Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije konstatujem da sednici prisustvuje 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, imam pitanje za ministra obrazovanja, nauke i tehnolškog razvoja, gospodina Obradovića povodom najave i zahteva fakulteta da će podići cenu obrazovanja i da će to biti u rasponu od 10 do skoro 13%. Naime, ova vlada je proglasila obrazovanje za jedan od svojih prioriteta, a sve čini da se uslovi studiranja otežaju studentima, da se ono što je u strategiji koja je usvojena na Vladi navodi kao stvaranje uslova za pristupačnost obrazovanja svima svede zapravo na pristupačnost obrazovanja onima koji to mogu da plate. Dakle, Vlada radi protiv svojih principa koje zagovara, i protiv strategije koju je podnela. Istovremeno pokušavam da razumem kako na sve to što se događa gledaju svi oni profesori koji su zadržali svoja radna mesta na univerzitetima, a rade istovremeno i u Ministarstvu obrazovanja i u drugim izvršnim organima ove zemlje. Naime, samo u Vladi mislim da imamo četiri aktivna profesora i doduše jedan od aktivnih profesora je gospodin Antić, savetnik predsednika Republike. Interesuje me – na koji način će oni pomiriti svoj, najblaže rečeno, konflikt interesa? Oni kao profesori moraju zagovarati autonomiju univerziteta, te samim tim i njihovo pravo da određuju cene školovanja, a kao predstavnici Vlade će biti protiv svojih sopstvenih odluka. Ne mogu da postavim pitanje gospodinu Antiću, ali bih zamolio gospodina Obradovića da mi odgovori i na to – kako se miri taj konflikt interesa? Doduše, gospodin Obradović nema tajkonflikt jer on radi na privatnom univerzitetu koji slobodno određuje svoje cene i Vlada ne može da utiče na cenu privatnih univerziteta. Ovo je još jedan pokazatelj da ova vlada zapravo uopšte ne želi da da priliku mladima da se na adekvatan način obrazuju za poslove koje treba da obavljaju, da se na adekvatan način obrazuju za tržište o kome se toliko govori, da se na adekvatan način obrazuju za učešće u društvenom životu na onaj način kako to ovo društvo zahteva. Ova vlada zapravo radi protiv mladih. Ova vlada zapravo radi protiv budućnosti. Voleo bih da mi gospodin Obradović kaže – kada će početi odnosno biti napravljen akcioni plan za sprovođenje usvojene strategije i na koji način će obezbediti sredstva da se taj akcioni plan sprovede, a da to ne bude kroz povećanja cena školovanja i studiranja koje se nameću studentima? Moram da dodam da očekujem da će ono udruženje studenata koje je dobilo status od ministarstva i koje ima otvoreni račun pri Trezoru, postalo je na neki način državno udruženje studenata, podržati ove predloge i na koji način će onda Vlada delovati u odnosu na studente jer očekujem da će studenti protestvovati na najrazličitije načine na koje smo već navikli. Studente možemo očekivati vrlo brzo na ulici. Studente možemo očekivati vrlo brzo u vrlo aktivnom protestu. Očekujem da Vlada preduzme one korake koji su potrebni da se omogući bolje školovanje studenata, bolji uslovi za rad, kvalitetnija nastava, veće prisustvo nastavnika na radnim mestima na univerzitetima, a ne po vladama, parlamentima i drugim univerzitetima u regionu, da se zaista učini nešto da dobijemo moderno obrazovanje za 21 vek, a ne obrazovanje koje nas drži u situaciji i čuva status kvo kakav je danas. Očekujem da ministar Obradović vrlo konkretno odgovori na ovo pitanje i da to uradi u zakonom predviđenom roku. Hvala.
Gospodine Čikiriz, vaša poslanička grupa mi nije dostavila vaše ovlašćenje. Hoćete li naknadno? Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Postaviću jedno pitanje koje je vrlo značajno za zdravlje stanovništva cele Srbije, ali i vrlo značajno za grad Kragujevac koji je uložio ogromne napore da se napravi prva banka matičnih ćelija u RS i jedna od prvih banaka matičnih ćelija na Balkanu jer je najbliža banka matičnih ćelija stanovnicima Srbije udaljena oko 600 kilometara. Grad Kragujevac je u dogovoru sa Vladom RS obezbedio lokaciju za izgradnju banke matičnih ćelija, obezbedio sve potrebne infrastrukturne priključke, obezbedio je građevinsku dozvolu. Međutim, izgradnja banke matičnih ćelija koje je trebala da počne u martu prošle godine još uvek nije počela. Treba napomenuti da je država Srbija zbog toga na godišnjem nivou po nekim procenama izgubila između 4-8 miliona vera sredstava, jer građani matične ćelije deponuju u bankama matičnih ćelija u okruženju. Sa druge strane, izgubili smo mnogo novih radnih mesta, jer bi se samo u pogledu stručnog kadra u banci matičnih ćelija u Kragujevcu do sada zaposlilo oko 60 stručnjaka iz te oblasti i mnogo pomoćnog osoblja. Projekat banke matičnih ćelija prošao je kako unutrašnju tako i međunarodnu ekspertizu. Odobrena su sva sredstva. Velika je pomoć Svetske banke koja je odobrila značajna sredstva za izgradnju banke matičnih ćelija i jedino što se nameće u nezvaničnim spekulacijama je da postoje snažni interesu lobiji kojima nije od interesa da se napravi banka matičnih ćelija i da banka matičnih ćelija bude smeštena baš u Kragujevcu. Budući da se mi kao politička stranka zalažemo za snažnu i sveobuhvatnu decentralizaciju Srbije nije nam jasno koji bi to lobiji bili zainteresovani da se ne započne sa izgradnjom banke matičnih ćelija pre svega zbog činjenice da pre svega trpi zdravlje stanovništva, da trpi država i da trpe građani koji plaćaju duplo skuplje deponovanje matičnih ćelija u zemljama u okruženju nego što bi bilo deponovanje matičnih ćelija u Srbiji. Sa druge strane, u slučaju da je potrebna i transplantacija matičnih ćelija, normalno je da bi Kragujevac kao centralno mesto bio mnogo dostupniji i mnogo bi brže išao proces transplantacije, jer ovako treba otići u inostranstvo, treba obaviti carinske i sve ostale procedure, a zdravlje stanovništva trpi. Zbog toga je moje pitanje ministru za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj sledeće – zašto je Srbija izgubila dve godine, a dve godine u nauci i medicini, i danas da se započne izgradnja banke matičnih ćelija ne može biti završena za dve godine. Znači, mi gubimo četiri godine. Zašto smo nepotrebno izgubili četiri godine? Zašto nije započeta izgradnja banke matičnih ćelija? Postoje li lobiji koji to sprečavaju i koji su to lobiji? Ako nema lobija, onda nema nikakvih prepreka. Zašto ministarstvo dozvoljava da prihode gubi država, da građani Srbije plaćaju duplo veće cene i da duplo više imaju posla oko deponovanja matičnih ćelija i oko njihovog preuzimanja za lečenje mnogih bolesti? Treće, zašto država sa ovako neodgovornim ponašanjem dozvoljava da trpi zdravlje stanovništva u situaciji kada smo poznati po mnogim bolestima na prvim mestima u Evropi?
Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege i koleginice, iskoristila bih ovu priliku da nas sve zajedno podsetim da je ovo nedelja borbe protiv raka grlića materice. U tom smislu bih želela da naglasim da se svake godine u Srbiji otkrije oko 1.500 novih slučajeva raka grlića materice. Broj žena koji umre od raka grlića materice u Srbiji je 500 na godišnjem nivou. Rak grlića materice u početku ne daje nikakve simptome. Ovo je jedno od oboljenja koje se preventivnom može izlečiti i sprečiti. Najbolji način da se spreči nastanak raka grlića materice su redovni pregledi. Skrining periodični pregledi osoba koje nemaju zdravstvene probleme u cilju otkrivanja bolesti obavljaju se na svake tri godine. Želela bih da pohvalim Republiku Srbiju kada je u pitanju borba protiv raka grlića materice. Otvorena je kancelarija za skrining. Postoje uputstva za sprovođenje. Postoji zakonska regulativa koja je dobrim delom usvojena. Organizovani skrining raka grlića materice se sprovodi u domu zdravlja. Organizovani skrining raka grlića materice podrazumeva organizovano pozivanje žena, ciljane populacije na papa test. Prvi skrining ciklus predstavlja onaj koji je obavljen prvi put po napunjenoj 25-oj godini ili prvi put nakon perioda dužeg od pet godina u kom skrining nije obavljen. Sve ovo govorim zato što mislim da upravo u ovoj nedelji ovaj parlament treba da pošalje jasnu poruku i da da na značaju ovoj temi. Sve ovo govorim zato što dolazim iz jedne seoske sredine u kojoj još uvek, nažalost, nisu dostupni ovi programi, kao i u većini sredina u Srbiji. Isto tako, ne želim da neko shvati da ne postoje programi, da se oni ne obavljaju u većim kliničkim centrima. Želim da naglasim da je dosta toga urađeno i da verujem da Ministarstvo zdravlja ima plan za ubuduće. Ono što mene konkretno interesuje, a što predstavlja na terenu jedan od najvećih problema, posebno u seoskim područjima, jeste kada će oprema biti nabavljena? Još jednom bih pohvalila rad Ministarstva, jer zaista mislim da nakon deset godina možemo početi sa realizacijom ovakvih programa. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno premijeru, upućeno je ministru trgovine i ministru poljoprivrede. Od kada se u javnosti pojavila informacija da će sa pristupanjem Svetskoj trgovinskoj organizaciji Srbija morati da otvori svoje granice za genetski modifikovane organizme, odnosno genetski modifikovanu hranu, javnost je vrlo uznemirena i vrlo pažljivo posmatra šta se dešava na ovom planu. Naravno, ljudi su sa pravom uznemireni, jer su im putem interneta dostupni rezultati mnogih istraživanja koji ukazuju kakve sve velike posledice može imati genetski modifikovana hrana na zdravlje građana. Počev od toga da će imati probleme sa organima, sa tumorima, sa sterilitetom i na kraju sa vrlo visokom smrtnošću. Vrlo je važno da razmišljamo u pravcu da to što neka država ima dovoljno hrane znači da može biti i suverena zemlja. Samo ona zemlja koja ima svoju hranu može govoriti o suverenosti. Na kraju, moram da se pozovem na Deklaraciju koju je 1997. godine doneo UNESKO, a čiji je Srbija potpisnik. To je deklaracija o odgovornosti sadašnjih generacija prema budućim generacijama. Javnost je bila toliko uznemirena da je poslanička grupa DSS, dakle stranke koja se vrlo dosledno i sa mnogo argumenata zalaže protiv uvođenja genetski modifikovane hrane u Srbiju, bila poplavljena pozivima i mejlovima pre nekoliko dana kada je na dnevnom redu Skupštine bilo potvrđivanje Međunarodnog ugovora o biljnim i genetičkim resursima za hranu i poljoprivredu. Dakle, zakonom koji nema direktne veze sa genetski modifikovanom hranom, ali može da nanese štetu Srbiji. Odbor za zaštitu životne sredine se bavio ovom temom 13. novembra kada je bilo veliko javno slušanje sa 120 učesnika, vrlo stručnim ljudima iz nevladinog sektora koji se bave ovom problematikom i gde se skoro konsenzusom došlo do toga da genetski modifikovana hrana nema mesta u Srbiji. Odbor će se ovom temom baviti i 6. februara kada će pozvati javnost da učestvuje u ovome. U moru neizvesnosti oko genetski modifikovane hrane, hoće li se uvoditi, neće li se uvoditi, jedna od lepih vesti, a na kojoj ja baziram svoje pitanje jeste to što je u Berlinu, 19. januara, u vreme tzv. Međunarodne zelene nedelje državni sekretar Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, gospodin Danilo Golubović, potpisao tzv. Deklaraciju "Dunav soja". Šta podrazumeva ova deklaracija koju je, inače, moram da kažem, meni jako važna, potpisalo sedamnaest zemalja dunavske regije? Dakle, počev od Nemačke, odnosno Bavarske u ime Nemačke, Švajcarske, Mađarske, Austrije, Slovenije, Hrvatske i dobro je što je to potpisala Srbija. Cilj Deklaracije je postavljanje nove politike u oblasti gajenja soje sa visokom nutritivnom vrednošću, ali soje bez genetski modifikovanih organizama, koja bi služila kao hrana za ishranu ljudi i životinja. Država se, prema onome kako sam ja to razumela, opredelila za gajenje soje bez genetske modifikacije. Dakle, potpuno zdrave, prirodne soje, kao i uljane repice. Moram da kažem da iako država ne priznaje, ministarstvo ne priznaje da u Srbiji postoje brojne parcele koje su zasejane genetski modifikovanom sojom. Žena, kojoj treba verovati, dr Mirjana Milošević iz Instituta za ratarstvo i povrtarstvo tvrdi da se radi o hiljadama hektara. Dakle, u Srbiji genetski modifikovane soje ima i zbog toga je mnogo važno ovo opredeljenje kako bismo se od sada bavili samo zdravom sojom. Znači, bez genetske modifikacije. Moje pitanje premijeru, ministru trgovine i ministru poljoprivrede jeste – da li potpisivanje ove deklaracije znači da se država Srbija, odnosno Vlada države Srbije konačno opredelila i da je definitivno prelomila da Srbija neće dozvoliti ulaz genetski modifikovane hrane na njenu teritoriju ili je, nedaj bože, ovo još jedan manevar da se prevare građani Srbije? Toje pitanje o kojem treba da razmislimo i građani i poslanici. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Dujović. Izvolite.
Imam pitanje za Vladu Srbije, vezano je za odluku suda u Strazburu. Naime, sud u Strazburu u prvostepenom postupku je doneo odluku da se učesnicima naoružanih sukoba na prostorima Srbije, tj. pre svega NATO agresije 1999. godine, isplate zaostala primanja, kao i naknade po osnovu diskriminacije u odnosu na isplatu ratnim veteranima sedam opština juga Srbije, da po istom postupku Vlada Srbije mora da sagleda sve činjenice i da odredi nadležni organ koji će da sprovede popis, da odredi način isplate i da krene u sprovođenje te odluke. U poslednje vreme, poslednjih šest meseci, kroz Srbiju razna udruženja, mešetari, pa i pojedine advokatske kancelarije, prave spiskove ratnih veterana pozivajući ih da se upišu, jer će, Bože moj, oni da im obezbede te čuvene ratne dnevnice i zaostala primanja. Pri tome sve naše kolege, moje kolege ratni veterani su dužni da plate, negde 500 dinara, negde 1.000 dinara, negde 2.000 dinara i da se obavežu da određenim advokatskim kancelarijama izdvoje po 10, 20, pa i više postotaka, kada dođe da naplate tih sredstava. S obzirom da je odluka suda u Strazburu veoma jasna, s obzirom da je država Srbija u obavezi da sprovede postupak popisa svih ratnih veterana koji na ovo pravo, po odluci, imaju nameru da potražuju to pravo, zahtevam i pitam Vladu Srbije – kada, na koji način i koji državni organ će sprovoditi tu odluku suda u Strazburu, jer smatram i siguran sam, tako kažu i zakonski propisi, da to mora da radi državni organ, da će ta sredstva verovatno biti izdvojena iz budžeta Republike Srbije, s obzirom da ona, po rečima ministra finansija, u ovom prvom delu nisu predviđena za takvu namenu. Verovatno će rebalansom ili već na neki drugi način biti obezbeđena. S toga ponavljam pitanje Vladi Srbije – koji organ, u kom postupku, na koji način će evidentirati sve učesnike ratova. Naime, radi šire javnosti i radi svih kolega poslanika, treba da znaju da se radi o nekoliko stotina hiljada naših sugrađana koji očekuju to pravo i očekuju da dobiju zasluženi novac ili novac koji im pripada, a pre svega na osnovu odluke suda u Strazburu. Verujem da će Vlada Srbije u narednom periodu dobro analizirati i ovo pitanje i tu odluku i što pre odrediti nadležni državni organ koji će sprovoditi ovu odluku, jer ljudi su na terenu, naši sugrađani su sluđeni, izdvajaju u raznim udruženjima i raznim mešetarima po 1.000, 2.000 dinara od svoje sirotinje, plaćaju nadajući se da će na taj način doći do svog novca, u stvari je jasno svima da će to morati da radi država, državni organ, pa ja s toga postavljam ovo pitanje. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Trivan. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovane kolege, moje pitanje Vladi tiče se obrazovanja. Naime, kao što je svima poznato, nedavno je Vlada Srbije usvojila strategiju obrazovanja koja je jedan veoma ambiciozan i mogla bih reći dobar dokument. On predviđa da ulaganje u obrazovanje sa 4,5% bude 6%, to je značajno ulaganje, i da će ono biti potrošeno, sva ta nova sredstva, na širenje mreže školskih ustanova, na otvaranje većeg broja gimnazija i na podizanje broja visoko obrazovanih u Srbiji. Sa svim tim se svi ovde možemo složiti, svi to možemo potpisati i uvek reći deklarativno – obrazovanje treba da bude strateški cilj svake zemlje. Međutim, ono što je stvarnost i ono što je istina, to je da stvarnih ulaganja u obrazovanje nema, da je, da se kolokvijalno izrazim, obrazovanje i danas deveta rupa na svirali i ove vlade, da ozbiljnih reformskih poteza nigde nema osim u tom strateškom papiru i da se obrazovanje i dalje nalazi u lutanju između različitih koncepata i velike nemaštine. Ono što je najveći problem, to je što je pravo na obrazovanje, kao osnovno ljudsko pravo, danas postalo nedostupno velikom broju građana zbog velike ekonomske krize i velike nemaštine i da u tom smislu veliki broj dece u Srbiji počinje da izlazi iz sistema obrazovanja, zato što njihovi roditelji ne mogu da ga plate i da u tom smislu jedna država mora da nađe mere i mehanizme da obrazovanje ne bude privilegija bogatih. Mi smo 2009. godine zato pokrenuli akciju koja je prvo krenula u Beogradu, onda se proširila na nivou čitave Republike Srbije, akciju besplatnih udžbenika i ona je naišla na veliko odobravanje svih građana, s obzirom na to da, onda kada je krenula velika ekonomska kriza, mi više nismo mogli da definišemo koji su socijalno ugroženi, koji nisu, jer su svi građani Srbije, manje ili više, bili socijalno ugroženi u takvoj nemaštini i svima je takva pomoć bila potrebna. Četiri godine su građani Srbije, odnosno njihova deca, te udžbenike dobijali, uvek se nalazilo sredstava za to, uprkos krizi, da bi danas ministar obrazovanja obratio se građanima Srbije i rekao da ove godine, po prvi put, para za besplatne udžbenike neće biti. Sada ja postavljam pitanje. Da li to znači da Vlada koja ima para za besmislene kanale i 12 milijardi za takav kanal, koja se zadužuje do sada dve milijarde, a predviđa još četiri i po milijarde, za sve, pa i za sporedne pruge od Valjeva do Loznice ima novca, jedino nema za besplatne udžbenike i za decu u Srbiji ili to znači da ova vlada ipak je pred bankrotstvom i nema ni za šta pare, pa ni za komplet udžbenika za decu petog razreda, što, priznaćete, nije velika suma u odnosu na celokupan budžet? Da li to znači da čitava strategija obrazovanja, ovako ambiciozna, koja podrazumeva ulaganje od najnižeg do najvišeg obrazovanja, to da će nam srednjoškolsko obrazovanje biti obavezno, koja predviđa subvencionisane kredite za školstvo i slično, je u stvari prazan papir i da nas je Vlada obmanula, da nema nikakve namere, a ni sredstava da toliko novca uloži u obrazovanje, odnosno da ubuduće neće biti ni za elementarne stvari, kao što su udžbenici. Demokratska stranka se oštro suprotstavlja ideji da se ova jedna plemenita, humana i nadasve potrebna akcija davanja besplatnih kompleta udžbenika đacima prekine, zahteva od Vlade Srbije da, umesto besmislene potrošnje koju sada imamo i besplatnog zaduživanja, se koncentriše na ono šta su stvarne potrebe građana Srbije i nađe sredstva za besplatne udžbenike, kao što zahteva i od Vlade Srbije, dok priča o pravima nacionalnih manjina i razrešava različite sukobe vezano za manjinske zajednice, da se seti da za sve ove godine Ministarstvo obrazovanja njima nije obezbedilo elementarne udžbenike i da to spada u sklop celokupne slike u kojoj za ovu vladu obrazovanje predstavlja najmanje važnu stvar, a novca za svaku besmislicu imaju, osim za decu Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje Vladi usmereno je Ministarstvu privrede i finansija i glasi – zbog čega se pokreće stečajni postupak nad građevinskim preduzećem "Građevinar" iz Niša? Zašto se umesto stečaja na tenderu, na osnovu odluke suda, ne proda imovina građevinara i izmire poverioci i akcionari, odnosno radnici? Posle loše sprovedene i raskinute privatizacije, preduzeće "Građevinar" iz Niša, nekada najveći gigant u jugoistočnoj Srbiji sa preko 700 radnika, radnici su uzeli socijalni program i od aprila 2010. godine se nalaze na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, a nisu primili zarade od 2008. godine, odnosno preduzeće im duguje, u proseku, 24 plate. Radnici imaju više sudskih prekršaja i prijavili su svoja potraživanja Agenciji za privatizaciju u skladu sa uredbom Vlade Republike Srbije. Postoji predlog Vlade Republike Srbije da se nad "Građevinarom" otvori stečajni postupak. "Građevinar" poseduje vrlo vrednu imovinu, upravnu zgradu u samom centru Niša u zoni A i zemljište u industrijskoj zoni i to dva atraktivna placa površine dva hektara i sedam hektara, a pored toga i druge nekretnine u Nišu i Beogradu, o čemu podatke ima Agencija za privatizaciju. Potrebna je pomoć grada Niša i Agenciju za privatizaciju, da se imovina proda po tržišni cenama, a ne u bescenje. Postoje opravdane sumnje da iza predloga o stečaju stoje neki niški tajkuni koji žele da za male pare kupe imovinu "Građevinara". Stečajni postupak bi trajao najmanje godinu dana, za koje vreme radnici ne bi mogli da naplate ništa od prodaje u bescenje vrednosti imovine "Građevinara", daleko veća od potraživanja radnika. Kako je, po osnovu Uredbe o evidentiranju potraživanja radnika i presude Suda u Strazburu, isplata zaostalih zarada obaveza države i za organe Republike Srbije, da se obaveze za radnike "Građevinara" izmire iz imovine koju su oni godinama sticali. U slučaju otvaranja stečaja nad građevinskim preduzećem "Građevinar" gubi Republika Srbija, grad Niš i radnici "Građevinara", a dobijaju tajkuni i pojedinci povezani sa njima. Imajući poverenje u ovu Vladu, koja sigurno nije kao prethodna, nadam se pozitivnom rešenju u vezi mog predloga. Hvala.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miloš Aligrudić, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Branko Ružić i Milorad Mijatović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvala da sednici prisustvuju i: prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu i Nevenka Novaković, samostalni savetnik u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres o 6. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ŽIGOVIMA. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za evropske integracije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova,kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Raspored vremena dobili ste u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Samo da vas obavestim, ministar Obradović je u zgradi. Sačekaćemo ga samo par minuta da uđe u salu. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača prof. dr Žarko Obradović, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja želi reč? Izvolite. Samo se prijavite, molim vas.
Poštovana predsedavajuća Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pred vama je test zakona kojim Vlada predlaže izmene i dopune Zakona o žigovima, koji je usvojen 2009. godine, sa namerom da značajno poboljšamo ovaj propis, a time i unapredimo dobru praksu zaštite prava u oblasti žigova. Tokom primene važećeg Zakona o žigovima, u praksi su se pokazali određeni problemi i nejasnoće koji će se u potpunosti otkloniti usvajanjem predloženih izmena i dopuna kojima se ostvaruju poboljšanja važećih zakona u četiri osnovna pravca. Prva grupa izmena i dopuna koje sadrži ovaj predlog ima za cilj da otkloni izvesne uočene nedostatke terminološke prirode i da na taj način omogući preciznije tumačenje i efikasniju primenu Zakona o žigovima. Druga gruma izmena i dopuna se odnosi na dela kojim se uređuju građansko-pravna zaštita, a ima za cilj uspostavljanje efikasnijeg sistema zaštite žiga u slučaju njegove povrede. Posebna grupa izmena i dopuna obezbeđuje da se pojedine odredbe, direktiva EU koje regulišu oblast žigovnog prava dosledno donesu u domaći zakon. To su izmene i dopune kojima se vrši i dodatno usklađivanje sa direktivom Evropskog parlamenta i Savetom o sprovođenju pravno-intelektualne svojine i direktivom o usklađivanju zakona država članica u oblasti žigova. Četvrta grupa intervencija u tekstu važećeg zakona su one izmene i dopune kojima se vrši usklađivanje sa obavezujućim principima sadržanim u tzv. trips sporazumu koji se odnosi na trgovinske aspekte prava intelektualne svojine. Potrebna su usklađivanja sa propisima koji se primenjuju u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, uočene u toku pregovora u vezi sa pristupanjem Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Ukazujem na neke od najznačajnijih novina koje će unaprediti važeći Zakon o žigovima. Dodatno se precizira definicija žiga, tako što se izričito navode dva uslova koja moraju biti kumulativno ispunjena - da se znak može grafički predstaviti i da je podoban za razlikovanje robe, odnosno usluge u prometu. Pravna zaštita se može odobriti samoonom znaku koji je podoban za razlikovanje robe, odnosno usluga u prometu, a taksativno su navedene sve karakteristike znaka koje ga čine nepodobnim za razlikovanje. Na opšti način se propisuje zabrana zaštite znakova koji su opisnog karaktera i dodatno se precizira definicija opisnih znakova. Na primer, naznačenje "mleko" je znak koji sadrži iskaz o vrsti proizvoda, odnosno usluga, bez bilo kakvih drugih distinktivnih obeležja, pa se ne mogu zaštititi žigom jer se na ovim elementima znaka ne može steći monopol u korist bilo kog lica, već moraju ostati slobodni u prometu. Izmene zakona u delu koji se odnosi na zastupanje stranih fizičkih i pravnih lica predviđa obavezu imenovanja zastupnika samo za ona strana lica koja nemaju sedište, odnosno prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Na taj način, stranim licima koja imaju prebivalište ili sedište na teritoriji Republike Srbije se omogućava da vrše radnju u postupku pred Zavodom za intelektualnu svojinu, bez obaveze imenovanja zastupnika, čime se dovode u ravnopravan položaj sa domaćim licima, što je u skladu i sa odredbama Zakona o opštem upravnom postupku. Umesto principa međunarodnog iscrpljenja prava ustanovljenog važećim zakonom, izmenama se uvodi sistem nacionalnog iscrpljenja prava koji otklanja mogućnost tzv. paralelnog uvoza. Iscrpljenje prava se ograničava samo na situaciju kada vlasnik žiga prvi put stavi robu obeleženu žigom u promet na teritoriji Republike Srbije, a ne i van njenih granica. To obezbeđuje veći stepen pravne sigurnosti za nosioce žigova i kontrolu nad prodajom robe obeležene žigom. Sprečavanjem paralelnog uvoza, sprečava se nelojalna konkurencija u uslovima paralelnog uvoza. Sistem nacionalnog iscrpljenja prava je kompatibilan sa sistemom komunitarnog iscrpljenja prava koji postoji na nivou EU. Izmenama i dopunama u domenu građansko-pravne zaštite, stvaraju se preduslovi za efikasniju i delotvorniju građansko-pravnu zaštitu žiga, odnosno prava iz prijave. Izmene ovih odredaba doprineće efikasnijem postupanju sudova, u čijoj nadležnosti je vođenje postupaka za građansko-pravnu zaštitu žiga i delotvornijoj pravnoj zaštiti nosilaca prava. Izvršeno je dodatno usklađivanje sa standardima koji su u ovoj oblasti ustanovljeni Direktivom o sprovođenju pravno-intelektualne svojine. Takođe, procesne odredbe su usklađene i sa izmenama opštih procesnih zakona do kojih je došlo nakon stupanja na snagu važećeg Zakona o žigovima iz 2009. godine. Uz jasnije i metodološki preglednije propisivanje privremenih mera i mera obezbeđenja dokaza, Predlog zakona predviđa i proširenje sudske zaštite uvođenjem mogućnosti ulaganja revizije kao pravnog leka. Takođe, imajući u vidu da povreda žiga po pravilu povlači sa sobom i narušavanje reputacije i renomea, kako samog proizvoda obeleženog žigom, tako i vlasnika žiga. Predložene su izmene kojima se predviđa mogućnost naknade ne samo imovinske već i nematerijalne, moralne štete u slučaju povrede žiga. Izmena u delu koji se odnosi na izricanje privremenih mera i mera obezbeđenja dokaza imaju za cilj da se obezbedi efikasnija zaštita nosioca prava kako u toku samog postupka po tužbi, tako i pre podnošenja tužbe. Imajući u vidu da se izricanje privremene mere i obezbeđenje dokaza može tražiti i pre podnošenja tužbe zbog povrede prava, predloženim izmenama zakona propisuju se i sankcije za slučaj ne podnošenja službe zbog povrede prava u određenom roku što je u skladu sa zakonom o izvršenju i obezbeđenju, kao i direktivom EU o sprovođenju prava intelektualne svojine. Poštovane koleginice i kolege, poštovani narodni poslanici, u očekivanjima da će usvajanje predloženog zakona o izmenama i dopunama Zakona o žigovima da će se uspostaviti efikasniji sistem zaštite žiga, u ime Vlade izražava i spremnost da prihvatimo vaše sugestije i predloge. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsednice. Poštovani ministre, kolege narodni poslanici, ovo svoje izlaganje bih o ovom predlogu zakona započela sa nekoliko zanimljivih pojedinosti. Prvi registar žigova u Srbiji je osnovan 1921. godine, u vreme Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca. U tom registru je bilo registrovano 1.700 žigova. Prvi registrovani žig u Srbiji, odnosno zaštićeni znak je bio znak "diktafon" čiji je vlasnik tada, a i danas Korporacija "Diktafon". Dakle, to je još uvek žig koji postoji. Osim tog žiga od tih prvo registrovanih žigova u Srbiji, doduše uglavnom su to strani žigovi, danas je u upotrebi svega 19 žigova, to su neke poznate svetske marke, odnosno žigovi i to kao što su "Mercedes", "Varta", "Singer", "Kolinos", ali bogami i naš znak, odnosno žig "Merima". Zaključno sa 31. decembrom 2011. godine u Srbiji je bilo registrovano 149.000 žigova, a funkcija žiga, ili pravno zaštićenog znaka je da potrošaču omogući da razlikuje robu ili uslugu proizvođača, odnosno fizičkog ili pravnog lica od istovetne ili slične robe nekog drugog proizvođača, odnosno fizičkog i pravnog lica. Dakle, to je funkcija žiga. Navela sam i definiciju, onako malo komplikovano zvuči ali u stvari svaki zaštitni znak, odnosno žig je pomoć potrošaču kako bi on kupio, kada želi da kupi neku originalnu robu ili da uzme neku originalnu uslugu i da to može da razlikuje od nečega što je krivotvoreno ili što je piraterija. Čuveni žigovi imaju neverovatne vrednosti, imaju neverovatnu moć, a i te vrednosti mogu da se pretoče, odnosno da se iskažu cenom. Najskuplji, odnosno najvredniji čuveni svetski žig, kao i što pretpostavljate, jeste "Koka-kola" koja vredi na tržištu 69 milijardi dolara. Sledeći najvredniji iskazano u dolarima čuveni žig jeste "Majkrosoft" koji danas na tržištu vredi 65 milijardi dolara. Kod nas se u vredne i poznate žigove ubrajaju žigovi kompanija kao što su Kompanija "Štark", "Bambi", "Jelen", u poslednje vreme mi je drago što mogu da kažem, a to je i žig "Zlatiborac". Na sajtu Zavoda za intelektualnu svojinu imamo izveštaje za nekih poslednjih možda 10 godina, to je barem na sajtu, a pretpostavljam da Zavod kao jedna stara organizacija ima izveštaje i iz nekih ranijih perioda. Ali, u poslednjih deset godina su na sajtu ti izveštaji i iz svakog sektora imate izveštaje šta je te godine urađeno ili se radilo u Zavodu. Poslednji izveštaj koji je objavljen, godišnji izveštaj koji je objavljen na sajtu Zavoda je za 2011. godinu, pa ću ja koristiti i te podatke. U tom godišnjem izveštaju, dakle za 2011. godinu, stoji da je Zavodu podneto 6.955 prijava za registraciju žigova, od tog ukupnog broja jedna trećina prijava, dakle za registraciju žigova, su podnete direktno Zavodu za intelektualnu svojinu, a dakle dve trećine su preko Međunarodnog komiteta koji mislim da ima sedište u Ženevi. Od podnetih prijava odobrena, odnosno izvršena je registracija ili registrovano je 6.228, znači čini mi se negde oko 80% da je prihvaćeno. Dakle, kada je Zavod obavio sve one procedure koje i obavlja pre nego što odobri registraciju određenog žiga. Najzastupljeniji žigovi, odnosno najveći broj prijava za registraciju žigova, odnosno zaštićenih znakova, su iz oblasti farmaceutskih, odnosno za farmaceutske proizvode, zatim za prehrambene proizvode, za poslovne usluge, kancelarijski proizvodi, znači proizvodi od hartije, usluge obrazovanja i zabave. Ovi podaci takođe nam dosta toga govore kada govorimo o tome koja je jedna od najmoćnijih industrija danas u svetu, ako vidite da je najviše traženo da se zaštite farmaceutski proizvodi, tako je verovatno u svakoj državi, onda je to takođe pokazatelj o tome koje su najmoćnije, jedne od najmoćnijih industrija danas u svetu. Ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama važećeg Zakona o žigovima je izmenjeno nekih tridesetak članova. Mislim da ovaj predlog zakona ima 33 člana kojima se menjaju postojeći članovi u važećem zakonu i o tim je vrstama izmena detaljnije govorio ministar Obradović. One se mogu grupisati, a on je to i učinio, u nekoliko vrsta izmena. Dakle, negde su vršene izmene kako bi se otklonili terminološki nedostaci. Na nekim mestima je predlagač hteo preciznije da protumači neke članove ili da se nešto definiše da bi postalo jasnije. Tako je recimo prvi član, čini mi se kojim se menja član 4. gde se malo precizira šta se sve može zaštititi, odnosno registrovati kao zaštićeni žig. Tu je malo prošireno i malo preciznije i mi to i pozdravljamo takve vrste izmena. Takođe, je ministar Obradović, a to piše i u obrazloženju da su neke, odnosno veliki broj izmena, da je u stvari uslovljen usaglašavanjem ili prihvatanjem određenih rešenja iz tzv. evropskih direktiva da bi to od Evropskog parlamenta koje je upućeno Evropskom savetu itd. Inače, ovo je jedan od razloga koji mi se čini da se kopira i ide uz svaki predlog zakona, a to je valjda da biste i nama poslanicima, da bi ste nas tako ubedili kako se zdušno radi na usaglašavanju našeg zakonodavstva sa evropskim pravom, pravom EU. Da vam pravo kažem, dragi predlagači, nama poslanicima je malo dosadila ta rečenica, a čini mi s eda je i građanima Srbije, da su dosadile te direktive koje nam svakodnevno stižu iz EU. Da vas podsetim, verovatno ste slušali jutros vesti, da je najnovija ili najsvežija direktiva funkcionera ili predstavnika zemlje koja je član EU ili da kažem vodeća, a to je da nam je ambasador Nemačke poručio juče, danas su to preneli mediji, da bi Nemačka volela da Srbija i tzv. država ili republika Kosovo, da razmene ambasadore, da se ta saradnja Beograda i Prištine podigne na ambasadorski nivo. Zato vam kažem da su građani Srbije prilično umorni od tih evropskih direktiva. Vraćam se sad na ovo vaše obrazloženje, da je to usklađivanje sa evropskim direktivama. Htela sam da kažem da je Srbija umorna od direktive, ali da ste ovo mogli i drugačije da obrazložite. Razumemo šta ste hteli ovim da kažete, da u nekim državama, neke su evropske, neke nisu, da postoji mnogo veće iskustvo u ovoj oblasti, pre svega zato što te države imaju mnogo razvijeniju industriju, pa se mnogo duže i obimnije bave uopšte intelektualnom svojinom, pa i zaštitom žigova. Dakle, neosporno je da mi treba da vidimo kako su neke zemlje bolje rešile neke stvari od nas, prosto, zato što imaju mnogo veće iskustvo, tako da vas molim da nam više ne pišete da je to usklađivanje sa evropskim direktivama, nego da je to prosto prihvatanje nekih boljih rešenja. Kao što rekoh, DSS i poslanici smatraju da su neke izmene opravdane, ali isto tako smatramo da neke izmene nisu opravdane. Poslanici DSS su podneli 12 amandman i o tome ćemo detaljnije govoriti kada bude rasprava u pojedinostima. Sada neću na to gubiti vreme, ali ću da ukažem na jednu grupu vaših predloženih izmena i dopuna, našta smo mi takođe podneli amandmane, a to su članovi u izmenama i dopunama 24, 25, 26, 27. kojima se menjaju članovi iz važećeg zakona 74, 75, 76. Ukoliko ste stigli da pogledate amandmane, onda znate o čemu govorimo. Predložili smo da ove vaše izmene se brišu zato što se na neki način mešate u posao sudija, odnosno kroz ovaj zakon se daju uputstva sudovima i sudijama tako da postupaju u određenim sporovima kada su u pitanju sporovi oko ove problematike, odnosno oko žigova. Mi, poslanici, imali smo mnogo predloga zakona. Neke smo čitali, neke nismo uspeli da pročitamo, ali nigde nismo naišli da se kroz jedan zakon, koji donosi izvršna vlast, daje uputstvo sudu kako da postupa. Potpuno je jasan razlog zbog čega ste vi to hteli. Možete, recimo, naći u štampi da su se vrlo često sudije obraćali Zavodu za intelektualnu svojinu da im pomogne kako da reše neki spor, odnosno da prosto nisu znali kako da postupe zbog toga što ne postoji ni neka duga sudska praksa pa da vide kako je to ranije rešavano. Onda je dolazilo do velikih ili dugačkih odlaganja, a ta odlaganja stvaraju određene gubitke proizvođačima itd. Dakle, vaša namera je jasna i ona se može razumeti, ali mislimo da ne možete na ovaj način da dajete uputstva sudu. Prvo, ta uputstva su štura, kratka. To nije zakon o tome kako sud da postupa, nego samo kroz nekoliko članova vi dajete uputstvo. Pročitaću koje mi izmene smatramo da treba da brišete u ovom predlogu zakona. To je član 74. važećeg zakona. Naslov je "Postupak po tužbi". Predlažemo da vi obrišite ovu dopunu koju činite. Stav 2. "Postupak po tužbi iz stava 1. ovog člana je hitan". Onda: "Postupak po tužbi zbog povrede prava iz prijave sud će prekinuti do konačne odluke nadležnog organa po prijavi". Dalje u Uputstvu stoji, to je već sledeći član gde se govori o privremenoj meri: "Ako postoji opasnost od nastanka nedoknadive štete na strani nosioca prava, sud može da odredi privremenu meru bez prethodnog saslušanja protivne stranke". Mi smatramo da su sve ove dopune nedopustive i da prosto ne možete da se mešate u rad suda. Ovo poslednje što sam pročitala se takođe malo kosi za zdravom pameću. Možda će me neko demantovati i reći da se to negde drugo radi, ali ako već sud odredi ili hoće da odredi privremenu meru, onda vi kažete – bez prethodnog saslušanja prethodne strane. Kako će da donese odluku ako ne čuje tu drugu stranu? Samo na osnovu mišljenja jedne strane. Prosto, logički ovo nije po meni u redu. Vi ste ovim svojim izmenama i dopunama hteli da ukažete na taj jedan veliki problem koji postoji u oblasti pravne zaštite intelektualne svojine i to je ustvari problem srpskog pravosuđa. Pored svih ostalih problema, mi imamo i taj problem, da sudski organi, odnosno sudije i svi koji rade u sudu, pa onda i tužioci, čak i policija nisu dovoljno obučeni, odnosno nemaju odgovarajuće obrazovanje, da tako kažem, kada je ova materija u pitanju ili, pošto je ministar obrazovanja tu, da nedostaju specijalizacije iz ove oblasti. Odluka o sporu u ovoj oblasti, znači, uopšte intelektualne svojine, ali i žigova, može da stigne do 42 suda u Srbiji. Toliko je ovih prvostepenih sudova u ovom trenutku. Dakle, teoretski, može svaki od tih sudova da dobije takav jedan predmet, a onda svega dva sudska veća, što će reći samo takva dva suda imaju ljude, odnosno stručnjake koji se isključivo ovim bave. Dakle, moglo bi se reći da su ta dva na neki način upućena u ovu materiju od ovih ostalih 40. Znam da je Zavod za intelektualnu svojinu svojevremeno razgovarao sa ljudima iz Pravosudne akademije i da ste sa Akademijom dogovarali određene specijalizacije, da tako kažem, odnosno obuke. Mislim da Pravosudna akademija nema zvanične specijalističke studije, ali da ima neke druge moduse, da se određeni broj ljudi koji upišu Pravosudnu akademiju, to su ljudi koji su završili pravne nauke, da se krene u izvođenje takvih specijalizacija, što bi mnogo pomoglo u radu sudova kada je ova oblast u pitanju. To bi bilo jedno pravno i dugoročno rešenje. Dakle, intervencije kroz neki zakon sa uputstvima sudova su kratkoročne mere, a jedine dugoročne i prave mere su upravo to, da zaista obrazujemo ljude za ovu oblast. Inače, postoje različite specijalizacije za pravnike. Tek kad počnete da čitate ove silne zakone onda saznate koliko je sve različitih oblasti i materija i da tu postoji veliki broj različitih oblasti i da to ne može sve jedna osoba da radi. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, državni sekretaru, poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, DS će podržati predložene izmene i dopune Zakona o žigovima zato što one jačaju pozicije naše zemlje u domenu ekonomije i znanja i zbog toga što ove izmene doprinose usklađivanju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Svi znamo i ne samo ovde u Srbiji, nego u svetu za žigove poput "Fejsbuka", "Gugla", "Majkrosofta", ali u Srbiji se pojavljuju i brendovi, koji u pravnom značenju te reči se zovu žigovi, poput "Strouberija" "DND" i mnogih drugih softverskih firmi koje su omogućile da 2011. godine Srbija izveze čak 240 miliona dolara softverskih proizvoda. Po prvi put smo te godine izvezli više softvera nego malina. To je samo početak. Prethodna Vlada gde sam imao čast da budem, pre nego što me nasledio gospodin Obradović, koji je nastavio veliki broj programa u tom domenu, zahvalan sam mu na tome, prethodna Vlada je investirala čak 400 miliona evra u naučnu i tehnološku infrastrukturu naše zemlje. To je najveća injekcija, taj domen ekonomije i znanja, u istoriji naše zemlje i neke od konkretnih stvari koje danas imamo zahvaljujući tom naporu prethodne Vlade jeste blistavi naučno-tehnološki park na Zvezdari, koji je započet pre 20-ak godina, ostavljen je u korovu i napokon danas završen. Prvoklasni prostor od 16.000 kvadrata je na raspolaganju našim inovativnim preduzećima i njihovim inostranim partnerima. To je kapital sa kojim danas raspolaže Beograd, ali postoje mogućnosti da se slični parkovi, i postoje projekti za to, pojave i u Kragujevcu i u Nišu. Da ne zaboravimo u Novom Sadu prva faza tog programa je završena. Ekonomija znanja nije samo softver, to nisu samo "start apovi". Ekonomija znanja je žig koji pokazuje da je ugrađeno naučno dostignuće i zdravlje u jedan prehrambeni proizvod. Zapravo, kada pogledamo ono što lansiraju kao proizvode, velike multinacionalke iz tog domena u svetu, vidimo da već 10 godina se ne govori više o tome da je hrana sočna i kvalitetna, ta priča je u velikoj meri ispričana, nego da postoji sastojak koji obezbeđuje da ta hrana obezbedi bolji, kvalitetniji i duži život. Zbog toga, ekonomija znanja je nešto što pokriva skoro sve sektore. U obući, u tekstilu, poštovani narodni poslanici, imamo žigove koji pokazuju da iz domena, nama nauka, sastojci određenog predmeta imaju pozitivan efekat na zdravlje građana. Da li smo još daleko od te tematike? Jesmo, ali zbog toga je pitanje žigova centralno pitanje intelektualne svojine za nas. Bilo bi dobro da učeći iz onoga što je danas najpropulzivnije u svetu, obezbedimo da resursi koje imamo a koji nisu neograničeni, da daju najveći efekat. Danas ekonomija više nije ekonomija prve industrijske revolucije, koja je bila radno intenzivna, pa ni druge industrijske revolucije koja je bila kapitalno intenzivna. Danas za one koji znaju da primene znanje i u softveru i u prehrambenoj industriji i u obući i u metalu, ta primena ekonomije znanja obezbeđuje da imamo firme u svetu koje su profitno intenzivne. Jedan "Fejsbuk" sa 7.000 zaposlenih vredi 60 do 70 milijardi dolara, jedan "Apl" sa 70.000 zaposlenih je najvrednija kompanija u svetu. O tome pričam i zbog toga će DS, zbog toga što je ovaj zakon koji ne može rešiti sve, jedan skroman ali realan korak napred, da što je veći broj naših preduzetnika i inostranih partnera naših firmi, imaju poverenja u naš pravni sistem koji će obezbediti zaštitu domaćih žigova da oni budu dobro zaštićeni na našem terenu i da obezbede pohod na regionalna evropska i svetska tržišta. Zaštita tuđih žigova na našem terenu je element pravne sigurnosti koji možemo obezbediti da se više investira u našu zemlju, tačno tamo gde nam je od najveće koristi, a to je u ekonomiju znanja i ne samo u softver nego i u sve druge delove naše ekonomije. Međutim, DS misli da ove promene koje ćemo podržati nisu dovoljne. Samo ću napomenuti četiri ključne teme zbog kojih mislim da ćemo morati da se veoma brzo vratimo na ovu tematiku. Kroz ovaj zakon, ali i kroz neke druge zakone koji pokrivaju strogu materiju, koja je veoma bitna za jačanje žigova, jačanje brendova, jačanje intelektualne svojine, reč je o jačanju ekonomske krvne slike naše ekonomije. Prvo, o tome je pričao ministar, ali verujem da on sam vidi da ono što je predloženo u ovom zakonu, u smislu zaštite reči i nekih drugih izraza koji su u svakodnevnoj upotrebi je nešto što ovaj zakon ne reguliše u dovoljnoj meri. Želim da kažem da mi danas u Srbiji imamo firme koje u njihovom žigu, koji je zaštićen, imamo reč – hleb, kifle, voda, jelen i mnoge druge reči ili izraze iz svakodnevnog života. Danas u Srbiji nemamo dovoljno jasnu doktrinu, ovaj zakon to pokazuje, oko tog bitnog pitanja. Zašto je to bitno? Zbog toga što, ako neko uspe da zaštiti tu reč za proizvod iz sektora koji je centar njegovog delovanja, ta firma, taj preduzetnik imaju veliku prednost nad drugima. Ako neko prodaje ili trguje obućom i uspe da zaštiti cipelu ili čizmu u sopstvenom žigu, to konkretno znači da bi naši građani razumeli, da neko drugi sutra neće moći na isti način da zaštiti tu istu reč. Biće spora. Ovo što piše jeste da mora da postoji neki grafički izraz, da bude nešto specifično, ali vidimo iz tih izraza veoma jasno da to daje veliku dozu diskrecije Zavodu za zaštitu intelektualne svojine i nadležnom ministarstvu da možda nekome da nešto što sutra neće moći ili hteti da da nekom drugom. Mislimo da to nije dobro. Neko će reći – "Epl" na engleskom znači jabuka, jeste, zaštićeno je ali to je u domenu informatike. "Epl" nije aktivan i to dobro znamo, u domenu proizvodnje i trgovine jabukama ili voća i povrća, niti ima bilo kakvu aktivnost u domenu prehrambene industrije, tako da možemo da kažemo da to što je ta reč zaštićena ne daje samo po sebi direktnu prednost toj velikoj tehnološkoj firmi u onom domenu njene aktivnosti gde ona širi njeno poslovanje. Zbog toga mislimo da bi bilo veoma bitno za budućnost poslovanja u našoj zemlji da ministarstvo, Vlada i Zavod za zaštitu intelektualne svojine izađu sa mnogo jasnijom doktrinom. Najjednostavnije bi bilo da se kaže da sve ono što se nalazi u nekom rečniku ne može biti zaštićeno, od sada. Onda znamo da je to tako pa ako je neko aktivan u obući i ako želi da ima brend, onda mora da zaštiti ili svoje ime, kao što su to uradile mnogobrojne italijanske porodice, ili nešto drugo, što je njima svojstveno. Mi mislimo da je to veoma bitno jer u protivnom može nam se desiti i moram da kažem da se to već dešava, da neki radoznali ljudi počinju i sve više će ići na zaštitu određenih žigova za koje znaju da će možda biti interesantni za nekoga sutra. Valjda nije predmet Zavoda za zaštitu intelektualne svojine da omogući takvu sekundarnu trgovinu nekim žigovima. To sigurno ne bi trebala da bude njegova aktivnost. Drugi element, mi imamo iskustvo, evo sada nekih 10-ak godina sa ovom materijom. Bio sam ministar finansija kada je jedna multinacionalka iz domena duvanske industrije došla u jedan veliki spor sa jednom firmom registrovanom u Mostaru, koja je registrovala isti žig kao ta velika japanska multinacionalka, u domenu duvanske industrije. Bio je spor, vidim da neki poslanici koji su ovde duže klimaju glavom i sećaju se toga, bilo je teško objasniti toj multinacionalki koja je zaštitila njen žig svuda u svetu, kako je bilo moguće da neka domaća firma, tj. iz regiona, je uspela da ga zaštiti ovde u Srbiji? Srećom, poslednjih godina imamo mnogo manje takvih problema. Imamo drugi tip sporova i odmah da kažem, ne ulazim u meritum spora koji ću sada pomenuti. Već nekoliko godina imamo spor oko žiga "Voda Voda". Ponavljam, ne ulazim u meritum da li je neko u pravu ili nije, ali ono što se ovde desilo to je da jedna firma koja je ušla u poslovni aranžman sa strateškim partnerom, jedna od partija je izmislila vlasništvo žiga te vode na ime i na vlasništvo neke inostrane firme. Danas taj sudski spor je izuzetno kompleksan i ide u nedogled i pojavljuju se neke nove firme i taj žig se konstantno prenosi u vlasništvo neke druge firme. Ovo nije samo materija ovog zakona, ali mislim da je veoma bitno, ako želimo da imamo investicije u našoj zemlji, ako želimo da neko bude partner nekim našim firmama, naročito u ekonomiji znanja, naročito tamo gde se nalazi vredan žig, gde žig znači mnogo, onda moramo imati jasniju doktrinu o tome kako se može izmisliti taj žig. Da li taj žig mora po difoltu da pripada firmi, a ne vlasniku firme i da se odvaja vlasništvo firme, sa jedne strane i vlasništvo nad žigom, sa druge strane? To možda izgleda tehnički komplikovano, ali to je veoma bitno za poslovanje. Verujte da veliki broj validnih investitora u našoj zemlji sve više postavlja pitanje – kome pripada žig, kome pripada intelektualna svojina i da li neko ko je partner u datom momentu može izmestiti tu veoma vrednu imovinu iz te firme? Kao što ne bi bilo dobro da se sklopi neki sporazum, a sutra jedna od partija bude u stanju da premesti imovinu, npr. zgradu ili fabriku na neku drugu firmu, isto tako, pa i štetnije je da neko izmesti ono bez čega firma ne može da funkcioniše. Možda hala može da se zameni, ali firma ne može da se preimenuje. Videli smo na primeru koji ću ovde pomenuti našeg investitora, jednog od mnogobrojnih koji je probao da posluje i da investira u Hrvatskoj, šta se dešava kada se žig zloupotrebi. Imamo našeg preduzetnika Slobu Vučićevića, koji je uložio 18 miliona evra da preuzme trgovinski lanac u Hrvatskoj "Turbolimač". Ušao je u sudski spor koji je, ne mogu ovde da komentarišem, zato što kao što ne smemo da komentarišemo sudske sporove u Srbiji, ne možemo da komentarišemo ni one u Hrvatskoj, ali efekat je da njegov partner, koji je bio jedan bivši ministar u nekim hrvatskim vladama, je obezbedio da onaj koji je investirao više ne može da upotrebi žig. Kako onda može da funkcioniše ta trgovina? Naš investitor koji je bio poznat po regionalnom delovanju je posle prodaje njegove firme "Drogi Kolinskoj" je bio generalni direktor jedne regionalne grupe i niko nije mogao da dovede u pitanje njegove dobre namere i na hrvatskom tržištu je izgubio ceo kapital koji je uložio u toj zemlji. Neka i taj primer pokaže da zloupotrebe u ovom domenu mogu da dovedu do ozbiljnih pitanja. Zabrana upotrebe žiga u datom momentu je veoma bitna, kao što vidimo. Druga tema je šta se dešava za žigom kada dođe do spora, da li se sme izmestiti, da li se sme zabraniti upotreba žiga kada dođe do spora oko njegovog vlasništva ili vlasništva firmi, to je tematika koja, verovali ili ne, postaje veoma brzo veoma kurentna, veoma bitna i to je nešto gde Srbija mora da prednjači. Treći element u ovom zakonu, koji ne vidimo u dovoljnoj meri, sigurno je da je u momentu kada je ovako velika kriza, ovo ne može biti prioritet za naše građane, ali mi kao najviši dom u ovoj zemlji moramo pratiti u potpunosti ono što se dešava u domenu žiga i intelektualne svojine u EU. Šta se desilo? Posle skoro dvadeset godina mukotrpnih pregovora, EU je došla do konsenzusa oko jačanja internog jedinstvenog tržišta u domenu koji se tiče intelektualne svojine, zaštite patenata i žigova. To je bio ogroman predmet, neću ići u detalje. Na primer, Španija i Italija su godinama blokirale taj sporazum zato što se predviđalo da bi se smanjili troškovi da patenti i sve ono što ide u smislu dokumentacije ne bude prevedeno baš na sve jezike EU. Oni su to blokirali, ali je došlo do konsenzusa. Ono što je bitno za nas ovde danas, to je da je došlo do dogovora da se rokovi smanjuju i da se troškovi značajno smanjuju za zaštitu na jedinstvenom evropskom tržištu. Mi ovde imamo mnogo toga što je rečeno i to je tačno da imamo usklađivanje sa onim što je zakonodavstvo EU, ali strah me je da ono što se desilo krajem prošle godine, jeste da je nedavno, ali se ne vidi u dovoljnoj meri u ovom zakonu. Mi iz DS očekujemo da veoma brzo, i nije nikakva bruka u tome, da se ponovo pojavi ovaj zakon i drugi zakoni iz domena intelektualne svojine, da bi se u potpunosti uskladili sa onim što je bio mukotrpan rad, veliki kompromis unutar EU i da mi u neku ruku iskoristimo taj kompromis, da ne čekamo da ga usvojimo i da kao zemlja kandidat, a nadam se sutra zemlja koja će početi pregovore, da to iskoristimo u pravoj meri. Na kraju, četvrta stvar koja sigurno nije domen ovog zakona, ali je nešto što može obezbediti da on bude dobro ili loše sproveden. Mislim da u našem domu toliko puta pričamo o toj temi, pa je bitno da je i ovde pomenem. I najbolji zakon, ukoliko bude traljavo ili loše sproveden, da ne govorimo i o korupciji i drugim stvarima, je zakon koji nema istu vrednost od onoga koji je možda malo manje loše koncipiran, ali se dobro, valjano i transparentno sprovodi. Ovde, slušajući šta namerava Vlada da radi generalno, apelujem na Vladu Republike Srbije da iskoristi, kada već misli da treba da se ide u reformu mreže sudova, u specijalizaciju jednog broja sudova za ovu tematiku. Zašto to kažem? Mislim da svako ko želi da pročita ovaj zakon i sve one druge zakone koji pokrivaju intelektualnu svojinu, zna da ono što mi danas imamo u našim zakonima je samo jedan mali delić onoga što i tužilac i advokat i sudija moraju da znaju da bi valjano branili, napadali i sudili. Mnogo toga se nalazi u međunarodnim konvencijama. Mnogo toga se nalazi u veoma kompleksnim mišljenjima međunarodnih i evropskih tela. Drugim rečima, da bi neko dobro ovde vladao materijom, mora da bude specijalizovan. Ovde je moj apel u ime DS – specijalizujte nekoliko sudova. Evo, prethodni put bilo je specijalizacije za parnične postupke. Danas imamo u Beogradu par sudova koji su veoma specijalizovani i mislimo da to počinje da daje dobre rezultate, jer kad se nešto dobro zna, onda se to dobro i oceni i dobro se sudi. Mislimo da možda i više od nekih promena ovog Zakona o žigovima, specijalizacija nekih sudova za ovu tematiku bi imala najveće efekte da rokovi budu ispoštovani, da troškovi budu što manji i, što je najvažnije, da ono što se odluči kada dođe do spora, a takvih sporova ima mnogo … Pogledajmo najveći spor svih vremena ovog momenta između "Epla" i "Samsunga" u domenu mobilne telefonije i milijarde evra koji se dodeljuju u jednom ili u drugom pravcu u tom domenu. Daleko smo mi od takvih bitki ovde kod nas, ali specijalizacija će dovesti do kvaliteta. Kvalitet će dovesti do poverenja u naš pravosudni sistem u tom domenu. Poverenje u pravosudni sistem u tom domenu će dovesti do više investicija u ekonomiju znanja. Toliko sa naše strane. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPO i DHSS je jako ozbiljno prišla analizi ovog zakona, svesni činjenice o kojoj su pričale i uvažene prethodne kolege, da je ovo jako značajan zakon za pravnu sigurnost i zaštitu intelektualne svojine, budući da su sporovi ove vrste jako česti. Sporovi su često sa međunarodno-pravnim elementom. Ono što je ocena svih poslaničkih grupa sa kojima bih se složio, čini nam se da naši sudovi u dovoljnoj meri nisu pripremljeni za vođenje sporova ove vrste. Upravo iz tih razloga, SPO je u prošloj Vladi, u argumentaciji za snažnu podršku donošenju Zakona o Pravosudnoj akademiji, između ostalog govorio o potrebi specijalizacije sudova za zaštitu intelektualne svojine, ne samo zarad građansko-pravne sigurnosti tvoraca intelektualne svojine, već i zarad privlačenja stranih investitora i opšte pravne sigurnosti. Ne zaboravimo, bilo ko ko ima zdrav kapital, ako hoće negde da ga investira, on će investirati tamo gde je njegov kapital siguran, zaštićen sa svih strana i, između ostalih, zaštićen i u pogledu intelektualne svojine. Pored onoga što se dešavalo u vreme Kraljevine Jugoslavije, koja je prva donela Zakon o zaštiti žigova, odnosno znakova porekla i iz tog perioda datiraju i mnogi brendovi koji su još uvek aktuelni u privrednom životu, što na našim prostorima, što na prostorima bivše Jugoslavije, poput "Radenske tri srca", "Kraša", "Bambija", "Plazme" itd. Naravno da je razvoj nauke i tehnologije sve više usmeravan na zaštitu žigova, odnosno znakova porekla u pogledu softverske industrije. Koliki je to značaj ne samo u pogledu zaštite intelektualne svojine, već i u pogledu svih ostalih privrednih aktivnosti, dokazuje i to da je "Majkrosoft" čini mi se platio jednu veliku kaznu zbog monopolskog položaja. Monopoli i dalje postoje u našoj državi. To nisu samo naše procene, to su procene i godišnjih izveštaja Evropske komisije koje redovno dobijamo. Danas ako kažete "Fejsbuk", ako kažete "Gugl", ako kažete "Jutjub", ako kažete "Mercedes", "Opel", ili pomenete neki znak japanske ili bilo koje drugo autoindustrije, svi će odmah pred očima, uz automobil koji često menja svoj ili oblik ili fizički izgled i modernizuju se, ali će im pred očima uglavnom biti žig, odnosno znak. Ne samo zbog činjenice da zarad građansko-pravne zaštite tvoraca intelektualne svojine treba podržati nešto što ide u ovom smeru, već iz zbog ogromnih finansijskih posledica koje mogu tvorca intelektualne svojine u slučaju nedovoljne sudsko-pravne zaštite koštati mnogo. Neko može biti tvorac intelektualne svojine, neće imati adekvatnu građansku-pravnu zaštitu i može ne samo ostati bez intelektualne svojine, već i bez ogromnog prihoda. S druge strane, možemo nekog koga ćemo kolokvijalno nazvati kradljivcem intelektualne svojine, može se bez ikakvog uloženog intelektualnog i finansijskog ulaganja obogatiti na račun krađe intelektualne svojine. Zbog te činjenice bih se složio sa svim kolegama koje su pričale, i to je bio naš način razmišljanja, da je potrebno održavati stalne kontakte na nivou našeg ministarstva, Ministarstva pravde i pravosudne akademije, jer zaista nemamo dovoljno sudija, ne njihovom greškom, već je to svuda u svetu tako. Postoje specijalizovana odeljenja i ne mogu ovo raditi sudije iz građansko-pravnih odeljenja, koji imaju širok spektar materije sa kojom se bave i jednostavno moraju postojati specijalizovana odeljenja, a njih je danas u našoj zemlji jako malo. Jako je malo i kvalifikovanih advokata koji mogu kvalitetno zastupati naše i međunarodne kompanije. Jako je malo naših advokata koji mogu nastupati u sporovima sa međunarodnim elementom pred međunarodnom arbitražom. Često su naši privrednici u prilici i primorani su da angažuju advokate iz inostranstva zarad zaštite svoje intelektualne svojine, jer ovde nemamo dovoljan broj ljudi koji su se specijalizovali u tom pravcu. Ono što može proizvesti određene dileme, i to ćemo videti kod rasprave po amandmanima, mislim da je trebalo usaglašavati ili malo više voditi računa u usaglašavanju odredbi ovog zakona sa Zakonom o parničnom postupku, jer postoji određeni disbalans. Sigurno je da će možda i sudska praksa u tom smislu uraditi svoje i u pogledu hitnosti, i u pogledu prekida postupka, i u pogledu donošenja privremene mere. Meni kao nekom ko ima bogato iskustvo sa te strane, uvek bih sebi postavio dilemu kod donošenja privredne mere, bez obzira ko bude tražio donošenje privremene mere – ili tvorac intelektualne svojine ili kradljivac. Zamislite kradljivca intelektualne svojine koji podnese sudu deo dokumentacije koja ide njemu u prilog, bez da se čuje i druga strana, što je osnova u pravu. Sud nam podnosi dokaze samo jedne strane, a nema kontraargumentaciju i donosi privremenu meru, a sa druge strane, može neku kompaniju koja je u totalnoj ekspanziji na našem ili na svetskom tržištu, bukvalno, zaviti u crno. Mislim da je upravo zbog osetljivosti teme, zbog velike vrednosti spora, zbog toga što je intelektualna svojina u zemljama sveta, u zemljama EU podignuta na pijedestal, na najviši mogući nivo, i u tom delu nikako ne mogu da se složim sa kolegama iz DSS da ne treba da prihvatimo u ovom smislu direktive EU, jer su direktive EU bolje od naše normative, bez obzira na ono što je loše, što nam je dolazilo od strane Međunarodne zajednice, a to se tiče pre svega na odluke Haškog tribunala, na odluke Međunarodnog suda pravde i to je ono što trpimo zbog toga što nismo razumeli mnogo toga što se dešava u Evropi i svetu 90-ih godina. To je cena koju plaćaju oni koji su poraženi u svojoj politici. Nama iz SPO-DHSS nije drago, kao nacionalnim strankama, što je to tako, ali je to tako. Japan je bio poražen u Drugom svetskom ratu, nisu oni podnosili zahteve za naknadu štete zbog žrtava iz Hirošime i Nagasakija, a tu su stradali svi - i novorođene bebe i najstariji, i to je cena koju plate oni koji su poraženi u ratovima i koji su mislili da su jači i pametniji od celog sveta, a često je njihova politika bila u velikom raskoraku sa celim svetom. Ovo o čemu pričamo, zaštita intelektualne svojine, ona je u svetu i razvijenim zemljama EU zaista na najvišem nivou. Imali smo slučaj do samo pre neku godinu, a i danas viđamo na ulicama Beograda, da možete kupovati intelektualnu svojinu, odnosno kopije na crno na nekoliko lokacija u gradu, a da ne pričamo o periodu 90-ih godina kada ste ispred SKC ili Studentskog dramskog pozorišta, duž Knez Mihailove mogli kupiti sve i svašta, što se tiče intelektualne svojine na crnoj berzi i što je nezamislivo u razvijenim, normalnim i uređenim zemljama. Zbog svih ovih razloga o kojima sam pričao, a pre svega zbog građansko-pravne sigurnosti, oni koji posluju u našoj zemlji, zbog građansko-pravne sigurnosti i privredne sigurnosti i potencijalnih investitora, SPO u skladu sa svojim uverenjima i ubeđenjima, u najboljoj nameri i veri će podržati ove i slične predloge. Ministre, nemojte mi zameriti, malopre sam postavio jedno poslaničko pitanje i neću zloupotrebiti više od pola minuta. Nije mi jasno kao poslaniku koji dolazi iz Kragujevca, ali sačekaću i pisani odgovor ministarstva, zbog čega se već skoro dve godine odlaže sa početkom izgradnje banke matičnih ćelija u Kragujevcu? To jeste druga tema, ali je jako bitna i za našu privredu, i za zdravlje našeg stanovništva, i za ekonomiju naše zemlje i zabudžet svakog građanina ove zemlje. Zato bih zamolio, zbog važnosti teme, jer nezvanično čujem sa svih strana da postoje snažni interesi, beogradski lobiji koji se, da li je to tačno ili nije ne znam, tome protive, jer to nasleđeno stanje centralizacije u kome ostatak Srbije doživljava kao lovište možda ima odjeka i u ovom delu. Ne tvrdim da to jeste, ali s obzirom da su svi uslovi stvoreni za izgradnju banke matičnih ćelija, nikome nije jasno, bilo koga sad da pitate, zašto se to ne radi? Bez ikakve euforije i sa jako racionalnim razlozima i dobrom argumentacijom će SPO podržati ovaj zakon. U raspravi o amandmanima, pošto smo pogledali amandmane ostalih poslaničkih grupa, videćemo kakva će biti vaša reakcija na amandmane, na uložene amandmane. Verujte da ćemo i mi po uloženim amandmanima imati šta da kažemo, u najboljoj nameri, da bismo u finalnoj verziji doneli zakon koji će biti u korist i naših građana, ali i onih potencijalnih investitora i pravne sigurnosti naših građana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o izmenama i dopunama Zakona o žigovima. Ovo je jedan veoma značajan zakon u oblasti koju uređuje i očigledno već iz samog teksta i same materije, a videlo se i na osnovu ovih diskusija koje smo ovde imali u načelu, da to nije materija koja je interesantna u nekom užem političkom smislu. Nije politička tema, već je to tema koja je veoma značajna u onome što je privređivanje, u onome što je zaštita intelektualne svojine ali i materijalne svojine, u onome što je normalno stvaranje takvih uslova u zemlji i uslova u komunikaciji sa drugim zemljama da stvorimo normalne uslove komunikacije razmene roba, razmene znanja, a da pri tom postoji jedna uređenost jedne takve komunikacije koja sa druge strane će učiniti kredibilnom našu zemlju da ona može da prati i uređuje one odnose koji su uređeni u svetu na jedan valjan način. Raduje me da imamo visoku saglasnost o ovim pitanjima, gde možda u naznakama možemo videti da postoji pozicija i opozicija, da smo svi svesni važnosti jednog ovakvog zakona i da će svakako ovaj zakon biti usvojen sa dobrom većinom glasova i svakako da će SPS glasati za ovaj zakon. Dao bih kratak osvrt i nekoliko konstatacija u ime SPS počev od toga da je ovaj zakon donet 2009. godine u decembru, da je važeći zakon u najvećoj meri usaglašen sa svim relevantnim propisima EU, kao i sa rešenjima iz Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine. Međutim, tokom primene važećeg zakona, kao što se to uvek i dešava u drugim slučajevima kada je reč o drugim zakonima, tako i tokom primene važećeg Zakona o žigovima u praksi su se pokazale određene manjkavosti, određene nejasnoće koje je trebalo ispraviti ovim izmenama i dopunama i mislim da je to učinjeno, bar po ovom predlogu, sa priličnim uspehom. Svakako da sagledavanjem priloženih amandmana to će biti urađeno i na bolji način. Neke odredbe direktiva EU koje regulišu oblasti žigovnog prava nisu unete u sadašnji važeći zakon. Kada govorimo i direktivama EU to ne treba shvatiti u bukvalnom smislu da su direktive po ovim pitanjima neki diktati, grubo rečeno, ili naredbe kako mi treba ovu materiju da uredimo. Direktive EU po ovim pitanjima su sasvim drugo i to je zapravo jedno normativno detaljno sagledavanje uređivanja ove teme, ove materije koja bi bila važeća i koja jeste važeća pre svega za zemlje EU, kao i za sve ostale koje pretenduju da imaju veći ili viši stepen integracije u međunarodni sistem. U tom smislu treba prihvatiti i veoma je značajno prihvatiti takve direktive, jer korekcije zakona i poboljšanje teksta zakona koje bi bilo u skladu sa ovim direktivama stvaraju bolju pretpostavku za bolju komunikaciju i razmenu sa međunarodnom zajednicom i ponaosob sa članicama međunarodne zajednice. Izmenama i dopunama ovog zakona uklanjaju se određene terminološke nepreciznosti koje su otežavale tumačenje zakona i već u tom prvom članu, zapravo već u četvrtom članu važećeg zakona imamo dodatno definisanje pojma žiga gde se to kumulativno iskazuje da žig mora biti na neki način grafički prikazan, a drugi uslov jeste da je on podoban za razlikovanje roba i usluga. Veoma je značajno da ovaj zakon tretira i pitanje pravne zaštite žiga što je veoma značajno i to daje sigurnost u komunikacijama, u razmenama, u trgovini i svemu drugom, jer zloupotrebom žigova ne zloupotrebljava se samo intelektualna svojina već se čini i velika materijalna šteta onome ko je vlasnik žiga i koji obeležava određenu robu ili uslugu. Da bi se široj javnosti približio pojam žiga najbolje je objasniti da je žig pravno sredstvo ili pravno zaštićeni znak koji u prometu služi za razlikovanje robe ili usluga jednog fizičkog ili pravnog lica od iste ili slične drugog fizičkog ili pravnog lica. To je veoma značajno. Ovde smo pomenuli žigove koji su već stekli status čuvenih žigova i koji su veoma značajni i na takvim primerima shvatamo značaj svega ovoga. Zamislimo kada bi se žig Koka-kole uklonio i ista jedna takva roba u istom kvalitetu se pojavila na tržištu u drugom pakovanju sa drugom oznakom sa drugim znakom itd, šta bi to značilo u onom ekonomskom i finansijskom smislu za kompaniju koja je vlasnik ovoga. Zato je potrebno primeriti naše zakonodavstvo u najvećoj mogućoj meri standardima, direktivama, pravilima i normama koje važe danas u svetu, jer u krajnjoj liniji što to bolje učinimo to ćemo biti sposobniji i interesantniji za takvu razmenu sa drugim zemljama u okruženju. Ova definicija žiga objašnjava koliki je značaj žigova koji zaštićuju znakove po kojima je roba ili usluga poznata i zapravo žig šalje snažnu poruku ili asocijaciju o onome što se nudi. Samo taj znak u jednom trenutku šalje višestruku poruku i asocijaciju i psihološki eho, ako hoćete, što bi neki rekli, i o mirisu i o ukusu i sve se oseti kroz to. Dovoljno je neki put samo da se izrekne reč koja ima značenje tog žiga. Dovoljno je vizuelno pogledati takav znak i u svesti čoveka stvara se jedna kompleksna slika sa svim referentama robe ili usluge koja se nudi. Mi u SPS mislimo da bi valjalo uraditi nešto u tom pravcu zaštite prava nosilaca žiga i svega onoga što proizilazi u ovoj temi, a što može da bude sutradan predmet građansko-pravnog spora, da se sigurno neke sudije ili sudovi itd. svakako specijalizuju. Ovo zaista nije naivna materija, naivno pitanje i koliko suptilnosti i kompleksnosti ima u onome što je Zakon o autorskim i srodnim pravima, gde imamo mnoga pitanja na koja treba obratiti pažnju i treba biti dobar poznavalac takve jedne materije da bi se o tome sudilo, toliko i ovde na drugoj strani, nije na drugoj, nego je i ovo, na neki način, povezano sa tim prethodnim zakonom, ali u jednoj drugoj ravni, drugoj dimenziji. O tome svakako valja razmisliti kada je reč o specijalizaciji nekih sudova koji bi se bavili ovim pitanjima. Ne želim dužim u ovom načelnom pretresu o izmenama i dopunama Zakona o žigovima. Želim da kažem da SPS apsolutno shvata značaj jednog takvog zakona. Raduje nas činjenica da imamo visoki stepen saglasnosti u ovom parlamentu o značaju ovog zakona. SPS će glasati za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) U tom slučaju, prelazimo na listu govornika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, imajući u vidu da je moj kolega Miletić Mihajlović već istakao da će SPS nedvosmisleno, jasno i nesumnjivo podržati ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o žigovima, pokušaću da sve ovo, što su moje prethodne kolege elaborirale i, na neki način, ukazale na dobronamerne pobude u kom pravcu treba sagledati sve ono što podrazumeva kvalitet i manjkavosti ovog zakona, sistematizujem sve ono što je rečeno i što smatram da trebam istaći u ovom zakonu. Počeću od definisanje žiga, pa na dalje. Imajući u vidu da je zakon propisao da postoje dva preduslova za definisanje, jedan je da znak mora biti grafički predvidljiv, odnosno da se mora predstaviti, a drugi je da bude podoban za razlikovanje robe. Ovaj drugi preduslov ima posebnu težinu i poseban značaj. Zašto? Zato što podobnost podrazumeva različitost robe, odnosno usluga u prometu, a ta različitost je suštinska funkcija žiga. Ovakvim definisanjem žiga omogućavamo, ne samo efikasniju zaštitu žiga, već omogućavamo da se ta zaštita sprovodi u sudskim postupcima i predsudovima na efikasan način, jer će sudovi kroz ovakvo definisanje i ovakvu zakonsku regulativu imati mogućnost da, shodno na čelima suđenja u razumnom roku i na čelu pravičnog suđenja, prepoznaju one situacije u kojima je zaštitu žiga neminovno pružiti i gde sud sudskom odlukom tu zaštitu pruža. Ono što je bitno istaći jeste da se predloženim zakonom definiše koji znaci ni u kom slučaju ne mogu uživati zaštitu. To je ta tzv. negativna selekcija. Tu apsolutno podržavam zakon i smatram da je to kvalitativna promena, jer se na taj način zaštita žiga ostvaruje sveobuhvatno i precizno. Sledeća kvalitativna promena u zakonu je onemogućavanje davanja zaštite znaku sa tzv. opisnim obeležjima i u tom pravcu zakonodavac, odnosno onaj ko je predložio zakon, predlagač, je izneo razloge zbog kojih opisna obeležja proizvoda ne mogu potpasti pod regulativu, a naročito sistem zaštite žigom. Sledeći i novi kvalitet zakona je mogućnost zaštite žigom uz izričitu pismenu saglasnost, ne samo nosioca ranijeg žiga, već je nosioca nekog drugog ranijeg prava, a tu se podrazumeva autorsko pravo, pravo industrijske svojine, pravom na industrijski dizajn, pravo na patent itd. U svakom slučaju, ovom zakonskom formulacijom i zakonskom odredbom se postiže nešto što zakonom nije bilo regulisano, a to je da svi oni nosioci prava žiga imaju zaštitu i treba da uživaju zaštitu, jer su pred zakonom, barem ovim zakonom, svi jednaki, što se tiče ostvarenja prava i zaštite prava. Ono što smatram, kao čovek koji se bavi strukom, dakle pravom, je po meni najkvalitativnija promena u odnosu na prethodno postojeći zakon, odnosno do sada postojeći zakon, a to je stranačko – procesna ravnopravnost u postupku zaštite žiga pred zavodom. Ministar je u uvodnom delu objasnio, podsetiću samo, da shodno ovim odredbama zakona isključivo strana fizička i pravna lica, jedino ona lica koja nemaju sedište i prebivalište na teritoriji Republike Srbije, mogu biti zastupana, odnosno moraju biti zastupana od strane zastupnika koji je registrovan u evidenciji koja je za to propisana, dakle u nadležnom registru, ili od strane advokata. Sva ostala strana i fizička lica, koja imaju sedište ili boravište ili sedište svojih jedinica, ispostava, poslovnih jedinica na teritoriji Republike Srbije mogu, ukoliko ispunjavaju uslove poslovne sposobnosti, sama sebe zastupati u odgovarajućem postupku. Na kraju treba istaći ono što ovim zakonom podrazumeva jasnije definisanje i regulisanje postupanja pred sudovima. Tu se neću u celosti saglasiti sa svojim kolegama koji su ukazivali na ono što smatram da je jako važno u sudskim postupcima, gde se pruža građansko – pravna zaštita žiga. Naime, nisam sklon, ni u kom slučaju, konstataciji i ne stoji konstatacija da naši sudovi nisu usko specijalizovani za ovu oblast. Podsetiću da sudska praksa ukazuje da pred sudovima postoji veliki broj sporova radi zaštite žiga. Zamoliću da se sa posebnom pažnjom i sa posebnim uvažavanjem i poštovanjem prema sudovima odnosimo kada govorimo o uskoj specijalizaciji. Ne dovodim u sumnju potrebu da specijalizacija sudova u ovom pravcu treba da postoji, kao što je specijalizacija iz oblasti porodičnog prava, iz oblasti maloletničke delikvencije, iz nekih drugih oblasti koje nisu bile pred sudovima dovoljno afirmisane i gde sudije nisu bile dovoljno edukovane. Imajući u vidu da su sudije dobile sertifikate, kako iz oblasti porodičnog prava, maloletničke delikvencije i nekih drugih pravnih normativa, u svakom slučaju i ovde i treba da postoji mogućnost da se uskom specijalizacijom sudije bliže edukuju. Ne možemo, ni u kom slučaju, staviti na teret sudijama da nemaju nikakva iskustva iz ove oblasti. Naprotiv, pred sudovima je, a i moja lična iskustva ukazuju, suviše veliki broj predmeta, gde se sudskom zaštitom ostvaruje ono pravo koje podrazumeva pravni interes tužioca na zaštitu žiga. Gospodine ministre, zamolio bih da se jedna krajnje dobronamerna sugestija dobro razmotri, a to je ono što je kolega Čikiriz ovde nametnuo kao temu za razmišljanje. Da ne bi dolazili u koliziju Zakon o parničnom postupku i Zakon o žigovima, zamolio bih da prilikom izmena i dopuna Zakona o parničnom postupku ili novog zakona o parničnom postupku, čije usvajanje dolazi u skorijoj budućnosti i taj zakon se očekuje u skupštinskoj proceduri, da ovaj procesno – pravni deo koji se odnosi na tu tužbu, podnošenje tužbe na privremenu meru i sve ostalo što podrazumeva procesno postupanje, bude implementiran u Zakon o parničnom postupku. U suprotnom ćemo doći u situaciju da Zakon o parničnom postupku sadrži sve ono što procesno treba da sadrži, ali ne sadrži ono što sadrži Zakon o žigovima. Na taj način bi vezali ruke sudijama koje su obavezne da u procesnom postupanju strogo primenjuju Zakon o parničnom postupku. Kako će ga primenjivati ukoliko ono što je sadržano u Zakonu o žigovima ne postoji u Zakonu o parničnom postupku. Sa druge strane, dobro je što ovaj materijalno-pravni deo u Zakonu o žigovima na dovoljno jasan način ukazuje koja su toprava i ko su nosioci tih prava, odnosno ko može da bude legitimisan u postupku, sa zahtevom da se njegovo pravo zaštiti. Ko ima tu stranačku legitimaciju koju mi pravnici zovemo aktorskom funkcijom ili tužilačkom funkcijom? Ovde je dobro što se konačno u tom nekom materijalno-pravnom korpusu definiše da pored imovinske štete postoji pravo i na neimovinsku štetu. Zašto? Zbog toga što, ako nigde na drugom mestu, onda je duboko povređen moral i nanet duševni bol svakom ko je autor znaka koga treba zaštititi žig. Sa tog aspekta smatram da je to jedno jako dobro i kvalitativno rešenje u ovom zakonu, ali ukoliko ne dođe do kompatibilnosti između Zakona o žigovima i Zakona o parničnom postupku, imaćemo velike probleme. Zato smatram da i ovaj zakon to treba jasno da definiše, odnosno da se predupredi kroz donošenje Zakona o parničnom postupku, ova pojava na koju ja ukazujem, za koju, nesumnjivo sam siguran, može biti problem, a ukoliko bude potrebe za amandmanima na ovaj deo zakona, odnosno Zakona o žigovima, mislim da bi te amandmane trebalo razmotriti i uvažiti, kako nam se ne bi desilo, kao što je bio slučaj kod Zakona o javnim preduzećima, gde smo propustili da unesemo jednu jako bitnu odredbu koja sada pravi ogromne probleme lokalnim jedinicama samouprava. Ne udaljavam se od teme, samo pokušavam da ukažem na nešto što može da bude jako problematično, a ispustili smo da unesemo da više jedinica lokalnih samouprava više gradova i opština mogu osnovati jedno javno preduzeće, ima ih mnogo. To su sada virtuelna preduzeća, nepostojeća preduzeća, nemaju sa čim da se usklade. Zato bih zamolio da i u tom pravcu Vlada preduzme sve što je potrebno da se to što hitnije reši. Istovremeno, na kraju, završavajući ovo izlaganje, podržaću sve ono što kroz ove odredbe podrazumeva jedan kvalitativno nov način regulisanja zaštite znakova koji se žigom zaštićuju i ono što je moj uvaženi kolega Miletić Mihajlović rekao, zaista je veliko zadovoljstvo što su sve poslaničke grupe, prepoznajući značaj i težinu svega ovoga što je sadržano u predloženom zakonu, se opredelile da podrže ovaj zakon, kao što će to učiniti SPS i dobro je što konsenzus na ovako značajnim pitanjima postoji. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću da počnem od jednog mog utiska iz 2009. godine, kada je ovaj zakon donošen. Ja se danas, četiri godine posle 2009. godine, posle tog trenutka kada se zakon spremao, sećam svoje neprijatnosti dok sam čitala zakon. Da budem vrlo blaga, da ne kažem da je bio potpuno nepismen, ali je zakon bio u velikim suprotnostima sa važećim pravopisom Republike Srbije. Tu nije bilo pitanje jezika kojim je zakon pisan, kao što je bilo juče ili prekjuče, kada smo govorili o Zakonu o plovilima. Tu se moglo postaviti to pitanje. Ovde je bilo reči o tome da je zakon zaista u problemu vezanom za pravopis. Navešću koji su to problemi. Nekako sam imala utisak kao da je pisan prema onom vašem uputstvu, gospodine ministre, da profesori priznaju odgovor učenicima – Jovan Jovanović Zmaj napisan malim slovom. Tako je izgledao taj moj utisak. Volim da govorim konkretne stvari i činjenice, pa ću da vam pročitam, prosto da i vi vidite o čemu se radi. Recimo, kaže – nadležni organ će pismenim putem pozvati. Neće pismenim putem, nego će pozvati pisanim putem nadležni organ, a možda će to biti pismeno ili nepismeno. Onda kaže sledeće – ugovor o prenosu prava se sastavlja u pismenoj formi. Ne, ugovor se sastavlja u pisanoj formi, ali ne znam da li će biti pismeno ili nepismeno, to zavisi od toga ko će ga pisati. U članu 43. – da bez pismene saglasnosti nosioca čuvenog žiga druga lica neće moći da koriste isti ili sličan znak. Verujte, namerno sam navela tri primera, da ne bude da sam zlonamerno pronašla jedan, pa sam ga servirala. Mogu da vam čitam, od člana do člana imate ovakve primere. Mislim da je ovo sasvim dovoljno da potkrepim ono o čemu hoću da kažem. Zaista mislim da zakoni koji se u Srbiji donose, pre svega moraju da budu pismeni. Sve dalje možemo da govorimo da li su dobri, da li su efikasni, ali pre svega moraju da budu takvi. Prosto ne mogu da zamislim koliko su se loše osećali ministri dok su usvajali ovaj zakon na Vladi. Da li je moguće, gospodine ministre, da niko nije primetio ovo što smo mi primetili? Zbog toga sam se obradovala kada sam u obrazloženju, a moram da kažem da ja, kada počnem da čitam novi zakon, uvek prvo pročitam obrazloženje, naročito kada su u pitanju izmene i dopune, u obrazloženju ste napisali sledeće i to me je jako obradovalo. Kaže da se izmene i dopune donose da bi rešenja predviđena ovim izmenama i dopunama imala za cilj da otklone prvenstveno izvesne uočene nedostatke. No, nepismenost, ona je ostala. Ili nije uočena, ili nije uočena kao nedostatak. Ne bih volela da zvučim, zaista, zlonamerno, mislim da razumete zbog čega ovo govorim, ali mi smo u DSS uočili i nedostatak, i uočili smo ga, pa smo vrlo pedantno ispravljali, bar u ovim članovima u kojima ste vi izvršili izmene, ovo što ste vi propustili. Mislim da ćete prihvatiti te amandmane, jer oni zaista doprinose boljitku teksta, ali bih volela da uđete u izmene i dopune, makar u ovom delu, i onoga što ovde piše. Zakon je veliki, vrlo je važan, čitaće ga i ljudi koji ne dolaze samo iz naše zemlje i neće se dobro osećati kada vide ono što smo mi ovde napisali. Drugi razlog donošenja izmena i dopuna je potvrda usklađivanja sa izvesnim direktivama, o kojima je moja koleginica Donka Banović govorila, i ovde se radi, pre svega, o direktivi iz 2004. godine, 48 Evropskog parlamenta i Saveta, koja se odnosi na sprovođenje prava intelektualne svojine, jedne oblasti koja je praktično jedna pravna oblast 21. veka. Ja to kažem na početku 21. veka, ali mislim da će to zaista biti izuzetno važna oblast u ovom veku. Druga direktiva je 2008/95 o usklađivanju zakona država članica u oblasti žigova i član 4. koji ste ponudili, izmene i dopune, se i te kako odnosi upravo na usklađivanje sa ovom direktivom. Ne mislim da su one loše u tom smislu i mislim da su nas kolege potpuno pogrešno razumele kada smo govorili o tome. Reč "direktiva" i "ja usklađujem zakon zbog direktive, a ne usklađujem ga zbog potrebe da popravim standarde u svojoj zemlji i zakone u svojoj zemlji" je ono što nama smeta. Moram da kažem da pojedine izmene i dopune zaista imaju smisla i mi možemo da ih podržimo jer su sasvim u redu, kao što je, recimo, član 3, odnosno bivši član 10, u kome kažete ovako – svako strano, fizičko ili pravno lice u postupku pred nadležnim organima mora imenovati zastupnika koji je registrovan u registru zastupnika koji vodi nadležni organ ili kod domaćeg advokata. Naravno, ne znam iz kojih razloga je donet tada upravo ovakav tekst, jer je sasvim logično da punoletna i poslovno sposobna osoba, lice, može zastupati samo sebe, to naši zakoni predviđaju, dozvoljavaju i dobro je što ste to uočili. To je bio jedan od amandmana 2009. godine koji je moja poslanička grupa podnela, nije prihvaćen, jako mi je drago da je danas prihvaćen. Zaista moram da kažem da mi se mnogo manje sviđa to što ste prihvatili direktivu Svetske trgovinske organizacije koja smatra da su pojedine odredbe zakona koje vi sada popravljate i menjate ih, kažu da ovakva rešenja dovode u neravnopravan položaj strana lica i da je to favorizovanje domaćih lica. Bila sam vrlo spremna da pogledam mnoge zakone koji se u ovoj oblasti donose u drugim zemljama. Nema ozbiljne zemlje koja ne favorizuje domaće stranke. Mislim da je za Srbiju mnogo bolje, naročito u ovo vreme u kojem živimo, a ono dugo traje kao teška ekonomska kriza, da zaista počne da gleda na svoje građane i na one koji u ovoj zemlji nešto privređuju i doprinose, da ih favorizuje, pa neka to tako i zvuči. Prosto, ako to mogu da rade mnogo jače i veće zemlje od nas i uglednije, u smislu da su članice EU, uvažene članice EU, zašto Srbija ne bi mogla da radi svojim građanima? Ono što DSS ne može nikako da prihvati u ovim izmenama i dopunama, to je pitanjesudova, odnosno direktiva koje vi dajete sudovima i prosto im propisujete postupke i ugrožavate njihovu samostalnost i njihovu nezavisnost. Sudovi su u ovoj zemlji još uvek nezavisni državni organi, samostalni državni organi. Njihova nadležnost je propisana i Ustavom i drugim zakonima. Prosto je nemoguće, to kažu zaista vrlo ugledni pravnici i pravnici kojima mogu da verujem, dakle, oni kažu da je nemoguće Zakonom o žigovima propisivati sudovima kako oni treba da rade i šta treba da rade kako bi došli do pravde. Prosto, to nije moguće uraditi ovim zakonom. Meni je jasna namera zbog koje vi ovo radite. No, mi znamo i tu se slažem sa mnogim kolegama koje su govorile, da mi specijalizovanih sudova nemamo. Ovo je vrlo teška i komplikovana oblast koja dotiče ne samo domaće zakonodavstvo, nego i zakonodavstvo drugih zemalja i u drugim zemljama je ovo zakonodavstvo mnogo razvijenije nego kod nas. Vaša potreba je, koliko sam razumela, upravo to, da je moguće neke sporove, a ja ću o jednom kasnije govoriti, o tom čuvenom brendu "Voda-voda", nekako rešiti, dovesti ih do kraja. To naši sudovi najčešće nisu u mogućnosti i bilo bi onda dobro da se radi o specijalizaciji sudova, pogotovo zato što imate samo desetak ljudi koji rade ovakvu vrstu posla u MUP-u. Šta je još za nas prihvatljivo i što je u redu? Ono što ste regulisali u dosadašnjem članu 5. stav 1. tačka 6) odnosi se na definisanje tzv. prevarnih znakova. To su oni znakovi koji treba da dovedu kupce, odnosno stranke u postupku prometa, u zabludu. Naročito je dobro što ste to regulisali sada, zato što se naročito stariji kupci ili oni kupci koji rade nešto na brzinu dovode u zabludu time što kupuju robu za koju misle da je određena, kao što su recimo, sada mi je palo na pamet, one čokolade "Milka", sa potpuno istim bojama, sa potpunim istim znakom koji se samo u detaljima razlikuje, pojavljuje se na tržištu druge vrste čokolada koje po kvalitetu, naravno, nisu iste. Zanimljiv mi je i primer upotreba žiga "Voda-voda". To mi je upravo bilo zanimljivo iz razloga koji sam navela kada sam govorila o sudovima. Moram tu da citiram nekoliko stvari koje su upravo primer za ovo o čemu smo govorili, o potrebi specijalizacije sudova. Citiraću, to je izjava iz jednih novina advokata bivšeg "Glasnika", kaže da žig "Voda-voda", popularan brend, kako on kaže, nikada nije prodat, niti je bio predmet transakcije u kupovini između raznih kupaca, da je onsamo bio zakupac žiga, taj jedan od kupaca i da je taj odnos zakupništva žiga prestao 2009. godine. On dalje kaže – svaka upotreba žiga "Voda-voda" bez saglasnosti vlasnika brenda je nezakonita. To što ste me pitali vezano je za postupak. Radi se o postupku brisanja iz Registra žigova, ali to samo služi obaveštavanju trećih lica i time se ne stiči nikakva prava, niti prestaju. Ugovor je osnov, on je prestao da postoji, otkazan je. Društvo "Voda-voda" nema nikakva prava nigde u svetu, a kod nas ne postoji jasno pravno razumevanje, to je društveni problem. Naravno, nemam nameru da budem ničiji lobista, niti da zastupam niti jednu niti drugu stranu. Ovo navodim upravo iz jednostavnog razloga, ovo je odličan primer koliko je to komplikovana materija, koliko je to osetljiv teren i koliko je potrebno da se uđe u specijalizaciju i sudija i specijalizovanih sudova da bi sve ovo moglo da se izvede i da bi, rekla sam, intelektualna svojina, kao zaista jedna kompleksna oblast i vrlo važna oblast u 21. veku, ne samo u Srbiji, nego i u svetu, mogla da se realizuje i u Srbiji. Ovo sam pročitala i zbog toga što bih volela da dobijem mišljenje, gospodine ministre, pošto ste vi zastupnik ovde Vlade, o ovome što sam pročitala. Da li će sada izmene i dopune sa ovim što ste naveli, nadležnosti sudova, doprineti da se ovo pitanje reši, zapravo, da se ispravi ovo o čemu se ovde govori? Ono što me dalje interesuje je pitanje - dokle je Srbija stigla sa usklađivanjem i primenom zakona u oblasti zaštite intelektualne svojine, u propisima EU i uopšte u smanjenju piraterije i krivotvorenja, s obzirom da se Srbija obavezala da će 2013. godine uspeti da svoj nivo zaštite dostigne otprilike i popne na nivo kakav je u EU? Jasno mi je stanje zbog čega ste ušli u ove izmene i dopune. Jako vas molim da popravite ono što sam rekla, zato što to doprinosi imidžu svih nas, i ovde i u svetu. Volela bih da dobijem odgovor na ono što sam pitala. Hvala.
Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Janko Veselinović. (Nije u sali.) Sledeći je Srđan Milivojević. (Ni on nije u sali.) Marijan Rističević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću dužiti. Javio sam se za diskusiju da u okviru Zakona o žigovima govorim malo i o poljoprivredi. Poznati su naši sporovi oko ajvara sa Slovenijom. Poznati su i naši sporovi sa šljivovicom sa Češkom, Italijom i Nemačkom. Dakle, to su sporovi gde smo mi učinili propust i dopustili da žig, odnosno robnu marku, zaštite neki drugi i to je, koliko ja znam, prevaziđeno time što smo mi na nacionalnom nivou registrovali srpsku šljivovicu i srpski ajvar, da bi prevazišli taj propust koji smo učinili i dopustili da drugi registruju i zaštite naš brend. Što se tiče našeg ponašanja, tu treba navesti primer Slovenije i Austrije, koji se i te kako, za razliku od nas koji smo to olako prepustili nekima drugima, oni se spore oko kranjske kobasice. Austrijanci pokušavaju da dokažu da je to njihov brend, s obzirom da je ta kranjska oblast nekad bila u Austriji. Dakle, poznati su sporovi oko prehrambenih proizvoda. Grci i Danci se spore oko sira. Mislim da su se sudili negde oko 15 godina oko sira "feta". Grci i Turci se spore oko đevreka, dok se mi uglavnom nismo bavili zaštitom svojih domaćih robnih marki, dakle, svojim žigovima nismo štitiliono što smo godinama proizvodili. Prošle godine je Vlada, koliko se sećam, izdvojila 24 miliona dinara da bi se bavili ovim problemom, ali je na međunarodnom planu zaštićeno svega četiri robne marke na osnovu žigova, i to samo u 27 zemalja, a na nacionalnom nivou je zaštićeno 43 brenda, odnosno 43 žiga na tim brendovima. Kod nas su najpoznatiji švercovanje stranih robnih marki iz Kine. Dakle, oni proizvedu robu kakvu god hoćete, sa bilo čijim žigom i uvoz takve robe može da proizvede posledicu po našu zemlju, tako da organi koji se bave zaštitom žiga moraju i te kako da koordiniraju svoj rad sa carinskim organima da bi sprečili da ova zemlja jednog dana ne dođe u poziciju da zbog propusta i dolaska robe iz Kine sa zaštitnim znakovima, odnosno žigovima stranih brendova, da ne bi morali da plaćamo štetu. Bio sam svedok od 2000. do 2004. godine da su Vlada na nacionalnom nivou i Zavod za intelektualnu svojinu hteli da dopuste da se dve strane cigarete registruju kao domaće i ta registracija je čak bila obavljena i u poslednji trenutak smo uspeli da ih sprečimo da Vlada Republike Srbije načini taj propust, da uz pomoć Savezne vlade dopusti proizvodnju i promet takvih proizvoda koji su spadali u one poznate brendove i uživali posebnuzaštitu kao žigovi i to bi iziskivalo nenadoknadivu štetu. Čovek koji je u to vreme bio umešan u sve to, kao ministar, sa kojim smo imali posla, danas je, kao opozicioni predstavnik, tako zdušno branio strane žigove i robu. Takođe, poznati su sukobi "Samsunga" i "Epla", a ovde se uglavnom govorilo o "Majkrosoftu" itd. "Majkrosoft" je milijarder koji će svoje milijarde pokloniti nekome. Mi imamo jednog poznatog biznismena, ne znam kako će on zaštiti svoju robnu marku, s obzirom da je milijarder postao prodajući maglu. Bojim se da će njegov zaštitni znak, pored toga što je poznati predsednik opozicione stranke, da će zaštitni znak i robni žig njegove robe biti sijalica maglajka, s obzirom da se uglavnom bavi prodajom magle i da je na takav način stekao milijarde, za razliku od Bili Gejtsa koji svoje milijarde poklanja onima koje on nije vlastoručno opljačkao, ali je našao snage da to pokloni siromašnima. Kod nas se od siromašnih samo otima. Sa ovim završavam i zahvaljujem se.
Hvala. Pridružio nam se Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nisam očekivao da će ova tema danas zaokupiti tako malo pažnje. Smatram da je intelektualna svojina među koje spada i zaštita žigova vrlo važna oblast. Zašto je ona važna za građane Srbije? Iz osnovnog razloga što smo mi recimo prošle godine imali veći izvoz, pod navodnicima softvera, nego malina, to je malopre rekao i poštovani gospodin Đelić. Svakako da je pravna sigurnost za nešto što zovemo intelektualna svojina, zaštita intelektualne svojine prvenstveni, prvorazredni interes Republike Srbije kao države, a time i svih njenih građana, a naročito ljudi koji završavaju fakultete i koje bi mogli da nađu posao u Srbiji, a ne da moraju da ga traže u svetu, baš u oblasti softvera, u oblasti koja je svakako oblast intelektualne svojine, gde se pravi proizvod koji ne vidi golim okom, ali koji je danas na ceni i najveći svetski biznismeni i moćnici jesu upravo u ovoj oblasti, pa i pomenuti Bil Gejts. Dakle, pravna sigurnost u ovoj oblasti je bitna i mi ćemo, uvaženi ministre, kao DS podržati ovaj zakon jer on je u skladu sa dostignutim evropskim vrednostima u ovoj oblasti. On prati evropsko zakonodavstvo. Istina, nisam sasvim siguran da ste imali u vidu kompletno evropsko zakonodavstvo koje je i krajem prošle godine donekle dopunjavano sa nekim direktivama. Svakako, ne treba da zaboravimo činjenicu koju sam izneo prošli put kada smo govorili o izmeni i dopuni Zakona o autorskim pravima, da crno tržište intelektualne svojine, autorskih prava u zemlji Srbiji, a i u Evropi je veće od tržišta narkotika. U tom smislu država mora da ima značajniju pažnju. Srbija je prvi put nadmašila izvozom svog znanja neke tradicionalne poljoprivredne kulture. Prethodna Vlada je investirala oko 400 miliona evra u naučno, naučno-tehnološke parkove. Svakako je dobro da ste vi kao ministar i u ovoj Vladi nastavili sa tim programima. Nažalost, ulaganje u nauku nije u onom obimu sa kojim mi bili zadovoljni i tu imamo ozbiljnu zamerku ovoj Vladi i činjenici da se vi niste uspeli, verovatno, izboriti, ne verujem da niste imali dobru nameru, sa većim učešćem nauke u ukupnom budžetu Republike Srbije. Svakako je važno ono što je predmet ovog zakona, brendiranje, zaštita znakova, naročito u oblasti prehrambene industrije i tu je svakako značajno da oni koji žele da zaštite svoj žig, a proizvođači su sa područja Srbije da to učine na jedan kvalitetan način i da mogu da uživaju tu zaštitu. Ali, svakako je značajno i da budemo predvidivo tržište za sve one koji nastupaju kod nas, da znaju da njihov žig u koji su uložili nauku, znanje i iskustvo i sve ono što prati to, da će ono biti zaštićeno po najvećim svetskim standardima, po standardima EU u ovom slučaju. Nisam sasvim siguran, poštovani ministre, da je dovoljno jasno definisana doktrina Srbije prema zaštiti uobičajenih reči, izraza koji su u svakodnevnoj upotrebi. Kod nas ima dosta zloupotreba i nisam sasvim siguran da je ovaj zakon o izmenama i dopunama to do kraja rešio. Nisam siguran da ni u narednom periodu neće biti puno sporova u ovoj oblasti i da to neće zbunjivati i na kraju oštetiti građane, jer oni ako kupuju proizvod koji u svom nazivu, robnom znaku, odnosno robni žig ima vodu ili hleb, na neki način to daje veću poziciju tom proizvodu, veći profit, veću konkurentnost na tržištu, a na kraju krajeva ne znači da je taj proizvod bolji, bakteriološki ispravniji ili nešto sasvim treće. U tom smislu smatram da je država morala da se u ovu oblast umeša na značajniji način, jer je to oblast koju niko drugi sem države neće zaštiti. To nisu obligacioni odnosi, to nije pitanje koje će rešiti konkurenti na tržištu time što će podneti tužbu za nekoga ko ugrožava tržište na taj način što podiže sebi zaštitom žiga koji ima u svom nazivu ili u znaku, vodu ili hleb ili nešto slično, to se neće rešiti u građanskoj parnici ili zaštitom na ovaj način kako je to predviđeno. Mislim da nismo dostigli mi taj nivo kulture u ovoj oblasti, jer smatramo da je još uvek intelektualna svojina nešto apstraktno i da u to nije uloženo trud, novac i sve ono što prati razvoj znanja. Svakako je ozbiljno pitanje izdvajanje žiga iz vlasništva firme koja ga upotrebljava i stavljanje žiga u posebnu sferu, u sferu koja je nezavisna od vlasništva nad privrednim društvom i na taj način izbegavanja praćenja vlasništva nad tim žigom na adekvatan način, jer imamo činjenicu, a to je već danas spomenuto, da su pojedini žigovi postali prvo zaštićeni u našoj zemlji od domaće kompanije, potom postali žigovi stranih kompanija i menjalo se vlasništvo nad njima. Mislimo kao DS da ove promene sasvim ne uvažavaju izuzetno bitne promene u evropskom zakonodavstvu koje su se desile krajem prošle godine, pre svega, kada su u pitanju rokovi, odnosno značajno smanjivanje rokova i troškova zaštite patenata, žigova na jedinstvenom tržištu. To nije nebitno, jer zaštiti žig i patent velikoj kompaniji to nije ozbiljan trošak. Međutim, zaštiti taj isti žig ili patent od strane male kompanije ili možda kompanije koja ima jednog zaposlenog, koji je možda pronalazač, to je ozbiljan trošak. Država u tom smislu nema značajne podsticaje za zaštitu žigova, patenta i drugih segmenata koji su iz oblasti intelektualne svojine. Na kraju, sada kada se javljaju promene mreže sudova, smatram da ono što je gospodin Đelić istakao, podržavam bez bilo kakve ograde da je to nama neophodno. Ne samo što trebamo imati specijalizovane sudove, odnosno sudove koji bi između ostalog se bavili i poslom iz ove kompleksne tematike, nego bi morali imati u policiji, u SUP specijalizovana odeljenja koja se bave ovom vrstom kriminala. O tome sam takođe, ministre, govorio prošli put kada sam govorio o zaštiti autorskih prava. Smatram da je naša policija u dobroj meri sposobna, ali nije obučena da se suoči sa ovim kriminalom koji u svakom slučaju, kao što sam rekao, prevazilazi neke okvire o kojima možemo i da slutimo, jer graniči se sa kriminalom iz oblasti opojnih droga, a nemamo dovoljno osposobljenih ljudi koji bi svakako morali da prođu i neke kurseve u zemljama koje su ovu oblast bolje uredili. Smatram da tu moramo napraviti veće pomake. Još nešto. Žigovi jesu nešto što mora da uživa zaštitu pojedinaca i oni moraju imati obezbeđene mehanizme da zaštite ta svoja prava, ali štetu trpe građani. Dakle, ako neko prodaje "Nike" patike ili "Adidas" patike ili "Puma" trenerke ili sličnu odeću ili obuću ili kompjutersku opremu, ili nešto treće, pod tuđim zaštitnim žigom, time su oštećeni građani. U ovom zakonu nema mehanizma kojim bi država mogla da pokrene postupak u tom pogledu. Ovo je svedeno isključivo na oblast obligaciono pravnih odnosa. Zbog čega smatram da ovo nije komparativno sa uporednim zakonodavstvima? Zbog toga što su razvili mehanizme u kojoj privredni subjekti bolje i kvalitetnije štite svoja prava. Dakle, nije isto imati robu na tržištu Srbije i na tržištu Nemačke. Oni tamo sigurno imaju mnogo bolju mrežu zaštite i nadležnih kompanija, odnosno kvalifikovanih kompanija, advokatskih kancelarija koje štite njihove brendove. Ovde smo mi prepušteni sami sebi. Naši građani kada kupuju te proizvode ne znaju da li kupuju originale ili kupuju blede kopije. Na kraju možda nije sasvim vaša tema, ali mislim da jeste oblast koja je između vašeg ministarstva i Ministarstva poljoprivrede. Mi smo ovih dana govorili o konvenciji, odnosno to je ratifikacija sporazuma koja se tiče genetskih resursa. Otvorili smo tu temu na jedan rekao bih vrlo skroman način, ne poznajući do kraja činjenice koje su na terenu. Konsultovali smo se ovih dana sa nadležnim naučnim institutima. Oni su rekli da genetska divergentnost koja postoji u našoj zemlji, dakle, različitost koja postoji u Srbiji po pitanju genetskih potencijala biljaka jeste nešto što je prirodni resurs Republike Srbije. U ovom slučaju ratifikacija jednog takvog sporazuma, ministre, značila bi da bi vi naše resurse stavili na raspolaganje bez bilo kakve naknade drugim kompanijama u svetu. Neki poslanici iz opozicije su pominjali to pitanje ovih dana i smatram da još jednom treba da proučimo dobro da li bi ratifikacija tog ugovora bila u korist Srbije ili bi ona bila na trajnu štetu Republike Srbije. Nije zgoreg istaći da je taj sporazum deset godina stajao neratifikovan baš iz tih razloga, a ništa se na žalost nije promenilo u toj oblasti. Na kraju, mi se ponašamo kao odgovorna opozicija. Demokratska stranka će, kao i uvek do sada, podržati kvalitetan zakon, bez obzira na ove nedostatke. Nećemo se ponašati kao opozicija u prethodnom periodu, da će glasati apriori protiv svih zakona koji budu na dnevnom redu, jer nama je pre svega u interesu da građani Srbije dobiju kvalitetno zakonodavstvo, da se to zakonodavstvo primeni u praksi. U tom smislu smatram da u narednom periodu moramo voditi više računa o primeni zakona i o činjenici da se ministri pojavljuju pred nadležnim odborima i da govore o tome kako se zakoni primenjuju. U danu za glasanje mi ćemo ovaj zakon podržati, a vas molim da uvažite ove naše primedbe. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Da li želi reč ministar Obradović? (Da.) Reč ima ministar.
Hvala. Želeo bih da se zahvalim svim poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije koji su učestvovali u današnjoj raspravi, s obzirom da su baš svi istakli značaj donošenja ovog zakona, odnosno izmene i dopune ovog zakona i govorili svako na svoj način o značaju zakona. Bilo je tu različitih podsećanja i podataka i istorijskog karaktera i edukativnog karaktera. Moram reći da je dobro da postoji saglasnost oko potrebe donošenja ovog zakona. Ono što se takođe moglo čuti kao zajedničko mišljenje većine govornika, danas je potreba da se prilikom utvrđivanja mreže sudova predvidi mogućnost posebnog specijalizovanog suda koji bi se bavio pitanjima iz ove oblasti. Želim da vam kažem da ćemo mi u ministarstvu, kao što smo radili i ranije, ove savete i predloge vezano za pravosuđe preneti kolegi Selakoviću, ovaj predlog koji se odnosi na obučenost policije ministru unutrašnjih poslova. Moram vam reći da smo sada prilikom pripreme izmena i dopuna Zakona o posebnim ovlašćenjima o zaštiti intelektualne svojine uključili predstavnike Ministarstva unutrašnjih poslova. S obzirom da je nekoliko govornika pomenulo određene sudske sporove da bi ilustrovalo značaj ovog zakona, bez uvrede, ali ta pitanja ćemo ostaviti sudovima. Neka oni to reše, jer su samostalni u donošenju odluka. Amandmane koje smo dobili ćemo detaljno proučiti i usvojiti sve one koji su mogući, bilo da je reč o terminima, bilo da je reč o amandmanima koji se tiču sadržaja ovog zakona. Što se tiče pitanja kolege Veselinovića vezano za genetski materijal, to nije nadležnost Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, ali u svakom slučaju ću preneti to kolegi Kneževiću i ostalim kolegama koji se bave ovom tematikom. Želim još jedanput da se zahvalim na ovoj raspravi i promovisanju značaja ovog zakona za zakonski i privredni ambijent Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda, a to je zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona potvrđivanju Konzularne konvencije između Republike Srbije i Crne Gore, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Specijalne administrativne regije Makao Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja njihovih diplomatsko-konzularnih predstavništva, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Namibije o saradnji u oblast odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o merodavnom pravu za obaveze izdržavanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 7, 8, 9, 10. i 15. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, Aleksandra Vučića, prvog potpredsednika Vlade i ministra odbrane, Ivana Mrkića, ministra spoljnih poslova, Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave, pozvala da sednici prisustvuju i: Vera Mavrić, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, Ivica Kojić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Šani Dermahu, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Miroslav Jovanović, pomoćnik ministra odbrane, Zoran Marković, generalni sekretar Ministarstva spoljnih poslova, Nataša Kalezić, načelnik Odeljenja u Ministarstvu spoljnih poslova, pukovnik Ljubomir Nikolić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane, Nina Veličković, savetnik u Ministarstvu spoljnih poslova i SnežanuNedeljković, šefa Odseka u Ministarstvu finansija i privrede. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o 7, 8, 9, 10. i 15. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. O raspodeli vremena dobili ste u materijalu. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Konzularne konvencije između Republike Srbije i Crne Gore, Predlogu zakonao potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Specijalne Administrativne regije Makao Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja njihovih diplomatsko-konzularnih predstavništava, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Namibije u saradnji u oblasti odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o merodavnom pravu za obaveze izdržavanja. Da li žele reč predstavnici predlagača? (Da.) Ministar Selaković, izvolite.
Hvala uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici. Pred vama je Predlog zakona o potvrđivanju Konzularne konvencije između Republike Srbije i Crne Gore. Treba napomenuti da je Konzularna konvencija između Republike Srbije i Crne Gore potpisana 14. juna 2012. godine u Beogradu od strane ministara spoljnih poslova Republike Srbije i Crne Gore. Tokom ministarskog sastanka procesne saradnje u jugoistočnoj Evropi. Svrha zaključenja ove Konzularne konvencije zasniva se na činjenici da sa Crnom Gorom od njenog osamostaljenja u oblasti konzularnih odnosa nema značajnijih kvalitativnih pomaka kao i od iskazane spremnosti obeju strana da međusobno pravno urede problematiku na koju se Konzularna konvencija odnosi. Obostrana je ocena da je zaključivanje ove konvencije predstavljalo značajan iskorak u ukupnim odnosima dve države. Imajući u vidu brojne statusne probleme sa kojima se susreću državljani Republike Srbije na stalnom boravku u Crnoj Gori saradnja na konzularnom planu postaje sve značajnija i sve intenzivnija. Pravna saradnja između dve zemlje je veoma obimna, naročito nakon zaključivanja čitavog seta ugovora u oblasti međunarodne pravne saradnje, međunarodne pravne pomoći iz 2009. godine i odvija se u pogledu svih oblika međunarodne pravne pomoći kako u krivičnim tako i u građanskim stvarima. Saradnja između pravosudnih organa, između Republike Srbije i Crne Gore je na najvišem mogućem nivou u regionu i služi kao primer uspostavljanju saradnje pravosudnih organa Republike Srbije sa svim drugim zemljama regiona. Radi unapređenja konzularnih odnosa, tokom konzularnih konsultacija Ministarstva inostranih poslova Srbije i Crne Gore, održanih 15. oktobra i 7. decembra 2009. godine, kao i o naknadnim diplomatskim kontaktima, usaglašen je i potpisan tekst Konzularne konvencije između dve zemlje. Ova konvencija je u potpunosti upodobljena i prilagođena odredbama Bečke konvencije o konzularnim odnosima. Sadržani su svi osnovni konzularno pravni instituti kao pretpostavka za nesmetano odvijanje konzularnih odnosa. Pored definisanja prava i obaveza države prijema i države imenovanja, statusnih pitanja konzularnih funkcionera i konzularnih službenika, detaljno je regulisana konzularna zaštita i postupanje u slučaju smrti, telesnih povreda ili znatne materijalne štete po državljane države imenovanja, preduzimanje mera za zaštitu zaostavštine u slučaju rešavanja slobode, dostava sudskih i van sudskih akata, izdavanje putnih isprava, vizai slično. Do sada zaključene konzularne konvencije od strane Republike Srbije sa zemljama regiona postoje između Srbije i Hrvatske, BiH i Makedonije, a Srbija je potpisnica još ukupno 20 konzularnih konvencija. Pred vama takođe se nalazi i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Vlade Specijalne Administrativne Regije Makao Narodne Republike Kine o međusobnom ukidanju viza. Sporazum između Republike Srbije i Vlade Specijalne Administrativne Regije Makao o međusobnom ukidanju viza je potpisan 28. februara 2012. godine. Ovim sporazumom izuzimaju se državljani Republike Srbije i Specijalne Administrativne Regije Makao, nosioci važećih putnih dokumenata od pribavljanja viza u svrhu ulaska na teritoriju države druge ugovorne strane, radi posete ili boravka u trajanju ne duže od 90 dana tokom perioda od 180 dana od datuma prvog ulaska. Lica koja nameravaju da borave duže od 90 dana od datuma prvog ulaska ili da rade, odnosno da se bave svojom profesijom ili da studiraju, treba prethodno da pribave dozvolu za to. Zaključivanjem Sporazuma kojim se ukidaju vize za državljane dve države predstavlja značajan korak u pravcu stvaranja što povoljnijih uslova za dalje unapređenje političkih odnosa i svestrane saradnje u ekonomskoj, kulturnoj, naučnoj i drugim oblastima od značaja i interesa za obe zemlje. Treba naročito imati u vidu činjenicu da je Narodna Republika Kina prioritetan politički i vodeći ekonomski partner Republike Srbije na prostoru azijskog kontinenta. Specijalna Administrativna Regija Makao kao sastavni deo Narodne Republike Kine i kao sedište veoma značajnih privrednih aktivnosti, od velikog je interesa i za Republiku Srbiju i međusobno ukidanje viza je izraz visokog uzajamnog poštovanja i poverenja koje postoji između dve zemlje. Ovim sporazumom sa Specijalnom Administrativnom Regijom Makao Narodne Republike Kine su usklađene sve odredbe tipskih sporazuma o ukidanju viza i ovaj sporazum predstavlja nastavak započetog postupka liberalizacije viznog režima sa onim državama izvan teritorije EU, za koje postoji konkretan interes Republike Srbije, kao i širenje kruga tih zemalja. Pred vama se takođe nalazi i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja, njihovih diplomatsko-konzularnih predstavništava. Ovaj sporazum između dve zemlje o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja, njihovih diplomatsko-konzularnih predstavništva potpisan je u Beogradu 8. oktobra 2012. godine, u originalu na srpskom, španskom i engleskom jeziku. Kada je u pitanju svrha potpisivanja ovog ugovora, potrebno je reći da se sporazumima o zapošljavanju članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava između dve države, ostvaruje na recipročnoj osnovi. Omogućava se zapošljavanje uz naknadu članova porodica diplomatskog i drugog osoblja države imenovanja, u skladu sa unutrašnjim propisima države prijema. Poslednju deceniju, zaključivanje ove vrste bilateralnih ugovora je postala uobičajena međunarodna pravna praksa. Mnoge države su uočile da savremeni način života dovodi do sve češće pojave da supružnici članova osoblja diplomatsko konzularnih predstavništava odbijaju da napuste svoj posao, da bi pratili u inostranstvo svog bračnog druga, što je navelo Ministarstvo spoljnih poslova tih država da se pozabave problemom svojih zaposlenih i iniciraju zaključivanje ovakvih ugovora. Osnovni cilj ugovora je očuvanje normalnog porodičnog života diplomatsko-konzularnih predstavnika i celovitosti njihove porodice time što će biti zadovoljene profesionalne i ekonomske potrebe članova tih porodica. Efekti rada diplomatsko-konzularnih predstavnika koji deluju u uslovima razdvojene porodice su nesumnjivo manji od onih koji funkcionišu u okruženju sređenih porodičnih prilika kada je porodica na okupu u mestu službovanja. Druga svrha ovih sporazuma jeste da se pomenutom krugu lica ograniče privilegije i imuniteti u obimu u kojem su vezani za obavljanje plaćenih delatnosti, a koja bi im inače pripadala prema odredbama Bečke konvencije o konzularnim odnosima od 18. aprila 1961. godine i odredbama Bečke konvencije o konzularnim odnosima od 24. aprila 1963. godine. Naime, ova lica neće uživati imunitet od građansko-pravnog i upravnog postupka u vezi sa svim pitanjima koja proističu iz tako zasnovanog radnog odnosa, koja bi prema ovim konvencijama uživala. Sporazumom se ne uskraćuje imunitet od krivičnog sudstva, koje članovi porodice uživaju prema navedenim konvencijama, već se država imenovanjem obavezuje da će ozbiljno razmotriti svaki pismeni zahtev koji podnese država prijema za odricanje od ovog imuniteta. Na osnovu ovog sporazuma, članovi porodice osoblja diplomatsko-konzularnog predstavništva države imenovanja, zaposleni u državi prijema potpadaju pod režim socijalnog osiguranja države prijema, u vezi sa svim pitanjima koja se tiču njegovog zaposlenja u toj državi i u obavezi su da u državi prijema plaćaju sve poreze na prihod ostvaren po osnovu posla koji obavljaju u skladu sa sporazumom. Republika Srbija je do sada potpisala ovaj sporazum sa osam drugih država i to sa: Kanadom 2004. godine, sa SAD 2006. godine, Holandijom 2010. godine, Španijom, Belgijom takođe 2010. godine, Argentinom 2012. godine, kao i sa Izraelom i Slovenijom u toku iste 2012. godine, od kojih su na snazi sporazumi sa Kanadom, SAD, Holandijom i Španijom. Sa Albanijom, Makedonijom, Portugalom, Turskom, Nemačkom, Švajcarskom, Rumunijom, Brazilom i Australijom vode se pregovori radi zaključenja ovog sporazuma. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, pred vama je i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Namibije o saradnji u oblasti odbrane, države sa kojom Srbija ima tradicionalno dobre odnose. Namibija nije priznala jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije i zalaže se za očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Bilateralna vojna saradnja sa Namibijom u vreme postojanja SFRJ bila je izuzetno razvijena. Težište je bilo na vojno-ekonomskoj i vojno-obrazovnoj saradnji, kao i na pružanju vojne pomoći u oslobodilačkom ratu u Namibiji. SFRJ je pružala značajnu materijalnu pomoću antikolonijalnoj borbi, kao i nakon sticanja nezavisnosti. Obostrani je interes i Srbije i Namibije uspostavljanje nekadašnjeg nivoa saradnje. Potvrđivanjem Sporazuma o saradnji u oblasti u Narodnoj skupštini stvara se pravni osnov za saradnju ministarstava odbrane, kao i za sve oblike saradnje u oblasti odbrane, za koje strane budu zainteresovane. Sporazum sadrži taksativno nabrojane oblasti saradnje, finansijske odredbe, odnosno način plaćanja troškova koji nastaju prilikom njegovog sprovođenja, odredbe o medicinskoj zaštiti, građanskoj odgovornosti i rešavanju odštetnih zahteva, kao i načinu rešavanju sporova. Sporazum određuje organe nadležne za njegovo sprovođenje, izmene i dopune, kao i način stupanja na snagu. Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da Narodna skupština ratifikuje kako ovaj predloženi sporazum, odnosno da izglasa zakon kojim se potvrđuje Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Namibije o saradnji u oblasti odbrane, tako i zakone kojima se potvrđuju Konzularna konvencija između Republike Srbije i Crne Gore, zatim zakon kojim se potvrđuje Sporazum o međusobnom ukidanju viza između Republike Srbije i Specijalne Administrativne Regije Makao Narodne Republike Kine, kao i zakon kojim se potvrđuje Sporazum između Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja njihovih diplomatsko-konzularnih predstavništava. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici i narodne poslanice, danas imamo nekoliko diplomatskih sporazuma i nekoliko akata iz oblasti spoljne politike na dnevnom redu. Ne bih da govorim o svima njima, ne bih da uzimam suviše vremena. Potrudiću se da budem kratak i jasan, te ću govoriti o onom sporazumu, o onom aktu za koji smatram da je najvažniji za državni interes Republike Srbije, a to je Konzularna konvencija između Srbije i Crne Gore, odnosno Predlog zakona o potvrđivanju Konzularne konvencije između Srbije i Crne Gore. Na prvom mestu, potrebno je reći, i to smo čuli od ovlašćenog predlagača iz Vlade, da je ovu Konzularnu konvenciju potpisala ova vlada u junu prošle godine, ali pošteno je reći da je nju pripremila prošla vlada i dobro je što imamo kontinuitet u našoj spoljnoj politici, jer ozbiljne države, ukoliko žele da budu ozbiljne, ne smeju da lutaju u svojim spoljno-političkim stremljenjima i svakako je dobro što kako prošla Vlada, tako i ova Vlada na neki način pristupaju jednom aktu koji je koristan za državni interes Republike Srbije. To što je ova Vlada potpisala ovu Konzularnu konvenciju pokazuje da je ova Vlada sposobna i spremna da unapređuje odnose u regionu i dogovara se sa komšijskim državama, čime padaju u vodu predrasude svih onih koji su optuživali ovu Vladu za opasne namere prema bilo kojoj komšijskoj državi. Mi iz SDPS, shodno našem programu i usmerenju, na posebno mesto stavljamo regionalne odnose i smatramo da je potrebno negovati najbolje moguće regionalne odnose, jer se iz ovog siromaštva i krize svi zajedno možemo podići samo regionalnom saradnjom i samo najboljim mogućim odnosima između država u regionu. Naravno, na prvom mestu treba da nam bude državni interes Republike Srbije i da onda poštujući taj državni interes pokušamo i da sa svim komšijskim državama uspostavimo najbolje moguće odnose. Naravno, nije potrebno ni pominjati da ova Vlada i ova vladajuća većina u parlamentu neće bilo kakvim postupanjem ugroziti državne interese Republike Srbije, odnosno ova Vlada je spremna, i tako tumačim njenu spoljno-političku doktrinu, da nađe pravu meru između brige za državne interese Republike Srbije i potrebe da sa komšijskim državama imamo korektne odnose. Dozvolite mi da iznesem jedan sud o spoljnoj politici kao čovek koji se time bavio na naučan način na institutu. Svaka država treba da ima najbolje moguće odnose sa svim komšijskim državama, jer tako sebe čini održivom i stabilnom, ali svaka država na prvom mestu treba da vodi računa o sopstvenom državnom interesu, da se njemu posveti i da ne brine tuđu brigu. Dakle, tumačim ovu konvenciju kao produkt strategije, ako hoćete naše spoljnopolitičke strategije, koja uvažava ova dva momenta – na prvom mestu, brigu o državnim interesima Republike Srbije i na drugom mestu, želju da se sa svim komšijskim državama imaju korektni odnosi. Konkretno što se tiče ovog predloga zakona, u njegovim konkretnim članovima može da se kaže da je ovo jedan tipičan diplomatski bilateralni sporazum, u ovom slučaju se radi o konzularnoj konvenciji, i kao što smo već čuli od ovlašćenog predlagača iz Vlade, ova konvencija je potpuno prilagođena Bečkoj konvenciji o konzularnim odnosima i sadrži sve konularnopravne institute koje treba da sadrži jedna konvencija. Dakle, definiše prava i obaveze svih država potpisnica ove konvencije, u ovom slučaju Srbije i Crne Gore. Dozvolite mi da kažem zašto je posebno značajno što je Srbija ovu konzularnu konvenciju potpisala upravo sa Crnom Gorom. Crna gora je jedna od onih država sa kojima Srbija ima i zajedničku tradiciju i tradiciju zajedništva. Namerno ovo podcrtavam, i zajedničku tradiciju i tradiciju zajedništva, te kroz ovu igru reči pokušavam da opišem koliko je Crna Gora bitna za Srbiju kao država i koliko je dobro to što smo upravo sa Crnom Gorom potpisali ovu konzularnu konvenciju. Srbija ima najveći interes da razvija kulturne, trgovinske, ekonomske i sve druge odnose sa Crnom Gorom, jer slobodno možemo reći da su retke države koje su ranije kroz istoriju Srbiji bile toliko bliske kao Crna Gora. Dozvolite mi da konstatujem i sledeće. Ovaj direktni prenos gledaju mnogi građani Srbije, ali sam siguran da ovaj TV prenos gledaju i mnogi građani Crne Gore, koji Srbiju doživljavaju kao veoma blisku državu i koji su zainteresovani za ono što se dešava u njoj. Konkretno, dolazimo do jednog praktičnog razloga zašto je posebno bitno što je Srbija potpisala konzularnu konvenciju baš sa Crnom Gorom. Crna Gora je jedna od onih država u kojima živi najveći broj državljana Srbije izvan matice, izvan teritorije Srbije i upravo je dobro i korisno da Srbija tu ima svoje konzulate. Namerno kažem konzulate a ne konzulat. U ovom momentu postoji samo Generalni konzulat Republike Srbije u Herceg Novom. Nadam se da će Srbija, Vlada Srbije, Vlada Crne Gore naći načina da otvore još neki konzulat. Srbija je tražila konzulate i u Nikšiću i u Bijelom Polju. Argumenti Crne Gore su bili da je dovoljan jedan konzulat, jer je Crna Gora toliko mala da se iz svakog mesta u Crnoj Gori, maltene, za sat ili dva može stići do Herceg Novog, ali se ne radi o tome. Radi se da Srbija ima konzulat tamo gde žive državljani Srbije u Crnoj Gori. U tom smislu želim da apostrofiram sever Crne Gore, gde je posebno bitno da Srbija otvori u budućnosti jedan konzulat, nebitno da li će to biti u Bijelom Polju, u Pljevljama, u Beranama, zbog svog interesa, i to ne da bi se mešala u neke unutrašnje stvari u Crnoj Gori, već da bi pružila administrativne i konzularne usluge svojim državljanima u Crnoj Gori. Razlozi su administrativni i razlozi nisu i ne mogu biti u bilo kakvoj ekspanzivnoj politici, jer ova Vlada jeste svesna da treba da se vodi jedna pragmatičnai umerena politika. Konačno, funkcija konzulata Republike Srbije u Crnoj Gori je da ti konzulati pruže administrativne usluge, ne samo u izdavanju potvrda, pasoša, viza, raznoraznih dokumenata, već i u rešavanju krajnje životnih situacija. Na primer, kada se neki državljani Srbije u Crnoj Gori se venčavaju, kada je neko, nedaj bože, lišen slobode, neki državljanin Srbije u Crnoj Gori, kada imamo situaciju smrtnog slučaja nekog državljanina Srbije u Crnoj Gori, rešavanje imovinskih pitanja i još niza pitanja, koja su od životne situacije, koje može da reši neki konzulat koji je blizu tim ljudima, blizu samim državljanima Srbije u Crnoj Gori. Konkretno što se dalje tiče ovog predloga zakona o potvrđivanju konzularne konvencije, treba reći da je on u svojim članovima takav da je na obostranu korist i Srbije i Crne Gore. Ono što posebno možemo naglasiti je da je on u korist državnog interesa Srbije. Recimo u članu 2. Predloga zakona o potvrđivanju konzularne konvencije, ili u samom članu 2. konzularne konvencije se kaže da Srbija biva, odnosno država imenovanja bira gde će otvoriti konzulat, ili narodski rečeno, ona država koja otvara konzulat, bira gde će to biti, a ona država koja taj konzulatprima, ona to odobrava. Srbija ima mogućnost i pravo da bira gde će biti, opet nanovo kažem, njeni konzulati u Crnoj Gori, u množini, budući da sad imamo jedan. Nadam se da će Srbija i Crna Gora pronaći načina da se otvori još jedan konzulat, pogotovu na severu Crne Gore, kako bi svi državljani Republike Srbije bili zbrinuti na najbolji mogući način. Konačno, želim da ponovim prilikom govora o ovoj konzularnoj konvenciji da je Srbiji u interesu da bude u najbližim mogućim odnosima sa Crnom Gorom, ne zbog neke ekspanzivne politike i ne zbog toga da bi se mešalau unutrašnje stvari u Crnoj Gori, već iz proste činjenice što u Crnoj Gori živi veliki broj njenih državljana. Kada procentualno gledate koliko to Crna Gora ima uopšte stanovnika i koliki je procenat srpskih državljana u njoj, onda vidite da procentualno nema države ni u okruženju, niti bilo gde, u kojoj je procenat srpskih državljana toliko velik i zato je ovo pitanje veoma bitno za našu spoljnu politiku. Rekao bih da je Crna Gora kao država veoma bitna za našu spoljnu politiku, opet ponavljam, ne iz nekih ekspanzionističkih razloga, već iz razloga što pametne države vodi brigu o svojim državljanima. Konačno, ne bih više da dužim i ne bih da koristim sve vreme koje je na raspolaganju, želim da zaključim da ova konvencija pokazuje da Srbija brine o svojim državljanima koji žive u drugim državama, u ovom slučaju u Crnoj Gori i da vodi politiku koju treba da vodi bilo koja država, politiku brige za svoje državljane, gde god da se oni nalaze. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedna od prilika da SPO – DHSS iznesu svoje političke stavove u pogledu međunarodne politike koju treba da vodi naša zemlja. Često smo bili poprilično usamljeni na političkoj sceni Srbije u pogledu naših odnosa prema spoljnoj politici. Budimo sasvim otvoreni, ova zemlja je dosta lutala, posebno u periodu od 1990. do 2000. godine. Počela je 2000. godine polako da dolazi k sebi. Dokaz da država postaje sve ozbiljnija je upravo ovo što je uvaženi gospodin Cvetićanin rekao i uzeo mi je misao koju želim da ponovim, da svaka ozbiljna država sve ono što je uradila prethodna Vlada, što je doro u nacionalnom i državnom interesu, respektuje i nastavlja tu politiku, a samo treba menjati onaj deo politike koji je bio pogrešan. Mi smo zbog tradicionalno zbog jezičkih, kulturnih veza, porekla, porodičnih odnosa, rodbinskih odnosa, tradicionalno i emotivno i državotvorno i ekonomski i svakojako prilično vezani za Crnu Goru. Međutim, i tu smo u periodu posle 2000. imali jednu veliku glupost, naime, posle proglašenja nezavisnosti KiM. Naravno, DHSS – SPO su u svom političkom delovanju učinile sve i upozoravale Vladu Slobodana Miloševićada će pogrešna politika dovesti do toga, a naravno da nismo želeli da tada budemo u pravu, međutim, prve zemlje koje su priznale nezavisnost KiM su bile upravo najveće svetske sile i najznačajnije zemlje članice EU, poput Nemačke, Francuske, Italije, Velike Britanije itd. Po priznanju nezavisnosti KiM nismo nijednoga ambasadora tih velikih i svetskih uticajnih zemalja članica EU proterali. Međutim, otkazali smo gostoprimstvo ambasadorima Crne Gore i Makedonije posle odluke njihovih vlada da priznaju nezavisnost KiM, što je po nama bila emotivna veza ali nikako ozbiljna i racionalna državotvorna veza. Odgovor tadašnjeg premijer Crne Gore je bio da se Crna Gora kod donošenje te odluke vodila svojim državnim i nacionalnim interesima. Tu smo došli do razbijanja jedne pre svega komunističke, titoističke predrasude u međunarodno pravnim odnosima, da međunarodno odnosi treba da budu zasnovani na tome ko vas kao voli a ko vas ne voli, pa oni koji vas kao kolektivno vole i vi njih kolektivno volite i sa njima treba da budete u najboljim odnosima i obrnuto. To nije tačno. Istorija nas u tome demantuje. Kada je Rusija na Sanstefanskom miru okrenula leđa Srbiji Srbija je našla zaštitu kod Bizmarka. Često je našla zaštitu kod Austrije, a često je i sa Austrijom imala loše odnose. U nekim drugim skorašnjim istorijskim elementima imala je bolje odnose sa Rusijom. Sve ozbiljne države se kod donošenje takvih važnih odluka vode racionalnim državnim interesima a nikako emocijama. Emocije su nas vodile devedesetih godina. Mrze nas Nemci, mrze nas Hrvati. Mrze nas Crnogorci. Mrze nas muslimani. Mrze nas ovi. Mrze nas oni i na kraju smo ostali sami da sami ne možemo biti i ta politika nas je dovela do toga da smo ušli u ratni sukob sa najvećom snagom vojnom na svetu od kako postoji svet, sa NATO paktom. Međutim, ovo što se sada dešava posebno u periodu od 2000. godine nova politika, novi mostovi, nova spoljna politika je prihvatljivo za SPO i DHSS. Ne zaboravite u onom periodu kada je Crna Gora vodila kampanju za odvajanje od državne zajednice SCG na političkoj sceni Srbije DHSS je vodila sličnu kampanju. Međutim, DHSS kao naš konstruktivni koalicioni partner, a mi nismo vodili kampanju te vrste, mi smo bili za zajedničku državu, se vodila nekim drugim motivima, takođe po nama jako ozbiljni. Ako je to većinska volja stanovništva, to ne znači da u budućnosti treba da imamo loše odnose. To znači da odnose koji postoje između dve zemlje a koji ne funkcionišu na zadovoljavajući način mogu budućnosti biti još i bolji ako te zemlje žive u odvojenim državama, što se u nekoj velikoj meri pokazalo. Imali smo brze posete međusobne predsednika vlada dveju zemalja, predsednika država, i prethodni predsednik Boris Tadić i prethodna Vlada je održavala dobre odnose na svim nivoima sa vladama i predsednikom Crne Gore. To čini i ova vlada i to je ona politika koja sa stanovništva SPO i DHSS je apsolutno prihvatljiva i gde se najbolje brani ekonomija zemlje i nacionalne bezbednosti. Crna Gora budućnost svoju vidi tamo gde je vidi i Srbija, vidi je u EU. Crna Gora budućnost svoju vidi tamo gde je vidi ceo region, vidi je u članstvu NATO paktu. SPO i DHSS opet kod donošenje te vrste političke odluke ne vode se emocijama. Nije kod nas dominanstan onaj odvratni naziv bombardovanja Srbije – milosrdni anđeo kada je stradalo na hiljade nedužnih civila, kada je razorena infrastruktura zemlje. Mislimo da je to bilo u sadejstvu sa nerazumevanjem međunarodne zajednice položaja Srbije ali i sa našim potpunim nerazumevanje ono što se dešava u svetu. Nadamo se da nikada više Srbija neće u toj meri voditi toliko pogrešnu politiku i sama platiti cenu svoje pogrešne politike. Ovo što je bitno za ovaj sporazum između RS i Republike Crne Gore je da će se ovim sporazumom rešiti niz pre svega statusnih, životnih problema koji opterećuju građane koji žive u jednoj ili drugoj državi, a pre svega građane RS koji žive u Crnoj Gori i da će se od putnih isprava, viza, smrti, telesne povrede, rešavanja odštetnih zahteva itd. to države potpisnice ove konvencije rešavati u duhu sa ovom konvencijom. Što se tiče sporazuma o ukidanje viza Specijalnom administrativnom jedinicom Makao koje je u sastavu Narodne Republike Kine treba reći da je Makao pre 10 ili 12 godina bio jedna vrsta dominiona Portugalije, on je relikt nekadašnje kolonijalne imperije Portugala. Naravno da će ovaj sporazum biti manjeg značaja, ali je u svakom slučaju jedan dobar korak i spoljno politički potez naše države i administrativne regije Makao zbog činjenice da ipak postoje građani Srbije koji putuju u Makao i obrnuto. U svakom slučaju, kao i prvi sporazum ovaj sporazum olakšava svakodnevno život građana. Što se tiče svih tih sporazuma koji su potpisani i ratifikovani sa nekoliko zemlja i u toku su pregovori o potpisivanju i ratifikovanju sa još nekoliko zemalja o zapošljavanju članova diplomatsko konzularnih predstavništava, odnosno porodica članova diplomatsko konzularnih predstavništava, to je opet rešavanje jednog od bitnih pitanja. Često sam bio u našim ambasadama gde živi konzul ili ambasador kome nije porodica sa njim i kada razgovarate sa tim diplomatom vidite da je on u velikoj meri okrenut, pored onoga što mu je osnovni zadatak zbog čega je u ambasadi ili konzulatu, i okupiran sa tim šta se dešava sa članovima porodice koji nisu sa njim u konzulatu ili ambasadi. Sigurno da je ovo jedan od dobrih načina za međusobno rešavanje problema koji opterećuju diplomate Argentine i Srbije. Što se tiče sporazuma u oblasti odbrane između RS i Namibije, bez obzira što je odnos između te dve zemlje doživeo svoju kulminaciju i vrhunac u vreme kada smo bili članica Pokreta nesvrstanih i bez obzira što je SPO smatrao da je to bila pogrešna politika, ali možda u tom vremenu je imala neku vrstu opravdanja, nemamo ništa protiv te vrste sporazuma i sigurno da dobre odnose treba održavati sa svima, posebno ako su zasnovani na ekonomskim i vojnim odnosima. Ono što je ministar pomenuo je relikt prošlosti. Onsada ne postoji i to nije naša aktuelna politika. Uobražavali smo da smo neki faktor u svetu i da mi treba da vojno ekonomski i svakojako pomažemo afričke zemlje u njihovoj kolonijalnoj borbi. To može sa stanovništva univerzalnog prava i pravde imati svoje opravdanje, ali smo stanovništva kao nacionalna stranka okrenuti uticajnim i značajnim zemljama u svetu i tada smo trebali da intenziviramo naše odnose u svetu sa bitnim faktorima u svetu. Da su to naši građani dobro znali pokazuju i oni događaji iz sedamdesetih godina koje još uvek građani cele bivše Jugoslavije pamte kao zlatan period Titov. U eri najveće popularnosti Josipa Broza Tita on je podelio višku radne snage u tadašnjoj Jugoslaviji pasoše i tada se u Jugoslaviji odigrao svojevrsni referendum – gde je bolje živeti i gde građani vide svoju ličnu perspektivu. Od preko građana koji su otišli van granica naše zemlje niko nije otišao u tadašnji komunistički raj koji se zvao Sovjetski savez. Niko nije otišao u Kinu da napravi svoju profesionalnu i egzistencionalnu karijeru. Retko ko da je otišao ili skoro niko u neku od zemalja nesvrstanih, ali je uglavnom 99% građana tada otišlo u članice EU, što znači da su i tada građani nepogrešivo znali gde je bolje da žive i da ostvare svoju egzistenciju. (Borislav Stefanović, s mesta: Kakve veze ovo ima sa temom?) Gospodine predsedavajući, zamolio bih, vama se obraćam zbog kršenja Poslovnika, ja i moji prijatelji iz poslaničke grupe nikada nismo nikome dobacivali iz poslaničkih klupa, niti ćemo to ikada raditi. Poštujemo svaku politiku i svaki politički stav. Molio bih da opomenete poslanike DS koji se ponašaju prilično neuviđavno, a to stalno rade kada mi govorimo. Ako imaju neki svoj politički stav, neka ga iznesu jasno i glasno, a ne da mene ili bilo koga drugog ometaju, jer su i oni na evropskom putu kao i mi, ali onda trebaju i u parlamentu evropski da se ponašaju. U danu za glasanje ćemo podržati sve ove sporazume. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Hvala. Nisam iz one političke opcije koja je na evropskom putu. Član sam DSS. Na početku moram da izrazim žaljenje što ova vladajuća većina ponovo u ovu tačku dnevnog reda uvršćuje određene zakone koji nemaju nikakvih dodirnih tačaka. Nastavlja se praksa koja je postojala u prošlosti, iako je stranka koja je sada stožer vlasti kritikovala to. Nadam se da će se to ubuduće otkloniti. U mojoj diskusiji ću govoriti o zakonu o potvrđivanju protokola o merodavnom pravu iz oblasti izdržavanja. Radi se o jednom protokolu privatnog prava koji je donet pod okriljem međunarodne Haške konferencije za privredno pravo. Dakle, ovaj naziv protokol je naziv za jedan dokument koji treba da bude funkcionalna veza između konvencije koja je doneta 2007. godine. Sa ovim protokolom treba da ima zajednički cilj, a to je da promoviše ovaj dokument, ovaj akt, što stoji u preambuli ovog predloga zakona o merodavnom pravu obaveze izdržavanja. Dakle, mnoga rešenja su i te kako korektna i povoljna, a naročito za izdržavana lica. Samim tim i mnoge pravne norme koje su ugrađene u ovaj akt idu u prilog tome da se lakše donese odluka o izdržavanim licima, a naročito u specifičnim situacijama, međudržavnim i međugraničnim elementima. Ovaj akt o kome danas pričamo, ovaj protokol je samostalni protokol i sklon je tome da njemu mogu da se pridruže druge zemlje koje nisu potpisnice Konvencije, a koja je potpisana 2007. godine. Razlika između konvencije i ovog akta je u tome što se konvencija primenjuje samo na one zemlje koje su potpisnice istog ovog akta, dok ovaj protokol ima formu erga omnes ili prema svima obavezujući tj. da zemlje koje nisu potpisnice ovog akta, ove konvencije i zemlje koje su potpisnice moraju uskladiti svoju pravnu regulativu sa ovim aktom. Onaj poverilac koji pokreće postupak iz zemlje koja nije potpisnica ovog akta može da očekuje sve privilegije i benefite ovog akta. Primera radi, ako je otac iz Austrije, a majka iz Srbije, pa dete pokreće tužbu za izdržavanje pri sudu u Srbiji, srpski sud može da prihvati austrijski ili srpski zakon. To je taj merodavni zakon. Međutim, ovaj akt na jedan korektan i kvalitetan način propisuje kako da se na taj način reaguje. Moram istaći da ovaj protokol ima kvalitativnih odredbi. Primera radi, visina izdržavanja, gde se uzimaju u obzir visina dohotka tuženika, zatim i prohtevi izdržavanog lica, pa se na osnovu toga donosi jedan kvalitetan zaključak vezan za visinu izdržavanja. Takođe, ovaj akt zadire u javni poredak zemalja potpisnica i zemalja koje nisu potpisnice, već radi u svom obimu delovanja. Srbija je zemlja koja je potpisnik ove konferencije o privatnom pravu još 2001. godine. Srbija je donela devet konvencija na osnovu preporuka ove konferencije. Kada smo bili u sastavu SRJ ili samostalni imali smo preko devet konvencija. Jedna od najbitnijih je Konvencija o zaštiti deteta i nju je podržalo preko 100 zemalja, bilo potpisnica ove konferencije, bilo onih koje nisu potpisnice. Nadam se da je glavni motiv za donošenje jednog ovakvog protokola, jednog akta, pre svega, pomoć našim građana po iseljenju, jer svi dobro znamo da se stara zemlja Jugoslavija raspala, mnogi građani Srbije su otišli u zemlje zapadne Evrope, gde su stekli mnoga poznanstva, tamo se oženili, udali, dobili porodice. Ovaj protokol treba da štiti njihove interese. U zadnje vreme imamo veliku migraciju. Znate dobro da se svake godine iz Srbije iseli 30-32 hiljade ljudi ka zemljama zapadne Evrope trbuhom za kruhom. Njima treba da pomogne ovaj protokol. Ovaj protokol je verifikova EU, 25 zemalja EU, sem Velike Britanije, Danske i Irske i da bi se on aktivirao treba još jedan pravni subjekat da ratifikuje ovaj protokol. Srbija je prva zemlja van EU koja će ratifikovati ovaj protokol. Nadam se, gospodine ministre, da ćemo posle ove verifikacije ovog protokola doneti jedan zakon o privatnom pravu. Nadam se da ćete reagovati, jer će ovo biti šlagvort za tako nešto i da ćete reagovati. Imali smo obećanja prethodne Vlade, a i ove vlade. Ne mogu da kažem, delovalo se, radilo se po ovom pitanju, ali je činjenica da nemamo jedan kvalitetan zakon koji će obraditi jednu ovakvu materiju. Nadam se da ćete uskoro izaći pred ovaj parlament sa jednim kvalitetnim predlogom zakona. Na kraju bih želeo da vam sugerišem određenu stvar. Dakle, u obrazloženju stoji da se ovaj zakon donosi kako bi se usaglasili sa zakonima EU, sa legislativom EU. Međutim, za nas iz DSS, ovaj zakon se donosi zbog građana Srbije, pa onda zbog EU, jer znate da DSS želi da bude politički neutralna i iz tih razloga vam kažem da taj zakon moramo doneti zbog građana Srbije, zbog svih onih ljudi koji su zasnovali porodice u mnogim drugim zemljama, a otišli su trbuhom za kruhom. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodine Kosaniću, po kom osnovu se javljate? (Đorđe Kosanić, s mesta: Kao ovlašćeni predstavnik.) Molim vas, ovlašćeni predstavnik je Vojislav Vujić. Prema tome, ne mogu da vam dam reč, jer vi niste ovlašćeni. Evo, imamo pismeno. Meni je žao, ali ne smem kršiti Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, ovde imamo niz ratifikacija da uradimo, od kojih ogromna većina zaslužuje našu apsolutnu podršku, tako da ne bih u tom smislu previše trošio reči. Pre toga bih se izvinio, u ime poslaničke grupe DS, na dobacivanju poslaničkoj grupi SPO i DHSS. To dobacivanje nije bilo ni smišljeno ni koordinirano, ali jeste bila neprimerena reakcija za neke reči koje ste izgovorili, pošto niste samo vi ti koji imate tapiju na ideološki pravac, imaju i drugi, tako da to tako razumete, ništa drugačije. Ne delimo iste vrednosne sudove vezano za Drugi svetski rat, ali ih delimo za EU svakako. Ono što je prethodna Vlada pripremila kroz ove ratifikacije koje se sada nalaze pred nama je svakako dobro i svakako je trajalo predugo, svakako da je nedovoljno i svakako da je bolje da je ovde bio ministar Mrkić. Ono što je sigurno je da ne bih rekao da je Konvencija sa Crnom Gorom kruna našeg diplomatskog rada i napora. To je samo jedan segment, ne nebitan i u svakom slučaju DS podržava sve ovde što je rečeno od naših kolega, da je od izuzetnog značaja da očuvamo najbolje odnose u regionu sa našim komšijama. Koja je uopšte svrha diplomatije i spoljne politike jedne zemlje ako ne može to da uradi? Međutim, da ne bismo ostali u domenu političkih floskula i izuzetne površnosti, moramo ipak ući malo dublje u suštinu. Dakle, Srbija jeste tražila da se otvore konzulati i ona na to ima pravo po Bečkoj konvenciji, ali smo odbijeni, osim u slučaju Herceg Novog. Ova vlada ima mogućnost da u svojim kontaktima koji su ocenjeni najvišim ocenama, sada pokuša da izdejstvuje da Srbija zaista dobije konzulat na severu Crne Gore. Isto tako, da ne bi ova konvencija o konzularnoj zaštiti bila jedan papir u kojem mi, da budemo jasni i zbog građana Srbije, pružamo konzularnu zaštitu crnogorskim državljanima u inostranstvu, a srpskih državljana, uvaženih kolega, skoro da i nema u Crnoj Gori. To ste malo pobrkali, zbog toga što je Crna Gora donela Zakon o državljanstvu koji de fakto to onemogućava. Ako ne verujete meni, pitajte predstavnike srpskih partija u Crnoj Gori. Prema tome, jedna od tema naše Vlade, ministra spoljnih poslova, predsednika države, treba da bude, po nama, kako mislite da je većina ljudi u Srbiji koji se izjašnjavaju kao Crnogorci, normalno, mogu da imaju državljanstvo Crne Gore, a istovremeno Srbi u Crnoj Gori nemaju mogućnost da dobiju naše državljanstvo, a da prethodno im crnogorsko ne bude oduzeto. Proverite, konzulat se ne otvara samo radi zaštite državljana. On se otvara i radi pospešivanja ekonomskih kulturnih veza i pomoć našem narodu u regionu, a našem narodu ne znači državljanstvo. Tu samo da budemo jasni. Naša Vlada je to pokušavala bezuspešno. U odnosima sa Hrvatskom takođe, niz otvorenih pitanja nisu rešena. Možemo da pričamo šta hoćemo, otopljavanje, grljenje, susreti, pitanja nisu rešena. Pitajte izbeglička udruženja, pitajte gospodina Lintu, pitajte Atlagića, svi će vam potvrditi ovo što ja kažem. Nebitno je ko je na vlasti. Jednostavno, to je činjenica. Mi pružamo konzularnu zaštitu državljanima Crne Gore, mahom su u pitanju ljudi koji rade na brodovima, mahom su to ljudi u zemljama gde Crna Gora nema ambasadu, mahom su to ljudi u zemljama u kojima ni mi nemamo ambasadu i to je to, da ne bi mistifikovali celu ovu stvar, nego da govorimo jasnim jezikom zbog građana, da razumeju o čemu se ovde radi. Inače, mislim da Srbija mora da vodi računa o svim našim građanima, ali i narodu našem u okruženju, najpre tako što će ojačati sebe, svoje kapacitete, što će se ekonomski dići na noge. Zato mi je i zasmetalo kada se ovde na pogrešan način, na besmislen način govore rečenice tipa – titoističko-komunističke predrasude u međunarodno-pravnim odnosima. Ministre, vi ste pravnik, ja sam pravnik, ima puno pravnika u sali, ja nisam nikad čuo za nešto slično. Ako ćemo o predrasudama titoističkim, u međunarodno-pravnim odnosima možemo samo da vidimo najpozitivnije primere. Nešto nisam siguran da Mihajlovićevsko-četnička ideologija je donela napredak u međunarodnim odnosima. Možda grešim, ali to je činjenica. Moram kao narodni poslanik uvek da reagujem kada se upotrebi nešto toliko prazno, da zveči, i kao pravnik i, ako hoćete, kao čovek koji se bavi diplomatijom profesionalno. Prema tome, mi imamo ovde pred nama jedan sporazum kojim se omogućava supružnicima naših diplomata da obavljaju posao, da rade, da se zaposle u Argentini. To je jako važna stvar, vi ste, ministre, vrlo efikasno predstavili u kojim zemljama je to već urađeno, što je jako dobro, ali ste još važnije predstavili one zemlje gde se na tome radi. Samo bih apelovao i na vas i na Vladu da se sa tim naporima malo ubrza i da se dođe do rešenja tog zaista velikog problema koji opterećuje celu našu diplomatsku službu. Istovremeno bih apelovao i da se najzad omogući zdravstvena zaštita našim diplomatama. Ja bih ovo rekao ministru Mrkiću ali, nažalost, nemamo priliku da ga vidimo, pošto nam, nažalost, u poslednje vreme diplomate umiru i to ubrzano i mora ta stvar da se reši, i onda će ministar Mrkić da dođe i reći će – nemamo para. Onda se vraćamo na onu priču o budžetu. Mi smo sada uradili veliku stvar u Argentini, a zamislite koliko ima zemalja gde nismo uradili i što je najgore, nismo uradili u regionu. Znači, supruge ili supružnici naših diplomata ne mogu u regionu da se zaposle, u zemljama gde službuju. Kažete – reciprocitet. Omogućili smo mnogima isto pravo, a da nismo dobili u tim zemljama i znate da je to tačno. Držite se onda reciprociteta do kraja. Kad već pričamo o konzularnoj konvenciji sa Crnom Gorom sa kojom želimo najbolji mogući odnos, možda nije zgoreg, kada obavljate razgovore u Podgorici, da kažete crnogorskoj Vladi da smo mi spremni da razvijamo najbolje odnose, da pružamo konzularnu zaštitu njihovim državljanima, ali da bismo ako voleli da Crna Gora plati zakup zgrade koju koristi za ambasadu u Beogradu, za početak, ili da plate bar 10% onog što nisu platili preko deset godina. To vi, kao Vlada, možete uraditi. Možete preko dipusa to uraditi. Možete tražiti da neko plati za nešto što koristi u Republici Srbiji, ali pošto crnogorskoj strani ta tema ne odgovara, oni to neće izneti ni na jednom sastanku sa vama, gospodine ministre, to morate vi, tj. ministar Mrkić. Znači, podučite ministra da se izbori za pravo Republike Srbije koje joj je ovim drastičnim ugroženo. Naša Vlada je to pokušala, nije uspela. Zašto? Reći ću vam odmah zašto. Zato što crnogorska Vlada u tim situacijama kaže – vi kvarite odnose sa Crnom Gorom. To je zamka u koju vi ne treba da upadate. Borba za interese Republike Srbije i njenih državljana nema cenu i nema narušavanja ako je nešto po zakonu, sprovodi se zakon, u ovom slučaju ugovor o zakupu. Govorim vam to kao kolegi pravniku, takođe. Nečuvena je stvar da u sred Beograda imate onakav objekat koji se koristi besplatno. Nečuveno je da nije vlasništvo ničije. Regulišite to. To je priča o odnosima. Pitanje državljanstva, to je priča o odnosima. Pitanje konzulata, takođe je priča o odnosima. Pokušajte, dobijte bar jedan konzulat na severu Crne Gore, imaćete punu podršku od DS, siguran sam i od ostalih kolega ovde. To su stvari koje će pomoći da se bolje razumemo, da bolje sarađujemo, bez mešanja u unutrašnje stvari bilo koje suverene države. Hajde da ne pravimo spoljnu politiku na magli, mistifikaciji i floskulama koje ovde, nažalost, u nekim slučajevima smo morali da slušamo nekoliko sati. Hvala.
Hvala. Mirko Čikiriz, po kom osnovu? (Mirko Čikiriz, s mesta: Replika, pogrešno je protumačeno moje izlaganje.) Mislim da on nije vas spomenuo, molim vas. Kroz izlaganje jeste, ali vas nije lično spomenuo, a ni stranku. Nemate pravo na repliku. (Mirko Čikiriz, s mesta: Onda po Poslovniku.) Izvolite, onda po Poslovniku, ali vodite računa da bude po Poslovniku.
Hvala, gospodine predsedavajući. Nikada neću ja zloupotrebiti povredu Poslovnika. Mislim da je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine jer ako ja nešto kažem i za to iznesem argumentaciju, onda dođe pogrešno tumačenje i na osnovu toga pogrešan zaključak. Mislim da je trebalo da mi date pravo na repliku jer sve kolege su vam ukazale, možda vi niste dovoljno obratili pažnju na to što je gospodine Stefanović rekao. Prvo želim da kažem, mislim da je to u interesu svih poslaničkih grupa, da prihvatam izvinjenje šefa poslaničke grupe DS. Znači, priznali su da su se ne samo sada, nego i mnogo puta pre toga neprimereno ponašali u Narodnoj skupštini Republike Srbije i mislim da je ovo dobro za sve. Ako mi dozvolite, da se ne bih kasnije ponovo javljao, samo u pola minuta… (Predsedavajući: Niste mi rekli koji je član.) Rekao sam. (Predsedavajući: Nisam čuo. Ponovite, molim vas.) Dostojanstvo Narodne skupštine, član 107.
Ne, neću vam dozvoliti. Hvala. Dužan sam da odgovorim. Čovek je reklamirao povredu Poslovnika. Znači, vi ste, gospodine narodni poslaniče, takođe u svom izlaganju spominjali i nisam vas opominjao. Gospodin Stefanović je takođe u svom izlaganju dao svoje viđenje svega toga ne spominjući imena i smatram da nije povređen Poslovnik.
Uvaženi predsedavajući, pomenuto je pitanje državljanstva srpskih državljana u Crnoj Gori, direktna referenca na moje izlaganje i zamolio bih za veoma kratku repliku koja neće oduzeti mnogo vremena. Mislim da je ovo pitanje od značaja da se raspravi.
Gospodine Cvetićanin, molim vas, ipak moram da budem principijelan i dosledan u svemu ovome. Takođe, u svom izlaganju nije vas lično spomenuo, nije spomenuo vašu stranku. (Neven Cvetićanin: Zamolio bih vas vrlo kratko da ovo pitanje razmotrimo.) Nemojte, molim vas, neću vam dozvoliti jer onda znam u kom pravcu će da ode ova diskusija. (Jovan Palalić: Povreda Poslovnika.) Gospodine Palaliću, može. Prijavite se ponovo. Izvolite. Koji član, samo mi recite?
Član 106. Iskoristiću ovu priliku da preko reklamiranja povrede Poslovnika i člana povrede Poslovnika, da možemo da govorimo samo o tački dnevnog reda i da to činimo na način koji će uvažiti dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, da iskoristim ovu priliku da uvaženom gospodinu Borku Stefanoviću, koji je govorio u svojoj diskusiji o nekim temama u vezi srpskog državljanstva u Crnoj Gori, da kažem da nisam mislio i veoma je bitno da izlaganja jedni drugih tumačimo korektno, kako bi ova diskusija imala neku svrhu i kako bi građani koji ovo posmatraju mogli da izvuku pravilne zaključke iz ove diskusije. Kada sam govorio o srpskim državljanima u Crnoj Gori, nisam mislio na one koji se u Crnoj Gori osećaju kao Srbi, a imaju crnogorsko državljanstvo jer im Crna Gora nije dozvolila dvojno državljanstvo, da bi imali i srpsko državljanstvo, već sam govorio o onima koji su iz Srbije otišli da rade u Crnu Goru i imaju samo srpsko državljanstvo. Nažalost, takvih ima dosta. Nažalost, takvih ima jer ti ljudi jesu prepoznali u Crnoj Gori svoju ekonomsku perspektivu, a ne u Srbiji. Smatram da je ta činjenica da je neko iz Srbije otišao u Crnu Goru da radi zato što smatra da će tamo imati bolje uslove za sebe i svoju porodicu, za ovu državu porazna. Mislio sam da Srbija, ako je već neko otišao iz ove države trbuhom za kruhom u Crnu Goru, treba o tim ljudima da vodi računa, mislio sam isključivo na te ljude. Dozvolite mi da na samom kraju kažem još nešto. (Predsedavajući: Nemojte, gospodine Cvetićanin.) (Isključen mikrofon: Slažem se da treba Srbija i Crna Gora da rade na tome. Slažem se sa Borislavom Stefanovićem u vezi konzulata.)
Jovan Palalić, povreda Poslovnika.
Član 107. stav 2. i član 108. Mislim da je, gospodine predsedavajući, trebalo da reagujete na izlaganje pojedinih poslanika koji su se ovde u Narodnoj skupštini vrlo uvredljivo izražavali o jednom u Srbiji priznatom pokretu otpora, o ravnogorskom pokretu otpora. Naravno, i Narodna skupština je donela akta gde se utvrđuju prava i ravnogoraca i partizana. Ti ljudi su se borili za slobodu ovog naroda. Sada smo svedoci da se i u Srbiji prenose posmrtni ostaci kralja Petra. Ne možemo o jednom velikom broju ljudi koji se borio za slobodu tako govoriti u Narodnoj skupštini. Ovde su njihove porodice. Narodna skupština je donela akta koja ta dva pokreta izjednačava. Molim vas da sledeći put kada se tako iznose ti izrazi, da vi reagujete.
Gospodo narodni poslanici, ne mogu da budem lovac na vaše greške i zloupotrebe Poslovnika i nisam u mogućnosti da u svakom momentu čoveka prekinem. Svi vi pokušavate neko svoje viđenje određenog problema da iznesete. Jasno je da je u toku diskusije moguće da se izreknu i određeni stavovi koji se nekome od vas ne sviđaju. Znači, smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Prema tome, jedino ako tražite da se u danu za glasanje izjasnimo. Tražite. Dobro. Povreda Poslovnika? Olgica Batić ima reč.
Poštovani predsedavajući, meni je jako simpatičan način na koji vi rukovodite ovim sednicama i vaš autentičan način tumačenja Poslovnika. U tom smislu, moram da kažem da ste povredili član 27. koji reklamiram jer ste dužni da se starate o dostojanstvu, načinu, kao i redu održavanja ove sednice, što niste učinili. Takođe, nekim narodnim poslanicima dajete pravo na repliku, po drugom osnovu drugim narodnim poslanicima ne dajete pravo na repliku. Povredili ste član 105, povredili ste član 106, povredili ste član 107, povredili ste član 108. Po pitanju pojedinih poslanika mogli ste da primenite i član 108, pa da im izreknete ono što je tim članom predviđeno, što takođe nisam učinila. Naravno da tražim da se o ovome izjasnimo u danu za glasanje. Hvala puno.
Hvala vam. U danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Gospodin Atlagić, po kom osnovu? (Marko Atlagić: Replika.) Nemate pravo na repliku. (Marko Atlagić: Izvinite, direktno sam spomenut, po imenu i prezimenu.) Ime i prezime? Ko vas spomenuo? Stvarno se ne sećam toga. (Marko Atlagić: Gospodin Stefanović.) Izvolite. Izvinjavam se.
Izvinite se, gospodine predsedavajući. Primam izvinjenje. (Predsedavajući: Još jedanput se izvinjavam.) Hvala još jedanput. Gospodine predsedavajući, generale, povređen je član 104. Drago mi je što gospodin Stefanović vodi brigu o ovoj diskusiji o izbeglim, odnosno proteranim Srbima iz Hrvatske. Gospodin Stefanović je dobro konstatovao. Sa njegovom konstatacijom se potpuno slažem. Ali, gde se ne slažem? Ne slažem se u ovom delu zadnjem. Tačno je da prethodne vlade nisu dovoljno vodile računa o proteranom, odnosno prognanom stanovništvu iz Hrvatske. Ako i ova Vlada bude tako radila, gospodine Stefanoviću, bez brige budite da je nećemo prozivati. Ali su činjenice koje ste vi videli i koje sam ja video u ovoj Skupštini, da je ova Vlada, na predlog naše Skupštine, bar jedan korak učinila, a taj korak ste svi čuli. Prognani Srbi iz Hrvatske dobili su socijalno osiguranje, ako niste znali sada vas informišem i prognani iz Hrvatske, dakle, duplo, da kažemo, što je objavio i "Službeni glasnik".Neću reći da je to mnogo, ali to je prvi korak. Smatram da je drugi korak zapravo prihvatanje rezolucije koja je podnesena, odnosno dogovorena u koalicionom sporazumu. Dakle, ne želimo nikoga štititi, ali hoću reći da i za ovaj kratki period hoćemo da pozdravimo ovo što je ova vlada učinila. Ako to bude radila i ubuduće, isto ćemo pozdraviti, a ukoliko ne bude, izvinite, prozivaćemo svakog onog ko se ne bude držao koalicionog sporazuma. Drago mi je što pokazujete interes za prognano, odnosno proterano stanovništvo. Hvala lepo.
Borislav Stefanović, po kom osnovu se javljate?
Po osnovu replike. Pomenut sam četiri puta.
Možete repliku gospodinu Atlagiću zato što vas je on spomenuo, ostali vas nisu spomenuli.
Uvaženi gospodine generale, pomenulo me je pre toga tri poslanika po imenu, ali nije važno, vama ću da pričam. Dakle, prvo, prvi korak je bio ne taj važan korak koji ste spomenuli nego je bio dobijanje državljanstva od strane ove države koje Slobodan Milošević nije hteo da da. Znači, to smo prvo uradili. Uradili smo i niz drugih veoma pozitivnih stvari, od kojih se neke nisu javno dovoljno eksponirale, a neke jesu. Ali, sve u svemu kad se podvuče crta nedovoljno. Nedovoljno sad, nedovoljno tad, a bojim se i ubuduće. To je ono gde se vi i ja sigurno slažemo, bez obzira da li ćete to reći ili ne. To je prva stvar. Drugo, nisam ništa govorio protiv ovog ili onog pokreta. Imam moj stav, moja uverenja koja su potpuno poznata javno, ali je činjenica da moram da reagujem kada neko kaže da međunarodno pravni odnosi mogu da imaju ideološki predznak u smislu titoizma i komunizma. Kao što to nemoguće u pravnom smislu i političkom, tako je nemoguće da postoji i četnička međunarodno-pravna ideologija, kao što ne može da postoji četničko ribolovstvo ili četnička poljoprivreda. Prema tome, tu je bila moja reakcija. Znam da će to svi ovde podržati, negovali ove ili one tradicije, mislim, negovali one koji su se borili ili one koji se nisu borili. U suštini, mislim da je dobro da nekad i u ovoj skupštini možemo čuti te razlike jer one u neku ruku i poboljšavaju odnose u našem društvu. Ono što je sigurno, jeste da imamo mi naših državljana u Crnoj Gori. Ti naši državljani, neki su otišli tamo da rade, ali njihov broj, na našu sreću, zato što su otišli trbuhom za kruhom, manje je značajan u odnosu na broj našeg naroda koji živi u Crnoj Gori. Zbog toga mislim da je mnogo važnije, ako hoćete, mnoštvo tih koji su otišli su otišli na primorje, tako da Herceg Novi već obavlja tu funkciju. Ali, na severu Crne Gore ne postoji nikakva zaštita niti bilo kakav način da se tamo gde je možda najteže pomogne u svakom smislu. Naravno, u skladu sa konvencijama i zakonima zemlje domaćina.
Reč ima Mirko Čikiriz.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Mislim da je zbog javnosti veoma bitno da se iznesu neke političke ocene. Raspad Jugoslavije započeo je u velikoj meri krivicom Srbije zbog toga što nije bila spremna da shvati šta znači raspad Sovjetskog Saveza, odnosno mirni razlaz razdruživanja Slovačke i Češke, rušenje Berlinskog zida i nije imala sluha za ono što se dešava u Evropi. Želeli su iz Beograda mrtvom Titu da nose štafetu mladosti i prvi su uveli sankcije Sloveniji sa zamagljivanjem javnosti da će Slovenci da pocrkaju gladni bez našeg krompira, pasulja itd. jer nas kolektivno ne vole. Međutim, vrhunac tih gluposti je bio 1999. godine kada su rekli da će izbiti treći svetski rat jer će nas braniti braća Rusi, braća Kinezi, da će Rusi poslati S-2, 30.000 Kozaka, da će sve učiniti da odbrane Kosovo i Metohiju, a Kina i SAD su tada imale spoljno-trgovinsku razmenu od 132 milijarde dolara i takav zajednički interes koji ne bi pokvarili zbog 10 Jugoslavija i 10 Kosova. Kada sam pričao o tome da emocije ne mogu da vode spoljnu politiku, upravo sam mislio na ove naše gluposti koje su posle 2000. godine u velikoj meri ispravljane, koje se ispravljaju sa ovim sporazumima i podsetio sam na neka istorijska sećanja, a kako je Kraljevina Jugoslavija imala dobrog sluha za međunarodno-pravne odnose pokazuje i to da je Vlada bila u Londonu, da je kralj bio u Londonu, da je kralj sahranjen u Americi i da ga je premijer kralja Petra Drugog pre neki dan i dočekao u Beogradu, što pokazuje da i oni polako dolaze k sebi i ispravljaju svoje zablude. Hvala.
Reč ima Neven Cvetićanin.
Zahvaljujem, predsedavajući, na reči koju ste mi dali. Imam kratku repliku za uvaženog gospodina Borka Stefanovića i na neki način bih da mu odam priznanje jer smatram da je dobro kada neko prizna da je pogrešio u terminologiji. Zahvaljujem vam se što ste priznali da ima srpskih državljana u Crnoj Gori. Smatram da je dobro što smatrate da i o njima Srbija treba da vodi računa. Nema ih samo na primorju, ima ih svugde na čitavoj teritoriji Crne Gore. Smatram da je dobro da naprosto oko toga treba da imamo nacionalni konsenzus, da to ne može da bude unutarstranačko pitanje oko koga se politizuje da Srbija treba da otvori još jedan konzulat u Crnoj Gori i to na severu. Dakle, javio sam se, na neki način i srećan što i DS i sve druge partije u ovoj skupštini na jedan dobar, kvalitetan način shvataju državni interes Republike Srbije koji se upravo sastoji u tome da Srbija dobije još jedan konzulat u Crnoj Gori. To je pod broj jedan. Pod broj dva, svi zajedno tu treba da radimo jer su nas građani birali ne da bi se svađali, raspravljali ili ulazili u beskonačni niz replika, da se i pitanje državljanstva reši sa Crnom Gorom tako da svi oni koji sada imaju crnogorsko državljanstvo u Crnoj Gori, a osećaju se kao Srbi, dobiju mogućnost da dobiju i srpsko državljanstvo. Da bismo taj zadatak izveli, ne treba da se hvatamo za terminološke razlike, ne treba da ulazimo u diskusije koje nemaju svoju specifičnu težinu. Završavam konačno ovu svoju repliku na neki način srećan i zadovoljan što se od različitih stranaka čula zapravo veoma slična spoljno-politička strategija jer partije ukoliko su ozbiljne ne mogu da imaju jednu improvizovanu spoljno-političku strategiju. Zahvaljujem na pažnji i strpljenju. Hvala vam.
Reč ima Borko Stefanović.
Kratko ću, zaista. Uvaženi kolega, nisam priznao ništa što nije poznato u konzularnoj konvenciji i bečkim konvencijama, ako hoćete, i što je poznato kroz sve sporazume i stvari koje smo mi kao država uradili i što je poznato svakome ko se ikada bavio diplomatijom, nego ste vi rekli da konzulati služe za zaštitu naših državljana četiri puta, pa sam ja vas ispravio, a ne vi mene. Znači, nemojte to. Mislim, ako već koristimo te stvari da se međusobno hvalimo, taj komentar vam je bio nepotreban. Mogu da razumem da to nekome drugome kažete, ali da kažete da kada sam ja pokušao zaista konstruktivno da ukažem da konzulati ne služe samo za naše državljane kojih je u ovom slučaju drastično manje u odnosu na narod koji se izjašnjava kao Srbi u Crnoj Gori i zbog kojih, ako hoćete potpuno otvoreno, je naša Vlada pokrenula inicijativu za otvaranje tih konzulata, ne zbog onih koji idu da prave bazene u Herceg Novom i Budvi, da budem potpuno jasan, nego zbog onih koji žive na severu Crne Gore i koji su često u vrlo nepovoljnoj situaciji. O tome se radi. Nemojte sad, neko se korigovao, ne, vrlo znam o čemu pričam, a vi ste se korigovali jer niste možda u momentu shvatili da ste napravili grešku. To u ovom slučaju za ovaj razgovor je nebitno. (Predsedavajući: Molim vas da se jedan drugom ne obraćate.) Suština je u tome da ste vi rekli pravu stvar. Zašto postoji jedinstvo oko ovog pitanja? Zato što ova Vlada ima pun kontinuitet spoljne politike, evropske politike, kosovske politike i politike borbe protiv organizovanog kriminala. Nije to zato što odjednom su oni to shvatili i nije to odjednom. Trebalo im je nekih skoro 20 godina da shvate.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po prijavljenom spisku. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, moja diskusija se vezuje samo za jedan deo iz seta koji je tačka dnevnog reda o čemu raspravljamo. Konkretno, diskutovaću o Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o merodavnom pravu za obaveze izdržavanja. Ono što mi se čini bitnim kada se govori o ovom protokolu i zakonu koji treba da usvojimo jeste naše potpuno jedinstvo i mislim da je u pravnom, a i u pravno političkom smislu reči konsenzus za potvrđivanje ovog zakona, ne treba da se dovodi u sumnju, jer je interes države Srbije da postizanjem dva cilja, a prvi cilj je uvođenje u standardizaciju i istovremeno i obaveza Republike Srbije, odnosno države Srbije da kroz tu standardizaciju dođe do postepenog usaglašavanja nacionalnog zakonodavstva sa zakonodavstvima EU, istovremeno dođemo i do onog stepena kome Republika Srbija treba da teži i koji treba da ostvari, a to je potpuno involviranje u pravne regule EU. Zbog toga bih se pre svega osvrnuo na nešto što iz ovog protokola proizilazi kao krucijalno ili sa najvećom težinom, a to je da za obaveze izdržavanja, s obzirom, da pođemo od našeg domaćeg zakonodavstva, stranačku legitimaciju ima poverilac izdržavanja i dužnik izdržavanja i statusu ili stranačkoj legitimaciji poverioca i u stranačkoj legitimaciji dužnika izdržavanja mogu se pojaviti dete, može se pojaviti bračni drug, vanbračni drug, bez obzira na bračni status, može se pojaviti roditelj, može se pojaviti usvojilac ili usvojenik. U svim ovim stranačkim legitimacijama naše domaće zakonodavstvo je, moramo priznati, bilo dosta ograničeno u tom smislu što su se pojavljivale pravne situacije u kojima se nije mogla pružiti adekvatna pravna zaštita bilo kome ko se nađe u ovoj stranačkoj legitimaciji, naročito sa aspekta međunarodno-pravnih standarda. Zato je ovaj protokol neophodan i zato je naša obaveza da usvojimo ovaj zakon kojim se protokol potvrđuje. Koje je to merodavno pravo koje je ovde najviše afirmisano u ovom protokolu? To je pravo uobičajenog boravišta poverioca izdržavanja. Na taj način se obezbeđuje i najveći stepen zaštite, naročito sudske zaštite poveriocu izdržavanja, a pošto je u domaćem zakonodavstvo na pijadestalu onoga što podrazumeva obavezu izdržavanja upravo dete, onda je i humanistički princip i zakonodavni princip i svaki drugi princip da se detetu zaista mora pružiti najveći stepen građansko-pravne zaštite, a posebno u procesno-pravnom smislu koji podrazumeva adekvatnu primenu propisa preko merodavnog prava. Zato država koja predstavlja domicijalno mesto ili mesto boravišta ili prebivališta deteta istovremeno svojim zakonodavstvom treba da pruži tu pravnu sigurnost, jer se radi o njenom merodavnom pravu. Međutim, postoji neki specifikumi i izuzeci o kojima ne bih mnogo komentarisao zbog toga što bi građane zbunjivali i dovodili u konfuziju. U svakom slučaju, treba istaći da postoji mogućnost i izbora merodavnog prava. Postoji mogućnost tzv. pravno-zaštitnih mehanizama, naročito kod lica koja imaju posebne potrebe. Radi se o licima koja imaju smetnje u psihofizičkom razvoju. U toj situaciji merodavno pravo za ta lica je ono pravo po kome oni mogu da ostvare najveći stepen zaštite, bez obzira gde se nalaze. Takođe, specifičnu zaštitu uživaju i poverioci kod kojih je pravni interes takve prirode da može biti ugrožen na bilo kom mestu ili na bilo koji način, osim u mestu gde oni smatraju da svoj pravni interes mogu ostvariti u punom smislu reči. Dakle, to su izuzeci u odnosu na tzv. merodavno pravo uobičajenog boravišta. Ovo sve podrazumeva argumentaciju ili argument zbog čega mi danas moramo i imamo na kraju, krajeva obavezu za usvajanje ovog zakona kojim se potvrđuje ovaj protokol. Na kraju treba istaći da je domaće zakonodavstvo u priličnoj meri kada su u pitanju interesi deteta, tu imamo veliki broj sudskih sporova u pogledu izdržavanja, poprilično ograničeni u svojoj afirmaciji. Zbog toga, prihvatanjem evropskih standarda, prihvatanjem pravnih regula u koje spadaju i sporazum i protokoli i materijalna prava drugih država, podižemo stepen zaštite deteta kroz pravo na izdržavanje ili alimentaciju bilo od roditelja ili trećeg lica koje je u krvnom ili u tazbinskom srodstvu, da ta vrsta obaveze bude u najvećoj meri ili u najboljem smislu kvaliteta ispunjena u celosti. Upravo ovim protokolom se to postiže i upravo u postupku koji je ovim protokolom propisan. Da ne govorim o tome da postoji tzv. pravo odbrane, da poverilac u slučajevima prevarne namere, u slučajevima kada postoji opasnost izigravanja obaveze izdržavanja ima pravo čak i da ospori merodavno pravo. Dakle, sve ovo što sam istakao nedvosmisleno jasno ukazuje u kojoj meri je potrebno, a rekao sam sa stanovišta potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju obaveza Republike Srbije da se ovaj zakon usvoji i protokol potvrdi. U svakom slučaju, poslanička grupa SPS, nadam se, zajedno sa svim ostalim poslaničkim grupama, i to bih želeo da se realizuje, podržaće predlog ovog zakona. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, danas imamo jedan set od pet predloga zakona i evidentno je da u Skupštini imamo jedinstvo po pitanju izglasavanja ovih zakona, odnosno podrške predlozima Vlade. Rekao bih nešto kratko, s obzirom da su prethodni govornici mnogo toga rekli o Predlogu zakona o potvrđivanju konzularne konvencije između Republike Srbije i Crne Gore. Sasvim je normalno da svaka zemlja vodi računa o svojim interesima, odnosno o interesima njenih građana, bez obzira na kom delu teritorije sveta se nalaze. Tako je i sa predstavnicima naše države, koji u interesu svih pripadnika naših naroda, odnosno našeg naroda moraju da sprovode politiku koja će omogućiti da vodimo brigu o našim građanima. Na osnovu toga proistekao je i predlog ovog zakona i otvaranje konzulata u susednoj Crnoj Gori. Bez obzira na to kakve smo imali odnose sa Crnom Gorom u bliskoj prošlosti, evidentno je da nova Vlada, odnosno nova vlast u Srbiji pokušava da te odnose poboljša. Svedočenje tome je i nedavni susret predsednika Srbije i Crne Gore, gde se vidi da dolazi do poboljšanja odnosa, što je samim činom izrekao i predsednik Crne Gore. Nadam se, kao na kraju krajeva, kao i svi građani Srbije da će u budućnosti ti odnosibiti mnogo bolji, a da će ovaj predlog zakona samo pomoći da se to i ostvari. Što se tiče predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma Republike Srbije i Republike Argentine o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica, diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja, njihovih diplomatsko konzularnih predstavnika, slažem se da je to jedan zakon koji će u mnogome poboljšati status naših predstavnika u drugim zemljama. U ovom slučaju to je Argentina i nadam se da će uskoro takvih zakona, odnosno takvih sporazumabiti i sa zemljama u okruženju, a i sa mnogim drugim zemljama. Predlog zakona o Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Namibije o saradnji u oblasti odbrane, je jedan od kvalitetnih predloga zakona i nadam se da će doneti mnogo toga što će biti dobro za i ekonomsku i odbrambenu saradnju sa Namibijom. Na kraju krajeva, sećam se da smo i u prošlosti imali mnogo takvih sporazuma sa mnogim zemljama i kad sam ja bio na služenju vojnog roka u Puli, znam da su tada na školovanju kod nas bili neki pitomci iz Sudana. Kroz ovaj sporazum, moguće je ostvariti saradnju u sledećim oblastima: odbrambena i bezbednosna politika, planiranje odbrane, vojno-ekonomska saradnja, vojno-naučna saradnja, vojno obrazovanje i obuka, zakonodavstvo u oblasti odbrane, vojna medicina, vojna topografija i kartografija, mirovne, humanitarne i druge slične operacije, zaštita životne sredine u okviru vojnih objekata društvene, sportske i kulturne aktivnosti, druge oblasti od zajedničkog interesa o kojima se strane ili njihovi nadležni organi dogovore. Iz ovog što je izloženo u ovom članu 4. vidi se da imamo širok dijapazon za buduću saradnju. Na kraju da kažem da će SNS podržati ove sporazume. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jeftović Vukojčić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri, kolege poslanici i poslanice, građani Srbije, SNS nema dilemu kada treba podržati kompletan set sporazuma konvencija i protokola, pre svega iz razloga zato što SNS smatra da potpisivanje sporazuma i konvencija je korak ispred u stvaranju dobrih bilateralnih odnosa između Srbije i zemalja potpisnica konvencija i sporazuma u stvaranju prijateljskih odnosa, ali i stvaranju partijskih odnosa, kako sa zemljama u okruženju, tako i sa drugim zemljama. Što se tiče potvrđivanja Protokola o merodavnom pravu na izdržavanje, SNS uvek govori i zalaže se da je interes građana Srbije na prvom mestu. U skladu sa tim, ovim protokolom o merodavnom pravu na izdržavanje se radi o zaštiti naših građana i to o zaštiti onog njenog najranjivijeg dela, a to je zaštita dece na izdržavanje, odnosno zaštita dece koja se odnosi na alimentaciju, zaštita lica starijih od 18 godina koji imaju smetnju u psihofizičkom razvoju i koja iz tog razloga ne mogu na najbolji način da štite svoja prava i interese. Malo više ću se fokusirati na protokol o merodavnom pravu na izdržavanje koji je usvojen 2007. godine. Evropska unija ga primenjuje od 18. juna 2011. godine, a u skladu sa članom 72. stav 1. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, koji je zaključen sa Evropskom zajednicom, Republika Srbija se obavezala da će svoju pravnu regulativu uskladiti sa pravnim tekovinama EU. Upravo iz te činjenice proizilazi i ovaj protokol o merodavnom pravu na izdržavanje. Protokol uspostavlja zajedničke odredbe o merodavnom pravu na obaveze izdržavanja koje proističu iz porodičnih odnosa, krvnog srodstva, braka i tazbinskog srodstva, uključujući i obavezu izdržavanja prema detetu bez obzira na bračni status njegovog roditelja. S obzirom da je kolega iz SPS gospodin Neđo Jovanović dosta detaljno i iscrpno govorio o ovom protokolu, ne bih se ponavljala jedino želim da kažem da u interesu zaštite, najboljeg interesa dece i svih njenih građana, SNS će podržati u danu za glasanje kompletan set zakona kao i ovaj protokol. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, za Romsku partiju i za mene, kao člana poslaničkog kluba SNS, ovi zakoni koji se danas nalaze na dnevnom redu su u svakom slučaju potvrda dobre, ispravne politike koju vodi Vlada Republike Srbije. U tom smislu, želim da istaknem da potporu za ovakvu tvrdnju i za donošenje ovakvih zakona možemo da pronađemo, kako u setu argumenata koji govore o istorijski, uglavnom dobrim odnosima sa zemljama sa kojima danas uspostavljamo kvalitetnu saradnju na jedan novi nivo, tako i o argumentima koji su izazvani potrebom građana Republike Srbije koje imaju danas. Posebno bih se osvrnuo na sporazum sa Crnom Gorom i u tom smislu, želim da kažem da je on za nas potvrda evropskih integracija Srbije, da je značajan doprinos stvaranju stabilnosti u regionu i takođe da kažem da je on uslov za nastup Srbije i zemalja u regionu, na trećim tržištima, što u svakom slučaju, ima značajne ekonomske posledice i dovodi do ekonomskog razvoja Republike Srbije. Takođe, kao pripadnik nacionalne zajednice koja živi i u Srbiji i u Crnoj Gori i u drugim delovima ovog regiona i EU, želim da istaknem nekoliko stvari. Prvenstveno, ovim zakonom se realizuje ustavna obaveza koju imaju i Vlada i Skupština i svi državni organi Republike Srbije da pomažu srpsko stanovništvo u zemljama u okruženju, a takođe da kao Srbija damo doprinos ostvarivanju saradnje pripadnika nacionalnih manjina u regionu, koji žive u različitim zemljama. I tu vidim mogućnost, ukoliko dobro uspostavimo konzularno-diplomatske odnose sa Crnom Gorom, sa Makedonijom i sa svim zemljama u okruženju, možemo i te kako da govorimo da je to faktor stabilnosti u regionu, da na taj način učestvujemo u rešavanju kako Bošnjačkog pitanja, jer poznato je da ta manjina živi i u Srbiji i u Crnoj Gori, upravo na toj granici, i uspostavljanju dobrih rešenja o položaju drugih manjina. Ono što je za mene takođe bitno kao predsednika Romske partije jeste da ovakva diplomatija, da ovakva međunarodna aktivnost Srbije treba da pomognu da se u aprilu mesecu u Srbiji održi i prvi sastanak Interparlamentarne skupštine Roma, predstavnika različitih parlamenata u okruženju, gde će takođe i Crna Gora da učestvuje na jedan način, mada tamo nemamo izabranih ljudi i da će to da bude legitimno predstavničko telo u pregovorima sa EU, sa evropskim institucijama o sprovođenju i dekade Roma i drugih bitnih pitanja za integraciju Romske nacionalne zajednice. Ono što je bitno za sve nas koji vodimo Srbiju ka Evropi na evropskom putu je da će Srbija da bude neko ko će da pregovara i u ime predstavnika građana koji su članovi EU sa evropskim institucijama. U tom smislu, pozdravljam aktivnosti Vlade. U tom smislu, kao član poslaničkog kluba SNS takođe ću da glasam za ovaj zakon. Ovo je veliki doprinos, zaista. Možda on ne izgleda tako, ali jeste veliki doprinos evropskim integracijama i definisanju ove Vlade kao nekoga ko je apsolutno prihvatljiv za sve države u svetu. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Da li ministar želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka: 7, 8, 9, 10. i 15. dnevnog reda. Rad nastavljamo u ponedeljak u 10,00 časova.