u kojima privatni investitori investiraju svoj novac, dok država iz budžeta koinvestira sa privatnim investitorima i daje između 20 i 40% kapitala. Ta industrija treba da privuče nekih 100 miliona evra za inovativne projekte i za zapošljavanje naših mladih ljudi, obrazovanih stručnih ljudi i da im da priliku za budućnost. Mislim da će to biti jedna velika prekretnica i za zapošljavanje mladih ljudi i za uopšte pokretanje jednog novog ciklusa i buđenje optimizma da postoji budućnost i u Srbiji. Novi projekat je pravljen negde po uzoru na izraelske modele koji su se pokazali izuzetno uspešnim i očekujemo da ćemo to realizovati u 2014. godini, da će to biti značajan pokretač i motivator da sprečimo dalji odliv mozgova i da ti ljudi počnu da dobijaju šansu u Srbiji.
Po Poslovniku, Dejan Radenković. Izvolite.
Poštovani predsedniče, reklamiram povredu Poslovnika, član 107. Možda niste obratili pažnju, ali mislim da je povređeno dostojanstvo Skupštine, uz puno poštovanje mog prethodnog govornika, mog kolege koga ja vrlo cenim i poštujem i kao mladog čoveka, ali za sve ono što je postavljao pitanja ministrima, mislim da je trebalo da postavi pitanja svom kolegi koji sedi do njega, koji ga zdušno savetuje. Mislim da tu treba tražiti glavne krivce za ovo, u kojoj se situaciji naša zemlja nalazi.
Da li vi znate da to nije povreda Poslovnika?
Mislim da je povređeno dostojanstvo i nas poslanika ovde koji to moramo da slušamo, pokušaj da se zabašure krivci glavni i odgovorni za ovo, a i dostojanstvo svih onih radnika koji su na ulici.
Nemojte, molim vas, da se ovo ne pretvori u repliku. Gospodin Nikolić, replika.
Da se vratimo na temu. Vas dvojica, gospodin Krstić i gospodin Radulović, su u Srbiji najavljeni kao donosioci promena, kao neko ko bi trebao Srbiju dugoročno da odredi ka razvoju. Nema dugoročnog razvoja sa 4,5% GDP za obrazovanje, nema dugoročnog razvoja sa 25 evra po naučniku mesečno, nema dugoročnog razvoja dok god obrazujemo na stotine tekstilnih tehničara godišnje, a da tekstilna industrija gotovo i da ne postoji. Šta ćemo kada sredimo taj javni sektor? Šta ćemo sa ovim tehničarima ni za šta? Uzrok je na drugoj strani. O tome sam ja govorio. U budžetu ne rešavate uzrok problema. U Ministarstvu omladine i sporta novac za neka istraživanja, za strategije, svaka sledeća strategija počinje rečima – da prethodna nije dala rezultate i u njoj iste mere. To ne rešava problem. Činjenice su vrlo neumoljive. U tom budžetu koji ste uputili 1. novembra, nula dinara za aktivne mere zapošljavanja. Da li je tačno ili nije? Pa ste onda amandmanima na budžet promenili i ubacili dve milijarde. Ja govorim o suštini. Govorim o tome da naše obrazovanje proizvodi nezaposlenost. Govorim o tome da naše obrazovanje ne komunicira sa privredom. Govorim o tome da je nezaposlenost mladih ljudi problem sam za sebe i da traži veću pažnju, a da u budžetu nema ništa i da šanse za mlade ljude ne postoje. To je bila moja diskusija usmerena na taj problem. Konstatujemo činjenice i ne rešavamo ništa. Problem je došao do te granice da više nema nazad. Moramo da ga rešavamo. Čitava Evropa je ustala, samo mi ćutimo i konstatujemo probleme. Dovedite ministra obrazovanja, ministar privrede je tu, dovedite ministra omladine i sporta, otvorite temu, pokažite zainteresovanost. Za to ćemo podršku dati… (Predsednik: Vreme.) … ali za budžet u kojem nema nikakve šanse za mlade ljude, ne možemo da damo. Hvala.
Ministar Radulović ima reč.
Da ponovim još jednom, u budžetu su značajna sredstva usmerena ka stvaranju zdravih preduslova, da bi došlo do zapošljavanja mladih ljudi. Pumpanje novca u socijalne programe je nešto što nam godinama nije dalo nikakve rezultate. Nama treba zdrav sistem i zdrava radna mesta. Značajan novac u budžetu je predviđen za to, značajan novac je predviđen za saniranje i preduzeća u restrukturiranju i dovođenje u red čitavog tog sektora koji je u stvari vukao zemlju nazad. Naravno, svi bi mi voleli da možemo preko noći sve da promenimo. Nažalost, to ne može. Pokušavamo da uradimo ono što je realno i mislim da napadamo upravo uzroke, a ne posledice. Suština našeg problema jeste propadanje privrede i ekonomije. Godine su prošle, velika zapuštenost, nasledili smo stanje takvo kakvo je i tražimo najbolji način da u okviru mogućnosti koje imamo izađemo iz problema u kome smo i mislim da smo pronašli meru. Godina 2014. će biti teška godina, u kojoj će se desiti te značajne strukturne promene koje će nas postaviti na taj pravi put, kako bi već u 2015. godini počeli da osećamo poboljšanja. Ponavljam, što se tiče mladih ljudi, posebno stručnih mladih ljudi, odvojili smo značajna sredstva u budžetu, koja upravo treba da stvore zdrav deo ekonomije koji će zapošljavati te mlade ljude.
Reč ima narodni poslanik Slavica Savić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, planirana sredstva iz budžeta Republike za finansiranje isplate prava iz penzijsko-invalidskog osiguranja u 2014. godini iznose 256,10 milijardi dinara. Učešće ovih transfera iz budžeta Republike u ukupnim prihodima i primanjima Fonda u 2014. godini iznosi 42,21%. Transfere čine dotacije iz budžeta na ime nedostajućih sredstava za isplatu prava iz PIO, u iznosu od 229,30 milijardi dinara, koji čine 37,79 sredstava i transfere na ime staža po posebnim propisima i razliku do najniže penzije u iznosu od 26,80 milijardi dinara, sa učešćem od 4,42%. Merama Vlade, kako ograničavanjem rasta penzija, tako i povećanjem stope doprinosa za PIO, učešće transfera iz budžeta u finansiranju Fonda značajno je smanjen sa oko 49% iz 2012. godine na sadašnjih 42%. Radi poboljšanja strukture finansiranja PIO, Radna grupa, koja je formirana od strane Upravnog odbora Fonda, dala je, između ostalog, predloge kratkoročnih mera koje bi omogućile poboljšanje finansijske održivosti Fonda i dale realniju sliku finansiranja sistema penzijsko-invalidskog osiguranja. Prenos obaveze finansiranja zdravstvene zaštite penzionera na budžet Republike, čije je učešće u ukupnim rashodima Fonda 10,4%, prenos obaveze finansiranja naknada za tuđu negu i pomoć, telesno oštećenje i naknada iz invalidskog osiguranja, invalidi druge i treće kategorije, u sistem socijalne zaštite. To bi, naravno, podrazumevalo predlog promene zakonskih rešenja. Ovim merama na primeru plana za 2014. godinu ukupni rashodi i izdaci Fonda smanjili bi se za 81,46 milijardi dinara, što znači – sa 606,70 milijardi na 525,24 milijardi dinara. Učešće transfera iz budžeta Republike smanjilo bi se na 33,25%, dakle, čistih dotacija za nedostajuća sredstva sa 37,79 na 28,71%. Obzirom da je u više navrata proteklih i nekih ranijih dana pominjan Upravni odbor kao jedan od upravljačkih organa Fonda, jer tu je i Nadzorni odbor, tu je i direktor Fonda, želim da kažem sledeće. Član 155. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju propisuje kako i na koji način se formira upravni odbor koji nije nikakav fantomski upravni odbor, već upravni odbor formiran u skladu sa zakonom i kaže da on ima 21 člana, po sedam predstavnika osiguranika, poslodavaca i korisnika prava. Član 160. kaže da upravni odbor podnosi izveštaj o radu i finansijskom poslovanju Vladi Srbije najkasnije mesec dana od dana donošenja odluke o završnom računu. Što se tiče imovine Fonda, imovina Fonda nije državna imovina. Fond je ulagao u mnoge državne i druge projekte i nadležna ministarstva i Vlada Srbije trebaju da pomognu Fondu PIO da zajednički iznađu načine za rešavanje problema, da li posebnim zakonom ili na drugi način, da se imovina Fonda stavi u okrilje tog Fonda. Fond je najveći fond u zemlji i najveća institucija u našoj zemlji. Prema tome, on će funkcionisati na najbolji način onog trena kada se dugoročne mere ostvare, što znači stvaranje podsticajnog, poslovnog i socijalnog ambijenta, smanjenje sive ekonomije, efikasna politika zapošljavanja, efikasna fiskalna politika, održiva politika, zaštita na radu i smanjenje javne potrošnje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Sanja Čeković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovani ministri, diskusija oko budžeta koja traje od juče nekako je usmerena ka jednom rešenju koje govori sve. Poslanik koji govori da je budžet realan kao da je sve rekao i kao da je sve realne probleme ekonomske u Srbiji rešio. Oni drugi koji ne smatraju da je realan, nego da je nerealan, oni onda ulaze u neku priču – ko je kriv i šta je kriv? Prateći budžet i raspravu o budžetu mi nismo došli do zaključka da ovaj budžet rešava realne probleme naših građana u Srbiji. S obzirom na moje jako kratko vreme, baviću se isključivo jednim problemom koji je najviše zastupljen u svim domovima i u svim porodicama u Srbiji, a to je problem nezaposlenosti. On se meri procentima od 20 do 30%, zavisi ko meri, a u broju to dolazi od 800 do milion ljudi. Zakoni koji su prethodili budžetu, koji su bili uslov da se ovaj budžet kao realan-nerealan napravi, su zabranili, onemogućili zapošljavanje u javnom sektoru u naredne dve godine. Sada kada bismo zamislili situaciju da se nama poslanicima ili našim poslaničkim klubovima obrati dvoje mladih ljudi, koji su po zanimanju jedan lekar, a jedan profesor, da kažu – hajde, gospodo poslanici, objasnite nam kada ćemo se mi zaposliti, kako i na koji način ćemo početi svoj život, mi bismo verovatno lekaru rekli – kreni u privatno preduzetništvo, sluteći po svemu ovome što piše u budžetu, pa se bavi, ne znam, igraonicom. Šta bismo rekli profesoru? Da se bavi kozmetičkim salonom. Suština problema je što u porodici mladi ljudi ne vide kada će se zaposliti, a stariji koji su negde u periodu od pet do 10 godina do penzije zebu i plaše se da će ostati bez posla.
Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Daću reč gospođi Grubješić, po Poslovniku, dok vi ne utvrdite šta je sa karticom. Izvolite, gospođo Grubješić.
Pozivam se na član 101. koji kaže da predsednik Narodne skupštine može da prekine sednicu Narodne skupštine radi održavanja nove sednice, uz obavezu da obrazloži prekid. Ne znam da li znate šta se dešava ispred Narodne skupštine? Ispred Narodne skupštine su radnici, sindikati, blokirali su Narodnu skupštinu, ne može da se priđe, ni da se izađe. Oni protestuju protiv najavljenih donošenja zakona o radu. Molim vas da nas obavestite, dužni ste da nas obavestite šta se dešava i oko zgrade Narodne skupštine, da bismo ovde mogli normalno da funkcionišemo. To nije ni čudo, zato što se na pravi način ne odvija dijalog sa predstavnicima sindikata i predstavnicima radnika. Ovde je lakoća otpuštanja proglašena za sistemsku vrlinu, a fleksibilnost rada i radnog mesta je postala neka nova mantra. Molim vas da zajednički, koliko god možemo, utičemo na rešavanje tog problema, pogotovo što zakon o radu ne radi ministarstvo koje je za to nadležno, kome je to u opisu posla.
U skladu sa Poslovnikom, kada zakon oko kojeg se diskutuje ili o čemu je javnost zainteresovana dođe na opštu proceduru u Narodnu skupštinu, mi tek od tog trenutka, mi kao Narodna skupština može da damo svoj sud o njemu. Dakle, mi ne možemo govoriti o zakonu koji je u nekom nacrtu jer Narodna skupština o tome zvanično nije obaveštena. Naravno, obavešten sam da se odvija protest. Protest se zadržava, ti ljudiće biti u nekom kratkom vremenu ispred Narodne skupštine, zatim nastavljaju svoj protest dalje prema zgradi Vlade. Inače, Narodna skupština je samo s jedne strane, da kažem, postoje demonstranti, s druge strane je potpuno otvoreno i potpuno normalno funkcioniše. Naravno da se zalažemo da svaki socijalni dijalog i treba sa narodom i sa građanima i sa radnicima razgovarati, što Narodna skupština preko svojih resornih odbora i aktivnošću narodnih poslanika čini, tako da ne vidim potrebu da prekidamo sa radom ove sednice. Na kraju krajeva i budžet je veoma važan za sve građane Srbije, za sve one koji žive u našoj zemlji. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik, gospodin Dereta. Izvolite.
Hvala najlepše. Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, meni je jako drago da se otvorila tema obrazovanja zato što je to ključna tema o kojoj sam želeo da govorim i ona je posledica činjenice da razumem da je ovaj budžet iznuđen, ali da mene brine što u njemu se zapravo ne nudi nikakva vizija budućnosti i to se najbolje vidite na način na koji je obrazovanje tretirano u ovom budžetu. Vi ćete reći da u ovom trenutku taj deo budžeta uvećan u odnosu na rebalansirani budžet prošle godine, ali nažalost, struktura troškova je ostala apsolutno ista, a ona nigde ne ukazuje na potrebu radikalne reforme sistema obrazovanja, naprotiv ona je u mnogo čemu retrogradna, u mnogo čemu, zapravo koči pravi razvoj obrazovanja. Daću mali primer. Za podršku srednjoškolskom teološkom obrazovanju se daje više nego za Komisiju za praćenje i ocenu uspeha obrazovanja. Za teološko srednje i visoko obrazovanje se daje više nego za Komisiju za razvoj obrazovanja i vaspitanja u Srbiji. Znam da se mi nadamo da će nam Bog pomoći da iz ove krize izađemo, ali ja mislim da će to mnogo više i uspešnije uraditi znanje i to znanje koje će dobiti mladi ljudi. U prvobitnoj verziji budžeta i uopšte zakona koji su doneti bilo je predviđeno, između ostalog, da se na dve godine zaustavi zapošljavanje i u oblasti vaspitanja i nauke, obrazovanja, visoko školskog obrazovanja i nauke. KONUS, znači udruženje rektora srpskih univerziteta je tražio sastanak sa Odborom za obrazovanje. Tom sastanku su prisustvovali predstavnici Srpske akademije nauka i umetnosti, jedino nije prisustvova niko iz vladajuće koalicije osim časnog izuzetka jednog. Te mi nismo bili u mogućnosti da donosimo odluke nego samo da napravimo preporuke koje su srećom usvojene, pa sada je taj deo promenjen u zakonima, pa nastavno osoblje, istraživačko osoblje, visoko školsko može da se zapošljava, zavisno od potreba u sledeće dve godine. To nažalost ne važi za druge nivoe obrazovanja. U osnovnom, srednjem i predškolskom vi i dalje nećete moći da zapošljavate nove kvalitetne ljude, a to znači mlade ljude, između ostalog. Kada se govori o tome da je veoma teško nostrifikovati diplome pošto patimo navodno zbog velikog odlikova mozgova, a ja mislim da je suprotna stvar u pitanju, treba neke stvari pojasniti. Korporacije nemaju problem sa prijemom studenata koji se vraćaju iz inostranstva zato što oni ne traže nostrifikovanu diplomu. Nostrifikovanu diplomu traže državne ustanove, između ostalog univerziteti i javne ustanove. Dakle, naš javni sektor, naša država se brani od novog znanja i od novih kvalifikacija a ne korporacije koje naravno uvek zapošljavati one koji su kvalifikovani za posao koji treba da obavljaju. To je nešto što treba menjati i to bi trebalo da se na neki način vidi i u budžetu koji je predložen, a ne vidi se. Budžet koji je predložen za obrazovanje je naprosto jedan zbir različitih predstavljanja plata tj. doprinosa koji se daju zaposlenima. Da li se oni vode kao plate, da li se vode kao specijalizovane usluge, to je drugo pitanje, ali u svakom slučaju promena budžeta koji je nemoguće ovako kroz amandmane sprovesti zato što je budžet za obrazovanje potpuno netransparentan, jer su prihodi, tj. rashodi prikazani tako da ne znate zapravo odnose. Gde su recimo u budžetu nabavke materijala za naučne projekte. Ko ih pronađe od mene dobija sve pohvale. Jer, kada razgovarate sa ljudima iz nauke, oni govore o neophodnosti zapošljavanja mladih i o tome da nemaju materijal da svoje projekte sprovedu. Dakle, sve promene koje očekujete su moguće onog trenutka kada imamo kvalifikovanu radnu snagu. Sa ovakvim sistemom obrazovanja neće imati ko da radi u toj novoj privredi i u tim novim odnosima koje želite da uspostavite. Hvala.
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Ne mogu da branim naš obrazovni sistem niti ću to pokušati da radim sada, kao što neću braniti ni to što nemamo u potpunosti sproveden programski budžet jer je to namera da uradimo sledeće godine kako bismo uveli dodatnu transparentnost. Ono što hoću da kažem jeste da mi jesmo u ovom budžetu za 2014. godinu predvideli povećanje i tih tzv. materijalnih troškova za nauku u odnosu na ovu godinu što naravno nije dovoljno. Kredit za nauku CEB-ov koji je bio blokiran defakto čitave ove godine kreće, krenuo je i biće isplaćivan ako ne ove onda svakako od januara sledeće godine koji takođe ide u te svrhe i te namene. Sami ste rekli da smo, na tom odboru koji ste pomenuli, mislim da je bio i ministar prosvete i nauke, lično nisam mogao da dođem, ali je bio moj prvi državni sekretar na tom odboru. Nakon tog odbora i sagledavanja situacije, prolazeći kroz odgovarajuće zakone i u saradnji sa svima smo i napravili ovaj amandman koji se tiče zapošljavanja na visoko školskim institucijama, što se tiče naučnika i istraživača kao takvih. Tako da samo želim da ukažem na te činjenice da smo te male pomake koje smo mogli da učinimo uradili, a da je namera da ove ostale stvari na koje ste ukazali menjamo. Hvala.
Reč ima ministar Radulović. Izvolite.
Hteo bih samo da dopunim ministra oko pitanja nauke, odnosno finansiranja nauke. Gledamo da kroz ova sredstva koja smo odvojili za podršku inovacijama i inovativnim kompanijama da se naše naučne institucije polako uključuju u taj proces, da sa svojim inovacijama i stvarima koje rade uđu na tržište i da postoji deo tržišta koji je posvećen tim i takvim projektima i kompanijama. Ove četiri milijarde koje smo odvojili se upravo tiču tog dela. Hoćemo da tržišnim mehanizmima u stvari postignemo rezultat koji nam treba bez da ponavljamo ono što je ministar Krstić već rekao oko pitanja reforme celog obrazovnog sistema što u potpunosti podržavam.
Miljenko Dereta, replika.
Meni je drago da vi nećete da branite obrazovni sistem jer ga je nemoguće odbraniti. To je vrlo mudro, ne treba braniti ono što se ne može odbraniti. Ali, s druge strane očekujem da zaista to stavite kao prioritet ove Vlade zato što je to dugoročna investicija. Vi govorite o tome da ćete podstaći naučni rad. Ko će biti ljudi koji će moći da sprovode te naučne projekte? Da li će oni biti ovde ili će biti negde van zemlje, zato što ovde nemaju uslove početne da ostvare ono što im je potrebno za naučni rad. To je prvo. Drugo, moram da kažem da je iza cele ove akcije, po meni, postoji jedna, rekao bih, dugoročna politika koja zapravo ima nameru da oslabi državne univerzitete i da ovom vrstom podsticanja, da tako kažem, stvaranja nesigurnosti među visoko školskim naučnim i ostalim osobljem ih usmeri ka privatnim univerzitetima. Poslednji PISA testovi, na kojima smo prošli tako katastrofalno kao što smo prošli, su pokazali sledeće. Tamo gde država kontroliše obrazovanje na način koji je osmišljen dugoročno, kao što je Finska, Finska je bila prva evropska zemlja posle pet azijskih koje ovog trenutka pokazuju najbolje rezultate, Švedska je doživela veliki pad. Zato što je uvela u velikom procentu privatno obrazovanje na svim nivoima. Još jednu stvar moram da kažem po pitanju odliva mozgova. Direktno sam od jednog od ljudi, koji je još uvek u Ministarstvu obrazovanja, čuo da je odliv mozgova potpuno u redu, jer šalju mnogo sredstava iz inostranstva i da je to vrlo važno za naš budžet. Prema tome,vi se možete ne slagati sa tim, ja se naravno ne slažem sa tim, ali to je izrečeno i to je negde prisutno, ja mislim u svesti onih koji blokiraju povratak tih ljudi iz inostranstva u Srbiju.
Reč ima ministar Radulović.
To je daleko od namere Vlade ili politike Vlade. Ko je to rekao zaista ne znam, ali to jednostavno nije tako. Takođe, ovaj deo oko univerziteta, da sve pređe na privatno, ni to nije nigde u strategiji, niti nameri Vlade. Velika je besparica i pitanje obrazovanja i privrede je koka i jaje, šta je starije. Znači, moraće biti neki iterativni postupak podizanja jednog i drugog. Smatrali smo da kroz budžet brzo možemo da ostvarimo pomake na privrednom delu, koji će onda za sobom povući i prosvetni deo i onda će morati 2014. i 2015. i u narednim godinama da se sistem ispravlja da bi došli tamo gde treba da dođemo. U potpunosti razumemo potrebe za razvoj obrazovanja, međutim mi smo toliko duboko u rupi trenutno, zbog godina nemara prema toj oblasti. Našli smo sad jedan mehanizam za koji mislim da će nam dati veliku inicijalnu kapislu da taj postupak, odnosno proces, njegov tok i napredak promenimo, kako bi i ovaj deo u obrazovanju, prvo kroz reformu sistema, i dalje hranio jedan drugi. Kako vam raste privredni deo, treba i obrazovni da ga prati i onda to pojačava efekte pozitivne po društvo.
Reč ima gospodin Dereta.
Mislim da nema nauke koja može da reši pitanje koke i jajeta, pa ne možemo ni mi ovde sasvim sigurno. Ono što bih hteo da kažem jeste da se ne može reforma sprovoditi ako se ne promeni institucija. Promenjen je ministar, ali ja moram da kažem da je Ministarstvo ostalo jednako zatvoreno za bilo kakvu ideju o promenama. A budžetom, kako je predviđeno, oni koji treba da iniciraju to, Zavod za razvoj obrazovanja i vaspitanja, Zavod za kontrolu kvaliteta, su opet u drugom planu. Dakle, mi nećemo da merimo znanje koje dajemo, nećemo da ga na pravi način ocenjujemo. Mi imamo, naravno, pitanje plata, o tome se govorilo već ovde za nastavno osoblje itd, ali to sve zapravo zapostavlja ono što jeste cilj obrazovanja. A to je obrazovanje mladih, kvalifikovanih kadrova koji su dovoljno fleksibilni u svom znanju, koji znaju da prepoznaju, koji znaju nove tehnologije, koji se mogu brzo prilagođavati brzim promenama koje mi moramo sprovesti. Ja znam da reforma obrazovanja nije moguća za godinu dana ni za dve godine, ali se mora početi. U ovom budžetu nema nijedne stavke, osim tih četiri milijarde za nauku, uslovno rečeno, koja zaista kaže – ovo je naš prioritet. Dajte da menjamo obrazovanje da bi neko uopšte morao da koristi te četiri milijarde o kojima vi govorite i pokrene privredu. Ja negde ipak mislim da je znanje to što pokreće privredu, a ne privreda da treba da utiče na znanje u tom smislu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. MILETA POSKURICA: Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, gospodo ministri, u ime SNS želim da se osvrnem na nekoliko stavki. Na dva razdela tačnije, Ministarstvo prosvete i nauke i Ministarstvo zdravlja. Pre nego što krenem na te segmente koji mislim da su mi u zoni od interesa, da bi nešto više o njima mogao da doprinesem u raspravi, osvrnuo bi se na ovu globalnu tabelu rashoda iz budžeta koja je vrlo simpatična i budući da se radi o hiljadu milijardi ona jako može govoriti o tome da samo jedan promil ovih rashoda, za one koji su potencijalno zainteresovani da u njega uđu, znači milijardu dinara. Dakle veoma veliki interes je za one koje treba namiriti buterom. Činjenica je da gotovo dve trećine budžeta ide na razna socijalna davanja, plate i transferna sredstva, više od toga, skoro više od dve trećine. Sasvim je razumljivo da treba obratiti pažnju da one koji su dobili budžetska sredstava s njima treba i da pravilno raspolažu. U delu opšte priče, hteo bih da postavim pitanje, možda proizvedem potrebnu za komentarom, a u vezi sa činjenicom o tome kako su transferna sredstva donirana različitim gradovima. Naravno, postoje zakonski kriterijumi. Moj upit je da li su možda pravilno odvagani, jer zakon nije toliko dugo na snazi, možda drugi put u budžetu donosimo takve odluke, uz činjenicu da je, recimo, Kragujevac prošao kako je prošao. To je grad kome pripadam. Ići ću malo lokalpatriotski, a to po pravilu Skupština ne bi trebala da radi, nego da na kompletnoj teritoriji pokriva obaveze i jednakost učesnika u participaciji u budžetu. Sa jedne strane, u poređenju sa mnogo manje gradova, da li je on u kategoriji, drugoj, trećoj, prvoj, da li to zato što „Fijat“, gde 2.500 ljudi radi… To je 1% od ukupnog broja stanovnika. Toliko vuče naviše grad da dobija tako mala transferna sredstva. To je bitno pitanje i za Kosjerić. Da li je ta statistika, koja se primenjuje u proceni prihodovanja sa te teritorije, te opštine, dobila samo 43 miliona po ovom predlogu. Zaista mala sredstva. Jeste da „Titan“ vuče, srazmerno broju zaposlenih i po tome koliku ko ima platu, velike prihode, ali to je ipak mali broj ljudi koji radi u odnosu na celu opštinu. Da li ta statistička obrada Republičkog zavoda za statistiku ili Ministarstva finansija ili nešto drugo ili nešto između treba da pomogne da se možda na pravilniji način odvaga, jer je teško razumeti da je Novi Sad manje razvijen od Kragujevca, a ima duplo veća sredstva, a da je toliko Aleksinac ispod svih kriterijuma, ili, recimo, Kruševac ima veća sredstva nego Kragujevac u ovoj distribuciji? Nije „Fijat“ doneo toliko novih radnih mesta, a izazvao je odlukama gradske uprave da se za narednih 10 godina iz budžeta mnogi budžetski prilivi eliminišu, da se učini povoljnim ambijent za finansiranje i za dovođenje stranoga partnera. Dakle, mislim da oko toga treba razmisliti. Ne mislim da je bilo tehničke greške pri radu, mislim da je to nemoguće, ali da li su kriterijumi validni. Konačno, sve treba proveravati, pa zašto ne i kriterijume zakona. Inače, naučili smo da menjamo ono što ne funkcioniše. Prešao bih na Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Dobili su ove godine više, nego prošle godine, oko 188 milijardi dinara. Raspodeljeno je na klasične budžetske korisnike. Ono što bih možda u ovom delu, uređenje, nadzor obrazovnog sistema i ostalog, hteo da kažem jeste da je jako bitno da se tu zaista sprovodi kontrola onoga što se po različitim pozicijama troši, pre svega kroz različite projekte i različite programe. To se odnosi i na ovo i na Ministarstvo zdravlja. Osnovno obrazovanje 75, skoro 76 milijardi dinara, a od toga 2-3 milijarde ide na predškolsko i zaista pokriva dobar deo značajnih investicija. Značajno su povećana sredstva za usavršavanje, stručno usavršavanje zaposlenih. Valjda to govori o pokušaju da se ide u kvalitetniji način obrazovanja, doprinosi kvalitetu, značajno su data sredstva za takmičenje učenika, poboljšana su sredstva ili povećana su sredstva koja se opredeljuju za izgradnju, za infrastrukturu škola i za pomoć. Kod srednjeg obrazovanja, sredstva su viša nego što su bila, oko milijarde je ukupno namenjeno za ovu godinu. Značajno je dato za takmičenja učenika, a možda treba postaviti pitanje, skoro 16 miliona ide sa te pozicije na rad sa talentovanim, darovitim učenicima, da li se zaista angažuju ustanove i proprati tok novca za one koji su dužni da toj deci pomognu, da iskažu svoj dar i talenat? Nije u pogledu opšte razdela, kada se govori na početku ovog sektora, kako je upisano u budžetu… Nije ispravna činjenica da se recimo tako važna institucija kao što je Vinča ne može uključiti u instituciju koja će koristiti za promociju nauke. Možda neko tamo može nešto da uradi. Zašto smo se u strategiji opredeli za pravljenje centra za promociju nauke, kad će, kako je to projektovano, blizu 40 miliona evra koštati da se napravi to kosmičko čudo i onda opremi? Zar nismo u građevinskom smislu mogli da izmestimo centar, ako želimo da deluje integrativno za celu Srbiju, a ne svaki grad za sebe da promoviše nauku, da to uradimo u mnogo praznih prostorija koje postoje u prostoru, koje već postoje, koje možda nije do kraja uslovan, ali da se popravi, da se uradi. Kada govorimo o samoj Vinči, ne vidim, osim projektnog finansiranja, da li se dovoljno vodi računa o toj visokoobrazovnoj i naučnoj instituciji koja neguje zaista sofisticiran kadar? Koliko je javnosti poznato, tamo postoji problem i da se uspostavi i konkretna uprava, da se uspostavi direktor. Da li ima najbolje ili dovoljno dobre saradnje sa predsednikom Upravnog odbora i Naučnim većem, dakle, dve institucije koje rukovode sudbinom nastavnika i zaposlenih i naučnika koji tamo rade? Bilo je govora o projektu koji se ticao Vinče, da je trebalo taj program koji se ticao Tesle i akceleratora pretvoriti, preimenovati, na drugi način preformulisati. To je bio snažan osnov za održavanje i fundamentalnih i za održavanje, naravno, istraživanja koja imaju pragmatičnu, praktičnu primenu u zdravstvu, u dijagnostici i u lečenju. Naravno, naučnoistraživački segment, on je sigurno vredeo reda veličina koliko ćemo dati da samo napravimo to čudo na Novom Beogradu, u kome će opet doći deca da nauče, da razumeju da je lepo baviti se naukom. Oni tu neće moći da sprovode naučne eksperimente. Imaju gde da rade, konačno, u Srbiji i na tom planu. Kod srednjeg obrazovanja, hteo bih da eventualno pohvalim činjenicu da se dosta mislilo o tom studentskom standardu, učeničkom, o njihovim domovima, o tome da se unapređuje infrastruktura, ali i da donekle postavim upit – a, šta s tim u vezi kada je reč o studentskom standardu? To su, naravno, duplo veća sredstva. Radi javnosti, kada saberete studentski i učenički standard, to je taman toliko koliko celo Ministarstvo zdravlja dobija, oko 12, 13 milijardi. Da li će zaista ta deca dobiti od tog istog ministarstva pravo na osiguranje i ti studenti na lečenje, zdravstveno osiguranje itd? Koristiće ta prava po tom osnovu. Otišlo je toliko. Ali, zašto postavljam upit? Sasvim je to lepo kada ovde piše da će se poboljšati kvalitet ishrane, uslovi smeštaja, da će se ići u renoviranja. Da li će oni koji prate iz ministarstva realizaciju sredstava moći da budu zainteresovani do kraja, da provere da li su u tom času sredstva koja idu možda korišćena i za otvaranje nekakvih drugih ispostava? Da li ti studentski centri, ustanove studentskog standarda otvaraju svoje ćerka ćerije, svoje ćerka ispostave po fakultetima, bolnicama i onda bez konkursa ulaze u tržište, jer su, sklapajući interni ugovor sa ustanovom koja se takođe budžetski finansira? Hteo bih da unutar Ministarstva zdravlja postavim pitanje, kod projekata koje ne mogu da osporim da treba da postoje, generalna primedba da li unutar projekata koji postoje u Ministarstvu zdravlja možemo neka prebaciti sa direktnog projektnog finansiranja iz Ministarstva zdravlja na Institut „Batut“, posebno zato što on ima kadar koji to može da uradi? Teme koje on, informacije koje treba da dobije, tako što će radne grupe napraviti projekte, recimo, hronične, bubrežne insuficijencije, dijagnostike, učestalosti, projekat učestalosti dijabetes melitusa, projekte učestalosti reumatizma, projekte učestalosti ovoga ili onoga. Da li to sve treba staviti instituciji koja je funkcionalno, operativno moćna i kompetentna, jer ima svoje ispostave u svim regionima u Srbiji i ogromna sredstva, blizu 900 milijardi „Batut“ i ostale ustanove za javno zdravlje u Srbiji dele, da obave ta statistička istraživanja, da se ne ide na projektno finansiranje? Mnogo projekata unutar zdravstva je započeto. Neki su čak i duplicirani, a neki i potpuno nejasni, ad hok stvoreni, kao recimo prevencija bolesti zapadnog Nila, prevencija infekcija koje se dobijaju u formi krpeljske groznice. Dakle, kako se dosetio, koliko je ko bio blizak ministarstvu da ostvari uticaj, da njegova ili grupica tih ljudi progura projekat na projektno finansiranje. Nije, naravno, sve reč o velikim sredstvima, nekih milion, milion i po, dva, negde osam, 10, 12 ili 13 miliona. Kruna svega je da se u mnoge od tih projekata uključuje i „Batut“, uključuju se njegovi stručnjaci, negde zajedno i ljudi iz Ministarstva zdravlja, da bi izvršili kontrolu nad tim kako se taj projekat sprovodi. Mi nismo svesni, neki projekti iz nauke, davno je bilo opredeljeno 17 miliona evra da se IT tehnologija računarima opremi, Srbija opremi škole i svuda gde je potrebno. Kako se taj projekat završio? Koliko je propraćen? Da li su baš sve pare upotrebljene za to? Treba li te iste upite da otvaramo i kod ovih, uslovno rečeno, sitnih ili krupnih objekata o kojima danas u Srbiji treba da govorimo? U praktičnoj primeni, mnogi od projekata koji se realizuju znače za lekara praktičara jedan papir formata A4, na kome su postavljena pitanja, manje ili više suvisla, na bazi čega lekar opšte prakse ide i proverava da li dotični pacijent ima tu i tu bolest. Jesmo li grešni prema ostalim bolestima? Hajde da uzmemo registar bolesti, da uzmemo šifrarnik i da za svaku bolest napravimo neki specifični vodič za prepoznavanje. Kad se to prepozna, to je tzv. skrining, pozivaju ljude po biračkim spiskovima. Da li onda taj dil sistem koji imamo nas vodi da idemo i dalje u nekakav neobičan način trošenja para? To nije pitanje za ovu garnituru koja ovde sedi. To je pitanje za inovativnost, inovativno delovanje Ministarstva zdravlja. Jedan od tih programa je, recimo, direktna observa tuberkuloze, lečenje tog poremećaja. U razgovoru sa kolegama koji se time bave, taj doc program podrazumeva izmarajuće česte sastanke lekara praktičara, stručnjaka, sekundarne i tercijarne zdravstvene zaštite, koji idu da slušaju o tuberkulozi, nešto što su položili, što znaju po opisu svoje svakodnevne delatnosti. Kada pogledate da li se troškovi lečenja, kako je to po tom tzv. programu svetske zdravstvene to predviđeno, ko to snosi? Snosi Fond. Ima li tuberkulostatika, lekova za drugu liniju kod rezistentnih oblika? Nema. Neće ta grupa koja vuče nekoliko desetina miliona evra u svom projektu da opredeli sredstva za lečenje na Ozrenu onih koji imaju rezistentne oblike tuberkuloze. Dakle, ti projekti imaju svoje manjkavosti. Ima se utisak da su nekad pravljeni prema liku i delu grupe zainteresovanih ljudi, pa nije ni čudo da neka ugledna imena napuštaju te projekte, izlaze iz takvih projekata, a ostavljaju potrebu da se oni iz unutrašnjosti, lekari, jednostavno driluju da na takva usavršavanja idu i da iz toga nešto urade i prikažu kao inovativnu delatnost. Konačno poruka je da se razmotre particije po kojima se sredstva troše, koja je budžet namenio zdravstvu, jer onaj najvažniji deo poboljšavanja uslova i kvaliteta rada je relativno mali u ovome, a odnosi se na opremanje ustanova u sekundarnoj, tercijarnoj i ustanova na primarnom nivou zdravstvene zaštite. Kadrovska opremanja, tu treba sliti pare, a epidemiologiju, statističke podatke, dati „Batutu“ da radi i malo uozbiljiti potrebu da se svaka moguća dijagnoza provodi kroz nekakve skrining programe i dobijaju konačni epidemiološki podaci, ne znam kome se šalju, a trebalo bi da završe u „Batutu“ i da „Batut“ u svojoj beloj knjizi to prikaže za celu Srbiju, a onda po svojim ispostavama, po svojim zavodima, svaki region, svaku ambulantu, pa da svi znaju šta su radili, dokle su u tome došli i koliko je to bitno za projekciju budžeta u ovom segmentu. Zahvaljujem. Hvala. Reč ima narodna poslanica Verica Kalanović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri, Zakon o budžetu je najvažniji zakon u jednoj godini. Sa tim mislim da se svi ovde slažemo. Veliki broj građana Srbije ne zna zašto je Zakon o budžetu toliko važan. Međutim, svi oni znaju da će od Nove godine svi, apsolutno svi plaćati više mleko, hleb, lekove i osnovne životne namirnice. Ja koja se krećem Srbijom svaki dan po različitim mestima, od tog naroda ili od jednog dela naroda dobijam poruke da ovaj zakon o budžetu ove godine i ovako kako jeste napravljen je dosta odnarođen, što znači da nije ni potpuno pravedan kada je štednja u pitanju, ali daje neku viziju i nadu kako će da nam bude u 2014, 2015. i 2016. godini, pa nam ljudi svima ukupno više ne veruju. Zašto nije pravedan? Tačno je da svi plaćamo PDV isto. Tačno je da lekari, profesori i svi oni koji primaju plate preko 60.000 dinara su oporezovani. Nije isto kada se poveća cena mleka penzioneru koji prima 15.000 penziju i kada se povećaju cene hleba i kada se to poveća direktorima javnih preduzeća kojima i dalje plate nisu ograničene. U jednom trenutku sam i ja sedela u Vladi. Poštujem to što plate ministara ne rastu već nekoliko godina. I ja sam primala takve kakve primate i vi. Ali, da li ste imali hrabrosti da skinete plate direktorima javnih preduzeća i kažete – čekajte, ne samo da ćemo da vam oporezujemo, nego ćemo da vam skinemo plate na one koje ima, recimo, premijer? Danas slušam na televiziji da direktori javnih preduzeća i dalje primaju plate koje su 300.000 i 400.000 dinara i ne prihvatam vaše objašnjenje koje kaže – ne možemo bez takvih stručnjaka. Zbog toga što se lako odričemo stručnjaka, mladih lekara koji će nam otići u Nemačku, zato što jedan lekar koji prima 70.000 dinara plate podleže oporezivanju, podleže dodatnim izdvajanjima, a onaj koji prima 400.000 ne, s tim što je svestan da on lakše može da ode negde u inostranstvo, nego onaj koji u ovom trenutku rukovodi velikim javnim bogatstvima. S druge strane, lako mi se odričemo budžeta lokalnih samouprava. To je daleko od Beograda, to ne boli. Koga boli što Kragujevac ima 152 miliona manje, sem Poskurice koji je iz Kragujevca i Saše Milenića koji je iz Kragujevca? Koga boli zato što većina opština devastiranih ima manje budžeta, pa ne može da napravi ni običan put, niti da subvencioniše kupovinu jednog kontejnera, o čemu sam, ministre, već govorila? Koga boli to što dve milijarde uzimamo lokalnim samoupravama, ali istovremeno malo dodajemo i Ministarstvu spoljnih poslova, iako su nam naslovne stranice pune na šta se troši novac? Ni Ministarstvo odbrane, ni Ministarstvo policije, nemojmo, to nije korektno,oni su naše kolege, njima ne možemo da smanjujemo budžet, ali lokalnim samoupravama možemo, oni su i onako daleko i od očiju, a bogami i daleko od srca. Zašto kažem da narod ne vidi perspektivu? Pa, naslušala sam se kako su podsticaji za otvaranje novih radnih mesta loši. Sve je živo blato, sve je otišlo u đavola u prethodnom periodu i ne treba više podsticati otvaranje širom Srbije kompanija. To ćemo da sredimo privrednim ambijentom. Pa, kažite to ovima u Babušnici kako ćemo da podstičemo domaću privredu i sredimo privredni ambijent, kada im je pre nekoliko dana zadnja banka otišla iz Babušnice, pa nemaju gde da urade bilo koju transakciju, nego im treba pet litara goriva i dva sata da odu u Pirot i završe to što im je potrebno. Bez novih investicija nema nade za nezaposlene. Bez podsticaja za investicije nema nade da ćemo one koji će ostati bez posla zato što imaju ili nemaju sređene lične karte u narednoj godini, koji će bez obzira na lične karte, njih 20.000, po vašim rečima, otići na ulicu. Nema nade za njih, bez podsticaja za otvaranje velikim kompanija koje će zaposliti i one koji imaju brendirana imena i konkurentne proizvode za svetsko tržište, ali koji imaju i tržište, koji imaju i tehnologiju, koji imaju mogućnost da zaposle veći broj ljudi. Nema napretka zemlje bez dodatnih podsticaja za poljoprivredu, a i tu ne boli. Po seljacima ne boli. Tri milijarde je manje u budžetu za poljoprivredu. Zbog toga ljudi ne veruju da ovakva politika daje nadu za bolje sutra i zbog toga meni kažu kad se sretnem sa njima - ovaj budžet je loš. Možda ovaj budžet nije krojenpo meri MMF-a i nije krojen po meri EU, ali bogami nije ni po meri građana Srbije.
Hvala. Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Dakle, ne znam da li ste razumeli? I onaj koji zarađuje 70.000 i onaj koji zarađuje 400.000, a rade u javnom sektoru, se oporezuju. Oni koji zarađuju do 100.000 se oporezuju 20%, između 60.000 i 100.000, a iznad 100.000 25%, tako da neko ko zarađuje 400.000 dinara plaća mnogo više, odnosno imaće mnogo manju platu, proporcionalno govoreći, od onoga ko zarađuje 70.000, tako da smo se obratili čitavom javnom sektoru bez ikakve diskriminacije. Što se lokala tiče, što nije bila praksa u prethodnim godinama i transferima u lokalnoj samoupravi, mi smo zapravo primenili formulu koja je po zakonu, kako bismo sračunali koliko i kojoj lokalnoj samoupravi treba da se transferišu sredstva na ime redovnih transfera. To nije bio slučaj u prethodnim godinama. Mi ove godine nismo u Nacrtu ovog zakona o budžetu favorizovali ni jednu lokalnu samoupravu zato što je na njoj na vlasti neko ili zato što u njoj očekujemo da će neko dobiti više ili manje glasova, tako da to treba da bude svima jasno. Kada pitate koga boli, pa mislim da sve građane sada boli upravo zbog toga što se nismo odgovorno odnosili prema prethodnim zakonima u budžetu. Ne može ovaj zakon o budžetu da bude najsjajniji zakon o budžetu ikada u smislu da bude razvojni ili ne znam ni ja šta sve, ne kada smo dovedeni u situaciju u kojoj smo dovedeni. Taj zakon o budžetu jeste prvi korak ka jednom boljem sutra, ka nečemu gde ćemo se suočiti sa svojim problemima i nazvaćemo ih pravim imenom i onda krenuti da se borimo sa njima, bez obzira što će politička cena za to možda biti velika. Nećemo sedeti i pokušavati da sračunamo kako možemo da smanjimo taj javni dug i onda kada vidimo skoro da nema načina, nastavićemo da radimo isto što smo radili i ranije, plašeći se da ćemo možda izgubiti neki procenat popularnosti. Ne brinem o procentima popularnosti. Niti gledam, niti imam uvid u bilo kakve ankete o popularnosti, niti me to zanima. Zanima me samo da uradim ono što mora da se uradi i da to uradim na najpravedniji mogući način. Ovo što smo uradili sa smanjenjem zarada iznad 60.000 u javnom sektoru, tamo gde problem postoji sa produženom indeksacijom iznad 2014. godine, gde nismo morali, dakle dalje i za penzije i za plate jesu odgovorne stvari iako nisu popularne. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Radulović. Izvolite.
Složio bih se sa jednom konstatacijom, a to je da bez investicija nema budućnosti, odnosno nema privrednog rasta. Međutim, drugi deo nekako škripi malo, da bez podsticaja nema investicija. To nekako ne stoji nigde u svetu, pa ne stoji ni kod nas. Stoji u onim zemljama koje nisu u stanju da srede stanje kod kuće, da naprave dobar privredni ambijent i onda zbog tog nečinjenja i neodgovornosti morate da plaćate da bi ljudi kod vas investirali. Rezultat dosadašnje politike koja je bila bazirana na subvencijama, koja je bila bazirana na nečinjenju, koja je bila bazirana na neodgovornosti, vidimo i ona je svuda oko nas. Imamo ekonomiju koja propada, imamo životni standard koji pada. Ta politika je očigledno dala loše rezultate i tu politiku moramo menjati. Raditi isto što smo radili do sada, očekivati drugačije rezultate, mislim da nije odlika racionalnih ljudi. Ima jedna poslovica, koju sam ponovio više puta, na zapadu, odnosno u anglosaksonskim zemljama, koja kaže – kada se nađete u rupi, odnosno problemu, prva stvar koju treba da uradite je da prestanete da kopate, jer rešenje nije dublje u rupi, nego je na drugoj strani. Kod subvencija, da bi nekome dali jedan dinar, nekome morate da uzmete jedan dinar i onda je pitanje da li ste više štete napravili tamo gde ste uzeli od dobiti koju ste dobili tamo gde ste dali. Kod nas računica ide nekako ovako - za svako tuce radnih mesta koja smo platili, izgubili smo negde 1.000 radih mesta. To je jedna neodrživa politika i sa time moramo da prekinemo. Znači, moramo da se skoncentrišemo na razvoj domaće privrede, na stvaranje uslova za dobro poslovanje, na jednake tržišne uslove, da prestanemo diskreciono da delimo novac poreskih obveznika, da napravimo sistem kako bi privreda počela da funkcioniše, kako bi došlo do rasta. Oko ličnih karata, meni je potpuno neshvatljivo da je moguće izvršiti privatizaciju bilo kog preduzeća, a da ne znate kojom imovinom raspolažete, koja je tržišna vrednost te imovine, koje su obaveze. Znači, morate domaćinski da znate šta prodajte. U protivnom, dobijate Vršačke vinograde. Znači, taj deo mora da se uredi i to je jednostavno odgovorno ponašanje. Da bi mogli uspešno da sprovedemo privatizaciju u 2014. godini, a to je nešto što želimo da uradimo, želimo da država smanji sva učešća u privredi, da privredni sektor ojača. Da bi mogli da završimo taj postupak, mi moramo prvo da utvrdimo stanje i na tome se intenzivno radi. Mislim da ćemo do kraja godine imati to sređeno stanje i znaćemo kojom imovinom raspolažu ta preduzeća, koja je vrednost te imovine, koje su obaveze i onda ćemo ući u postupak restrukturiranja, čišćenja tih preduzeća od obaveza, kako bi se stvorili preduslovi za dobru i uspešnu privatizaciju i za rast u domaćom privredi. Znači, hoćemo od bolesnog tkiva da napravimo zdravo tkivo i mislim da je to moguće. Meni neće trebati 10 godina da sprovodim ove stvari, već se u 2014. godini videti da li politika koja se predlaže, da li mere koje predlažemo će dati rezultate ili neće dati rezultate? Ako ne budu dale rezultate ja više neću biti ministar, ali ono što očekujemo svi je da će te mere zaista dati rezultate, kad postavite stvari na zdrave noge. Dobićemo privredni rast i dobićemo investicije koje nam trebaju, i taj privredni rast će stvoriti nova radna mesta. Naravno, ponavljam još jednom 2014. godina će biti jako teška godina. Ali, to treba da bude godina u kojoj ćemo da pođemo u novom pravcu, da radimo u okviru te nove ekonomske politike, kako bi od 2015. godine pa na dalje počeli da osetimo boljitak. Cilj Vlade Srbije i svih ovih ekonomskih mera je da dobijemo rast i da počne da raste zapošljavanje. Očekujemo da će se to desiti nakon 2014. godine.
Reč ima narodna poslanica Verica Kalanović, replika.
Gospodine Krstiću, naravno da sam vas razumela, naravno da sam razumela i budžet, ali očigledno vi mene niste razumeli. Nije moje pitanje bilo – po kojoj stopi vi oporezujete lekare od 75.000, a po kojoj direktore javnih preduzeća od 400.000? Moje pitanje je bilo – ako želimo da napravimo reformski potez, hoćemo li da kažemo – ne postoji niko sem direktora javnih preduzeća, ko je stručan u ovoj zemlji, i koji može da prima 400.000 platu, jer ako ne prima otići će iz zemlje. Zašto niste smanjili plate direktorima javnih preduzeća na limite, recimo do predsednika Vlade? Na 150.000 dinara? Nego, i sami kažete – oni koji imaju 400 i nešto hiljada oni će plaćati po većoj stopi. Pitanje je kako smeju da imaju 400 i nešto hiljada? Nije pitanje stope, nego pitanje visine plate na koju plaćaju porez. Ovi koji imaju 70.000 će platiti po nižoj stopi. Da, to su oni kojima gušimo svaku nadu da će sutra jedan mlad lekar moći ovde da bude uspešan, živi od svog rada i on će da pali za Nemačku, tako danas kaže. S druge strane, vi kažete – postoji formula za lokalne samouprave. I vi i ja znamo da niste koristili tu formulu. I vi i ja znamo da po toj formuli postoje četiri grupe razvijenosti opština, i da imamo različite transfere u odnosu na stepen razvijenosti. I vi i ja znamo da se nekima povećava, nekima smanjuje transfer. Koristili smo korigovanu, kažete – ta formula postoji, niti je u zakonu, niti je u bilo kom podzakonskom aktu. Diskreciona formula pravljena na nivou ministarstva da se nekako odmeri šta to rade lokalne samouprave, a da je po zakonu – nije. Kad je u pitanju… (Predsedavajuća: Vreme gospođo Kalanović.) Izvinjavam se samo još jednu rečenicu. Nadam se da ministar Radulović zna da i Mađarska, i Češka, i Slovačka, i Makedonija imaju podsticaje, ali imaju i bolje poslovne ambijente. Republika Srbija je u pet destinacija sa najlošijim poslovnim ambijentima i to su merenja Svetske banke i zbog dužine stečajnog postupka, i zbog infrastrukture, i zbog inspekcija, i zbog svega onoga što opterećuje privredne subjekte.
Hvala. Reč ima ministar Radulović.
Činjenica je da smo godinama unazad bili veoma neodgovorni oko stvaranja tog poslovnog ambijenta. Mi smo ovde tri meseca, već radimo na suštinskim zakonima, iako mislim da će nas popraviti na listi konkurentnosti i velika pažnja će biti usmerena upravo na popravljanje tog poslovnog ambijenta i mislim da će nam to dati upravo onaj rezultat koji očekujemo. Ovo utrkivanje između zemalja regiona ko će dati, pokloniti veće pare, investitora mislim da je potpuno pogrešna politika. Ne možemo negirati stanje u našoj ekonomiji i neko mora da pogleda tu politiku koja je vođena do sada i prepozna da je to bilo pogrešno. Znači, neka vrsta odgovornosti bi trebala da postoji i ko god je vodio ekonomsku politiku do sada bi morao da kaže – možda su namere bile dobre, ali rezultat je očigledno pogrešan. To vide svi građani Srbije, mislim da je to nešto toliko nesporno, da bi morali barem da se zapitamo oko toga u čemu je bio problem. Ministarstvo i Vlada su pripremili novi paket mera, novu ekonomsku politiku, budžet u delu Ministarstva privrede to reflektuje i rezultate ove politike ćemo meriti u 2014. godini.
Reč ima ministar Krstić.
Samo da budemo vrlo jasni što se tiče javnih preduzeća, demagogija je smanjivati plate nekome ko upravlja nečim što treba u budžet da slije i ko je odgovoran za milione. Isto kao što je demagogija, da su ministarske plate male, to je ono gde sam vas podržao i verujem da će se i ministar privrede koji je za deo tih preduzeća resorni, usaglasiti, jeste da se implementira zakon o javnim preduzećima i da se postave ljudi koji zavređuju da zarađuju više od 100 i 150 hiljada, jer će ta preduzeća voditi profesionalno i u skladu sa svojim učinkom će zarađivati adekvatan novac. Mi smo krenuli i to da menjamo, ali to će te već videti. Što se tiče lokala, naravno da je po formuli sve što smo mi uradili. Uzeli smo subvencije koje se daju na lokalu, lokalnim javnim komunalnim preduzećima koja su i ovako u problemu. Smanjili smo iz za 30%. Za taj iznos smo smanjili transfere tamo gde je to matematički bilo moguće, odnosno gde ne bi smo transfere oterali u minus. Zašto smo to uradili? Zato što kao što hoćemo da se rešimo na adekvatan način ovog krvarenja koje imamo vezano za preduzeća u restrukturiranju, na isti način hoćemo i javnih preduzeća. Tamo gde ne funkcioniše da se obratimo problemu javnih komunalnih preduzeća koja su takođe javna preduzeća, od kojih mnoga ne posluju na održiv način. Sa tim ciljem i sa tom logikom su smanjeni transferi lokalu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Verica Kalanović.
Ministre Krstiću, neću vam replicirati. Nešto ćemo govoriti kada budemo podnosili amandmane na finansiranje lokalnih samouprava. Ali vama, ministre Raduloviću, želim da repliciram. Vi ste mlad čovek, ja nažalost više nisam, ali do 2000. godine sam radila u proizvodnji i u fabrikama koje su bile ledene, delile po tri marke platu i koje su bile potpuno devastirane i upropašćene. Dirljivo mi je da danas govorite o zadnjih 10 godina propasti srpske ekonomije, kao da smo ušli u Švajcarsku 2000. godine i da smo sve upropastili za 10 godina. Da, bilo je loših poteza i slažem, to je tačno. Ali, upravo ste uprli prstom na nešto što je bilo dobro, jako dobro. Na podsticaje onima koji su otvarali velike svetske brendove u našoj zemlji, koji su povećali izvoz, koji su zaposlili ljude. Ne kažem, možda je pojedinačnih problema bilo i u tom programu, ali umesto da unapređujete program, ugasili ste zadnju nadu da u Srbiju može da dođe, uz podsticaje jedan novi „Fijat“, jedan novi „Mercedes“, jedan novi „Panasonik“ i da se sutra sa oznakom „made in Serbia“ širom sveta prodaju naši proizvodi. Na ovaj način, oživljavanjem sa ličnim kartama i sa čišćenjem bilansa firmi koje su 2000. godine bile propale, ja sam u jednoj od njih radila, nećete postići niti povećanje proizvodnje, niti zapošljavanje ljudi, niti nove investicije. Postići ćete samo nove i nove ljude na ulici.
Reč ima ministar Radulović.
Što kažu, živi bili pa videli. Pošto ovo što radimo će biti mereno od strane svih građana Srbije, tako da ono što očekujemo javno iznosimo. Naravno da smo iz 90-ih godina izašli sa veoma lošom situacijom ekonomskom. Međutim u poslednjih deset godina smo potpuno devastirali ova preduzeća, jednom velikom neodgovornošću državnih organa, pogotovo ministarstva koje vodi ekonomiju, zatim, Agencije za privatizaciju koja je trebalo da vodi računa o njima. Deset godine nerada, zapuštanje tih preduzeća i danas imamo situaciju koju imamo. Da, ja zaista mislim da postavljanje tih preduzeća na zdrave noge, čišćenje od dugova, da će to predstavljati i investicionu šansu za Srbiju i priliku da dođemo do privrednog rasta i mislim da je to centralna tema za nas 2014. godine. Oko ovih subvencija, ponavljam još jednom, dok smo kupovali radna mesta na tuce, gubili smo na hiljadu. I u svakoj računici morate da vidite dinar koji ste dali, šta dobijate od toga, a ko trpi štetu dinara koji ste izgubili. Kada smo sagledali sve programe i videli o čemu se tu radi i koje benefite imamo, to je nedvosmislen rezultat, odnosno zaključak je da je to jedna pogrešna politika i da tu politiku treba napustiti. Treba da se baziramo na domaćoj privredi. Reći ću još jednom za kraj, u 2014. i 2015. godini će se meriti rezultati ove politike pa ćemo zaista videti da li je Vlada upravu ili ne.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre finansija, ministre privrede, što se tiče poslaničke grupe SPS moram da ponovim i stav koji je izneo kolega Kasalović kao ovlašćeni ispred poslaničke grupe, da poslanička grupa SPS u potpunosti podržava i ovaj budžet kao što smo i podržali one prateće zakone koji se naslanjaju na ovaj budžet. Ono što možemo da nakon ove neformalne diskusije koja je trajala svih ovih dana o budžetu kažemo je da je možda došlo i pravo vreme da analiziramo malo i neke pojedinosti koje su u međuvremenu suštinski isplivale, da se tako izrazim, tokom ove rasprave i kao meni vrlo čudna zamena teza koja se uporno ovde provlači. Svačega sam se, verujte, naslušao. Ne znam kako je građanima Srbije. Tolike brige za lekare od strane onih koji su deset godina vodili zdravstvo, koje smo zatekli u ovakvom stanju u kakvom smo ga zatekli, pa do onih vrhunskih eksperata koji su došli da nam pomognu svojevremeno u zemlju, a sada sede tu i dan danas vidim da savetuju mlađe kolege, ali nikako da im kažu šta je razlog zbog čega se nalazimo u ovakvoj situaciji. Da li je to kombinacija ne znanja ili su bile zle namere krojača naše sudbine? Interesantan je pokušaj… Vidite da mi kolega Đelić dobacuje krajnje nervozno. Ne znam zbog čega. Mogu slobodno da stavim njegovu sliku i da je nosim i da kažem ovim radnicima ispred što štrajkuju i što se bune da je glavni krivac broj jedan Božidar Đelić za sve ovo zbog čega se nalazimo u ovoj situaciji.
Vratimo se na raspravu o budžetu, gospodine Radenkoviću.
Interesantan je za mene pokušaj kako se pokušava zabašuriti neka stvar, kako su se vodile ekonomske politike u ovoj zemlji, a rezultirale su problemima u kojima se nalazimo i ne možemo ih otkloniti na kratak period. Jednostavno, takva je situacija da za to treba strpljenja i efektivnog rada. Još je čudnije, da ne iskoristim neku prejaku reč, da tvorci apsurda i glavni tvorci upropaštavanja privrede srpske danas se pojavljuju kao kritičari svega ovoga što iznose ministri i mogu samo to da definišem kao neku naknadnu pamet, ne znam šta mogu drugo da kažem za te ljude. Onda se kaže – šanse za mlade ljude ne postoje. Opet se vraćam i kažem kada bi sada iznajmili sate i sate termina na državnoj televiziji i pustili sve ono i kakvi su efekti svog onog rada i kakve su bile greške u prošlosti i zbog čega smo došli u ovu situaciju u kojoj se danas nalazimo… Čudite se nekim fantomskim platama. Ljudi moji, u javnim preduzećima treba da damo menadžerima dobre plate, a ne da damo nekim agencijama, izmišljenim radnim mestima plate veće koje imaju šefovi kabineta i pomoćnici nekih predsednika agencija nego što ima direktor preduzeća koji upravlja imovinom vrednom nekoliko milijardi. To su apsurdi. Postavlja se pitanje – gde su nam otišle pare? Zašto su u jednom periodu od 2006. godine bile enormne naknade u upravnim odborima? O tome treba da pričamo. Ako je bio prihod od ove pljačkaške privatizacije, i mi iz SPS slobodno možemo da kažemo da je bila i dokazalo se, jer je poništeno 30-ak nekih velikih, pola je poništeno i ti ljudi su na ulicama i neću više da pričam o modelima koji se ovde provlače - kako se subvencionišu neka preduzeća i kako se dovode strani investitori. Ipak ću reći ukratko pa neka se prepozna onaj koji je to radio i zašto je tako radio. Svakome ko se ikada bavio privredom i kao privrednik koji novac zarađuje i prodaje neko svoje znanje, mislim da to nema veze sa onom drugom pričom lobiranja koja se ovde uporno potencira, jer je razlika zaraditi taj novac, zaraditi novac koji trebate da sutra date nekome bogatom koji dođe u vašu zemlju da bi investirao. Meni je jasno zašto ova saznanja i ova neznanja, kako bi ih mogao nazvati, u potpunosti nisu poznata tj. poznata su onima koji su ovo radili i zbog kojih smo do sada kreirali neke privredne politike i mogu da kažem da su nas doveli do ambisa zato što oni nikada nisu bili u privredi i nikada nisu svoj novac ulagali i zato su i doveli privredu u ovakvu situaciju u kojoj se danas nalazi. Nema tih subvencija, podsticaja, olakšica i drugih instrumenata koji mogu sakriti činjenicu da u našu zemlju investitori nisu hteli da dođu zato što je naš ekonomski sistem, moram da kažem nažalost, truo. Strani investitori su sami, ali ozbiljni strani investitori, uočili u kakvom je stanju naša privreda i u kakvom su stanju naši privrednici jer je ovde očigledno bilo da morate da imate politička leđa da bi nešto uradili. Morate da imate politička leđa da bi dobili neki kredit iz Fonda za razvoj, a to zna i koleginica koja je malopre diskutovala, koja je bila član Upravnog odbora tog fonda, ako ne grešim, i bila je direktno nadležna za opredeljivanje određenih sredstava iz tog fonda. Jednostavno, sva ta sila novca koju od nekoga morate da oduzmete, od nekoga ko radi i ko privređuje u našoj zemlji da bi dali nekom drugom, on mora da žmuri pred apsurdima. Ne možemo na taj način pokrenuti naše firme. Da iznesem jedan podatak, sada dajemo tri posto onoga što zarade radnici i poslodavci u našoj zemlji da bi se igrali, moram da se izrazim, šminkanja neke stvarnosti, a idemo ka EU u kojoj je ta brojka bar četiri puta manja. Nema to veze. Ne radi se ovde samo o priči vezano za EU. Ovde je reč o tome da se postavlja pitanje – gde je ta pamet da siromašna Srbija plaća bogatoj Francuskoj, Južnoj Koreji i svim tim zemljama koje dolaze da posluju u Srbiju? Da li je normalno da, što bi rekao jedan kolega, siromašan seljak iz južne Srbije plaća i daje od svoje korice hleba najbogatijim ljudima sveta da zarađuju u Srbiji? Zar to nije apsurd? Ne znam šta više treba da pričamo o tome, a da ne pričamo o bojlerima. Date su subvencije nekoj firmi koja će da proizvodi bojlere pored firme koja je proizvodila bojlere i koja je uništena i koja je jedan od primera loših provatizacija u našoj zemlji. Zašto to ne kažemo? Zašto se neko ne javi ih tih sredina i kaže da je to tako? Plaćaš da bi doveo konkurenciju svojoj privredi. Ne znam kakve su bile namere tih ljudi. Da ne navodimo primer bankarskog sistema, o tome možemo da pričamo do sutra. Ovi lobisti, ovi eksperti koji su došli sa strane, pa su sve te mere ubrzano doneli, upropastili sve što je vredelo u ovoj zemlji, ovi koji se javljaju, vidi se da se prepoznaju. Moram da kažem da, ono što sam već rekao, ne možemo da uzimamo od siromašnih da bi davali bogatima i da uzimamo od naše privrede da bi davali stranim firmama. Ali, da napomenem ono što bi po meni bilo „epohalno“, da tako nazovem. Isplivavaju nam neki epohalni i ekonomski promašaji na sve strane, gde bukvalno sve plaćamo, da bi neko uzeo neke firme koje vrede milione u zalihama, pa se parčaju neki veliki sistemi, pa se ono što je zdravo privatizuje ili se dele pa se pravi neka velika zarada, kada se parčaju ti sistemi. Ono o čemu polemišemo danima i na onoj raspravi kada je bio Peti budžetski forum, jedan od profesora viđenih je ustao i rekao – ljudi ne možemo da očekujemo od direktora nekih javnih preduzeća da nešto nabavljaju po većoj ceni, a da prodaju po nižoj ceni i da tu istu robu ne mogu sutra da naplate iz objektivnih okolnosti, okolnosti u kojima se nalazi naša zemlja, da ih stavljamo na stub srama kako nisu dobri menadžeri. Dajte da neke stvari razjasnimo i da odvojimo neke stvari jedne od drugih. Ako bi to krenulo da posluje po tržišnim uslovima i da imaju profitabilne cene, onda bi došli do problema zato što je situacija u Srbiji takva kakva jeste. Ja neću o krivcima. O krivcima mogu do prekosutra da pričam i da pravimo analize, koliko se ko zaduživao i koliko je tada otpisivao Pariski klub, a onda napravljen aranžman sa MMF, pa šest godina grejs period, pa od 2002. dođemo na 2008. godinu, pa onda krenemo da otplaćujemo kamate. Ovo je za ozbiljnu raspravu, jednu ozbiljnu analizu. Mislim da neki koji i dalje ovde sede, a priznati su stručnjaci u svim evropskim zemljama, sede samo da bi odbranili, da bi nas zamajavali, da jednostavno zabašurimo i da prikrijemo istinu zbog čega se nalazimo u ovakvoj situaciji. Možemo primetiti da u poslednje vreme, što je vrlo zanimljivo, buja i ekonomski konsalting, što je po meni krajnje neobično, on kao nešto pomaže privredu, a onda imamo firme koje do šest miliona dinara ne moraju da vode poslovne knjige, a plaćaju porez koji je na nivou od šest miliona dinara prometa, pa na 2%-3% godišnje. To vam je sve. Takvih agencija je masovno u poslednje vreme. Ne bih sada da plašim građane Srbije, kakva je namera tih agencija i šta znači povećanje tog limita paušalnog poreza do šest miliona. Nije to baš sve. Za tih 2%-3% dobijate i penziono i zdravstveno osiguranje. Dobro je poznato da cena bogatstva je da ga podelite sa siromašnim. To je ono za šta se mi zalažemo kao SPS, ali očigledno da u proteklom periodu nije bilo baš tako. Na žalost, u ovoj zemlji mora običan radnik da da 70 dinara poreza na svakih 100 dinara neto plate, pa evo primera gde neki bogati, koji imaju malo više i koji mogu da dobiju prioritetne poslove, da se bave konsaltingom, plaćaju 2%-3% na sve što zarade. Malo ću se našaliti. Kada sam bio mali čitao sam „Alan Forda“, pa ste imali onog Super Hika. E, ovo je bila ekonomija Super Hika – uzeti od siromašnih i davati bogatima. To je toliko očigledno. Komedije malo, ali je ovo istina, na žalost. Ono je u stripu, a ovo je u Srbiji. Tako dođosmo do problema, a problem nije ništa drugo nego da više ne može tako. To nekome smeta. Ono što moram da kažem, što se tiče budžeta, je pokušaj prevazilaženja navedenih svih ovih problema i ovaj budžet otvara novo poglavlje naše fiskalne politike. On je realan, koliko god jedna koleginica rekla, neko kaže da je realan, neko kaže da je nerealan. Ovde nema ulepšavanja i neće isplivavati ono što je zarad javnosti bilo prikrivano, pa kasnije ispliva krajnje ogoljeno. Prihod, rashod, to smo već pričali. Rashodi su svima poznati, oni ne mogu da se prikriju, ali kod prihoda smo očigledno podbacili. Kao poslanik SPS moram da istaknem da ponuđeni Predlog budžeta sadrži socijalnu komponentu i eliminisana su sva rešenja koja su socijalno neprihvatljiva. Nema fiskalne konsolidacije, mi iza toga čvrsto stojimo i stajaćemo uvek kao partija, koja će u sebi imati elemente socijalne nepravde i ugrožavanja položaja ljudi i položaja grupa koji i sada žive na ivici egzistencije. To je naša obaveza i mi ćemo ostati dosledni do kraja, kada je to u pitanju. Ono što ćemo ponoviti sto puta ako treba, to je i zarad ovih radnika, završavam i privodim svoju diskusiju kraju, da mi verujem jedino u partnerstvo i da je jedina budućnost naše zemlje u konsenzusu između poslodavaca i njihovih udruženja i radnika i sindikata. Tako možemo da izgradimo društvo na zdravim osnovama i u zdravom ambijentu. Na kraju ću zaključiti da je naša želja da reforme budu stvarne, oko koje ćemo imati konsenzus i postići konsenzus. Svima se zahvaljujem na pažnji. Hvala.
Božidar Đelić, replika.
Hvala. Ja sam direktno pomenut. Stvarno nemamo nameru ovde da polemišemo, ali upravo smo čuli pokušaj da virus optuži lek za bolest. Šta je drugo od toga, kada posle vladavine Miloševića, Šešelja, Nikolića, Vučića, Dačića, nađete Srbiju gde je prosečna plata manja od 50 evra? Šta je to od virusa kada nađete zemlju gde ne funkcioniše finansijski sistem, gde samo veoma dobro povezani ljudi mogu da dobiju uopšte bilo kakav kredit. Šta je to drugo od zemlje koja je najsiromašnija u Evropi, koja je izgubila 67% njenog BDP i 56% njene industrijske proizvodnje? Šta je to od virusa, kada vam ulicama idu ljudi povezani sa organizovanim kriminalom, vrše otmice određenih ljudi, njihove dece? Šta je to drugo od kada imate švercere cigareta koji imaju 80% ukupnog tržišta? Šta je to od onda kada imate situaciju gde je skoro cela nafta u rukama švercera, koje posle toga ucenjuju, koji ubijaju novinare? Do dana današnjeg ne znamo koji su ti odredi smrti. I opozicione političare i oni koji su morali da beže za sopstvenu kožu. Da li moramo danas, 2013. godine da slušamo lekcije od tih ljudi, onih koji posle toga u javnim preduzećima, koja ovde napadaju, uspevaju da naprave i dalje afere? Ko je upropastio „Galeniku“? Te 24 privatizacije, to nije bilo tokom vlade Zorana Đinđića, to je bilo posle. Time se bavite. Bavite se onim što i dan danas radite Srbije, a nas vidite kao lek i ponovo će biti potreban lek našoj zemlji. U to smo uvereni.
Reč ima ministar Radulović.
Samo jednu stvar bih rekao na ovo. To da smo imali katastrofalne 90-te, to je nesporno, da je država ušla u velike probleme. Međutim, to ne može nikako biti isprika za politiku koju smo vodili u poslednjih deset godina. Rezultati koje imamo danas su izuzetno loši i mislim da bi trebalo malo i time da se pozabavimo. To je ono od čega zavisi promena te politike, budućnost građana Srbije, tako da o tome zaista moramo da razgovaramo i to jeste suština problema, pogrešna ekonomska politika koja nas je dovela sada u ovo izuzetno teško stanje.
Verica Kalanović, replika.
Neću se baviti prevrtanjem po prošlosti, iako sam ja 90-te živela ovde u Srbiji, sa dvoje male dece, i radila u „Prvoj petoljetki“ u hladnoj sali šest meseci, a šest bila na čekanju. Ali sam se javila da odgovorim onima koji prave insinuacije na politička leđa, pretpostavljam, mene ili moje partije za dobijanje kredita. Godinu i po dana sam bila na čelu upravnog odbora Fonda za razvoj. Pozivam ove koji danas imaju i sudstvo i policiju, i tajne i javne službe, da provere moj rad i one koji su imali politička leđa URS za dobijanje kredita u Fondu za razvoj. Naravno, neka postave pitanje i onim ostalima, bilo nas je ukupno 11, koji su jednoglasno odobravali kredite firmama preko Fonda za razvoj. Ali, najmanje što očekujem ovde jeste da neko postavlja pitanje kako je radio Fond za razvoj koji je u trenutku kad sam ja odlazila imao milijardu i 700 miliona neplasiranih sredstava, koji svake godine posluje sa poslovnom dobiti koju uplaćuje delom u budžet, a ne postavlja pitanje kako rade „Galenika“, „Putevi Srbije“, „Srbijagas“, „Dunav“ osiguranje. Za njih su potrebne velike plate, da nam možda menadžment ne ode, ali zato za kredite su potrebna politička leđa. Hajde da ispitamo i ta politička leđa. Hajde da vidimo šta radi policija po pitanju tih političara koji daju i odobravaju kredite privrednicima po Srbiji bez određenih sredstava obezbeđenja. (Predsedavajuća: Vreme.) Nije situacija, na sreću, takva. Ovo je samo bacanje prašine u oči.
Ministar Radulović ima reč.
Oko Fonda za razvoj, da ne bi građani stekli pogrešan utisak kako je u Fondu za razvoj bilo sve u redu a onda se posle nešto desilo. Fond za razvoj je jako loše vođen. Ja neću govoriti o 90-im i posle toga, mogu da govorim samo o ovim godinama koje zaista imaju neke veze sa ovim danas. Veliki broj kredita u Fondu za razvoj je nenaplativ, odnosno ima probleme sa plaćanjem. U velikim problemima je 60%, dodatnih 20% u dodatnim problemima. Ne možete imati instituciju sa 60 zaposlenih koja upravlja sa 20 hiljada kreditnih partija. To je nemoguće. Znači, imali smo jedan sistem koji je netransparentno, selektivno dodeljivao novac, koji je išao samo određenim ljudima, i to tako jednostavno ne može. Mi to moramo da napustimo. Treba nam zdrav sistem koji je dostupan svim građanima Srbije. Treba da odstranimo sve ono što ne valja i što je bolesno. Ima toga jako mnogo. Mi bi voleli da to može preko noći, ali, idemo problem po problem. Mislim da ćemo, ako nastavimo tim tempom i ako budemo odgovorni, budemo govorili o činjenicama i rešavali probleme, suočavali se sa problemima, mislim da ćemo uspeti.
Ima reč Dejan Radenković, replika.
Hvala potpredsednice. Ja sam tražio odmah repliku, a sada bih trebao da imam dva puta po dva minuta, ali mi vi to nećete dozvoliti. Tražio sam repliku i kada sam diskutovao i pričao u ime SPS i nisam ni očekivao da će drugačije da reaguju oni koji su u mnogim tekstovima, u mnogim knjigama evidentirani kao grobari srpske ekonomije i srpskog bankarstva i svega što je valjalo u ovoj zemlji. Mogu samo da pitam moju uvaženu koleginicu o preduzeću koje je spomenula – a zašto je ono danas u goroj situaciji nego 90-ih, ako hoćemo da se vraćamo toliko daleko? Šta to nije valjalo tada kada ste uspeli da rasprodate sve to što nije valjalo? Pa ste još te pare potrošili da bi te nezadovoljne radnike ponovo subvencionisali, njihov povratak na posao i da bi plaćali ovih 120 i nešto preduzeća koja su u restrukturiranju, a sve na trošak države. Mogu samo da kažem – jedno nedomaćinsko poslovanje. Iz kojih razloga? Čemu nervoza? Ja kažem – ekspert, pa, izvolite. Priznat u Evropi. Zašto nije tamo da pomaže nekim drugim zemljama kao što je došao da pomogne Srbiji? Neka ide, a ne da sedi ovde, da nas zamajava i da priča bajke. Evo, neka izađe ispred radnika, hajmo zajedno on i ja da izađemo ispred ovih radnika. Evo, kolega, hoćete zajedno da idemo ispred? Hajde da vidimo koga oni to više mrze, vas ili mene? Vas. Vi ste ih upropastili. Vi ste upropastili sve što valja u ovoj zemlji. Vi ste grobar. Vi.
Reč ima Saša Milenić, povreda Poslovnika.
Na osnovu člana 107. i upotrebe kvalifikacije ne samo narodnog poslanika nego i diskusije najvišeg predstavnika Vlade Republike Srbije, danas smo čuli da su demokratske promene u Srbiji uzrok ekonomskog sloma ove zemlje, a da su valjda 80-te i 90-te, protiv kojih je narod ustao revolucionarnim sredstvima, bile godine privrednog procvata na koje će nas ova Vlada vratiti. Tražimo neopozivo izvinjenje za uvredljive diskriminacione poruke, uvredljive po inteligenciju i samopoštovanje nacije. U suprotnom, ja ću inicirati napuštanje parlamenta u kojem se 90-te proglašavaju sa stanovišta Vlade merodavnim godinama ciljeva i ekspanzije kojoj težimo.
Hvala. Reč ima Saša Radulović. Izvolite.
Naravno da to nije rečeno. Katastrofalne su bile 90-te, međutim, ne možemo doveka koristiti 90-te kao ispreka za greške koje smo pravili poslednjih 10 godina. Prema tome, moramo ipak da budemo odgovorni, 90-te su naša istorija, desilo nam se šta nam se desilo, bilo je jako teško, katastrofalno po Srbiju, međutim, u poslednjih 10 godina vodimo zaista izuzetno lošu ekonomsku politiku koja je onda proizvela ovo stanje koje imamo danas i koje treba da lečimo. Da bi mogli da idemo napred, moramo prvo da vidimo šta je to pogrešno u toj politici koja se vodila u poslednjih desetak godina i da napravimo promene. Mi smo to uradili, napravili smo promene, imamo novu ekonomsku politiku i očekujemo rezultate od te politike. Ništa više od toga.
Reč ima Verica Kalanović, replika. Izvolite.
Moja replika se odnosi na ono što je izrekao ministar Radulović i što je potpuna neistina, a to je da je 60% ili već, zaboravila sam, procenat kredita koji je Fond za razvoj opredelio malim i srednjim preduzećima privatnim, što je njegova osnovna delatnost, nenaplativo. To prosto nije tačno. Zarad istine i zarad građana Srbije moramo da kažemo šta je tačno. Tačno je to da Fond za razvoj malim i srednjim preduzećima opredeljuje kredite uz čvrste garancije i da je naplata bolja nego što je naplata iz poslovnih banaka, ali je tačno i to da Fond za razvoj opredeljuje po zaključku Vlade tzv. subvencije koje se zovu kreditna podrška propalim preduzećima, preduzećima u restrukturiranju, čija je naplativost jako mala i u malom procentu. To je istina. Da nije tako, Fond za razvoj bi davno propao, bio bi fond koji se raspao kao „Agrobanka“, kao „Razvojna banka Vojvodine“, kao „Privredna banka Beograd“. Tako bi se raspao, a ne bi uplaćivao dobit u budžet Republike Srbije.
Reč ima ministar Radulović. Izvolite.
Neke stvari koje su izrečene ne odgovaraju istini. Postoje dva dela u Fondu za razvoj, deo koji je iz budžeta za subvencije uglavnom društvenih preduzeća i deo koji su sopstvena sredstva Fonda koja se daju. Nenaplativi krediti u delu koji su subvencije jesu u većem stepenu nenaplativi nego u delu koji je davao Fond. Međutim, i u delu koji je davao Fond imamo nenaplativost od oko 60%. Problem je u oba dela. Veći problem je u delu gde je država iz budžeta davala novac, uglavnom za subvencije, naravno. Međutim, problem postoji i u ovom delu gde Fond daje direktna sredstva. To da neke velike pomoći malim i srednjim preduzećima od Fonda za razvoj imamo, činjenice nam govore drugačije. Očigledno je da je situacija izuzetno teška, da taj Fond ne ispunjava svoju funkciju. Ponavljam, novac je deljen po političkim osnovama. Oko ovih garancija koje daju, ni to ne stoji. Dosta garancija ima, recimo od Agrobanke, koji su nenaplativi, od Razvojne banke Vojvodine, pa i nekih drugih kolaterala koji ne mogu da se naplate. Analiza fonda se još uvek radi. Imaćemo detaljne podatke, oni će biti javno objavljeni na sajtu Ministarstva privrede, imate detaljan pregled svih pravnih lica koji su dobili novac i stanje tog kredita, i na osnovu tih činjenica bi trebali i da razgovaramo.
Dragan Šutanovac, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem. Javio sam se povodom povrede Poslovnika, član 107. koji je učinio govornik iz SPS, koga niste opomenuli, a koji je čak koristio i govor mržnje na sednici Skupštine, pozivajući kolege poslanike da izađu na ulicu da vide koga građani više mrze, u ubeđenju da su građani zaboravili iz koje stranke on dolazi, i šta je ta stranka dobro donela građanima Srbije, ne samo tokom devedesetih godina, već i u vremenu koje je za nama. Podsećam da, ne samo ekonomsku politiku, već politiku ove države vodi Vlada koju je participirao SPS u poslednjih osam godina, a praktično od 2004. godine što direktno… (Predsedavajuća: Gospodine Šutanovac, molim vas samo nemojte da replicirate.) Što direktno, što indirektno, su uticali na ekonomiju ove zemlje. Ukoliko ima problem sa tim da li građani nekoga mrze, mogao bi prvo da se pogleda u ogledalo i da vide šta je to dobro donela njihova politička grupacija i šta je to čime oni mogu da se ponose u vremenu za nama. Koja je reforma sprovedena s vaše strane, osim Briselskog sporazuma, zbog kojeg vi ne možete da se vratite u mesto u kome ste rođeni, a podržavate taj sporazum, kao dobar za građane Srbije i za ovu državu. Zato vas pozivam da odete i pre svega…
Hvala, gospodine Šutanovac. Molim narodne poslanike da institut povrede Poslovnika ne koriste da bi replicirali drugim narodnim poslanicima. Poštovani narodni poslanici saglasno članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas radite i posle 18,00 časova imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu i sa radom nastavljamo u 15,10 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, potpredsednik Skupštine, koja je predsedavala pre pauze, je prekinula jednu raspravu, na način koji nije u duhu parlamentarne kulture i parlamentarnog dijaloga, dok je bilo prijavljenih i za raspravu po Poslovniku i za replike. Smatram da, u skladu sa članom 27. Poslovnika o radu, to nije način na koji treba da se vodi sednica. Bila je žustra rasprava između SPS i DS, što potpuno odudara od duha Deklaracije o pomirenju koju su potpisali Ivica Dačić i Boris Tadić u kojoj su oni prevazišli te neprilike i nesporazume iz prošlosti i krenuli u blisku, blistavu evropsku budućnost. Stoga, prosto u duhu rada ovog parlamenta treba omogućiti raspravu svima i onima koji su potpisali Deklaraciju o pomirenju i onima poput DSS koji ne mogu da zaborave period 90-ih godina i sve ono što se dešavalo sa starom deviznom štednjom, zajmom za preporod Srbije, 24 penzije koje su kasnile, neredima, demonstracijama, batinanjima, nestašicama struje, kanisterima za gorivo i svim tim što se dešavalo. U duhu parlamentarizma treba voditi ovu Skupštinu. Hvala.
Jednostavno, samo mogu da se pridružim apelu da se rasprava vodi na dostojanstven način i u tom smislu molim sve poslanike da se tako i ponašamo. Mislim da razvijati strasti ne vodi ničemu i samo možemo razumnim razmišljanjem, svojom glavom doći do nekih rešenja. Možemo se neslagati u stavovima i pogledima. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo? (Ne) Gospodine Stefanoviću, po Poslovniku? (Borislav Stefanović, sa mesta: Replika.) Na čiju repliku? Ne, molim vas da završimo sa replikama. Ne mogu biti objektivan ovde. Imaćete vremena o svemu još da raspravite. Molim vas da nastavimo sa radom po redosledu poslanika. (Borislav Stefanović, sa mesta: Rečeno mi je da ću posle pauze dobiti pravo na repliku.) Molim vas, samo ćemo izazvati nove replike. Nisam u toku i nemojte me dovoditi u situaciju. Dajem reč narodnoj poslanici Ružici Igić. (Borislav Stefanović, sa mesta: Po Poslovniku.) Već sam dao reč gospođi Igić.
Poštovani ministre, koleginice i kolege poslanici, poslanici DSS veoma detaljno su pregledali ovaj zakon, koji ste nam dostavili, sa željom da svojim amandmanima, na neki način, poboljšamo ili da prinesemo boljitku ovog zakona. Naravno, danas ne mogu diskutovati o kompletnom budžetskom zakonu, ali ću se osvrnuti na deo koji se odnosi na poljoprivredu. Da bih mogla na neki način da uporedim ovaj budžet sa prethodnim, uzela sam budžet koji je donet prošle godine i ovaj budžet koji nam sada nudite. Između ova dva budžeta skoro da ne postoji razlika ni u jednom dinaru. Razlika postoji u rebalansu budžeta koji je donet negde pri kraju godine i iz njega se vidi da je ovim predlogom predviđeno skoro tri milijarde manje sredstava za srpsku poljoprivredu. Ovaj predlog o budžetu za 2014. godinu ima još jednu razliku, a to je razlika u predviđanjima, da oko 10% agrarnog budžeta budu sopstveni prihodi ministarstva. Koji su to sopstveni prihodi Ministarstva za poljoprivredu? Iz toga se jasno može videti da su to primanja od inostranih zaduživanja i primanja od otplate datih kredita i prodaje finansijske imovine. Ako se država već zadužuje i prodaje imovinu, gde će ta sredstva uložiti? Da li možda u kapitalne izdatke koji se navode u članu 5? Naime, u članu 5. navodite neke kapitalne izdatke za koje DSS smatra da su zaista katastrofalno predviđeni. U njima se predviđa laboratorija za utvrđivanje kvaliteta sirovog mleka i agrometeorološke stanice. Ukupna sredstva po ove dve stavke iznose oko 400 miliona dinara po jednoj godini, odnosno 3,5 miliona evra po godini. Dakle, za tri godine, negde preko 10 miliona evra. Ova kapitalna investicija za tri godine koštaće kao i dve brane: brana sa akumulacijom kod Valjeva i brana sa akumulacijom kod Arilja. Postavlja se pitanje da li je Srbiji u ovom trenutku, kada pozivate na štednju, na stezanje kaiša, da li je zaista potrebna laboratorija koja već postoji u Novom Sadu sa istom opremom, sa istim metodama rada, a za koju smo prošle godine dali negde preko 415 miliona dinara? Dakle, gospodine ministre, niste bili prošle godine tu kada smo usvajali budžet, ali da vas podsetim, u Novom Sadu postoji ista laboratorija za kontrolu kvaliteta mleka, na samo 80 kilometara od Beograda. Da li Srbiji zaista treba još jedna takva laboratorija, posebno što znamo u kakvoj je situaciji poljoprivreda, odnosno u kakvoj situaciji je stočni fond. U članu 5. navodi se još jedna kapitalna investicija, ali ovoga puta za upravu za agrarna plaćanja, gde se za softver za unifikovanje glavne matične evidencije u stočarstvu, u dve godine, izdvaja 45 miliona dinara ili oko 450.000 evra za jedan softver. Ovaj softver treba da košta kao izgradnja vodnih objekata za snabdevanje vodom naselja Subotica i Roanda, regionalnog sistema Despotovac-Svilajnac. Uz uvažavanje predlagača, pitamo se da li je zaista opravdano ovakvo ulaganje u jednu takvu takvu investiciju? Ne sporimo da sredstva koja planirate za izgradnju novih i revitalizaciju starih sistema za navodnjavanje, s obzirom da je Srbija zaista zemlja koja navodnjava samo 1% svoje poljoprivredne površine, najmanje u Evropi, mi taj postupak podržavamo, jer zaista je vreme da Srbija prestane da bude zemlja koja se navodnjava samo za vreme poplava ili za vreme kiša. Međutim, zabrinjava odnos prema šumama, bez kojih nema ni vode. Naime, ovim predlogom budžeta, ako se uporedi sa prošlogodišnjim predlogom budžeta, izdvajate 300 miliona dinara manje za budžetski fond za šume. Bez šuma nema vode, posebno u situaciji kada su šume u ugroženom stanju, kada se suše, kada nam je gubar svake godine veliki problem, vi izdvajate u odnosu na prošlu godinu skoro 40% sredstava manje za budžetski fond za šume. Da li ćemo na ovakav način kako radimo stihijski upropastiti ovako značajan prirodni resurs? Želim da istaknem i sledeće. Ako se uporede plate i dodaci naknade zaposlenih u ministarstvu, da bih to uradila, ja sam uzela i uporedila određene stvari. Znači, 2012. godine demokratska vlast za plate i dodatke naknada zaposlenih u ministarstvu izdvaja 543 miliona. Predlogom zakona o budžetu za plate istog tog ministarstva izdvaja se 1.090.000.000 dinara. Dakle, duplo više izdaja naprednjačko-socijalistička vlast. Ako znamo da nema zapošljavanja, da neće biti zapošljavanja, onda se pitam da li se to povećavaju plate u ovom ministarstvu ili se povećava broj ljudi koji tamo rade? Slično je i sa troškovima putovanja. Dok je prethodna vlast Zakonom o budžetu 2012. predvidela skromnih 1.300.000.000 dinara, Predlog zakona o budžetu 2014. planira 12.358.000.000, dakle, desetostruko veće troškove za putovanja. Gde se to naše ministarstvo uputilo, na kakve velike putešestvije? Zašto te pare niste uplatili za socijalno osiguranje najstarijih poljoprivrednika? Znamo da ljudi koji su na selu imaju velikih problema sa svojim zdravstvenim osiguranjem. Dakle, ministarstvo ima velike probleme u ispunjavanju obaveza prema poljoprivrednicima i nadamo se da će uspeti da ih prevaziđe. Nadali smo se da će ovaj predlog budžeta dostići nivo ulaganja u poljoprivredu zabeležen u periodu 2004-2008. godine, ali nažalost, to verovatno nećemo skoro dočekati, kao ni prebacivanje 7% sredstava AP Vojvodini, kojoj Ustav garantuje, a kojoj je isplaćen jedino za vreme Vlade Vojislava Koštunice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku.
Reklamiram članove 27. i 106. Gospodine predsedavajući, to što niste informisani šta se dešavalo do momenta kada ste seli na poziciju predsedavajućeg nije opravdanje da se kao nožem preseče rasprava koja je izašla apsolutno iz svih okvira pristojnosti u momentu neposredno pred prekid sednice zbog pauze. To znači da je konkretno vođenje sednice ugroženo jer nije data mogućnost onima koji su na najgrublji, najdirektniji način prozvani ovde, čak i po imenu, da odgovore adekvatno na to u trajanju od dva minuta, na stranu to što su izrečene neke stvari koje, čini mi se, ne dolikuju Narodnoj skupštini Republike Srbije. Rečeno je za celu jednu grupaciju, citiram, da su grobari upropastili Srbiju itd. Onda vaša prethodnica spasonosno kaže – imamo pauzu. Sada, ko u Srbiji zna šta je ovde uopšte rečeno, osim da je rečeno nešto najgnusnije što može da se kaže, naravno, posle onih bravura jednog drugog poslanika iz druge poslaničke grupe ranijih dana i nedelja. O tome neću da pričam. U suštini, mislim da takve stvari ne smemo dozvoliti. Na stranu to što ustane poslanik i kaže- hajde vi i ja da izađemo pred radnike, a mi smo bili s tim radnicima napolju, koji štrajkuju, a oni nisu bili zato što ne smeju nos da pomole, zato što znaju šta su im ostavili.
Molim vas, nemojte repliku da vodite.
Zbog toga tražim od vas da vi meni date repliku, zato što je replika rečena izričito od strane predsedavajuće da će biti omogućena šefu poslaničke grupe, potpuno u skladu sa Poslovnikom. Ako ne želite da mi date repliku, onda smatram da ova povreda Poslovnika apsolutno stoji, po svim kriterijumima i da u tom smislu treba da reagujete, ne vi, ali šta ćete kada ste seli u tu stolicu. Nisam ja kriv što nemate adekvatnu informaciju šta se dešavalo pre toga. Hvala.
Dobio sam informaciju šta se dešavalo. Uvek se informišem pre nego što sednem, bar o osnovnim pitanjima koja su se dešavala pre toga. Sada vam kažem, zadnji je replicirao Božidar Đelić. Na to izlaganje repliku je hteo kolega Radenković. Ja sam kolegu Radenkovića zamolio da odustane od replike, smatrajući da je sa tim završena replika. Po tom principu sam postupio. Molim vas da to uvažite. Mislim da smo sa tim ovaj problem razrešili. Vi imate pravo da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika. (Borislav Stefanović, s mesta: Da, želim da se izjasnimo.) U danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, osnovni cilj budžeta koji je predviđen za 2014. godinu jeste oporavak naše privrede i ekonomije, naročito privatnog sektora. Pun efekat biće postignut ukoliko dođe do usvajanja novog zakona o radu, koji predviđa jedan lakši rad za mala i srednja preduzeća, koja bi trebalo da postanu jedna zdrava baza naše privrede. Zatim, još je predviđeno da se pojednostavi maksimalno i smanji administracija, koja predstavlja jednu značajnu prepreku za uspešno poslovanje u našoj zemlji, kako za domaće, tako i za strane investitore. Kada je sam privatni sektor u pitanju, jedan od osnovnih preduslova za njegov dalji razvoj i napredak jeste to da dođe do promene u stanju svesti kod naših građana, odnosno da se promeni unapred negativan stav kada je u pitanju privatni sektor. Ukoliko zaista kao društvo hoćemo da se razvijamo i napredujemo, onda moramo biti spremni na korenite promene, isto tako i na preuzimanje inicijative, ali isto moramo biti spremni na odbacivanje nekih zastarelih i odavno prevaziđenih obrazaca ponašanja i razmišljanja, tipa – kako naći državni posao i zadržati isti do penzije? Jednostavno, nije realno da očekujemo da svi nađu posao u javnom sektoru. Takav način ponašanja, takav način razmišljanja vraća nas unazad, što sigurno nije dobar ni prirodan tok stvari ni za društvo, ni za jednog pojedinca. Kada je stanje u državnom sektoru u pitanju, mislim da ga ne treba posebno objašnjavati. Možda ga najbolje oslikava činjenica da prema poslednjoj anketi koja je rađena čak 20% više zaposlenih ima u javnom sektoru od očekivanog. Jednostavno, ono što je predviđeno da bi se takve stvari sprečile jeste da se tačno utvrdi ko šta radi i za čijim radom zaista postoji realna potreba. Zatim, predviđeno je i uvođenje jedinstvenih platnih razreda, jer do sada smo imali jednu takvu politiku da ljudi koji su zaposleni u različitim institucijama, a pri tom obavljaju jedan isti posao, budu različito plaćeni. Mislim da je sasvim korektno da se sa takvom politikom prekine, isto kao što mislim da je pravedno smanjenje plata u javnom sektoru koje prelaze preko 60.000. Merama budžeta pokrivena je i prihodna i rashodna strana. Kada su u pitanju subvencije javnim preduzećima, one će biti maksimalno smanjene. Dobro nam je poznato svima koja su to preduzeća koja važe za najveće gubitaše. Ono što je bitno je da u budžetu postoje garancije za javna preduzeća, ali samo u onoj meri ukoliko je to zaista neophodno, kako u suprotnom opet posledice ne bi snosili sami građani. Znači, nije se išlo na rezove koji su veći nego što je to neophodno, čime je po mom mišljenju zaista pokazan jedan visoki stepen vođenja računa o našim građanima. Jedna od mera koja je predviđena ovim budžetom, koja takođe nije popularna, jeste povećanje PDV-a sa osam na 10%. To je jedna od onih dugoročnih mera čija se neophodnost i pozitivnost vidi tek posle jednog vremenskog perioda. Upravo jedan od najvećih izazova čitave ove priče biće uspešno sprovođenje svih mera koje su predviđene. Ako zaista dođe do uspešnog sprovođenja svih tih mera, onda i rezultat sigurno neće izostati. Jedan od prvih predviđenih vidljivih rezultata mera štednje jeste i smanjenje fiskalnog deficita. Kada su u pitanju sredstva koja su predviđena za obrazovanje, nauku, tehnološki napredak, naravno da bi svako od nas bio mnogo srećniji da su ta sredstva mogla da budu značajnija. U ovoj situaciji kakva je ekonomska situacija u našoj zemlji takva su i sredstva koja su predviđena. Ono što mislim da je jako pozitivno jeste da su ipak izdvojena sredstva za besplatne udžbenike za učenike od prvog do četvrtog razreda, zatim za mlade talente, za neke stipendije, isto tako za unapređenje infrastrukture. Samo kada je infrastruktura u pitanju, iskoristila bih priliku da napomenem neuslovnost nekih naših škola, naročito škola koje se nalaze u seoskim sredinama. Upravo jedan od postulata obrazovanje jeste da bi svi učenici trebalo da se obrazuju pod istim ili sličnim uslovima. Kako je to praktično često neizvodljivo, onda je na nama da kao društvo obezbedimo sa sredstvima koja su takva kakva su, znači skromna, da se te razlike ako ne mogu skroz da se prevaziđu, a ono barem da se smanje. Ono što bih naročito pohvalila jeste što je naša država prepoznala potrebu i izdvojila sredstva za izgradnju banke matičnih ćelija, jer je do sada naša država gubila više miliona evra godišnje zbog slanja i čuvanja matičnih ćelija u inostranstvu. Sada će svi biti na dobitku zato što će majke moći da čuvaju svoje matične ćelije u svojoj zemlji za mnogo manje novca, a opet taj novac će ići u naš budžet, a ne u budžet neke druge države. Na samom kraju ono što bih istakla jeste da sve mere koje su predviđene ovim budžetom, neke od njih i ne tako popularne, da imaju kristalno jasan cilj, a to je suzbijanje sive ekonomije, poboljšanje plaćanja poreza. Jednom rečju, ozdravljenje naše privrede i naše ekonomije, samim tim i povećanje broja radnih mesta u privatnom sektoru, koje automatski povlači bolji životni standard naših građana, što jeste strateški cilj ove Vlade i zato će u danu za glasanje ovaj predlog budžeta dobiti podršku SNS. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, juče ste, ministre, tokom izlaganja argumenata DS se nervozno smejali i na kraju ste rekli da vam je sve to što mi kažemo smešno. Zbog toga ću početi sa nekoliko primera onoga što nama nije smešno, pa bih voleo da vidim da li je to vama i dalje smešno. Gospodine ministre, da li je vama smešno to što nama nije smešno vaša zakonska odluka da svi zaposleni i svi penzioneri, nezavisno od toga kolika im je plata i penzija, imaju pad kupovne moći bar za 10% u sledeće tri godine? Ako meni ne verujete, da citiram vašeg kolegu potpredsednika Ljajića, koji je rekao da je prosečna korpa onoga koji uđe u bilo koju prodavnicu u našoj zemlji za mandata ove Vlade pala sa 500 dinara na 354 dinara. To je pad od 27%. Da li vam je to smešno? Demokratskoj stranci to nije smešno. Da li vam je smešno to što ste u vašem budžetu zaboravili po prvi put u poslednjih 12 godina da stavite prebijenu banku, jedan dinar za aktivne mere zapošljavanja? Da li je to smešno što smo mi to primetili i kritikovali? Da li je vama smešno to što smo se borili protekle nedelje, bez prisustva vaših poslanika, da suluda odredba Zakona o platama, koja je mogla da dovede do toga da od 1. januara budu otpušteni svi profesori, osim redovnih na fakultetima? Da li je to smešno? Da li je smešno to što smo se borili protiv toga i naterali vas da to promenite? Nama to nije smešno. Da li je vama, gospodine ministre i onima koji su sada spremni da glasaju za ove zakone, smešno to što se ovim budžetima, suprotno onome što čujemo, predviđa devalvacija dinara sa sadašnjih 114,9, koliko je bilo jutros, na 118,8 koliko ste zacrtali u budžetu za sledeću godinu i čitavih 127 dinara po evru u 2016. godine u proseku. Da li vam je to smešno? To je 7% devalvacije za sve one koji imaju kredite. Nažalost, većina njih je i dalje u deviznom znaku.
Gospodine Đeliću, imam jednu molbu za vas.
Da li vam je smešno? Ja govorim o budžetu, gospodine Arsenoviću.
Molim vas, gospodine Đeliću …
Šta je sad ovo? Vi svaki put, gospodine predsedavajući, mene.
Molim vas, vi možete da se ljutite koliko god hoćete, ali moja je dužnost da vas ipak upozorim. Nije fer ni pošteno da ismejavate ministra ovde i ja ne verujem da se ministar ičemu smejao. Govorio je ozbiljno. Ako je napravio neki smešak, to ne znači da mu je smešno. Ja vas molim, izbacite tu reč iz dalje diskusije i nastavite. Izvolite.
Gospodine predsedavajući i vi koji aplaudirate, ja vas molim da onda od službe zatražimo da vidimo koje su prve reči ministra kada je naš ovlašćeni predstavnik završio govor. Da li je rekao da je ovo sve smešno? Da li je rekao? Ministre, da li ste rekli da je ovo smešno? Jeste, rekli ste. Hvala što ste pošteno potvrdili. U redu, gospodine predsedavajući. Neću ponavljati ono što je ministar sada priznao da je rekao. Da li je u redu tako? Ali, nama nije ništa smešno, jer u ovom budžetu šta konstatujemo? Konstatujemo da ne može biti povoljno, da li može ta reč, poljoprivrednicima kojima se smanjuje budžet za tri milijarde dinara, da ne može biti uputno da se i dalje, suprotno onome što smo čuli jutros, na strani 408, ovo je zakon o kome mi pričamo, itekako nalazi 951 milion dinara za žičare. Ovde piše, da li hoćete da citiram, ovo nije moje štivo, nego vaše, da su postojeće instalacije žičare stare, podložne stalnim kvarovima i zastojima u radu koji iziskuju povećane troškove održavanja i negativno utiču na imidž i uslove u ski centru Kopaonik, što je bio razlog za pokretanja podprojekta rekonstrukcije žičare „Krčmar“ u ski centru Kopaonik. Poštovani građani Republike Srbiji, ovo izmislio nisam. Da li smemo da kažemo da ne verujemo u Demokratskoj stranci da u ovome momentu to bude prioritet? Da li ćete shvatiti zbog čega smo predložili da to ne bude izdatak? Čini mi se da je to razumno. Kada govorimo o onome što se radi, mi smo prošle nedelje predložili amandman koji je mogao da ima pozitivan efekat na budžet, jer kaže se da se štedi, a vidimo da, suprotno onome što je najavljeno kao spasonosni Zakon o javnim nabavkama koji je trebao da obezbedi između 600 miliona evra, to je bila niža procena, ušteda, vidimo da nabavke rastu za 10% u sledećoj godini. Čuli smo neka objašnjenja, ali to su sve objašnjenja koja ne mogu da opovrgnu činjenicu da sredstva za kupovinu roba i usluga su predviđena za rast od 10% sledeće godine. Toliko o ključnoj priči o Zakonu o javnim nabavkama, toliko o tome. Nama se ne čini uopštenormalno u ovom momentu kada se traži od najsiromašnijih da istrpe povećanje cene hleba, mleka, lekova, komunalija, zejtina, a što se tiče mlađih i manje mlađih, i povećanje cena računara, da se povećava u sledećem budžetu posle 6,7% koliko je priznao ministar za plate u ovome budžetu za sada, da se povećava taj izdatak za 3,2%, a kada znamo da ne mali broj ljudi će otići u penziju, a ne nameravate da iz zamenite, to će porasti još više. Gospodine ministre, predložili smo amandman koji je samo pratio vaše reči. Da li smo se mi složili sa vama? U pravu ste, trebali smo i mi to trebamo da uradimo ranije, da zakonski obezbedimo da niko ko radi u javnom sektoru ne može dobiti više od jedne plate. Vi ste taj amandman odbili. Vi niste omogućili da se izbegne anomalija da neko ko nije preduzetnik, niti ima neverovatne sposobnosti po dve, tri do četiri hiljade evra mesečno. To je loše. Sada ću da vam kažem šta se dešava od kada smo se videli prošli put, to beše petak. Da li znate koliko se ljudi zapošljava u ovom momentu? Da li znate koliko je postupaka pokrenuto? Pomenuo sam neke primere. Hoćete li, gospodine ministre, da se upoznate sa činjenicom da postoje sredine gde odbornici, oni koji danas formiraju većinu u ovom parlamentu, nude našim odbornicima da se antedatiraju konkursi, pa tako ajde ne galamite vi, pa ćemo vama dati neku kvotu? Da li znate da ima takvih pokušaja? To je razlog zbog kojeg ste morali da prihvatite naš amandman prošle nedelje koji je omogućavao da svi postupci koji su pokrenuti od momenta formiranja ove rekonstruisane Vlade budu ništavi i da da Skupština, pošto je to dosta čupavo, kako kaže narod, konstatuje i odobri tu aktivnost, jer ove mere koje ste predvideli će biti izigrane. Vi ste studirali etiku. Tako da mislim da etika rada u javnom poslu iziskuje da se prate reči koje su izrečene, naročito kada ih kaže ministar finansija. Sa druge strane, možda ste studirali etiku, ali izgleda da niste studirali Etihad. Znate, mi mesecima pokušavamo da dobijemo ugovor. Jedino što ovde vidimo i to nam je na strani 108, vidimo da na razdelu Ministarstva privrede, koje uzgred budi rečeno, je veoma šturo i obrazloženje isto, predviđeno je 8,3 milijarde dinara za „Fijat“ i Etihad tj. Er Srbiju. Molimo vas gospodine ministre, očekujući od ovog doma i naših građana što je mnogo bitnije, da se odobri ovaj budžet koji predviđa značajna sredstva za Er Srbiju, tj. za ono što ste već uradili, jer koliko znamo bilo je subvencija i ove godine, a i Fond za razvoj je odobrio jednu garanciju za koju mi i dalje ne znamo ništa. Ne znamo ni koliki je iznos. U suštini, danas ću da vam pokažem ono što i mnogi ljudi koji rade u tom sistemu su nam dostavili. Ovo je samo u formi pitanja. Ovo je izvod iz APR, koji je dostupan svima. Ovo je Er Srbija dame i gospodo, evo Er Srbije, kako je zvanično registrovana u APR. Tu piše da je Er Srbija osnovana 29. februara 1992. godine. Kako to ministre? Da li ste vi to uradili pre 21 godinu, kada ste se setili? Reći ću vam kako – Er Srbija, dame i gospodo, do daljnjeg, prema ovim dokumentima nije ništa drugo do onog našeg starog JAT Ervejza. Samo ste mu promenili ime. Hoćemo dalje? Evo i jednog broja ugovora. Na vama je da kažete da li su oni tačni ili ne, gde vidimo da oni ugovori za avione koje ste uzeli, ono što leti, danas slavodobitno, ide se u Ljubljanu gde smo i pre leteli, piše da za jedan avion A319, ugovor gde se jasno vidi da je ugovor između JAT Ervejza, tj. Er Srbije i Etiharda. To znači da naši poreski obveznici plaćaju za sve one njoke, za svo ono prskanje po aerodromima, za sve one marame i za sve te interiore, koji su možda i bolji od onoga što ima „Lufthanza“. Znate koliko plaćamo? Sada ću vam reći. Plaćamo 3.137,8 dolara po satu, a pošto je predviđeno da leti 415 sati, to dođe 1,3 miliona dolara mesečno, malo manje od milion evra. Ministre i poštovane kolege, da li znate kada je napravljen ovaj avion? Da li znate, ti novi avioni? Taj avion je fabrikovan novembra 1999. godine. Imamo i ovaj iz 2000. godine. Vreme je da nam kažete, pošto od „Al dahre“ i poljoprivrede nema ništa, kažite nam kada je napravljen taj avion Novak Đoković. Kažite nam istinu koliko to plaćamo, pa ćemo možda i to podržati, jer je dobro da se nađe rešenje za JAT Ervejz. Preklinjem vas u ime svih poreskih obveznika Republike Srbije da ne krijete istinu. Nemojte kriti istinu, jer što se nešto više krije to postaje sve više sumnjivo. Zbog toga vas molim i ovo je poslednji papir koji ću vam pokazati, ovo su gospodine ministre, amandmani koje je pripremila DS, njih 50. U njima ima ideja i za ono što ste zaboravili. Zaboravili ste programe za obrazovanje mladih, niste dali dovoljno novca za Komisiju za akreditaciju, niste dali u skladu sa zakonom novac ni za jednu lokalnu samoupravu. Način na koji ste smanjili transfere kažnjava one koji su bili najodgovorniji, koji su najmanje zapošljavali i oni koji su predvideli kroz tzv. subvencije da finansiraju ekonomski rast i zapošljavanje. Umesto da dižete za 80 odsto porez na imovinu u Beogradu i u drugim gradovima i mi smo bili protiv tog zakona u maju kada ste ga predvideli, dajte nešto novca i Beogradu. Sada kada ga vodite nemojte da kažnjavate Beograđane. Nemojte da kažnjavate Srbiju. Nemojte da kažnjavate sve one koji žele istinu i nemojte ni na koji način da mislite da je bilo kome smešna ova situacija u kojoj se nalazimo.Hvala.
Reč ima ministar Krstić.
Nisam se smejao o tome o čemu ste pričali i situaciji u kojoj se nalazimo u koju ste nas vi uglavnom doveli. Rekao sam da bi argumenti bili smešni da ovo nije moja država, ali pošto jeste onda su tužni. To sam rekao juče, odnosno u petak kada smo se poslednji put videli. Sada redom. Kažete, sa 500 na 360 dinara je pala, nisam pažljivo pratio šta je tačno rekao potpredsednik Vlade Ljajić na tu temu, ali pretpostavljam da je to količina novca koju ljudi troše kada idu jednom u kupovinu. To ne govori nužno o padu potrošačke korpe ili kupovne moći. To odlično znate. To je manipulacija činjenicom, ako sam ispravno razumeo. Ostaje da nisam. Aktivnih mera za zapošljavanje u originalnom budžetu je bilo 400 miliona dinara, za preuzete obaveze 200 miliona dinara na razdelu Ministarstva za rad, a pošto je Ministarstvo privrede još uvek procenjivalo u dogovoru sa Ministarstvom za rad koliko je novca potrebno u skladu sa ovim programom oko restrukturiranja, odlično znate da ste amandmanom koji je Vlada predložila i usvojila, dve milijarde dinara još opredelili za aktivne mere zapošljavanja. To ukupno iznosi dve milijarde i 200 miliona novih i još 400 miliona preko toga za preuzete obaveze. Onda ste pomenuli otpuštanje profesora. Napravili smo jedan zajednički amandman, što sam ja u tom trenutku doživljavao kao zajednički amandman na Odboru za finansije, a nakon sastanka kome je prisustvovao prvi državni sekretar, ministar prosvete i Odbora za nauku. Originalnim zakonom nije bilo predviđeno da profesori budu otpušteni, oni koji nisu redovni profesori niti to uopšte nije slučaj. Žao mi je da nešto za šta mislim da je bio kvalitetan zajednički napor, okrećete u nešto što nije činjenica. O poljoprivredi je ministar poljoprivrede pričao. Mi jesmo smanjili svuda subvencije i namera nam je da smanjimo subvencije. Naravno zato što se subvencije ne koriste produktivno. Umesto subvencija za poljoprivredu postoje krediti od Razvojnog fonda Abu Dabija za koji su predodređeni projekti i o tome je mogao da govori juče ministar poljoprivrede da je bilo pitanja. Takođe postojaće još jedan kredit koji će biti po jako povoljnim stopama koji će ići direktno poljoprivrednicima, ali ne subvencija u smislu da zato što poljoprivrednici dobijaju novac od države, ne nego za konkretne projekte i za povećanje i pospešivanje proizvodnje. Ministar privrede je bio tu celog dana danas, ne znam da li ste mu postavili pitanje ili ste govorili o nekim razdelima kod njega. Mislim da smo smanjili subvencije, osim za one projekte i biće ih još, ali to nisu subvencije, možemo da ih zovemo kako hoćemo, za firme u restrukturiranju koje hoćemo da preokrenemo, gde imamo „Fijat“, gde ima Er Srbija. Nadam se da ćemo imati još nekoliko takvih. U tom domenu mislim da subvencije neće biti štetne ukoliko nam pomažu da sačuvamo radna mesta od onoga što su posrnuli giganti, kako to često čujemo, da napravimo nešto što je zdravo i što funkcioniše, pa neka je i avion iznajmljen. Ne znam da li je iznajmljen ili nije, ali to nije predmet budžeta. Ali, iako je iznajmljen, vozio sam se njime i dobar je. Što se tiče žičara, to su preuzete obaveze iz prethodne godine kao što piše vrlo jasno u onome što ste okarakterisali kao šturo objašnjenje. Čak se pominje koja je tu staza na Kopaoniku, staza Krčma. Ako je to šturo, ne znam šta je drugo, znam tačno na koju se misli. Neću da komentarišem, već sam detaljno objasnio zašto dolazi do povećanja od devet ili 10%, ako se ne varam, na robama i uslugama. To je deficitarno neutralno zbog povećanja IPO fondova od 1,6 milijardi, knjiženja i na prihodnoj i na rashodnoj strani, transfera koje Ministarstvo prosvete daje lokalnim samoupravama od oko 6,6 milijardi i još je bilo par milijardi iz slične tematike. Na posletku, što se tiče Beograda i povećanja poreza, vi odlično znate da je to u skladu sa zakonom, da su sve ostale lokalne samouprave to već obavile i da se paralelno sa tim ukida naknada za građevinsko zemljište u jednakom iznosu. Mi smo to, odlično znate, iz ove zajedničke saradnje koju smo imali na ovom jednom amandmanu, a koje se sad nažalost izvrće ruglu i demagogiji, prošli kroz svih 50 amandmana koje je podnela DS kao i kroz sve ostale amandmane, nekoliko njih jesmo usvojili tamo gde smo mislili da je konstruktivno. Pravo da vam kažem ja nisam ni gledao kad smo prolazili kroz njih. Ja sam imao brojeve i zaokruživao sam brojeve kad smo ih diskutovali preko vikenda, a nisam ni pitao ko ih podnosi. To je to. Hvala.
Spomenuo je narodne poslanike u negativnom smislu.
Gospodine Arsiću, ne znači ako je pomenuo i vaše poslanike da odmah imate pravo na repliku. Gospodin Đelić se celo vreme obraćao ministru i moram da priznamdareč koju je upotrebljavao, zamolio sam da je ispusti iz svog rečnika i on je to uradio. Ja mu se u tom smislu zahvaljujem, jer sam smatrao ipak da je pomalo uvredljivo. Nemate pravo na repliku. Reč ima Božidar Đelić, replika.
Da. Hvala vam. Drago nam je što je vam je bilo lepo u avionu. Ne znam, čuli smo da avion danas nije mogao da poleti za Atinu. Da li je to zato što je star skoro kao naš proslavljeni teniser? Ne znam, ali nadamo se pošto mi nemamo ništa protiv tog aranžmana, shvatite našu diskusiju u svetlu želje, svesni činjenice da je potrebno naći rešenje za sva javna preduzeća, uključujući i JAT da je veoma bitno za sve naše građane da se saznaju činjenice. Od vas drugi put, jer sam vas to molio i prethodni put kada ste bili ovde za neke druge zakone, da nas udostojite, zbog toga što kao narodni poslanici moramo da glasamo za ili protiv ovog budžeta, koji očigledno predviđa budžetska sredstva za taj projekat, da nam lepo dostavite taj ugovor. Da li ćete, gospodine ministre, udostojiti ne DS nego ovaj dom i što je mnogo bitnije sve građane RS ugovorom sa Etihadom? On nije privatna stvar. Ako tražite jedan dinar, a znam da to znate, iz kase državne, zajedničke, to ne može biti privatni aranžman. Imamo pravo da znamo sve o tom aranžmanu. Ako ima neka linija koja je poslovna tajna i to ćemo razumeti. Pitaćemo – zašto, ali u redu. Zašto sve krijete? Zašto svaki vaš aranžman nekako nije dostupan javnosti? Ne znamo ništa. Ne znamo ništa ni o onom hotelu. Ne znamo zašto onaj aranžman sa Al Dahrom koji je trebao da bude pozitivan, gde su trebale da dođu investicije, a ne kredit i vi ste u pravu. Ovo malo, 265 miliona dolara, koliko je već predviđeno za navodnjavanje, jeste bilateralni kredit i verovatno je kamata 3 do 4% uobičajena stvar. Kažite nam zašto sporazum, ukoliko je tako najavljen, sa Al Dahrom je propao? Pitali smo vas isto na ovim razdelima kada kažete da je šturo, a nije šturo. Žao mi je što tu nije ministar privrede. Da li ukidate Sijepu ili ne ukidate tj. do kada uplaćujete podsticaje za zapošljavanje? (Predsedavajući: Vreme.) Samim tim, gospodine ministre, shvatite našu brigu u svetlu ozbiljnosti ove situacije. Ne pada nam na pamet da ovde vršimo neku polemiku, ali očekujemo konkretne odgovore od vas.
Po poslovniku, Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, prekršen je član 104. stav 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine zato što je prethodni govornik u svom izlaganju prilikom rasprave u načelu Zakona o budžetu za 2014. godinu izrekao sledeće stvari – da narodni poslanici koji podržavaju Vladu RS ne žele da učestvuju i nisu hteli da učestvuju u radu odbora i da je njihov predlog bio kao opozicione stranke da sačuvaju profesore kojima bi od 1. januara prestao radni odnos na njihovim univerzitetima, osim ako nisu zaposleni na neodređeno vreme. Članom 104. je predviđeno – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi. Ako vi smatrate da nije uvredljivo za narodne poslanike SNS da neko ko kaže da nisu hteli da učestvuju u radu odbora i da je njihovim neučešćem bilo ugroženo pravo profesora da predaju na univerzitetima posle 1. januara, ne znam šta je veća uvreda. Znači, narodni poslanici svako učestvuju u radu odbora i imaju svoje mesto. Ne želim o tome da polemišem sa vama, ali to je izrečeno na taj način da kao da narodni poslanici SNS ne shvataju posao narodnog poslanika dovoljno obavezno i po tom osnovu sam tražio pravo na repliku. Molim vas da mi to pravo omogućite. Stenografski možete da vodite da je to stvarno izrečeno.
Gospodine Arsiću, molim vas. Jasan mi je problem o kome govorite. I dalje smatram da nije prekršen Poslovnik. Bez obzira kako ste vi to shvatili, ja to nisam tako doživeo. Ali, imate pravo da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika. Smatram i dalje da nemate pravo na repliku. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika?
Znamo i vi i ja da se sednica snima i stenografiše, pa vas molim da mi uključite mikrofon.
Izvolite, gospodine Arsiću.
Da, želim da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika jer očigledno je da diskreciono pravo predsednika Skupštine, odnosno predsedavajućeg da odredi šta je pravo na repliku se često zloupotrebljava.
U danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Gospodin Saša Milenić, povreda Poslovnika.
Uz izvinjenje kolegama, u polemici ovo je zaista reklamacija povrede Poslovnika i malo odvraća sa teme. Ali, ovo je samo ilustracija prekidanja diskusije prethodnog diskutanta za sistematsko kršenje Poslovnika koje ne činite samo vi kao predsedavajući, ali najčešće vi. Član 106. stav 2. - niko nema pravo da prekida narodnog poslanika i stoji – izuzev predsedavajućeg, ali odmah zatim – u slučajevima predviđenim ovim Poslovnikom. Narodni poslanik samo jednu stvar nema pravo, da vređa na ličnoj osnovi nijednog prisutnog. Narodni poslanik nije hostesa. On ne mora da bude ljubazan. Ne mora da ima osećaj poštovanja ni prema kome kome se obraća. Ne sme da vređa. Može da bude ciničan, može da bude maliciozan, može da bude ironičan, sarkastičan, neprijatan, dramatično neprijatan i niko nema pravo da ga prekida dok izlaže neprijatno sročenu političku istinu koju zastupa. Ona je utoliko važnija i doprinosi slobodi govora, što je nekome neprijatnija. To je sistematsko gušenje slobode govora na mestu iz kojeg ona mora da izvire zloupotrebom prava predsedavajućeg koje je vrlo diskretno, u krajnjem slučaju dopustivo, kada je reč o uvredama. Čak i ono skretanje sa teme se ovde zloupotrebljava jer predsedavajući uzima neovlašćeno diskretno pravo da u toku druge, treće rečenice procenjuje šta je skretanje sa teme.
Gospodine Mileniću, vaše je pravo da imate poimanje u vezi sa prekidanjem govornika. Molim vas, gospodine Mileniću, da li je ovo sada dostojanstveno? Znači, dok ja govorim, oni svi u glas govore. Prema tome, ja hoću nešto drugo da kažem. Jednostavno sam samo hteo da kažem poimanje povrede Poslovnika. Ja sam shvatio i tako sam osetio da narodni poslanik, možda on nema nameru, ali omalovažava ministra, i zato sam ga zamolio. Ja mu se zato i zahvaljujem. Nemam ja ništa protiv kako je on čovek govorio, to je njegovo pravo, ali sam smatrao da je reč - nije smešno, nije smešno, i on je to uvažio i opet mu se zahvaljujem. Nemojte sada da isterujemo, ako hoćemo iole malo dostojanstva da dovedemo u red. Vi sada tražite da ovde možete svako na svaki način da govori. Izvolite povredu Poslovnika. Samo još da se izjasnite. Imate pravo da se izjasnite o povredi Poslovnika. Da li hoćete u Danu za glasanje da se izjasnimo?
Vrlo nerado, ali da, zahtevaću da se Narodna skupština izjasni, jer mislim da se to sistematski čini. Ućutkivanje nije način političke polemike sa politički neprihvatljivim stavovima. Upravo se o tome u parlamentu i radi. Osim toga, lično uverenje svako, pa i predsedavajući, mora da zadrži za sebe, ako ono zadire u neprikosnoveno pravo svakog narodnog poslanika da slobodno, sredstvima retorskim, estetskim, političkim, koja se njemu čine potrebnim, izražava svoje uverenje. Slično mislim i o „dres kodu“, mislim da se zbog toga i odustalo. I odelom poslanik može da izražava svoje političke stavove i frizurom i neobrijanošću, a kamoli građanski neprihvatljivom retorikom. Ko kaže da svaki narodni poslanik zastupa „mein strim“ srednje klase?
Gospodine Mileniću, ja ovaj Poslovnik nisam pisao, i vi ste učestvovali i svi smo učestvovali u njegovom pisanju. (Saša Milenić: I upravo ga branim.) Onda vas molim da o tome vodite računa. U Poslovniku lepo piše da je svaki govornik učesnik u raspravi dužan da se drži dnevnog reda. Vi, ako zalažete određenu polemiku naširoko, to onda zahteva promenu Poslovnika. Nemojte to od mene tražiti, da ja sada kršim Poslovnik. Imate pravo da se izjasnite da li želite da se o povredi Poslovnika glasa u Danu za glasanje. (Saša Milenić: Da.) Replika, Božidar Đelić.
Moram da kažem da nisam u potpunosti zadovoljan sa odgovorima i hteo bih da pitam ministra oko ove sledeće stvari. Imamo informaciju da je na jučerašnjoj Vladi, a verujem da ste bili na Vladi, jedna od tačaka bila pod oznakom „poverljivo“ – dodeljivanje dela aerodroma „Nikola Tesla“ „Etihadu“. Da li je to tačno? Ako nije tačno, kažite da nije tačno, jer Vlada ne treba da radi tajno. Možda ima nekih razloga zašto mi ne možemo da znamo šta je u toj tački. Ne znam zašto, ali ne možete da krijete da ta tačka postoji ili ne postoji. Da li je ta tačka bila na dnevnom redu i, ukoliko je bila, zašto postoji osnovanost da postoji poverljivost te tačke i, ako je moguće, kažite nam da li je moguće da posle „JAT Ervejz“, koji je preimenovan u „Er Srbija“, je odjedanput neko dobio 49%, a nije uložio ni prebijeni dinar u tu firmu, za sada, da sada neko bez ikakve investicije dobija i deo, ako hoćete monopoliste, par ekselans je do daljnjega za međunarodni transport, za glavni grad, postoji samo jedno mesto gde se može sleteti, a to je aerodrom „Nikola Tesla“? Da li je to tačno, ministre?
Ministar Krstić ima reč.
Hvala. Vi odlično znate da ja ne mogu da vam kažem šta je bilo diskutovano po tačkama „poverljivo“ na Vladi.
Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović. Nije tu. Vladimir Ilić, nije tu. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, uvaženi građani Srbije, pred nama je najvažniji zakon koji se razmatra u Narodnoj skupštini. Zašto? Zato što su ekonomija i privreda temelj jedne države. Zašto je ovaj zakon najvažniji za poslanike, a i za građane Srbije? Zato što ekonomija i privredni razvoj jedne zemlje je temelj svake države. Od kvaliteta tog temelja zavisi i život svakog pojedinca i svakog građanina u državi. Naravno, SNS dolaskom na vlast taj temelj nije zatekla zdrav, u velikoj meri dosta narušen i urušen. Osnaživanjem tog temelja i stavljanjem temelja na zdrave osnove, jer ekonomija može biti samo zdrava i štetna po svojim merama i po svojim efektima u odnosu na građane, svakako da će doći do poboljšanja kvaliteta svakog građanina. Naravno da to nije teško i da nije lako i naravno da to ne može da se desi za jednu godinu. Vama, gospodine ministre, želim da čestitam na vašoj hrabrosti, što ste na jedan otvoren i transparentan način dali prikaz stvarnog stanja, niste gurali nijednu stvar pod tepih, već ste sve izneli transparentno, da vide i narodni poslanici, a i građani Srbije. Samo izvlačenjem stvari ispod tepiha, suočavanjem sa stvarnim problemima i nalaženjem puteva za njihovo rešavanje, ova zemlja i građani Srbije mogu krenuti putem napretka. Ekonomska politika u 2014. godini planirana je u pravcu fiskalne stabilizacije, a kroz mere privrednog oporavka, fiskalne konsolidacije i strukturnih reformi koje moraju da se sprovedu u svim segmentima našeg društva. Za privredni oporavak i privredni razvoj naše zemlje od izuzetnog značaja je stvaranje sigurnog i stabilnog poslovnog ambijenta. To je ono što je od velikog interesa i za domaće investitore, ali i za strane investitore. Kako se postiže sigurnost, između ostalog sigurnost i predvidivost poslovnog ambijenta? Najpre kroz donošenje adekvatne zakonske regulative. Druga stvar koja takođe jeste od velikog uticaja na privredni razvoj, to je završetak procesa privatizacije, koji bi trebalo da ide kroz proces restrukturiranja i stečaja i naravno, i u ovom segmentu, kroz donošenje zakonske regulative, a tu su upitanju Zakon o privatizaciji i Zakon o stečaju. Takođe, ono što želim da naglasim, a što je u cilju privrednog oporavka zemlje, to je profesionalizacija javnih preduzeća i odgovorno korporativno upravljanje u preduzećima u kojim država ima udela, ali istovremeno, izmeštanje socijalne politike iz javnih preduzeća u sferu socijalne zaštite. Na kraju, ne smemo svakako da zaboravimo da je za oporavak privrede neophodna nulta tolerancija na nepoštovanje zakona, na korupciju i na kriminal, koja bi trebala da se sprovede kroz reformisane institucije sistema. Jedna vlada pokazuje svoju odgovornost, a ovu Vladu smatram odgovornom, svojim odnosom prema najsiromašnijoj kategoriji stanovništva, a to su socijalno ugroženi građani naše Republike. U tom smislu, u odnosu na te građane, a to su korisnici prava na novčanu socijalnu pomoć, korisnici prava na dodatak za pomoć i negu od strane drugog lica, korisnici prava na uvećani dodatak na pomoć i negu drugih lica, deca bez roditeljskog staranja koja se nalaze u hraniteljskim porodicama i u ustanovama socijalne zaštite mogu da očekuje stabilnost i održivost finansiranja, jer je Vlada predvidela u članu 35. da se ekonomska politika u delu socijalnih izdvajanja u 2014. godini neće menjati u odnosu na 2003. godinu. Takođe, želim da istaknem da su na funkciji 70, pod ekonomskom klasifikacijom 463, planirana i sredstva lokalnim samoupravama i to onim siromašnim za poboljšanje usluga socijalne zaštite na lokalnom nivou. To takođe smatram jako važnim. Dalje, na funkciji 70, a u ekonomskoj klasifikaciji 481, planirana su i sredstva za rad narodnih kuhinja u 75 gradova i opština i raspodela higijenskih paketa i paketa hrane u 105 jedinica lokalne samouprave. Ono što takođe želim da istaknem, to su sredstva koja su obezbeđena na funkciji 40, a odnose se na porodicu i decu i na one korisnike dečijeg dodatka, korisnike porodiljskog bolovanja, bolovanja po osnovu nege deteta i posebne nege deteta, u ekonomskoj klasifikaciji 472, a na funkciji 40 odobreno je 47 milijardi i 250.000 dinara. Ovo nije značajno samo sa socijalnog aspekta, već je svakako značajno i sa demografskog aspekta. Želim da pohvalim i funkciju 90 koja se odnosi na budžetska sredstva planirana za zaštitu osoba sa invaliditetom, a to je u stvari finansiranje saveza kojih u Srbiji ima 32 i finansiranje udruženja lokalnih samouprava osoba sa invaliditetom, a u cilju poboljšanja kvaliteta života ovih osoba. Svima nam je poznato da je socijalna politika u uzročno-posledičnoj vezi sa ekonomskom politikom, da izdvajanja u delu za socijalno ugroženo stanovništvo mogu da budu veća samo ako ekonomska politika bude zdravija i ako ekonomski napredak zemlje bude bolji. Nadam se da će ostvarenjem vaših ekonomskih ciljeva, a to je stabilizacija javnog duga, to je privredni rast kroz investicije i izvoz, ali i rast zaposlenosti u realnom sektoru, doći i do povećanja izdvajanja za socijalno najugroženije stanovništvo. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje podržati budžet. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Siniša Kovačević.
Uvaženi gospodine Arsenoviću, gospodine ministre, dame i gospodo dragi prijatelji, danima traje rasprava o budžetu za 2014. godinu, smenjuju se govornici, napadaju se argumentovano i elokventno, prihodna i rashodna strana jednako ubedljivo se i brani. Sa razlogom se pominju privreda i poljoprivreda, subvencije, PDV, industrija, izvoz, BDP, uvoz, deficit, a baš niko, ako mi je promaklo, izvinjavam se tom brižnom čoveku, niko nije pomenuo prosvetu i kulturu. Verujem da svi znate ko su Dositej i Čika Jova Zmaj. Ne verujem da znate ime najvećeg srpskog proizvođača krompira u istoriji, što nikako ne umanjuje njegovu važnost i značaj. U prosveti i kulturi ove zemlje, dragi prijatelji, neposredno učestvuje oko dva miliona ljudi. Dakle, svaki četvrti stanovnik Srbije. To su prvaci, osmaci, učitelji, nastavnici, tetkice, srednjoškolci, doktoranti, asistenti, profesori, kompozitori, glumci, pisci, slikari, bibliotekari, reditelji, pevači, elita jedne zemlje i u gotovo 90% njena mladost i njena budućnost, baš kao što ste i vi mladi, gospodine ministre. Kako se mi odnosimo prema toj neopozivoj činjenici? Izvinjavam se, gospodine Arsenoviću, ako smetam gospodinu Stefanoviću i gospodi iz DS, da prekinem? Stvarno se izvinjavam ako vam smetam, sačekaću da vi završite.
Molim gospodu poslanike DS.
Najljubaznije vas molim da mi nadoknadite vreme.
Vreme ću vam nadoknaditi. Izvolite.
Blagodarim. Dakle, ponoviću, elita jedne zemlje u gotovo 90% i njena mladost i budućnost. Kako se mi odnosimo prema toj budućnosti i prema toj činjenici? Bojim se ignorantski i gotovo sa prezirom. Novac namenjen za kulturu, uvaženi gospodine ministre, nažalost meri se promilima. Novac namenjen prosveti, nauci i tehnološkom razvoju jedne zemlje jedva da je 17%. Uvaženi gospodine ministre, niko od vas ne očekuje da u ovakvim vremenima odvojite novac za zgradu filharmonije, koju jedini u Evropi nemamo. Niko od vas, uvaženi gospodine ministre, u ovakvim vremenima ne očekuje da odvojite novac za zgradu nacionalne opere, koju jedini u Evropi nemamo. Ali, ako delimo siromaštvo, onda ga ne delimo tako da jedni budu siromašni, a drugi bedni. Uvaženi gospodine ministre, razlika između siromaštva i bede, priznaćete, ogromna je. O tome najbolje svedoči Viktor Igo, koga, složićete se, ne pamte kao fabrikanta rigel brašna, nego kao pisca „Jadnika“. Uostalom, ako je Evropa to ishodište svih ishodišta, taj sveti politički oltar, prema kome tako nezaustavljivo puzimo, nešto na šta se u svemu ugledamo, zašto ta refleksija, dragi prijatelji nestaje kada su prosveta i kultura u pitanju? Ili je Evropa poput kapi za nos, uzimamo je samo onda kada je politički neophodna? Uvaženi gospodine Lazare, vaš veliki imenjak, sa čudnim prezimenom Paču, verovatno ili gotovo sigurno najuspešniji ministar finansija koga je ova zemlja ikada imala, kada mu je kralj Petar unapred tražio apanažu za narednu godinu da popravi krov kuće koji je prokišnjavao, odgovorio je kralju – vaše veličanstvo, ne dam. Dakle, ne eufemistički, bez ikakvih eufemizama, ne – nemamo, nije trenutak, vaše visočanstvo, nego – ne dam. Kada mu je Petar Prvi rekao da zna da je nedavno dao novac za univerzitet, veliki Lazar Paču mu je odgovorio – veličanstvo, država bez krune može, teško, ali može, a bez prosvete ne. Možete li vi, gospodine Krstiću, a ja vam to od sveg srca želim, da vašem visočanstvu kažete – ne dam? Uvaženi gospodine ministre, znam da ste Nišlija. Sada ste se svrstali u red onih po kojima se grad Niš prepoznaje. Znate li ipak ko je najpoznatiji stanovnik Niša? Niste to ni vi, ni dva premijera iz Niša, čak ni Konstantin, ni mnogi drugi. Najpoznatiji Nišlija je Nišlijka i zove se Zona Zamfirova. Ona je kao literarna fikcija velikog Stevana Sremca ušla u srce svih pismenih Srba. Najpoznatija srpska slava nije Sveti Nikola, nego Ivkova slava. Njih dvoje, Ivko i Zona više proslavljaju Niš i otadžbinu nego svi drugi zajedno. Oni ne samo da svedoče o svom vremenu, nego postaju svevremena insignija jednog mentaliteta, jednog prostora, jednog grada, jednog jezika, jedne nacije. Došli smo bijeni i poniženi od strane velike braće, farmera u saradnji sa Sulejmanom i ostalim pašama i bimbašama, ponovo u situaciju da opet pričamo turski, ponovo da na ovih nekoliko stotina turskih reči koje koristimo dodajemo nove, kombinujući ih sa indijskim i portugalskim. U naše živote, uvaženi gospodine ministre, ušle su indijske neveste, meksički veleposednici, turski brodovlasnici, a izašli Dučić, Šantić, Zmaj, Jakšić, Njegoš, čiju 200-godišnjicu nismo uspeli, nismo hteli ili nismo smeli da obeležimo nijednim jedinim takmičenjem u bilijaru. Sada smo u uvredljivoj i potpuno paradoksalnoj situaciji, ubeđujemo i pitamo jedni druge da li nam je kultura i prosveta uopšte potrebna? Kao da smo u sukobu sa kolagenom i silikonima unapred pristali na poraz, prešli u defanzivu, odustali od ideje i stava da se jedno vreme ne pamti po Milki Planinc nego po Ivi Andriću, ne po vašem zemljaku premijeru Dragiši Cvetkoviću nego po Branislavu Nušiću. Uostalom, ko danas, dragi prijatelji, zna ko je bio premijer kada je Crnjanski pisao „Seobe“? Nismo u stanju, gospodine ministre, da nas potomci zapamte po novim zgradama Srpske filharmonije ili opere, po novim fakultetskim zdanjima, školama, rektoratu. Ali, ne moraju nas pamtiti ni kao generaciju koja je poput grobara zakucala poslednje eksere u sanduk pre nego što je ove dve rođene sestre sahranila u istu raku. A ako sahranimo umetnost i kulturu, ko će nam govoriti ko smo, odakle idemo i kuda smo krenuli? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, koleginice i kolege, u ovo teško vreme po državu i narod, nasleđeno posle godina demokratije, zaista je teško biti pametan ili najpametniji ali je, ma koliko to bilo ružno, teško lepo čuti od ministra finansija, ministra privrede i cele Vlade nešto što je istina i što je realnost, ma koliko to bilo bolno i teško, ma koliko bilo teško priznati da je naš budžet u tako kritičnoj situaciji i tako velikom deficitu, da ga je jako teško puniti. Kako puniti budžet iz prazne države u kojoj je osiromašeno i rasprodato sve što je imalo za ovih nekoliko godina demokratije ili za 10, 12 godina demokratije, ako izuzmemo onaj period pre toga, još 10 godina? Prostom računicom se može lako izračunati, ako većina koja vlada u jednom parlamentu broji 126 ljudi i ako su oni bili na vlasti ukupno 12 godina, prostom računicom dođete do 1.500 poslaničkih godina vlasti za koje je praktično nestalo srpske privrede, nestale su fabrike koje proizvode i koje pune budžet, nestale su fabrike koje daju ljudima plate i koje posle toga potrošnjom pune budžet. Čuli smo od raznih govornika tokom dana da su eksperti raznih struka sve to u stvari znali i ranije. Nije im se dalo, verovatno, da to svoje znanje primene. Tih 12 godina je bilo kratko vreme da sve to raskošno znanje primene i da to znanje uđe u budžet. Zaista bih voleo da čujem podatak koliko se povećao priliv u budžet od 2000. godine ili možda i ranije, od 1990-1991. godine, ali, čini mi se da je sa negativnim predznakom. Kako se može puniti budžet iz privrede koja ne radi, iz javnog sektora koji troši nezarađeno, ako uzmete najbanalnije primere o subvencijama koje se daju za poljoprivredu, koje uzimate niotkud a date nikom, jer dok dođe do onih krajnjih korisnika, veliki deo njih bude obran i nestane? Nedavno je u čačanskom kraju pred TV kamerama jedan poljoprivrednik demonstrativno potanjirao hektar, dva, kupusa, sa kojim ne zna šta da uradi. Čini mi se da je veliki problem i u ovom trenutku i za ovu Vladu da poljoprivredne proizvode koje naši poljoprivrednici odgaje, a ne znaju šta će sa njima. Možda bi trebalo razmišljati i na tu temu, a ne samo subvencije davati unapred, jer oni odgaje kako-tako, a posle nemaju kome da prodaju. Što se tiče javnog sektora vezano za ono što se zove medicina, videćete da svako ko dođe u ambulantu i sestri preda neoverenu knjižicu, napravi veću paniku kod te sestre i kod osoblja, nego da je umesto te neoverene knjižice stavio zmiju zvečarku, jer svako napadne na to osoblje koje je primilo umirućeg čoveka bez overene knjižice. A ko je kriv za to što on ima overenu ili neoverenu knjižicu? Ja mislim da je lako odgovoriti – ovih 12 godina bede i nesreće. Malo pre smo čuli od ministra privrede da država nastoji da po svaku cenu smanji učešće u privredi i to je po meni dobro, kad se ovo što se zove dug pretvori u državni kapital. Ali, pitam se da li je imperativno da se odmah to i otuđi, da se odmah proda? Recimo, da li bi bilo dobro „Galeniku“ zadržati kao državnu kuću, jer svima je poznato da cene uvoznih lekova ili cene domaćih lekova u prodatim fabrikama, strateškim ili nestrateškim partnerima, svakako bivaju četiri do pet puta veće nego cene koje može „Galenika“ u ovom trenutku da napravi? Zaista mislim da bi trebalo na tu temu razmisliti. Neko je malo pre pomenuo da mlad lekar nema šta da traži sada, zbog ovih mera koje se donose. Ja mislim da mladi lekari već dugi niz godina, bar 10, nemaju šta da traže, a bar šest-sedam godina unazad sve kolege lekari će se setiti da su u ovoj državi bile zabranjene specijalizacije, tako da su nam odeljenja sa specijalistima i subspecijalistima lagano na izdisaju, što se kadrova tiče. Rečeno je da su sulude odredbe za ograničavanje plata. U prethodnih četiri godine ili pet, plata lekara specijaliste bez te tzv. sulude odredbe ili ograničenja, plata bi se sama po sebi smanjila sa nekih hiljadu evra na 600 do 700. Nije bilo nikakve odredbe, ali je to valjda čarobnim štapićem neko uspeo da obezvredi. Tako da nominalno imamo i bez odredbe i uredbe daleko veće sniženje plata za lekare koji verovatno još koristeći svoj entuzijazam i Hipokratovu zakletvu pokušavaju da održe ono što je već dugi niz godina neodrživo. Ako je neko od 2008. godine do 2012. godine uspeo da smanji broj zaposlenih za 400.000 ili kako neko uđe u polemiku, pa reče 300.000, ali koliko god da je, to jezaista rezultat za ponos tim ljudima koji su to uradili, a da pri tome poveća stopu zaduženosti sa 30% na 58%. Zbog toga, želim sreću ovoj Vladi koja ima hrabrosti da uđe u ove probleme i da prizna kakvo je stanje. U Danu za glasanje naravno da ćemo podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre iz Niša moj sugrađanine, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, i ovog puta ću pričati o problemu zdravstva i problemu građana Srbije koji se leče u jako lošem sistemu koji pokušavamo da maskiramo. Ministarstvo zdravlja kaže da nisu tačni podaci koje je Evropska komisija i EU da nam je zdravstvo zadnje na evropskom kontinentu. Počeću sa prvom stavkom koju ovaj budžet predviđa, a to je smanjenje plata lekarima, ljudima koji čuvaju socijalni mir, kao što je kolega rekao malo pre, ljudima kojima plata nije povećana zadnjih sedam, osam godina. Vi ćete štednjom i udarom na zdravstveni sistem uštedeti nekih 12 milijardi dinara. Za tih 12 milijardi dinara nećete mnogo popraviti onu rupu u budžetu, a namećete veliku štetu lekarima, sistemu zdravstva u finansijskom pogledu. Ono što je važnije od plata, plate smo nekada za vreme devedesetih godina primali dve marke do dve i po marke. Plate lekara nisu toliko problem koliko je problem zabrana zapošljavanja mladih lekara. Kao profesor medicinskog fakulteta, i kao lekar, skrećem vam pažnju na ovaj veliki problem. Vi ste pobegli iz Srbije u želji da nađete radno mesto. Ovim što se sada radi se jasno šalje poruka mladim studentima medicine, dok ste na drugoj, trećoj godini, umesto anatomije, umesto patologije, umesto interne medicine, učite nemački, norveški, i idite iz Srbije. Mislim da je jako loše dadržava ulaže veliki novac u edukaciju mladih ljudi i da onda naša najbolja deca leče građane Nemačke, Norveške i ostalih zemalja. Potrebno je da shvatimo da ovom porukom šaljemo jasan signal njima da napuste zemlju. Ono što je još važnije, vi zabranom zapošljavanja lekara do 2015. godine, mi sada već imamo manjak lekara, mi sada imamo manji procenat lekara nego što imaju evropske zemlje, po evropskim standardima, standardima Svetske zdravstvene organizacije mi bi trebali da imamo veći broj lekara i veći broj medicinskih sestara. Ako zabranite još nekoliko godina, a kolega je lepo rekao, nekoliko godina je i ranije bilo manje više to zabranjeno i specijalizacije se nisu davale, mi polako ulazimo u jedan gap, prazan prostor gde nećemo imati ko da nas leči, kroz pet, šest godina. Reći ću vam da u mnogim kliničkim centrima, evo u Nišu više od 130 ljudi lekara specijalista primarijusa će otići u penziju narednih nekoliko godina. I, šta se onda dešava? Vi nemate prijem mladih lekara, oni odlaze u penziju, pitam vas kao profesor. Meni je potrebno da edukujem mladog lekara pet godina. Nakon pet godina, on će morati još pet godina da radi kako bi mogao da leči ljude kao jedan iskusan specijalista. Ono čim se sistem zdravstva u Srbiji hvali, u proteklih godinu dana, je da je u budžetu uštedeo neke pare. Taj novac je ušteđen na zdravlju građana Srbije. Zato što u Srbiji postoje ogromne liste čekanja. Nijedna lista čekanja, niti za kataraktu, niti za operaciju kuka, niti za operaciju ugradnje stentova, niti za zračnu terapiju, nije rešena. Ne znam šta Ministarstvo zdravlja radi, i zašto ne traži novac da rešite te probleme. Reći ću vam, to ćemo pričati kroz amandmane, nedopustivo je da građani Srbije u 21 veku čekaju, 25 hiljada građana Srbije, vaši roditelji su u nekim pristojnim godinama, možda će im trebati operacija, moja majka i druge naše majke i bake, trebaće im operacija katarakte, čeka. Jedna operacija katarakte je 400 evra. Da li je moguće da ne možemo 10 miliona evra da odvojimo i da rešimo svih tih 25 hiljada građana Srbije koji čekaju na operaciju katarakte ili je želja određenih doktora, direktora da ne traže taj novac, pa da prebace sve u svoje privatne ordinacije i da tamo uzimaju novac? Ako vam kažem da u Kragujevcu, rodnom gradu naše ministarke zdravlja, operacija kuka se zakazuju za 2025. godinu, pa o čemu pričamo? To je skandal, javašluk, koji postoji u sistemu zdravstva. Evropska komisija ponovo nas je proglasila da drugu godinu za redom imamo najlošije zdravstvo. Upravo zato šaljem poruku republičkoj vladi, nemojmo da štedimo na zdravlju građana. Znači, nedopustivo je da kažemo da nemamo pare za lečenje dece, nemamo pare da kupimo lekove. Postoji pored nemaštine i nesposobnost pojedinaca koji su u sistemu zdravstva, nesposobnost da obave javne nabavke i zbog tih nesposobnih ljudi, koji ne znaju da naprave centralizovanu javnu nabavku, neko se sada hvali i kaže – ja sam uštedeo. Gde si uštedeo, šta si uštedeo, ni jedan tender nisi uradio u ovoj godini? Reći ću vam šta vam fali, fale nam sledeći lekovi: sinkum, eftil, miripan, stanicit, flormidal, rivotril, hlorovenikol, atropin, eritromicin; fale nam antikoagulanti, diuretici, atropini, adrenalini, antidijabetici. Onda nam naša ministarka zdravlja kaže – ma ti iz Evrope ništa ne znaju, to nisu tačni podaci. Ljudi, dajte da shvatimo da nam ljudi nemaju mogućnost da se leče u Srbiji, da nemamo lekova. Sada kada vam kažem, kao lekar, više ne posežem za svojim znanjem koje sam stekao na fakultetu, nego pitam sestru – da li imamo u opšte neki lek na klinici, da li uopšte imamo neki antibiotik na klinici? To je sistem koji sada na sceni, koji vodi ovaj sistem zdravstva, koji ne ume da uradi ni jedan tender. Pošto ću polako završiti ovu raspravu, kako bi moje kolege poslanici imali još vremena, shvatite da na zdravlju građana Srbije ne smete štedeti. Ovo je klasičan primer štednje na budžet lekara, štednje na zapošljavanju mladih lekara, štednje na nabavci lekova i normalno je što imamo korupciju, odlazak mladih lekara i normalno je što imamo najveću stopu smrtnosti u Evropi, od kardiovaskularnih bolesti i malignih oboljenja. Hvala.
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Neću dužiti. Ne štedimo na zdravlju ljudi time što smanjujemo plate lekarima koji zarađuju više od 60 hiljada ili onima koji rade na više mesta, a ponekad uključujući i univerzitete. Odlično znate da su moji roditelji u zdravstvu i da su i njima smanjene plate. Mi imamo puno kućnih prijatelja,to iz ličnog primera vam govorim, koji su takođe u zdravstvu i čija su deca, moja generacija, završila medicinu u Nišu i na nekim drugim mestima. Koliko znam, to su isto deca lekara, profesora i oni već godinama ne uspevaju da nađu posao. Sumnjam da će ova mera, koja je selektivna, niko neće ostaviti kliniku bez anesteziologa, nije to namera, baš osakatiti ono što je do sada funkcionisalo kako treba, a da je funkcionisalo kako treba, a nije, i treba da se menja, menjaće se, to i jeste namera, čitav zdravstveni sistem kako bismo smanjili te pokazatelje uspešnosti, kako bismo po tim pokazateljima uspešnosti, odnosno neuspešnosti, u ovom trenutku, mogli da na adekvatan način rangiramo one koji u zdravstvu rade i da se obratimo onim delovima zdravstvenog sistema gde problemi postoje, gorući su i utiču na najgori mogući način, kako bismo adekvatno mogli da usmerimo novac tamo gde je potreban. Situacija jeste poražavajuća. Mere koje mi preduzimamo neće značajno pogoršati tu situaciju, uzimajući u obzir da je jako loša, štaviše, mislim da je neće značajno pogoršati, a stvoriće jedan osnov za zdravu reformu i za postavljanje sistema na zdrave noge, gde ćemo znati na kakav zdravstvemi sistem idemo i kako će on da funkcioniše, kako ne bismo imali ove poražavajuće rezultate, koje ste vi citirali, u narednim godinama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, replika.
Poštovani ministre, par stvari ću vam reći, koje nisam u prethodnom izlaganju rekao. Znači, ne slažem se vama da neće dati štetne efekte zabrana prijema mladih lekara. Ako nešto vredno imamo u Srbiji, ako nam je nešto ostalo od propalih privatizacija, ostalo nam je znanje. Vi ste to znanje usmerili i školovali ste se u inostranstvu, vratili se i ovde pomažete zemlji. Shvatite da najbolju našu decu ovom zabranom za zapošljavanje do 2015. godine, mi već sada imamo deficit anesteziologa, radiologa, hirurga, patologa. Vi ne shvatate, mada su vaši roditelji lekari, poznajem ih lično… Problem je što ministarka ne reaguje. Mene ministarka čudi. Vi četiri, pet godina nemate specijalizacije, vi sada imate blokadu još tri četiri godine. ljudi, stvarno nećemo imati nikog da nas leči. Strašno je da ovako dopuštate da nam deca odlaze. Reći ću vam još nešto, kažete – štedimo, nemamo para, ali reći ću vam isto da u mnogim kliničkim centrima, u mnogim domovima zdravlja, gde su vaši direktori, se masovno primaju partijski kadrovi koji nisu lekari, znači lekare niko ne spominje, ali se prima srednji kadar, prima se osnovna škola. Ako to shvatite, vi ste jako pametni, cenim vas, mi imamo zatrpane medicinske institucije sa nemedicinskim kadrom. Niški klinički centar ima 2/3 nemedicinskog kadra od medicinskog kadra. Znači, to je neodrživo. Moramo da uradimo analizu koga trebamo da primamo, koga ne treba da primamo. Zamolio bih da se stranačko zapošljavanje, stranačko kadriranje, što se tiče zdravstva, više ne radi u Srbiji. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Radmilo Kostić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, moram sebi da priznam da se ranije u sličnim materijalima nikada nisam sreo sa toliko egzaktnih i ogoljenih činjenica o našoj aktuelnoj ekonomskoj situaciji. Izdvojio bih fiskalnu strategiju za 2014. godinu sa projekcijama za narednu i 2016. godinu. Moram da priznam da nikad ranije ni u jednom dokumentu nisam naišao na prezentiranje problema na način kako je to učinjeno u ovom dokumentu. Možda je malo i potresno, možda je to i prejaka kvalifikacija, ali sam spreman da branim stavove da je vrlo blizu tome. I nezavisni, a kamoli zainteresovani posmatrači, simuliranim projekcijama javnog duga do 2026. godine sa ostalim parametrima na strani 53. materijala o fiskalnoj strategiji, mogu da nađu mnogo mana i zamerki, počev od projektovanih parametara, rokova realizacije, ponuđenih pretpostavki, rizika izvršenja i slično, ali jedan utisak se ne može ničim opovrgnuti. Verodostojna analitička osnova, besprekorni matematički modeli i na bazi njih jedan zaključak – ne krenemo li u energično preduzimanje mera za promenama, sledi nam neminovni ekonomski fiskalni i finansijski krah. Ako se ništa ne preduzme po simulaciji, javni dug bi 2016. godine iznosio čak 77,4% BDP i postao bi neodrživ. Ali, uz mere koje su na neki način otpočele i čija se primena predlaže i očekuje, simulirani javni dug te iste godine biće 69,8% BDP. Dalja projekcija do npr. 2025. godine pokazuje njegovo svođenje i u dozvoljeni zakonski okvir od 45% i teško i dugo, ali bar ohrabrujuće. Ovde se postavlja i pitanje mera koje valja preduzeti i ovom pitanju može se pristupiti sa različitih aspekata i orijentacija, ali nije sporno da je inicijator i predlagač ovih dokumenata i te kako bio svestan obima i zahvata promena. Nije stoga sporno da poglavlje 4. fiskalne strategije upravo i nosi naziv – strukturne reforme u periodu od 2014. do 2016. godine, tj. reforme poslovnog ambijenta, reforme sistema izdavanja građevinskih dozvola, odnosno poboljšanje ambijenta investiranja, rešavanje problema proisteklih privatizacijom, pa zatim strukturne reforme javnog sektora, što podrazumeva reforme državne uprave, reforme sistema obrazovanja, sistema zdravstvene zaštite, reformu penzionog sistema, reformu sistema socijalne zaštite, reforme preduzeća u restrukturiranju, reformu sistema subvencija, javnih preduzeća itd. Daleko bi nas odvelo samo nabrajanje u aktivnosti u svim ovim oblastima koje bi trebalo sprovesti. Jedino danas, čini mi se, niko nije pomenuo da je najpotrebnija od svih reformi u ovoj zemlji reforma, pre svega, svesti, reforma navika i razmišljanja. Stvarno, juče i danas, čini mi se da i jedan i drugi ministar, koji su bili ovde prisutni i te kako rade na tome. Samo komentarisanje stavki iz dokumenata oduzelo bi veoma mnogo vremena. Možemo samo zamisliti koliko je truda i vremena uloženo za njihovu izradu i kompletiranje i zato inicijatorima i kreatorima istih zaista treba odati priznanje. Samo jedan kratak komentar. Ukupni prihodi i primanja iz Predloga zakona o budžeta planirani su na nivou od 929,9 milijardi sa indeksom nominalnog rasta od 106,5 u odnosu na rebalans budžeta za 2013. godinu. Saglasno ukupni rashodi i izdavanja zajedno sa izdacima za nabavku finansijskih sredstava za pokriće deficita planirani su na 1.112,5 milijardi dinara i indeksom nominalnog rasta od 105,5. Ako ove podatke uporedimo sa planiranom stopom inflacije, zaključak je da nema dodatnog globalnog opterećenja za narednu godinu. U pojedinim pozicijama rashoda, subvencijama od 96,5, transfera u ostalim nivoima vlasti sa indeksom od 96,3, praktično će doći do realnog smanjenja. To je restriktivna komponenata. Pri tome, nije cilj da se neko ostavi bez sredstava, već da se kako na nivou lokalnih samouprava, tako i na nivou korisnika subvencija aktiviraju što više koristi sopstveni fiskalni i ekonomski kapaciteti i potencijali. Rashodi za zaposlene sa indeksom od 103,2 takođe će realno opasti zbog inflacije, čak i da u tom delu ne bude nikakvih promena. Međutim, ovde treba imati u vidu da će po osnovu stepenastog oporezivanja iznad određenih pragova zarada, zarade biti dodatno umanjene, a prihodi budžeta uvećaće se za procenjenu cifru od 12 milijardi. S druge strane, kapitalni izdaci planiraju se u iznosu od 51,9 milijardi dinara, sa indeksom nominalnog rasta od 153,3 i to je suština i razvojna komponenata budžeta. Promena načina investiranja i programsko budžetiranje, počev od 2015. godine, značajni su kvalitativni pomaci. Jedini izdatak budžeta sa realnim rastom, bez ikakvih nedoumica, su rashodi po osnovu kamata, koji su u planu sa 114 milijardi i indeksom rasta od 124,3. Ukupni budžetski deficit od 161,2 milijarde, odnosno ukupni fisklani deficit od 182,6 milijardi biće pokriveni, nažalost, novim zaduženjem od 662,6 milijardi, pri čemu će se 480 milijardi upotrebiti za otplatu postojećih dugova. Jasno je da će se javni dug, koji iznosi 19,1 milijardu evra, dalje uvećavati. Međutim, to je sasvim u skladu sa projekcijama i to je neminovnost aktuelnog trenutka, ako ne želimo duboke potrese. Ovaj budžet krije i opasnost, zbog činjenice da će kreatori dosadašnjih ekonomskih razvojnih i fiskalnih politika snagom argumenta koji su u dokumentima biti dovedeni u bezizlazan položaj. U toj situaciji njima ostaje da ospu drvlje i kamenje po svemu što se nudi. Ali, duboko sam uveren da ovo ne sme biti trenutak za međusobna prepucavanja. Naprotiv, gorke istine koje se nalaze pred nama traže od ovog parlamenta jedinstvo svih snaga, jer ovde nije u pitanju ova ili ona stranka, ovo ili ono viđenje stvari. U pitanju smo svi mi, u pitanju je Srbija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Raspoloživo vreme vam je šest minuta.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, u obrazloženju ovog predloga budžeta dali ste jedan mali osvrt na međunarodni ekonomski kontekst, na ekonomsku situaciju, koja u svakom slučaju utiče, ako ne i predodređuje ekonomski položaj Srbije, pa i njen budžet samim tim. Vi ste se držali parametara i brojki koje je dao MMF, možda sasvim s pravom. Tu lepo piše da je predviđanje globalnog rasta 3,6% za 2014. godinu, a predviđanja za ekonomski rast u EU je 1,5% za uniju kao celinu, a 1% za evro zonu. Ovde je MMF, kada poredimo te brojeve sa onima koji se daju u samoj EU, procene za 2014. godinu, malo dao vetar u leđa uniji. Kao što je 2012. godine predviđao rast od nula do jedan posto, pa je unija ipak bila u recesiji. Imala je 0,5% u celini unije, a minus jedan posto rasta za evro zonu. Ako samo pogledate te brojeve i izuzmete EU iz ovih globalnih projekcija razvoja za 2014. godinu, doći ćete do zaključka da je taj razvoj bez unije daleko veći, jer unija sa svojom stagnacijom vuče taj prosek ka manjem broju. To je 3,6. Zašto ovo govorim? Zato što se Srbija u svojim ekonomskim odnosima, trgovinskim odnosima i celoj perspektivi vezala za uniju. Unija se nalazi već pet godina u recesiji. Dakle, iduće godine, 2014. godine, ulazi u šestu godinu recesije, bez perspektive izlaska iz takvog jednog stanja. On ima strašne probleme javnog duga, budžetskih deficita država članica i kontrole tih deficita od strane komisije. Nema nikakvog razvojnog budžeta Srbije sve dok je ona u toj meri strateški vezana za EU i tu je problem. Tu je problem i planiranja i prihoda i rashoda i trgovinske ravnoteže ili neravnoteže itd. Samo primera radi, ovaj problem Ukrajine, on zapravo u svojoj osnovi ima bolju ponudu Rusije u trgovinskom, u svakom materijalnom pogledu u odnosu na EU. Rusija je dobila tu Uniju čistim računanjem, dakle računicom koju je Vlada Ukrajine izvela i otud njeno odbijanje potpisivanja Sporazuma o pridruživanju. Ovo sve što se dalje događa to je, da kažem, čista politika. To govorim upravo zato što to nije perspektiva za Srbiju i ovaj budžet jeste štedljivi budžet zato što i EU pravi štedljive budžete. Prosto, Srbija je u svemu tome podražava na daleko nižem stepenu razvoja privrede i svega toga. Samim tim, u delu ovog budžeta koji se odnosi na onu besplatnu pomoć EU Srbiji vide se posledice ovakvog jednog stanja. Predpristupna pomoć koju Unija daje Srbiji od 2008. godine naglo je pala za 2013. i 2014. godinu, sa nekih 205 miliona na 160 miliona evra i ova današnja je, kad sve zbrojite, projekcija za 2014. godinu isto tolika. Prema tome, nije sad bitno da se na osnovu predpristupne pomoći dobije veliki novac, ali to jeste pokazatelj slabog izbora ekonomskog partnera, strateškog izbora ove države. Postavlja se pitanje odakle vam u tom članu 4. one komponente za koje Unija daje novac, pa onda izdvaja za rast administracije ili za jačanje administracije nekih 120 i nešto miliona, pa za rast prekogranične saradnje 19 miliona, kada Unija u planu budžeta za 2014-2020. godinu za predpristupnu pomoć, gde potpuno drugačije planira, bez ovih komponenti, u krajnjoj liniji, Unija duguje Srbiji već od momenta kada je Srbija postala kandidat marta 2012. godine, sredstva za one druge tri komponente koje nije davala dok je bila u statusu predkandidata. Zašto? Zato što nije imala para. Eto, to su problemi naše ekonomije generalno, iz kojih proizlazi ovakav budžet kakav imamo i koji je, inače, nerealno planiran i vrlo verovatno da ćemo ići i na rebalans ovog budžeta. Još samo par reči o delu budžeta koji se tiče Kosova i Metohije. Kao što je Vlada eliminisala Kosovo i Metohiju iz svog, tako da kažem, državnog okvira, tako je i ovaj budžet refleks toga. Gospodine Krstiću, vi niste knjigovođa u ovoj Vladi. Vi ste ministar, dakle politički funkcioner jednog političkog organa. Imajte u vidu da sudelujete u ovom procesu pravljenja ovog budžeta. Ono što se tiče Kosova, to je prazna forma. To je nešto iza čega ne postoji ništa realno opipljivo, čak ni u odnosu na budžet za 2013. godinu. Nema transfernih sredstava za opštine na Kosovu. Pominje se samo jedan postupak davanja naloga za izvršavanje obaveza na Kosovu. Ne pominju se u članu 33. oblasti na kojima će se ti novci trošiti. Ne pominje se takođe ni tabela korisnika tih sredstava, što je sve bilo 2013. godine i, konačno, budžet je manji za jednu milijardu. Eto, to je taj ekvivalent državne politike koji se u ovom budžetu vidi na isti način na koji se vidi ta državna politika. Kosovo je pušteno i u budžetu niz vodu, kao što je učinjeno u državnoj politici.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Imate tri minuta vremena.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, koalicija Udruženja izbeglica će u danu za glasanje podržati Predlog budžeta Vlade Republike Srbije za 2014. godinu iz dva razloga. Prvi razlog jeste zato što je ovaj budžet realan i zaista je izraz teške socijalno-ekonomske situacije u kojoj se nalazi naša država. S druge strane, zato što Vlada Srbije pokazuje odlučnost da sprovede suštinske reforme i da stvori ambijent da se reši ključno pitanje građana Srbije, a to je pitanje nezaposlenosti. Pozdravljamo napore Vlade da se smanji siva ekonomija, da se poveća naplata poreza, da se reši pitanje javnih preduzeća i da se stvori ambijent da dođe što veći priliv stranih investicija. Naravno, za to je potrebno doneti set zakona, kao što su Zakon o stečaju, Zakon o privatizaciji, a posebno Zakon o planiranju i izgradnji. Posebno pozdravljamo što je već usvojen set pravosudnih zakona koji bi trebao da doprinese da se stvori jedno efikasno pravosuđe koje je jedan od ključnih elemenata stvaranja ambijenta za priliv stranih investicija. Kratko bih se usredsredio na još dva pitanja vezano za budžet. To je pitanje Srba u regionu i pitanje izbeglih i prognanih lica. Položaj Srba u regionu je veoma težak. Posebno želim da istaknem pitanje Srba u Hrvatskoj i Srba u Federaciji BiH, koji se nalaze u veoma teškom položaju. Srbi u Hrvatskoj i Srbi u Federaciji BiH su građani drugog reda. Osnovni problem je diskriminacija u zakonodavstvu i ponašanju nadležnih državnih organa. Posebno ističem primer antisrpske kampanje koja se već mesecima odvija u Hrvatskoj. Zato želim posebno da pozdravim odluku Ministarstva spoljnih poslova Srbije i gospodina Mrkića koji je poslao jedan dokument svim našim DKP u svetu da se upozna međunarodna javnost sa brojnim incidentima, skidanjem i razbijanja dvojezičnih tabli i da se Vlada Republike Srbije maksimalno pomogne da se pitanje Srba u Hrvatskoj reši na jedan obostrano prihvatljiv način. Takođe poseban problem jeste i položaj Srba u Federaciji BiH, posebno u Uvsko-Savskom kantonu, posebno u Livanskom kantonuveliki broj Srba se i dalje iseljava i mi očekujemo da Vlada Srbije, kao što ima nameru da pokrene to pitanje sa zvaničnim Sarajevom i da se to pitanje u narednom periodu rešava. Što se tiče izbeglih i prognanih lica, želim istaći da u Srbiji živi 300 hiljada proteranih Srba iz Hrvatske, 200 hiljada proteranih Srba iz Federacije BiH, preko 200 hiljada interno raseljenih lica sa Kosova i Metohije. Vladapokazuje spremnost preko svojih institucija da rešava to pitanje i mi očekujemo da će se pokrenuti jedan stalni dijalog sa zvaničnim Zagrebom i Sarajevom i da će pitanje imovine, pitanje nestalih lica, pitanje ratnih zločina doći na dnevni red i da će se postići pravično i trajno rešenje tih problema. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Gospodine ministre, uvažene dame i gospodo, pre svega želim da vam odam priznanje na hrabrosti da dođete u parlament sa sigurno predlogom najgoreg budžeta od 2000. godine i da ga branite pred poslanicima, imajući u vidu da ne postoji nijedna stavka u budžetu koja garantuje napredak ili bolji život u bilo kom segmentu javnog života ili države Srbije. Imajući u vidu da znam kakve su reakcije ministara na ovaj budžet, želim pre svega da kažem da kaoneko ko jevodio sistem odbrane gotovo šest godina, skrenem pažnju da je ovaj budžet gotovo neprihvatljiv za sistem odbrane, da su sredstva koja su namenjena za investicije minorna i da ćete pre ili kasnije ovakvim budžetom ugroziti sistem odbrane, što je zaista jako loša vest za sve one koji brinu o ovoj zemlji i koji i danas i u ovom trenutku, svakog dana vode brigu o bezbednosti naših građana. S druge strane, čuli smo koliko loših implikacija ima po zdravlje, odnosno po zdravstvo ovakav predlogbudžeta. Želeo bih da naglasim nekoliko drugih stvari koje nisu apostrofirane, a jako su važne. Poreskim promenama u parlamentu Srbije ova Vlada je lokalnim samoupravama ukinula gotovo 20% prihoda po osnovu poreza na zarade. Sve lokalne samouprave u Srbiji, bez obzira koje stranke ih vode i ko je na vlasti, imaju manja sredstva. Vi predviđate smanjenje za još 2.000 miliona dinara transfera lokalnim samoupravama. Lokalne samouprave su dobile u staranje i regionalne puteve, pa je neko zamislio da za 500.000 dinara može da se održava kilometar regionalnog puta, što je apsolutno nemoguće. Bez obzira na to ko vodi lokalne samouprave očekujem da svi oni koji su odgovorni prema svojim građanima i sredinama iz koje dolaze, ne podrže ovakav predlog budžeta, jer je to katastrofalno upravo za njih i njihove komšije koji su glasali za njih, da danas ovde zastupaju njihove interese. Gospodine ministre, osvrnuću se samo na ono što mislim da je izuzetno važno, a to je agrar ili poljoprivrednik u ovoj zemlji. Daću vam neke podatke koji se tiču 2012. i 2013. godine, a onda ćete mi objasniti zbog čega su onda namenjeni transfer, odnosno, subvencije za agrar smanjenje za gotovo tri hiljade miliona dinara, odnosno tri milijarde dinara? Kažem tri hiljade miliona, pošto poljoprivredniku te milijarde nisu bliske, nisu mu bliski ni milioni, ali, 3.000 miliona, svakako je nešto što je izuzetno veliko. Godine 2012. cena kukuruza je bila 27 dinara, prošle godine je bila 12,5 dinara. Dakle, ova Vlada je plaćala kukuruz 12,5 dinara iako je repromaterijal poskupeo za 30%, a nafta je poskupela za 20%. Suncokret je bio 2012. godine 55 dinara, prošle godine je više nego duplo jeftiniji 25 dinara. Cena žita 2012. godine je bila od 21 do 27 dinara, a prošle godine 16 dinara. Na koji način mislite da oporavite agrar i poljoprivredu u Srbiji, ukoliko dozvoljavate da sredstva koja se izdvajaju za poljoprivredu u ovoj godini će biti manja za ko tri hiljade miliona dinara? Ova zemlja nema mnogo resursa, ali svako je poljoprivreda jedan od najvažnijih i ukoliko taj odnos imate prema poljoprivredi, bojim se da već iduće godine će rezultat biti katastrofalan i to ne samo za poljoprivredu, već i za sve one koji zavise od poljoprivrede. S druge strane, smanjujete novac koji se izdvaja kroz subvencije za poljoprivredu, a planirate da državu zadužite za još nekih 6,5 hiljada miliona evra, praktično 6,5 milijardi. Slušamo već godinu dana kako je ova Vlada vaša i prethodna, koja je takođe vaša, se zaduživala kako bi vraćala stari dug i došli smo u situaciju da sa 15 milijardi duga, 15 milijardi evra, danas dugujemo preko 20 milijardi sa ovim zaduženjem koje planirate. Verovatno ćete vraćati neke kamate, ali će to preći uveliko 22 ili 23 milijarde evra, što će biti rekord koji je ikad Srbija imala. Rashodi po osnovu otplate kamate rastu za čak 20 milijardi dinara, za oko 23%. U odnosu na rebalans iz 2013. godine, rashodi po osnovu otplate glavnica rastu za 31,1 milijardu dinara, znači deset puta više nego što vi smanjujete subvencije poljoprivrednicima. Sve ovo ukazuje da budžet koji ste predložili nije razvojni, nije čak ni socijalan. Teško da možemo politički da sagledamo kakav je taj budžet i u kom pravcu, u stvari vi pokušavate da vodite ovu zemlju. Voleo bih i žao mi je što danas nije ovde prisutno još nekoliko ministara da nam kaže da li je zadovoljan načinom na koji ste vi rasporedili ovaj budžet, imajući u vidu, koliko ja imam informacija je bilo jako loše prilikom te same raspodele, odnosno da su ljudi bili zbunjeni kada su dobili svoje parče kolača. Sve je više-manje o budžetu rečeno, ali imam za vas jedno pitanje. Politika nije i ne bi smela da bude lična, međutim, u politici postoji nešto što je lično. Kao čovek koji se vratio u Srbiju, kao neko ko je završio fakultet u inostranstvu, ulivali ste nadu i poverenje da se razumete u finansije. Nisam od onih koji ad hok poštuju znanje, dok se to znanje ne verifikuje kroz neke primenjene aktivnosti, ali me zanima, pošto kažem ovo je otkako se bavim parlamentarizmom, odnosno 2000. godine, najgori budžet, da li po završetku svog mandata, mandat će vam biti kraći upravo zbog ovakvih predloga, da li planirate da ostanete u ovoj zemlji, da živite ili planirate da se vratite tamo odakle ste došli? Mene to jako zanima, jer ukoliko planirate da se vratite nakon kraha zbog ovakvog budžeta, to nije fer ni korektno, a ukoliko planirate da ostanete onda vam čestitam i kažem, čestitam vam na hrabrosti. Mislim da zaista treba da imate veliku hrabrost da izađete danas pred parlament i da nas ubeđujete da ovaj budžet koji će za nekih tri godine da za 7, 8% smanji životni standard, pre svega penzionera, treba da bude prihvatljiv i za stranku kao što je PUPS, zaista nemam razumevanja i kažem vam da zasigurno nećemo glasati za ovakav predlog. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Krstić.
O ovim prethodnim kritikama budžeta smo uglavnom razgovarali već, zaduživanja preko agrara. Tu je bio i ministar odbrane, ne znam da li ste vi bili tu kada je on bio. Samo da vam odgovorim na ovo lično pitanje, ako budemo sproveli ovaj budžet i ukoliko budemo pokazali markofiskalnu odgovornost koju smo krenuli da pokazujemo sa ovim budžetom, nakon ove rekonstrukcije, planiram da ostanem ovde. I te kako, ali ne pod drugim uslovima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Stojković.
Možete li samo da nam kažete koliko je vremena ostalo?
Ostalo je 19 minuta i 30 sekundi.
Hvala najlepše gospođo Kovač. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sa velikom pažnjom sam slušao onaj deo koji se naročito odnosi na prosvetu, nauku i obrazovanje i slušao vaše izlaganje i izlaganje vašeg kolege Radulovića u vezi odlaska mladih ljudi. S Samo moram da vas korigujem radi tačnosti, mi smo nažalost po drugom mestu odlaska mladih ljudi. Jedino afrička država Gvineja Bisao je ispred nas po odlivu tih mladih stručnjaka. To je paradoks u toj celoj priči. Samo ove godine je oko 800 otišlo iz ove zemlje. Ako znamo da godišnja izdvajanja naše zemlje za školovanje jednog lekara na godišnjem nivou je negde oko 3000 evra. Za jednog inženjera je negde oko 1650 evra. Znači, sa jedne strane školujemo, sa druge strane šaljemo u inostranstvo kao gotov proizvod gde će sigurno biti oberučke prihvaćen, što je zaista veliki paradoks za našu zemlju. Imamo još jedan drugi paradoks, a to je ne samo odliv tih mladih ljudi kojih ima na godišnjem nivou oko 31000, imamo i štancanje lažnih diploma. Po Ministarstvu za prosvetu, svaka deseta diploma je falsifikovana. To je ono što pored odlaska mladih ljudi je sledeća opasnost koja čeka našu zemlju. Vi u ovoj zemlji imate univerzitete, imate isturena odeljenja koja nemaju akreditaciju. Samo radi informisanja, 15 isturenih odeljenja ima akreditaciju, preko 100 nema akreditaciju, što znači da ta kontrola koja treba svuda da se sprovede, naročito u visokim školama, odnosno fakultetima i univerzitetima ne postoji. Postoji samo 14 inspektora u celoj zemlji koji to rade. Zato smo podneli onaj amandman i molim vas da pogledate još jednom. To je da se Komisiji za akreditaciju odobre sredstva kako bi mogli da rade svoj posao, zato što iduće godine 2014. godine, je opet ona peta godina kada oni moraju da idu u kontrolu i proveru akreditacije. Tako da vas sa ovog mesta još jednom molim da pogledate taj amandman i odobrite sredstva Komisiji za akreditaciju kako bi mogli da se bave svojim poslom. Imamo još jedan problem, a to je problem koji nažalost u budžetu izgleda kao povećanje budžeta, u stvari to nije nikakvo povećanje, to je budžet za nauku. Ispravićete me ako grešim, 14,1 milijarda dinara je planirana za nauku, međutim ono što se ne pominje je da ogroman deo tih sredstava ide za plate, a ono što se nažalost ne pominje je onaj deo koji se odnosi na direktne materijalne troškove. Sami znate, studirali ste u inostranstvu i znate koliko je nauka bitna, naročito ona translociona koja se bavi prevođenjem suve nauke u jedan proizvod. Srbija je po brojuprijavljenih patenata negde na zadnjem mestu u Evropi. Ako stavite na papir te brojeve, naš naučnik ima godišnje 300 evra. Znači, sa tih 300 evra ja ću vam pročitati šta on mora da preživi, odnosno sa 25 evra mesečno. To je potrošni kancelarijski materijal, učešće na konferencijama, putni troškovi, školarine postdiplomskim studentima, potrošni laboratorijski materijal i održavanje eksperimenata. Znači, sa 25 evra mesečno naučnik u Srbiji treba da sprovede eksperiment i napravi proizvod koji će biti konkurentniji u svetu. Ja kao neko ko se 20 godina bavi naukom mislim da je ovaj budžet za nauku jasno ispod svakog praga održivosti. Vi se sami sećate da su letos bili štrajkovi naučnika ovde u našoj zemlji. Zaista se ne sećam, ne pamtim kada je više hiljada naučnika izašlo na ulice da traži svoja osnovna prava, a to je da se bavi svojim poslom. Zato u onom amandmanu vas molim da pogledate još jednom i popravite budžet koji se odnosi upravo na nauku, i da ga vratite na onaj nivo koji je bio 2010. godine. Znači, to je ono što je, koliko ja znam i dogovoreno je sa sindikatom za nauku i sa Ministarstvom prosvete, odnosno sa bivšim ministrom prosvete, kako bi ljudi mogli zaista da se bave svojim poslom, a ne da odlaze iz ove zemlje i traže svoj posao, odnosno svoje neke mogućnosti tamo negde drugde. Gubimo elitu ovog društva, a to jesu na vrhu te piramide obrazovanja jesu zaista naučnici. Ovim završavam, tim apelom da razmotrite te dve stavke. Znači, akreditaciju i da razmotrite i povećanje budžeta za nauku, a samim tim i za obrazovanje. Hvala najlepše.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvinite, pre vas ministar Krstić.
Hvala na ovim sugestijama. Mi već jesmo seli u izradu Predloga zakona o budžetu sa sindikatom za nauku i sa Ministarstvom prosvete. Jesmo povećali i direktne materijalne troškove, tu drugu grupu više nego što je bio slučaj u 2013. godini. Nismo uspeli u ovoj godini tj. za 2014. godinu uzev u obzir celokupnu situaciju da ih podignemo na nivo za 2010. godinu, ali je dogovorena dinamika da će doći do 2010. godine. Takođe, hoću samo da kažem da će ponovo krenuti sa isplatama kredit Ceba koji takođe pokriva jednim delom, ušli smo baš u problematiku, ne iste materijale i ne iste troškove, ali delom postoji značajan presek ta dva i tu su značajna sredstva opredeljena za sledeću godinu. Što se tiče Komisije za akreditaciju tu je bilo razgovora sa Ministarstvom prosvete i oni su unutar onoga što je moguće, a to naravno nije previše i uzev u obzir distribuciju samih sredstava unutar Ministarstva prosvete opredelili onoliko koliko su smatrali da je u ovom trenutku moguće za to. Hvala.
Hvala. Miodrag Stojković, replika.
Zahvaljujem na ovom obaveštenju. Znači, ako sam vas dobro razumeo Komisija za akreditaciju će dobiti svoja sredstva da bi se normalno bavili svojim poslom. Da li je tako? Znači, to je dogovoreno sa Ministarstvom za prosvetu. Nažalost, što se tiče nauke moram da vam kažem da jeste povećan budžet za 6,4%, ali su povećani rashodi za 7%. Opet smo u jednom blagom minusu što se tiče nauke. Tako da ako pogledate koliki je budžet naše zemlje za nauku, on ide negde od 0,34 do 0,41% u zavisnosti od toga da li se računa sa ili bez kredita, a ako pogledamo zemlje u okruženju, recimo, Hrvatska izdvaja 0,7%, a ako pogledamo koliko je to na nivou EU tamo gde mi svi želimo da idemo je na 2,0%. Još jedna informacija, sve one zemlje koje su bile u krizi su uvek ulagale u nauku na prvom mestu kako bi se izvukli iz te krize. Postoji ona jedna dobra izreka, vi ste student sa Jejla, a ovo je izreka jednog profesora sa Harvarda – ako ne ulažeš u znanje, probaj da ulažeš u neznanje, jer ovo drugo sigurno skuplje košta. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na korak od donošenja budžeta za 2014. godinu Vlada na neki način već radi svoj prvi rebalans tako što sama sebi daje amandmane na budžet koji je tek izradila. Očigledno je Vlada u košmaru između neznanja i nesposobnosti građanima ponudila budžet kojem najbolje u nazivu odgovara reč – kazneni. Zašto? Zato što ova Vlada od svog osnivanja do danas konstantno eksperimentiše sa svojim građanima i iz sopstvenog nemara, nebrige i neznanja sprovodi više nego amaterski ekonomske eksperimente koji su sve neuspešniji, a svaki novi pokušaj je težak poraz i za građane Srbije. Ova Vlada je označila 140 hiljada radnika kao višak u javnom sektoru. to znači da će biti otpušten svaki četvrti doktor, sudija, policajac, vojnik, vaspitač, nastavnik, profesor, rudar. Vlada u svom kaznenom budžetu planira da u 2014. godini otpusti prvih 60 hiljada ljudi pa se vrše projekcije da će zbog smanjene potražnje i smanjene privredne aktivnost neposredno ostati još 40 hiljada ljudi bez posla. To je ukupno 100 hiljada ljudi u 2014. godini. Za tu namenu ste izdvojili preko 20 milijardi dinara, za otpremnine. Sa druge strane, pored toga što ova Vlada otpušta radnike moramo odati priznanje da ova Vlada itekako zapošljava. Gospodine ministre, umesto građana Srbije zapošljavaju se partijski prvaci. Od preko 30 hiljada zaposlenih stranačkih prvaka. Srpska napredna stranka je za godinu i po dana zaposlila preko 20 hiljada ljudi na raznim nivoima na kojima vrši vlast. Samo grad Novi Sad je za godinu i po dana koliko je SNS tamo na vlasti obogatila i gradsku upravu i gradska preduzeća za hiljadu stranačkih aktivista. Ova Vlada se ponaša kao najveći partijski poslodavac u istoriji Srbije. Povećava zato svoje rashode na plate stranačkih prvaka za preko 200 miliona evra. Vladin kazneni budžet za 2014. godinu direktno iz džepova građana uzima 350 miliona evra i taj novac je građanima otet kroz neto smanjenje plata u javnom sektoru i povećanje poreza na dodatu vrednost od 8 na 10%. Takođe jednu genijalnu ideju je smislila ova Vlada da bi popunila budžet podizanjem stope poreza na dodatu vrednost sa 8 na 20% na računare koje smatra luksuznom robom. Ova Vlada je u 21 veku računare smatrala luksuznom robom i na taj način su postali nedostupni građanima dok se svuda u svetu poseduje računara smatra podstrekom za naučni i obrazovni razvoj društva. To ova Vlada očigledno ne misli. Prihodi budžeta će biti niski zbog previsokih poreskih stopa i zato deo privrede beži u sivu zonu. Građani da bi preživeli bave se trgovinom na buvljim i drugim pijacama. Kao što znate, gospodine ministre, buvljaci i pijace ne pune državnu kasu. Pad kupovne moći naših građana je ove godine za 7,9% je manji. U ovoj godinu će smanjiti naplatu nerealno očekivanog poreza. Čak i ovako nestručna Vlada sasvim sigurno zna da konstantni pad životnog standarda građana Srbije daje proporcionalni pad prihoda u budžetu RS. Demokratska stranka nikada neće biti opozicija koja svoje glasove skuplja na kritikama i populizmu i zato vam dajemo recept šta treba da uradite. Umesto da 600 miliona evra iskoristite za otpremnine i otpustite radnike, mi kažemo da taj novac uložite i zaposlite ljude, da im date šansu da dobiju posao tako što ćete uložiti 600 miliona evra u 20 regionalnih privrednih centra u Srbiji. Demokratska stranka traži od ove Vlade da zaustavi ovaj kazneni budžet, kazneni pre svega za građane Srbije i da zaustavi zaduživanje. Ono će sa ovim tempom do kraja 2014. godine biti 10 milijardi evra. Ono je danas dve hiljade evra po domaćinstvu u Srbiji. Gospodine ministre, do kraja sledeće godine ono će biti četiri hiljade evra po domaćinstvu u Srbiji. To znači da će do kraja sledeće godina svaka novorođena beba biti dužna hiljadu evra. Taj novac ni građani Srbije ni domaćinstva neće moći da potroše, oni ga samo duguju. To vi vrlo dobro znate. Nemojte trošiti uzaludno, već finansirajte isključivo investicije, kao što je to radio Grad Beograd dok ga je vodila DS. Poređenja radi, Beograd, do pre nekoliko meseci, u svom budžetu je imao udeo od preko 38% za direktne investicije. Ispod 3% za investicije je udeo u budžetu Republike Srbije. Toliko o razvoju Srbije i o razvojnom karakteru ovog budžeta. Na kraju ispada da je jedini rezultat, pošto ste jednog slavnog tenisera potpisali na karoseriju aviona starog 13 i po godina, to što isti taj avion četiri do šest puta nedeljno leti iz Beograda za Abu Dabi, pa ispada da se proda prosečno 10 karata, vaš uspešan projekat JAT–Etihad preveze u jednom avionu manje putnika nego članova posade, gospodine ministre. Zato DS neće glasati za ovaj kazneni budžet, pre svega zato što on nije u interesu građana. On je u interesu populističkih ciljeva stranaka na vlasti. Hvala.
Replika, Zoran Babić. Pomenuta je SNS.
Na osnovu pominjanja SNS, budite pažljiviji malo kada slušate, ne biste aplaudirali ako bi bili pažljiviji. Ne treba nam vaš recept, gospodine Božoviću, jedva smo preživeli vaš recept. Zašto niste pravili privredne centre kada ste mogli da pravite privredne centre? Kakva je to naknadna pamet? Sada se brinete za radna mesta. Da li nam to delite recept, kako novih 400 hiljada ljudi da ostanu bez posla, kao što su ostali bez posla za vreme prethodne Vlade, na kojoj je vaša DS bila stožerna i najodgovornija? Da li nam taj recept nudite? Nemojte, hvala vam, ne treba nam. Ovo je recept održivosti, održivosti budžeta koji je posledica katastrofalnog budžeta za 2009. godinu, gde ste, gospodine Božoviću, sagoreli 60 milijardi dinara, nadajući se rastu BDP od 5% i inflaciji od 5%. Znate li šta ste nam podarili? Negativan rast, odnosno pad društvenog proizvoda za 3,5% i inflaciju od 8,1% i sve je to ove građane Srbije koštalo 60 milijardi dinara. Da li nudite recept po kojem je 2008. godine taj isti JAT beležio gubitak od 55 miliona evra? Ali vam nije smetalo da podelite trinaestu platu, gospodine Božoviću. Sada brojite putnike. Brojte ih, ali recite građanima Srbije da vam smetaju strani partneri, da vam smeta sve novo i bolje što dođe u državu Srbiju. Recite zašto ništa niste uradili sa depozitom koji je Srbija još 1998. godine uplatila „Er Basu“ od 23,5 miliona dolara… (Predsednik: Vreme, dva minuta i 10 sekundi.) … za avione. Zašto ste 12 godina ćutali? Zašto ste 12 godina delili trinaestu platu, iako ste beležili gubitak? Da li je to recept koji nudite nama i građanima Srbije? Ne, hvala, gospodine Božoviću.
Replika, Borislav Stefanović. (Borislav Stefanović: Prvo će Božović, po imenu je prozvan.) Ja sam išao po redosledu prijava, ali nema veze. Gospodin Božović, izvolite.
Hvala gospodine Babiću. Sada mi je potpuno jasno da ste vi pisali ovaj budžet, a ne gospodin Krstić. Umesto partijskog zapošljavanja, ova Vlada je mogla da ne smanjuje zarade doktorima, profesorima, nastavnicima, vaspitačima, preko nakaradnog solidarnog poreza. Ali, partijske knjižice za ovu Vladu su mnogo važnije od pukog preživljavanja građana Srbije. To ste već pokazali. Dok vlast zapošljava po rednim brojevima partijske knjižice, istovremeno su našim građanima poskupele životne namirnice, a vi nemate odgovor na to, gospodine Babiću. Ukoliko SNS nastavi sa ovom politikom, 2014. godina će biti najgora godina u istoriji ove zemlje, ali ne za vas, gospodine Babiću, i ne za vaše partijske vojnike, nego za građane Srbije. Hvala vam.
Replika, Borislav Stefanović. Pomenut je gospodin Božović po imenu i pomenuli ste DS.
Niste čuli od vike koju izazivate da ste spomenuli DS. Mislim da nije korektno to stalno dobacivanje sa mesta i pokušaj da se ovakvom nervozom, bukom i podsećanjem…. Sećate se da sam vam jednom zaista dobronamerno rekao da ovde u Skupštini ljudi za vas kažu – Zoran prethodni period Babić i to je, nažalost, nešto što stalno ponavljate. Razumem da vi mislite da je to uspešna politika, toje vaše pravo. Sto puta smo vas ovde zamolili – recite vi nama, šta ste vi uradili od kad ste na vlasti, koji su vaši rezultati? Pitanje JAT-a i trineste plate, pitajte vašeg šefa Komiteta za saradnju sa Arapskim Emiratima, on je tada vodio to preduzeće. Pitanje bezbednosti pitajte vašeg premijera. Pitanje ekonomije pitajte takođe šefa Komiteta za saradnju sa Arapskim Emiratima. Mi da smo demokrate dočekali, presrećni smo što vi nama kažete da smo mi protiv stranih investicija i otvaranja prema svetu i progresu. Da li vi shvatate koliko su vaše reči potvrda naše uspešne politike? Da nisu, vi biste ovde sedeli malo drugačije obučeni, gospodine Babiću. Ne biste vi ovde nama širili ruke i pričali o Evropi, već biste pričali o nekim starim, užasnim stvarima na koje ne volite da vas podsećaju. Ono što je najtužnije, na jasne argumente i kritike budžeta i predloge koje smo izneli, vi ste komični već u Srbiji, jer ne znate šta da kažete, već vadite papir 2009. godine. Ta projekcija iz 2009. godine je inače rađena sa MMF. Za vas je to misaona imenica. Vi ste na vlasti pola mandata, gospodo. Nemate pojma gde ćete, šta ćete… (Predsednik: Vreme.) … u kom ćete pravcu da krenete sa ovom zemljom. Onda, kada vam se kaže šta ne valja, vi kažete – 2009. godine. Zamislite 1999. godinu da izvadim ja iz torbe ovde.
Dva minuta i 30 sekundi. Hvala vam. Zoran Babić, replika.
Ovo je očiti primer bežanja od odgovornosti – hoću u Vladu, hoću fotelje, hoću dobre plate, hoću sve beneficije vlasti, ali neću odgovornost. Partneri su odgovorni. Onda pitajte nekog drugog za bilo šta, ali samo ne za odgovornost. Uvek, i u onom trenutku kada se formirala ova Vlada Republike Srbije, kada sam govorio, tražio sam primopredaju. Mora da se zna i mora da se napravi jasna primopredaja i obaveza i odgovornosti i svega zatečenog. Nikakav problem ne postoji ako se podseća na ono što je zatečeno. Ako je to dobro, dobro je, odlično je, ali ne možemo da bežimo od odgovornosti. Neko će za ovu Vladu Republike Srbije, ovu sada, praviti tu istu primopredaju. I stalno partijsko zapošljavanje i stalno poziv da se svi ugovori koji su napravljeni za vreme ove Vlade, a procenjujete ih na nekoliko desetina hiljada, da se napravi prekid tih ugovora. Kada je započela kriza? Godine 2008. Tada ste počeli da koristite krizu kao izgovor. Hajdete onda, pošto je tada krenula kriza i u svetu, a nas nije ni okrzla, mi smo u Srbiji videli šansu u krizi, sve su to bile poruke bivše Vlade, hajde onda i ja ću biti partner u razgovoru, hajde onda da prekinemo sve ugovore od 2008. godine za zapošljavanje u javnom sektoru. Da li hoćemo onda to da uradimo? Hajde da napravimo proporcionalno vremenu koje smo proveli u nekim vladama. Ne možemo da gledamo na realnost jednim okom. Ne možemo da kažemo – samo se zadnjih godinu i po dana desilo. Jednom se dogovorite koliko ljudi će ova Vlada da otpusti po vašoj projekciji. Jedan vaš predstavnik kaže – 60.000, drugi kaže – 100.000, a sada se licitira na 140.000. Da li to zavisi od struje u vašoj poslaničkoj grupi, pa kakva je procena i koliko će ljudi ostati bez posla?
Hvala, gospodine Babiću. Reč ima Borislav Stefanović, replika.
Zaista sjajno izlaganje. Naravno, ponovo zasnovano na tako praznoj priči. Moram da vam kažem, nemojte o strujama, pošto vidim uglavnom kod vas pripadnike struje Tomislava Nikolića. Zato su vam i mlaki aplauzi. Ali, to je već vaša unutrašnja stvar i ja se u to stvarno neću mešati, neću se spuštati na taj nivo. Mi smo nosili odgovornost za prethodnu Vladu u vremenu najteže ekonomske krize. Vi kažete da je to nama bilo pravdanje. Šta je vama sada opravdanje? Šta je opravdanje za vašeg pola neuspešnog, katastrofalnog mandata? Znate šta vam je opravdanje? Demokratska stranka. Da nema nas, vi biste već bili pet partija, gospodine Babiću. Treba sliku da nam ljubite. Ništa vas više ne drži, osim mržnje i priče o DS. Vi ne možete rečenicu da počnete bez prethodnog perioda. Samo mi objasnite šta znači reč „hajdete“. To mi samo objasnite da razumem. Gospodine Babiću, za kraj, kada pogledamo neslavan saldo vašeg rada, uključujući i vaš neuspešan, a kratak i buran rad u Vaterpolo savezu, nema ničega, knjige, braćo, a ne zvona i praporci. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Za razliku od mog kratkog, po vašoj proceni neuspešnog, neka vam bude, boravka i ostanka na mestu predsednika Vaterpolo saveza Srbije, velika je razlika između mene i vašeg lidera koji je na dugom i krajnje neuspešnom boravku na mestu predsednika Košarkaškog saveza Srbije. Zašto? Zbog promocije. Zbog želje da se na sportu promoviše uspešno i dobro. Gde su ti uspesi? Zašto je to samo rezervisano za vas? Zašto nije rezervisano za bilo koga drugog? Zašto me sa istim žarom napadate i onda kada sam se kandidovao i pobedio vašeg kandidata, ubedljivo pobedio, zašto me sa istim žarom napadate i onda kada sam podneo ostavku u želji da departizujemo Srbiju i da departizujemo sport? Šta je to onda? Lična mržnja, ništa drugo. Jer, ako je princip, onda bi rekli - bravo, majstore, tako treba, reći ćemo i našem lideru da to isto uradi. Ali ne, mržnja. Onda se ta mržnja spočitava onoj drugoj strani. To je mnogo lakše. Kada ne postoje odgovori, kada sa jedne strane postoji staklena kugla u koju se gleda šta će ova Vlada da uradi… Izvinite, molim vas, jedino mesto i jedini reper kvaliteta jedne vlade su izbori, gospodo, izbori koje ste sve izgubili u proteklih godinu i po dana, izbori koje ćete izgubiti za nekoliko dana na svim mestima. Bilo kako da se pojavimo i ma kako nas delili i ma kako želeli da budemo i u kojem formatu da se pojavimo, opet ćemo da vas pobedimo, ali ne zato što smo mi takvi, već zato što vam građani Srbije više ne veruju. Između te staklene kugle u koju stalno gledate i one realnosti u Srbiji, a realnost je 400.000 porodica zavijenih u crno zato što su izgubili radna mesta od 2008. do 2012. godine … Nećete mi staviti flaster na usta i neću prestati o tome da govorim, jer malo je samo politička cena koju ste platili samo jednom, platićete sve dok ti ljudi ne budu ponovo došli i dobili posao.
Gospođa Mehandžić već predugo čeka. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, volela bih da mogu da kažem i poštovani ministre, ali on trenutno nije u sali, pa bih vas zamolila ako biste mogli da pozovete ministra da dođe.
Kao što vidite, brže nego što ste mogli da izgovorite, ministar je tu.
Hvala, ministre. Ova Vlada i stožerna stranka ove Vlade - SNS otvoreno govore i nažalost ostavljaju čak i pisane dokaze o tome da će u naredne tri godine svi zaposleni u Srbiji doživeti značajan pad životnog standarda i kupovne moći. Po projekcijama ove Vlade inflacija u naredne tri godine biće ukupno 10,8%, a predviđate ukupno povećanje primanja iz budžeta za penzionere i sve zaposlene u javnom sektoru za samo 3,2%. Da objasnim malo bolje. Vlada poručuje svim penzionerima i svima koji rade za ovu državu i za svoju zemlju da će njihova kupovna moć nastaviti dapada barem za 7% u naredne tri godine, a to dolazi posle perioda od proteklih 18 meseci mandata ove Vlade do sada, kada je kupovna moć već opala za 5%. Dakle, ova Vlada će tokom celog mandata smanjivati kupovnu moć građana i ja vas molim, gospodine ministre, da ovo danas, večeras ili potvrdite ili na neki način opovrgnete. Iz redova vladajuće koalicije čuje se da ova Vlada na čelu sa SNS posebno vodi računa o socijalno ugroženima i o najsiromašnijim građanima Srbije. Dokle ćete vršiti svesnu i namernu zamenu teza? Da li vi to dokazujete da o najsiromašnijima brinete tako što uvećavate cenu struje za 11% posle najava ministarke energetike da će je smanjiti za 20%? Ili vašu brigu o najsiromašnijima dokazujete tako što podižete cenu hleba, mleka, mesa, osnovnih životnih namirnica, komunalija, struje, vode, grejanja? Ili ova Vlada dokazuje da o najugroženijim penzionerima brine tako što u 2014. godini neće dobiti tzv. 13 penziju, a to je bilo jedno od predizbornih obećanja vladajuće koalicije? Poštovani ministre, DS je vrlo raspoložena i voljna da pomogne u rešavanju problema koji u planiranju ovog budžeta nastaju ili kao posledica previda, nedoslednosti ili lapsusa pojedinih ministarstava ili Vlade ukupno. Sreća je da postoje amandmani, pa ste u poslednjem trenutku ispravili jednu od krucijalnih grešaka koja se potkrala u ovom budžetu, odnosno u Predlogu budžeta. Da vas podsetim da ste zaboravili da dodate i predvidite sredstva za aktivno zapošljavanje stanovništva, pa ste u poslednjem trenutku to ispravili uloživši sopstveni amandman. Zabrinjava činjenica da, prema onome što sam imala prilikom da vidim i da čujem prisustvujući Odboru za obrazovanje i nauku, nije bilo nikakve ili da je bilo veoma slabe koordinacije između Ministarstva prosvete i nauke i Ministarstva finansija. Toj činjenici svedoči i opasnost koju smo na sreću i putem amandmana DS, između ostalog, uspešno izbegli, pa se neće desiti, da se kolokvijalno izrazim, haos 1. januara 2014. godine na državnim univerzitetima, kada je moglo da se desi da državni univerziteti ostanu sa samo 30% nastavnog kadra zaposlenih, a da 70% ljudi koji su radili kao predavači 1. januara više nemaju posao. Meni je drago što ste, koliko vidim iz materijala za raspravu o amandmanima za naredne dane, prihvatili i amandman DS vezano za „Petnicu“, iako je isti amandman predložila koleginica iz URS. Unapred se radujem diskusiji u narednim danima, kada ćemo imati priliku da razmatramo dobronamerne amandmane DS koje smo podneli, a koji u nekim slučajevima ispravljaju takve previde da npr. u budžetu za 2014. godinu nisu obezbeđena sredstva za realizaciju nekih zakona koji su doneti tokom ove godine, a čija realizacija počinje 1. januara 2014. godine i upravo su iz domena obrazovanja i nauke. Molim vas da pogledate materijale koje smo vam uputili, pošto očigledno trenutno ne znate o čemu se radi, pa da nam date adekvatne odgovore na ova pitanja. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno se oduševljavam nekim pesimističkim predviđanjima narodnih poslanika iz DS. Moraću možda i da kažem kako mi iz SNS vidimo šta će da radi ova Vlada ceo svoj mandat. Ova Vlada će ceo svoj mandat da vraća dugove koje nije stvorila. Ova Vlada će morati da brine o građanima tako što neće biti visoke inflacije. Ova Vlada će morati ceo svoj mandat da brine o kursu dinara. Ova Vlada će morati da brine o preduzećima koja se 12 godina nisu restruktuirala. Ova Vlada će morati ceo svoj mandat da traži posao za 400 hiljada ljudi koji su ostali bez posla za vreme Vlade Mirka Cvetkovića. Ova Vlada će ceo svoj mandat morati da vraća ugled zemlji koji je izgubila za vreme vlasti Borisa Tadića i Mirka Cvetkovića. Ova Vlada ima puno posla da otklanja posledice jedne nebrige, jednog javašluka i jedne neodgovornosti. Mi to tako gledamo u SNS. Ako su nas građani birali da ih predstavljamo, ako smo pobedili na izborima i osnovali Vladu, to znači da moramo o tim građanima da brinemo, a ne o sebi. (Predsednik: Vreme.) Ako brinemo o sebi, država će da propadne, a neko će da bude bogatiji za nekoliko desetina milijardi. Takvih kod nas u SNS nema.
Borislav Stefanović, replika.
Gospodine Arsiću, jedna korekcija. Vaša Vlada će da pada do kraja mandata. To je ono što je sigurno. U slobodnom padu. Ubrzano. A inače rezultati rada vaše Vlade, između ostalih, su 53.149 privrednih subjekata u blokadi u ovoj zemlji, 22.789 preduzeća, 30.360 preduzetnika, 13.500 izbrisanih preduzetnika na zahtev Narodne banke Srbije. Ukupni gubici privrede su povećani za 77,5%. Za vreme Vlade Mirka Cvetkovića koja je radila u vreme ekonomske krize i kad je izgubljeno nešto preko 200.000 radnih mesta, ali ne od strane države. Ne od strane države, to ćete vi da uradite sa između 60.000 i 100.000 novonezaposlenih koje ćete napraviti. To je ta krucijalna razlika. Smanjen je broj zaposlenih za preko 10.000 regularnim putem, a samo u javnim preduzećima je bilo 6.000 manje zaposlenih. A pogledajte šta vi radite s druge strane. To je taj jezik kada mi vama kažemo šta ne valja i ukažemo na problem, da vi nama odgovorite kako ćete to da rešite, a ne da se vraćate tim kristalnim kuglama i vremenskim mašinama. Idete unazad. Jer, tamo uznazad, možete naći samo rad u teškim okolnostima i ugled o kojem možete samo da sanjate. Nije korektno kada koristite političku argumentaciju, možete da kažete svašta, ali ne možete da kažete vi, koji ste nosili bedž, ne vi lično, i vi lično, u redu, hteo sam da kažem da se ne obraćam vama lično, dakle, vi koji ste nosili bedž, vi pričate o ugledu Republike Srbije. Vi ste ugled Republike Srbije prepoznali kao stilsku figuru jutros. Gospodo, nije korektno. (Predsednik: Vreme.) Imajte razumevanja prema ljudima koje spominjete za ono što su uradili dobro za ovu zemlju. A to što vičete ništa, to šta ćete vi da uradite za ovu zemlju, ljudi će vrlo brzo da shvate i budite sigurni da će kazniti i jedva će vas preživeti.
Replika, Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ne branim poslanicima DS da se hvale šta su dobro uradili. Ali, podsećaću ih i šta su uradili loše. Navešću vam jedan primer kakvu ste brigu imali o zaposlenima. „Mesna industrija Damjanović“ – 400 zaposlenih. Bruto promet dve milijarde dinara. Neto iskazana dobit – 400 miliona dinara. Da država ne mrdne, 40 miliona dinara je tada išlo u budžet. Zatvorena je po nalogu gospodina Dragina i gospodina Mićevića zato što nije hteo da trguje sa Miškovićem i Matijevićem. To što vam pričam mogu da dokažem materijalno. Mogu da vam pričam o preduzećima koja su izdvojena iz sistema EPS-a. I još nešto, kada spominjete preduzeća koja su zatvorena i propala, slobodno po vašem izboru izaberite preduzeće koje je osnovano 2001, 2002, 2003, 2005, 2007. godine, da odemo da pogledamo bilanse tog preduzeća, da pogledate zašto su propadala. Propadala su zbog kredita koji su uzimani u evrima i evro je skakao po 10, 15%, nisu mogli da zarade samo za banke. Mnoga danas preživljavaju i tavore i pokrivaju te gubitke. To je isto i sa građanima. To je isto i sa državom. A zašto je nestalo četiri i po milijarde evra deviznih rezervi? To odgovorite. Ne morate vi da odgovorite, ali, to su rezultati.
Replika, Borislav Stefanović.
Ja nisam razumeo rezultate, samo taj deo. Ja sam razumeo kritiku, donekle i onoga što se tiče likvidnosti preduzeća i deviznih rezervi. Da, ali i dalje ne čujem šta ste vi uradili? Šta je vaša Vlada napravila u Srbiji? Šta je napravila osim rasta cena, pada životnog standarda i rasta nezaposlenosti? Jel vi znate, gospodine Arsiću, srećemo se često u Kostolcu u kampanji, jel vi znate šta radi vaš opštinski odbor tamo? Jel vi znate da imaju 314 spisak mladih naprednjaka koje će zaposliti posle dolaska na vlast? Jeste. A jel znate šta im nisu rekli? Da je vaša Vlada ovim predlozima zabranila zapošljavanje. Pa kako vi njima obećavate, a istovremeno ste im zabranili zapošljavanje? Ili vi ne govorite istinu, ili ćete pokušati kao u Novom Sadu preko noći da ih zaposlite. Tu je negde istina gospodine Arsiću, tu negde. Ne može ništa da izbriše činjenicu da su svi pokazatelji užasno loši, da je zemlja u jako lošem ekonomskom stanju. Petnaest posto manje hrane se kupuje u Srbiji, gospodine Arsiću. I sada ćete vi reći da je za to kriva DS. Pazite, možete vi ciglu prodati jednom, možete dva puta, ali tri puta baš ne ide. Morate nešto bolje da smislite. Ne ide vam ta priča. Jednostavno, građani sve više osete posledice vaše loše vlasti. To je činjenica. Kada otvore novčanik, vide da nema ništa. Vide samo prvog potpredsednika Vlade u medijima koji najavljuje. Kažete da imate dokaze. Podnesite dokaze za svako eventualno krivično delo, to je vaša dužnost i kao građanina. Samo vas molim, nemojte ovo kao do sada što radite, naplaćaćemo se nadoknada svima ovima koji izlaze iz zatvora koje ste hapsili. Ko će to da plati? Vaš marketing da plaćaju građani Srbije odštetu od Miškovića pa nadalje. Morateto ozbiljnije.Niko ne brani Miškovića, gospodine Babiću. Miškovića ne branimo mi. Poslali ste ga u London danas da se prošeta, dao vam je pare za kampanju, o tome se radi. Mi smo mu ekstra porez naplatili.
Replika Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu samo da kažem da ne postoje nikakvi spiskovi u Kostolcu lica koja će da se zaposle ukoliko SNS pobedi na izborima, a pobediće, to nemojte da se sekirate. Pobediće iz jednog drugog razloga. Godine 2014. Kostolac, gradska opština Požarevac biće najveće gradilište u Srbiji. Pravi se nova termoelektrana snage 340 megavata. Ona će da pravi nešto. Ona će da zapošljava ljude, ali ne po stranačkom principu, nego po principu struke i 2018. godine treba da se završi. Da li je nekome žao što se pravi nešto novo u Srbiji? Nešto što će da zarađuje novac? Nešto što ne troši novac? Kada je u pitanju briga za radnike, u Kostolcu postoje izdvojena preduzeća koja su bila prepuštena milosti i nemilosti. Postavljeno je rukovodstvo koje nije htelo da učestvuje u javnim nabavkama za izvođenje radova na „TE-KO“ Kostolcu. Dobijali su posao neki drugi, zato što nesposobno rukovodstvo nije htelo da ga dobije, a onda su ta ista preduzeća, izdvojena iz sistema elektroprivede, bili podizvođači, dok je neko trpao novac u džepove od razlike. Nemojte da brinete za preduzeća u restukturiranju. I PRIM, proizvodnja i remont i montaža i „Georad“, biće početkom 2014. godine vraćeni u sistem elektroprivrede, gde im je i mesto. To smo obećali građanima u predizbornoj kampanji 2012. godine, ali kao gradski odbor SNS Požarevac, i to ćemo da uradimo. I za „Autotransport“ se rade analize, i za sva druga preduzeća, koja su izdvojena se rade analize o opravdanosti njihovog vraćanja u sistem. Tako da, nemojte da brinete za te ljude, oni neće da dobiju otkaz, radiće svoj posao i primaće plate.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Zaista da pokušamo da završimo sa ovim replikama. Meni je drago, gospodine Arsiću, da ste odgovorili za neka od ovih preduzeća, s obzirom na to da ljudi u Kostolcu najčešće za to i pitaju, i za „Autotransport“ i za Kostolac usluge. Samo što, kad je bila ministarka i kada ste vi verovatno sa njima razgovarali, tokom njihove blokade, niko im nije rekao da li će oni zaista biti vraćeni u okvire EPS-a, a mi vas pitamo, ne vas, evo pitamo i ministra, pošto ministarka energetike nije tu, da nam kaže da li će biti vraćeni, jer smatramo da je to dobro za Kostolac i za te ljude. Takođe, izgradnja termoelektrane je jako dobra vest. Svi treba da budu zadovoljni sa tim, ali recite stvar do kraja. Recite koja Vlada, za koje vreme, je dogovorila taj posao sa Kinezima, jer nije naša Vlada dogovorila? (Marko Atlagić, sa mesta: Nije.) Stvarno? Dobro neka, evo ok. Važno je da se izgradi, pa da ljudi u Srbiji vide nešto. Samo što imate drugi problem, jer SPS u kampanji isto priča da je to njihovom zaslugom, jer je direktor njihov, i ugovori su njihovi. Pa ljudi ako ne glasaju za njih, vi kažete biće hapšenja, a oni kažu neće biti zapošljavanja na ugovor. Dogovorite se međusobno. To je problem ove Vlade. Radite na pet frontova, na pet onih šina se krećete. Onda niko ne zna gde ćete završiti. Znači, prosto sve je marketing kod vas, nema sadržine. Zaista bih voleo da vi ovako nastavite sa nekim konkretnim stvarima da nam kažete. Samo je problem što nema ni jedne fabrike koju mi nismo dogovorili. Rezultati u zapošljavanju su užasno loši. Investicije su užasno loše. Prosto nema dovoljno ničega čime možete da se pohvalite, osim marketingom o hapšenju. Glavnog osumnjičenog pustite da ode u London, možda Er Srbijom, a možda i ne, jer nema slot. Razumete? To jeste problem vaše vlasti. Zato kada ukazujemo na probleme, odgovorite nam šta ćete da uradite, a ne šta je rađeno ranije.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Kada je u pitanju termoelektrana, taj deo priče oko toga da je to započela prethodna vlada je zapao u ćorsokak iz koga nije mogla da izađe zbog standardizacije opreme. Sada, zašto je to bio problem, ne bih mogao da odgovorim, jer ću ispasti tendenciozan. Oprema nije odgovarala našim uslovima koje predviđa elektroprivreda. Što se tiče radnika PRIM-a i „Georada“, koji se vraćaju, maja meseca sam inicirao razgovor sa predstavnicima sindikata… (Borislav Stefanović, sa mesta: „Autotransport“.) Doći će na red i „Autotransport“. … inicirao razgovor sa predstavnicima sindikata svih izdvojenih preduzeća, sa rukovodstvom TEKO Kostolac. Iz tog razgovora sa predstavnicima TEKO Kostolac i sindikata, ta dva preduzeća su ušla u postupak vraćanja u sistem elektroprivrede i biće vraćena, nemojte da brinete o tome. Što se tiče „Autotransporta“, u tome jeste razlika između SNS i DS, sačekaćemo da vidimo kakve će analize da budu kada je u pitanju „Autotransport“, da li ispunjava uslove da bude vraćen u elektroprivredu Srbije ili ne. Nećemo unapred paušalno to da gledamo i o tome paušalno da pričamo. Moje su neke lične procene da su velike šanse da se „Autotransport“ vrati. Videćemo. To ćemo znati za možda par nedelja. Potpuno korektno. Znači, ne želimo da obećamo ljudima nešto, pa posle da ispadne da smo ih slagali. U tome, kažem, postoje neke stvari. Mi želimo da budemo oprezni, da znamo šta možemo da uradimo, a šta ne. Smatram da tako politika treba da se vodi, a ne sa nekim unapred obećanjima koja su unapred osuđena na propast, ali znate ima dovoljno lakovernih ljudi da u to poveruju i da glasaju za neku političku opciju. Ne želimo ni sa kim da se igramo, ni sa čijom sudbinom da se kockamo.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, povreda Poslovnika.
Poštovani predsedniče, reklamiram član 106. Mislim da ova diskusija i replike koje se ovde vode su van dnevnog reda i u funkciji su predizborne kampanje za gradsku opštinu Kostolac. Dakle, pitanje onoga što su investicije u Termoelektrani Kostolac je državno pitanje i ne može biti stranačko pitanje ni DS ni SNS ni SPS niti bilo koje druge stranke. To je državni projekat. Takođe, vraćanje „Georada“ , PRIM-a, „Autotransporta“, ako do toga uopšte dođe, ne može biti stranačko pitanje i predizborno pitanje ni jedne stranke, pomenuo sam tri koje pretenduju možda da ostvare značajne rezultate u Kostolcu. Stoga vas molim, gospodine predsedniče, da vodite ovu sednicu u skladu sa Poslovnikom i da se vratimo na dnevni red i da se ostavimo predizborne kampanje za predstojeće izbore u opštini Kostolac.
Apsolutno se slažem. Prvi sam koji će da pozove da se vratimo na dnevni red. Verujte, ni meni nije naročito zabavno, pogotovo kada znam da od 17, 45 časova nemamo direktan televizijski prenos. U svakom slučaju, trudim se da rasprava ide nekim normalnim tokom i zbog toga i pozivam sve kolege da se vratimo na raspravu, pogotovo što nije ostalo još puno govornika, tako da možemo da završimo raspravu. Ministar je tu ceo dan, pažljivo je slušao sva izlaganja. Mislim da iz poštovanja prema ministru Krstiću treba ove replike da završimo i da nastavimo dalje. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Javio sam se za repliku uz najavu da nemamo televizijski prenos, ali ovaj televizijski prenos u reprizi će neko gledati, ostaće u zapisniku. Na ovaj način se obraćam i vama, poštovane kolege, i svim građanima Republike Srbije, jer malopre smo imali od strane gospodina Stefanovića najbrutalnije mešanje u nezavisnost nezavisne grane vlasti koja se zove sud i pravosuđe. Najbrutalnije mešanje i naručivanje, ne samo oslobađajuće optužnice, oslobađanja od optužnice prema gospodinu Miškoviću, a ja ne znam, niti želim da komentarišem ni jednu ni drugu stranu, već čak i najavu da će država Srbija gospodinu Miškoviću plaćati odštetu. Na ovaj način se krši nezavisnost pravosuđa, na ovaj način se politika po starom dobrom, oprobanom maniru meša u pravosuđe i u epilog pravosuđa. Na ovaj način se vrši politički pritisak na sud da donese oslobađajuću presudu, pa čak i da plati odštetu gospodinu Miškoviću. Eto je ta sprega tajkunsko-političko ili ne znam ti kakva druga, direktno izrečena sa ove govornice i zbog toga molim da sve ovo uđe u zapisnik, jer nažalost o ovome će neko pisati u najgorem i najnegativnijem epilogu. Daću vam jedan odgovor, pošto smo … (Predsednik: Vreme.) Samo jednu rečenicu. … spočitano je da ne dajemo odgovore. Daću vam odgovor zbog čega firme u Srbiji propadaju i propadale su. Propadale su firme da bi živela jedna firma, da bi živela „Dajrekt medija“, koja je prihodovala 39 milijardi dinara, i to od onog trenutka kada je vlasnik „Dajrekt medija“ postao ministar, a posle toga i gradonačelnik Beograda. Eto zbog čega su druge firme propadale.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika. Ovim ćemo završiti replike.
Zahvaljujem se, gospodine predsedniče. Dakle, ne mešamo se mi u rad pravosuđa. Ustavni sud je doneo odluku za više pritvorenih. Apsolutno nam ne pada napamet da stojimo uz bilo koga koga ste nabrojali po imenu. Mi sa tim ljudima nemamo ništa, za razliku vaše partije i ono što je sigurno je da ono što smo mi rekli jeste deo odluke Ustavnog suda Srbije i nije mešanje u rad pravosuđa, a najmanje je korektno, ponavljam, ako je tačno. Da to govorite vi, ako je, ponavljam, tačno da se na vašim sednicama predsedništva raspravlja o tome ko će biti uhapšen i vi nama pričate o mešanju u rad pravosuđa. To kaže vaš poslanik Cvijan, član predsedništva SNS. Da li je to tačno ili ne, ja ne znam, ali vi ste spremni da idete na poligraf, a isti taj Cvijan je označen od gospodina Vučića kao najbolji pravnik u Srbiji. To je bila apsolutna zvezda prelaznog roka. Nemojte vi nama da pričate o firmama na način kada znate i vi i ja da vaš potpredsednik stranke, iako ovo nije u prenosu, ali kako vi kažete, za buduća pokoljenja, vaš potpredsednik stranke je uzeo kredit od četiri banke, centa nije vratio. Sve živo je u stečaj čovek oterao. Ne plaća pekaru 'leba, kako se kaže u Srbiji. Vi sada ustanete i pričate o tome. Da vam kažem jednu stvar, vama čovek kliker da da, vi biste ga pokvarili. To je tužna sudbina Srbije. Ne znate ništa drugo nego samo - prethodni period, prethodni period, prethodni period, ua Đilas, ua žuti, a pre toga jako uzmete vazduh. Samo nema prenosa, pa nemojte nam oduzimati kiseonik. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Lučić.
Hvala. Preostalo je još minut i 15 sekundi i to je prilika, gospodine ministre, da još jednom ponovim stav poslanika DS, zašto nećemo glasati za budžet za 2014. godinu, ne zato što mi ne razumemo da je kriza i da je teško napraviti budžet kojim će svi biti zadovoljni. Mi smo vodili Vladu, dakle DS, u godinama krize. Mi znamo koje su to teškoće, ali ono što nikada nije urađeno u ovom parlamentu u vreme krize, znači u ovih pet-šest godina, to je da predložimo da teret krize plate građani, najsiromašniji, kroz povećanje cena osnovnih namirnica, onih nešto boljeg imovnog stanja, tzv. naša srednja klasa, dakle, zaposleni u javnom sektoru. Ali, čak ni to ne bi bio problem, to što im se zamrzavaju plate u naredne tri godine i penzije, takva indeksacija, to možemo nazvati zamrzavanjem penzija u 2014, 2015. i 2016. godini, nego što je ta žrtva uzaludna. Dakle, nema rezultata te žrtve građana. Javni dug je veći, deficit je veći, potrošnja države je veća, nezaposlenost je veća. Zašto građani Srbije da se žrtvuju? Gde je izlaz? Vi nam ga ne nudite. To je ono što razlikuje našu vladu od ove Vlade koja je sada aktuelna.
Reč ima ministar Krstić.
Samo da budemo jasni, vi u toku krize niste preduzimali ništa i upravo iz tog razloga mi nemamo izbora nego da preduzmemo mere koje moramo da preduzmemo. Hajde da ne kažem ništa, u svakom slučaju, ne dovoljno. Ovo jeste nešto što nudi jednu zdravu budućnost. Zašto? Da ne bismo imali katastrofu, jer smo kopali rupu u kojoj stojimo poslednjih pet godina sve dublje i dublje i na kraju, bojim se, bismo stigli do dna. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Lučić, replika.
Gospodine ministre, vidim da ste brzo savladali ovu političku školu u Srbiji. Volela bih da ste zadržali npr. vašu stručnost, a da niste ovako brzo napredovali u političkom snalaženju. Kad kažete da se ništa nije uradilo, znate da to nije tačno. Ali, hajde da pođemo od pretpostavke da je nešto od toga i tačno. Naime, efekti ovog poreza na dodatu vrednost i zamrzavanja plata je negde oko 300 miliona evra. Ono što treba da damo za „Srbijagas“ i „Železnice Srbije“ je više od 300 miliona evra. Mi nismo energično krenuli u rešavanje tih problema. Šta vi radite 18 meseci? Gledamo svađe u vladajućoj stranci, gledamo svađe u koaliciji i gledamo kako se narušavaju bilateralni odnosi Srbije i Rusije. Ništa se nije uradilo. Samo za „Srbijagas“ u 2014. godini treba nam 140 miliona evra, uz novo zaduženje od 200 miliona evra. Jednom rečju, vreme je da shvatite kako nije lako voditi državu u krizi i kako je lako pričati, a mnogo teško raditi.
Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, čitanjem Predloga budžeta za 2014. godinu možemo vrlo lako naslutiti i zaključiti u kakvom stanju se nalaze javne finansije, a samim tim i u kakvom stanju se nalazi čitava država. Sa aspekta stranke koja je legitimni predstavnik Bošnjaka u ovom parlamentu i Vladi koja je dobila zaduženje da se bavi održivim razvojem nedovoljno razvijenih područja, u ovom predlogu budžeta možemo da konstatujemo nekoliko manjkavosti. I ovaj predlog budžeta se u određenoj meri naslanja na šablon prošlog, isto kao što se prošli naslanjao na pretprošli i tako redom. Istini za volju, ovaj predlog budžeta je u dobroj meri znatno realističniji od prethodnih. Naš stav je, međutim, da mi moramo promeniti način na koji se radi, na koji se izrađuje predlog budžeta i samim tim i promeniti politiku prema nerazvijenima. Da bi prevazišli ove šablonske greške prema nerazvijenima, Stranka demokratske akcije Sandžaka predlaže formiranje fonda za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, koji bi nastao spajanjem dva fonda bivše Jugoslavije. O tome smo govorili na konsultacijama sa ministrom finansija i složili smo se da je to problem i da je ovo jedan od efikasnijih načina da se isprave ove greške. Gledajući iz tog ugla i na osnovu sredstava koja se odvajaju za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, smatramo da državna razvojna politika ide u dobrom smeru, ali jako sporo i vrlo neodlučno. Shodno ovome, postavlja se i pitanje koliko smo mi zapravo doneli promena koje smo obećali građanima. Svi dolazimo iz nekih stranaka i svi smo mi u svojim predizbornim kampanjama obilazili ova nerazvijena područja, obećavajući veća ulaganja, obećavajući bolje uslove života, više radnih mesta. Međutim, nakon konstituisanja vlasti, tamo ste mogli videti samo jednog člana Vlade, ministra Ugljanina koji pokušava da nešto uradi sa onih 497 dinara po glavi stanovnika koje važeći budžet predviđa ili, prevedeno u procente, 0,04% budžeta za njihov održivi razvoj. Ništa bolje nije bilo ni u prethodnom mandatu. Ovaj predlog budžeta odvaja čak i manje, 409 dinara po glavni stanovnika, što je manje od četiri evra namenjeno za održivi razvoj za čitavu ovu godinu. Zbog ovih činjenica, neophodno je osnivanje fonda za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja i time se zaista stiču uslovi da poslanici SDA Sandžaka podrže ovaj predlog budžeta. Mi moramo biti svesni činjenice da u ovih 46 gradova i opština širom Srbije živi oko milion građana Srbije. Zbog budućnosti tolikog broja građana mi zaista moramo povećati sredstva koja su namenjena podizanju stepena održivog razvoja. Zato smo i uostalom i osnovali Vladinu Kancelariju za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja. Neki će reći da je ovo vreme krize i da je to normalno i da je svim ministarstvima umanjen budžet. Međutim, mi ovde ne govorimo o ministarstvima, govorimo o građanima i zadatku države da od socijalnih slučajeva napravi poreske obveznike koji neće biti na teret budžetu. Govoreći o neadekvatnom odnosu prema nerazvijenima posebno želim da spomenem kraj iz koga dolazim. U Sandžaku je procenat nezaposlenih dvostruko veći od republičkog proseka. Tamo ne postoji železnica, gas, autoput, aerodrom. Ne radi nijedna fabrika. Subvencije za zapošljavanje su taj kraj zaobilazile u širokom luku. Ono što radi je isključivo privatni sektor koji je jako i snažno pogođen ovom krizom. Sa ovolikim razlikama u razvijenosti, mi nemamo gde pred Evropsku Uniju. Ako planiramo da do 2020. godine uđemo u Uniju, za ovaj ogroman posao imamo jako malo vremena. Ako želimo da za šest godina smanjimo razliku koju imamo, recimo, između Beograda i Tutina, Nove Varoši i Crne Trave, Plandišta i Priboja, već danas mnogo kasnimo. Građani u Sandžaku, ali i svim onim nerazvijenim područjima širom Srbije, njih oko milion, moraju dobiti šansu za razvoj i oko toga zaista ne sme biti kompromisa i izgovora. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Poštovani predsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi završavamo već drugi dan rasprave Predloga zakona o budžetu i mogu reći da su poslanici, manje ili više, imali slične stavove po određenim pitanjima kako vezane za kritike budžeta, tako i za određene prednosti ovog Predloga zakona o budžetu i u tom smislu rizikujem da se u pojedinim segmentima ponavljam, pošto je već kraj rasprave po ovom pitanju. U svakom slučaju, član 3. Predloga zakona o budžetu predstavlja jednu tabelu u kojoj se nalaze garancije koje će Srbija izdati u 2014. godini prema poslovnim bankama u iznosu do 787 miliona evra i to na sledeći način. Javnom preduzeću „Srbija gas“ ide 200 miliona evra, Javnom preduzeću „Elektroprivreda Srbije“ 100 miliona evra i „Železara Smederevo“ 30 miliona evra. U sva tri pomenuta slučaja od 787 miliona čak 330 se izdvaja za održavanje tekuće likvidnosti ova tri preduzeća. Mislim da možda nekim delom privredna i ekonomska neefikasnost Srbije i srpske privrede uopšte možda leži baš u ovim mojim navodima. Sledeća oblast Predloga zakona o budžetu o kojoj sam želela da govorim jeste oblast o kojoj se govorilo i protekle nedelje prilikom rasprave o setu zakona neophodnih za sprovođenje ekonomskih mera predloženih od strane Vlade Republike Srbije i tiče se stanja javnog duga na dan 30. septembar 2013. godine i projekcije rata glavnice uzetih kredita. Gospodine ministre, mislim da možda niste prava adresa za konstataciju o ovom pitanju, s obzirom da se radi o kreditima koji su uzeti u periodu pre nego što ste vi došli na mestu ministra, ali to je vaše nasleđeno stanje, tako da je situacija takva kakva jeste. Ono što je simptomatično jeste velika šarenolikost po pitanju kamatnih stopa za određene kreditne linije, tako da se kreću od čak 0,75% do 8,5% i više, što jasno pokazuje da je država možda uzimala čak i preskupe kredite u odnosu na ono što zapravo može da plati. Kao posledicu jedne ovakve situacije imamo činjenicu da je prihod dobiti NBS potpuno isti kao i dobit od javnih preduzeća, odnosno preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija. On iznosi tri milijardi dinara. Na kraju, u delu Predloga zakona o budžetu koji je vezan za Ministarstvo privrede opisan je kapitalni projekat izgradnje infrastrukture i suprastrukture u turističkim centrima, koji podrazumeva ulaganja u iznosu oko 947 miliona dinara za nabavku mašina i opreme u skijaškim centrima Kopaonik, Stara planina i Zlatibor. Mislim da turistički centri ne predstavljaju samo ulaganje u planinski turizam. U tom smislu ja ću pomenuti da Srbija ima oko 50 banja i u tom smislu banjski turizam jeste mnogo jednostavniji za ulaganje u smislu da ne zahteva neke velika infrastrukturne izdatke, a učinci ulaganja u ovu granu turizma su znatno veći. Pretpostavljate da ću kao Nišlijka pomenuti Nišku banju i ne samo njenu toplu vodu, već i to da ona predstavlja jednu od najstarijih banja u Evropi. Ona ima izuzetno povoljan strateški položaj u smislu avio saobraćaja, odnosno povezanosti železničkog, avio i drumskog saobraćaja. Nišlije već dugo čekaju izgradnju pomenutog akva parka u Niškoj banji i mislim da on može biti potencijalno veoma značajan za ovaj deo Srbije. Pošto imam još dovoljno vremena, pomenula bih samo, podnela sam i amandman na tu temu, pa ćemo razgovarati u periodu kada za to bude predviđeno vreme, ali moram da pomenem da je meni prilično razočaravajuće kao nekom ko dolazi iz Niša da ne namenski transferi za Grad Niš budu umanjeni do tog iznosa kao što je to slučaj sa ovogodišnjim budžetom. Niš ima preko 40 hiljada nezaposlenih ljudi. Na jutrašnjem delu zasedanja sam govorila o tome da se brojne fabrike zatvaraju, da se prestaje sa investicijama i mislim da umanjenje ne namenskog transfera u Gradu Nišu i te kako predstavlja veliki problem za njeno dalje funkcionisanje. Hvala.
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Moram da se obratim u ovom poslednjem delu, a to je da smo za sve, pa i za Niš imali isti kriterijum. Nažalost, to je ono što će biti u sledećoj godini, a do polovine godine ćemo menjati i Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, tako da će više biti na samim lokalnim samoupravama što se tiče poreza koji će oni moći da skupljaju. Hvala.
Narodni poslanik Sanja Jefić Branković, replika. Izvolite.
Gospodine Krstiću, zaista verujem u to da vi volite svoj grad i da ste se trudili da Niš dobije više sredstava nego što jeste, ali očigledno da niste dovoljno. Uporno pričam o tom Zakonu o finansiranju lokalne samouprave koji predviđa dva kriterijuma na osnovu kojih se određuje iznos sredstava nenamenskog transfera. I sami znate da je jedan od tih broj stanovnika, a da je drugi kriterijum stepen razvijenosti. Način na koji je predstavljena tabela i pojedini gradovi u tabeli je tako selektivno prikazan. Recimo, moraću da pomenem i Novi Sad. Ukoliko već govorite o tome da se meri neki od ova dva kriterijuma, ako ćemo poći od stepena razvijenosti, onda Novi Sad kao najrazvijeniji ne može nikako imati 920 miliona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Poštovani predsedniče Stefanoviću, ministre Krstiću, posle ove rasprave u današnjem danu vraćam se u Vojvodinu, u svoje selo i sa žaljenjem ću morati reći glasačima Vojvođanima da niste prihvatili nijedan amandman skupštine AP Vojvodine. Sada smo dobili izveštaj i vidim da nije ništa prihvaćeno. Za narodne poslanike koji dolaze iz Vojvodine, a u Narodnoj skupštini ih ima oko 45, ako sam dobro izračunala, deo iz budžeta koji se odnosi na finansiranje regiona iz koga oni dolaze mora da bude prioritetan, jer prirodno je da svako ko dolazi iz nekog kraja bori se za njega, bori se za ljude, bori se za kraj u koji će se vratiti i u koji odlazi svaki dan. Zato ću se u svom govoru najviše osvrnuti na Vojvodinu i deo budžeta koji se odnosi na nju. Kao što svi znamo, Ustav Republike Srbije je donet 2006. godine. Građani Vojvodine ga nisu podržali. Dan, 31. decembra 2008. godine bio je poslednji rok kad je trebalo da leti Zakon o finansiranju AP Vojvodine, kojim bi se postiglo da budžet ispunjava ustavne stavke. I dalje je finansiranje Vojvodine nestabilno i nepredvidivo. I dalje je finansiranje Vojvodine suprotno Ustavu Republike Srbije. Cilj je da se u budžetu AP Vojvodine obezbedi odredbom člana 184. stav 4. Ustava Republike Srbije utvrđeni minimum obima budžeta u visini od 7% republičkog budžeta, odnosno omogući realizacija ustavne obaveze da se tri sedmine budžeta AP Vojvodine koristi za finansiranje kapitalnih rashoda. U situaciji kada ne postoji jasno definisan zakonski okvir za finansiranje nadležnosti AP Vojvodine i u situaciji kada ovaj ustavni minimum od 7% je sve samo ne obaveza zvaničnog Beograda prema AP Vojvodini, u situaciji kada od planiranih budžetskih sredstava iz budžeta Republike Srbije prema kapitalnim transferima u AP Vojvodini od 9,5 milijardi, koliko je trebalo da dođe u toku ove godine, za deset meseci nije završio nijedan dinar u budžetu u AP Vojvodine. U situaciji kada se za ukupan regionalni razvoj u Republici Srbiji od 100 izdvojenih dinara za Vojvodinu izdvoji samo četiri dinara, jedina logična reakcija kada je republički budžet, odnosno Zakon o budžetu Republike Srbije ušao u skupštinsku proceduru, jeste da se pokuša amandmanima na taj zakon obezbediti onaj minimum od 7% koji predviđa Ustav. Transferna sredstva treba da budu direktno upućena krajnjim korisnicima, a ne da idu preko budžeta Vojvodine i da stvaraju jednu sliku da je on veći nego što realno jeste. Vojvodina će biti zakinuta za više od polovine svog budžeta koji je skrojen na 56 milijardi dinara, odnosno za 32 milijarde dinara. Reč je o transfernim sredstvima namenjenim obrazovanju i lokalnim samoupravama. Da vas podsetim, u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u prvom stavu člana 157. je navedeno – u budžetu Republike Srbije obezbeđuju se sredstva za sticanje obrazovanja i vaspitanja dece i učenika u osnovnoj i srednjoj školi koji osniva Republika Srbija, AP i jedinice lokalne samouprave. Znači, bez obzira ko je osnivač, sredstva za obrazovanje se obezbeđuju direktno iz budžeta Republike Srbije. Smatram da je svakom jasno da je u ovakvom Predlogu budžeta Republike Srbije za 2014. godinu kroz preusmeravanje 23 milijarde dinara kroz budžet AP Vojvodine, praktično Republika Srbija sebi uštedela 23 milijarde, jer je dva puta računala nešto što je moralo da se zaista računa. Transferna sredstva u strukturi rashoda iznose više od 60%, a ova činjenica ukazuje na to da je Vlada AP Vojvodine imala jako mali finansijski prostor za sprovođenje svojih ciljeva, kao što je smanjenje nezaposlenosti, podsticanje privrede, podržavanje kulture, rada nacionalnih zajednica, itd. Vojvodina je nedovoljno razvijen region. Ko je odgovoran za to što je Vojvodina postala nedovoljno razvijen region? Beogradski region svrstan je u razvijene, jer ostvaruje vrednost bruto domaćeg proizvoda iznad republičkog proseka. Podaci Republičkog zavoda za statistiku pokazuju da je nezaposlenost u Vojvodini najveća u državi posle regiona južne Srbije. Zanimljivo je i kako su u Srbiji dolazile strane investicije. Na primer, u Vojvodini su prodate sve uspešne kompanije kao što su, recimo, pivare, dok ne NIS, koga je činilo 90% vojvođanskog „Naftagasa“, prodat za svega 400 miliona evra, iako je bila procenjen na 2,2 milijarde. Dakle, ta politička prodaja nacionalne naftne kompanije pala je direktno na teret građana Vojvodine. S druge strane, ni jedna velika vojvođanska kompanija koja se nalazila u problemima, nije dobila podsticajna sredstva, kao što je npr. dobila „Zastava“, kada je prodata „Fijatu“. Građane Srbije očekuje i najava da će ih sledeće godine očekivati otpuštanja i da će se nova radna mesta slabo otvarati. Lična potrošnja će biti smanjena. Hoću još da kažem nešto o poljoprivredi. Poljoprivreda će još teže živeti. Poljoprivrednici će morati da angažuju lične knjigovođe. Neće moći da registruju poljoprivredna gazdinstva ako nemaju svoje knjigovođe. Znamo koje su cene poljoprivrednih proizvoda, znamo i to da poljoprivrednici iz mog sela u kome živim još uvek čekaju podsticaje, u stvari od uprave za agrarna plaćanja iz Šapca… (Predsednik: Vreme.) …još za 2012. godinu, što im nije uplaćeno. Još samo da kažem, pripadam jednoj nacionalnoj zajednici. Članica sam Nacionalnog saveta. Hoću da kažem da bez nekih pogovora dobijamo rešenja da su sredstva za rad Nacionalnih saveta smanjena za 20%. Mislim da će u ovoj godini to biti još gore i da se vodi pozitivna diskriminacija prema nacionalnim savetima, time što ne postoji ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Hvala.
Sledeći prijavljeni je gospodin Jeremić. Ne želite reč, ili želite? (Ne) Gospodin Čolaković? (Momo Čolaković, s mesta: Koliko vremena još imamo?) Imate jedan minut vremena, kao vreme grupe, a gospodin Čolaković ima četiri minuta. Onda gospodin Čolaković. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre sa saradnicima, uvaženi narodni poslanici, pre svega želim da izrazim jedno veliko zadovoljstvo i pohvalu na račun ministra Krstića, zbog uvažavanja narodnih poslanika, bez obzira na pristup po pojedinim pitanjima i u celini Narodne skupštine. Na kraju želim da kažem da ćemo mi podržati Zakon o budžetu, pre svega zbog toga što smo razumeli i shvatili da je premijer, gospodin Ivica Dačić, u ekspozeu u avgustu mesecu naznačio ovakve mere i ovakav način pristupa u izradi budžeta za 2014. godinu. Drugo, zbog toga što su socijalna izdvajanja ostala na nivou 2013. godine i zbog toga što je Vlada pokazala odgovornu socijalnu politiku i u tom pogledu zaštitila, u onoj meri koliko je to moguće u ovom trenutku, najsiromašnije građane naše zemlje. I treće, zbog toga što je Vlada razumela i shvatila da je najveći deo penzionerske populacije siromašan i da u tom pogledu nisu zadirali u stečena prava penzionera i zbog toga što su obezbeđena sredstva za svih 12 penzija i drugih penzionerskih prava, obezbeđena u celini za 2014. godinu. Iz tih razloga i razloga koje smo u raspravi izneli, naša poslanička grupa će podržati Zakon o budžetu za 2014. godinu, odluku o PIO fondu i odluku Nacionalne službe za zapošljavanje. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 69. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Preostalo vreme je 9 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo privodimo kraju prvi deo rasprave o budžetu. Nastavak će biti u četvrtak. Potpuno razumem narodne poslanike, pogotovu iz bivšeg režima što žele da stvari prikažu gorim nego što jeste. To je jedan vid političke borbe, ali mogu da odam i priznanje predstavnicima Vlade koji uvode jednu novu praksu, a to je da ne prave situaciju lepšom nego što jeste. To je svakako jedna novina u srpskom parlamentu, zato što je Zakon o budžetu jedan od najvažnijih, ako ne i najvažniji zakon koji jedna skupština donosi. U toku ove rasprave sam čuo mnogo kritika na račun budžeta. Neću da pričam o zakasneloj pameti, to bi bilo potpuno besmisleno, ali i mene kako narodnog poslanika neke stvari pomalo iritiraju, a to je da moje kolege poslanici, često, valjda u žaru svoje borbe, kažu i ono što u zakonu ne piše, ono što bi možda oni voleli da piše u zakonima koje predlaže ova Vlada. Zamolio bih sve svoje kolege da kada govore, govore istinu, pa makar i prećutali jedan deo istine, a govore samo ono što im se ne sviđa, ali stvarno postoji u Zakonu o budžetu. Jedan od kolega reče prvo 200 miliona za otpuštanje, pa onda 600 miliona evra, itd. Ne postoje sredstva predviđena za otpuštanje, ne postoji programski ciljani devizni kurs dinara, da će on biti 117, pa 127, kao što je svima poznato naš devizni kurs se formira na osnovu ponude i potražnje. Jako je važan za otplatu budžeta, a vidim da se i ministar pridržava onoga što sam ga zamolio, a to je da stvari predstavlja gorim nego što jeste. To su znači jedne projekcije za najgoru moguću opciju, a mislim da će kurs i dalje da bude stabilan, ne vidim ni jedan ekonomski razlog zašto ne bi bio u naredno periodu, pogotovo što je sada već dve trećine uvoza pokriveno izvozom, tako da se još nekim doznakama koje stižu iz inostranstva, a nisu vezane za kredite i zaduženja, platni bilans između Republike Srbije i ostatka sveta je potpuno izbalansiran. Mnogo je bilo priči oko Zakona o javnim nabavkama pa je neko postavio pitanje zašto je budžetom predviđeno 10% više nego u prethodnoj godini, da li to znači da Zakon o javnim nabavkama ne valja. Ovaj zakon o javnim nabavkama je najbolji koji je Srbija do sada imala. U narednom periodu ćemo neke ne loše strane zakona, nego neke strane zakona koje su neki zloupotrebljavali da ispravimo, ali zakon je postigao onu svoju svrhu, a to je da polako idemo ka onom evropskom proseku javnih nabavki u skraćenom postupku, a to je 5%. I ono što je još dobro u Zakonu o javnim nabavkama, koji je takođe bitan za Zakon o budžetu, jeste da nema više aneksa ugovora i da oni koji zloupotrebljavaju zakon, zloupotrebljavaju ga zbog tih aneksa ugovora, jer su ogromne pare trpali usvoje džepove, kao navodno najbolji ponuđači, a onda su aneksima postojali višestruko najgori i oni koji zapadaju u Zakon o javnim nabavkama neka budu svesni da njihove privatne interese štite ti koji su se na državnim parama bogatili potpuno nezakonito. Bilo je priče oko Etihada i Er Srbije. Ne mogu da razumem zašto nešto može da bude i šta je to u stvari problem. Pa neka je iznajmljen taj avion. Postavljam pitanje – šta je sa avionom koji je trebao da bude kupljen na lizing, a nikada nije kupljen, a sredstva su potrošena? O tome predstavnici bivšeg režima ne žele da razgovaraju. Da li je tačno da se zakup plaća tri hiljade i četristo dolara ili evra? Verovatno jeste. Ali, vidite kako je neiskren, taj poslanik koji je to rekao. Plaćaju to građani Srbije. Ne plaćaju to građani Srbije, to plaćaju putnici koji se voze u avionu, jer niko nije iznajmio avion da se vozi prazan po nebu Srbije ili sveta. Znači, to su sve bukvalno zlonamerne optužbe, da li iz ljubomore, da li iz zavisti, da li iz neznanja, da li zbog neuspešne politike koju su predstavljali u nekom ranijem periodu. Postavlja se dalje pitanje oko sudbine JAT-a i niko neće da kaže od kolega koji su sa obe ruke glasali kada se JAT zaduživao i da se to stvarno vraćalo iz budžeta Republike Srbije, znači, od građana Republike Srbije. Pitanje javnog duga da li može da bude postavljeno ako se zna da najveći deo sredstava iz budžeta ide za Penzioni fond, Fond zdravstvene zaštite, da će najveći deo zaduženja da ide u infrastrukturu, a ne u tekuću javnu potrošnju što je rupa bez dna i u investicije. Da li je problem narodnim poslanicima bivšeg režima to što će konačno da se završi Koridor 10, sa kojim su se oni mučili 12 godina a više od pola biće završeno za tri godine. Jedan kolega poslanik se pobuni zbog Kostolca, a rekao bih da tamo nije kampanja. Da li je problem što će nova termoelektrana da bude napravljena u Kostolcu? Neka bude bilo gde u Srbiji. To je šest miliona kilovat sati dnevno puta 300 radnih dana pa izračunajte koliko to utiče na bruto dohodak Srbije. Potpuno ne mogu da razumem da neko priča o 140.000 viška radnika, a da ne prihvati svoj deo odgovornosti za taj višak zaposlenih u državnoj upravi. Ne mogu da prihvatim kao činjenicu zašto neko ne bi plaćao porez na zarade iznad 60.000 dinara, kome se to kolege poslanici dodvoravaju? Ne mogu da prihvatim da je ova vlada kriva što po prvi put znamo koliko imamo zaposlenih u državnoj upravi i koliko se njih izdržava iz budžeta RS, pa je sada problem što se odjednom pojavio višak. To ne može biti problem. Nemojte više da plašite građane Srbije kataklizmom. Nijedna od kataklizmi se nije desila, koju ste predvideli, i kao što kažete mi smo na pola mandata, a vi ste to predviđali prva tri meseca mandata. Kataklizmi više nema. Nećemo da dozvolimo bilo kakve kataklizme. Nemojte da nam neko priča kako je neko zabrinut za prodaju računara jer to navodno nije više sredstvo luksuza, a i veš mašine su na 20%, električni štednjaci na plin su na 20% i mnoga druga tehnička roba je na 20% pa ne vidim kakav je to sada veliki problem koji će da utiče na životni standard građana. Ako neko ima platu 60.000, ne potroši je celu… (Predsednik: Vreme.) … na nabavku hrane, ali u toj najgoroj varijanti neće biti 10% kao što neki predviđaju nego samo 2% na ukupnu platu. Ta 2% su iznuđena i mogu samo da kažem da zbog načina na koji je ovaj budžet pravljen, odnosa Vlade prema budžetu, odnosa Vlade prema građanima Srbije SNS u danu za glasanje će glasati za ovaj budžet.
Replika, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Nije problem ni u termoelektrani, nije problem ni u tome kada se neko u Srbiji zaposli, da svi treba da slavimo. To je činjenica. Problem je u tome kako to radite. Problem je u tome kako ste ovaj budžet projektovali i šta će on doneti građanima Srbije. Problem je u tome, kada se planiraju budžetska sredstva za otpuštanja i mi smo navodili cifre, razne, od 60 do 100 hiljada, zato što vaši ministri to kažu, ne zato što mi to pričamo. Dakle, piše vam u budžetu, gospodine Arsiću, i to jeste činjenica. Sredstva su opredeljena za to, prvi put, i nije problem da se evidentira koliko radi ljudi u javnom sektoru i niko nije rekao ništa ni protiv toga, ni protiv termoelektrane, ni protiv zapošljavanja ljudi, ni protiv progona i hapšenja kriminalaca, a ne političkih protivnika. Sve je to u redu. Naš problem je u tome kako to radite i koji su vam rezultati i koji će biti rezultat tih mera koje ćete primeniti. Ne može biti dobar rezultat ako nema ničega što podstiče razvoj i rast privrede. Ne može biti nikakvog rezultata ako se kriza nameće građanima preko leđa. Ne može biti rezultata kada niste predvideli sredstva za dalje zapošljavanje, već samo za nezapošljavanje, tj. za otpuštanje ljudi. To je problem, o tome se radi. Ako neko ima platu preko 60.000, dokazali smo vam vrlo efektno, kroz argumente, da su te uštede 50% manje od onoga što dajete „Srbijagasu“, „Elektroprivredi“ i drugim preduzećima. Dakle, u pitanju je marketing. Čist marketing. Naš cilj je da onaj što ima 10.000, 15.000, 20.000 dinara dođe na što veću platu i da taj čovek ima što veću platu. U međuvremenu da im se deca zaposle, da imaju perspektivu gde da rade. (Predsednik: Vreme.) Ovaj budžet to ne omogućava. Na žalost, ovaj budžet je u tom smislu za građane užasno loš, krajnje nepovoljan i bez ikakve perspektive za njihov razvoj.
Replika Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, taj novac koji se spominje namenjen je za restrukturiranje tih preduzeća koja već 12 godina nisu restrukturirana, a ne za otpuštanje radnika i naknade za ta otpuštanja. Da li neko nešto ima protiv da deo, sada već bivše društvene imovine, a sada državne, bude prodat po onoj ceni po kojoj stvarno košta na tržištu? Da vas podsetim kako se radila privatizacija. Osnovica je bila knjigovodstvena vrednost, sa svim otpisima koje ima, ne tržišna. U 99% slučajeva tržišna cena je 10 puta veća od knjigovodstvene, da bi i to bilo mnogo. Početna cena je 30% od knjigovodstvene. Posmatrajte najprostijom mogućom ekonomskom logikom. Ako nešto kupite po mnogo jeftinijoj ceni nego što košta na tržištu, hoćete li da ulažete u njega, ili ćete da ga rasparčate i prodate deo po deo i steknete profit? Svako ko se bavi ekonomijom uradiće ovo drugo. Nije problem taj koji je to uradio. Problem su oni koji su napisali takav zakon i dozvolili i štelovali ga prema nekima koji su to uradili. Nećemo da pričamo o Mesnoj industriji Požarevac, koja je imala potraživanja od vojske i dugovala fondovima. Fondovi su kamatarili 0,2% dnevno MIP. Ta kamata nije mogla da se nadoknadi kamatom od potraživanja od vojske. Jedan ministar je odbio da potpiše saglasnost na prebijanje dugova, treba da kažem njegovo ime i prezime, dok kamate fondovima nisu pojele imovinu MIP i potraživanja od vojske. (Predsednik: Vreme.) Mi to nećemo da radimo.
Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona i predlozima odluka iz tačaka 12, 13. i 14. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo u četvrtak u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 84 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Na osnovu člana 287. stav 2. Poslovnika, narodni poslanici imaju pravo na traženje obaveštenja i objašnjenja. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.