Poštovana predsednice parlamenta, poštovani narodni poslanici, biću veoma kratak. Hteo sam danas da iskoristim priliku da svim građanima Srbije koji slave Svetog Luku čestitamo krsnu slavu, da je provedu u zdravlju i veselju. Da zamolimo predsednicu parlamenta da danas ne radimo duže, jer mnogi od nas imaju posete svojim prijateljima, rođacima, mnogi i slave, i da zamolimo da se sutra ne radi, mada je bilo razgovora, mi znamo da su sutra zadušnice i molim vas u ime poslaničke grupe Nova Srbija da sutra ne radimo, da možemo otići na groblje, posetiti svoje najmilije koji su pomrli i zapaliti sveće. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Gospodin Radojko Obradović, takođe po Poslovniku.
Zahvaljujem, predsednice. Hteo sam da tražim od ministra finansija obaveštenje da bih dobio blagovremeno sve potrebne informacije koje su mi važne za vršenje poslaničkog posla. U svako vreme je važno da imamo poverenje u institucije i važno je da institucije poštuju propise, zakone i sve ono što utvrđuje osnov za njihov rad. Naša javna potrošnja je otprilike nešto malo manja od 50% bruto društvenog proizvoda, 44-45%, i pre svega osnovni zakon po kome je definisan sistem kontrole ubiranja i trošenja državnih para je Zakon o budžetskom sistemu. Član 14. Zakona o budžetskom sistemu u svom prvom stavu definiše jasan budžetski kalendar i između ostalog kaže da 1. novembra Vlada treba da usvoji budžet i da ga dostavi parlamentu. Poslednji stav ovog istog člana kaže da je rok iz stava 1. krajnji rok u budžetskom kalendaru. Drugim rečima, to može da bude i mnogo ranije, ali ne sme da bude kasnije. Ne sumnjam da će Vlada dostaviti u sledećih petnaestak sati budžet Republike Srbije, ali molim ministra finansija da nam da tačnu informaciju da bismo mogli da se pripremimo za dalji rad. Hvala vam.
Narodni poslanik Marko Milenković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu Poslovnika Narodne skupštine, članovi 225. i 226, i tražim objašnjenje i obaveštenje od predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića. Šta se dešava i kako će se rešiti realan problem 300 osnovaca u Maloj Plani kod Prokuplja? Osnovna škola "Svetislav Mirković-Nenad" u Maloj Plani kod Prokuplja, iako u katastrofalnom, oronulom stanju, do pre par dana je jedan njen deo, koji odavno nije za upotrebu, korišćen za izvođenje nastave. Drugi deo škole je još pre pet godina srušen i počeo je da se gradi u izvođenju Građevinskog preduzeća "Berilje", ali je namenjeni novac na čaroban način nestao, stiglo se samo do temelja i još ponekog zida, a problem dece nije rešen. Osim toga, sve vreme nad tom zgradom gde se nastava izvodila zlokobno visi jedan ogroman kran. Niko od nadležnih ne misli da pomeri taj kran, a da se radi o njihovoj deci verujem da bi to rešili još odavno. Kada se pojavila još jedna pukotina na podu učionice, zbog objektivne opasnosti od rušenja zidova i plafona, odlukom Saveta roditelja nastava je obustavljena. Sada već nekoliko dana đaci osnovci štrajkuju i simbolično u vremenu od desetak, petnaestak minuta blokiraju magistralni put Prokuplje - Priština, dok im se zvaničnim putem ne izađe u susret i dobiju garancije o nastavku radova na izgradnji nove školske zgrade. Naravno, odgovor treba da tražimo u prošlosti i da nađemo odgovorne za ovakvo činjenično stanje stvari, ali prihvatanjem premijerske i ministarskih fotelja nisu samo preuzete privilegije, već i obaveze i odgovornost. Problem ovih ljudi je i te kako ozbiljan. Kao narodni poslanik i predstavnik građana iz junačke Toplice, ovim putem ne tražim samo od premijera objašnjenje, već apelujem na njega i na vas, gospođo ministar, da odvojite skromna sredstva iz ovog rebalansa budžeta i rešite problem građana u Maloj Plani, jer oni zaista više ne smeju da šalju decu u školu, to bih uradio i ja, a verujem i svi vi. Hvala.
Na član 5. razdeo 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Reč želi gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, magistar Aleksandar Martinović, poslanik SRS, danas je, kao i svih prethodnih dana, u razgovoru sa biračima svoje rodne Rume, gde očekujemo ubedljivu pobedu liste SRS-dr Vojislav Šešelj na izborima koji su zakazani za sledeću nedelju 9. novembar, međutim, on je kao odgovoran čovek i narodni poslanik koji je uočio, i kroz javljanja koja su zaista naočigled celokupne srpske javnosti izuzetno zapažena kada je u pitanju parlament, ono što su demokratske vrednosti našeg društva i ono što treba Narodna skupština Republike Srbije kao najviše zakonodavno telo da radi, te podneo amandman u ime poslaničke grupe SRS da se poboljša rad Narodne skupštine. Molila bih vas, poštovane kolege, da obratite pažnju na amandman gospodina Martinovića, iako ga je Vlada odbila. Vi imate i obavezu i odgovornost da to u danu za glasanje, u skladu sa svojom savešću odlučite ovako ili onako, jer je u pitanju stvar koja se tiče ljudi koji su zaslužni što imam ovaj materijal u rukama, što imam ovaj drugi materijal, što vi imate ili nemate na klupama, zavisi kako je ko krenuo pripremljen na sednicu, materijal za ovo zasedanje, jer je gospodin Martinović amandmanom, kojim je želeo da poveća iznos u razdelu Narodne skupštine Republike Srbije za stručne službe, predvideo da se taj iznos uveća za 44 miliona dinara. Pre nekoliko dana smo proslavili, odnosno obeležili 150 godina od donošenja prvog Zakona o Narodnoj skupštini. Tu je i uvaženi dr Žutić, jedan od naših poznatih istoričara i čovek koji se bavio parlamentarnom demokratijom, pa će vam reći da su u to vreme još bili ustanovljeni svi demokratski kriterijumi i vrednosti koje treba da radi jedan poslanik, odnosno kako je do Svetoandrejske svaka druga skupština bila običajna ili održavana pod vedrim nebom. Od dana kada je izglasan taj zakon, iako je on menjan, ipak su ustanovljeni neki principi. Znači, kolika je poslanička dnevnica, koja su prava i obaveze narodnih poslanika, šta rade ljudi koji su takođe angažovani oko pripreme zakona, i to su neke valjda istorijske i demokratske tekovine o kojima mi moramo i ove 2008. godine da vodimo računa. Ako predlagač rebalansa budžeta, odnosno Vlada kao predlagač budžeta za 2008. godinu, pa i svih godina ranije, nije vodila računa o tome kako treba da funkcionišu stručne službe, odnosno kaže da je to ono što je po aproprijaciji jedino moguće za Narodnu skupštinu u razdelu budžeta, gospodin Martinović kaže da to ipak može da se uradi na drugi način. Razlog je zaista tehničke prirode za odbijanje ovog amandmana, on nije suštinske prirode. Da je predlagač imao dobru volju da poslušaapel gospodina Martinovića iz SRS-a da se 44 miliona više da za rad stručnih službi, ne bi se Vlada pozivala u svom obrazloženju za odbijanje amandmana na to da nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, da se ne zna ako se nekom uzme kome će drugom da se da itd, jer to je moglo sve onda da se dobrom voljom predlagača uskladi ako se želi da ti ljudi imaju bolji položaj. Ne znam koliko ste vi upoznati svi, ali mislim da 90% vas jeste, evo mora to da čuje i srpska javnost, da ljudi koji su stručna službaNarodne skupštine Republike Srbije imaju izuzetno male plate. To su ljudi sa srednjom, višom i visokom stručnom spremom. Inače, sve je to zbog toga što smo mi inkorporisani u Zakon o državnim službenicima, Narodna skupština i ljudi koji ovde rade u većini slučajeva. Kada bi sada, a na to ima pravo svaki, pre svega predsednik skupštine, i predsednik gospođa Slavica Đukić-Dejanović verovatno ima taj problem. I moja malenkost kao potpredsednik, pošto nam je jedno potpredsedničko mesto uzurpirano od nepostojećeg, odnosno nekog duha, sada kada bi trebalo da angažujemo ljude koji su po sistematizaciji Narodne skupštine savetnici, odnosno stručna služba za potpredsednike, znate li kolika je njihova plata? Sa srednjom školom18 hiljada dinara, sa višom školom 20 i nešto, sa visokom stručnom spremom, to su obično ljudi koji treba da budu iz oblasti društvenih nauka i ljudi koji po prirodi svog znanja treba da pomažu u radu potpredsedniku skupštine, ili predsedniku poslaničke grupe ili da rade u Odborima, plata im je tek 30 i nešto hiljada dinara. Onda možete da zamislite vi u kojoj se mi sada nalazimo. Mi imamo, pošto smo preuzeli nadležnosti one bivše republike koju je razbila DOS-ovska vlast, počeli su ovde to da rade Đinđić i Labus, naravno u dogovoru sa Milom Đukanovićem da unište Saveznu Republiku Jugoslaviju, a kasnije državnu zajednicu, imamo osam stalnih međunarodnih delegacija i treba da formiramo, je l' tako profesore Mićunoviću, grupe prijateljstva. Vi ste predsednik Odbora za inostrane poslove. Znate li koliko ima prevodilaca Narodna skupština? Četiri, dvoje njih za engleski jezik, mislim za francuski, za ruski mislim i da nemamo, a koga je to, na kraju krajeva od vas i briga, nego moramo to eksterno da tražimo. Ti mladi ljudi, jer su u pitanju izuzetno obrazovani, izuzetno stručni ljudi koji se pripremaju za svaku, apsolutno svaku temu koju bilo gde u bilo kom međunarodnom telu imamo na razmatranju, imaju tek 30 i nešto hiljada dinara platu. Jedna od zaista izuzetno stručnih osoba kada je u pitanju i pravna struka i stručna služba, da ne bude neprijatno dami, sedi ovde u skupštinskoj sali, i bez obzira na sve i kako se koja vlast menja, ta gospođa profesionalno radi svoj posao i uvek je na raspolaganju svim narodnim poslanicima bez obzira iz koje su političke stranke. Molim vas, zar to nije u najmanju ruku nepošteno i nečasno da tražimo od ljudi da rade tako odgovoran posao a da imaju tako male plate. Ovo u danu za glasanje sve može da se ispravi i da se kroz način na koji će to tehnički da se uredi tim balansiranjem u stavkama onoga što se od nekoga uzima, a daje se stručnim službama, reši. Mi smo tu, ponudili smo, odnosno kolega Martinović, tu mogućnost. Budite odgovorni prema tim ljudima jer na taj način ćete biti odgovorni i prema sebi i prema Narodnoj skupštini Republike Srbije. Jer, dok se ne donese zakon o Narodnoj skupštini, što je navodno svima cilj, imaćemo ovakvu situaciju. Da ne govorim, i to bi sada bila još bolnija i teža priča, o vozačima koji imaju staž po 30 godina, a plate 15 do 16 hiljada dinara, o ljudima koji nam spremaju svakoga dana dole hranu, kuvarima, konobarima itd, o spremačicama. Mislim da treba da razmišljate o tome kao odgovorni ljudi, kao narodni poslanici, koji imaju daleko veća primanja, a da se suočite sa ovom situacijom. Gospođo predsedniče, pridružujem se predlogu gospodina Velimira Ilića za današnji način odnosno termin rada, zbog toga što je mnogim pravoslavnim Srbima danas krsna slava Sveti Luka i ujedno želim da pozdravim i da čestitam krsnu slavu profesoru dr Vojislavu Šešelju, srpskom junaku, njegovoj porodici, njegovoj suprugi Jadranki, deci i naravno svima onima koji danas slave krsnu slavu, i koji znaju i da se profesor Šešelj i svaki haški zatočenik bori za to da živimo slobodno u našoj zemlji. Naravno, verujem, i u to sam apsolutno uverena, da će sledeće godine zajedno sa svojom porodicom, svojom Srpskom radikalnom strankom i svojim narodom, dr Vojislav Šešelj krsnu slavu posle šest godina proslaviti u svojoj porodičnoj kući u Batajnici. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Krasić.
Naravno, javljam se po amandmanu, ne po Poslovniku, taman posla. Pridružujem se ovim predlozima da danas radimo do šest sati, da se sutra ne radi, zato što stvarno postoje opravdani razlozi, a mi ćemo učiniti sve da što efikasnije prođemo kroz sve ove amandmane, kako bi i Vlada i javnost imali prilike da saznaju o čemu se radi. Nastavio bih tamo gde je moj prethodnik stao povodom ovog razdela, a tiče se stručne službe Narodne skupštine. Problem je nastao onog momenta kada je u ovoj skupštini nekritički usvojen Zakon o platama državnih službenika i nameštenika. Međutim, to ima i svoju drugu dimenziju ili, da kažem, drugu stranu medalje, a ona se ogleda u tome što je nekada u Narodnoj skupštini bilo između 60 i 70 zaposlenih, u ovoj Narodnoj skupštini, daleko više je bilo u onoj Saveznoj skupštini, i kada je došlo do ove situacije posle nestanka državne zajednice, verovatno je bilo i opravdano da se poveća broj zaposlenih u Narodnoj skupštini, ali nikako da se poveća na ovaj današnji broj. Verovatno neću mnogo da pogrešim ako kažem da oko 300 zaposlenih, ako ne i više, ima u Narodnoj skupštini. Problem je ne samo u tom velikom broju, problem je u tome što se izgubio i kvalitet rada stručnih službi i to mora da se ima u vidu. Nekada su stručne službe vraćale Vladi predloge zakona ukoliko stručna služba Zakonodavnog odbora proceni ili utvrdi da pojedina rešenja nisu u skladu sa Ustavom. Slična je situacija bila i sa drugim odborima. Jednostavno, vrati se materijal na doradu pre nego što dođe do poslanika. Od 2000.godine naovamo ili, da budem precizniji, od 2001. godine, mi nemamo tu vrstu kvaliteta rada stručne službe, jer jednostavno niko od njih i ne traži, pošto oni ne smeju ni da se baš pitaju kao stručnjaci, nego moraju da urade ono što im se naredi. U tom spajanju ove dve skupštine dobili smo još jednu posebnu kategoriju zaposlenih u Narodnoj skupštini. Ima nekoliko zaposlenih u Narodnoj skupštini koji imaju daleko veću platu i od zamenika sekretara i od sekretara Narodne skupštine. Ima nekoliko zaposlenih koji imaju veću platu nego narodni poslanici, i od predsednika Skupštine, i od predsednika Republike, to da budete načisto, neću da ulazim u imena i prezimena, niti njihove nazive radnih poslova i zadataka, ali to neko treba da utvrdi. Nažalost, to je prošlo preko Administrativnog odbora, pošto je on zadužen za te stvari. Kako god da se okrene priča, vraćamo se na nešto što se zove zakon koji je stvarno uveodiskriminaciju u državnoj službi. To je Zakon o platama državnih službenika i nameštenika, to je Zakon o državnim službenicima i nameštenicima, jer nekritički je izvršena podela poslova na one koji su striktno vezani za upravni postupak i sve druge pomoćne poslove. Tu je izvršena svojevrsna diskriminacija onih koji se formalno-pravno vode da su u radnom odnosu u jednom istom organu. Znači, ako je Narodna skupština, imamo državne službenike i imamo nameštenike. Razlika u plati je ogromna. Da li je ona opravdana? Nije opravdana. Imamo terminološku diskriminaciju među zaposlenima i imamo diskriminaciju u pogledu prinadležnosti koje se primaju za posao koji se radi. Još imamo novu kategoriju sa ovim spajanjem, koji su van svih mogućih kriterijuma. Naravno, u vezi ovog amandmana koji je podneo gospodin Martinović Vlada je potpuno u pravu sa gledišta formalnih uslova: lako je vi da predložite, dajte gde da se smanji. Ali, ne smete tako da gledate na amandmane koje podnose narodni poslanici. Ne možete vi striktno da posmatrate, pa da kažete - prema Zakonu o platama državnih službenika i nameštenika, toliko ima državnih službenika, toliko platnih razreda, mesečna plata puta 12, u masi sa doprinosima, toliko nameštenika, toliko platni razredi itd, toliko u masi, to daje taj i taj broj. Makar iskoristite ovo kao priliku da promenite taj zakon. Taj zakon je diskriminatorski, i u pogledu naziva, i u pogledu selekcije poslova i u pogledu nagrađivanja. Arhaičan je. To je zakon koji asocira na nešto iz Nušićevih komedija "Gospođa ministarka", "Sumnjivo lice". Ujka Vasa prvi se javio, vodite računa, može da bude nameštenik. To je bila forma da ministri svoje rođake zaposle i da ih udome nekako, samo na državne jasle da dođu. Naravno, moramo malo i da se pošalimo na tu temu. Balinovac i Đelić su napravili grešku. Dobro je priznati da su napravili grešku. Tu grešku treba ispraviti. Znamo da je potrebno da se obuzdaju plate u masi, ali nije to urađeno kvalitetno. Pogledajte šta se dešava sa kabinetima potpredsednika. Samo da vas podsetim, kada su doneti ti zakoni o državnim službenicima i platama državnih službenika, rečeno je - Kabinet predsednika Vlade i Kabinet potpredsednika. Povećao se broj potpredsednika, pa sad imamo potpredsednika prvog, zamenika predsednika, pa još nekoliko potpredsednika. Oni su istovremeno i ministri, pa ima kabinet ovde, ima kabinet tamo, ima kabinet onamo. Nema logike. Stvarno nema logike. To može da se ispravi i nije ništa komplikovano. To moram da vam kažem.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Perić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, gospođo ministre, želim da se obratim vama, vas kao damu izuzetno cenim, međutim vaš dolazak, najpre u Odbor za finansije Skupštine Republike Srbije, a potom i obrazlaganje zakona o izmenama dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu malo me je podsetio kao na mladića koji treba da se oženi, pa ode u susedno selo i hvali sebe. Vi niste hvalili sebe, vi ste hvalili onaj dokument o kojem sada treba da razgovaramo. Moram da vam kažem da se, pošto pratim vaše izjave koje dajete medijima, a pre nego što dođete ovde u Skupštinu, s njima slažem. Međutim, vi ste ovde govorili o ovom rebalansu budžeta sve najbolje. Ako se neki zakon odnosi na sve građane Republike Srbije, to je ovaj. Zakon o šarenim lažama, odnosno zakon o besplatnoj podeli deonica, on se ne odnosi na sve, on je bio bacanje prašine građanima Srbije u oči, ali znate, tamo je bio uslov da su punoletni, da imaju biračko pravo, da imaju državljanstvo, ali ovo se odnosi i na one beskućnike koji su usred ratnih dejstava i drugih pritisaka na Srbe i druge sa KiM da dođu u Srbiju, oni i te kako s pažnjom očekuju šta ćemo mi doneti povodomtog zakona. Da potvrdim, mada ne volim da koristim tu izreku - selo gori, a baba se češlja, predsednik Republike Srbije, pošto se moj amandman upravo odnosi i na trošenje sredstava u tom delu, ne vodi računa o tome. Vi znate kada se pojavi kriza u domaćinstvu, u jednoj porodici ko prvi počinje da štedi i organizuje štednju – domaćin? Kako se ponaša predsednik Republike Srbije? Ne tako. Mi iz SRS nemamo ništa protiv, to je regulisano i Zakonom o visini plate koju ima predsednik Republike. Mi zahtevamo da on radi ono što mu je Ustavom i zakonom naloženo i da vodi računa o svim građanima Srbije. Predložio sam svojim amandmanom da se u članu 5. razdeo 2, funkcija 110, smanje sredstva sa 54.358.000 na 34.358.000, a odnosi se na plate i dodatke zaposlenih u kabinetu predsednika Republike. Gospodine Krasiću, ne mrzi mene Vlada što nije prihvatila taj amandman. Sad ću pročitati šta oni kažu u obrazloženju. Kaže - amandman se ne prihvata iz razloga što je budžetski korisnik, dakle predsednik Republike, izvršavao rashode u proteklom delu godine koji su po obimu izvršenja veći od obima rashoda koji se predlaže u amandmanom. Veći, pa mi upravo i predlažemo ovaj amandman da ta sredstva izmestimo, jer taj čovek, taj kabinet mogu da potroše onoliko koliko građani Srbije ne mogu nikada ni da zarade, ni da maštaju o tom novcu. Mi upravo zato i tražimo da se ta sredstva usmere prema onim licima o kojima su koleginica Nataša Jovanović i narodni poslanik Zoran Krasić govorili. Imaju dva razloga u obrazloženju Vlade zbog čega se ne prihvata moj amandman. Prvi sam već rekao, a drugi kaže - amandman se ne prihvata iz razloga što bi predloženo smanjenje rashoda kod budžetskog korisnika, predsednika Republike, na navedenoj aproprijaciji moglo ugroziti finansiranje plata za postojeći broj zaposlenih do kraja 2008. godine. Dakle, moglo bi da ugrozi finansijski i materijalni položaj zaposlenih u kabinetu predsednika Republike, a vidite koje su nam obaveze po osnovu neisplaćenih penzija poljoprivrednicima –šest milijardi 127 miliona 342 hiljade. Kolega Vujadinoviću, koristimo se ciframa i prihvatio sam deo cifre ispred politike, ali ne mogu u svemu. Ponegde se cifre stave da bi se opljačkali građani Srbije i mi iz SRS nikada nećemo biti saglasni s tim. Vidite koliko dugujemo za neisplaćene penzije poljoprivrednicima. Gospodo penzioneri, žao mi je što nije narodni poslanik Konstantin Arsenijević ovde, on je čestit i pošten čovek i pravi predstavnik svojih građana iz sela Košalja kod Ljubovije. On je vredni marljivi, čestiti, on je general, časno je obavljao svoju funkciju, a njega je neko zaveo, kao i vas četvoro koji sedite trenutno tu, i vaš doprinos stvaranju bruto društvenog proizvoda Srbije izuzetno cenim. Znate li šta će ovaj režim da kaže na kraju? Mi smo u finansijskoj, ekonomskoj i u svim drugim krizama zabog penzionera, zato što su njima povećane penzije, a to apsolutno ne može biti tačno. Mi se ne slažemo sa predsednikom stranke Ujedinjenih penzionera, a kako bi se mogli složiti, neću reći u kojem listu je on dao intervju, ali on kaže, na pitanje kako gledate na hapšenje Radovana Karadžića, reč je o gospodinu Krkobabiću: ''Nemam nikakvu predstavu o tome, pošto sam potpuno van tih dešavanja, na desetine ljudi je uhapšeno i privedeno u Haški tribunal, zašto se u Ševeningenu ne bi našao još jedan. Nemam nikakav uvid, niti me to interesuje.'' U najmanju ruku sramno. Hoće li uskoro biti uhapšena i dvojica preostalih haških optuženika, Mladić i Hadžić? Vodim računa, odgovara Krkobabić, o milion i 600 hiljada penzionera, a to je dovoljan broj ugroženih ljudi. Sigurno mi nisu potrebna još dvojica na leđima. Znam sigurno dvojicu penzionera koji nisu ugroženi, to su Jovan Krkobabić i Milan Krkobabić. Možda je i unuk negde potpredsednik, to ne mogu sa sigurnošću da ustvrdim. Ali, vidite jednu stvar, penzioneri to kažu, ne ja. Nepotizam, pa zar od milion i 600 hiljada penzionera nije bio neki drugi, hajde Jovan Krkobabić, potpredsednik Vlade. Zar nije neko drugi mogao da bude zamenik gradonačelnika Beograda? Mislim da je to sramno i s pravom, kada budu kritikovali penzije, moći će da upute samo na adresu Jovana Krkobabića, ostalima svaka čast, tu nema nikakve dileme. Gospodine Krasiću, mislim da je unuk najstariji. U prilivu, u punjenju budžeta kaže se da porez na dodatu vrednost iz uvoza iznosi 222 milijarde 762 miliona i ostalo u hiljadama, a porez na dodatu vrednost u zemlji 88 miliona, i mi se ponosimo i dičimo što je taj odnos. Ne bi smeli to, gospođo ministre, da činimo, a znate iz kog razloga, mnogo više uvozimo nego što proizvodimo. Ako nam se to dešava, onda imamo problem nezaposlenosti. Trebalo bi obrnuti. Mene raduje što verovatno u tom delu ima i repromaterijala, pa se stvaraju uslovi za zapošljavanje građana Srbije i to pozdravljam. Ali, gotovi finalni proizvodi, o čemu se tu radi? Kada smo govorili o ovom zakonu u načelu vi niste razumeli pitanje. Moram da vam postavim pitanje vezano za razlike u cenama proizvoda iz Srbije koji su drastično skuplji kod nas, nego što su u Republici Srpskoj i u Crnoj Gori. Na to pitanje mi tražimo odgovor, a ne na cene letovanja. Imam jednu sugestiju za vas. Sada imate mnogo posla i u Narodnoj skupštini i u Ministarstvu, al' kada prođe rebalans, kad usvojimo zakon o budžetu za 2009. godinu prošetajte malo Srbijom. Ona je lepa, otiđite do Malog Zvornika, Krupnja, Ljubovije, otiđite do Trgovišta, pa da vidite kako se tamo živi. Videćete koja su tamo primanja i onda će vaša priča o tome da je sve ovo sjajno pasti u vodu. Vi ste dobar stručnjak, ali na planu ministra ekonomije teško vam polazi za rukom da se suprotstavite onima koji samo troše sredstva. I vidite zašto je Jovan Krkobabić 29. oktobra bio saglasan da se penzije ne povećaju u 2008. godini? Zato što su predstavnici MMF došli u Srbiju 28. oktobra. Pozvao ih je ekonomski deo vlade, da pokažu da ne smemo da izdvajamo za penzije, da ne smemo previše da trošimo tu. A to koliko imamo potpredsednika Vlade, koliki su njihovi kabineti, što ste vi jedne prilike rekli da u odnosu na okruženje mi imamo mnogo manje zaposlenih. Nije problem mnogo veliki, ni broja zaposlenih, nije problem ni njihove visoke plate, ali nam mnogo kradu, i to osiromaši građane Srbije i u tome se ogleda siromaštvo i beda u Republici Srbiji. Kolega Marko Milenković je govorio o izgradnji, odnosno obustavljanju radova kod izgradnje jedne škole. Moram ovaj put da vas zamolim, ukoliko imate imalo spremnosti, da se odvoji nešto sredstava za dovršetak jedne škole u Ljuboviji, gde već šest godina ni jedan jedini dinar nije uložen, i ako prođe još neko vreme, a pravi se jedna vrlo moderna i lepa škola, započela se gradnja, to može samo da posluži kao spomenik školstvu. Školi koju sada pohađaju učenici u Ljuboviji istekao je rok upotrebe pre 20 godina. Da nam se ne bi desila situacija kao što je u Požegi pre nekoliko dana, jer i direktor škole, nastavnici i profesori, kao i deca i roditelji, strahuju kada deca odu u školu da li će se povređena vratiti iz škole. Nemojte to dozvoliti, a mislim što je ministar prosvete, iako ga gospođa predsednik ishvali kada je predstavljao ovde zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, on je to lepo uradio i ministri koji su proveli određeno vreme u poslaničkim klupama imaju malo bolju komunikaciju sa poslanicima nego oni koji to nisu. Ali on sada u oktobru priča da ćemo besplatno deliti udžbenike za prvi razred osnovne škole u školskoj 2009. godini. To je dobro, ali hajmo sada da uradimo ono što je gorući problem, ono što nas sada muči, a to ćemo reći neposredno ili dva-tri meseca kada bude trebalo da počne školska godina. U nedostatku efekata, u lošem predstavljanju Vlade građanima Srbije vi pokušavate sada jeftinim trikovima da pokažete kako vi vodite veliku brigu o građanima Srbije i kako nešto i radite. Tek u poljoprivredi su najveći problemi. Slažem se s vašom izjavom u kojoj kažete "dajte da prihvatimo neke norme ponašanja iz EU i neke standarde, a kada je u pitanju ukidanje carina za poljoprivredne proizvode, da se suspenduje jednostrana primena trgovinskog ugovora sa mnogim zemljama". Vi ste videli da se u EU po glavi stanovnika za poljoprivredu izdvaja 137 evra, a u Srbiji je to 29. Subvencije za poljoprivredu u Srbiji su po jednom hektaru 120 evra, a u Hrvatskoj, u Mađarskoj su 400 evra. Onda mi dođemo na odgovor zbog čega je ovolika razlika između PDV od proizvoda koji su uvezeni u odnosu na one koje mi proizvedemo ovde. Da ne bi mnogo strahovali ovi zaposleni u ministrovom kabinetu, moram da vas podsetim na činjenicu da je ove godine kupina, a ima je dosta, dosta se proizvodi u Azbukovici, u Mačvi, u Tamnavi, 10 dinara je bila cena za kilogram, i niko nije bio spreman da otkupi to, i niko nije bio spreman da obere. Usled nemanja strategije vezano za poljoprivrednu proizvodnju pojavljuju nam se mnogi problemi. To sad imamo sa kukuruzom, sedam do osam dinara prodaja, a cena mesa je drastično skočila, ali uništena je baza za proizvodnju. Ni u čemu nemate strategiju i ne vodite ozbiljno računa o građanima Srbije, a krajnje je vreme da se o tome povede računa. Zbog čega mi to ne zapošljavamo? Mi imamo kontigent za 8.700 tona junetine da izvezemo, a izvezli smo 2.000 tona. U sledećoj godini se pretpostavlja da bi to mogla da bude samo hiljada, a kada bi uložili u poljoprivredu, kada bi uštedeli na ovim stavkama gde se nemilice troši budžet, stvorili bi bazu za zapošljavanje i ne bi nam bila prevelika javna potrošnja, gospodo penzioneri. Onda bi društveni proizvod bio na znatno većem nivou i iz realnih prihoda bi mogli da finansiramo penzije i druga socijalna davanja. Morate se složiti, kolega Vujadinoviću, da o realnom sektoru, kako vi kažete, u ovoj vladi niko ne vodi računa, a predsednik Republika najmanje. Još jednom predlažem, izvucimo ova sredstva iz kabineta Predsednika Republike, a da ih podelimo onima koji mnogo više zaslužuju i koji vape za tim.
Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tač. 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tač. 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Gospodin Ostojić.
Uvažena predsednice, uvažena ministarko, koleginice i kolege narodne poslanice i poslanici, od svog osnivanja LDP se zalaže za smanjivanje javne potrošnje, ali ne na taj način da se ukinu prava korisnicima, nego da se ekonomska politika prilagodi osnovnom cilju, a to je rast, a da se stečena prava zadrže na istom nivou, što bi za četiri do pet godina, da smo mi u prilici da vodimo ekonomsku politiku, dovelo do smanjivanja javne potrošnje u društvenom proizvodu na 40 odsto, a možda i ispod toga. Kada smo počeli da pričamo o stezanju kaiša i smanjivanju javne potrošnje, i jeftinoj i efikasnoj državi, bili smo usamljeni. Sada svi o tome pričaju. Odmah po stupanju na dužnost i uvažena ministarka je dala nekoliko izjava, a onda naglo zaćutala. Ovaj rebalans budžeta je cena koalicije Cvetković-Dačić. On je rasipnički i ovaj amandman to najbolje pokazuje. Ovim našim amandmanom tražimo da se ukinu dva kabineta potpredsednika Vlade, jednog prvog potpredsednika i zamenika i jednog potpredsednika, zato što ta dva čoveka obavljaju ministarske funkcije i tu imaju kabinete. Znate ko je prvi potpredsednik, zamenik, što nema u Ustavu, ali će se Ustavni sud o tome verovatno izjasniti negde 2013. godine, dakle, Ivici Dačiću i Mlađanu Dinkiću. Zbog tih komplikovanih odnosa oni su i ministri i potpredsednici Vlade. U svom megaministarstvu Mlađan Dinkić ima čak šest državnih sekretara, 11 pomoćnika i neutvrđeni broj savetnika. To mu je u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Ovaj rebalans budžeta predviđa da sada on ima još jedan kabinet kao potpredsednik Vlade zadužen za ono za šta je zadužen ministar. Vlada, odbijajući naš amandman da se ukinu ova dva kabineta, kaže da je to u skladu sa Zakonom o Vladi, pa kaže za Dinkića da on ima posla kad nije ministar, kad je potpredsednik Vlade, ne prvi nego drugi, treći ili četvrti, ne znam da li je Cvetković podelio i te brojeve. Znači, ovlašćuje potpredsednika Vlade, predsednik Vlade, Dinkića, za privredni razvoj da, čitam samo glagole, "usmerava i koordinira". Pa sad šta? "Rad ministarstava i posebnih organizacija u oblasti formulisanja i sprovođenja ekonomske politike i politike privrednog razvoja". Zar ovo ne može iz onog svog ministarskog kabineta da radi? Zašto bi morao da ima poseban kabinet za ovo? Valjda i kao ministar isto ovo radi - usmerava i koordinira. Zato nam nije jasno zašto Vlada to odbija. Na kraju, apelujem na svest prvog i drugog ili trećeg potpredsednika, da oni uštede pare poreskih obveznika, jer kad je pisan budžet, to je bilo negde skoro pola miliona evra, 37 miliona dinara za ta dva kabineta koja nisu potrebna. Zamislite kada Dinkić ima ovoliko državnih sekretara, pomoćnika i savetnika, očigledno ima potrebu da zameni zavod za zapošljavanje ili bar da delimično olakša zavodu za zapošljavanje. Ako ostane u onom kabinetu, ima još jedan kabinet, možda neće biti dovoljno ovih pola miliona evra. S druge strane, možda i razumem da ministar policije Dačić treba da ima kabinet kao zamenik predsednika Vlade, jer policija je policija. Zamislite da on, npr, razgovara s nekim sindikalcima ili nekom strankom koja nema nikakve veze i sada mu dođu policajci i kažu "uhapšen ovaj, videli smo Mladića, eno ga šiša se". To možda i ne može da se radi u jednom kabinetu, ali Dinkić, odnosno ministar, to je nedopustivo. Zbog toga još jednom apelujem ili da Vlada prihvati naš amandman ili ova dvojica gospode da se odreknu ovih privilegija jer, na kraju krajeva, to su zaista pare svih nas.
Gospodin Maraš, takođe po amandmanu.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ovaj amandman je od strane Vlade odbijen i rečeno je da nije pravno moguć. Apsolutno se ne kosi, odnosno u skladu je sa zdravim razumom. Imamo četiri potpredsednika Vlade, s tim što je za jednog apsolutno neverovatno da ministarstvo koje on pokriva da pokriva i njegovo potpredsedničko mesto. Reč je, naravno, o ministru Mlađanu Dinkiću, potpredsedniku Vlade Mlađanu Dinkiću. Malopre je moj kolega Ostojić pomenuo da bi ukidanjem ova dva potpredsednička kabineta se sva sredstva koja su predviđena za te kabinete, a što je negde oko 37 miliona dinara, ako već pokušavamo, a to sam više puta rekao kada smo pričali o rebalansu budžeta, da neke stavke u rebalansu budžeta ojačamo, odnosno da podignemo penzije 10%, da subvencionišemo poljoprivredu itd, ne vidim razlog za bahatost i širenje kada je u pitanju ova dva kabineta potpredsednika. O tome smo pričali i kada je gospodin Cvetković ovde branio svoju vladu, odnosno toliki broj ministarstava, odnosno ta četiri potpredsednička mesta. Hajde da razumemo, gospodin Dačić je raširio svoju delatnost, ne samo što je ministar policije, nego njegovi savetnici su ljudi veoma poznati široj javnosti i o tome smo pričali. Ukoliko smo mogli da pozdravimo njegovu ideju da se bavi i sportom i svim ostalim, pa je angažovao gospodina Divca kao svog savetnika, bili smo malo iznenađeni da on, kao ministar policije, za svog savetnika angažuje advokata koji je veoma istaknut u odbrani haških optuženika, odnosno gospodina Tomu Filu. Da ostavimo za trenutak gospodina Dačića na miru. Zaista je potpuno neverovatno, podvlačim još jednom, da ministar Dinkić u isto vreme i potpredsednik Vlade, istu delatnost, odnosno isti dijapazon i njegovo ministarsko mesto i potpredsedničko obuhvataju, ali čovek mora da ima dva kabineta. Malopre je gospodin Ostojić spomenuo nešto što je opštepoznato i hteo bih samo da ga dopunim. Znači, tačno je da gospodin Dinkić ima šest državnih sekretara, 11 pomoćnika. Vi ste rekli da ne znate koji mu je broj savetnika. Mogu da vas dopunim da pretpostavljam da mu je broj savetnika između 360 i 3.600, pošto gospodin Dinkić je zaista poznat kao osoba koja je veliki rasipnik. Sve bih mogao da razumem samo da vidimo jedan rezultat njegovog rada u ministarstvu, šta je to što je gospodin Dinkić uradio. Šta je to što je doneo bolje ovoj državi? Da li su to skijališta? O aferama koje su vezane za skijališta ćemo pričati narednih dana kada dođe amandman na red kojim se povećavaju sredstava u rebalansu budžeta, predviđena i za skijališta Srbije. Znači, gde god dotaknete bilo koje javno preduzeće, gde su ljudi iz G17 koja je postavio Dinkić, vi ćete naići na veliki broj malverzacija, na neverovatno visoke plate, na strahovito veliki krug ljudi koji se okorištava o javna preduzeća. Da zaključim, da ostavim još vremena i svojim kolegama. Hteo sam samo da kažem da mi zaista nije jasna samo jedna stvar, znamo da gospodin Dačić ima sklonosti kao Hudini, te kofer kod njega u rukama, te kofer nije kod njega u rukama. Znamo da gospodin Dinkić isto tako ima sklonosti kao Hudini i da pare sa Kipra su čas pronađene, čas nisu pronađene. Samo jedna stvar mi nije jasna, kako njih dvojica misle da sede u isto vreme na dve fotelje, jednu potpredsedničku i jednu ministarsku, odnosno u dva kabineta. Molim vas da ovaj amandman, ako je ocenjen da nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu zbog toga što nije predviđeno gde će sredstva koja su predviđena ovim amandmanom otići, molim vas da iznađete neku mogućnost i da bar kada je u pitanju potpredsedničko mesto ministra Dinkića, jer bukvalno je ista nadležnost kao i njegovo ministarstvo, te pare preusmerite u krajnjoj liniji za penzije, pa da manje o tome pričamo. Ovo nije demagogija, ovo je jednostavno zdrav razum. Ako smo hteli da povećamo penzije, nemojte da širite državni aparat. Hvala.
Gospodin Krasić, a zatim gospodin Lapčević.
Ova tema o kojoj se priča je vrlo jednostavna i ona se zasniva na principu koliko rupa treba da ima kaiš Mirka Cvetkovića. Sada imamo situaciju da se broj rupa na tom kaišu povećava, što znači da nam se Vlada goji. Više jedu, pa se goje i zato imamo kao posledicu nešto što nema pokriće u Ustavu. Niti Ustav zna za prvog potpredsednika, zamenika predsednika, niti Ustav, bez obzira na svoju odredbu o tome da Vlada ima predsednika, potpredsednika i ministre, kako god da se tumači reč potpredsednika, da li kao jednina ili kao množina, to ne može da bude opravdanje za ove pozicije o kojima se priča već nekoliko minuta. Prvo bih se vratio na onaj prethodno rasipnički deo budžeta, tiče se predsednika Republike. Da li vi znate koliko predsednik Republike ima zaposlenih u svojoj službi? Ima preko sto, tačnije 103: 71 zaposleni u kabinetu i 32 u Narodnoj kancelariji. Da li ste vi primetili da poslednje dve godine se izbacuje reč - Narodna kancelarija? Više nema priče o Narodnoj kancelariji. Završena je misija Narodne kancelarije. Međutim, ona je ostala u budžetu. Ostao je broj zaposlenih. O Narodnoj kancelariji sada Boris Tadić više ne želi da priča. On je pričao kada je trebalo da napravi poziciju za njegovog Đilasa za sledeće izbore. Sada više nema Narodne kancelarije. Iz Narodne kancelarije je veliki broj kadrova DS isplivao. Tu su se oni odškolovali, sredili. Sećate se koliko je bilo problema u onom prethodnom sazivu vlade kada je predsednik rekao da on hoće narodnu kancelariju. Jedne godine Narodna kancelarija je postojala kao anonimna organizacija, pa je sledeće godine počela da koristi budžetska sredstva, ono daj detetu neka se igra, samo da ga zadovoljimo. Sada je on tu napravio monstrume, pa je Đilas zagrabio itd. Slična je situacija i sa ovim kabinetima. Ta veza postoji. Postoji neka unutarstranačka podela, koaliciona podela i sada, naravno, potreban je kabinet sa određenim troškovima, ministarstvo gde je takođe taj potpredsednik Vlade zadužen i tera se dalje. Ova dva kabineta predstavljaju trošak, ali predstavljaju i ona druga dva kabineta. Nećete vi da pričate o Đelićevom kabinetu. Šta radi taj kabinet? Hajmo, hajte, da li ste ga videli pre dva meseca ovde. Vi, sa ove strane, hajmo, idemo u Evropu, idemo, ode u ponedeljak, dobi šamarčinu i onda ga je Vesna Pešić kritikovala, ne treba da deli to uveravanje građanima, niti da daje nepotrebna i ničim utemeljena očekivanja da će biti sve med i mleko, jer je dobio odmah po ćuši. Da l' diže moral, da l' ubija moral, to je pitanje. Preko ovih kabineta se finansira nešto što je stvaranje lažne slike o svemu i svačemu. Ranije u tom kabinetu, stalno pominjem tog Mileta Drekavca. On je bio stručnjakza sekundarne sirovine, Mile u tranziciji. Eto, tako funkcioniše ova vlada, tako funkcionišu kabineti. Velika sredstva se odvajaju. Mlađan Dinkić je planetarna priča, odmah da budemo načisto. Sada ga vidiš, sada ga ne vidiš, pukne mu ovo sa bankama, a on ide odmah na Fijat, pukne mu sa Fijatom, a on ide na skijališta. On uvek drži pažnju građana. Imamo investicije, imamo akcije, pa MMF, pa ovo, ono. Mislim da to samo gospođa Slavica Đukić-Dejanović može da smiri. Ne možete vi da smirite. Dva puta sam sa ove govornice prilikom formiranja prethodne dve vlade ukazao na vreme da će on prvi da pobegne iz Vlade, tako je prvi put pobegao iz Koštunicine vlade. Na vreme sam ukazao. Evo i sada, čim oseti da ovde nema ništa, da bi se ispozicionirao on prelazi u opoziciju dok je u Vladi, dva-tri meseca pred izbore pravi trte-mrte i ulazi. Tako je biloi u vreme Đinđića. Samo da vas podsetim, krajem 2002. godine kada je bilo ono, sećate se gospođo, da li će biti guverner, da li neće biti guverner NBS, on je rekao, čim nema više državne zajednice, to se podrazumeva, a Đinđić mu je rekao, pa dobro, ako je to tako, onda i Koštunica treba da bude predsednik Republike jer se podrazumeva. Tri meseca pre smrti ili ubistva Zorana Đinđića, samo sa Mlađanom Dinkićem se on svađao preko novina. Gde su pare sa Kipra, da li će biti guverner, šta je obećao, kako je obećao? Čitajte "pres kliping". Štedionica je posebna priča. Samo su se njih dvojica svađali oko toga. Dušan Mihajlović ga je napadao, Batić ga je napadao, apsolutno sve. Predstavio se kao opozicija, uhvatio priključak, ušao sa 15, 16, bio vlast, odmah mi eksperti, mi stručnjaci, mi ćemo finansije, vi drugi ne znate da baratate parama, samo G 17 zna da barata parama, sad niko drugi ne zna da leči, samo G 17 zna da leči. Dokle to tako? Sad ste mu dali kabinet. Mislim da je prošli put imao 17 državnih sekretara, sada je verovatno to smanjio. Možda sam i pogrešio, možda se to odnosi na pomoćnike ministra. Raširio se, što bi rekli oni u vicu, razbaškario se, baška tamo, baška ovamo, baška ovo, baška ono, sve je dohvatio. Da li neko može u ovoj zemlji da napravi preciznu razliku, pa i neka čita Zakon o ministarstvima i neka čita ove propise koji su doneti, kakva je razlika između ministra za kapitalne investicije, za ekonomiju i regionalni razvoj, za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, to je ta neka posebna konstrukcija, i ministra za Nacionalni investicioni plan? Da li vam to ne deluje da je to jedno isto? Ali, više nema ministarstva saobraćaja i telekomunikacija, nema drugih ministara. Pazite, u ovoj vladi urbanizam i prostorno planiranje vodi ortoped. Dulić je po profesiji ortoped i rekao je ovako - pošto često moram da sklapam noge ljudima koji su pali u šahtu zato što nema poklopca, ja ću da budem ministar građevine, pa ću da donesem propis da se stave svi poklopci kako bi se smanjio poso ortopedima. To je njegova veza sa prostornim planiranjem i sa građevinom. To je njegova veza. Ali, ima on mnogo jaču vezu, to je Sonja Liht. Kada ona tresne rukom o sto, vi se tresete svi. I ortoped ima da bude stručnjak za prostorno planiranje. Građani, takva nam je vlada, takav nam je Cvetko, ne Cvetković, nego Boris Tadić. Videli ste ga pre dva dana. Set pravosudnih zakona – gde? "Medija centar". Na drugo mesto neće, ne sme. Je l' vi znate da Boris Tadić neće ni da dođe na sednicu Narodne skupštine ako se održava ovde u zgradi? Ne, mora da bude u Domu. Zašto? Smeta mu bliska komunikacija, atamo je malo dalja. Ne može da gleda. Kako on kaže, kada se susretnem sa predsednicima republika, pa kažem s njima nešto, a oni kažu, naš kolega Tadić se muči, on ne zna ni kolika mu je država, a mi u Češkoj i Slovačkoj razmatramo poreze. On već zavozio film da je suveren, nasledni. Šta je ovde u njegovim troškovima ti bazeni, te posete bazenima, te žurke na bazenima, te bazeni na VMA, te bazeni ovamo, te "Montera", te ovo, te ono. Da li će neko to da raspravi? Neće. Zašto? Zato što mora da se promeni vlast, mora. Mora na sledećim izborima sve ovo što je s leve strane da ide u debelu opoziciju. Zašto? Da bi javnost čula šta je sve urađeno pod plaštom lepog evropskog puta prema Evropi, umiveno, da bi se čulo ko je vojvoda od Meridijan banke, 11 i po miliona. Doduše, imamo mi i drugog vojvodu i on je isto otišao na isti šalter da uzme pare kao i ovaj. To je naš problem. Plaćamo svoje uništenje, građani Republike Srbije. Niko vas ne pita, građane, da li ćete vi to dobrovoljno da platite, ne, otme se, uzme se u skladu sa propisima, kako se to kaže, ali se preusmeri na onu stranu koja je zadužena da loše stvari radi. Naše banke ne postoje. Postoje naše naše sa stranim imenom banke, ali još nismo dobili odgovore na ona važna pitanja, i oko Nacionalne štedionice, i oko ovih banaka. Gde su pare? Da ne vređamo, to svi građani znaju. Nismo dobili odgovor na pitanje zašto se sputava i uništava naša proizvodnja. Nismo dobili odgovor na pitanje ko kupuje poljoprivredno zemljište u Vojvodini. Nismo dobili odgovore na mnogo, mnogo, mnogo važnih, životno značajnih pitanja. Ali će nam se držati priča preko televizije, preko medija, evropski put, evropski put. Najveća laž koja je mogla da se saopšti u toku ove godine je bila da su građani na izborima 11. maja glasali za evropski put. To je mogao da kaže samo čovek koji nema pojma sa politikom i sa matematikom? Zašto? Boris Tadić je tokom kampanje podelio političku scenu. On je rekao - ko je za evropski put glasaće za ZES, ko nije on će da glasa za ovo drugo. Kad se sabere ovo drugo što je dobilo, po broju glasova i po broju mandata, to je više nego ovo ovamo. Ali ne, tu su odmah politički analitičari i ovi drugi koji su rezultat političke perverzije koji to tumače na svoj način. Sad su ovi dobri, sad su se ovi umili, pa više nisu ovamo. Evropska unija puca, a vi terate građane Republike Srbije da poštuju i Oli Rena, i Solanu, i Misiju MMF-a, i OEBS, i Euleks i Natoleks. Sve polako, mirno, fino, korak po korak. Šta? Ubija se volja, ubija se mogućnost da građani pruže otpor prema nečemu što im ne odgovara i ide se dalje. Sve se to finansira i građani Srbije treba da shvate da oni sami finansiraju svoju propast, jer parama koje oni daju ovi ne vuku poteze u korist naroda i države, nego protiv naroda i države. Zato njih nema ovde. Dođe poneki ministar, ne možete da grešite dušu, da ih optužite, da ih prozovete, kakve oni veze imaju sa nečim što se dešavalo, jer oni glavni su u kabinetima, zaštićeni. Kada oni prolaze ulicom, to sve mora da se raščisti, a niko da ih natera da ubuduće voze samo "fijatova" vozila iz Kragujevca. Nemaju potrebe da voze avione, jer ne pravimo avione. Nemaju potrebe da voze helikoptere jer ne pravimo helikoptere. Znači, sve treba da ih smestimo u "fijata" i tu je možda Đelić bio najiskreniji. On je kupio jednog "jugića". Ali, zato što je samo on kupio, niko mu nije verovao da je to ozbiljno. Sad treba da nateramo Vladu da, kada menja vozni park, kupuje samo "fijata", "fijata" proizvedenog od juna 2008. godine pa nadalje. Ako nema tog "fijata", ne smete da kupujete kola. Zašto bi mi verovali u nešto u šta vi ne verujete? Predlažem da se ovaj amandman uzme u razmatranje, jer stvarno ovako kako je koncipiran on je u suprotnosti sa Zakonom o Vladi, Zakonom o ministarstvima i nekim drugim propisima. Ali, ono što se amandmanom predlaže jeste opravdano i to morate da imate u vidu, i dajte neku uredbu o organizaciji Vlade, suzbite to, pa kažite - kabinet potpredsednika da ima sekretaricu, eventualno još dvojicu-trojicu, a ne po 15,16, 17 ili koliko već ovih, nisam namerno ovo čitao, tu ima i po 30 ljudi zaposlenih u kabinetu, iako čovek već ima ministarstvo.
Zahvaljujem. Gospodin Lapčević po ovom istom amandmanu, zatim gospođa Judita, pa Saša.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, čitajući ovaj amandman učinio mi se vrlo interesantnim, pa sam pokušao da pregledam šta je zaista suština ovog amandmana. Mogu da kažem da on zaista ima smisla, a objasniću i zbog čega. U amandmanu se predlaže da se potpuno izbriše kabinet potpredsednika Vlade za privredni razvoj pošto taj kabinet vodi ministar ekonomija i regionalnog razvoja, gospodin Mlađan Dinkić, koji pored ovog kabineta ima i kabinet u sopstvenom ministarstvu. Kao troškovi za kabinet potpredsednika Vlade za privredni razvoj predviđaju se sredstva od skoro 30 miliona dinara, a u okviru tih sredstava, recimo za usluge po ugovoru, potrebno je izdvojiti 12 miliona dinara, a za troškove putovanja tri miliona dinara. U Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj, dakle za istog ministra Mlađana Dinkića, potrebno je izdvojiti za troškove putovanja 10 miliona dinara, a za usluge po ugovoru ni manje ni više nego 80 miliona dinara, odnosno milion evra. Znači, nije dovoljno 10 miliona dinara odnosno 130.000 evra ministru Dinkiću za putovanja u okviru sopstvenog ministarstva, nego su mu potrebna dodatna sredstva od tri miliona u kabinetu potpredsednika. Ili nije dovoljno 80 miliona dinara, milion evra za usluge po ugovoru. Zaista ne znam koje su to usluge po ugovoru za milion evra u kabinetu ministarstva ministra Dinkića? Šta se troši za milion evra, pa su potrebna i dodatna sredstva u kabinetu potpredsednika Vlade, opet Mlađana Dinkića? To je jedan od ilustrativnih primera kako ovaj rebalans budžeta koji je predložila Vlada, a koju predstavlja ovde u Skupštini gospođa ministarka Dragutinović, pokazuje na sopstvenom primeru kako stalno priča demagošku priču da javnu potrošnju treba smanjiti dok ona sama povećava sopstvene izdatke za rad same Vlade, u situaciji kada imamo spoljnotrgovinski deficit od 4,5 milijardi dinara, koji je nikada veći i beleži rast do 18%, kako već reče gospođa ministarka, ako se sećam, rast spoljnotrgovinskog deficita. PDV po osnovu robe koja je uvezena iznosi 222 milijarde dinara ili trećina ukupnog budžeta Srbije od uvoza, od PDV-a od uvoza. U takvim okolnostima Vlada je donela odluku pre dve nedelje da se od nove godine počne sa jednostranom primenom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, što će reći da ćemo od nove godine smanjiti ili ukinuti potpuno carine na ono malo proizvoda koji nisu oporezovani iz Evropske unije. Što će reći da ćemo imati u novom budžetu Republike Srbije za 2009. godinu mnogo više sredstava od PDV-a po osnovu uvezene robe, možda i čitavu polovinu budžeta ćemo ubrati po tom osnovu. Šta to implicitno dalje znači? To znači da će biti mnogo manje PDV-a od robe i usluga koje se stvore ovde u zemlji, što će dalje značiti da će biti mnogo manje posla ovde i mnogo manje privrednih aktivnosti. Ako vi na ovaj način pokušavate da prikažete da će veći priliv u budžetu i eventualno manje cene po osnovu smanjenja carina za uvozne proizvode da budu dobro za građane, a da pri tom nanosite ogromnu štetu privredi koja naravno, nedovoljno jaka, neće moći da se izbori na tržištu pored velikih kompanija kada je tržište potpuno otvoreno, to znači samo da Srbija, odnosno da srpska privreda možda očekuje teške dane i da će privredna aktivnost naših domaćih firmi biti potpuno devastirana, a radnici verovatno mogu da očekuju i smanjivanje plata, i eventualno otpuštanje. Javna potrošnja se takođe povećava zadovoljenjem predizbornih obećanja, između ostalog i predizbornog obećanja da će biti povećane penzije do nivoa od 70%. Za ovu godinu smo već čuli da se penzije povećavaju za 10% i kaže se ovde u ovom materijalu da za to treba iznaći dodatnih 12 milijardi dinara. To se delimično nadomeštava presipanjem sredstava odnosno spajanjem fondova i presipanjem viška sredstava iz onog fonda samostalnih delatnosti u ovaj fond koji ima manje sredstava, što će implicitno reći da sada ni oni osiguranici koji su bili u Fondu samostalnih delatnosti ne mogu da budu sigurni da će im penzije ubuduće biti isplaćivane na vreme i da će im te penzije uopšte biti redovno izmirivane, odnosno da će njihov rast biti usklađivan sa rastom inflacije i zarada. Potpredsednik Vlade, gospodin Krkobabić, gostujući pre neki dan na televiziji "Avala", rekao je da on neće ništa učiniti što je protivno nacionalnim interesima, a jedini nacionalni interes po njemu je opstanak Vlade. Ako je to nacionalni interes, to znači da gospodin Krkobabić neće dalje insistirati na povećanju penzija, što naravno znači da od toga nema ništa jer je misija MMF-a bila u Srbiji i naravno jasno rekla da to ova država ne može da izdrži. Dakle, gospodin Krkobabić je time nedvosmisleno rekao da se šalio kada je pričao da će biti penzije povećane i da od toga nema ništa, i da naravno milion i po penzionera mogu da se smatraju prevarenim. Nije sve tako crno. Dakle, tih milion i po penzionera, u njihovoj strukturi ima, kako pre neki dan reče jedan govornik ovde, oko 400.000 onih koji imaju ispod 10.000 dinara primanja, a 900.000 onih koji imaju ispod 19.000 primanja. Dakle, može reformom odnosno promenom zakona da se uskladi tako da se penzije najveće ograniče, a da one penzije koje su najniže dobiju neku iole pristojnu sumu, kako bi i oni koji žive samo od te penzije, od tih deset ili manje hiljada dinara, pomenuo sam i mog oca koji prima 8.000 dinara, mogli da od tog novca pristojno žive. Nasuprot tome, ove priče oko kabineta potpredsednika Vlade Dinkića i njegovog ministarstva i javne potrošnje u tim ministarstvima, imamo pomenuti juče i prethodnih dana Aerodrom, koji je u žiži interesovanja zbog visokih zarada direktora, predsednika i članova Upravnog odbora. Direktor Aerodroma gospodin Krišto to opravdava time da je na tom aerodromu povećan profit, pa kaže da aerodrom ove godine treba da zabeleži povećanje profita na 18 miliona evra ukupno i da će broj putnika ove godine biti rekordan, preko 1,1 milion putnika, što onako zvuči jako lepo. Aerodrom je naravno monopolska kompanija u ovoj zemlji, ne postoji nijedan više aerodrom u ovoj zemlji koji može da prihoduje po osnovu davanja usluga, zato što jedini osposobljeni civilni aerodrom u zemlji, a to je niški aerodrom, već godinama nema dozvolu za rad, odnosno nema dozvolu i sputavaju se letovi nacionalne aviokompanije baš zbog tog Aerodroma "Nikola Tesla" u Beogradu – da bi svi putnici iz čitave Srbije morali da dolaze na taj aerodrom gde su takse jedne od najviših u Evropi. Taksa za korišćenje aerodromskih usluga je 18 evra iako je prošle godine zaključeno da se ona mora smanjiti na 4 do 6 evra, to naravno nije učinjeno. Onda direktor kaže da ima 18 miliona evra Aerodrom. Pa, kako neće da ima kada tolike takse nametnete putnicima, naravno da ćete imati profit. Šta će putnik? Pa, ne može da ide u Sofiju ili Budimpeštu da leti, on mora da dođe ovde, kad već nema niški aerodrom iz poznatih razloga. Moćni lobi u avio-kompanijama i na aerodromu ne dozvoljavaju da se bilo koji drugi aerodrom razvije, ne dozvoljavaju niškom aerodromu da pruža usluge za preko 2,2 miliona građana na tom području, koji gravitiraju u tom aerodromu, baš iz razloga što je potrebno da se ovde zadovolje interesi beogradskog aerodroma i onih lobija koji to zastupaju. Sasvim je opravdano da se ovaj amandman usvoji. Naravno, nije predložen onako kako je trebalo da bude, ali Vlada je morala da ima na umu ovakve primedbe i da uradi nešto da sopstvenim amandmanom promeni stavke u budžetu kako bi smanjila javnu potrošnju. Ne možete pričati demagogiju da je prevelika javna potrošnja i da treba nešto na tome uraditi, a da pri tom sami svojim primerom to ne pokažete. Vlada je morala u svom rebalansu budžeta da maksimalno stegne kaiš za svoja ministarstva, za svoje potpredsednike Vlade, da u tome uštedi i da, recimo, ta sredstva preusmeri za, na primer, 26 škola u Niškom, Topličkom i Pirotskom okrugu koje se nalaze na selima, a i dan-danas, u 2008. godini, u 21. veku nemaju mokre čvorove, nego deca idu napolje i kada je minus 20, i minus 15, i kada je kiša, i kada je sneg, u neke razrušene barake da zadovoljavaju svoje fiziološke potrebe. To je nedopustivo. Nedopustivo je da se Vlada razmeće prevelikim troškovima u kabinetima, u vozilima, u putovanjima, u uslugama po ugovoru, koje su verovatno predviđene da se plaćaju oni ljudi koji ne mogu da se prikažu u ovom razdelu koji kaže - broj zaposlenih u javnoj administraciji, u državnim službama, u ministarstvima, koji je inače i pored svega toga povećan za 300 za ova tri meseca. Na strani 109. predloženog rebalansa stoji objašnjenje koje kaže sledeće, prosto jedna neverovatna rečenica. Zakonom o ministarstvima obrazovana su ministarstva i posebne organizacije i utvrđen je njihov delokrug. Pored organa koji su nastavili sa radom, određeni državni organi prestali su sa radom, a neki su novoformirani, što je dovelo do promene u broju izvršilaca i potrebe obezbeđivanja dodatnih sredstava u iznosu od 153,5 miliona dinara. Pazite, mnoge organizacije i državni organi su prestali sa radom, neki su novoformirani i zato je potrebno novih 153,5 miliona dinara. Da li je to socijalno odgovorna Vlada? Da li je to socijalni odgovorni budžet? U ovakvom stanju recesije, u ovakvom stanju deficita spoljnotrgovinskog i deficita budžeta vi povećavate broj izvršilaca i po tom osnovu 153 miliona samo u ovoj godini treba da izdvojite novih para, pa to je potpuno neodgovorno. Dakle, gospođo ministarka, znam da to nije samo vaše delo, ali morali ste da budete oštri prema svojim kolegama iz Vlade, da sputate njihove prevelike apetite za javnom potrošnjom i da im kažete da kada hoćete da se smanji javna potrošnja i da se tegne kaiš, onda moraju prvo oni, pa i vi, da pokažete to na svom primeru.
Potpredsednik Skupštine, gospođa Judita Popović, po ovom amandmanu. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Ivan Andrić je bio prilično blag kada je tražio da se ovim amandmanom ukinu ova dva kabineta potpredsednika. Tražila bih da se ukinu sva četiri. Iz kojih razloga? Pa, dovoljno je da se uporede samo sume koje su predviđene za finansiranje ovih potpredsedničkih kabineta. Recimo, kada se uzme u obzir da kabinet predsednika Vlade nosi iznos od 53 miliona dinara, zaista začuđujuće izgleda iznos od 91 milion dinara koji je predviđen za kabinet potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija. To pogotovo iz tog razloga zato što imamo Kancelariju za evropske integracije. Ta kancelarija nosi 81 milion i 700 i nešto hiljada dinara. Kada se uporede ti iznosi, onda se postavlja pitanje čemu taj kabinet i zašto taj kabinet ima toliki iznos, koji je čak 10 miliona veći od Kancelarije koja je predviđena za evropske integracije. Kada se uporedi kabinet potpredsednika Vlade za socijalnu politiku sa Ministarstvom koje je nadležno za rešavanje socijalne politike, onda bi moglo da se kaže da je potpredsednik Vlade koji je zadužen za socijalnu politiku skroman čovek zato što za svoj kabinet traži samo 10 miliona i toliko se i predviđa ovim predlogom zakona. Međutim, isti taj potpredsednik Vlade je u predizbornoj kampanji tvrdio da su penzije male, da treba i penzije da se povećaju i dobio je čovek mesto potpredsednika u ovoj vladi, baš upravo na konto tog motoa - hajde povećajmo penzije koje su male, ljudi su ugroženi, egzistencije su ugrožene. Šta se onda dešava? Taj isti potpredsednik Vlade dobija svoj kabinet i pravi troškove od 10 miliona dinara. Ako ništa drugo, ovo je ipak malo problematično, a pomalo i demagoški, pogotovo kada znamo da te penzije, bogami,veoma teško će se povećati kako je to predloženo, odnosno reklamirano od strane istog tog potpredsednika Vlade. Prema tome, kada sve saberemo, iznose predviđene za ova četiri kabineta, dobijemo lepu cifru od oko 147-150 miliona dinara. Neko će reći da je to neznatan iznos u odnosu na sve te troškove koje ova država ima. Međutim, svi vi koji imate svoje porodice, koji živite određeni život, znate vrlo dobro da se ne može napraviti od ničega nešto, a i kada se štedi ipak se to štedi pomalo. U narodu je uvrežena jedna navika da je štednja svakodnevna, štednja je za svaku stavku, dakle i male stavke ukoliko se umnože na kraju naprave jednu veću sumu koja je značajna za ovu državu koja je siromašna, a očigledno previše troši. Posebno je interesantno kod ovih kabineta što se ne razjašnjava zašto troše te iznose, jer postoje i ministarstva koja imaju iste te nadležnosti kao i kabineti. Onda imamo situaciju, ponovo ću da spomenem ovog potpredsednika Vlade za socijalna pitanja, koji što se Ministarstva tiče, to ministarstvo nosi iznos od 15 milijardi dinara. Prema tome, zašto u okviru tih 15 milijardi dinara ne može da se nađe prostora i da se apetiti gospodina potpredsednika Vlade zaduženog za socijalnu politiku namire.
Narodni poslanik Saša Milenić.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nisam planirao da diskutujem o ovom amandmanu, već sam želeo pažljivo da saslušam, ali ukazala se prilika da dam i nekakav doprinos, jer se u diskusiji po ovom amandmanu pokazalo kao značajno razumevanje pitanja vezanih za predsednika političke organizacije G17 plus i resornog ministra u Vladi Republike Srbije gospodina Dinkića. Pitanje vezano za dva kabineta, kabineta ministra i kabineta potpredsednika Vlade, i to pitanje čini mi se, gospodin Maraš, najpreciznije je aktuelizovao, kazavši kako bi, izvinjavam se što ne citiram, ali čini mi se da korektno parafraziram, kako bi to moglo biti opravdano određenom efikasnošću, ali bi voleo da čuje da li ima neko ko može da kaže u čemu je doprinos dotične osobe funkcionisanju privrede i sistema u ovoj zemlji. Otud se, kažem, osećam kompetentnim, jer smo krajem prošle godine, moja politička organizacija "Zajedno za Kragujevac" i politička organizacija G17 plus gospodina Dinkića potpisali koalicioni sporazum i znali smo da ćemo zajednički nastupati na izborima na svim nivoima pre nego što je i napravljena velika koalicija oko gospodina Tadića Za evropsku Srbiju, a naravno da ne bismo takvu odluku doneli da prethodno nismo pravili analizu upravo u smeru odgovora na pitanje koje danas javnosti postavljate vi, a koje smo tada sebi postavili mi. Pa ako će štogod doprineti raspravi, mogu da vam prenesem šta su naši zaključci u odgovoru na to pitanje. Odgovor je za nas otprilike sadržan u sledećem: da je bilo da ga posmatramo kao akademsku ličnost i autora knjige "Ekonomija destrukcije, velika pljačka naroda", bilo da ga posmatramo kao jednog od osnivača ekspertske mreže G17 plus, bilo da ga posmatramo kao guvernera Narodne banke, bilo kao ministra finansija, ministra ekonomije, gospodin Dinkić, poprilično je celovita, integralna ličnost u javnom delovanju i da je to delovanje obeleženo određenim vrednostima koje nisu bez značaja za epohu u kojoj živimo. Taj značaj se pre svega ogleda u razumevanju potrebe da se jedno demagoško politikanstvo, kako se uvrežilo u vreme demokratizacije i uvođenja višestranačkog sistema, prevaziđe angažovanjem na pitanjima ekonomije. Zatim u uvidu da je finansijska supstancija nešto što je tema bez koje se ekonomska pitanja u savremenom trenutku ne mogu na adekvatan način tretirati. Zatim, činjenica da cirkulacioni žeton na našem području može imati svoje nacionalno dostojanstvo i da nacija može biti ponosna na dinar, u velikoj meri jeste zasluga koja pripada upravo gospodinu Dinkiću, do te mere da je čak u onu nezapisnu narodnu književnost na taj način ušao, nije nam promakla činjenica da su ljudi njegovo prezime, po fonetskoj sličnosti sa nazivom nacionalne valute, uspevali i da javno asociraju i šire. Koalicioni partner aplaudira, jer je njegov opstanak u jednom dugom periodu uveliko zavisio od funkcionisanja Ministarstva finansija koje je tada vodio gospodin Dinkić. Činjenica da su obećanja vezana za dugove koje je država opljačkala preko piramidalnih sistema koje je imala prema građanima, a koje nikako nije želela da ispuni, uveliko vezanih za delatnost gospodina Dinkića i njegove projekte jeste nešto što, znali ili ne, građani u velikoj meri s porodičnim dostojanstvom poštuju i znaju za to. Ono što je naročito bitno, ko god se nekim javnim poslom bavi, i vezan je za sredstva budžeta, zna od kog je nacionalnog značaja projekat PDV-a, koji je projekat upravo gospodina Dinkića, kojem niko nije davao nikakve izglede na uspeh, računajući s našim mentalitetom i rđavim navikama koje su uspostavljene u našem poslovanju, pa se pokazalo da je to sistem na kojem bazično i stabilno počiva ukupna javna sfera u zemlji. Naravno, iznad svega toga preteže ovaj utisak da je promovisanje stručnog stava tamo gde se uvrežilo pripovedačko poimanje politike nešto što je doprinos koji se ne može zaboraviti. Mi koji se u perspektivi jedne regionalne političke organizacije bavimo pre svega temom zavičaja i političkog sistema kao artikulacije zavičajne inspiracije, smatrali smo da možemo jednom tako stručnom konceptu politike pripomoći utemeljenjem političke kičme u ovom vrednosnom smislu. Napomena za kraj, dakle, nema razloga, gospodine Maraš, za tom vrstom omraze i prepucavanja ''jakom ćemo''. Glavni zaključak "Zajedno za Kragujevac", vezan za ovu analizu koju ste sami sada naručili, jeste da je G17 plus izvan svega politička organizacija koja je uhvatila korak sa budućnošću i mi smo našu koaliciju nazvali koalicijom po perspektivnosti. LDP je takođe politička organizacija za koju smatramo da je uhvatila korak sa budućnošću. Mislim da nam je zajednički cilj mnogo važniji, a to je da na što dostojanstveniji i na što efikasniji način ispratimo u penziju one koji su ostali u vezi sa prošlošću, i jedino sa njom, a onda ćemo se nadmetati. Hvala.
Gospodin Maraš, zatim gospodin Ostojić, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moj prethodnik je više puta spomenuo moje ime. Meni je, pod jedan, veoma interesantno što je ministra Dinkića odnosno predsednika političke grupacije, ili političke partije ili mreže eksperata izašao da brani poslanik koji nije član G17. To je za pohvalu i to bi svaka marketinška agencija koja je skupo plaćena pohvalila. Pronašli smo nekoga ko je korisnik naših usluga i on će nas pohvaliti. Vi niste, možda, na najbolji način razumeli našu kritiku uvođenja ovolikog broja potpredsedničkih mesta, ovolikog broja kabineta. Želeli smo da budemo ekonomični, ono što ste i vi predložili, koliko sam shvatio u vašem izlaganju, da što brže i što bolje idemo putem koji je za Srbiju najbolji, pa sam u kontekstu priče koju pričamo prethodnih dana da, ako želimo da povećamo penzije, ako želimo da subvencionišemo poljoprivredu, ako želimo da finansiramo Koridor 10, da ulažemo u infrastrukturu, ne možemo biti bahati i puno trošiti kada je u pitanju državni aparat. Smatrali smo da je nepotrebno kada već postoji kabinet ministra za ekonomski razvoj, koji je gospodin Dinkić, da se uvodi i kabinet potpredsednika koji je zadužen za tu oblast. Spomenuli smo da ima zaista veliki broj saradnika koji su državni sekretari, odnosno pomoćnici. Takođe, videli smo da je sada uveo i savetnike za železnicu, za puteve, nešto što možda ne bi bilo u opisu njegove delatnosti. Kako da vam kažem, želeći da budem najobjektivniji, najviše u politici G17 ono što prepoznajemo su prazna obećanja. Čekao sam da gospodin Dinkić dođe u Vojvodinu, pošto je, sećate se, gde god se sruši neki bager, on se tu pojavi i kaže ovde će biti skijalište, evo krenuli smo da radimo. Čekao sam da će tako i u Vojvodini biti, pa da će na Fruškoj Gori verovatno biti tereni za bob, pošto je on obećavao i zimsku olimpijadu. Pošto to nije obećao nije dobro ni prošao u Vojvodini. Bojim se da se politika koju jeG17 vodio na ovim izborima, u stvari u predizbornim kampanjama, zasnivala na velikim obećanjima i na što većem uplivu svojih članova i njihovih porodica na mesta koja obezbeđuju egzistenciju. Zbog toga smatramo da ta politika nije na mestu, zbog toga smatramo da je potpuno nepotrebno da postoje potpredsednički kabinet i kabinet ministra, a koji se bavi istom delatnošću, odnosno isti je opis posla. To je bila naša kritika. Naravno, imamo kritike i za ostala potpredsednička mesta i o njima smo nešto rekli. Mislim da se u nekim stvarima veoma dobro razumemo.
Gospodin Ostojić. Izvolite.
Potpredsednice, koleginice i kolege, u nekim situacijama treba biti pažljiv jer ne znate kakvu reakciju možete da izazovete. Mi smo pričali o kabinetima dva potpredsednika, nismo pominjali partiju, pominjali smo ministra. Uvažavam što vi LDP vidite kao stranku koja se valjda okrenula budućnosti, ali mislim da ovoliko trošenje novca nije budućnost. Znam da mi ovo odrađujemo pro forme. Sutra počinje novembar. Ovaj rebalans je, u suštini, potrošen. Ima još dva meseca. Mi ovo pokrivamo ono što se desilo od formiranja Vlade. Gospodine Mileniću, javio sam se zbog reči demagogija koju ste upotrebili. Iskreno mislim, nemojte misliti da je ovo nešto ružno, ali mislim da ta osuda demagogije najmanje pristaje G17. Na primer, mislim da je Nacionalni investicioni plan zaista jedna ekonomska demagogija, jedan socijalizam i komunizam, gde se uzima od poreskih obveznika, daje se određenim grupama, i to im se predstavlja kao državni novac, novac G17, a to je novac svih građana koji nas gledaju i koji plaćaju poreze. U poslednje vreme se mnogo zloupotrebljava u političkom govoru reč "država". Na primer, država je nešto, a kao da mi nismo država. Država će da uradi ovo. Ne, svi smo mi država, i parlament, i opozicione stranke, i vanparlamentarne stranke i svi ljudi, sve je to država, a državom upravlja Vlada. Zbog toga ne želim nikakvu polemiku, samo kažem da je ružno da ministar ima kabinet, da je toliko ljudi zaposlio i sada da ima kabinet i kao potpredsednik Vlade. Na kraju, fizički ne može da bude na dva mesta u isto vreme ili možda, kada ste vi u pitanju ili on, možda je to moguće. Na kraju, žao mi je što nije tu Dragan Vujadinović. On već godinama piše kolumne po raznim novinama.Verujte mi, očigledno niste čitali, jedan od omiljenih junaka mu je, on ga zove Mlađa. Ono što vaš koalicioni partner piše o politici tog Mlađe prilično je suprotno sa hvalospevima koje ste vi ovde izrekli, da ne kažem potpuno suprotno.
Gospodin Miroslav Petković, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, pozivam se na povredu Poslovnika, član 225. Potrebna mi je informacija da bih mogao dalje da prisustvujem ovoj raspravi. Mislim da gospodin Milenić može da nam da odgovor šta znači "cirkulacioni žeton"? Verujte mi, ne mogu da raspravljam o budžetu dok ne znam o kakvim žetonima pričamo, o kakvim cirkulacijama i svemu ostalom. Ne znam da li je gospodin Dinkić ili, kako ste ga vi nazvali "integralna ličnost", bio u prilici da gleda vaš govor danas, tako da preporučujem da popodne ponovite ovo, jer mislim da će mu prijati da čuje ovakve hvalospeve. Čuli smo da su prvo nastale amebe, pa Dinkić, pa dinar. Niste pomenuli nijednog trenutka ni akcije, ni savetnike, ni državne sekretare ili ćete o tome "jakom" kako to volite da kažete. Kada već pričamo o fonetskim sličnostima, voleo bih da nam odgovorite i fonetsku sličnost za drugog potpredsednika Vlade gospodina Krkobabića. Da postavim još jedno pitanje, obzirom da je skoro 12 sati, još uvek nismo dobili predlog budžeta od strane Vlade Republike Srbije, danas je poslednji dan, danas ističe rok i molim vas da intervenišete da nam Vlada u toku dana dostavi predlog budžeta za 2009. godinu.
Gospodin Milenić, članovi 225. i 226.
Biću vrlo sažet. Sa zadovoljstvom odgovaram na postavljena pitanja, ne baš na ovolika, premnogo ih je za moju malenkost, ali sam profesionalno dužan da se upitanom obratim sa željom da pomognem kolko mogu, jer sam prosvetni radnik po osnovnom zanimanju. Cirkulacioni žeton ili žeton koji je u opticaju, koji kruži, jeste ono što građani Srbije nemaju u dovoljnoj količini zato što neki misle da se živi od političkih apstrakcija i praznih kvazipatriotskih priča.
Na član 5, razdele 3. i 22, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić, Aleksandra Janković i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Markićeviću, izvolite.
Poštovana predsednice, molim vas da omogućite prisustvo ministarke pre nego što počnem da govorim o amandmanu. Poštovana predsednice, gospođo ministarka koja niste prisutni ovde, možda gledate negde ovo što ću sada da kažem, kolege poslanici i građani Srbije, najiskrenije rečeno, posle neprihvatanja ovog amandmana o kome hoću da pričam, stidim se, ali ne stidim se što sam ga podneo nego se stidim u ime onih koji ovo nisu ni pročitali, ni prihvatili. Dakle, neću da čitam članove budžeta, cifre, samo ću reći suštinu. Već pomenuti ozloglašeni potpredsednici Vlade, za evropske integracije i tako redom, povećali su broj savetnika, kažem, pre svega savetnica. Pre neki mesec smo to videli ovde u Skupštini. Poslanička grupa NS je htela ovim amandmanom da im to smanji za samo 12 miliona dinara, ponavljam za samo 12 miliona dinara. Za šta ta sredstva da se upotrebe? Dakle, da se stave u budžetski fond za finansiranje sporta, EK 511 - zgrade i građevinski objekti. Čak smo precizirali za šta - za izgradnju sportskih terena za osobe sa posebnim potrebama, narodski rečeno za invalide. Ovde ima kolega koji su u parlament ušli zastupajući i ratne vojne invalide i invalide. Ne želim da ih prozivam po imenu, ali očekujem da podrže ovaj amandman. Dolazim iz grada koga volim najviše na svetu, iz Čačka. To je prvi grad u Srbiji koji je proglašen za grad bez barijera, dakle, koji je omogućio licima sa posebnim potrebama, odnosno invalidima, da koliko-toliko ravnopravno žive sa građanima koji su imali sreću da ne budu u situaciji u kojoj su oni. Dakle, one barijere na pružnim prelazima, ovo što vidite u Skupštini od pre godinu ili dve, rampe niz stepenice, to ima u gotovo svim javnim ustanovama u gradu Čačku. Napravili smo preko 30 sportskih terena osvetljenih 24 sata, gde svi građani, pre svega omladina, mogu da treniraju, da se bave sportom i da, kako ono mi popularno kažemo, odvučemo ih sa loših mesta, iz mraka i sa ulice. Gledajući paraolimpijske igre i gledajući kako neke zemlje ulažu u svoje invalide i na sportskom polju, bio sam šokiran i priznajem da nisam bio dovoljno obavešten i ako sam se bavio time. Videli smo isto pun olimpijski stadion u Pekingu. Videli smo ponosne sportiste koji se, iako sa telesnim nedostacima, bore za sebe i za svoju zemlju. Mi ovde nismo mogli da odvojimo 12 miliona dinara, pa neka se napravi u Beogradu, ne mora u Čačku, ne mora u Kragujevcu, ne mora u Kruševcu, ne mora u Kraljevu. Ovo je bio jedan znak da se Vlada ponaša bahato i osioni. Obrazloženje za odbijanje ovog amandmana je u reč, u zarez isto kao za sve amandmane koji su odbijeni. Da li je moguće da u jednoj državi na svetu postoji da opozicija podnese 100 i nešto amandmana i da nijedan ne valja. Nijedan nije mogao da bude prihvaćen. Molio sam neke kolege iz DS, s kojima sam i privatno blizak, da podnesu ovaj amandman u istom tekstu, da ne piše Nova Srbija, da ne piše opozicioni poslanici. Ovo je bio tako divan trenutak gde je Vlada mogla da pokaže dobru volju, da napravi dobru vibraciju, pozitivnu vibraciju, da se konačno shvati da je u ovoj zemlji i opozicija deo sistema, deo države. Ovde nema nikakve politike. Samo ću da vas upozorim na neke stvari i tražim od vas, kao ministar finansija, da proverite. Ovde je neko pominjao Narodnu kancelariju. Valjda je sada svima jasno da je to bio politički i marketinški projekat. Koliko poslanika i građana u ovom trenutku zna ko je direktor tzv. Narodne kancelarije? Mislim da ne zna ni dva posto, da ne znaju ni analitičari, ni mediji, niko. Da li se sećate imena nevladine organizacije koja je najviše sarađivala sa Narodnom kancelarijom? Zvala se i sada se zove, mislim da postoji, Naša Srbija. Šta je problem sa tom Našom Srbijom? Pare, pričamo o novcu, tražim od vas, gospođo ministarka da proverite dobro, ne pozivam se na imunitet, govorim sa dokazima. U izveštaju Agencije ili kako se to već zove, koja registruje političke stranke, a mi iz Nove Srbije, a mislim i sve poslaničke grupe su dobile taj izveštaj iz decembra 2006. godine. Postoji politička stranka koja se zove Naša Srbija. Da li znate ko je predsednik te stranke bio? Dragan Đilas. Da li je to isti onaj Dragan Đilas što je bio direktor Narodne kancelarije? Odjavio je stranku u januaru 2007. To su podaci RIK. Sve poslaničke grupe su to dobile. Tada je imalo para za Narodnu kancelariju, a kako sada vidim, ima i sada. Niko nije protiv. Čim je nešto narodno, verovatno se to radi za narod. Samo mi nikada nismo mogli da saznamo, nikada ovde nismo mogli da dobijemo izveštaj kako se to koristi. Nisu to bile narodne kancelarije. To su bile žute kancelarije. To je bio način da se izmisli prostor, zaposle ljudi i da se pravi stranačka infrastruktura. Ovde ne može 12 miliona da napravimo tri ili četiri igrališta, koja ćemo da obeležimo i da kažemo, ovo su za našu decu, za naše invalide. Ovih 30 i nešto igrališta što sam pričao u gradu iz koga dolazim, stalno je gužva, hvala bogu, mnogo dece i omladine trenira, vežba. Svaki minut ako smo ih odvojili od lošeg mesta je pozitivno za sve, za svaku vlast, za svakog funkcionera koji se pita. A ovde nismo mogli 12 miliona. Naći ćemo mi neki poslanici, neću da pominjem ni stranku, ništa, tih 12 miliona da napravimo tri ili četiri igrališta. Sport da - droga ne, pozdravljam ko je to smislio. Obeležićemo da su to ti sportski tereni za lica sa posebnim potrebama. Ponavljam vam ono što sam rekao dok vi niste ovde bili prisutni, zahvalan sam što ste došli, verovatno ste ovo slušali. Zbog ovog amandmana koji niste prihvatili, ja ću da se stidim. Ne mora Vlada Republike Srbije. Hvala.
Najpre se javio gospodin Šormaz. Vi ćete po Poslovniku? Zlato, kako ste se vi javili? Po amandmanu. Izvolite, gospodine Maraš. Po Poslovniku, ima prednost. Htela bih da kažem, gospodine Markićeviću, vi ste zaista čovek koji izražava poseban senzibilitet za parlamentarnu demokratiju, ali ste pripadnice pola, suprotnog vašem, na izvestan način pomenuli u kontekstu koji nije u skladu sa vašim dosadašnjim nastupima vezanim za ravnopravnost. Izvolite, gospodine Maraš. SLOBODANMARAŠ: Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, čl. 225. i 226. Mi smo slušali prošle nedelje slovodobitnog premijera, gospodina Cvetkovića, koji je rekao da će se dosadašnji osigurani depozit vezan za štednju podići na 50.000. Da bi se tako nešto desilo, to mora da prođe kao zakon ovuda, da li je tako. Samo sam hteo da pitam: kada će se to desiti? Znači, kada će taj zakon doći u Skupštinu, kada će poslanici moći o tome da se izjasne i kada će se naći na sednici. To je pitanje, u krajnjoj liniji, za predsednicu parlamenta da pokažemo zaista, a siguran sam da svi poslanici u ovoj sali su spremni da što pre taj zakon dođe na dnevni red, da se o tome izjasnimo i da damo tu sigurnost našim građanima, da ne bude samo da se širi panika. Gospođo predsednice, da li se čuli šta sam pitao? Ako ste čuli, u redu, samo da to što pre se desi da jednostavno naši građani imaju dozu sigurnosti koja im je obećana od strane premijera. Izmene ovog zakona vezane za osiguranje su po hitnom postupku u proceduri. Gospođa Zlata Đerić, izvolite. Vi ste malopre rekli da su oni pre vas, prozvala sam vas, a vi ste rekli da su pre vas. (Dragan Šormaz: Rekao sam da se Maraš javio po Poslovniku.) Izvinite, vi jeste pre Zlate, ali hoćete li ustupiti Zlati? U redu.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, videli ste svi da je ovo amandman koji, pre svega, nema nikakvu stranačku obojenost. Ovo je amandman koji, ako smo pošteni, ako smo humani, onda treba zaista svi da podržimo i ne mislim da u ovoj sali sedi ijedan poslanik koji misli drugačije. Vi znate koliko smo se dugo u jeziku mučili, pre svega, da nađemo zakonsku pravu formulaciju da ljude sa posebnim potrebama, osobe sa posebnim potrebama, lica sa posebnim potrebama u zakonu možemo determinisati. Da možemo u svakodnevnom životu da ih oslovimo, da možemo da komuniciramo, a da ih time ne povredimo. Pre svega, zato što mnogi od nas u svom okruženju, i porodičnom i društvenom, imaju takve ljude. Svako od nas. Ono što jeste naše pravo ogledalo, to jeste odnos upravo prema ovim ljudima. Pozdravljam zakon, koji je na vidiku, upravo o zapošljavanju invalidnih lica, to je jedan od izraza koji se uvrežio, a koji ih najbolje ne određuje, ali eto, on egzistira u jeziku. Međutim, ono što je veoma važno i zbog čega vas molim da podržite ovaj amandman i apelujem svakako na gospođu ministar i na njen uticaj u Vladi da se ovaj amandman na neki način ipak nađe u zakonu i da ovaj rebalans budžeta, koji ima izuzetno mnogo manjkavosti, koje su čak i ekonomisti ocenili, kao što je gospodin Danijel Cvetićanin, pa čak i gospodin guverner Jelašić, vrlo loše, da ovo bude jedna od onih pravih stvari koje će ovaj rebalans budžeta izneti. Jedna od pravih investicija, jer ovo jeste jedna od investicija u budućnosti. Mnogo se troši, mnogo se rasipa. Ovde se o tome mnogo govorilo. Mnogi poslanici su vrlo argumentovano to izneli, vapili za tim. Nas čeka jedna teška ekonomska kriza. Ali ovaj izdatak je zaista u ovakvom rebalansu budžeta minoran i videćete da su poslanici NS sve amandmane podneli sa istim motivom. Svi naši amandmani kada ih budemo obrazlagali, videćete, mogu biti podržani od svih, jer oni nemaju stranačku obojenost. Oni su obojeni potrebama građana. Dakle, ono što želim samo za kraj da kažem, nije invaliditet ako imate smanjenu neku telesnu mogućnost, pravi invaliditet je ako ostanete bezdušni, ako ostanete slepi i ako ostanete potpuno neangažovani pred ovim problemom. Hvala vam.
Zahvaljujem. Najpre gospodin Šormaz, pa vi.
Ovaj amandman je zaista dosta dobar, ali mene ne čudi, ne znam zašto se čude moji dragi prijatelji iz Nove Srbije, što Vlada nije prihvatila ovaj amandman, mene apsolutno ne čudi zašto ga nije prihvatila. Zato što ovu Vladu čine oni koji su se posvađali 1988. godine na onoj čuvenoj Osmoj sednici, a sada su se pomirili i potpisali koalicioni sporazum za budući nastup na narednim izborima, koji su nazvali deklaracijom o pomirenju. Oni ni tada, pre 20 godina kao komunisti, nisu znali i nisu prepoznavali potrebe osoba sa invaliditetom, krili su ih, nisu se njima obraćali, nisu o njima vodili računa. Zašto očekujete da i sada oni o njima vode računa? To je nešto što jednostavno nije u sklopu s njima, to je nešto što je njima nepoznato, uvek im je bilo nepoznato. Ko prati političku scenu, ko prati istoriju politike u Srbiji, zna da je to tako. Deklarativno, naravno, kada su potrebne kampanje da će se sve to govoriti. Ne očekujem da će biti prihvaćen ovaj amandman, koliko god da je dobar i koliko god da je human, zato što je ovo važnije, ovo je za njih važnije. Pogledajte, ako može da se snimi da bi građani videli, ovo je samo ministarstvo Mlađana Dinkića, ovo je sve, neka pogledaju ljudi iz EU, iz MMF, neka mi kažu zemlju u EU koja ima ovakvo ministarstvo. Neka mi kažu jednu, pričamo o javnoj potrošnji o smanjenju javne potrošnje. Onda na sve ovo još i kabinet kao potpredsednika Vlade. Isto je po pitanju prvog potpredsednika, zamenika predsednika, ili šta li je već u Vladi. Em imaju kao ministri kabinete, em imaju ovako struktuisano ministarstvo, sa tolikim brojem zaposlenih, i onda plus i kabinet. Naravno da ne možemo očekivati boljitak i naravno da to nije evropska vlada. Naravno da oni i po ovom pitanju jednostavno ne govore istinu, kao što nisu govorili ni o penzijama, ni o akcijama, besplatnoj podeli akcija. Sve što govore služilo je svrsi dolaska i preuzimanja izvršne vlasti u Srbiji, a posle toga mašala, što kaže naš narod, ima se može se. A ako se nema zadužiće se, pa će plaćati neko drugi u budućnosti. Mi koji smo mlađi, pa još mlađi od mene, pa još mlađi, znači oni koji su danas deca, unučići, a bogami kako se zadužuju, zadužuju i one koji još nisu ni rođeni. Takav je odnos ove Vlade prema ovoj državi. Ne vidim zašto bi se bilo ko za to čudio. Daću još jedan primer, koliko oni isprazno pričaju o EU. Da li su napravili analizu? Da li su proverili kada su dali Zoološkom vrtu u Jagodini 250 hiljada evra za čuvenu žirafu? Da li su dali za nešto što je evropski standard? Da li je gospođa ministarka dala saglasnost na davanje tog novca iz budžeta? Proverio sam, postoji nešto što se zove Savez evropskih zooloških vrtova. Standard tog saveza je da životinje koje žive u krdu moraju da imaju zadovoljavajući, a žirafe žive u krdu, životni prostor, taj životni prostor mora da bude prostran, veliki, mora da bude i u zatvorenom prostoru dosta veliki i ne smeju da žive u manjem broju od tri, po njihovom standardu, mada ponekad zažmure za manje zoološke vrtove ako ih ima dve. Jedna žirafa ili životinja u krdu nigde, po evropskim standardima, ne postoji. Zato što je onda ta žirafa sama, usamljena i nesrećna, a njen životni ambijent, prostor, traži da bude u krdu sa više žirafa. Isti je slučaj i sa antilopama i sa svim ostalim životinjama koje žive u krdu. Vi se, gospodo, smeškate, a hoćete u EU. Znači, morate da poštujete standarde EU. Razlika između nas iz DSS i vas je što mi želimo standarde EU u Srbiji, pa onda da postanemo član EU, a vi želite sad da utrčite u EU nespremni, sa jednom žirafom u zoološkom vrtu, što nije standard EU, a niko vas neće. Ubrzani put u EU, koji vi koristite kao termin, terminološki ne postoji, apsolutno ne postoji. To u EU ne poznaju. Postoji nešto što se zove politika uslovljavanja, koja mora da se ispuni i kada se to ispuni, onda ulazimo u EU. Znači, ili ako želite evropske standarde, povećajte novac zoološkom vrtu u Jagodini, da to bude po evropskom standardu, ili vratite novac iz budžeta, iskoristite ga za nešto mnogo pametnije i potrebnije ovoj zemlji. Ili priznajte da niste proveravali, između ostalog, i Mlađan Dinkić koji je dao taj novac. Ovde smo čuli malopre hvalospeve o čoveku. Ne može da se da 12 miliona dinara za sportske terene za invalide, ali može da se da 250 hiljada evra da se napravi životni prostor i unesreći jedna životinja. Trebalo bi valjda nešto da kaže i udruženje zaštitnika životinja u ovoj zemlji o tom pitanju. Znači, mene, gospodo, braćo moja i sestre iz Nove Srbije, ne čudi, ne znam zašto se vi čudite što se oni ovako ponašaju. Oni samo gledaju i polaze od onoga da je Bog prvo sebi stvorio bradu. Znači, gledaju samo sebe, da zadovolje svoje pozicije, da zadovolje ono u šta su ušli, da se podele, da posedaju. A onda će da vide kako će to Srbija ubrzano da uđe u EU, iako nema ništa ni od Lisabonskog sporazuma, iakoevo danas u novinama piše da nema ničega ni od ulaska Hrvatske u EU, iako je ona kandidat, za razliku od nas, za ulazak u EU. Dajte da mi radimo na standardima, dajte da mi menjamo naše društvo, dajte da ovaj parlament usvoji 300 zakona, kao što je usvojio između 2004. i 2006. godine, i da svi budu pohvaljeni kao evropski zakoni, i da imaju podršku i Svetske banke i MMF, a ne ovako. Na ovaj način to nigde ne ide, ovako samo državu još više zadužujemo, pravimo probleme i ne možemo da vodimo računa o našim građanima i kao država ne možemo da zaštitimo naš narod.
Gospodin Srđan Spasojević, a zatim se javila i gospođa ministar. Vaša poslanička grupa ima još pet minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, poštovani predsedavajući, poslanička grupa Nove Srbije je podnela ovaj amandman, koji je izuzetno dobar i smatram da svi poslanici i Vlada treba da prihvate ovaj amandman. Pre svega, amandman je i suviše human da bi bilo ko u ovoj zemlji mogao da nešto ovakvo odbije. Vidimo danas u amandmanima u čemu je problem, problem je u brojnim potpredsednicima Vlade, problem je u tome što prilikom sklapanja ove vlade je moralo toliko togada se zadovolji da su se proširili potpredsednici Vlade, ne samo po broju nego i sa brojem zaposlenih, a onda i sa potrebama u novcu, jer to sve treba zadovoljiti. Stekao se utisak pre nekoliko dana kada je gospodin potpredsednik Vlade Jovan Krkobabić rekao da će se penzije prolongirati do 2010. godine, on to nije rekao prvi, prvo je sačekao potpredsednika Vlade Mlađana Dinkića da on kaže da će se akcije prolongirati do 2012. godine, pa je tek onda rekao on da će do 2010. godine da se odloži primena povećanja penzija. Eto, čime se naši potpredsednici Vlade bave. Verovatno im je izuzetno dosadno, pa onda na ovaj način zamajavaju i građane Srbije i parlament Srbije. Zaista bi bilo vreme da se uozbilje, jer i njima je bilo jasno da su takva predizborna obećanja nemoguća, ali bilo je potrebno da se glasa. Šta ćemo sada? Nema ni povećanja penzija, nema ništa od akcija jer naravno građani su pomislili da je 1.000 evra za njih spasonosno u ovom trenutku. U tome sam prepoznao ono malopre što je gospodin Milenić rekao cirkulacioni žeton. Za mene su akcije cirkulacioni žeton, cirkuliše među pet miliona ljudi nešto što je imaginarno, nešto što je nepostojeće, nešto što je apsolutno neostvarivo. Ako je hteo da nam kaže šta je cirkulacioni žeton, to je. Gospođo ministre, bio bi zaista red da ovaj amandman Vlada prihvati. To je izuzetno važno za ljude koji su sa telesnim nedostacima, ljudi koji moraju da se uključe u život na najbolji način. Mi ovde u parlamentu Srbije dužni smo da takvim ljudima pomognemo. Hvala vam.
Ministar, gospođa Diana Dragutinović. DIANA DRAGUTINOVIĆ: Poštovana gospođo predsednik, poštovano predsedništvo i narodni poslanici, mada sam veoma često sa ovog mesta kritikovana za reč kompromis, kao ministar finansija imam jedno kompromisno rešenje i molim vas da ga prihvatite. Dakle, spremni smo da finansiramo i da prihvatimo ovaj amandman, a da sredstva budu budžetska rezerva kojom raspolaže Ministarstvo finansija. Da li je to u redu? Gospodin Markićević, po Poslovniku. Izvolite.
Na današnji sveti dan, Svetog Luku, hoću da budem hrišćanin ovde. Gospođo ministarka, mi iz Nove Srbije sa zahvalnošću prihvatamo ovo što ste vi rekli ovde i tražićemo i dalje informacije kako će to iz te rezerve da se sprovede za ovu namenu za koju smo mi predložili. Vama, gospođo predsednice, takođe kao pravoslavni hrišćanin hoću da kažem, iako baš nisam razumeo smisao vaše primedbe, ali na današnji sveti dan, čestitajući svima koji slave veliku slavu i svim gostima, molim za oproštaj ako sam nekoga na bilo koji način uvredio. Hvala.
Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tačka 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega Milan Avramović je podneo amandman na predlog rebalansa. Mislim da je amandman bio vrlo racionalan. Naravno, obrazloženje paušalno kao i za veliku većinu amandmana koji su odbijeni, odnosno koji nisu prihvaćeni i tu je interesantan, recimo, ovaj kraj obrazloženja koji kaže da bi eventualnim prihvatanjem amandmana bilo ugroženo finansiranje aktivnosti za proces stabilizacije i asocijacije pridruživanja EU. Gospođo ministre, s obzirom da ste sada tu, malo bih se s jednog mikroekonomskog aspekta pozabavio ovim vašim evropskim integracijama i vašim evropskim sklonostima, koje će svakako biti u kontekstu ovog amandmana i nekih drugih amandmana koje su i moje kolege iz SRS podneli, a svakako i neki drugi poslanici iz opozicije. Privodeći kraju načelnu diskusiju o predlogu rebalansa, vi ste u svojoj završnoj reči rekli da je ovaj rebalans izraz borbe unutar Vlade. Mislim da ste dovoljno stručnjak u oblasti ekonomije da vam se takva jedna omaška desi. Rebalans ne može da bude izraz borbi unutar Vlade. Vrlo su jednostavne stvarikoje nekoga ko se bavi rebalansom na rebalans natera. Bio sam neki lokalni funkcioner u jednoj opštini, pa sam se susretao s tim i otprilike imam neka skromna, ali imam neka iskustva. Znate, na rebalans vas natera loša projekcija budžeta, činjenica da niste izgradili ili upotrebili sve mehanizme da obezbedite prihodnu stranu budžeta, ili eventualno da ste napravili prihodnu stranu kako treba ali ste neracionalno trošili sredstva. Šta je sve ovde ili su sve tri ove kategorije naterale na rebalans, nevažno je, ali možemo da posmatramo tu stranu rebalansa budžeta. Ono drugo što je za mene bitnije jeste kakve će konsekvence jedan ovakav rebalans ostaviti na makroekonomskom planu i, ponavljam, na mikroekonomskom planu na jednu lokalnu sredinu iz koje dolazim, a koja je, rekao bih, oštećena ovim rebalansom budžeta. Radi se o tome da je jedan broj projekata koji su predviđeni kroz NIP onemogućeni da se sprovedu i realizuju ovim rebalansom. Iskoristio bih ovo vreme da posvetim pažnju tome. Naime, rukovodstvo opštine Surdulica u prethodnom sazivu, iz koje dolazim, shvatalo je u potpunosti značaj strateškog planiranja jednog koncepta regionalnog razvoja. U tom kontekstu potpuno smo shvatili šta su komparativne prednosti naše opštine. Vodeći se tim principima, a s obzirom da se na teritoriji naše opštine nalazi područje Vlasinske visoravni, odnosno Vlasinskog jezera, mi smo za to područje uspeli, uz ne baš male napore, da uradimo prostorni plan, da ga Vlada usvoji i prihvati, da na osnovu njega dobijemo uredbu o proglašenju predela izuzetnih odlika, u okviru toga da uradimo kratkoročne i dugoročne programe koji će definisati i tretirati tu oblast u mnogim oblastima. Da onda u okviru Nacionalne strategije razvoja turizma u Republici Srbiji definišemo Vlasinu kao internacionalni brend u klasteru jugoistočne Srbije, dauradimo master plan za razvoj turizma na tom području itd. Mogao bih još da nabrajam, ali eto neka ovo bude dovoljno da u principu opiše karakter tog rukovodstva koje je dominantno bilo sačinjeno od SRS, da vidite da smo se vladali u skladu sa svim modernim, da se ne izrazim evropskim, principima. U okviru realizacije i implementacije svega ovoga što sam pričao, bila su i četiri projekta koja su uskraćena ovim rebalansom budžeta da se urade. Ti projekti su bili infrastrukturnog karaktera, za rekonstrukciju putne infrastrukture, elektroenergetske infrastrukture i, ono što je najbitnije, trebalo je da finansiraju izradu četiri urbanistička projekta za to područje. Projekte, odnosno dokumente koji u svakom smislu predstavljaju osnovu i definišu razvoj u narednih 10, 20, 30 godina na tom području. Neodgovornim odnosom Vlade prema tim činjenicama, građani opštine iz koje dolazim, direktno njih 22.000 - 23.000, nije bitno, i oni koji indirektno gravitiraju tom području, s obzirom da su svi projekti regionalnog koncepta, opštine Bosilegrad, opštine Crna Trava, opštine Vlasotince, opštine Vladičin Han, biće uskraćeni za nešto što bi objektivno pomoglo ekonomski razvoj tog područja dole. Sada morate da prihvatite činjenicu da koncept ovog modernog razvoja i perspektive nije bilo baš jednostavno predočiti ljudima koji žive u jednoj izrazito ruralnoj sredini. Mi smo se kao rukovodstvo prilično pomučili, pa smo iz jedne apstrakcije, kojoj ste vi skloni kada objašnjavate poslanicima šta je budžet, kako se troši i kako se prihod prave i tako dalje, mi tu priču moramo da prevedemo na onaj jednostavan jezik koji svi razumeju. Uspeli smo i ubedili smo narod da je koncept ovakvog razvoja moderan i evropski i prihvatljiv i za njih. Znam da se čudite, ali nije Srbija krug dvojke. Pokušali smo da ih ubedimo da ovakav koncept razvoja cele regije dole treba da prihvate zato što, po onome što je Vlada predvidela, na tom prostoru treba dnevno da boravi u perspektivi šest do 10.000 ljudi. Zašto je to bitno za svakog čoveka dole? Zato što će ti ljudi u proseku dnevno da pojedu 15.000 obroka. Da bi oni pojeli 15.000 obroka dnevno, taj proizvođač poljoprivredni dole mora da radi mesec dana da bi se to utrošilo za jedan dan. To je suštinski i u principu prava i smislena priča razvoja, koju objektivno Vlada, koju vi danas ovde predstavljate, ne podržava i nema razumevanja za takav koncept razvoja regionalnog, subregionalnog, kako god hoćete da ga zovete, ili šta vam više godi ili šta vam više prija. Zato smatram, gospođo ministre, da ste vi deo Vlade koja objektivno i samo deklarativno sa ove govornice, ili iz Medija centra ili odakle već, promoviše koncept ravnomernog regionalnog razvoja u Srbiji. Mislim da ste to, i činjenicom da ste mnoge projekte iz NIP-a koje su opštine dobile, uskrativši ovim rebalansom budžeta, vrlo konkretno pokazali i dokazali. Gospođo ministre, mislim da ste i vi žrtva ili kolateralna šteta trulih kompromisa unutar Vlade.Ne bih rekao trulih kompromisa, rekao bih sukoba koji su proizvedeni trulim principima na kojima je ova vlada nastala. Mislim da je ovaj rebalans izraz neozbiljnih zahteva pojedinaca koji čine Vladu i vrlo neozbiljnih i preambicioznih obećanja u predizbornoj kampanji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik gospodin Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz nerazumljivih razloga ne znam zašto nije usvojen ovaj amandman kolege poslanika Milana Avramovića. Jasno je da gospodin potpredsednik Vlade za evropske integracije, za njegov kabinet umesto 29 miliona 918 hiljada dinara tražio je gospodin Milan Avramović da se zameni iznosom od 20 miliona 918 hiljada dinara, znači, za nekih devet miliona manje. Sada kada bi se neki razdeli smanjili negde deset, devet, 15, šest miliona, ne bismo doveli poljoprivredu, o kojoj non-stop pričam, do godine propadanja. Evo kako ću vam sada to i dokumentovati da je stvarno srpsko selo u propadanju. Prema različitim procenama, u Srbiji ima 4.000-5.000 sela. Zašto po različitim procenama? Zbog toga što imate u brdsko-planinskom području selo 17, 18, 20 kuća, a živi samo jedna baka od nekih 80 godina i normalno da ne možete to uzeti u obzir da je to selo živo. Problem sa procenom tačnog broja sela u Srbiji jeste što svake godine stotinak sela bukvalno nestane. Ovu analizu je uradilo Ministarstvo poljoprivrede. Ukoliko se trend odumiranja seoske populacije u Srbiji nastavi, procenjuje se da će u sledećih deset godina potpuno nestati 1.000 sela. Životni standard sela Srbije je niži nego u gradovima. U seoskim sredinama je siromaštvo. Pojasniću. Prema projektu Selo za 21. vek, samo desetak sela će dobiti ukupno 450 miliona dinara za razvoj infrastrukture i poboljšanje uslova života u 2008. godini. Znači, samo desetak sela, a kažemo da ih ima između četiri i pet hiljada. Ne znam koliko godina treba da bi sva sela dobila neka podsticajna sredstva. U više od 200 sela nema stanovnika mlađih od 20 godina. U 190 sela nema nijednog stanovnika, što znači da u 86% srpskih sela opada broj stanovnika, a samo u 14% raste. Istraživanja pokazuju da u srpskim selima danas živi oko 260.000 momaka koji su se približili pedesetoj godini života, a nisu zasnovali porodice. Razlozi ovoj pojavi su brojne, a posledice katastrofalne, opet nebriga od države. Kada bi svaki od njih imao ženu i samo jednog potomka, bilo bi to još oko 500.000 stanovnika značajnih za biološku, demografsku i ekonomsku reprodukciju sela i šire društva u celini. Gospodo, kako to sprovesti u delo ako imamo i činjenicu, ono što sam govorio u svom jučerašnjem izlaganju kada je reč o rebalansu budžeta, pa posebno razdeo 14 oko subvencija, kaže se ovako: "Od 334 gazdinstva, koja su dobila bespovratna sredstva u 2006. godini, čak 182 je nenamenski potrošeno". Interesuje me ko je od tih 182 zakonski odgovarao. Kao član Odbora za poljoprivredu u više mandata, a posebno u 2004, 2005. i 2006. godini tražio sam od Ivane Dulić-Marković, tada aktuelnog ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, da nam dostavi koji su ti subjekti, pravna lica, po imenu i prezimenu, koji su dobili nepovratna sredstva i dugoročne kredite. Nažalost, odgovora nikada nije bilo. Pa zatim poslanička pitanja, odgovora nije bilo. Daću vam samo još jedan primer kako je to rađeno: tako što se delilo samo članovima ili simpatizerima G17 i DS, posebno ona nepovratna sredstva. Evo, iz Fonda za navodnjavanje u 2006. godini izdvojeno je 180 miliona dinara. Tri subjekta su dobila po 60 miliona dinara. Zašto nije moglo dobiti 60 subjekata po tri miliona, na pet godina, grejs period godinu dana i ostane mu tih 60 miliona za četiri godine da vraća po 15 miliona. Tražio sam, malo je deset puta poslaničko pitanje, i sekretar Skupštine mi je rekao - izvini Milorade, ali ministar neće da da odgovor. To je još jedan od činilaca zbog čega nam propada selo. Zahvaljujući nebrizi Vlade, bahatom ponašanju Vlade, ministra i nenamenskom trošenju kredita nepovratnih, koje dobijaju samo oni iz vladajuće koalicije ili žutog preduzeća. Hvala vam.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5, razdele 3, 8. i 14. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Judita Popović. Izvolite.
Gospođo predsednice, predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom je predloženo da se smanje troškovi kabineta potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija, i to u pogledu troškova putovanja sa 19 miliona 999 hiljada dinara na milion 999 hiljada, kao i usluge po ugovoru, umesto 25 miliona 540 hiljada dinara na dva miliona 540 hiljada. Ovaj amandman u stvari predlaže da se uradi jedna velika promena što se ovih troškova tiče i to u pogledu umanjenja tih troškova, i to u desetostrukom iznosu. A to upravo iz tog razloga koji smo već danas spominjali, što i Kancelarija za evropske integracije takođe ima sve te troškove, otprilike u istom iznosu. Dakle, troškovi putovanja kod Kancelarije za evropske integracije iznose 9 miliona i 500 hiljada dinara, dakle, štaviše još i za 10 miliona manje nego što je to predviđeno za kabinet potpredsednika. Što se usluga po ugovora tiče, Kancelarija predviđa 23 miliona i 600 hiljada dinara. To je otprilike na istom nivou kao i kabinet potpredsednika Vlade, možda za koji milion više. Kada se ove cifre saberu, dobije se jedan mnogo veći iznos od onog koji na prvi pogled izgleda kada se pogledaju ti troškovi kabineta potpredsednika. Ti troškovi se udvajaju i jednostavno i kabinet potpredsednika Vlade, i Kancelarija za evropske integracije rade isti posao, rade dve ekipe ljudi isti posao, a očigledno nije došlo do neke harmonizacije i dogovora. Vidimo kakve rezultate imamo u pogledu evropskih integracija, pre svega nismo potpisali privredno-trgovinski sporazum. U pogledu Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja takođe se ovim amandmanom predlaže da se ovi troškovi umanje, umesto 10 miliona na dva miliona, a usluge po ugovoru takođe da se umanje sa 80 miliona na tri miliona. Obrazloženje je identično, kao i u pogledu ovih troškova kabineta potpredsednika Vlade i zaista je potrebno da se jednom ozbiljno razmisli o tome kako i na koji način da se uštedi novac, a ne da se besomučno troši. Pogotovo su interesantne ove stavke za usluge po ugovoru. Ukoliko već i kabinet i Kancelarija za evropske integracije imaju svoje zaposlene, čemu onda toliko izdvajanja za usluge po ugovoru? Ukoliko Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja takođe ima svoje zaposlene, sa svim tim obavezama koje iz toga slede, čemu onda toliko izdvajanja za usluge po ugovoru? Po ovim uslugama, dakle, mnogo šta može da se sakrije, mnogo šta može da se pokrije i na kraju se ne dobije validan odgovor na šta se novac potrošio. Ovaj amandman je dobar amandman zato što predlaže da se javna potrošnja smanji i u pogledu kabineta potpredsednika Vlade, i u pogledu Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja.
Da li se još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 5, razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Dimitrijević, izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu ili, kako se on popularno zove, rebalans budžeta, jeste prilika da se na neki način uoči politika Vlade koja je vođena u prethodnom periodu. Dakle, koji su to principi koje je Vlada promovisala kroz svoju politiku, a šta je to što je rezultat vođenja te politike? Ovo jeste najznačajniji dokument, pre donošenja onog ključnog dokumenta, a to je budžet Republike Srbije koji očekujemo da će biti u proceduri. Prva stvar koju želim da napomenem je oko vođenja spoljne politike. Dakle, Vlada je jedan od svojih prioriteta u vođenju svoje politike navela da će preduzeti sve pravne i diplomatske mere u očuvanju KiM u sastavu Republike Srbije. U tom smislu Vlada će nastaviti sa diplomatskim aktivnostima koje imaju za cilj da što manji broj država prizna nezavisnost južne srpske pokrajine, ali hajmo da vidimo šta se u proteklom periodu dešavalo po tom pitanju. Pre izvesnog vremena je vrlo začuđujuća bila izjava predsednika Vlade Republike Crne Gore gospodina Mila Đukanovića. On je rekao, otprilike, da se ministar inostranih poslova Republike Srbije, gospodin Vuk Jeremić, letos boraveći u Crnoj Gori, dogovorio sa crnogorskim rukovodstvom oko priznavanja nezavisnosti KiM, čim se obavi glasanje povodom traženja Vlade Republike Srbije o izjašnjavanju Međunarodnog suda pravde u Hagu. Dakle, u programu Vlade stoji jedno, a Vlada radi drugo. Napori Vlade na očuvanju nezavisnosti KiM ne da nisu urodili plodom, nego su donošene odluke, a i dan-danas se donose odluke mimo ove skupštine. Grupa od 108 narodnih poslanika još 16. juna je podnela Narodnoj skupštini jedan zahtev gde se rešava i definiše pitanje celovitosti države Srbije. Taj predlog naše rezolucije, odnosno potpis 108 narodnih poslanika nikada nije stigao na dnevni red zasedanja ove skupštine. Tražili smo više puta objašnjenje od predsednice Narodne skupštine, zbog čega je ta tačka dnevnog reda skinuta i nije stavljena u redovnom zasedanju. Odgovor koji smo dobijali uglavnom se svodio na tu činjenicu da u vreme podnošenja te rezolucije gospođa predsednica Narodne skupštine nije bila predsednik Narodne skupštine. To ne skida odgovornost, jer šta to znači, dakle, sve što je ona zatekla u tom trenutku na stolu to više nije bilo valjano, nego je samo valjano ono što se našlo na stolu onog dana kada je ona postala predsednik Skupštine. Ovde je više poslanika govorilo o stvarnom karakteru ovog budžeta, a Vlada je kao jedan od svojih ciljeva u naredne četiri godine promovisala jednu vrlo značajnu stvar, a to je značajno povećanje zaposlenosti. Posmatrajući sada sastav Vlade i svih tih kabineta, vidimo da je Vlada nešto poradila na tom pitanju, ali je poradila na taj način što je uvećala državni aparat, uvećala ga je do te mere da taj državni aparat u ovom trenutku zadovoljava samo koalicione odnose. Dakle, to je ispunjenje koalicionih želja koalicionih partnera ove Vlade, koja je sastavljena tako kako je sastavljena. U tom smislu, kada se pažljivo pročitaju svi razdeli i kada se vidi koliko je sredstava potrošeno, na koji način je potrošeno, onda je potpuno jasno na koji način Vlada funkcioniše, da ta Vlada nema zajedničku politiku, da nema zajednički stav o važnim državnim pitanjima i da je ona, u stvari, samo jedna Vlada koja funkcioniše da bi se što više para uzelo iz džepova građana Republike Srbije. Jedan od prioriteta Vlade, bar ovo piše u ekspozeu gospodina Mirka Cvetkovića, biće jačanje socijalne odgovornosti prema građanima u svrhu poboljšanja uslova života i rada svih građana, posebno najugroženijih kategorija stanovništva. U zadnje vreme smo svedoci enormnog povećanja cena, povećanja komunalija, energenata, životnih namirnica i svih drugih stvari. Dalje se kaže u ovom ekspozeu da će Vlada voditi računa i o mladim visokoobrazovnim kadrovima. U tom smislu je, čini mi se bio raspisan konkurs za kupovinu stanova za mlade visokoobrazovane kadrove. Ti ljudi su podigli kredite, kao i ko zna koliko građana Srbije. Svedoci smo svetske ekonomske krize, svedoci smo povećanja kamata, svedoci smo da Vlada nije preduzela odgovarajuće mere. Pitanje koje se nameće posle ovoga: šta će se s tim ljudima dogoditi, da li će moći da plaćaju te rate za kredite podignute za stanove ili će ti stanovi biti oduzeti, odnosno pošto su ti svi stanovi pod hipotekom, gde će ti ljudi da završe? Evo još jedan primer socijalno odgovorne Vlade. Amandman koji sam podneo odnosi se na prebacivanje određenih sredstava iz kabineta potpredsednika Vlade zaduženog za evropske integracije, za koji mi se u tom trenutku učinilo da je preveliki. Odnosio se na posebne usluge, na troškove putovanja itd. Dakle, šta je bio cilj amandmana? Da se ta sredstva utroše za nešto što je, čini mi se, prioritet ove države. Svedoci smo da smo pre nekoliko dana raspravljali ovde o jednom zakonu koji se odnosio na otpis dugovanja po obaveznom zdravstvenom osiguranju. Šta je suština toga? Znači, da u toj kasi obaveznog zdravstvenog osiguranja i svih troškova koji se dešavaju u zdravstvu postoji manjak novca. Videli smo u diskusijama kako je do tog manjka došlo. U rebalansu budžeta, odnosno u stavkama koje je Ministarstvo zdravlja predložilo postoji određena vrsta programa koji ima za cilj da poboljša kvalitet života i da poboljša zdravstveno stanje stanovništva Beograda. Ti preventivni programi se odnose na borbu protiv zloupotrebe psihoaktivnih supstanci, na prevenciju karcinoma, na borbu protiv alkoholizma, na borbu protiv povećanja broja obolelih od dijabeta i na neke druge oblasti. Interesantno je da u stavkama koje su u rebalansu budžeta novca ima za sve, za putovanja i za ugovore o delu i za raznorazne stvari. Kada to saberete po pozicijama, 4-2-3, dođete do cifre od stotinu miliona dinara i milijardu dinara. Ove stavke koje treba da poboljšaju zdravlje građana Srbije, za njih nema novca. To je suština. Čini mi se da Vlada ne pokazuje nimalo dobre volje da se pozabavi zdravstvenim stanjem građana Republike Srbije. Da je to tako, mi smo podneli na predlog rebalansa budžeta 84 amandmana. Malopre je gospođa ministarka prihvatila jedan amandman. Šta je sa ostalim amandmanima? Da li su svi ti amandmani nesuvisli? Da li ruše koncepciju? Možda ruše tu koncepciju, ruše je samo u tom smislu što ograničavaju ovu prekomernu javnu potrošnju. To je taj problem. Ne postoji dobra volja Vlade da napravi bilo kakvu vrstu komunikacije sa opozicionim strankama. Izgleda da Vladi ta komunikacija nije potrebna. Dakle, ona je zacrtala jedan svoj cilj, jedan svoj plan, enormna potrošnja, nema investicija, nesigurnost i polako počinje, čini mi se, da se ispunjava ono što je bila jedna od teza vladajuće koalicije u predizbornoj kampanji, a to je bilo plašenje naroda da će se Srbija vratiti u 90-te godine. Mislim da se polako Srbija sa ovakvom Vladom vraća u 90-te godine. Ako pogledamo kakav je bio kurs evra pre mesec dana i ako ga pogledamo sada, ako pogledamo šta su bile realne zarade pre mesec dana, a šta su realne zarade sada, ako pogledamo obećanja oko penzija, pa onda naknadne izjave da od tog povećanja nema ništa, onda je jasno kuda Srbija plovi. Sa ovakvom Vladom Srbija plovi u 90-te godine. Dakle, ova Vlada nije ispunila obećanja ni po jednom principu, ni po jednoj tački ekspozea gospodina Cvetkovića. Ova Vlada je rasipnička, ova Vlada ne vodi ni nacionalnu politiku, ne vodi ni ekonomsku politiku, ne vodi ni fiskalnu politiku, ne vodi ni zdravstvenu politiku, ne vodi brigu o mladima. Jedna od stavki Vlade je bila da će izvršiti rekonstrukciju sportskih objekata. Videli smo u novinskim informacijama da počinje da pada plafon sa plivališta "Tašmajdan", da je naš vrhunski plivač, Milorad Čavić, prinuđen da ode iz ove zemlje jer nema gde da trenira. To stoji u ekspozeu gospodina Cvetkovića. Dakle, koju vrstu politike, u stvari, vodi ova Vlada? Ova Vlada vodi vrstu politike da ispuni zahteve koalicionih partnera, da ima ko zna koliko potpredsednika, ko zna koliko pomoćnika, ko zna koliko kabineta i da ono malo novca što se zateklo u državnoj kasi izarči, potroši na neke stvari koje su potpuno nepotrebne ovoj državi.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? Gospođa Zlata Đerić, pa gospođa Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, građani Srbije, pročitaću sadržaj ovog amandmana, koji kaže: "U članu 5. razdeo 3, funkcija 110, EK 423 se menja i umesto 25.540.000 glasi 5.540.000. Iznos umanjenja od dvadeset miliona dinara se definiše u razdelu 56, funkcija 424 koja glasi: 43.300.000". Obrazloženje je vrlo jednostavno, sadržano u jednoj rečenici, koja je za sve u ovoj sali, ali i za sve građane Srbije potpuno jasno i izuzetno prihvatljivo. ''Nacionalni program za prevenciju droga i alkoholizma je jedan od najvažnijih preventivnih programa u oblasti preventivne zdravstvene zaštite.'' Pre svega, Nacionalni program za prevenciju bolesti ovisnosti je jedan od najznačajnijih nacionalnih programa. Jednako je važan kao i svi oni ostali programi koji se bave svakodnevnim životnim pitanjima. To je program koji je kompleksan i kojim će se, ako se ozbiljno njemu priđe, baviti najmanje četiri ministarstva i, kao krovno, Ministarstvo finansija. Njime se mora baviti Ministarstvo zdravlja, Ministarstvo prosvete, Ministarstvo za omladinu i sport i nažalost MUP, a iznad svega nam je potrebna svakako podrška Ministarstva finansija. Ako svi budemo svesni da u ovom trenutku u Srbiji postoji više od 600.000 registrovanih ovisnika, od toga 200.000 samo u Beogradu. Mnogi su na granici, oni narkofili iz čijih redova se regrutuju budući narkomani, onda smo svesni da imamo ozbiljnu pošast u našem društvu. Bez obzira da li je to deo one West Side Story koja nas je zahvatila poslednjih decenija, da li je to pomodarstvo ili je iz nekih drugih razloga uvedeno kao bolest ovog društva, posledice su višeslojne, posledice su zaista pogubne po celokupno društvo. Mnogo se teže leče nego što se problem eliminiše samom prevencijom. Ono što je u projektima koji se realizuju u okviru Nacionalnog programa za prevenciju bolesti ovisnosti važno reći, to je da oni treba da budu stalno prisutni, da treba da budu vidljivi, lako prihvatljivi, uočljivi, da treba da budu dostupni građanima u svakom trenutku, kako bi se ovaj zaista veliki problem mogao rešavati. Uz to, oni zahtevaju i ozbiljna finansijska sredstva, jer već sam pomenula da se oni moraju rešavati sveukupno u najmanje četiri ministarstva resorna. Samo sa ozbiljnom finansijskom podrškom mi ćemo pokazati da ozbiljno i odgovorno pristupamo ovom problemu i da želimo da ga rešimo. Ovaj amandman NS podržava pre svega zato što je sličan onom koji smo izneli u okviru svoje poslaničke grupe malopre. Jedan od onih amandmana koji nije stranački obojen. Ovo je apsolutno amandman koji je u interesu svih građana Srbije. Ovo je jedan od onih amandmana koji garantuje da se, ako bude prihvaćen na ovaj način, i ovim rebalansom ne investira u povećanje sadašnje javne potrošnje koju smo kritikovali, nego se, pre svega, investira u budućnost Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospođa Milica Vojić-Marković, vi imate dva minuta.
Gospođo predsednice, dame i gospodo, takođe se pridružujemo ovim ljudima koji su podržali ovaj amandman, pre svega zato što vidim veliku razliku između onog što je, s jedne strane, predvideo budžet, a to je velika javna potrošnja u nekim oblastima gde nema potrebe da bude, kao što je, recimo, ovo dupliranje funkcija kabineti i ostalo, što je više naših sagovornika danas istaklo. S druge strane, prevencija u oblasti zdravstva koji je predložio ovaj amandman i za koju smatram da je izuzetno potrebna. Pre svega, to sam očekivala od ove vlade koja je za sebe u startu rekla da je socijalno odgovorna i da je proevropska Vlada. Najmanje što sam od nje mogla očekivati jeste da ima sluha za građane i da radi na prevenciji u oblasti zdravstva. Dakle, u momentu kada one na koje se pozivaju, a to je Evropa, odvajaju ogromna sredstva upravo u programima prevencije, to vide kao jedan od najznačajnijih oblika u stvari borbe za zdravlje svojih građana, mi imamo Vladu koja ne prihvata amandman koji se odnosi na programe prevencija narkomanije, alkoholizma, na prevenciji karcinoma, dijabeta, stomatološke prirode. Mislim da je jako važno da se povede računa o ovim stvarima. S druge strane, kada govorimo o tome, govorimo da imamo stanovništvo koje je izuzetno siromašno i koje oblast zdravstva doživljava kao potpuno nepoznat teren. Upravo je tu veza između siromaštva i zdravstva, i upravo je tu veza između ovog amandmana koji smo mi predložili i onog što predlaže Vlada. Vlada predlaže, hajmo, pravimo silne kabinete. Zapravo oni su napravljeni i ovaj rebalans budžeta treba samo da im pokrije sredstva koja su praktično već potrošena. Nema mnogo dileme između ovog što je predložio gospodin Vladimir Milentijević. Mislim da treba svako od nas da se složi da je prevencija izuzetno važna i da glasa za ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Potpredsednik, gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, pročitala sam u obrazloženju da je došlo do tehničke smetnje, uslovno rečeno, u amandmanu koji je predložio gospodin Vladimir Milentijević. Suština je jasna. Kolege su govorile o neophodnosti prevencije u oblasti zdravstvene zaštite. Zbog javnosti i zbog vas koji niste bili, spletom okolnosti, ne zato što niste članovi Odbora, nego iz razloga neke druge prirode, na poslednje tri sednice Odbora za zdravlje i porodicu, gde je ova tema, vrlo ozbiljna za našu državu i za građane, pokrenuta od strane predsednika Odbora za zdravlje, poslanika SRS, dr Paje Momčilova. To je problem koji je zaista uočen i ne samo od strane nas poslanika opozicije, već sam rekla pre nekoliko dana da i koleginica Jorga na toj sednici na kojoj je bio sam ministar, ovaj nezamenljivi, Tomica Milosavljević, kome je ovo već četvrti mandat, govorila gotovo na isti način na koji i mi, srpski radikali. Mi ne moramo svi da budemo strukovno upoznati sa tim, ali smo svi ljudi i imamo u svom okruženju i u svojoj porodici one kojima je takva pomoć neophodna, ali na kraju krajeva jedno ozbiljno društvo, kakvo je, recimo, kubanska država, i to zna i gospođa predsednik i svako od vas, iako je to zemlja koja je pod neverovatnim sankcijama toliko godina zbog toga što brani svoj integritet i slobodu svog naroda, ima jednu od najboljih zdravstvenih zaštita u svetu. Šta se desilo prekjuče? Na Kubi je temperatura drastično pala na samo 9 stepeni. To je kod njih bio alarm i znak upozorenja za sve zdravstvene institucije u državi da još, svoju inače visoku mobilnost u tom smislu kada je u pitanju zaštita stanovnika, podignu na još viši nivo. Zato što za jednu zemlju koja ima takve klimatske uslove ovo je neuobičajeno, odnosno i dva uragana pre toga, znače da moraju da se brinu za svoje stanovnike. Tamo ne postoji nikakva mogućnost, to je taj rad na preventivnoj i primarnoj zdravstvenoj zaštiti, da dete u osnovnoj školi ima neke probleme, počev od sistematskih pregleda preko razvoja, preko posete redovne stomatologu itd. A da ne govorim o najstarijim sugrađanima. Mi smo, nažalost, zemlja u kojoj je prosek stanovništva 41-42 godine, mi smo nekada početkom 19. veka, iako nas je sve to zadesilo, iako smo mnogo srpskih heroja izgubili i u balkanskim, i u Prvom, i Drugom svetskom ratu, ali imali smo mnogo mlađu populaciju. Imali smo osnov za to da se borimo da što više očuvamo srpski narod i da se razvijamo koliko je to moguće u normalnim uslovima. Danas to nemaju ni zdravi ljudi, a kamoli bolesni. Pokrenuli smo na Odboru za zdravlje i porodicu najvažnije pitanje za jednu državu i za našu budućnost, a to je razvoj dece. Da li vi znate, dame i gospodo narodni poslanici, da je stepen neuhranjenosti dece alarmantan u našoj zemlji i da je nerazvijenost dece toliko visoka da ide na jugu Srbije i na istoku do 12, 13%, 8% i nešto u Beogradu, a taj procenat u proseku je negde oko 9%. Mi smo nacija u kojoj je ogroman broj ljudi neuhranjen ili se pogrešno hrani. Zašto? Iz nemaštine. Šta je ono što je obrok najvećeg broja dece i naših stanovnika? To je hleb ili neko hlebno pecivo. Da li vi mislite da je, ili se vlast ponaša, ali pre svega Boris Tadić, po sistemu hleba i igara, i dosta je narodnu, da li je normalno da onda sa takvim razvojem i sa frapantnim činjenicama, kao što je slučaj u ustanovama za decu predškolskog uzrasta u Kragujevcu, da dođe dete u predškolsku ustanovu ili u obdanište, a da vaspitači vide da dete u ishrani možda prvi put prepoznaje meso. Da li je to normalno? Naravno da nije, jer je standard stanovnika ispod svakog nivoa, mnogo je ljudi koji su na donjoj i ispod donje granice siromaštva. I u jednoj zemlji u kojoj se ljudi bore za opstanak i nemaju šta da jedu je onda iluzorno i da se razmišlja o tome da država ima odgovorniji pristup, kada ne radi na strategiji smanjenja siromaštva, i kada je u pitanju zdravstvena zaštita. Primarna zdravstvena zaštita je u najvećoj meri u poslednje dve godine, otkada je izmenjen zakon, oslonjena na jedinice lokalne samouprave. Je l' tako? Vi svi u vašim sredinama, bez obzira da li živite u većem ili manjem gradu, znate da lokalni organi vlasti treba kroz budžetske projekcije za te tekuće godine da održavaju i da investiraju u objekte primarne zdravstvene zaštite. U Kragujevcu, u celoj Šumadiji, vi imate sela, mi smo obilazili svako od tih sela za vreme naše kampanje, pokazuje mi kolega ovu čiča Tominu kolibu od 600 hiljada evra u Bajčetini, pa možda čak i više vredi i pitanje je, da, dok se ceo taj kompleks napravi, a eto pogledajte kakva je zdravstvena stanica u Gruži. Spustite se iz Bajčetine, sad mu tamo i put rade, okolo oni bedemi, sve onaj luksuz, osmatračnica, dođete u Gružu, zdravstvena stanica – katastrofa. Je l' bolje u ambulanti u Ravnom Gaju? Nije. Je l' bolje u nekom bilo kom selu? Naravno da nije. Gde je sanitetska oprema, gde su laboratorije? Koliko ljudi treba da plate da bi izvršili jedan kompletan pregled, koliko da čekaju na to? Da li vi znate, gospođo ministre? Raspitajte se kod ovog Tomice, koji nikako nije ni za kakvu saradnju sa narodnim poslanicima, kao što je bio na tom odboru, onda on viče, skače, ako tako reaguje na doktora Momčilova, zamislite da tako reaguje i na gospođu Jorgu. Znači, mi imamo prvo neodgovornog ministra, koji pokriva apsolutno sve jer neće ni da otvori ni to pitanje oko farmaceutske mafije i lekarske. Na kraju krajeva i imamo situaciju u kojoj vi, kao Diana Dragutinović, ministar finansija, ne možete, to vam garantujem gospođo ministre, da kontrolišete 30% tokova novca iz oblasti zdravstva. Jer, to smo takođe pitali Svetlanu Vukajlović i direktora fonda, nema Republički fond za zdravstveno osiguranje zaključene ugovore sa svima onima koji pružaju zdravstvenu zaštitu u našoj zemlji. Po proceni ljudi koji se bave tom strukom, otprilike jedna, apsolutno smo u to sigurni, milijarda koja se kreće tako iz godine u godinu, da se ne zna od onih koji pružaju usluge, preko onih koji primaju, kako se taj novac oporezuje, odnosno te usluge i da li se sve to uplaćuje u državnu kasu. A odatle treba da se finansira primarna, sekundarna zdravstvena zaštita i sad u toj podeli regionalnoj, odnosno po tim administrativnim upravnim okruzima, a to se drugačije gleda kada su u pitanju Telekom, zdravstvo itd. Kragujevac je recimo centar, pošto imamo klinički centar koji je bio poliklinički, sada imamo klinički centar, gde je inače i lekar, uvažena prof. dr Đukić-Dejanović. Mi opslužujemo, odnosno Kragujevac kao grad i klinički centar, pruža zdravstvene usluge za ljude koji žive čak u Tutinu, mislim, ispraviće me gospođa Dejanović ako grešim, i oni koji žive u Sjenici. Mi u Kragujevcu nemamo gradsku bolnicu, a nema nikakvih nagoveštaja da Republička vlada namerava da napravi u tolikom gradu, koji ima klinički centar, gradsku bolnicu. Sada je to taj vakuum, znate. Imamo ambulante, dom zdravlja, imamo klinički centar, a nemamo gradsku bolnicu. Koliko je takvih gradova u Srbiji koji nemaju zdravstvene ustanove koje su im potrebne? Ljude sa sela koja su udaljena, evo recimo Kamenica, to je podrudničko selo, skoro 40 kilometara od Kragujevca, on po prirodi i po onome što mu piše i koji mu je zavod nadležan mora da se leči u Kragujevcu, tu u bolnici, tu u domu zdravlja, a bliže mu je da ode u Gornji Milanovac. Što nemamo u tom kraju zdravstvenu stanicu, je l' tako kolega Čikiriz, nema zato što su propale. Znate li kako je to bilo ranije, kako su išli i lekari i učitelji, i stvarali porodice i nastanjivali se u određenim krajevima Srbije? Tako što su kadrovski usmeravani da to rade. U selu Lužnica kod Kragujevca, na samo 17 kilometara od centra grada, propala je stanica, odnosno zdravstvena ambulanta, i gore još i dva stana, jedan je za školskog učitelja, a jedan za lekara. Zato što je to nebriga kragujevačke gradske vlasti, pa tako od jednog do drugog grada, i mi dolazimo u situaciju da ovakav pokušaj jednog poslanika, u ovom slučaju kolege iz DSS, ne nailazi na pozitivno mišljenje Vlade. Možemo da pričamo i o zdravstvenim ustanovama na KiM, a to će daleko da nas odvede, pa će gospođa Kolundžija da nas vrati, nemojte pogrešno i lično da shvatite, do Nebojše Čovića i do Koordinacionog odbora za KiM, do 2001, 2002. i 2003. godine, kada smo ovde, jer nikada nismo imali izveštaj utrošenih sredstava, pokazivali kako je trošeno iz budžeta Republike. Prof. Šešelj je 2002. godine, kada smo imali usvajanje budžeta za 2003. godinu, doneo za skupštinsku govornicu dokumentaciju u kojoj je fiktivno, sa nekim tamo fakturama koje mogu da se izmisle, je l' tako, imamo iskustvo kod ovih lopova iz naše stranke kako su ispumpavali pare sa stranačkog računa i uzimali kredite, piše - izgradnja zdravstvene stanice ili doma zdravlja tamo negde, u nekoj od enklava na KiM, a u stvari ništa. Toga ni dan danas nema. Prema tome, razmislite dobro, iako i ovde postoji ta tehnička omaška, ovaj amandman je i te kako neophodan i veoma je važno da se prihvati ovo što je kolega Milentijević predložio zbog naše budućnosti, i da jednom država pokaže, evo stanite vi iza tog projekta, kad već neće ministar za zdravlje Tomica Milosavljević, da hoćemo da brinemo o našim građanima i da hoćemo bolju prevenciju u oblasti zdravstvene zaštite. Hipertenziju ima 46% građana Srbije, to znači svaki drugi skoro. Zbog čega? Zbog načina života, stresa i zbog toga što se to ne leči. Došli smo do toga, pažljivo sam slušala sve te ljude iz struke na Odboru za zdravlje i porodicu, da se te bolesti inače i tako tretiraju u oblasti zdravstva, kao nezarazne bolesti, ali koje se šire kao da su zarazne. Jer ako toliko građana pati od visokog krvnog pritiska, ako sve veći broj ljudi od 62-og godišta pa nadalje ima probleme sa srcem, ako smo imali, a imali smo situaciju da se jedan od najboljih stručnjaka iz oblasti kardiohirurgije metlom najuri iz Srbije, prof. Radovanović iz Kamenice, samo zato što nije bio po volji Pajtića i DS, i tog celog žutog lobija. Sledeći put hoće prof. Radovanović, evo tamo gospodin Velimir Ilić je imao nameru da napravi neku bolnicu i da ga angažuje ponovo, jer čovek je svetski poznat stručnjak. Kad može da radi i operiše u celom svetu, na kraju krajeva nije on rođen u Kamenici, on je, mislim, iz Niša, tamo iz tog kraja, je l' tako kolega Saviću, on je čovek došao baš zbog toga kao stručnjak iz oblasti kardiohirurgije, da napravi jednu takvu bolnicu. Oteran je zato što nije bio po volji žutih. Prema tome, nemamo više onda šta da kažemo, kada i ovakav imamo odnos Vlade. Tri pokušaja smo imali, dame i gospodo narodni poslanici, pre ovog rebalansa i razgovarajući, pre svega, argumentovano, to su radili ljudi iz struke, oko strategije zdravstva Srbije i primarne zdravstvene zaštite. Ministar nije hteo da sluša, kao oparen je skakao i na dr Paju, i na sve ostale, pobegao sa Odbora, to znaju i kolege iz DS. Ali, vi ste preuzeli odgovornost za vođenje države, pa neka građani vide da neće o njima da vodite računa i da od primarne zdravstvene zaštite, od ambulante imamo problema. Da ne ulazim u to da specijalisti u domovima zdravlja moraju da rade kao na mašinskoj traci. Ako zbog norme koju je uspostavio ministar, a nije dao uslove lekarima da rade, danas jedan dermatolog u kragujevačkom domu zdravlja mora da pregleda 40 i više pacijenata koji čekaju u prepodnevnoj smeni, onda vi vidite da je to samo da bi se ispunila ta norma i oni uslovi koje je u brošuri poslao svakom domu zdravlja ministar. Lekari nemaju osnovne uslove, a građani stradaju zbog toga. Hvala i izvinite što sam prekoračila vreme.
Gospodin Mirko Čikiriz.
Javljam se za repliku. Mislim da je većina navoda koje je gospođica Jovanović iznela u pogledu stanja u zdravstvenim ustanovama i primarne zdravstvene zaštite tačno. Mi ćemo iz SPO-a pokušavati da ukažemo, bilo koji zakonski predlog da je na dnevnom redu, bilo koja važna društvena tema, u kojoj meri su u ovoj državi potrebne istinske reforme. Čini mi se da i ovaj skupštinski saziv pokazuje, bilo koje teme da se dotaknemo, da vidimo da nam institucije nisu na zadovoljavajućem nivou, da bilo koja oblast društvenog života nije onakva kakvom mi želimo da je učinimo i kakva je pre svega u zemljama EU, pa samim tim i zdravstvena zaštita. Ne bih se mnogo osvrtao i gubio vreme na period za vreme dok je i SRS bila na vlasti, kad su naši građani kupovali kineske lekove sumnjivog porekla, zatim naočare na pijacama itd, kada su fondovi zdravstvene zaštite bili prazni. Mislim da je reforma zdravstvenog sistema krenula u dobrom smeru, ali da je ključni problem kod svake od tih oblasti nedostatak novca. Danas kad poredimo zdravstvenu zaštitu, kad stavimo odnos od pre nekoliko godina, vidimo da je iz godine u godinu sve bolje. Takođe, ova skupštinska govornica se zaista koristi za iznošenje niza apsolutno netačnih informacija. Pre neki dan je gospođa, uvaženi poslanik SRS-a koja je po zanimanju lekar, rekla da, recimo, kod overavanja zdravstvenih knjižica ljudi koji nemaju overenuzdravstvenu knjižicu a dožive, recimo, saobraćajnu nezgodu, mogu biti u situaciji da im se, u skladu sa Hipokratovom zakletvom, ne pruži zdravstvena zaštita. To uopšte nije tačno. Nikada se nije desilo u zemlji Srbiji da bilo ko iz saobraćajne nezgode polomljen i unakažen dođe ili bude odvezen u zdravstvenu ustanovu, a da mu lekar prvo traži da li je overena zdravstvena knjižica. Uostalom, drugi zakoni su to uredili. Sada, ovo je veoma bitno da svi imamo svest o tome zbog čega je potrebno da i ova oblast društvenog života da bude uređena po ugledu na zemlje Evropske unije i ovakvi prigovori o kojima mi danas pričamo ne postoje u zemljama Evropske unije. Ukazaću na jedan pozitivan primer Slovenije. Slovenci su u toj svojoj želji da poboljšaju zdravstvenu zaštitu stimulisali lekare na taj način što lekari koji rade na seoskom području imaju skoro duplo veću platu u odnosu na kolege koje su zaposlene u gradovima. Mislim da ova Vlada i o tome treba da razmišlja. Imamo puno nezaposlenih lekara, a i programsko opredeljenje SPO-a je da u svakom selu imamo makar ambulantu. Hvala.
Gospodin Dimitrijević, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Dakle, da bi javnost razumela šta je problem, pošto je gospodin iz SPO-a rekao jednu stvar koju sam ovde izneo za govornicom i vama dao telegram u vezi jednog čoveka koji je bio teško povređen u saobraćajnoj nesreći. Nije sporno da se lekarska pomoć ukaže u hitnim slučajevima, nijedan lekar ne beži od toga, ali stanje proizvedeno tom povredom ne traje dva dana, ne traje pet dana, to traje mesecima. Taj pojedinac je vlasnik samostalne radnje u kojoj radi i privređuje. Dakle, nije bio u mogućnosti mesecima da privređuje i da uplaćuje svoj doprinos. Zbog toga mu nije bila knjižica overena. Da stvari razjasnimo i da ih stavimo tamo gde jesu. I protiv takvih problema sam ustao i naveo taj primer. Druga stvar, trenutno stanje u zdravstvu, činjenica je da mi nemamo Nacionalni savet za zdravlje. Imamo ministra koji je bio u prvoj vladi demokratskoj, u drugoj, u trećoj, u četvrtoj i tek sad dobijamo sastav tog nacionalnog saveta. Nije Ministarstvo vlasno da određuje strategiju razvoja zdravstvene zaštite, to treba da radi po Ustavu ovaj nacionalni savet. Zašto ga nema i zašto je stanje u zdravstvu takvo kakvo jeste, taj odgovor treba da dobijemo od Ministarstva zdravlja i nadležnih institucija. Zahvaljujem.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović, replika, a onda dr Gordana Paunović, takođe replika.
Gospođo Kolundžija, samo strpljivo, nije replika na repliku. Govorila sam povodom amandmana, a onda je kolega Čikiriz reklamirao povredu Poslovnika. Sada ću po Poslovniku. U čemu je onda problem? Evo, znači, zbog nerazumevanja, nije povređeno dostojanstvo Skupštine nego jednostavno moramo, kolega Čikiriz, da baratamo argumentima. Kao prvo, vidim da se sve vreme pozivate na to šta radi SPO, ne pominjući vaše koalicione partnere, a sami znate da je ministar iz G17, to je ovaj nezamenljivi Milosavljević, unazad osam godina i da je on taj koji neće da sluša ni vas, ni vaše poslanike, ni ove žute. Jorga mu govori - ne valja to, to i to, a on kaže - baš me briga. Imamo još jedan važan problem, a to je što nemamo centralni zdravstveni račun. Pre neki dan sam postavila pitanje gospođi ministru da li je upoznata za taj projekat, jer to je osnov svega, da se spreče zloupotrebe, manipulacije, pranje para, odliv novca iz zdravstvenih ustanova itd, da li je ona upoznata sa time da je Svetska banka odobrila projekat za to, još nisam dobila odgovor. To sam u onoj formi 225. i 226. postavila, čekam. Što se tiče tog perioda koji pominjete, kada je, rekli ste, SRS bila na vlasti, čak nije bio ni iz SPS-a ministar nego iz JUL-a, ali mi nismo kao vi da opanjkavamo koalicione partnere i da iznosimo prljav veš, i da to radimo, ne vi kao vi, kao Mirko Čikiriz, nego govorim za celu tu vašu koaliciju i za onu koaliciju DOS-a od 18 stranaka. To je bila odgovornost tog ministra i za tu Vladu. Ali, znate u kojim okolnostima; kada smo bili pod nezabeleženim sankcijama i kada je gospođa Slavica Đukić-Dejanović, kao direktor Kliničkog centra u Kragujevcu, morala da razmišlja, nije nalazila manu kineskim lekovima. Njima ništa nije falilo. Neko je tada pričao iz te DOS-ovske grupacije od `99 godine, to su kaže lekovi koji nisu dovoljno dobri za Srbe jer su pravljeni za neke druge ljude. Možete li vi da zamislite kakve su to bile nenormalne izjave. To su lekovi koji su nam spasli živote, od prijateljske Kine i od svih drugih koji su bili spremni da nas brane, i da nam šalju lekove i sanitetsku opremu i sve što nam treba. S druge strane, prijatelji i oni koji su vas doveli na vlast su nas bombardovali, uništili naše bolnice, ubili decu i bombardovali Dom zdravlja u Surdulici. U to vreme je pomoćnik ministra iz SRS bio je dr Stanislav Momčilović, u nemoguće vreme, nikakvih donacija, znači samo bombe, samo ucene i pritisci. Kragujevački klinički centar, to zna i gospođa Đukić-Dejanović, koja je jedva uspevala da nađe novac za plate i za se što treba, za održivost Kliničkog centra, taj pomoćnik ministra iz SRS je pokrenuo proces stvaranja laparaskopske hirurgije koja, na svu sreću Kragujevčana i svihkoji dolaze tu i imaju te usluge, i dan-danas funkcioniše. Hvala.
Reč ima Gordana Paunović-Milosavljević.
Replika gospodinu iz SPO. Ne znam šta je gospodin iz SPO po profesiji, ali sam sigurna da onog dana kada je u ovom uvaženom domu bio na dnevnom redu Predlog zakona o mirovanju i otpisu duga po osnovu doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, koji je Vlada podnela ovom uvaženom domu, nije, s jedne strane, slušao ono što sam tog dana govorila, a, s druge strane, nije najverovatnije pročitao ovaj zakon, niti je uvažio ono što se u ovom zakonu govori. S jedne strane, govorila sam šta piše u ovom zakonu, a to je da obveznici koji nisu uplatili dugovanja neće po ovom zakonu moći da overe zdravstvene knjižice ukoliko Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje ne daju potvrdu odnosno neki dokaz da su to uradili. Pitam sada, a i onda sam pitala uvaženog ministra koji nije bio tu, kao lekar. Ministarstvo zdravlja je zdravstvenim ustanovama pre godinu dana dostavilo dopis da zdravstvene organizacije moraju da samo na osnovu uputa i overene zdravstvene knjižice pregledaju obolele osobe.S druge strane, citirala sam gospođu, koja ne znam da li je još uvek direktora fonda, koja je jasno i glasno u "Presu" rekla da osobe koje nemaju overene zdravstvene knjižice neće moći da se leče. Šta to znači? Znači da osobe koje su ugrožene vitalno lekari mogu ili ne moraju da leče. To je jedno pitanje koje može da se protumači i ovako i onako. Nigde decidirano ne piše šta je sa ljudima koji nemaju overene zdravstvene knjižice? Da li će ti ljudi po nekom drugom zakonu morati da se leče? Znam da mi na psihijatriji, radim u psihijatrijskoj bolnici, mi smo primali sve psihijatrijske bolesnike koji su suicidarni, ili koji su bili agresivni, ili koji su zbog svog stanja uznemirenosti bili u takvom stanju. Zbog toga smo vrlo često bili optuženi. Ovaj zakon može, zbog toga što ima puno rupa, da se protumači da nekog možete da primite, a nekog da ne primite. Kakva je tu selekcija? Kakva su tu pravila? Mislim da Ministarstvo zdravlja treba da odgovori na ova pitanja zbog građana Srbije da znaju, postoji jedan zakon koji zabranjuje da se overavaju zdravstvene knjižice ukoliko nisu uplatili doprinose, a možda postoji neki zakon na osnovu koga mogu da se leče i oni koji nemaju overene zdravstvene knjižice. Hvala.
Istine radi, lekari nezavisno od toga da li je overena ili nije overena zdravstvena knjižica, svakom urgentno obolelom čoveku pružaju pomoć. Ne znam za druge slučajeve, a dosta dugo sam lekar. Po Poslovniku, reč ima gospodin Krasić.
Naravno član 104. Poslovnika, gospođo Đukić-Dejanović. Ovaj iz SPO je pobrkao sve: mesto, vreme, datum, učesnike. Sve je pobrkao čovek i sada niti može to da se demantuje, niti može da se odgovori, ali je potrebno da se ljudi podsete. Ko o čemu, baba o uštipcima. SPO kad nema ništa pametnije da kaže, on malo hajde da čačne SRS. To jeta njihova taktika. Sad je pobegao i šta sad njemu da pričam. Kada je SRS bila na vlasti, to je bilo 30 meseci, kada smo se suprotstavljali NATO paktu. Da vas podsetim, ta Vlada je formirana 24. marta 1998. godine, a NATO bombarderi su krenuli da bombarduju Srbiju 24. marta 1999. godine. U prvim njihovim planovima, s obzirom da su već 1. aprila 98. godine krenule barikade na teritoriji, pre svega Metohije, kako bi se Metohija odvojila od Kosova, oni su računali da će sve to da se završi za 30 dana. U to vreme SPO nije hteo da formira Vladu sa SPS-om, izbori su bili septembra 97. godine, a onda jeVuk Drašković sa svojom zvezdom Danicom pokušao da napravi 99,9% te buduće vlade. Pošto su ti pregovori propali, a bio je samo dan kada će da se otcepi KiM putem oružja, uz pomoć NATO pakta, formirana je Vlada narodnog jedinstva, koja je uspela da godinu dana zaustavi, spreči odvajanje KiM. U to vreme bili su različiti resori. Resor zdravstva pripao je JUL-u, pa je bila prvo gospođa Leposava, kasnije taj resor je preuzeo u to vreme i potpredsednik Bojić. Bilo je problema, ne samo u tom resoru, u svim resorima. Bilo je i te priče o kineskim lekovima, pa su se još tri godine posle te vlade ti kineski lekovi nalazili na našem tržištu, nisu bili nešto bogzna šta problematični. Ali, uopšte mi nije jasno gde nađe ovaj čovek SRS, zdravstvo i one stvari. Uopšte mi nije jasno, jer ako bi išli po toj logici stvari, onda katastrofa u Beogradu je krenula još 92. godine, na lokalu.
Vreme. Na član 5, razdele 3, 15, 26 i 48, amandman je podnela narodni poslani Donka Banović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođa Donka Banović želi reč, izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, poštovana ministre finansija, takođe ću da se pridružim jednoj vrsti blagog protesta koji ste više puta čuli sa ove govornice da su poslanici iz opozicionih stranaka, koji su uglavnom podnosioci ovih amandmana, kojih ima 84, da je prosto nemoguće i neuobičajeno da baš nijedan od tih amandmana nije bio prihvatljiv za vas. Nastojaću da vas ubedim da prihvatite moj amandman, a ujedno ću u danu za glasanje da glasam za sve one amandmane koje su ovde moje kolege veoma jasno objasnili zbog čega ih treba podržati. Amandman koji sam podnela se sastoji iz dva dela. Bolje bi bilo da su to u stvari dva odvojena amandmana zato što se tiče četiri razdela, međutim, zbog Poslovnika i mogućnosti da poslanik uloži samo jedan amandman na jedan član, a mi ovde govorimo samo o tom članu 5, onda taj amandman se sastoji iz dve celine. Amandman ima cilj povećanje sredstva za Ministarstvo za ljudska i manjinska prava u prvom delu, a u drugom delu povećanje sredstava koja su predložena ovim predlogom zakona, odnosno izmenom budžeta za Komesarijat za izbeglice. Kada je Ministarstvo za ljudska i manjinska prava u pitanju, predlažem da se smanji razdeo 15, a to je razdeo koji nosi naslov Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, i to funkcija ili pozicija koja je predviđena za subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, odnosno čitaj subvencije za Javno preduzeće "Skijališta", gde je predviđen enorman iznos od 2.641.000 dinara. Više puta ste čuli od mojih kolega poslanika da smo vam svi ukazivali da je ova cifra zaista prevelika i da nije dobro što se sa nekih drugih, takođe, po nama značajnih pozicija uzimali i stavili u taj deo, znači Javno preduzeće "Skijališta". Predlažem da se taj iznos smanji za 91.532.000 i da se to prebaci u razdeo 26, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, i to klasifikacija - dotacije nevladinim organizacijama, pa bi tako sredstva bila znatno uvećana, odnosno iznos koji vi predlažete, koji je 76.805.000,promeni i povećava se tako što bi on iznosi 168.338.000. Ova sredstva su u stvari namenjena za rad svih nacionalnih saveta nacionalnih manjina koji su do sada formirani. Ta su sredstva takođe namenjena, mada u budžetu stoji samo odrednica za Dekadu Roma, kao što znate Srbija predsedava Dekadom Roma od 1. jula ove godine, ali to nisu sredstva samo za tu činjenicu da Srbija predsedava Dekadom, da Srbija uradi nešto značajno kako bi poboljšala i integrisala pripadnike romske nacionalne manjine, koji su definitivno najugroženija grupa i deo našeg društva. Ovom izmenom u stvari samo hoću da vratim to na iznos koji je bio predviđen u budžetu za 2008. godinu. Budžet za 2008. godinu je predviđao iznos od 168.000.000 dinara za rad nacionalnih saveta i za Dekadu Roma, a vi ste ovim predlogom maltene upola smanjili taj iznos. Doduše, kada je izglasan budžet za 2008. godinu, a i u samoj njegovoj pripremi veoma aktivno je učestvovala tadašnja Služba za ljudska i manjinska prava, koja je kasnije ukinuta zato što sada postoji Ministarstvo, i na čelu Službe za ljudska i manjinska prava je bio uvaženi gospodin Petar Lađević. Gospodin Petar Lađević je tada uspeo da se izbori da se suma koja je predviđena za finansiranje nacionalnih saveta, kako bi oni mogli kvalitetno da rade, poveća. Takođe ću da podsetim da je Republika Srbija ratifikovala najvažnije međunarodne ugovore kojima se štite prava i slobode pripadnika nacionalnih manjina. Mi smo takođe ratifikovali i Okvirnu konvenciju za zaštitu nacionalnih manjina Saveta Evrope. Ustavom je propisano da Republika Srbija štiti prava nacionalnih manjina i jemči posebnu zaštitu manjinama, a radi ostvarivanja potpune ravnopravnosti i očuvanja njihovog identiteta. Osim prava koja su Ustavom zajemčena svim građanima, pripadnicima nacionalnih manjina su zagarantovana dodatna individualna i kolektivna prava. Prema Zakonu o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine, manjine mogu da izaberu svoje nacionalne savete. Tako da mislim da je do danas formirano 18 različitih nacionalnih saveta. Saveti imaju javna ovlašćenja u oblasti službene upotrebe jezika i pisma, obrazovanja, kulture i informisanja. Zakonom je takođe propisano da država obezbeđuje sredstva za rad svih nacionalnih saveta. Ona se koriste za obavljanje redovnih delatnosti, ali i za finansiranje raznih projekata od značaja za nacionalne manjine. Dakle, ako posmatramo budžet, a on jeste to, kao političko pitanje, ne kao ekonomsko pitanje, on u svakom slučaju jeste i ekonomsko pitanje, ali on je pre svega političko pitanje, zato što kada nam Vlada pošalje svoj predlog budžeta, i u ovom slučaju izmene i dopune, ona na taj način u stvari pokazuje šta su joj prioriteti. Pa mi iz budžeta vidimo tačno šta ova Vlada planira da radi, ne planira da radi, naravno tamo gde je to vidljivo, tamo gde nije onda ćemo da nagađamo. Ako je budžet odraz i slika politike koju jedna vlada vodi, onda je ovo o čemu sam sve govorila poražavajuće. Ovo je još jedna ilustracija koliko u stvari DS brine o nacionalnim manjinama. Puna su im usta brige o pravima manjina i sve je u redu dok pripadnici manjina glasaju za DS i Borisa Tadića. Želim da iznesem jedan primer iz mog Dimitrovgrada, o odnosu opštinskog odbora DS prema nacionalnom savetu bugarske nacionalne manjine i uopšte prema pripadnicima bugarske nacionalnosti. Za vreme predsedničke kampanje u januaru ove godine, tadašnji predsednik Skupštine opštine Dimitrovgrada, koji je ujedno i predsednik Demokratske partije Bugara u Srbiji, pozvao je svoje članove i simpatizere da na predsedničkim izborima glasaju za kandidata manjina, gospodina Ištvana Pastora, koji se tada kandidovao za predsednika Republike. Opštinski odbor DS je nakon toga tražio da dotični gospodin odmah podnese ostavku na mesto predsednika Skupštine, samo zato što nije podržao Borisa Tadića za predsednika. Tu je bila prepiska u novinama, našla sam i na internetu, gde se taj gospodin, ne želim namerno da spominjem njegovo ime, nije u redu, brani sledećom rečenicom - ovo je napad na mene, iako sam aktivno učestvovao u donošenju odluke da trg u centru grada ponese ime dr Zoran Đinđić, kao i da njegova supruga Ružica Đinđić postane počasni građanin Dimitrovgrada. Sada bih rekla nešto o drugom delu mog amandmana, a to su 3. i 4. stav, i to je pokušaj, takođe, da se Komesarijatu za izbeglice vrate sredstva koja su bila predviđena budžetom za 2008. godinu. Rebalansom predlažete smanjenje nekih stavki. Predlažem da se sa razdela 3, a to je Kabinet potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija i to je iznos koji je namenjen za usluge po ugovoru, verovatno ste primetili da je puno poslanika htelo da se sa te funkcije uzmu sredstva, definitivno smatramo da je tu previše novca za usluge po ugovoru, i da se taj iznos smanji za 18.345.000. Taj iznos bi se prebacio na razdeo 48, a to je Komesarijat za izbeglice, i to na poziciju koja je predviđena za zgrade i građevinske objekte. Opet je ovo pokušaj da se vratimo na budžet iz 2008. godine, ne na ovaj rebalans, gde je tim budžetom bilo predviđeno da je za te namene izdvojeno 40 miliona dinara. Proverila sam u Komesarijatu, kako bi bila sigurna za šta su tačno namenjena ova sredstva - zgrade i građevinski objekti, mada sam pretpostavljala i tu su mi potvrdili ono što sam mislila, a to je da su ta sredstva namenjena za materijalno-tehničko održavanje kolektivnih centara za smeštaj izbeglih i raseljenih lica. Prema planu za postepeno zatvaranje kolektivnih centara, broj kolektivnih centara je znatno manji nego što je bio, recimo, pre nekoliko godina. Međutim, i dalje na teritoriji Republike Srbije postoji 75 kolektivnih centara u kojima je smešteno 7.000 osoba. To su ljudi koji nisu uspeli da vrate svoju imovinu. Uglavnom su to izbeglice iz Hrvatske, dok su ljudi koji su svojevremeno izbegli iz BiH uspeli da donekle povrate svoju imovinu, a ovo su ljudi koji nisu našli još uvek odgovarajuće rešenje. U tome država mora mnogo više da im pomogne. Dakle, ne želim da zvučim patetično, ali mislim da nije u redu da baš tu nađemo da štedimo. Dakle, postoji 75 kolektivnih centara. To su veliki troškovi održavanja, uslovi u tim centrima su jako loši. Međutim, nemojte da i mi smanjujemo novac koji je bio namenjen za to. Iskreno se nadam, gospođo ministar, da sam vas ubedila, svoje kolege jesam, naravno.
Da li se još neko javlja? Gospodin Dimitrijević, po amandmanu, imate još dva minuta.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovaj amandman gospođe Donke Banović dobar i treba ga prihvatiti. Svoju pažnju ću usmeriti na jednu stvar koju je gospođa Banović predložila, a to je distribucija sredstava ka Ministarstvu za ljudska i manjinska prava. Pre toga da vidimo kako se aktuelna vlast odnosila prema tom problemu. Dakle, mi smo pre formiranja Vlade imali jedan predlog ministarstava, sastav Vlade. Koliko se sećam, amandmanom jednog poslanika DS, a koji je slučajno predsednik Izvršnog odbora DS, to Ministarstvo za ljudska i manjinska prava bilo je dislocirano, odnosno premešteno u Ministarstvo pravde, tako da mu se nije znala ni potpuna uloga, čini mi se ni sudbina. Kada su poslanici opozicije postavili pitanje kakav je sastav Vlade, koliki je broj ministarstava, zašto nema tog ministarstva, gde je taj amandman, taj amandman se na jedan volšeban način izgubio negde od 8,30 ujutru, kada je predat, do 4,30 popodne. Kada se napravila poprilična gužva i kada se to pitanje otvorilo u svom političkom obliku i značaju, onda se taj amandman pojavio i onda je došlo do oštrih političkih razmimoilaženja između vlasti i opozicije. (Predsednik: Vreme.) Posledica takvog odnosa vladajuće koalicije prema tom ministarstvu su i sredstva koja su predviđena rebalansom budžeta. Dakle, pokazuje se još jedanput da je ovo jedna potpuno neodgovorna Vlada... (Predsednik: Vreme. Hoćete privesti kraju?)
Na član 5, razdeo 3, amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tač. 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Izvolite.
Reč je o amandmanu koji tretira izdvojena sredstva za kabinete potpredsednika ove vlade. Generalni zaključak ću dati na kraju, ali je zanimljivo da smo usvajanjem budžeta za 2008. namenu za ovu delatnost imali kroz razdeo 3, kabinet potpredsednika Vlade i to je bio iznos od 91.739.000. Znači, odlukom o izboru Vlade, načinom kako je Vlada izabrana u ovom domu, znalo se da imamo četiri potpredsednika i znalo se koje su njihove obaveze. Zašto je u međuvremenu, od usvajanja budžeta do rebalansa, doneta odluka da se ipak troškovi izdvoje po nosiocima troškova, odnosno da svaki potpredsednik direktno bude odgovoran za količinu sredstava koja će trošiti, za broj ljudi koje će zaposliti, to ne znam. Pretpostavljam da ova vlada želi politiku čistih računa i da ne želi da snosi odgovornost za prekomotno ponašanje nekoga ko nije iz njene partije. To bih mogla da razumem, ali četiri potpredsednika, od kojih je onaj koga nazivaju potpredsednikom za ekonomiju ili regionalni razvoj i sve ostalo što ima veze sa finansijama neko ko je ovim rebalansom dobio iznos sredstava od 29 miliona, da je potpredsednik za socijalnu politiku dobio deset miliona, da je prvi potpredsednik, odnosno zamenik premijera dobio 17.430.000... (Predsednik: Gospodine Saviću, nemojte ometati gospođu Tabaković dok govori.) ... i da je potpredsednik Vlade za oblast evropskih integracija, gospodin Đelić, dobio 91.740.000. A za sve potpredsednike, razdelom - kabinet potpredsednika, bilo namenjeno sredstava koliko sada samo za gospodina Đelića. Koje su to nove oblasti, nadležnosti, poslovi za ove ostale ljude u međuvremenu proistekli, da je njima trebalo dodeliti još ovoliko miliona dinara? Poslanički klub "Napred, Srbijo" svojim amandmanom je odredio da za sve potpredsednike u jednom razdelu bude iznos sredstava koliko ima i kabinet predsednika Vlade. Ne vidim da neko, ko koordinira radom cele Vlade, treba da ima manje sredstava od ta četiri nadčoveka, od kojih je vodeći gospodin Dinkić, ili ovi koji su manje sposobni treba da imaju više nego što ima kabinet predsednika Vlade? Zašto je to sporno? Sporno je što ste mislili da će kompromis koji se zove koaliciona vlada koštati manje. Ispalo je da treba da košta mnogo više, jer u krugu koji se zove da ekonomska moć uslovljava političke odluke ima onih koji iz političkih odluka žele da stvore ekonomsku moć. U tom trouglu moć, politika i novac se u stvari dešava sunovrat države i građana, rast jedne političke elite koja u raspolaganju novcem vidi svoju osnovnu motivaciju za bavljenje politikom. Da sam u pravu govori na strani 109. dato obrazloženje, gde piše da je po ovom osnovu, po odluci Vlade da se formiraju kabineti potpredsednika, povećan broj izvršilaca i da je on povećan u kabinetima za 73 novozaposlena. Poštovani građani, poštovane kolege, pitam sve vas, da li je ovo jedan od najstrašnijih apsurda današnjice da dok pričate o štednji i o međunarodnoj finansijskoj krizi i stezanju kaiša vi uvodite budžetom nove namene kojima se troše sredstva, zapošljavaju neki novi ljudi, gde pričate da u javnim preduzećima treba smanjiti broj ljudi, da će narudžbe iz inostranstva i EU biti sve manje i što će značiti manju proizvodnju, mogućnost otpuštanja. Gde su efekti u tim novozaposlenim ljudima? Uverena sam da ova vlada raspolaže preciznim podacima o tome da je od 2001. do 2008. godine iznos rashoda veći od prihoda baš u ovoj 2008. godini i bio je veći samo u 2002. godini. Znači, prihodi u ukupnom bruto društvenom proizvodu u onom što zovemo budžet su u 2001, 2003, 2004. i 2005. godini, pa i 2006, nekako bili izbalansirani, čak i 2007. godine. Međutim, 580 miliona smo imali prihoda i 567 miliona u hiljadama dinara rashoda. U ovoj godini nama već rashodi prevazilaze prihode i uopšte ne treba imati podatke kojima vi raspolažete kao ministarstvo ili Narodna banka. Dovoljno je znati da nema više šta da se proda, da smo od JAT-a, kao javnog preduzeća koje će ići na tender, odustali, jer nema kupaca. Nismo mi, nego gospodin Dinkić. Nema priliva koji će omogućiti pokriće ovih povećanih rashoda. Znamo da nam pristižu rate za otplatu kredita. Čak i da su kamate jednake, konstantne i da se ne povećavaju, ulazimo u zonu, u vreme kada je sve teže servisirati tu budžetsku rupu koja se zove nesporna obaveza. Ako je nesporna obaveza države već preuzet kredit, da li je nesporno da mi uvećavamo budžetsku potrošnju otvaranjem ovakvih budžetskih razdela za kabinete koje, kao što znate, kada jednom ustanovite kao trošak, teško da će se u nekoj novoj budućoj vladi bilo koji koalicioni partner odreći prava da ima makar jednog potpredsednika. Nekog svog zaslužnog političkog radnika, koji se verovatno i ne razume u neki posao profesionalno i konkretno, ali će voleti da ima i kabinet, i sekretaricu, i kola i zapošljavati ovoliko ljudi, jer, pobogu, ovaj mentalitet znači da treba imati funkciju i zvanje, a iza toga ne mora da stoji nikakav rad. Mi jednostavno moramo da građanima šaljemo jasne poruke koje ih neće zbunjivati. Ne možemo da pričamo o štednji, a da rasipamo. Ne možemo da pričamo o stezanju kaiša, a da imamo nove budžetske korisnike i nove zahteve. Da, ovo su novi, Zakon o Vladi kaže, broj potpredsednika i ministarstava se ustanovljava Zakonom o ministarstvima. Vi ste, ne menjajući taj zakon, uveli novu kategoriju potrošnje, normalno, sa uvećanim iznosima novca. Postoji još najspornija stvar. Kada dve osobe, kada dva čoveka, kada dva ministarstva jesu zadužena za isti posao, taj posao gotovo sigurno neće biti obavljen kako valja. Kada imate preklapanje nadležnosti između potpredsednika i ministarstva, kada imate preklapanje između ministarstva i agencije ili organa uprave, uvek će se odgovornost za neurađeno prebaciti na onu drugu stranu, ali će u redu za novac iz budžeta stajati u jednoj ravni i očekivati da se isfinansiraju njihovi rashodi. Iz razloga efikasnosti, iz razloga učenja na odgovorno trošenje novca koji u budžet stiže, molim vas, sve poslaničke grupe su iznele takav zahtev, da zaista izvršite umanjenje sredstava namenjeno za nečiju sujetu i za namirenje koalicije, jer ovi nesporazumi koji se ispravljaju novcem i suviše skupo koštaju sve nas. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo rad u 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu, raspravom o pojedinostima na član 5, razdeo 3, na koji je amandman podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, vas 10 koliko vas ima u sali, molila bih vas da sačekamo da gospođa ministar dođe ovde jer hoću pre svega njoj da se obratim i da joj obrazložim svoj amandman, ne bi li je ubedila da Vlada treba amandman da prihvati. Ako se slažete, gospođo Čomić, da sačekamo još jedno pet minuta. Počeli smo sa radom, evo po mom satu dva minuta ranije. Ako ne, mogu da obrazlažem amandman, ali mislim da to ne bi bilo korektno.
Potpuno sam saglasna i sačekaćemo da predstavnica Vlade, ministarka Diana Dragutinović, u zgradi je, videla sam je u hodniku, tako da će doći. Vi se može vratiti na svoje mesto i sačekaćemo samo da ministarka i saradnici Vlade zauzmu svoje mesto u Skupštini da bi uz prisustvo predlagača mogao da počne rad u popodnevnom delu sednice. Dakle, stvoreni su uslovi za rad i pozivam poslanicu Gordanu Pop-Lazić da uzme učešće u raspravi o pojedinostima.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo ministre, u ime SRS podnela sam amandman na član 5. zakona o rebalansu budžeta, razdeo 3, glava 3.4, funkcija 110, u ekonomskoj klasifikaciji 411, gde tražim da se u kolonama 6 i 8, iznos 10.000.000 zameni iznosom 6.000.000. Ne znam baš da li je i ova procena dobra, ali obzirom na postojeće stanje mislim da ipak kabinet mora da funkcioniše, ali da li baš sa ovoliko zaposlenih i sa ovolikim novcem izdvojenim za zaposlene, pogotovo imajući u vidu da se jedan veliki iznos izdvaja i za usluge po ugovoru, a to su obično opet oni koji nisu stalno zaposleni, a nešto rade za potrebe potpredsednika Vlade, a tu je planirano čak 12 miliona dinara. Mislim da se tu krije jedna prevara i da u stvari svi ti koji rade za potpredsednika Vlade, ovde se radi o ministru Dinkiću i potpredsedniku Vlade, u stvari je 22 miliona dinara. Kada smo videli predlog rebalansa budžeta, odmah smo shvatili da imamo Vladu, tek tada smo možda i shvatili da imamo Vladu, jer pre toga nikakvih rezultata te Vlade nije bilo i to vrlo skupu. Doduše, ovaj budžet nije plod rada ove Vlade, već ga je pripremala prethodna Vlada i pošto se potrošilo više od planiranog, neophodno je da se izvrši rebalans. Prethodna Vlada je računala da će za ovu godinu biti dovoljno 650 milijardi, potrošeno je još 45 milijardi i otuda potreba da se izvrši rebalans budžeta i da vam mi naknadno verifikujemo svu tu potrošnju. Nije dug vek ove Vlade i otuda zaista i sumnja u to da su ovolika sredstva bila neophodna. To nam samo pokazuje da su se i ministri, a i Vlada u celini, pozabavili pre svega svojim statusnim i partijskim interesima, odnosno traže da se obezbede sredstva ili su već potrošili sredstva za ono što smatraju da im po njihovim merilima pripada, znači određeni broj stručnih radnika, savetnika, prevodilaca, ne znam čega sve, ne bi li potrošili teško sakupljene pare poreskih obveznika. Znamo, i to bi svaki građanin trebalo da zna, da ove pare nisu neke imaginarne pare, ovaj budžet puni se od poreza koji čine poreske prihode, akciza, carina, ostalih nekih poreskih prihoda, znači to je sve iz našeg džepa i zbog toga interesovanje kako se troše ove pare. Interesantno je to da nam nijedna vlada od 2000. godine, a verujte ne očekujem da ćete to ni vi uraditi, odnosno premijer Vlade, da će nam pripremiti završni račun i da će nam obrazložiti kako su pare trošene. To nije bila praksa ranijih vlada, onih koje su bile pre 2000. godine, ali evo koliko god narodni poslanici tražili ono što im zaista i pripada, kao kontrolori Vlade, da vide taj završni račun, mi to još nikad nismo dobili. Dakle, ne možemo ni da znamo kako ste baš do tančina ove pare potrošili. Ovde je za troškove putovanja kabineta potpredsednika Vlade predviđeno tri miliona dinara, a prvog potpredsednika Vlade, koji pretpostavljam da je nešto značajniji, 2,5 miliona dinara, a za gospodina Krkobabića će se potrošiti samo milion i 800 hiljada dinara. Doduše, gospodin Šutanovac ima na raspolaganju čak za putovanje milijardu i 628 miliona, verovatno je o trošku poreskih obveznika i prekjuče boravio u Knjaževcu, bio je gost jedne televizijske emisije i tu je izrekao jednu pretnju građanima Knjaževca, da ukoliko ne budu glasali za koaliciju Demokratska stranka-G17 plus, odnosno ako se ne uspostavi saradnja sa Republičkom vladom ili sa vlastima uBeogradu, da će se to i te kako odraziti na njihov dalji razvoj, što mislim da je daleko od pristojnog, a da ne govorim o tome da nije politički uopšte umesno. Ali, pretnja je pretnja i to nikako nije posao za jednog ministra, kad kažete ministar vojni, to nekako sa strahopoštovanjem čujete ili izgovorite, ali kad kažete Šutanovac, odmah vam to raspoloženje nekako padne, jer nikako ne ide to ime uz ovako zvučnu funkciju. Dakle, rekla sam već da su usluge po ugovoru, za koje ne znamo ni šta su ni kojim povodom zaključeni, ni da li je potrebno ovih 12 miliona, a za plate 10 miliona, nekako mi to izađe nelogično. Možda da je obrnuto, shvatam da postoje nekada i neke posebne potrebe da se neka usluga plati, ali to bi trebalo da bude simbolično, a nikako čak više nego što je izdvojeno sredstava za platu. Ovih dana na političkoj sceni vaskrsavaju i neke ličnosti koje su se navodno povukle iz političkog života, takva je naša nezrela demokratija, pa evo imali smo prilike da na televiziji vidimo ovaj susret Oli Rena i Miškovića, ne znam u kom svojstvu, ali tu je bio i gospodin Labus, koji je odlično govorio engleski jezik, poznat nama i mislim da ćemo ga vazda pamtiti po aferi "Sartid", šećerna afera, afera Erikson, ali evo on najavljuje na velika vrata da će se vratiti na političku scenu. Želela bih da vas pozovem da ovaj moj amandman prihvatite, da o njemu razmislite i da vam najavim povlačenje sa političke scene jedne osobe koja je umislila da ima neke liderske kvalitete. Pokazaću vam zbog čega mislim da bi to bilo moralno jer je pre mene za ovom govornicom bila jedna osoba sumnjivog morala, obzirom da se uhvatila u kolo sa takvom osobom. To je jedna, (pokazuje fotografiju) evo, čiča Tomina ergela automobila - škoda, alfa romeo, audi, sitroen c4, honda, a ovaj sitroen c4 čak nema ni registarske tablice, znači skoro dobijen od nekog tajkuna, pa eto čiča Toma voli očigledno konje, konjske snage, pa pored pet kuća, niste mogli da vidite na onoj slici sve kuće, samo jednu, nije lepo slikano, evo i pet automobila. Da li čovek može u isto vreme da vozi pet automobila zaista ne znam, ali to pokazuje koliko su njihovi amandmani ili njihovo ubeđivanje da treba nešto da racionalizujete u ovom budžetu, a naravno da treba, samo pusta demagogija. Verujte, kad bi se kojim čudom, bilo gde, na bilo kom nivou vlasti, ti ljudi našli sve bi radili u korist opšte štete i narodne štete, ali u svom interesu svakako, evo, u ovom stilu. Doduše, jesu se oni zaklinjali pred bogom, pred narodom i svojom pravoslavnom verom da će čuvati svoje ime i svoju čast, i da će se slavom svojih predaka i budućnosti svojih potomaka zalagati da program i statut stranke koja ih je dovela u ovaj parlament čuvaju i obrazlažu, ali eto kako se pogazi vera, tako se pogazi naravno i ono za šta su se decenijama navodno borili. Naravno, razlog za to jeste ergela, jesu kuće, jesu stanovi i tome slično. Danas smo pročitali u novinama da onaj ko sebe naziva zamenikom partije "uzmi sve što ti život pruža" se ovako javno odriče granica Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica, da je to neizvodljivo, iako se hvalio da je rođen preko Drine i da je to njegova domovina. Sad to više ne važi, Republika Srpska Krajina više nije bitna, ne moramo da se zalažemo za to da jednog dana, naravno kad se steknu uslovi za to, prisajedinimo sve te srpske teritorije. Razlog za to jesu dobra vina, dobri podrumi, hedonističke želje i uživanja, automobili, kuće, vikendice i tome slično. Naravno, ima tu još mnogo čega, ali o tome ćemo naknadno, nije baš lepo da sve odjednom iznesemo, bolje je da javnost bude ovako zainteresovana da nas prati, svakodnevno ćemo iznositi ono što nam ljudi donose. Ovo nije nikakva fotomontaža, ovo su nam doneli građani koji su zaista zapanjeni onim što je ovaj čovek uspeo da uradi od svoje, za koju mi kažemo, skromne poslaničke plate.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je četiri minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo poslanici, vidimo ovih dana jednu veliku raspravu što se tiče penzionera i njima obećanih povišica. Pitam se zbog čega među ovim penzionerima nema i seljačkog penzionera. Nema onoga koji prima 7.200 dinara mesečno. Nema onoga koji radi do svog groba, što iako prima tu penziju on mora da pusti, da napase stado ili bilo šta drugo da privredi svojoj porodici da bi mogao da zaradi bar za čašu hladne vode. Obično, kad vidim starog penzionera kako šeta sa rukama na leđima, kažem - dobro je, ipak neka uživa ono što je u svojoj mladosti radio, neka bar uživa u svojoj starosti, ali se pitam da li će i kada će seljački penzioner moći da sa rukama na leđima šeta svojim ili drumovima ili svojom okućnicom ili bilo kuda, ali ne može, jer mora do groba da radi da ne bi bio na teretu svojih ukućana. Govorim o penzionerima zato što oni moraju da se bore za povišicu svoje penzije da bi mogli da izdržavaju svoju decu ili svoje unučiće. To je vrlo bitno zato što njihova deca i njihovi unučići više ne rade zato što privreda ne funkcioniše. Pitam vas - odakle će seljak da amortizuje, odakle će seljak da prikupi te prihode, kako se bavi proizvodnjom pšenice i u momentu kada ... izvinjavam se opet, nisam isključio, obično isključim telefon ali sad sam bio prinuđen da izađem zbog ovog amandmana. Kada je pšenica požnjevena i kada treba da je predaje, vi obično skinete cenu, pa umesto da bude 14, 16 i 18 dinara, sada je cena pšenice 10 dinara, a vidite kolika je cena mineralnih đubriva. Ako se bavi proizvodnjom kukuruza, bio je kukuruz čak i 20 dinara, ali je bio zabranjen izvoz, pa sad kada ga ima u izobilju on je ispod sedam dinara. Ako pogledate proizvodnju svinjskog mesa, bila je cena 40 dinara. Ljudi su poklali svoja matična gnezda. Sada ste im povećali cenu na 160-170 dinara, ali odakle će sad kad je ono što je imao morao da pokolje, a pogledajte kolike su cene mesa u prodavnicama. Ko to plaća, pa sad vi pogledajte, tu je i Ministarstvo. Pogledajte cenu junadi, isto tako kolika je bila cena junadi, pa kad su se ljudi otarasili tovljenja... to vam govorim zato što se lično bavim tom proizvodnjom i dosta to dobro poznajem. Vidite gde ova zemlja ide i ko o njoj misli. Niti o njoj misli Vlada, niti misli Ministarstvo poljoprivrede, niti misli ovo Ministarstvo finansija, zato što verovatno ne znate da li se sad seje pšenica ili se možda pšenica seje u proleće. Ono što je takođe vrlo bitno jeste da se u ovoj zemlji prodaje sve, sirovina, ali gotov proizvod, finalni proizvod prodajemo onima koji nam posle taj finalni proizvod vraćaju nazad, pa nam prodaju po skupim cenama i skupljim cenama. U ovu zemlju iz drugih evropskih zemalja dolazi sve i svašta. Sad ću još malo i da završim pošto vreme ide. Uvozi se sve i svašta, ali kontrole nema niti hrane, niti sirovine koja stiže iz inostranstva. Ali vas još nešto pitam - da li je ova vlada pomogla onima koji su na Kosovu i Metohiji Srbima ili nealbanskom stanovništvu, bar u vidu poljoprivrede, u vidu subvencija za gorivo? Ne verujem da ste im pomogli, nego ste ih ostavili na cedilu, da sami opet što mogu urade, ali kad dođu izbori, onda se svi ministri sjate i rašire ruke, i kažu - glasajte, mi ćemo brigu voditi o vama, kao što sada Euleks pokušava da se razmesti, ali ne vidim da Boris Tadić bilo šta pokušava da to spreči. Tu je Nataša Kandić, tu je Sonja Liht, tu su sve nevladine organizacije koje iz milošte Borisa zovu Boki. Tu su oni s njim i bitno je da vi njih finansirate i o njima dobro da mislite, a ne da mislite o građanima Srbije. Nemojte mnogo vi gore, drago mi je što na penzionere mislite, ali vi ste dobro potovili, nemojte ovim mučenim penzionerima, koji su ispod 10.000, mnogo da mislite.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. st. 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč imaju narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
To je jedan u seriji amandmana na član 5. razdeo 3. i 5 - to je kabinet potpredsednika Vlade za socijalnu politiku i društvene delatnosti. Gospodin Momir Marković predlaže da se u ovoj klasifikaciji 411 dva miliona zameni sa milion. Odnosi se, pre svega, na plate i zarade zaposlenih u tom kabinetu. To je prilika da se priča o tome kako su određene plate zaposlenima i šta sve postoji u okviru te državne službe. Juče sam pričao da, prema podacima koje nam je dostavila Vlada, u obrazloženju ovog rebalansa budžeta, što državne, što paradržavne funkcije, ukupno postoji 260 hiljada zaposlenih. Sada moram da vam skrenem pažnju, ako pretpostavimo da je tih 260 hiljada zaposlenih u istom položaju kao 260 hiljada zaposlenih u privredi, onda mora da se primeti da, pored različite delatnosti, ovih 260 hiljada ljudi je zaštićeno, kao da imaju počasnu legiju, orden počasni, a da rade u Francuskoj, ili kao da su u Italiji, tzv. sinjore, državni službenici, jer je prava privilegija na zapadu da čovek radi u državnoj službi. Njegova plata i njegov položaj ne zavisi ni od čega, pa čak ni od onoga što se dešava na tržištu. Ako uzmemo u obzir da je Vlada poslodavac za 260 hiljada građana Republike Srbije, onda moramo da kažemo da je ona loš poslodavac. Zašto je loš poslodavac? Jer poteže za instrumente prinude kako bi ta njihova firma bila uspešna na tržištu. Ta njihova firma nije ravnopravna sa drugim firmama, jer oni imaju instrument zakon, imaju drugi instrument nadležne organe koji prikupljaju sredstva i imaju instrument koji raspodeljuje ta sredstva i imaju još jedan instrument, da drže svima predavanja kako treba da budu uspešni u ekonomskom životu. A oni svoju uspešnost dokazuju tako što, pored zagarantovanih plata, problematičnih doprinosa, da li se oni uplaćuju ili se ne uplaćuju, imamo i usluge po ugovoru, imamo i druge stvari koje predstavljaju čist trošak. Na 260 hiljada zaposlenih, ako se uzme da je 260 hiljada zaposlenih u državnoj administraciji, ako se uzme ono što je trošak njihovog poslovanja, mimo plata i obaveznih doprinosa, nego ostale troškove, videćete da su oni najneproduktivnije preduzeće ako mogu da se svedu na rang preduzeća. To je taj osnovni problem. Zakonima su zaštićeni kao međedi, malo postoji ta disciplinska odgovornost neka u državnim organima, pitanje je kako se i to sprovodi, ali su zaštićeni. Samo onaj ko radi u državnom javnom preduzeću i u državnoj službi može da računa da ima neka prava iz radnog odnosa, svi drugi koji su dalje ili van toga "kuku lele" sa njihovim pravima iz radnog odnosa, i u pogledu godišnjeg odmora i u pogledu drugih prava koja imaju. Naravno, toliki broj kabineta potpredsednika Vlade za naše ekonomsko stanje smatramo da je veliki. Smatramo da građani Republike Srbije ne smeju i ne treba da plaćaju sve koalicione dogovore, jer ako bi to što neko dođe na vlast tumačili na ovaj način, kako se ovde gura, doduše, ranije je bilo i 19 stranaka, verovatno su te koalicione vlade bile i skuplje, ali ako bi se ovo ovako tumačilo i to postalo pravilo ponašanja, onda stvarno ne bi bilo moguće da se organizuje normalan život u ovoj državi, a da vlast ne predstavlja toliku smetnju. Ne smemo da plaćamo sve koalicione sporazume, jer ovi koalicioni sporazumi nisu toliko u funkciji ostvarivanja funkcija države u svim segmentima, nego zadovoljavanja, pre svega, apetita onih koji čine koalicionu vladu, jer oni posluju po sistemu feuda. Nisu oni u tom smislu izuzetak, nije to krenulo sa ovom Cvetkovićevom vladom sada, to je bilo i ranije. Nekada je to bilo više izraženo, neki put manje je bilo izraženo. Verovatno do 2000. godine nije baš toliko bilo naglašeno, ali od 2001. godine naovamo je prenaglašeno. Dokaz za to jeste kretanje broja zaposlenih u državnoj upravi. Nekada je bilo sedam-osam hiljada, sada je 23-24, koliko ste vi napisali ovde. Ovaj amandman konkretno se odnosi na ovaj kabinet, gde se nalazi ovaj potpredsednik zadužen za ta socijalna pitanja i pokušavam da pronađem koliko ima zaposlenih. To su novozaposleni. Takav kabinet ranije nije postojao. To je sada 15 novih zaposlenih. Otkad je izabrana ova vlada, izabran ovaj potpredsednik Vlade, novi 15 je zaposleno. Ganc polirani došli u kabinet. Zašto? Da opslužuju potpredsednika Vlade. Da li je to neophodno, nije neophodno, ali je nužno za funkcionisanje Vlade jer je ona koaliciona i to u krajnjem treba da košta sve poreske obveznike u Republici Srbiji 10,4 miliona dinara. Nepotreban trošak. Naravno, mogao bih ovde da otvorim, ali bih hteo da otvorim samo na nivou načela, a ne da vezujem to za ličnost, da se odmah razumemo, da me ne shvatite pogrešno, jer znam da prepoznajete o čemu se radi, na nivou načela otvaram dilemu. Vidim već nekoliko ljudi koji su apsolutno kompetentni da odgovore na to pitanje. Ceo sistem penzijsko-invalidskog osiguranja, između ostalog, zasniva se i na tome da kada čovek napuni 65 godina starosti smatra se da je izgubio radnu sposobnost. Zato se to stavlja kao životni uslov za odlazak u penziju - 65 godina života i 15 godina staža osiguranja. To se neki put menja, smanjuju se godine starosti - 60 godina života, 20 godina osiguranja, ranije je bilo - žene 55 godina itd. Starost od 65 godina predstavlja prezumpciju da je izgubljena opšta zdravstvena sposobnost za obavljanje rada i zasnivanje radnog odnosa. Tako je bilo. Medicina i dalje to poznaje. Imamo slučajeva kod nekih profesija da su i preko 70 godina u nekom radnom odnosu. Univerzitetski profesori verovatno i tada mogu da pokažu svoj maksimum, tu su i advokati, imamo puno advokata u sudovima koji bez obzira na te godine rade, ali to su već slobodne profesije, to mora da se kaže. Kada je u pitanju državna služba, mislim da to treba maksimalno da se poštuje. Naravno ovo uopšte nemojte da vezujete za ličnosti, da budem još otvoreniji, ne znam da li i dan-danas, ali i do pre godinu dana u Ministarstvu kod Rasima Ljajića je bio jedan dete palog borca, 73 godine, radio je. Mislim da je poreklom iz Splita ili Dubrovnika. Imam negde i njegovo prezime, ali nebitan je za ovu priču, bitne su njegove godine, svega i svačega imamo u ovoj i ovakvoj vladi. Ova i ovakva vlada nam na svakom koraku demonstrira da je zakon nešto vrlo rastegljivo, kao lastiš, pa može da se i primeni, a i ne mora da se primeni. Može da se vidi, a može i da se zažmuri. Mi sa ove strane nemamo potrebe da žmurimo, mi imamo obavezu da kritikujemo ovaj koncept da vi imate četiri kabineta potpredsednika, od toga imate čini mi se dvojicu ili trojicu koji su istovremeno i ministri. To su troškovi koje mi jednostavno ne možemo da platimo kao država, kao narod i kao poreski obveznici. Tu je trebalo da napravite neku uštedu. Ako vam je baš toliko stalo do tih kabineta, oni su morali da budu protokolarni sa po nekoliko zaposlenih. Pre svega mislim na ove kabinete gde se nalazi Đelić, Dinkić, Dačić. Zašto? Zato što su oni istovremeno i ministri i onda nije valjda da se cepaju kao ličnosti? Sad ne znamo da li se cepaju ovako ili ovako, ali cepaju se, pa su malo ovamo, malo onamo. To je za mene potpuno neprihvatljivo. Mislim da je to veliki broj potpredsednika i da su to veliki troškovi. Nekada je bilo samo tri potpredsednika Vlade. Zbog čega su postojala tri? Zato što su svi poslovi iz nadležnosti države podeljene u tri oblasti: državna uprava, društvene delatnosti i ekonomija. Bila su tri potpredsednika i svako od njih je taj svoj skup ministara i skup resora na neki način držao i usaglašavao njihov rad, u tom smislu su postojala i tri odbora unutar Vlade, koja su davala propusnu moć za sve akte koja idu od ministarstva prema vladi.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je četiri minuta. Posle nje naredni poslanik Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je odlučila da ne prihvati amandman koji je podneo kolega Marković, uz obrazloženje da bi predloženo smanjenje rashoda za plate kod budžetskog korisnika, Kabineta potpredsednika Vlade za socijalnu politiku i društvene delatnosti, na navedenoj aproprijaciji, ugrozilo finansiranje rashoda za plate ovog budžetskog korisnika, a u skladu s tim i neophodnih aktivnosti u vezi socijalne politike i društvenih delatnosti, u skladu sa nadležnostima i potrebama ovog budžetskog korisnika utvrđenim Zakonom o vladi. Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu rashodi za ovaj kabinet nisu planirani. Nakon izbora u maju i nove postizborne koalicije dogodilo se to da sada imamo četiri kabineta potpredsednika vlade, što je rezultat namirenja koalicionih partnera. Za rad kabineta potpredsednika vlade za socijalnu politiku i društvene delatnosti predviđeno je rebalansom 10 miliona 430 hiljada dinara, od čega je za plate, dodatke i naknade zaposlenih predviđeno dva miliona dinara. Neću govoriti o onome što se najčešće vezuje za rad ovog kabineta, o obećanjima koja se odnose na povećanje penzija, govoriću o jednom drugom segmentu socijalne politike koji je odavno zapostavljen. Svesni smo da nam već godinama unazad kao narodu preti bela kuga. Vlast se nijednim slovom nije potrudila da popravi populacionu politiku. Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom nije nimalo stimulativan za buduće roditelje, a i za one koji to već jesu. Da nam je izuzetno loša populaciona politika govore sledeći podaci: iznos roditeljskog dodatka kojim država navodno pomaže roditeljima prilikom rođenja dece je za prvo dete 24 hiljade 437 dinara i osam para, za drugo 95 hiljada 558 dinara 16 para. Većina porodica u Srbiji ima najčešće jedno ili dvoje dece i ovi iznosi su ponižavajući. Za treće dete je 171 hiljada 996 dinara i 96 para, a za četvrto 222 hiljade 326 dinara i 72 pare, s tim što su retke porodice koje imaju treće i četvrto dete. Pravo na dečiji dodatak mogu ostvariti porodice čija primanja u porodici ne prelaze iznos od 5.453 dinara i 77 para po članu porodice, a iznos dečijeg dodatka je 1.707 i 95 para po detetu. Ovih 10 miliona 430 hiljada koji će otići kao rashod budžeta za administraciju koja je proizvod novog zapošljavanja zaslužnih partijskih kadrova, trebalo bi usmeriti ka onima kojima je to zaista potrebno, čije porodice imaju mesečno imaju prihode manje od 5,453 dinarai 77 para po članu porodice, kako bi i ti ljudi mogli da podižu i školuju svoju decu, a o uslovima u pojedinim školama već su govorile moje kolege. Hvala.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Slobodanu Marašu, samo da dam obaveštenje na osnovu člana 85, stav 5. Poslovnika Narodne skupštine danas ćemo raditi i posle 18 časova. Narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, poštovana gospodo poslanici, kada pričamo o budžetu, i o rashodu i o prihodu, moramo reći da je ovo jedna od najvećih vlada na svetu. Moje je mišljenje da samo Indija ima veću vladu od nas. S obzirom da prošlim budžetom nisu predviđena četiri kabineta u ovoj vladi, to je određeni rashod, a naročito rashod koji nije planirala ova vlada. S obzirom da se radi po amandmanu o potpredsedniku Vlade za socijalna pitanja, taj segment bih upravo pokušao da obradim. Imali smo prilike da pogledamo ovaj rebalans budžeta i videli smo da, između ostalog, nedostaju sredstva i Ministarstvu vojske. Dolazim iz Jablaničkog okruga, jedan od najsiromašnijih delova, gde ste pre jedno mesec dana imali pobunu ratnih vojnih rezervista, koji su pošto-poto hteli da dođu do premijera i da im se da objašnjenje, kada će njihove isplate tj. nadoknade uslediti? S obzirom da nisu dobili adekvatno objašnjenje, formirana je neka grupa od strane Vlade Republike Srbije, i do dan-danas nemaju objašnjenje kada će se isplatiti ta nadoknada. Podsetiću vas da je u vreme predizborne kampanje Boris Tadić obišao Toplički okrug i rezervisti iz Topličkog okruga su dobili tu nadoknadu, dok ostali rezervisti koji su bili na Kosovu, to su rezervisti Jablaničkog okruga, Nišavskog, Pčinjskog okruga, Resavskog okruga, Raškog okruga, nisu dobili ta sredstva i oni se s pravombune i traže da dobiju ta sredstva. Moje pitanje ministarki, a kasnije ću i o svom amandmanu pričati, kada će se to desiti? Pošto sam video da ste i Ministarstvu za rad i socijalna pitanja oduzeli ta sredstva koja slede iz budžeta, pitanje je kada ćete proslediti sredstva ratnim vojnim rezervistima, koji su i te kako krvarili na Kosovu, mnogi su ostavili tamo živote, mnogi se nisu vratili sa Kosova, i oni s pravom traže da im se isplati ta nadoknada.
Reč ima poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, mi smo danas u više navrata pričali na ovu temu kabineta potpredsednika Vlade. Kao što svi verovatno znaju, ima četiri potpredsednika, četiri kabineta. Naravno, ovaj kabinet za koji je podnet amandman, bez ikakve želje da bilo koga dezavuišem, njegov rad i značaj itd, bojim se da je to više maska da bi se jedna partija namirila. No, to je politika Vlade, politika i te partije i nemamo ništa više tu da dodamo. Imamo još tri potpredsednička mesta. Jedno je prvi potpredsednik, zamenik predsednika Vlade, prvi put uvedeno. Smatramo da je i to nepotrebno. Takođe, imamo mesto potpredsednika Vlade zaduženog za privredni razvoj, u isto vreme je ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Već smo pričali o tome da je to jedno dupliranje, obzirom da u svom kabinetu ima 11 pomoćnika i šest državnih sekretara, nekoliko novih savetnika itd. Bojimo se da će se napraviti gomilanje ljudi u tim kabinetima i samim tim opteretiti se državna kasa. Imamo četvrtog potpredsednika koji je ministar za nauku, koji je u prethodnoj Vladi bio potpredsednik, gospodin Đelić. Hteo sam nešto da kažem i o tome. Gospodin Đelić je za vreme dok je bio potpredsednik Vlade nama obećavao te u januaru, te u maju, te u januaru, pa smo sada u maju potpisali napokon SSP, pa u oktobru će biti aktiviran trgovinski sporazum itd. Međutim, sada čujemo da je u pitanju 2009. godina, kada ćemo dobiti status kandidata. Mi pozdravljamo takve aktivnosti, bez obzira što smo u prošlosti kritikovali da je imao na mestu potpredsednika oko 30 savetnika, taj kabinet je dobio veoma velika sredstva i nadamo se da će svojom delatnošću opravdati ta sredstva, odnosno da će Srbija napokon 2009. godine dobiti status kandidata. Hteo sam da ukažem na delatnost koju on ima kao potpredsednik. Znači, LDP, ako je po nečemu bila poznata kada je u pitanju kritika sadašnje Vlade, to je kritika sporosti približavanja EU. Znači, mi smo konstantno vremenom ukazivali da tomora da ide brže, da postoje putevi kojima može da se ide brže i da ovaj spori tok kojim se mi približavamo smatramo da nije dobar za državu Srbiju i za sve njene građane. U skladu sa tim, LDP je juče postala član Asocijacije liberalnih i demokratskih partija Evrope. To ste verovatno saznali iz medija. Želim da vam kažem da je LDP, odnosno Čedomir Jovanović koji je tamo prisustvovao, učinio jedan zaista veliki korak za Srbiju i ovo nije reklamiranje nego pokušaj da pokažemo da zaista nešto može da ide brže. Znači, mi smo uspeli da izdejstvujemo rezoluciju koju je, ponavljam, potpisala Asocijacija liberalnih i demokratskih partija Evrope, kojom se vrši, pod jedan, pritisak, što mislim da je najvažnije, na Holandiju. Znači, uspeli smo da izdejstvujemo takvu rezoluciju. Čak su i liberali Holandije rekli da će sve učiniti da izvrše pritisak na svoju vladu da promeni svoju odluku i da umanji svoj pritisak koji vrši na državu Srbiju, odnosno kojim stopira dobijanje statusa kandidata, odnosno aktiviranje trgovinskog sporazuma itd. Mislim da usvajanje ovakve rezolucije pokazuje da je moguće pronaći prave partnere u Evropi, pronaći one koji su jaki u Evropi i da politika koju smo imali priliku da vidimo u poslednje vreme, a koja je oličena i u ministru inostranih poslova, možda nije najbolji put kojim može da se ide. Zbog toga želimo da kažemo da smo najmanje kritikovali gospodina Đelića, odnosno postojanje tog kabineta, ali ovim putem smo hteli da ukažemo da zaista može mnogo brže da se ide ka Evropi, samo treba pronaći prave partnere, odnosno treba uložiti puno energije, dati prave argumente, pokazati da Srbija može da bude i drugačija od one kakvu Evropa poznaje poslednjih godina. Mislim da je ovo naš veliki doprinos i nadam se da će dati adekvatan rezultat, odnosno da pritisak koji će biti izvršen zbog ove rezolucije koji su učinile asocijacije liberala i demokrata evropskih partija, rezolucija koja je podneta na inicijativu LDP, da će učiniti veliki doprinos i da će Holandija popustiti u tom svom pritisku na Srbiju, i da ćemo što pre, krajem 2008, ali zaista 2009. godine dobiti status kandidata.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, podržala bih amandman kolege Maraša. Smatram da je izuzetno dobar. Dopada se i meni i DSS ideja da se pomalo štedi, iako vidimo da u momentu kada ceo svet štedi i ulazi u jednu veliku krizu, samo naš rebalans budžeta se ponaša rasipnički, rasipa se na sve strane, i tamo gde mora i gde ne mora. Na jednoj strani jako mnogo zatežemo i štedimo kod programa koji su vrlo važni za neke grupacije građana, a s druge strane se strašno rasipnički ponašamo. Kolega Maraš, a i više poslanika je ovde više puta ukazivalo danas koliko se troši, recimo, na kabinete premijera. Budžet kabineta premijera ima 53 miliona, a četiri kabineta potpredsednika u rebalansu budžeta imaju 150 miliona. Mi se ponašamo kao da smo jedna mala vlada, a ogromna zemlja, ima toliko resursa koja može da potroši na bilo šta. Čini mi se da je to preterano. Sa druge strane, imamo situaciju gde su duplirane funkcije. Recimo, jedan resor pokrivaju dva čoveka, troškovi su duplirani. Ako uzmem privredu, recimo, imamo potpredsednika Vlade koji se time bavi, njegov budžet je 30 miliona. Imamo ministrasa budžetom od 37 miliona, on se bavi privrednim i regionalnim razvojem. Da li to ima još negde osim u ovoj zemlji? Možda je upravo na to mislio gospodin Krkobabić, kada je rekao da u budžetu ima mesta da se štedi i da penzioneri dobiju to povećanje od 70% prosečnog ličnog dohotka. Kad sam već pomenula penzionere, moram da pomenem da se ovog momenta pojavljuje jedna vrlo ružna situacija - da ono što je nadležnost države preuzima grad. Recimo, od 1,6 miliona penzionera, ne znam koliko sam Beograd ima penzionera, ali gospodin Đilas je pronašao način da u Fondu Grada Beograda odvoji sredstva da penzioneri dobijaju kvartalno po četiri hiljade, i to oni penzioneri koji imaju minimalnu penziju od 13.000 pa nadole, znači, dobijaju kvartalno po četiri hiljade pomoći, što je potpuno apsurdno. Prvo, što je ponižavajuće, minimalno je, drugo, preuzeo je nadležnost onih koji su dužni da ljudima koji su zaradili svoj lični dohodak vrate taj lični dohodak u ime penzije, a istovremeno je to jedna vrsta promocije i kampanje onih koji imaju sredstava. Šta da radim sa penzionerima u gradu Valjevu, iz koga dolazim, koji nema toliki budžet. Moj gradonačelnik, koji je slučajno iz DS, nema mogućnost da svojim penzionerima, ružno je da kažem svojim penzionerima, ali penzionerima grada Valjeva da pri nadležnost od 4.000 za tri meseca. Potpuno je nepotrebno na takav način se odnositi prema jednoj vrlo časnoj kategoriji građana koji su, kažem ponovo, svoju penziju i svoje prinadležnosti zaslužili. S druge strane, moram da napomenem da se ovog trenutka dešava još jedna vrlo ružna stvar. Okreće se javno mnjenje i pravi se jedna kampanja protiv toga što penzioneri traže samo svoja prava. Zašto se pravi ta kampanja i zašto se bes, i razočarenje, i srdžba ljudi, običnih građana, okreće prema penzionerima u momentu kada penzionerima ne možemo da isplatimo ono što im je obećano. Vrlo je jednostavno, tu imam samo nekoliko zanimljivih izjava koje potvrđuju da ovo što govorim nije bez veze. Ministarka gospođa Dragutinović je izjavila: Ili penzioneri ili Koridor 10, ako sam pogrešila samo citiram jedan naslov iz novina. Nisam pogrešila nego onaj koji je to napisao. Gospodin Bajatović kaže, ako se da penzionerima mora se uzeti od dece. To je rekao u emisiji Piramida na Pink TV. Recimo, gospodin Dinkić kaže da to povećanje predstavlja kao da kuću koja gori polivamo benzinom. To je vrlo neukusno, ružno i ne treba ga ni preterano komentarisati. Ponavljam, ti ljudi su zaslužili svoju penziju. Oni su svih godina uplaćivali minimalno 26% svoje tadašnje plate i zaslužili su da u miru i dostojanstveno provedu svoju starost. Na taj način, pravljenje kampanje i okretanje javnog mnjenja nikom ne služi na čast. Mislim da je to ružno i s tim treba prestati. Ponovo se DSS zalaže za to: smanjite tamo gde možete. Ovde možete. Toliki kabineti su nepotrebni, ima prostora za uštede i za davanje onima kojima je potrebno. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ono što opozicija po svojoj definiciji, odnosno po definiciji svog političkog angažmana u celokupnom svom političkom životu jedva dočeka, to je budžet, iz jednog prostog razloga što se tu ipak vidi određena tendencija izvršne vlasti i kakvu to državu zapravo pokušava da napravi. Ono što bi opozicija trebalo da radi, opet po svojoj definiciji, da svojim amandmanima pokuša da pomogne izvršnoj vlasti da učini život mnogo kvalitetnijim i podnošljivijim. Frapantna je činjenica, vi ćete mene da ispravite ukoliko grešim, da od 84 amandmana opozicije na rebalans budžeta vi ste u toku rasprave u pojedinostima usvojili samo jedan amandman. Prosto je nečuveno da sve ono što je opozicija pokušala da pomogne izvršnoj vlasti, razumevajući ekonomsku situaciju, trenutak u kome smo se svi našli, koji nije mogao da se projektuje niti da se predvidi, kroz ova 84 amandmana, nijedan ilisamo jedan je prihvaćen kao mogućnost da svi zajedno dođemo do rebalansa budžeta, odnosno da svi zajedno učinimo da štednja bude ostvariva. Zašto? Zato što u državi Srbiji, gospođo ministar, dame i gospodo, ovom prilikom naravno i celokupna javnost Srbije koja pokušava da čuje i eventualno oseti nekakvu najavu rešenja za dane koje dolaze, 733.000 ljudi prema zvaničnoj evidenciji je bez posla. Ispod granice siromaštva se i dalje nalazi pola miliona ljudi. Meni je opet nečuveno da kada se priča o liniji siromaštva, koja iznosi 8.830 dinara po domaćinstvu, kolege narodni poslanici vode verovatno raspravu na neke lepše životne teme. Nas trenutno gledaju ljudi koji pokušavaju da shvate kakva će im biti 2009. i 2010. godina, koji su svakodnevno u egzistencionalnom grču, koji su u velikom riziku da izgube one osnovne prihode koji će učiniti život dostojan čoveka. Sve ono što smo imali prilike da čujemo, dame i gospodo, kroz ekspoze premijera srpske Vlade, kroz predizborna obećanja, kroz koalicione dogovore, javnost u Srbiji to treba da zna, ništa od toga neće moći da se ostvari iz jednog prostog razloga, 2009. godina je godina recesije za Srbiju. Mi smo pokušali ovim amandmanom da ukažemo, kao naravno i celokupna opozicija, gde to sve može u ovom rebalansu budžeta da se uštedi i eventualno sredstva da se usmere tamo gde je najneophodnije. Čini se da nema kategorije stanovništva u Srbiji kojima ta sredstva neće biti neophodna. Ovim amandmanom, zbog javnosti, predviđa se da Generalni sekretarijat Vlade potroši 94 miliona dinara, a mi smo predložili da se cifra zameni sa 80 miliona, jer smo smatrali da članovi Generalnog sekretarijata treba da putuju, ali ne ovoliko. Zašto? Zato što celokupna situacija... molim vas, gospođo predsedavajuća, da učinite mogućim ovom poslaniku da iznese ovu priču do kraja i da uvedete red u sali. Hvala. Dakle, ekonomska situacija u celokupnom okruženju, a mi smo deo toga, jeste neizdrživa. Primera radi, iz jedne od država u regionu mi saznajemo da u nagoveštajima dolazeće recesije, a radi se o Sloveniji, poslodavci najavljuju da će finansijska kriza potresti slovenačko tržište rada, što će najviše osetiti oko 13.000 radnika u građevinarstvu i industriji. Pre svega, oni koji su došli iz inostranstva. Posledice se već vide, jer se ugovori na određeno vreme ne produžavaju, a evidentno je otpuštanje stranih radnika koje su poslodavci zapošljavali zbog natprosečno visoke privredne aktivnosti u prošloj godini. Ono što treba očekivati, a reči su generalnog sekretara Udruženja poslodavaca Slovenije, gospodina Smolea, da će sledeća faza biti smanjenje troškova rada i organizacione promene u vođenju tehnoloških procesa. Neka preduzeća već smanjuju broj radnih smena, na primer sa četiri na tri, ali se svakako neće moći izbeći ni otpuštanje stalno zaposlenih. Slovenački zavod za zapošljavanje i agencija za zapošljavanje trenutno ne primećuju znakove krize, ali evidentno je i na osnovu makroekonomske analize ocenjuje se da će do kraja godine posao u Sloveniji izgubiti oko 13.000 radnika u građevinarstvu i industriji, po pravilu stranih. To je jedan primer zemalja u regionu koje su nama vrlo bliske geostrateški, koje su vrlo ozbiljno pokrenule politički dijalog kako preduprediti efekte svetske finansijske krize. Ono što smo očekivali i ono što je opozicija tražila svakodnevno da ovde u Skupštinu dođu svi članovi Vlade i da mi od odgovorne, socijalne vlade čujemo šta to može da bude plan i program za predstojeću 2009. godinu, kada se očekuje najveći udar na sve socijalne strukture, a posebno u 2010. godini. Da ilustrujem jednim primerom koji je za nas, recimo, najkoloritniji, ono u šta su nas ubeđivali u poslednje vreme, a tiče se stranih banaka koje su domaća pravna lica, ali samo sa stranim imenom, priča za njih koja bi trebalo svakom građaninu koji pokušava da razume celokupnu situaciju da bude vrlo jednostavna i upozoravajuća, ne u smislu širenja panike nego u smislu upozorenja šta sve može da nas snađe. Očekujemo da u narednih nekoliko dana vidimo kakvu tu projekciju Vlada kroz budžet nudi za sledeću 2009. godinu. Da li će ona biti socijalno odgovorna ili će samo premošćavati određene probleme i ostavljati, kao zaostavštinu za budućnost nekim budućim generacijama, kao što mi sada kroz porez vraćamo deviznu štednju, da vraća užasno nastale dugove zbog ove situacije. Dakle, efekti krize koji su se desili na svetskoj ekonomskoj sceni moraju da se osete kod nas, pogotovo kroz kredite i kroz postojanje stranih banaka, koje jesu domaća pravna lica i naša država je garant za sve ono što se tim domaćim pravnim licima ovde desi, ali i te kako sve te strane banke zapravo odgovaraju menadžmentima i centralama iz kojih crpu instrukcije kako da se u novonastalim okolnostima ponašaju. Zašto mi u ovom momentu pričamo o tome? Zato što svi mi imamo i te kako iskustva sa starom deviznom štednjom. Neka tamo država svojevremeno je reprogramirala unedogled dugove koje je imala i na kraju je posegnula za starom deviznom štednjom, tako što je određene ljude, naše ljude iz inostranstva, prevarila pričom da će "Beogradska banka" tada dati veći procenat kamate nego što je to davala "Dojče banka" i na kraju je ta stara devizna štednja nestala. Guverner banke tadašnji je jednostavno otišao kao neosuđen čovek, bankarka koja je krala ovaj narod umrla je kao lice koje nije bilo osuđeno, i to takođe može da se desi u najavi vrlo turbulentnog vremena koje dolazi ovde u Srbiju. Ono što je još veći problem, a to očekujemo i da čujemo u danima koji dolaze, možda to i nije tema za vas, gospođo ministar, ali svakako jeste tema za razmišljanje, pogotovo što je delegacija Međunarodnog monetarnog fonda u poseti Srbiji, na koji način će socijalno odgovorna Vlada u perspektivi da se ponaša sa ovako ogromnim državnim aparatom? Volela bih da jedan član Vlade ovde nama izađe i kaže koja to država u Evropi i u svetu ima toliko resora, ima toliko kabineta, ima toliko uposlenika? Pogotovo država koja nema osnovnu privrednu delatnost, pogotovo država koja nema izvoz, pogotovo država koja nema osnovnu aktivnost, na osnovu koje ona može da plasira sigurnost svojim građanima i eventualno da po svom profilu u okviru međunarodnih finansijskih institucija bude ozbiljan partner. Mene više nego interesuje kako izgledaju vaši razgovori sa delegacijom Međunarodnog monetarnog fonda, na koji način vi njima objašnjavate da je javna potrošnja u procentu tolika, pogotovo u svetlu svetske ekonomske krize, da vi nećete moći da nađete rešenja zato što je koalicioni sporazum toliko težak i toliko jak, da je najprofitabilniji posao u državi Srbiji raditi za državu i paradržavu, u smislu nekakvih agencija, da u državi Srbiji ne postoji atmosfera gde će čovek da počne nekakav samostalan posao, da u državi Srbiji ne postoji osnovna privredna delatnost, nema privrede. Na koji način možete da izađete pred bilo kog ozbiljnog partnera s kojim treba da sarađujete i da kažete - mi smo ozbiljni u ovome, mi možemo da podnesemo kredit ili zajam koji vi nama trenutno dajete, da premostimo socijalne probleme koji su u najavi. Ono što je meni posebno važno jeste na koji način ćete vi građanima Srbije u 2009. godini da objasnite da neće moći da dođe do povećanja plata, da neće moći da penzija iznosi 70% ličnog dohotka, da će morati da se štedi, da će obaveze biti sve veće, jer od građanina Srbije, koji samo stoji na šalterima i plaća, očekuje se samo da ispunjava svoje obaveze, prava nema, slobode su ugušene, gospođo ministar, egzistencijalnim strahom od preživljavanja. Jer ljudima, narodu u Srbiji, jedini strah koji je prevazišao strah od smrti, jeste strah od gubitka posla, a rade samo oni koji rade u okviru nazovidržavnog sistema. Zato naša javna potrošnja izgleda tako kako izgleda i zato ova vlada u startu, sa ovakvim projekcijama, ne može da bude ozbiljna. Zašto još ne može da bude ozbiljna? Zato što će sve ove probleme, umesto da postane prava reformska vlada ili da je jedna od 2000-te naovamo bila reformska, pa nama oduzela ovaj argument, da plasira u budućnost. Vi ćete sada da premostite probleme, znajući da nećete doživeti kraj mandata, i to je politička kalkulacija, i to narod u Srbiji zna, pa ćete reprogramirati za one koji dolaze posle. Oni će vrlo verovatno to reprogramirati za one koji dolaze posle, a narod u Srbiji će polako, ali sigurno kliziti u dužničko ropstvo ili oni osvešćeniji gledati da izađu iz granica Srbije i otići. Ovo naravno nije ubiranje političkih poena. Možda bi i bilo u nekim drugačijim okolnostima, da se mi ne suočavamo sa vrlo ozbiljnom situacijom već u prvom kvartalu 2009. godine. Delimično i mogu da vas razumem, ali onda postoji i ona korektna politička i profesionalna odluka da se izađe i kaže - mi ne možemo da rešimo ovaj problem na način kako smo mislili, ova novonastala situacija je takva kakva je, slika treba da izgleda tako, ovo su rešenja. To je, gospođo ministar, opozicija pokušala da uradi sa 84 amandmana. Javnost u Srbiji treba da zna da se u ovoj situaciji opozicija ponela socijalno odgovornije i ponaša se socijalno odgovornije danima unazad. Videćemo konačno za 2009. godinu i na početku 2009. godine kakva će situacija biti, da li mi to ulazimo konačno u izbornu godinu?
Za reč se javio narodni poslanik Nikola Savić. Na raspolaganju 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, posle njega narodni poslanik Nenad Popović.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam da podržim ovaj amandman narodnog poslanika Marine Raguš. Dakle, prosto onako kad se pogleda ova stavka vezano za troškove putovanja u Generalnom sekretarijatu Vlade, mogu vam reći da taj generalni sekretarijat Vlade broji 112 zaposlenih. Kako su predviđeni troškovi putovanja u visini od 94 miliona dinara, to ispada da jedan zaposleni za trošak putovanja ima negde oko 830 hiljada dinara. Ali, dame i gospodo, kako je prosečna plata u Srbiji 33 hiljade dinara, a na godišnjem nivou, odnosno 12 takvih plata, čini sumu od 396 hiljada dinara, a na dvogodišnjem nivou čini 792 hiljade dinara. Po ovome ispada da na troškove putovanja Generalnog sekretarijata Vlade ode više nego što je dvogodišnja prosečna plata u Srbiji. Ovo javnost Srbije mora da zna. Ako to znamo, onda znamo zašto nema novca za zdravstvo. Ako to znamo, onda znamo zašto nema novca za školstvo. Ako to znamo, onda znamo zašto ne može biti povećanja penzija. Gospodin premijer u svom ekspozeu kaže - konačno, pristupiće se funkcionalnoj analizi radnih mesta u državnoj lokalnoj upravi s ciljem da se izvrši njihova optimalizacija. S tim u vezi, usvojiće se odgovarajući akta kako bi se zaustavila praksa kontinuiranog rasta broja zaposlenih. Evo ispunjenja stava iz ekspozea gospodina premijera. Jedan zaposleni u Generalnom sekretarijatu na troškove putovanja potroši više nego što su dvogodišnje prosečne plate u Srbiji. Socijalno odgovorna vlada brine o stanovništvu. Pa vi biste zadnji dinar iz džepa ovog naroda izvukli. Vi ovog trenutka, samo po ovoj stavci, da imate imalo odgovornosti, ovoga minuta bi podneli ostavku. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nenad Popović. Na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je 12 minuta.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospođo ministre, da se nadovežem i da dodam isto malo nepreciznosti podataka u materijalu koji imamo ispred sebe. Već na samom početku analize teksta nailazimo na pitanje koji je pravi iznos planiranih primanja budžeta, jer na istoj strani imamo dvije različite cifre kada su u pitanju primanja budžeta - 649,7 milijardi i 650,1 milijarda dinara. U pitanju je greška od 410 miliona dinara ili oko pet miliona evra, pa bi bilo jako važno da se ovo pitanje razjasni, jer je Zakonom o budžetskom sistemu u članu 4. stav 3. određeno da je jedan od principa prilikom pripreme i izvršenja budžeta i princip tačnosti. Navešću vam samo još neke primere grešaka ili neusaglašenosti, gospođo ministre. Na strani 106 postoji problem kod uporednog pregleda izdataka budžeta, jer se navodi netačan iznos na kontu 411, plate i dodaci zaposlenih predviđeni budžetom za 2008. godinu. Tačno je, budžet za 2008. godinu predviđa iznos za plate u javnoj upravi od 141 milijarda do 226 miliona dinara, to je oko 170 miliona evra, dok u obrazloženju izdataka budžeta stoji cifra od 140 milijardi i 431 milion. Ne znam zašto, ali razlika je blizu 800 miliona ili blizu 10 miliona evra. Ne znam zašto postoji ta greška. Sledeća greška je kod iznosa novca za ostale rashode za zaposlene. U Zakonu o budžetu za 2008. godinu ukupna cifra za ovu stavku je 8 milijardi i 148 miliona dinara, oko 100 miliona evra. Ovo je planirani izdatak, a uporedni pregled izdataka budžeta koji je dat u obrazloženju rebalansa za 2008, pokazuje da je na ovoj stavci planirano 10 milijardi 646 miliona. Razlika je dvije milijarde i 500 miliona, blizu dve milijarde i 500 miliona dinara. To su stvorene obaveze u 2008. godini na ime rashoda za zaposlene koji nisu planirane ali ih sada moraju finansirati. Vrlo je teško, verujte mi, da se narodni poslanik snađe u ovim ciframa jer se stalno menjaju. Ovu su naravno tehničke nedorađenosti. Nama su suštinski nedostaci ovog predloga mnogo važniji, ali želim da ukažem na princip pravljenja ovog budžeta, da ima jako mnogo tehničkih grešaka. Daću komentare na planirane prihode budžeta. Kod projekcije, recimo, poreza, kako se planira da se naplati porez? Povećanjem kapaciteta poreske administracije, verovatno. Da krenemo redom. Porez na dohodak građana; za prvih devet meseci ove godine je naplaćeno 53,2 milijarde dinara i ukoliko nastavimo ovom dinamikom do kraja godine, što je realno očekivati, neće se promeniti ništa, mi ćemo doći do cifre od 70,9 milijardi dinara, gospođo ministarka, a vi ste rebalansom predvideli 76. Znači, dinamika apsolutno ne odgovara. Dalje, porez na dodatnu vrednost za prvih devet meseci, poreza PDV-a, naplaćeno je 224 milijarde dinara. Ako koristimo ovu dinamiku za devet meseci dolazimo do 298,6 milijardi na kraju godine, a vi ste rebalansom predvideli 315 milijardi dinara. Moram da priznam, sezona je najjača ljeti ili u početku godine, ali ne vidim nijedan razlog krajem godine, ne vidim kod PDV-a da će se promeniti, ali u redu, videćemo. Akcize, hajde da vidimo kod akciza. Za prvih devet meseci naplaćeno je 73,1 milijarda. Po ovoj dinamici krajem godine dolazimo do 97,4 milijarde, a vi ste rebalansom predvideli 102. Opet imamo potpuno drukčiju dinamiku. Voleo bih da ste vi u pravu, ali mislim da će vas vreme demantovati. Stavka povećanje rashoda za zaposlene. U predlogu rebalansa se navodi da postoji smanjenje izdataka za plate zaposlenih u javnoj upravi, smanjenje izdataka ''zbog činjenice da nije došlo do prijema novih zaposlenih u državnoj upravi iako je to planirano''. Kada se analizira ovaj deo rebalansa vidi se da su izdaci za plate zaista smanjeni, ali su se ukupni rashodi, ponavljam, ukupni rashodi za zaposlene povećali za oko 2,8 milijardi dinara. Mora neko da mi objasni šta su to ostali rashodi jer njihov rast je proizveo da, i pored smanjenja za izdvajanje za platu u obimu od 1,8 milijardi, mi imamo tada rast troškova za zaposlene od tačno 800 miliona dinara. Potpuno je netransparentno, ne vidi se kako smanjujemo plate, a povećavaju se rashodi, pa bih voleo da nam odgovorite. Takođe, stavka povećanje rashoda netransparentnih pozicija budžeta. Na pozicijama specijalizovane usluge i usluge po ugovoru predviđeno je ovim budžetom za 2008. godinu izdvajanje od oko 17,2 milijarde dinara, a sada je predviđeno povećanje ovih izdvajanja u iznosu od 710 miliona dinara. Moram da priznam da ovaj iznos od oko 200 miliona evra za namene koje su potpuno nepoznate, nazivaju se zato netransparentne, još jednom dokazuje pristup koji ova Vlada ima prema novcu poreskih obveznika, a sada se to izdvajanje još i povećava. Ovo je sigurno najnetransparentniji konto ovog budžeta i zato mislim da u narednom periodu zaista treba težiti potpunoj reformi sistema budžetiranja, jer doći ćemo u situaciju da imamo ovakve stavke, a da zapravo ne znamo kakve su namijene. Želeo bih nešto posle da kažem i o nameni sredstava Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Da budem precizan, na funkciji 473 turizam, ekonomska klasifikacija 451, subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama je navedeno - dio sredstava ove aproprijacije u iznosu od 100 miliona dinara namenjen je turističkim organizacijama, slušajte sad pažljivo molim vas, destinacijskim menadžment organizacijama. Moram priznati, evo, bavim se privredom 18 godina, nikad nisam čuo za izraz destinacijske menadžment organizacije, pa bih voleo da mi neko objasni šta je to. Dio sredstava u iznosu od 190 miliona dinara namenjen je Turističkoj organizaciji Srbije. Dio sredstava u iznosu od 1,098 milijardi namenjen je za programe razvoja infrastrukture u turizmu, a raspored za korišćenje ovih sredstava vrši se po posebnom aktu Vlade. Dio sredstava u iznosu od 1,253 milijarde namenjen je skijalištima za izgradnju, modernizaciju i opremanje ski-centara. Želim samo da istaknem da je ovaj iznos od 1,253 milijarde za ski-staze potpuno identičan ukupnim izdvajanjima za investicije i investiciono održavanje objekata u obrazovanju, potpuno identičan. Znači, imamo 30.000 skijaša u Srbiji, a imamo preko milion djece u ustanovama obrazovanja. Investicije u ustanove obrazovanja su potpuno iste investicije u skijalištima. Ne znam da li smo ovim pokazali šta je važnije ovoj Vladi. Takođe, na ekonomskoj klasifikaciji 621, nabavka domaće finansijske imovine, predviđeno je da se sredstva u iznosu od 200 miliona dinara namene za, slušajte pažljivo, osnivanje i finansiranje rada privrednih društava za razvoj turizma i turističkih destinacija po strategiji razvoja turizma i posebnim masters planovima. Svuda u svijetu sva skijališta, u Švajcarskoj, Austriji, Francuskoj, imaju dva vlasnika. Jedan vlasnik su privatna preduzeća, a drugi vlasnik su opštine na kojima se nalaze ta skijališta. Nigde u Evropi, ili skoro nigde, možda samo na nekim izuzecima, države se ne bave skijalištima. Ponoviću, to mora da radi privatni sektor ili to mora da rade opštine. Druga stvar, mi ovde ponovo, rekao sam, država se vraća u neki period komunizma kada je država bila vlasnik preduzeća. S jedne strane, imamo privatizaciju, s druge strane, ulažemo u Fijat. Mi sada ponovo ulažemo u preduzeća, osnivanje i finansiranje rada privrednih društava za razvoj turizma. Turizmom treba da se bavi privatni sektor. Nema nikakve potrebe da se država bavi bilo čime što nije elektroprivreda, nafta, gas. Sve van toga je vraćanje u period komunizma. Ponovo ćemo imati privatizaciju. Ponoviću ono što sam prošli put rekao, kako je krenulo, možemo slobodno da zatvorimo Agenciju za privatizaciju, a da formiramo novu agenciju za upravljanje preduzećima u državnom vlasništvu. Drago mi je da se i vi smejete, gospođo ministar. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima Dragan Šormaz.
Očigledno da ovaj amandman treba prihvatiti, jer bolje je da prestanemo da ulažemo kao socijalno odgovorna vlada u turističko-destinacijski menadžment, u cirkularne žetone i u Mlađina skijališta na svakoj čuki u Srbiji, a evo novembar sa 25 stepeni temperaturom, a da s druge strane obećavamo veće penzije, veći broj zaposlenih, ljudi biće bolje, živećemo bolje i da zaboravljamo na one sa kojima se najviše ponosimo, a do kojih neki čak i trče kada se rade predizborne kampanje i pokušavaju da, zahvaljujući njima, dođu do nekog političkog poena i da steknu neki glas više. Poput recimo heroja poslednjih olimpijskih igara, što se tiče Srbije, mladog plivača Milorada Čavića, koji je otišao iz Beograda u Italiju, kako bi se pripremao za predstojeća takmičenja, jer sve što mu je obećano nije ispunjeno. Obećala mu je ova vlada i oni s kojima se slikao i koji su išli u Peking da ga podrže. Čovek kaže da je na bazenu u Tašmajdanu nedavno pao krov, ali tu su skijališta, da mu se na bazenu u Banjici termini za trening poklapaju sa smenama za građanstvo i da se u bazenu voda nije grejala, i kao stan koji mu je obećan da bude dat na korišćenje, ne u vlasništvo, nikad nije dobio. To je odnos, kakav je odnos prema Miloradu Čaviću, takav je odnos i prema svim građanima Srbije - obećate, dobijete glasove, a onda skijališta, cirkularni žetoni i turističko-destinacijski menadžment, a naroda, penzionera u budžetu nigde nema.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdele 3. i 8, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, želeo bih da se osvrnem na amandman koji sam podneo na član 5, a tiče se delokruga rada Ministarstva spoljnih poslova. Naime, amandman predviđa povećanje iznosa predviđenog za specijalizovane usluge sa 6.850.000 na 20.000.000 dinara. U obrazloženju se navodi da je neophodno angažovati najuglednije domaće i strane pravne stručnjake radi zastupanja interesa Republike Srbije pred Međunarodnim sudom pravde, a vezano za implikacije po pitanju statusa Kosova i Metohije. Bojim se da predstavnik Vlade, koji je formulisao obrazloženje zašto amandman treba da bude odbijen, nije uspeo da u potpunosti razume intenciju samog amandmana. Naime, obrazloženje koje je Vlada dala glasi: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se Predlogom zakona obezbeđuju sredstva u iznosu od 34.000.000 dinara u razdelu Ministarstva spoljnih poslova za formiranje međunarodnog pravnog tima u postupku davanja savetodavnog mišljenja Međunarodnog suda pravde o legalnosti jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova. Amandmanom se predlaže obezbeđivanje sredstava u iznosu od 13.150.000 za iste namene." Ne znam na osnovu čega je Vlada pretpostavila da se ovaj amandman odnosi na postupak davanja savetodavnog mišljenja Međunarodnog suda pravde o legalnosti jednostranog proglašenja nezavisnog Kosova. Mislim da izdvajanje sume od 34.000.000 dinara za savetodavno mišljenje po jednom pitanju koje je pravno kristalno jasno zapravo jedan diskutabilan čin. Postavlja se pitanje da li to što se traži savetodavno mišljenje po ovom pitanju znači da Vlada ostavlja trunku sumnje da je proglašenje nezavisnosti Kosova nelegalno i da predstavlja kršenje Povelje UN, Helsinškog završnog akta, nalaza Badinterove komisije itd. S druge strane, sama formulacija pitanja, da li je jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova od strane privremenih institucija Kosova u skladu sa međunarodnim pravom, očigledno se odnosi isključivo na privremenu upravu u Pokrajini, ali ne i na države koje su priznale ovaj čin. Mislim da nije ključ u tome da li su to učinili privremeni organi uprave, jer oni su slične deklaracije i ranije donosili, već u tome ko je takav akt podržao i priznao. U tom smislu, privremenim organima uprave se daje prevelik značaj, a oni koji su odgovorni za davanje međunarodnog legitimiteta ovakvom činu se i ne spominju. Mislim da su predstavnici vlasti nedavno i napomenuli da ovakva odluka Međunarodnog suda pravde predstavlja prenošenje pitanja statusa Kosova sa političkog na pravni teren, kao i da ovo pitanje ne treba dalje komplikovati dok je u sudskoj proceduri, odnosno u nadležnosti Međunarodnog suda pravde. Vlast je navela da su mere koje je preduzela protiv Crne Gore i Makedonije opravdane jer su oni priznali Kosovo posle odluke Generalne skupštine UN, a mislim da istovremeno vraćanje ambasadora u zemlje koje su pre toga priznale Kosovo predstavlja odsustvo doslednosti, jer kakvu poruku šaljete ako naše diplomate u određene države vraćate, čak i u Albaniju, a istovremeno proterujete ambasadore navedene dve države. Umesto podgrevanja euforične atmosfere, zatim različitih neprimerenih izjava koje su davali određeni predstavnici vladajuće koalicije, prava mera bi upravo bila pokretanje tužbi protiv zemalja koje su priznale Kosovo. Čak bi i vlast mogla da suvislo objasni da to u slučaju Crne Gore i Makedonije čini zbog priznanja Kosova dok je u pitanju nadležnosti Međunarodnog suda pravde. To bi imalo i odvraćajući efekat u odnosu na one koji i dalje razmišljaju o priznavanju, a bilo bi i na tragu najava ministra spoljnih poslova o mogućnosti sprovođenja daljih mera protiv Crne Gore i Makedonije. U suprotnom samo bi na nivou praznih reči i ostale izjave ministra Jeremića o tome da se ''mora pokazati čvrstina i odlučnost u odbrani našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta i nakon glasanja u Generalnoj skupštini UN naša reakcija na svako ugrožavanje integriteta biće odlučna''. Amandman o kome je reč upravo je na tragu ovih reči i u smislu je malopre navedenog. Takođe, ovih dana je tužilac za pitanje ratnih zločina gospodin Vladimir Vukčević naveo da je predsednik Vlade Albanije Sali Beriša, na intervenciju Ramuša Haradinaja, naložio uklanjanje dokaza o trgovini organima kosovskih Srba i drugih nealbanaca, kao i da će se tim povodom obratiti i relevantnim međunarodnim organizacija. Takođe, naveo je da je izgledno da je i albansko tužilaštvo odbilo da sprovede istragu povodom navoda iz knjige Karle del Ponte o trgovini organima. Mislim da ukoliko se te informacije pokrenu kao verodostojne, biće neophodno da se angažuju najbolji pravni stručnjaci kako bi se bavili ovim pitanjem pred međunarodnim sudovima. U trenutku kada je u proceduri parlamenta Saveta Evrope tema trgovina organima Srba sa Kosova, što je uspeh delegacije našeg parlamenta, Srbija mora biti spremna da reaguje odlučno u odnosu na državu koja opstruira istragu, pogotovo ako je to zemlja za koju se pretpostavlja da su odvođeni naši kidnapovani građani, kako bi umirali na najzverskiji mogući način. Pre dve nedelje je i Helena Ranta, finski stomatolog forenzičar, član međunarodne komisije koja je istraživala događaje u selu Račak, neposredno pred početak bombardovanja Savezne Republike Jugoslavije 1999. godine, u svojoj biografiji objavila da je na nju vršen pritisak od strane šefa tadašnje Misije OEBS-a, kao i od Ministarstva spoljnih poslova njene matične države, da promeni svoje nalaze u izveštaju. Taj događaj je poslužio kao formalni povod za bombardovanje Srbije, iako su Rantine tvrdnje da tu masakra nad civilima nije bilo, već da se takav nalaz donet pod raznim političkim pritiscima. Srbija mora da reaguje na to i da na jedan pravni način traži zaštitu svojih interesa. Ovom prilikom je važno pomenuti i činjenicu da je ovih dana bilo više izjava i domaćih i stranih zvaničnika da postoji realna mogućnost da Beograd prihvati misiju Euleks, kroz saglasnost o šest tačaka iz pisma generalnog sekretara UN Ban Ki Muna. Tu su u pitanju razgovori o veoma osetljivim temama kao što su policija, sudstvo, carina itd. Mislim da predstavnici Vlade Srbije jesu rekli da je misija Euleks prihvatljiva pod tri uslova: prvi uslov je da to odobri Savet bezbednosti UN, drugi uslov je da misija bude statusno neutralna i da ne sprovodi Ahtisarijev plan. Pitanje je kako misija koja proističe iz Ahtisarijevog plana može da zapravo ne sprovodi taj isti plan? Takođe, sa druge strane, postavlja se pitanje u čemu se ogleda ta nasušna potreba da se misija UNMIK rekonfiguriše Euleksom, pa i postavlja se pitanje šta znači zahtev da misija Euleks bude statusno neutralna. Mi kao Srbija valjda moramo da zahtevamo da bilo koja misija na teritoriji naše države mora da sprovodi Ustav Srbije, mora da bude na tragu Rezolucije 1244, kako bi sprovodila suštinsku autonomiju Kosova u okviru Srbije. Sve suprotno znači sprovođenje Ahtisarijevog plana, koji podrazumeva nezavisnost naše južne pokrajine. Kao što se pokazuje u praksi, Rezolucija koja je usvojena u Generalnoj skupštini UN očigledno nije dovoljna mera, već je nužno razraditi čitavu paletu međunarodnih pravnih mera kako bi zaštitili ne samo državni integritet, već i vrednosni sistem na kome je savremeni svet ustrojen posle pobede nad najvećim zlom novije svetske istorije, odnosno fašizmom. Zbog svega ovog što sam gore naveo smatram da je Vlada pokazala da nije dobro razumela smisao ovog amandmana, pa u skladu s tim pozivam vladajuću većinu da prihvati ovu intervenciju, kako bi Srbija kao država mogla da adekvatno zastupa sopstvene interese pred Međunarodnim sudom pravde u smislu određenih tužbi. Ukoliko to ne bude slučaj, to bi bilo svedočanstvo da ne postoji volja da se vodi odgovorna nacionalna politika, što se ogleda u činjenici da i za ovih pet meseci koliko traje ovaj saziv nije dat predlog rezolucije o Kosovu, a predlog 108 poslanika opozicije čak nije ni uzet u razmatranje. Hvala.
Gospodin Jojić, povodom amandmana.
Krasić uvek ima novih ideja i to delotvornih, pa ću ostaviti malo vremena vama, gospodine Krasiću. Dame i gospodo, sigurno je da je ovaj amandman prihvatljiv. Zašto je prihvatljiv? Zato što bi se uštedelo oko 20 miliona dinara, a što bi išlo naravno u penzioni fond i na taj način imali bismo sredstava da se penzije i invalidnine povećaju. A kada je u pitanju odbrana Srbije imam jedan predlog. Da bi Srbija uštedela pare i da bi se Srbija uspešno odbranila, i od Hrvatske, i od Bosne i Hercegovine, i da bi sa uspehom odbrana Srbije išla u pravcu zaštite suvereniteta Republike Srbije, predlažem dame i gospodo, gospođo ministre, da predložite Vladi da angažuje dr Vojislava Šešelja da brani Srbiju pred bilo kojim međunarodnim sudom, jer će sigurno uspešnije braniti Srbiju i njene interese no da milijarde ulažete kojekakvim diletantima, koji gledaju samo da zarade, a da Srbiju ne odbrane. Hvala vam.
Zoran Krasić.
Gospodin Jojić je dao jedan aspekt i to najefikasniji aspekt kako da se zaštite naši interesi. Amandman je izuzetno dobar i javnost treba da zna za postojanje ovog amandmana. Zašto? Zato što ovde ne postoji zakonska obaveza, ne postoji nijedna zakonska obaveza koja kaže da Ministarstvo spoljnih poslova treba da napravi ekspertski tim Tibor i ostatak, da bi oni glumili zastupanje pred Međunarodnim sudom pravde. To je bukvalno rečeno stvar jedne političke procene. Ne postoji zakonska obaveza, ali postoji neka pretpostavka, a to je ako ste inicirali taj postupak, mi ga nismo pokrenuli, mi smo ga samo inicirali, može da ga pokrene samo neka od institucija, odnosno organa UN, u ovom slučaju to je Generalna skupština, u tom postupku treba učestvovati. Kakav je taj postupak? Moram da vam kažem, ako mi kao država želimo stvarno da uspemo u ovom postupku, onda nema razgovora sa Euleksom. Ako vi razgovarate preko Bogdanovića, Ivanovića, Radujka, pošto je on zadužen, on je proforme u Telekomu, za Kosovo i Metohiju, preko Miketa Rakića, preko Vukadinovića, preko ovih vojnih obaveštajnih službi, preko Šutanovca, koji je takođe uključen, razgovarate sa NATO paktom, Euleksom, OEBSOM itd, onda ste vi džabe inicirali postupak kod Generalne skupštine UN. Zašto? Vi ste formalno-pravno izdejstvovali jednu rezoluciju, da se pokrene postupak pred Međunarodnim sudom pravde radi savetodavnog mišljenja, ali konkludentnim radnjama, svakodnevnim životom i svakodnevnim potezima vlasti vi idete ka nečemu što je suprotno. Vi idete ka punoj implementaciji, idete ka punoj saradnji. Šta se implementira? Ahtisarijev plan, Euleks samo zbog toga postoji. Moram da vam skrenem pažnju da se već pet godina kadrovi, budući kadrovi vlasti u Prištini, KiM, obučavaju u Sloveniji i Hrvatskoj, da ne pričam o onome što ide u Brisel. Oni su već pripremljeni. Garniture su već spremljene. Onda se postavlja pitanje zašto praviti neki ekspertski tim povodom predstavljanja pred Međunarodnim sudom pravde u vezi nekog savetodavnog mišljenja, kada vi ne znate i kada bi bilo pozitivno savetodavno mišljenje kako da ga iskoristite, jer vi tekućom politikom poništavate sve ono zbog čega ste možda i dobili u jednom trenutku aplauz. Zašto mi to plaćamo? Samo da vas podsetim, neki pravni tim je zastupao SRJ u sporu pred Međunarodnim sudom pravde po tužbi Bosne i Hercegovine ili da budem precizniji MH federacije. Taj pravni tim nijednog trenutka nije osporavao postojanje genocida u Srebrenici. Čak naprotiv, u zemlji se vodila kampanja kako bi trebalo da se prizna itd. A pre nekoliko dana javnost u Srbiji je imala prilike da sluša kada Vojislav Šešelj unakrsno ispituje Evu Tabo, tvorca ideje o genocidu, jer je ona dala taj statističko-demografski aspekt i jedno veštačenje, i ona onako stavila prst na čelo i došla do neke cifre od sedam-osam hiljada, a Haški tribunal u tekućim predmetima je došao do 1.050, pa kasnije do 2.050. Javnost u Srbiji ćuti i neće da priča o prof. Kovačeviću i ekipi stručnjaka Republičkog zavoda za statistiku, koji su napravili izuzetan izveštaja veštaka, odbranili ga pred Haškim tribunalom i poništili sve ono što je Eva Tabu napisala. Vi nećete da napravite čak ni emisiju sa tim ljudima koji su taj posao dobro uradili. U vašim emisijama nema mesta za gospodina Ivaniševića, ne, vi sve prihvatate samo da bi ušli, a gde da uđemo, kažite. Ma izaći ćete na prozor, na vrata se ulazi, ali se beži na prozor, zapamtite. To je problem. Vi ovde izdvajate nešto, a moram da vam kažem Gruzija je prvog dana, navodno neke agresije, odmah tužila Rusiju Međunarodnom sudu pravde. Mi ne tužimo. Ova država je tužila selektivno neke države za agresiju, pa je povlačila tužbu. Da vas podsetim, povodom one tužbe BiH, odnosno MH Federacije prema Srbiji, kada nije konstituisana nadležnost Međunarodnog suda pravde. A da li znate zbog čega nije konstituisana - zato što je od maja `92 godine do 5. novembra 2000. godine Srbija bila u nedefinisanom statusu, odnosno SRJ, sa gledišta članstva u UN, pa je postojao problem da li se primenjuje tamo, čini mi se, član 34, 35. i 36. Statuta Međunarodnog suda pravde, odnosno da li SRJ uživa zaštitu u postupku pred Međunarodnim sudom pravde. Čisto formalni razlog. Ali su u toj odluci konstatovali: sasvim je izvesno da je SRJ postala članica UN onog momenta kada je Vojislav Koštunica podneo zahtev da se SRJ primi kao nova članica UN. A mi smo od maja `92 godine bili pod suspenzijom članstva. Nemojte da nas brane Varadi, ovaj Radoslav Stojanović i ovi. To je živa šteta za nas. Zašto niste tužili države koje su priznale nezavisno Kosovo i Metohiju? Zašto niste tužili sve one države iz UN što ne dozvoljavaju da se sprovede rezolucija 1244 i Kumanovski sporazum? Da vas podsetim, to je do 1000 vojnika i policajaca na granici Srbije na teritoriji KiM. I Kumanovski sporazum i Rezolucija 1244, kada govore o suštinskoj autonomiji i lokalnoj samoupravi i kada govore o suverenitetu Republike Srbije, u to vreme SRJ, a sada Srbije na teritoriji KiM, postoje tačke od prve do devete. Prvo se traži prva, druga, na kraju deveta. Mi smo ovde imali Čovića koji kaže "idemo na izbore". Imali smo "Cvetka", Borisa Tadića, kaže - rezolucija, Skupština, ne treba da se ide na izbore, a on kaže "idite na izbore" i 0,06% je izašlo. Koja je ta državna politika prema KiM? Ne postoji. Postoji samo laž, prevara, zamajavanje građana, a vi sve radite da se prizna nezavisna KiM zato što vas je neko navodno uslovio ako se to desi, a samo to kada se desi KiM može da dobije nezavisnost. Oni žele na silu da izvuku saglasnost, pristanak Republike Srbije. Zato vi postojite. Sledeći uslov - neka druga teritorija. Da li to Boris Tadić mora da radi? Mora da radi. Kako mi da zaustavimo ovo? Da ih skinemo sa vlasti, nema druge, jer su oni ucenjeni. Vi se smejete. Ako bi krenuo Boris Tadić drugim putem, prošao bi kao Zoran Đinđić, jer je ušao u kombinaciju sa đavolom. Svako ko sa Amerikancima pregovara, dogovara, prolazi loše. Prvi je stradao Slobodan Milošević. Verovao je Amerikancima, to svi znamo. Nama treba vlast koja će da vodi računa o Srbiji, o građanima Srbije i našim interesima, i vlast koja neće da puzi ni pred kim iz inostranstva. Tu vlast ima svi cene i da poštuju, bez obzira što prave neke pritiske. Šta bi oni još mogli nas da pritisnu? Sve su nam uzeli, još samo dušu što nam nisu uzeli. To što ste vi malo zadovoljni ne znači da je cela Srbija zadovoljna. Ovo je dobro. Ovaj iznos treba skinuti, a vi matematički pronađite gde ćete da smanjite, kako ćete da smanjite i kako ćete da preuredite rebalans budžeta. Zašto država da plaća Radoslava Stojanovića, Tibora Varadija i ko zna koga još da nam prave neku maglu ovde, kao nešto smo uspeli. Šta smo uspeli? Što nije tužba podneta? Kako ste uspeli, tako ste povukli i krivične prijave, odustali od krivičnog gonjenja. Protiv koga? Protiv 15 ljudi koji su bombardovali ovu zemlju, koji su odgovorni. Kako će sada neki da odu na grob Milice Rakić, a kleli su se, kumili su se sa porodicom Rakić, a na svom kongresu primaju Amerikance i Engleze? Sram vas bilo.
Narodni poslanik gospođa Milica Vojić-Marković, po amandmanu.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, ovo je odličan amandman koji je kolega Nikola Lazić napravio u ime DSS i svaka Vlada, kojoj je cilj zaštita interesa Srbije, bi morala ovakav amandman da prihvati. No, potpuno sam sigurna da je on već odbijen, jer sam videla izveštaj o odbijenim amandmanima. To me naročito ne čudi, s obzirom da mi je potpuno jasno da ova Vlada vodi zaista neiskrenu spoljnu politiku, neiskrenu pre svega prema građanima Srbije, prema Srbiji, a istovremeno i prema međunarodnoj zajednici. Ono što mi dobijamo kao informacije, to su poluinformacije ili potpuno neistinite informacije. Pozivam se na izjavu gospodina Borisa Tadića da on pregovara samo sa šefom UNMIK-a gospodinom Lambertom Zanijerijem i da je za Srbiju i Kosovo prihvatljivo da Euleks dođe na Kosovo pod sledećim uslovima: da ga odobri Savet bezbednosti, da je statusno neutralan i da ne sprovodi Ahtisarijev plan. Predsednik na kraju kaže: " To su principi na kojima je svaka misija na Kosovu prihvatljiva". Međutim, ono što kaže međunarodna zajednica i čelnici EU jeste da oni pregovaraju sa predsednikom Srbije. A zatim hajde malo da polemišemo sa ovim principima. Hajmo otpozadi, da Euleks ne sprovodi Ahtisarijev plan; on je Ahtisarijevo čedo, on je napravljen da sprovodi Ahtisarijev plan. Zatim, da je statusno neutralan. Kako može biti bilo koja misija, koja dolazi nepozvana na tuđu teritoriju, koja pri tom ima zadatak da sprovodi niz i set zakona koji treba da daju politički i državni kapacitet Kosovu, može biti neutralna? Ona je potpuno primerena i okrenuta Kosovu kao nezavisnoj državi i protiv Srbije, sa druge strane. Na kraju da ga odobri Savet bezbednosti. Molim vas, ako vi svaki put kažete da za Srbiju nije problem da Euleks dođe ovde ako ga odobri Savet bezbednosti, da li smatrate da bi bilo ko rekao "nema potrebe da mi branimo Srbiju od nje same"? Ako je za Srbiju u redu da dođe Euleks, onda je u redu i za Savet bezbednosti. Dalje, ni jedno ni drugo, kaže predsednik, nije priznavanje nezavisnosti, već podizanje kapaciteta države da se bori za integritet vlasti na Kosovu. Moram da pitam za čiji integritet, za koje države integritet? Molim vas, to je integritet Kosova kao nezavisne države. Integritet Srbije tu ne postoji. Ono što je vrlo važno, oću da kažem još jednu stvar koja može da pokaže odnos svih nas ovde danas. Pre nego što sam počela da govorim primetila sam da ima 15-ak poslanika sa ove strane gde sede poslanici vlasti, a sa druge strane gde sede poslanici koji su iz redova opozicije ima 55 poslanika. Vidim da je cela grupa DSS ovde. Toliko o tome.
Gospodin Obradović, po Poslovniku, a zatim gospođa Raguš, po amandmanu.
Javljam se na osnovu člana 226. i molim objašnjenje. U članu 1. zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu kaže se da su izdaci budžeta i nabavka finansijske imovine 695 koma nešto milijardi dinara. Ukupni izdaci budžeta nisu 695 nego su 742 milijarde dinara. Koliki je, zapravo, ukupan budžet Republike Srbije? To je važno zbog svih onih parametara. Takođe nije nevažno pitanje, prošle godine smo imali nekoliko interesantnih situacija vezano za finansiranje političkih stranaka, jer je u jednom trenutku procenat bio utvrđen na ukupne izdatke budžeta, pa je naknadno utvrđeno da bi to možda ipak trebalo da bude na izdatke budžeta. Ta razlika nastaje pošto po Zakonu o finansiranju političkih stranaka je 0,15% od te ukupne sume. S druge strane, Ustav Republike Srbije predviđa da određena sredstva iz budžeta moraju da idu za finansiranje AP Vojvodina. Taj procenat se računa u odnosu na jednu ili u odnosu na drugu cifru. Šta o tome kaže Zakon o budžetskom sistemu?
Gospođa Raguš po amandmanu, zatim gospodin Batić po amandmanu. Samo da kažem, gospođa Raguš želi i po Poslovniku i po amandmanu, tako da će ta dva vremena spojiti i govoriće ukupno šest minuta.
Hvala puno na ovome. Videćete i sami da je tema značajna. Naravno da se pridružujem kolegama iz opozicije i moram da vam kažem da smo svi užasno obmanuti od strane Ministarstva spoljnih poslova i Vlade Srbije. To ću upravo sada da dokažem. Javnost u Srbiji treba da upamti sv. Luku, gospodine Milivojeviću, pravoslavni hrišćani danas slave sv. Luku. Srbi sa Kosova i Metohije slave pod vrlo teškim okolnostima. Ovom prilikom, SRS želi da svaki sledeći sv. Luka bude na sopstvenom ognjištu. Evo, kako smo obmanuti. Podsećam vas na izjave gospodina Rupela da jedini problem iz maja 2008. godine po pitanju Euleksa na teritoriji KiM jeste pravno rešenje tog problema. Svi su tada govorili da apsolutno neće doći prilike da se nadležnosti UNMIK prebace na Euleks. Citiraću ministra spoljnih poslova,kaže - maksimalno smo angažovani na tom pitanju i radimo sa članicama Saveta bezbednosti, kao i sa svim relevantnim faktorima u okviru UN, da se tako nešto ne desi, jer transfer nadležnosti UN na bilo koje drugo međunarodno prisustvo podrazumeva adekvatnu odluku Saveta bezbednosti UN, a to se neće dogoditi. Ovo je laž. Ono što su oni dogovorili iza pozornice Narodne skupštine, van očiju javnosti, bez ikakve platforme, najvišeg doma u jednom politikom sistemu jeste da njima ne treba politička odluka Saveta bezbednosti, jer je tehnička misija. Gospodin Iv de Kermabon je albanskoj redakciji BBC dao izjavu da njemu zapravo Savet bezbednosti ne treba, da će misija Euleks biti operativna u decembru. Ono što je zaista bilo više nego drastično za sve one koji se zaista pitaju u kakvoj mi to državi živimo i zapravo koji stepen demokratije je ovde na snazi. Mi pokušavamo da dokažemo svakodnevno da je ovde na delu potpuna okupacija, da ovaj parlament očigledno traži objašnjenje, traži obrazloženje, postavlja određena pitanja, iznosi probleme bez ikakvog političkog dijaloga, bez ikakvog obrazloženja. Ovde nama američki i britanski ambasador kroje političku scenu, politički život, ekonomsku situaciju, a da apsolutno ne postoji nikakav rezultat sveukupnog delovanja opozicije. Konačno, vrhunac svega jeste jučerašnja izjava Kristine Galjak, ona je predstavnica za štampu visokog predstavnika EU Havijera Solane koja je u potpunosti razotkrila ono što će se, dame i gospodo poslanici, dešavati u Savetu bezbednosti 7. novembra. Ona je rekla da je tačno da se očekuje da Savet bezbednosti UN u vidu predsedničkog saopštenja odobri dogovor UN-Srbija, Srbija-EU, uz opasku da Savet bezbednosti treba najpre da dobije izveštaj UNMIK o ishodu pregovora sa Srbijom o predlogu od šest tačka koje je Ban Ki Mun u julu uputio srpskom predstavniku i zapravo, potvrdila da će se kroz jedan vid predsednika saopštenja nastaviti rekonfiguracija civilne misije na teritoriji KiM na celokupnoj teritoriji. Dan 7. novembar će staviti tačku na vrlo sraman deo novije političke istorije u Srbiji, vrlo tragičan momenat za celokupan srpski živalj koji je razmešten po Srbiji i širom sveta. Takođe će da odluči u svetlu demokratije posle 2000. godine u Srbiji. Daće odgovor zašto se svaka ozbiljnija priča na temu sudbine KiM, o statutu Vojvodine, izmeštala iz parlamenta i vodila iza zatvorenih vrata i konačno će nam dati odgovor da smo svi pod okupacijom Borisa Tadića i SAD, dame i gospodo. Po Poslovniku, pošto sam to ostala dužna u ovih nekoliko desetina sekundi, moj zahtev zapravo jeste objašnjenje od strane ministra spoljnih poslova, po kom osnovu i na osnovu koje rezolucije, po kojoj platformi je sebi dao zapravo da totalno izmeni stav i prihvati misiju Euleksa na KiM. Hvala.
Reč ima gospodin Vladan Batić po amandmanu, a zatim gospodin Milentijević po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao poslanik DHSS podržavam ovaj amandman kolega iz DSS, u oba njegova dela, i u pogledu visine troškova putovanja u razdelu tri, Generalni sekretarijat Vlade Republike Srbije. Generalno mislim da treba redukovati troškove putovanja. Svojim amandmanom, ali nisam bio u Beogradu, takođe sam predložio redukciju troškova putovanja, i to Kabineta potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija, gde su troškovi putovanja 20 miliona planirani, mislim da to treba da bude 10 puta manje. Pogotovo što su efekti ovih putovanja, bar do sada, bili vrlo mali. Od obećanja da će se Srbija do kraja godine naći na beloj šengenskoj listi, preko obećanja da će Srbija do kraja godine biti kandidat za EU, nije ostvareno ništa. Vidimo da je ovaj plan ostvarila ona država koju najviše kritikujemo u poslednje vreme, Crna Gora, i možda kabinetu njenog potpredsednika vlade za evropske integracije i trebaju ovolika sredstva. Našem sigurno ne trebaju. Kada već govorim o kabinetu generalnog sekretara, a da bih ostao veran tradiciji, bilo bi dobro, pošto obično ministri ne žele da se bave tom materijom, da generalni sekretar Vlade Republike Srbije u okviru rubrike - verovali ili ne, odgovori na sledeće pitanje: da li je moguće ovako nešto, da direktor JP Aerodrom "Nikola Tesla" zaključi ugovor sa jednim profesorom Mašinskog fakulteta, ugovor o delu, po kome je gospodin profesor, nećemo pominjati ime, ovde imam ugovor, možda će se videti, obavezan da naručiocu posla, dakle, direktoru Aerodroma "Beograd" gospodinu Bojanu Krištu, pomaže u rukovođenju preduzećem? Cena te pomoći, bilo bi smešno da nije tužno, od 6. novembra do 21. decembra je 378.000 dinara. To je taj ugovor (pokazuje ugovor), pa valjda je rukovođenje preduzećem nešto što je posao generalnog direktora Aerodroma "Beograd". Nema potrebe da taj gospodin profesor, tako bar piše ovde, po zanimanju profesor univerziteta, zove se Velimir Radosavljević. Da li on to može da radi i da li tu postoji neki sukob interesa, u to neću da se upuštam. Ne prigovaram ništa, čovek hoće da zaradi, ali zaista ovako trošiti narodne pare, to je sramno. Međutim, valjda posao nije završen, taj u pomaganju, rukovođenju preduzećem, pa je napravljen novi ugovor. Gospođo ministarka, slobodno se nasmejte, jeste smešno, ali opet je i tragično, znači tragikomično. Znači Bojan Krišto zaključuje novi ugovor, ovo je u periodu Božića i Nove godine. Za vreme od 22. 12. do 9. 01, to je onih Nova godina, jedna i druga, Božić jedan i drugi, kad niko u Srbiji ne radi, ta cena je skromnija. Za tih desetak dana 160.000 dinara uvaženom profesuru Mašinskog fakulteta, naravno sa sve pečatima, potpuno regularan ugovor, zaveden na Aerodromu Beograd, sve je to u redu. Sve je to u redu da ne živimo u zemlji gde ljudi odlaze u narodne kuhinje, da ne živimo u zemlji gde su stotine hiljada ljudi na ivici egzistencije, vidimo da je direktoru Aerodroma malo tih njegovih 300 ili koliko već ima hiljada platu, pa je još toliko dao i nekome ko treba da mu pomaže u obavljanju ove funkcije. Neka pita sekretar Vlade da li su možda najbliži saradnici direktora Aerodroma i dalje radnici Lutrije Srbije, a na Aerodromu rade po ugovoru o delu, onako usput. Da pređem na ovaj drugi deo amandmana kolega iz Demokratske stranke Srbije. Zaista mislim da treba povećati sumu sredstava koja se odnosi na angažovanje najuglednijih stručnjaka da nas zastupaju pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu. Bavio sam se godinama tom problematikom, pre 27-28 godina sam doktorirao na toj temi (međunarodno javno pravo) i mislim da zaista treba angažovati najkompetentnije pravne eksperte da, u ime države, urade ovaj posao. Takođe sam u svom amandmanu predložio da umesto onih enormnih troškova putovanja, apostrofirao sam Kabinet potpredsednika Vlade za oblast evropskih integracija i Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, i apostrofirao sam famozne fantomske usluge po ugovoru, to sam i vas zamolio da mi odgovorite, gospođo Dragutinović, jer tu se uvek nešto krije iza toga. Evo da pitam, a vi možete da proverite, da li te usluge po ugovoru podrazumevaju, recimo, kad sadašnji potpredsednik Vlade i ministar ekonomije vodi svitu novinara u Japan da vide prirodne lepote Japana o trošku Ministarstva ekonomije, a onda budu gosti Džapan Tobaka, a onda Dinkić otvori fabriku Džapan Tobaka, koja je kupila Fabriku duvana u Senti. Čisto da proverimo da li su to te usluge po ugovoru ili neke druge. Ali, svejedno koje su usluge po ugovoru, koji su troškovi putovanja, predložio sam nešto drugo. Ovo je zaista nešto što smatram esencijalnim, kao i troškovi za naše zastupanje pred Haškim tribunalom. Diplomatija nam je vrlo važna danas, diplomatija je i postigla rezultate. Ako neko ministarstvo može da se pohvali, uz predsednika države na diplomatskom planu, to je Ministarstvo inostranih poslova. Svojim amandmanom, žao mi je što nisam mogao da ga obrazložim, predložio sam da ove pare za ove troškove putovanja, kad već imamo Avioslužbu Vlade, ne znam na šta idu te pare ili Krišto troši te pare, po onim računima koje smo videli, da te pare idu na opremanje diplomatsko-konzularnih predstavništava i otvaranje novih diplomatskih ili konzularnih predstavništava. Mi živimo po nekim matricama prošlosti. Imate diplomatska predstavništva više gde nema nikakve potrebe za tako nečim. Nedavno sam bio na par mesta. Imate, recimo, sjajnu ambasadu i rezidenciju u Rimu, ali katastrofa na šta to unutra liči, katastrofa. Bio sam u Tunisu takođe. Lepa je rezidencija, ali je unutra prazna, nema ništa. U Kartagini sam bio. Upravo sam bio sa Miloradom Jovanovićem, mojim starim prijateljem, ambasadorom u Tunisu i nekada i stranačkim prijateljem, kada smo bili u istoj stranci, ali nije to tema. Hajde da nas ta predstavništva diplomatsko-konzularna zaista prezentuju na pravi način, a ne da ih bude sramota da pozovu goste predstavnike drugih ambasada ili konzulata. Pomenuo sam ovo, zašto da ne, pa raspada se gospođa Sanda Rašković-Ivić, ne zna gde će pre, pomenuo sam to u ime 3.000, i apelujem na Ministarstvo inostranih poslova, u ime 3.000 naših ljudi koji žive na Malti da otvorimo konzularno predstavništvo na Malti. To je nasušna potreba tih naših ljudi. Ne može se putovati za svaku sitnicu u Rim. Ne može gospođa ambasadorka, koja pokriva i Maltu, šta da radi ona, da bude u avionu svaki dan između Rima i Malte. Dajte da se te pare na potpuno besmislena putovanja Dinkića, Đelića, Krkobabića, ne znam dokle on može da otputuje u stvari, mislim znam, ali neću da bude zlurad, dakle, da potrošimo na prave stvari, da otvorimo konzulat na Malti, da renoviramo naše ambasade i rezidencije, da se ne stidimo pred strancima i da kažemo: ovo je naša diplomatija, ovo je naš konzulat, ovo je naša rezidencija, to predstavlja Srbiju. Mislim da bi bilo kudikamo bolje. Hvala.
Reč ima gospodin Milentijević, po amandmanu. Četiri minuta i 20 sekundi.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo narodni poslanik kolega Nikola Lazić je sasvim prihvatljiv, jer je on predložio da se deo sredstava koja su predviđena za putovanja opredele za angažovanje najboljih domaćih i stranih pravnih stručnjaka radi zastupanja interesa Republike Srbije pred svim sudovima pravde. Neprihvatljivo je obrazloženje Vlade Republike Srbije koje glasi: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se Predlogom zakona obezbeđuju sredstva u iznosu od 34 miliona dinara, u razdelu Ministarstva spoljnih poslova, za formiranje međunarodno-pravnog tima u postupku davanja savetodavnog mišljenja Međunarodnog suda pravde o legalnosti jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova.'' Sve bi ovo bilo u redu, voleo bih da nisam u pravu, ali otprilike će i ova vlada i predsednik Republike na velika vrata da priznaju razmeštanje misije Euleks na Kosovu i Metohiji. Kada se to ima na umu, onda je sasvim izlišno odvajati pare za Međunarodni sud pravde, jer razmeštanjem misije Euleks na Kosovu i Metohiji ništa nema drugo nego priznavanje nezavisnosti Kosova i Metohije. Ko je sinoć gledao emisiju na Televiziji Pink, gde su učestvovali ambasador Francuske, gde je prisustvovao gospodin Vuk Drašković, gospodin Fatić i gospodin Oliver Ivanović, mislim da je video suštinu svega onoga što treba da se desi na Kosovu i Metohiji. Na pitanje Olivera Ivanovića, postavljeno ambasadoru Francuske: dobro, i pod ovim uslovima koje postavlja Republika Srbija da bi se prihvatila misija Euleks, koji će se zakoni sprovoditi na Kosovu i Metohiji? Ko je gledao seća se da je rekao - to je vrlo teško pitanje, nemam odgovor. Mislim da bismo mi morali da tražimo odgovor, jer ako se sprovode zakoni i Ustav Republike Srbije kroz razmeštenu misiju Euleks, i svih tih hiljadu i dve hiljade policajaca, i sudija i ne znam čega, ako sprovode zakone republike Kosova, onda je Kosovo završilo svoju priču.
Gospodin Buha, po Poslovniku.
Kada smo kod misije Euleks, moramo spomenuti i vrlo pozitivnu ulogu Ruske Federacije u odnosu prema Kosovu i Metohiji i mora da nas zabrine pozicija srpske strane koja je ovoga trenutka isključila vrlo aktivnu ulogu Ruske Federacije u celom periodu kosovske krize. Znamo da smo u zadnje dve godine imali punu podršku u Savetu bezbednosti, u Generalnoj skupštini od strane Ruske Federacije i vrlo negativan odnos SAD, Evropske unije i na kraju i priznanje Kosova i Metohije. Sada ću ovde pročitati izjavu ruskog ambasadora koja je data pre jedno mesec dana, pa da vidite na koji način mi zloupotrebom međunarodnog prava i vlastite pozicije oko Kosova i Metohije gubimo aktivnog saveznika, isključujemo jednostavno svojim neodmerenim, nepažljivim, neodgovornim potezima naše aktuelne vlasti. Ambasador Ruske Federacije Aleksandar Konuzin, kažem, pre jedno mesec dana reče: ''Čestitam na sjajnoj diplomatskoj pobedi u Generalnoj skupštini Ujedinjenih nacija. Predstoji još mnogo posla. Pristalice cepanja Srbije neće ostati skrštenih ruku. Pritisak na Beograd će rasti, želim da se pridružim rečima velikog ruskog pisca Aleksandra Solženjicina - Srbi, ne dajte svoju zemlju. Budite sigurni da će Rusija i ubuduće biti uz Srbiju.'' Vidite, mi smo direktnim pregovorima, tajnim pregovorima koji se vode na relaciji Brisel-Beograd, isključili Rusiju. U Savetu bezbednosti je pokušano u sedam-osam navrata da se prihvati Ahtisarijev plan, dođe do nove rezolucije. Ruska strana je uvek jasno rekla - ne, ne može, Ahtisarijev plan ne može. Mi sad posredno dolazimo do Ahtisarijevog plana u direktnoj režiji Beograda i Brisela. Kristina Galjak, danas možemo u "Večernjim novostima" da pročitamo, otvoreno kaže da Solanini savetnici redovno putuju na relaciji Brisel-Beograd i Euleks ima šefa misije, tim stručnjaka, a ovim pitanjem se bave diplomate itd. Znači, tajni pregovori. O ovome nijedna reč u srpskoj štampi. Ovo je izdaja, to mora da znate, u režiji predsednika Republike, Vlade i ministra spoljnih poslova. Samo da znate, to moramo objasniti i narodu na Kosovu i Metohiji, u ovoj režiji učestvuje predsednik Republike, Vlada, njen premijer i ministar spoljnih poslova. Oni će biti odgovorni za sve ovo što će uslediti, a uslediće nakon desetak dana predsedničko saopštenje i time isključujemo Savet bezbednost i podršku Ruske Federacije. Za to ste vi odgovorni.
Zahvaljujem. Na član 5, razdeo 3, amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tač. 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podnosim amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu u ime poslaničke grupe Napred, Srbijo. Amandman koji treba da se briše u članu 5, razdeo 3, Glava 3, tačka 7, funkcija 110. Kao posebna služba Vlade Kancelarije za saradnju sa medijima osnovana je Uredbom Vlade 2005. godine. Do 2005. godine... (Predsednik: Gospodine Saviću, molim vas, nemojte ometati govornika lupanjem.) ... poslovi iz nadležnosti Kancelarije obavljali su se u okviru Generalnog sekretarijata Vlade Republike Srbije. Na taj način i troškovi za rad iz nadležnosti navedene kancelarije bili su manji. Aktom odvajanja znatno su uvećani troškovi poslovanja. Ovaj amandman je predložen u cilju smanjenja troškova državne administracije. Naime... (Predsednik: Gospodine Stojanoviću, nemojte ometati govornika.) ... smatram da ne treba odobriti predloženo uvećane troškove za rad Kancelarije u iznosu od oko tri miliona dinara, jer se isti poslovi mogu uspešno obaviti u okviru do sada utvrđenih troškova poslovanja za 2008. godinu. Izričito sam protiv predviđenih dodatnih troškova, posebno imajući u vidu da se eventualne teškoće odnosno nedostatak sredstava za obavljanje poslova iz nadležnosti Kancelarije za saradnju sa medijima mogu prevazići na taj način što bi se Generalni sekretarijat Vlade Republike Srbije uključio u poslove i iste obavio koristeći svoja budžetska sredstva i stručne usluge. Inače, Kancelarija je procenila, razmatrajući izvršenje rashoda u periodu januar-avgust 2008. godine, da je moguće uštedeti troškove smanjujući obim putovanja. O kakvim putovanjima je reč? Vlada treba da radi svoj posao, a ne da se bavi marketingom i reklamiranjem. Moje je mišljenje da se takođe mogu uštedeti troškovi poslovanja na predloženi način. Napominjem da bi u predstojećem periodu u okviru rada Vlade Republike Srbije, a u cilju smanjenja troškova državne administracije, trebalo u odgovarajućoj proceduri ukinuti ovu službu jer su ti poslovi do osnivanja ove kancelarije obavljani u okviru Generalnog sekretarijata Vlade, što je kao rezultat imalo mnogo manje troškova u poslovanju. Na kraju, zahvaljujem se kolegama koji su lupali što su me bodrili i pružali podršku. (Sve vreme govora narodnog poslanika Ljiljane Miladinović poslanici SRS-a lupali su o klupe.)
Gospođica Nataša Jovanović po amandmanu.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kada ste građanin, a hoćete da izigravate narodnog poslanika, onda pišete amandmane koji nisu u skladu sa Ustavom. Lepo je to, gospođa ministre, što ste napisali da ovaj nazoviamandman, ove nazoviindividue, nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije, jer početna inicijativa za tako nešto ne može ni da potekne od nekoga ko je pokušao da predstavi neki nazoviamandman, ali taj neko ko je to pisao morao je da ima elementarna znanja i o Zakonu o budžetskom sistemu, i o Ustavu Republike Srbije i o nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije, pa da napiše amandman kako valja. Ali, uče se ljudi, polako, možda jednog dana budu članovi neke mesne zajednice ili tako nešto, predsednici udruženja pčelara, šumara. Gospođa možda bude neki predvodnik komisije za heklanje, ali u Narodnoj skupštini Republike Srbije ovaj posao mora ozbiljno da se radi i da se zna kako to ide, kako stoji sa Ustavom, kako sa jednim zakonom, sa drugim i onda da se suvislo priča i da se obrazlaže. Ako je reč o Kancelariji za saradnju sa medijima, onda je dotična mogla da potraži savet od izvesnog Aleksandra Vučića, da joj pomogne u pisanju ovog amandmana, jer on je valjda stručnjak za medije ili se tako predstavljao. Iskoristiću priliku da obavestim javnost da je taj nekadašnji član naše SRS i ministar za informisanje od danas postao revidirac. Revidirao je stavove i rekao, zamislite da je linija postojanja zapadnih srpskih zemalja vekovima unazad – koje su obeležene 90-te godine, ali ih je označio svako na svoj različiti način, prof. dr Vojislav Šešelj, predsednik SRS, Slobodan Milošević, predsednik Republike, i Vuk Drašković, tada sa tom ideologijom, predsednik SPO – zapadna linija Karlobag - Ogulin - Karlovac - Virovitica. Znaju to ljudi ovde, naročito gospodin Buha i gospodin Žutić, koji trenutno nije u sali, iza te linije se čak nalaze srpska mesta, poput Srpskih Moravica i drugih. Dakle, i to nije krajnja zapadna granica. Ali, šta da očekujete od nekoga ko je Tadićev revidirac i ko je sada neko ko baštini Manterovu ideologiju, jer to upravo taj Aleksandar Vučić radi. Pošto je krenuo putem Mantera, onda me apsolutno ne bi začudilo da se ponaša i u maniru nekih Indijanaca, ali kako to kažu žargonski oni koji vide da on glumata i da je zaista bio laž i obmana svih godina svog života, ali on je zaista i u pravom smislu reči Indijanac i, pre svega, upozoravam građane ili Rume, ili Vrnjačke Banje, ili Knjaževca ili Prijepolja, da taj opasni čovek možda i danas šeta po njihovom gradu. U Knjaževcu je danas? Policija Knjaževca, ako i tamo ima, apelujem na njih, amaterskog pozorišta, jer je za amatersko pozorište, ni za šta drugo nije.
Gospodin Željko Tomić, po Poslovniku.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članovima 225. i 226. Hteo sam da dopunim i još nešto usput da pitam, a hteo sam da dopunim kolegu Vladimira Milentijevića, koji je prepričavao sinoćnju emisiju na jednoj od gledanijih televizija u našoj državi, gde je na, kako je on rekao, konkretno pitanje - koje će zakone na teritoriji Kosova primenjivati Euleks, kada je francuski ambasador gospodin Žan Fransoa Teral odgovorio, to je jako, jako teško pitanje, i ostavio gledaoce bez odgovora. Odgovor je već dat. Dala ga je gospođa Karin Lindal, portparolka Euleksa: Euleks će isključivo raditi po ustavu i zakonima Republike Kosovo, nezavisne države Kosovo. U toj atmosferi mi dalje možemo da nastavljamo priču, u toj atmosferi nama Ministarstvo spoljnih poslova jeste dužno mnogo odgovora, a Euleks je faktički već instaliran, de fakto, samo još nedostaje i de jure, što mu obećava vladajuća većina ovde u parlamentu. Blaga digresija da od Kosova dođem do Vojvodine, isto jedna simpatična televizijska emisija, "Dvougao" se zove, na još jednoj drugoj televiziji, gde potpredsednik SPS gospodin Dušan Bajatović na konkretno pitanje - da li je Statut AP Vojvodine u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kaže - uglavnom. Kaže uglavnom, a pri tome se zna da će predstavnici SPS-a podržati statut i to su više puta izjavili u medijima. To je, izvinjavam se na šaljivoj paraleli, kao kada pitate devojku da li je trudna, a ona kaže malo je trudna, malo nije. Pa, ili je u skladu sa Ustavom ili nije. Ako to izgovori potpredsednik parlamentarne vladajuće stranke u Srbiji, to je zaista crnohumorno. Već sam imao priliku i ranije sam postavljao pitanje predstavnicima SPS da li će ostati dosledni svojim ranijim izjavama, svojim ranijim stavovima iznošenim i za ovom govornicom. Svojim delima u poslednjih mesec-dva su opovrgli sami sebe, i kako po ovom, tako i po još nekim drugim pitanjima. Sada uglavnom ćemo saznati valjda i njihov stav, i uglavnom će valjda biti taj statut usvojen i uglavnom ćemo prekršiti Ustav Republike Srbije. Hvala.
Reč ima gospodin Petar Jojić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, tražim obaveštenje od Vlade Republike Srbije, da li će Vlada Republike Srbije dozvoliti da se sedište Južnobanatskog okruga izmesti iz Pančeva u Vršac? Kome je to palo na pamet? Da li će to Vlada Republike Srbije da dozvoli? Radi se o okrugu sa 330.000 stanovnika, najveći okrug u Vojvodini. Da li će Vlada Srbije autonomašima da dozvoli da cepaju i ovaj okrug i da ga izmeštaju tamo gde njima više odgovara, da li će jednom vlasniku iz Vršca da odgovara sedište okruga u Vršcu, a ne u Pančevu? Tradicionalno i sedište upravnog okruga mora biti u Pančevu, dame i gospodo. Tražim obaveštenje od predsednika Vlade - da li će Vlada sprečiti secesiju na ovakav način Vojvodine, jer parče po parče autonomaši, sa severnim susedima, pokušavaju da i ovu teritoriju podele i rasparčaju kao severnu srpsku AP. Zbog toga SRS je protiv secesije po ovom statutu koji Bojan Pajtić sa Borisom Tadićem želi da bude usvojen, kako u Republičkom parlamentu, tako i u Pokrajinskom parlamentu. Nema mesta, dame i gospodo, poštovani građani Pančeva, poštovani građani južnog Banata, osam opština Pančevo, Kovin, Kovačica, Alibunar, Opovo, Bela Crkva i Vršac, ne dajmo, jer po novim rešenjima i standardima, upravni okrug će imati i te kako ingerencije i i te kakav značaj za područje južnog Banata, i sedište okruga upravnog mora biti u Pančevu, a ne u Vršcu, da se samo jednom velikom profiteru izađe u susret da bi on mogao da vlada regijom, ne samo Vojvodinom u ovom delu Banata, nego da on vlada opštinama koje gravitiraju prema Vršcu. Prema tome, građani Pančeva su uznemireni, radi se o 130.000 građana. Usput da napomenem da je Pančevo bilo područje grada Beograda i nemojte, gospodo iz Novog Sada, da vi pretendujete na Pančevo, jer vam to građani Pančeva neće dozvoliti po svaku cenu. Hvala vam.
Vaše pitanje će biti prosleđeno Vladi, odnosno predsedniku Vlade. Reč ima gospodin Milan Lapčević, po amandmanu, a zatim gospodin Krasić.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka, da sam na vašem mestu protestovao bih javno, a i kod svojih vladajućih struktura što ovde u sali pored vas ima samo 15 narodih poslanika iz vaše vladajuće strukture, koji vas podržavaju. Doduše, na ovom ekranu ima mnogo više prijavljenih kartica, ima 35, nema mnogo više, nije važno, ali u svakom slučaju logično bi bilo da oni koji će podržati ovaj rebalans budžeta budu ovde i da čuju sve ove primedbe koje su izneli predstavnici opozicije, a i obrazloženja amandmana, jer treba o tome da se izjašnjavaju. Ovaj amandman koji je predložila gospođa Miladinović ide u prilog priči da je prevelika javna potrošnja i da je treba smanjiti. Ima zaista opravdanja u tome. Naročito iz razloga što se tekući prilivi u budžetu smanjuju, a potrošnja se stalno uvećava i kroz neke nepotrebne stvari koje nisu neophodne za državu, u kakvom je stanju danas Srbija. Po podacima narodne banke Srbije bazna inflacija u oktobru je bila 10,2% na godišnjem nivou. U Memorandumu o ekonomskoj politici predviđeno je da inflacija bude maksimalno 9,5%. U tu baznu inflaciju na godišnjem nivou u oktobru je ušlo poskupljenje gasa, kao osnovno poskupljenje, ali nije ušlo, pošto će to izazvati lančanu reakciju, poskupljenje komunalija i grejanja u mnogim opštinama u Srbiji, a nije ušlo ni poskupljenje telefonskih impulsa za 100% i pretplate za 300%. Čak, ako mogu da kažem, sumnjam u ovakve podatke, ali zvanični podaci su zvanični podaci, čak i ova inflacija je u ovom trenutku premašila onu koja je predviđena u Memorandumu, a tek će za naredna dva meseca talasom poskupljenja koja su najavljena, pored Telekoma, ali i usluga komunalnih, koje je tražio i sam gradonačelnik Beograda, a verovatno će i predsednici opština u čitavoj Srbiji, koji zavise i od energenata, pre svega gasa, morati da traže, jer je na ovaj način neodrživo grejati građane po ovim cenama. Dakle, javna potrošnja sve vreme raste i potpuno je opravdano da se ona smanji, i bilo bi logično očekivati da se čak ta javna potrošnja nije u obimu ukupnom smanjivala, da ste sagledali one najugroženije grupe, poput jutros pominjanih invalida, izbeglica, poput onih najugroženijih kategorija. Potpuno je neodgovorno i Vlada mora, odnosno njeni ministri da prvo na sebi i svojim izdacima uštede, a da to ne čine na onima kojima je to najpotrebnije. Sada ću vam pokazati spisak od preko 1.000 javnih preduzeća i ustanova u Srbiji. Prema podacima iz registra, ovde ima 37 strana kucanog materijala, ima preko 1.000 preduzeća javnih u Srbiji. Ako se Vlada ovako ponaša, šta mislite kako će se ponašati funkcioneri i rukovodioci tih javnih preduzeća i ustanova? Oni će tražiti da imaju komotnu poziciju, kao što traže razna ministarstva, kabineti potpredsednika Vlade za ekonomski razvoj, kabineti ministra za ekonomski razvoj itd. Puna su nam usta nekog ekonomskog razvoja, a Srbija je stalno u stagnaciji i u sve gorem položaju. Od privrede i od privrednog razvoja imamo samo stečajeve i samo propala preduzeća, i naravno ulaganja u skijališta, a sve manje snega. Jedan gradonačelnik je tražio da izgradi skijalište, pri tom je zaboravio da ima najvišu planinu ili brdo od jedva 800 do 900 metara i ponekad sneg. Treba mu skijalište. Sve je to lepo, ima zoološki vrt, nabaviće žirafu uz pomoć Vlade, ali mu treba i skijalište. Jedino još sneg ne može da nabavi, to ne može da se kupi. Moraće da nabavi i mašine za sneg, pa je posle povike javnosti odlučio da odustane od toga, pa će nabaviti žirafe, a uskoro i foke. Za sve to u Srbiji ima prostora, kao da smo mi zemlja koja ima najveći bruto društveni proizvod u svetu, pa mogu da se ponaša komotno. Hiljadu preduzeća, hiljadu direktora, hiljadu pomoćnika, sekretarica, vozača i čega sve ne. Srbiji su potrebne strukturne reforme. Srbija ne može da bazira svoj razvoj na tome što će sve investicije ići uglavnom iz državnog sektora, iz javnih prihoda. Sećate li se da je pre nekoliko meseci kada su bili izbori, pa se čekalo na formiranje Vlade, da su mnoge investicije stale i da se bukvalno sve u Srbiji zaustavilo. Zašto? Pa zato što sve investicije i sve što se dešava u zemlji zavisi od državnih para. Mnogo je vezano za državne investicije, za javne ustanove, za javna preduzeća. Sve se vrti u tom krugu. Vrlo malo novca ima u privatnom sektoru. Dakle, umesto što ovoliku potrošnju predviđate, bolje bi bilo da se bavite strukturnim reformama i da omogućite svojim primerom manju potrošnju, a više ulaganja u privredu koja stvara višak vrednosti i stvara bolji život građana. Jedino se tako pravi bolji život građana. Ne tako što se marketingom ovde prikazuje kako će biti penzije možda, a verovatno neće, kako će biti boljeg života, samo što nije, od toga je samo prazna priča. Mi ćemo naravno ovakav amandman podržati i sve druge amandmane koji se bave i koji govore o tome da treba smanjiti neprimerene izdatke budžetskih korisnika, a u cilju smanjenja javne potrošnje. Ukoliko budete prihvatili te amandmane to će biti dobro, ukoliko ne, naravno nećemo podržati rebalans budžeta. Hvala.
Zoran Krasić, po amandmanu.
Naravno, vi nas držite ovde, ne date nam da idemo na slavu, a ovi antihristi pobegli svi na slavu. Nikoga nema od Vlade ovde, a mi moramo da razmatramo, iako je ovo radno vreme ovakvo, ali hoćete vi o tome, polako. Radimo kako ste rekli. Nema problema. Teška srca moram da se uključim u ovu raspravu, zato što se i ovaj, kao i još nekoliko amandmana, tiču nečega što se zove Kancelarija za saradnju s medijima. Tih 38 zaposlenih potrošiće skoro 79 miliona i 653.000 dinara. To su oni, da to sad prevedem ljudima, pošto ovi iz Vlade ćute i neće da kažu šta je i ko je to, otprilike koji opslužuju ne samo onu konferencijsku salu u Vladi, gde oni s vremena na vreme dođu pa sednu, pa drže neke konferencije za štampu, a ovih dana su svi podnosili izveštaje o 101. danu funkcionisanja Vlade i sami sebi davali ocene od četiri minus do pet minus. Tu su i oni koji daju saopštenja i svojevrsni protokol koji organizuje posete novinara i trude se da se što pre prenesu informacije o aktivnostima Vlade i verovatno nekih ministarstava. To je veliki iznos sredstava, pogotovo kada se ima u vidu da imamo i javni servis moderne evropske Srbije. To su oni suncokreti, sa različitim zastavama Evropske unije. Nadam se da sam lepo to opisao, s obzirom da ne gledam televiziju i trudim se da ostanem pri čistoj svesti, i ne dozvoljavam da moje mišljenje kreira nijedan novinar, niti bilo koji kolumnista, pogotovo ne ove šljokadžije što pišu svakodnevno. Građani Srbije, da biste ostali potpuno normalni, trebalo bi što manje da gledate televiziju i što manje da čitate novine, a što više da idete u biblioteku i da čitate knjige, i pogotovo da terate decu da pročitaju lektiru, jer u novinama ništa pametno ne mogu da pročitaju. Nekada, u vreme kada sam bio mali, bio je "Politikin četvrtak" i tada smo morali da čitamo, da učimo pravopis, gramatiku itd. Otkada je došla demokratija, novinarstvo je propalo. Ono je postalo poprilično pokravreno, tendenciozno, maglovito i treba da sakrije onu svoju suštinu. Ovi što se smeškaju, znam da dele moje mišljenje. Sada bih vam objasnio da je u svim vladama postojala neka služba koja se bavila informisanjem. To je sad ovo moderno, kako kažu portparol. Imamo portparola tužilaštva, portparola suda, portparola ministarstva, portparola tužioca, sve portparole imamo. To su neki glasnogovornici koji treba da obaveste javnost o aktivnostima, mada se neki portparoli pojavljuju i kao vrsni poznavaoci određene materije. Tako se pojavljuje, recimo, Bruno Vekarić. Nema mi ga moj prijatelj Batić, on je glavni krivac za postojanje Vekarića. Doduše i Vojin Dimitrijević je poprilično tu pokvario stvar. Nego, da biste vi sada shvatili ko je podneo amandman na ovu poziciju Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, zamoliću vas da saslušate nešto vrlo ozbiljno. Nastalo je 2004. godine. Molim za tišinu ove iz DSS-a da čuju, da ne bi napravili grešku ako me ne čuju. Posebno bih zamolio građane da obrate pažnju na tekst koji ću da pročitam. Nije moj tekst, autor je neko drugi. To je zakletva narodnog poslanika SRS. Kaže ovako: "Ja, Tomislav Nikolić, zaklinjem se kao narodni poslanik, zaklinjem se svemogućim Bogom, zaklinjem se svojom pravoslavnom verom, zaklinjem se svojim imenom i čašću, zaklinjem se slavom svojih predaka i budućnošću svojih potomaka, da ću časno, pošteno i predano obavljati svoju poslaničku dužnost, poštujući stranačku disciplinu i izvršavajući odluke najviših stranačkih organa, u skladu sa programom i statutom SRS. Jedinstvo srpskog naroda i države, politička demokratija, civilizovani pravni poredak, ekonomski prosperitet i socijalna pravda, uvek i svuda predstavljaće glavne ciljeve moje političke borbe", kaže Tomislav Nikolić. "Mojim poslaničkim mandatom u svakom trenutku će raspolagati Centralna otadžbinska uprava SRS i njenoj volji ću se bezuslovno pokoravati. Kako ja ovu zakletvu poštovao i ispunjavao, tako i meni Bog pomogao". Danas je Sveti Luka, slava Vojislava Šešelja, i namerno sam danas sačekao da pročitam zakletvu koju je potpisao narodni poslanik SRS. U nastavku stoji potvrda da je zakletva položena 26. januara 2004. godine u hramu Svetog oca Nikolaja. Svojim pečatom i potpisom potvrđuje protonamesnik Đorđe Popović. "Centralna otadžbinska uprava SRS, za predsednika SRS dr Vojislava Šešelja, u potpisu Tomislav Nikolić". Međutim, kada se dođe u sukob, nije ovo leva i desna strana budžeta, ovo je duhovno-moralna strana lika svakog čoveka, a ovo je materijalistički pogled na život: uzmi sve što ti život pruža. Ovde je čiča Tomina ergela. Pozivamo sve novinare istraživače da dopune, ovde je samo pet automobila, mogli bi da pronađu da li ima još. Ovo predajem gospođi Đukić-Dejanović, kao prilog ovoj diskusiji. Molim gospođu Nadu Kolundžiju da obavesti Borisa Tadića, zvanog Cvetko, s kakvim ljudima on sarađuje i kakve ljude on čuva da glume ovde nešto. Zamolio bih da obavestite gospodina Cvetkovića, kao predsednika Vlade, da puno osnova postoji, u prigovorima koje ste slušali ovih dana, gde ste ove stavke pravdali potrebom da Vlada bude prisutna preko nekih agencija, jer ima i drugih agencija koje se bore na tržištu Republike Srbije, a tu se velika borba vodi na tržištu informacija i prisutnosti. Skrenuo bih vam pažnju na još nekoliko vrlo negativnih pojava na tržištu informacija. Prva pojava se zove Dragan Đilas, nekadašnji direktor Narodne kancelarije, vrlo rado voli da se slika, bio je u Češkoj i postao je milioner. Jedan mi reče, čini mi se talijanski pastuv, da se procenjuje da Đilas vredi preko 57 miliona evra. Ne možete ni jednu sekundu na bilo kojoj televiziji gotovo da prodate bez njegovog znanja. Sada je to spalo na preko 60%. Drugi vam je onaj "idol", pošto ima puno idola, koji se zove Šaper. Rodbina se čudi kako je on uspeo u biznisu, s obzirom da se njegov kvocijent inteligencije merio sa nekim kvocijentima koji spadaju u domen interesovanja gospođe Slavice Đukić-Dejanović.
Gospodine Krasiću, molim vas da vodite računa kad kvalifikujete mentalno zdravlje i intelektualni status građana Srbije i bilo kog čoveka.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, vi znate da vrlo dobro poznajem vašu profesiju. Ni jedan termin nisam pogrešno upotrebio. Morate da shvatite to ...
Zaista bih vas zamolila, u toj vrsti kvalifikacija ...
Nijedna ružna reč nije upotrebljena. Čak ova leva strana uopšte nije ni shvatila poentu priče.
Ja sam shvatila.
To što ste vi shvatili, to znači da stvarno ispunjavate uslove da možete slobodno da sednete sa ove desne strane.
Gospodine Krasiću, za slučaj da neko sa leve strane nije shvatio, to je zato što vas ne sluša.
Slažem se. To je demokratija. Najbolji oblik demokratije jeste kad stanete ispred televizora, uzmete daljinski i birate kanal. Nemojte da me menjate. Vi niste zaduženi da mene menjate. Dužni ste da se vi promenite, ako je to moguće. Ako niste u mogućnosti da se promenite, kažite. Građani Srbije, vidite da su oni nepromenljivi, konstantno loši. Upravo o tome priča ovaj budžet. Znači, ovo je neka sitna propaganda za ovu vladu. To nije mnogo, da znate. Daleko veća sredstva i daleko veći broj ljudi radi u prilog održanja ovakve ili prekompozicija ove u neku sličnu vladu. Da li će tu da dođu pastuvi ili ergele ...
Gospodine Krasiću, gospođica Jovanović je potrošila četiri i po minuta, tako da vi treba da privedete kraju.
Hvala vam.
Narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, posle ovog maestralnog izlaganja gospodina Krasića gospođo predsedavajuća i s obzirom da je danas petak, svi znamo da je danas sv. Luka, bez obzira što je gospođa Čomić najavila da će se rad produžiti posle 18,00 časova, a mislim da ste vi apsolutno svesni koliko trenutno ima poslanika u sali, pre svega, mislim na svoju levu stranu, jer mislim da stvarno broj ne priliči i da nije u redu da Narodna skupština nastavi da radi danas više. Nećemo mi zakasniti nigde, gospođo Đukić-Dejanović, ima Srbija vremena kako je vi vodite prema EU i mi ćemo svi ovde otići u penziju dok to ne dođe. Takođe, želeo bih da iskoristim priliku kada sam već izašao, da svim građanima Srbije koji danas slave čestitam slavu sv. Luku. Nadam se da mi nećete zameriti što ću u svoje lično ime i u ime svih poslanika SRS ovde u Skupštini, svih članova SRS i simpatizera, čestitati predsedniku SRS prof. dr Vojislavu Šešelju slavu, što ću mu poželeti da sledeće godine dočeka slavu u krugu svoje porodice, sa svojom decom, sa svojim prijateljima i kumovima, s kumovima koji nisu izdali svog kuma, s kumovima koji su verni. Zna se šta je kumstvo u Srbiji. Da poželimo dolazak prof. dr Vojislavu Šešelju sledeće godine, da se vrati svojoj deci i da se vrati svojoj Srbiji, jer je njoj najpotrebniji. Hvala.
Gospodine Preliću, uvažavajući vašu kao i sve sugestije kojih je bilo na sličnu temu danas, ocenila sam da sutra nećemo raditi, to je drugi dan slave i ujedno su i zadušnice, veliki broj ljudi će imati potrebu da ode na grobove. Prema tome, sutra nećemo raditi, u ponedeljak ćemo raditi, ali danas zaista moramo raditi duže nego što je uobičajeno i nego što smo radili prethodnih dana. Vi znate šta znači hitnost kada je u pitanju rebalans budžeta, potpuno razumem vašu potrebu da date značajan doprinos materiji o kojoj raspravljamo. Sutra nećemo raditi, u ponedeljak u 10,00 nastavljamo rad. Gospodine Šormaz, pre vas se javio gospodin Jojić, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, tražim obaveštenje da li će Vlada, s obzirom da je u pitanju budžet Republike Srbije, a on se transformiše takoreći i odnosi se na budžete shodno i na lokalnu samoupravu, opštine i gradove, da li će Vlada Srbije iz investicionog nacionalnog plana i grad Kraljevo konačno izdvojiti sredstva i popraviti 15 visećih mostova na Ibru koje koriste mučenici koji žive na tom prostoru, koji ne mogu ni peške da pređu, čija deca treba da idu u školu? Oni radnici koji rade na drugoj strani obale Ibra došli su u situaciju da su njihovi životi ugroženi. Pre 10 dana imao sam priliku da gledam jednu TV emisiju u kojoj su prikazani ti mostovi i prelaz onih mučenika građana u Ibarskoj dolini koji žive. Konstatacija je bila izveštača RTS-a da su ti mostovi pravljeni pre 50, a neki čak i pre 100 godina. Da li će Vlada Republike Srbije i konačno gradonačelnik Kraljeva, prozivam ga namerno, ne znam mu ime i prezime, ali gradonačelnik Kraljeva, hoće li da preduzmu neke mere i da izdvoje sredstva da se izgrade viseći mostovi koji predstavljaju jedinu sponu i jedinu mogućnost građana te oblasti u Ibarskoj dolini da mogu da i oni imaju bezbedan prelaz preko mostova, kao što mi imamo na mostovima na Dunavu i Savi? Hvala.
Niste rekli koji je član Poslovnika povređen, pretpostavljam 225. i 226. Dobro. Po Poslovniku, gospodin Šormaz.
Član 104. i dostojanstvo Narodne skupštine. Predsednice, nemamo ništa protiv i tu smo, poslanici DSS, radićemo po amandmanima i radićemo po svim interesantnim amandmanima, ne samo govoriti po onim koje smo sami podneli, koliko god to trajalo, ono što nam je posao. Moram da kažem zbog dostojanstva Narodne skupštine da su ovde, što se tiče vladajuće većine, prisutni samo određeni broj poslanika DS i određeni broj poslanika SPS, mislim na koaliciju, nema nikoga. A zamolio bih vas da potpredsednicu, koja je meni jednom zbog dobacivanja dala opomenu i platio sam kaznu 3.000 dinara, upozorite da mi ne dobacuje dok govorim iza leđa ili da bar glasno ne govori. I to je dostojanstvo Narodne skupštine. Nema nikoga iz čuvene G17 plus grupacije, nema nikoga iz SPO, nema nikoga iz LSV. Znači, nema nikoga iz tih stranaka. Mnogo je više prisutno poslanika iz opozicije nego iz vlasti. Ne znam šta je hitnost tolika da moramo i večeras da radimo, ne znam, do ponoći i da radimo opet i u ponedeljak. Ne znam koja je to hitnost. Da li taj put delegacije u Portugal u sredu, pa 25 poslanika neće biti tu i ne znam koliko od toga vladajuće većine. Ne znam da li je to hitnost, pa morate pre srede da imate dan za glasanje, a nije vam hitnost da još šest sati, u roku dostave, Vlada Narodnoj skupštini Republike Srbije dostavi Predlog budžeta za 2009. godinu. Mi ćemo po rebalansu govoriti i truditi se da vas uverimo da ovaj rasipnički, trošadžijski, katastrofalno loš rebalans budžeta za građane Srbije povučete. Takođe, čekamo vas do ponoći i zato ćemo i biti tu da vidimo da li će u proceduru doći Predlog budžeta. Neće doći, nije bio ni na Vladi, naravno da neće doći ni u skupštinsku proceduru. Eto, da kažemo. Mislim da bi bilo, na kraju, najkorektnije da više niko iz vladajuće većine do kraja rada ovog saziva parlamenta ne prozove nikoga iz opozicije za opstrukciju. Ovo što vi radite je gore od opstrukcije. Ovo je potpuno nepoštovanje rada Narodne skupštine Republike Srbije i ovo je narušavanje institucije kakva je Narodna skupština Republike Srbije od strane vladajuće većine. (Predsednik: Vreme) Vi to radite od početka, ali u skladu sa ovim amandmanom, koristite medije da manipulišete i obmanjujete građane. Koliko je lako da obmanete sa tim ko radi, a ko ne radi u Skupštini, to je daleko lakše, ali ne možete da ih obmanete kada je u pitanju to da ste prevarili po pitanju penzija, po pitanju boljeg života, ubrzanog ulaska u EU... (Predsednik: Gospodine Šormaz, hoćete li privesti kraju, govorite četiri minuta?) ... po pitanju "Fijata", akcija i svega ostalog. Zahvaljujem.
Htela bih, najpre, da kažem da koristeći iskustvo potpredsednice gospođe Čomić, povremeno imam konsultacije sa njom i nije bilo nikakvog dobacivanja. Nas dve smo upravo razmenjivale misli vezane za to o čemu ste govorili. Ako je to vama smetalo, izvinjavam se, nije kriva potpredsednica, ja sam pitala. Takođe, htela bih da kažem da se rasprava o pojedinim tačkama iz utvrđenog dnevnog reda sednice Narodne skupštine vodi bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika, to kaže četvrti stav člana 86. Gospođa Marina Raguš, po Poslovniku. Molim vas, oni koji nemaju primedbi verovatno prave pauze, izađu, uđu, naporno je ceo dan sedeti ovde.
Zaista mi je drago što osionost vladajuće većine vi tumačite članovima Poslovnika. Evo da poštujem proceduru, znači na osnovu člana 104. zaista je brutalno povređeno dostojanstvo Narodne skupštine tako što bahato poslanici vladajuće većine o rebalansu budžeta jednostavno nisu prisutni u sali. Pokušavamo, zaista, da ispoštujemo svaki dogovor, da ispoštujemo tempo, da pokušamo da doprinesemo boljem životu građana, ali javnost u Srbiji na Svetog Luku treba da zna, kada treba da se potrudimo, da odlučimo, da vidimo kakav će to život da nam bude 2009. godine, da dobijemo potrebna objašnjenja i obrazloženja, poslanici vladajuće većine, evo leva strana ovako izgleda, apsolutno nemaju razumevanja za ono što se zove život dostojan čoveka u Srbiji. Nemaju razumevanja za to što polako, ali sigurno međunarodna javnost, dame i gospodo, vodi polemiku o tome kako je stradala jedna ponosna i evropska zemlja Srbija 1999. godine, na osnovu falsifikovanog izveštaja Helen Ranta, a po pritisku gospodina Vokera. Međunarodna javnost daje lekciju Ministarstvu spoljnih poslova i srpskoj vladi kako se bori za dostojanstvo jednog naroda i jedne države. Mi sklanjamo glavu i pogled u drugu stranu. Međunarodna javnost govori o tome, piše "Liberasion" da je Francuska kontraobaveštajna služba švercovala oružje u Hrvatsku dok je bila na snazi zabrana uvoza oružja. Međunarodna javnost će na kraju i da kaže da Srbija nije kriva za ono što joj se desilo, a za šta sada ispašta. Mi ovde na Svetoga Luku, dok nam pred očima otimaju Kosovo i Metohiju, tako bestijalno, beskrupulozno, polako ali sigurno evo i Vojvodinu, sedimo svi iz opozicije kao jedan, pokušavajući da sačuvamo i ono malo što je od Srbije ostalo. Pogledajte vladajuću većinu. Ovo je sramota za Srbiju, sramota za ovaj narod, kome nećemo moći na Novu godinu i na srpski Božić, pravoslavni Božić, kao ni na rimokatolički, da objasnimo što svojoj deci nemaju da daju i da pripreme božićnu trpezu. Sramota.
Da li se još neko javlja? Donka Banović, po amandmanu. Izvolite, vi ste sada. Vaša poslanička grupa ima još sedam i po minuta, gospođo Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, hoću da podržim amandman koleginice Ljiljane Miladinović zato što smatram da je taj amandman veoma dobar i da bi bilo korisno da ga Vlada prihvati, zato što on predviđa smanjenje potrošnje i troškova državne administracije. Jedva da je prošlo sto dana od formiranja tzv. proevropsko reformske vlade, a nervoza i nestrpljenje su dva ključna osećanja poslovnih krugova i privrednika u Srbiji. Vlada Republike Srbije je zasuta primedbama o lošoj poslovnoj klimi u Srbiji, nezadovoljstvom preduzetnika i ulagača, upozorenjima međunarodnih institucija i savetima kako da poboljša međunarodni ugled zemlje. Dijagnoza je više nego uznemiravajuća. Reforme stoje, a terapija je već uobičajena. Što pre nastavite reforme i to uz što manje troškove. Za kreatore budžeta i za kreatore makroekonomske politike za narednu godinu naročito treba da bude upečatljiv deo o što manjim troškovima. Tako je sto dana nove vladajuće koalicije bilo dovoljno da se pokaže da je Vlada Cvetković-Dačić jaka samo na rečima. Prema izveštaju "Fridom Hausa", Srbija je pokvarila svoj rezultat među zemljama u tranziciji, i to zbog pogoršanja tri pokazatelja - zbog pogoršanja u državnoj upravi, pogoršanja u oblasti slobode medija i pogoršanja nezavisnosti regulatorne infrastrukture. Drugo upozorenje je stiglo od stručnjaka Svetske banke i Međunarodne finansijske korporacije. U izveštaju o poslovanju za 2008. godinu stoji - da Srbija stagnira u reformama i da je zato pala sa 91. mesta na 94. rang liste država u kojima je lako i prijatno poslovati. Sve to zna i Vlada, ali do sada nije mnogo učinila da ubedi investitore da je na reformskom i evropskom putu, da je spremna da brzo i odlučno menja poslovnu klimu i imidž Srbije. Najveći greh nove Vlade u prvih sto dana je to što su joj usta puna reformi, koje se u praksi odvijaju sporo, mlako i mlitavo. Vlada se posle godišnjih odmora uglavnom bavila rebalansom budžeta, odnosno izmenama i dopunama, o čemu večeras i raspravljamo, zbog povećanja tobože penzija i tako upada u opasnu zamku arbitriranja i preraspodele novca sakupljenog od poreskih obveznika, a sve zarad kreiranja raspoloženja birača. Savet stranih investitora poručio je Vladi da taj proces treba da ubrza i da sprovede uz što manje troškove evropeizaciju Srbije. Dobro je poznato pravilo da birači, odnosno građani neće bolje živeti ako im vlada deli veće plate i penzije, a onda im to uzme kroz inflaciju. Bar Srbija ima iskustva u tome da se kriza ne može rešavati dodvoravanjem političara građanima, stalnim obećanjima o povišicama penzija i plata. Bezbroj puta smo se uverili da krizu generišu upravo demagogija i odlaganje reformi, tako da molim sve ministre u Vladi Republike Srbije da ne ugrožavaju proces evrointegracija Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Popović, imate nepuna tri minuta. Želite? Da li je gospodin Popović tu? (Ne.) Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Nenad Prokić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javila gospođa Judita Popović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, htela bih pre svega da vam iz obrazloženja ovoga predloga zakona o rebalansu budžeta pročitam glavu 3. tačka 7, šta je Kancelarija za saradnju s medijima. Kaže, Kancelarija za saradnju s medijima obaveštava javnost o radu Vlade, ministarstava, posebnih organizacija i službi Vlade, stara se o internom informisanju, izdaje javne i interne publikacije i obavlja druge poslove iz oblasti saradnje s medijima koje joj poveri Vlada. Najveće učešće u strukturi opredeljenih budžetskih sredstava imaju usluge po ugovoru, a odnose se na usluge informisanja javnosti, kao što su Beta, Tanjug, Fonet itd. Dakle, to je ono što smo mi iskoristili kao razlog da podnesemo ovaj amandman, mislim pre svega na LDP. Amandman traži da se ove usluge po ugovoru, što se opredeljenih sredstava tiče, od 26.395.000 dinara smanje na iznos od 10.000.000 dinara. Razlozi su višeslojni. Mi smatramo da su, pre svega, ove usluge po ugovoru prilično nedefinisane i veoma često se pojavljuju u ovom predlogu zakona o rebalansu budžeta. Smatramo da u ove usluge po ugovoru može svašta da se stavi, da se prikriju prave namere, pravi razlozi finansiranje koječega. Smatramo da je i pre 2005. godine postojao neki odnos i saradnja Vlade s medijima, a opet nije postojala takva kancelarija kao sada što postoji i smatramo da je ovaj iznos od 26.000.000 dinara preveliki iznos za ovu vrstu saradnje. Pre svega, ističemo da pod ove usluge po ugovoru u ovom iznosu koji je označen može da se podvede i prilično ozbiljna sumnja oko reklamiranja određenih političkih struktura na vlasti, političkih stranaka, kao i dela Vlada, tako da na taj način delovi Vlade koji treniraju vlast mogu lakše da pristupe medijima, lakše svoje ideje, svoje namere da preko medija serviraju građanstvu i na taj način koriste sredstva budžeta za svoje političke promocije. Prema tome, zaista je nepotrebno da se tako veliki iznos izdvaja za ove usluge po ugovoru, ne samo kod ove kancelarije za saradnju sa medijima, nego uopšte u svim ostalim kancelarijama i ministarstvima u kojima su označene ove usluge. Kada govorimo o medijima, mi bi trebalo da podrazumevamo pod tim i Javni servis. Javnom servisu se, pretpostavljam, ne plaća za pružene usluge, prema tome ako Javni servis mora da izveštava o radu Vlade, a posao je inače i novinara Javnog servisa da izveštava o svemu onome što se dešava u Vladi, da obaveštava javnost i građane o tome šta Vlada radi, onda to znači da Vlada nepotrebno koristi sredstva iz budžeta za ostale medije. Jer posao je novinara da zabeleže vest, a vest je inače kada Vlada uradi nešto, a uglavnom ova vlada radi naopako, tako da veoma često servira vesti, pa veoma često Vlada može da sarađuje sa medijima, pa može da sarađuje i besplatno i potpuno je nepotrebno da za to izdvaja sredstva, i to tako velika sredstva. Dakle, mi shvatamo koji je uticaj medija na društvo. Shvatamo da je potrebno da se mediji uključe u kreiranje javnog mnjenja, ali smatramo da je ovaj iznos koji je predviđen ovim rebalansom budžeta preveliko označen, i da je sasvim dovoljno da se i prepolovi, i da građani budu obavešteni i preko ovih medija koji su ovde označeni u obrazloženju zakona o rebalansu budžeta.
Zahvaljujem. Gospodin Popović se javio po amandmanu, a zatim gospodin Ostojić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo poslanici, poštovana gospođo ministre, da se nadovežem na priču o amandmanu i da dam svoje viđenje oko dijela povećanja izdvajanja za Ministarstvo nauke i tehnološkog razvoja. Naš predlog je bio da se poveća iznos opredeljen za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj sa 7.525.000 miliona dinara na iznos od 10.166.000.000 dinara. Vezano je za činjenicu da je Lisabonskom deklaracijom, koju je Evropska unija donela u vezi sa razvojem društva, znanjem i jedinstvenim evropskim istraživačkim prostorom, stvorena obaveza da sve zemlje članice povećaju do 2010. godine izdvajanje za nauku na najmanje 3% od visine bruto domaćeg proizvoda. Nažalost, mi danas u Srbiji izdvajamo za nauku samo 0,5% bruto društvenog proizvoda i ako tako nastavimo preti nam velika opasnost da postanemo naučna i obrazovna provincija Evrope. Samim tim ćemo trajno izgubiti mogućnost da se integrišemo i da zaista ostvarimo visoki naučno-tehnološki razvoj na teritoriji Republike Srbije. Državu stalno napuštaju mladi stručnjaci i rade u privatnim kompanijama u inostranstvu. Zašto bi ostali na fakultetima i institucijama u Srbiji kada su tamo uslovi i plate mnogo lošiji nego bilo gde, u bilo kojoj državi danas u Evropi. Veća izdvajanja za nauku su neophodna kao jedan od glavnih uslova za zadržavanje naših stručnjaka u Srbiji. Takođe, neophodna nam je jasna strategija razvoja nauke u Srbiji, sa jasnim ciljevima i projektima koje ona podržava. Sada bih ovo povezao sa smanjenjem sredstava našim amandmanom namenjenih za zajedničko preduzeće sa Fijatom. Zašto spominjem Fijat? Po ugovoru sa Fijatom kaže se da će Fijat zaposliti, ali ponavljam, ne odmah nego do 2012. godine, 2.433 radnika, ali nijedne reči, prvo to nije desetine hiljade radnika nego 2.433, ali nijednom rečju nije rečeno da li će to biti inženjeri, da li će biti razvojni centar i dalje u Kragujevcu ili možemo da zatvorimo Mašinski fakultet u Kragujevcu i verovatno jedan deo Mašinskog fakulteta u Beogradu koji se bavi motornim vozilima? Moramo da znamo strukturu zaposlenih u budućoj organizaciji. Ako će sav naučno-istraživački rad da dođe iz Italije i ako ćemo mi da zaposlimo samo radnike na traci, onda je zaista pitanje da li ćemo išta dobiti od te investicije. Ilustrativno je navesti da je Vlada rebalansom utvrdila subvencije za Fijat od, sada samo preraspodelom, 1,97 milijardi dinara, ali isto tako moram da kažem da je Fijat dobio 36 puta više para samo sada nego sve druge domaće i strane kompanije kao investitori u Srbiji. Da kažem, još jednom da ponovim, Fijat treba da zaposli 2.433 zaposlena. Takođe, da dam jedan podatak - najveće udruženje stranih investitora u Srbiji, jedna izvanredna organizacija koja se zove Savet stranih ulagača okuplja danas u Srbiji 120 stranih investitora. Među njima su zaista renovirani svetski proizvođači u raznim sferama djelatnosti koji su u Srbiju došli, uložili svoje pare u grinfild investicije ili u privatizaciju. Ta organizacija, Savet stranih ulagača, danas u Srbiji okuplja 120 investitora i zapošljava 60.000 ljudi, i do sada su investirali u Srbiju 14 milijardi dolara. Izvanredna organizacija, 14 milijardi dolara, 60.000 zaposlenih, a mi govorimo o podsticajima Fijatu od preko 250-300 miliona dolara, u rebalansu je sada 1,97 milijardi dinara, za zapošljavanje do 2012. godine 2.433 radnika. Mislim da je iluzorno dalje govoriti o tome, a ne moram da dodam takođe da mnoge kompanije, i inostrane i domaće, ovde razvijaju svoj naučno-istraživački kadar. Još jednom da napomenem, bez razvoja nauke u Srbiji bićemo naučna i intelektualna provincija u Evropi. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Ostojić.
Predsedniče, uvažena ministarko, koleginice i kolege, mi zaista mislimo da Vlada ne treba da postane glavni urednik medija u Srbiji. Mi zaista mislimo da slobodno i profesionalno novinarstvo treba da se razvija u Srbiji. Novac koji je predviđen za Kancelariju za saradnju s medijima ne doprinosi ovim naporima. Zašto? Zbog toga što se ovaj novac koristi za, upotrebiću izraz koji možda nije adekvatan ali ne mogu u ovom trenutku da nađe bolji, podmićivanje televizija. Televizije su, govorim o lokalnim televizijama širom Srbije, u veoma lošem kadrovskom, profesionalnom i materijalnom stanju. To nije sporno. Emitovale bi i kamin, i vatru koja gori u kaminu, ako je to besplatno. Ovaj novac se koristi da se prave izveštaji o aktivnostima Vlade, da se šalje lokalnim televizijama, a one to, zbog situacije u kojoj se nalaze, a koju sam opisao, puštaju u vestima. Prema tome, do sada smo imali da su urednici, upravo zbog ovakvog nivoa profesionalizma novinarske profesije u Srbiji, urednici glavnih agencija "Tanjuga", "Bete" i "Foneta", postali glavni urednici medija, jer ono što oni propuste kroz agencije, mediji, ne govorim o ozbiljnim medijima, televizijama sa nacionalnom frekvencijom, ali i njima se to dešava, svode urednički posao na određivanje sadržaja tih agencijskih vesti. Ali, ipak agencija je agencija. Ima nekakvog urednika, bori se da održi profesionalni nivo, bori se da opstane na tržištu, pa na kraju krajeva postoje tri, to je na neki način konkurencija, jedna dobija novac iz budžeta pa zato nije prava konkurencija, ali sada to nije tema. Tema je ovaj novac koji se koristi za upravljanje medijima. Uzmite, na primer, jednu dnevnu novinu koja kao ima ugled, ali nema tiraž. Smatra se liberalnom, proevropskom itd. Kad prelistate tu novinu, nećete naći nijedan komercijalni oglas, naći ćete samo tendere, javne nabavke grada i Republike Srbije. To je sav novac koji ulazi u tu novinu. Onaj ko kontroliše novac, kontroliše i uređivačku politiku. To je jasno iz uređivačke politike te novine. Ovde bacio sam akcenat najviše kada je u pitanju Kancelarija za saradnju s medijima na televiziji, zato što postoji agencija koja proizvodi nekakve kratke vesti, za to je plaćena od Vlade, ona šalje te kratke vesti televizijama, one to puštaju kao vesti i u suštini predsednik Vlade, premijer Cvetković, ili onaj koga je on zadužio, uređuje dobar deo vesti na lokalnim televizijama u Srbiji. To naprosto nije pošteno, to nije doprinos razvoju profesionalizma i to je jedan od razloga što se toliko dugo odlaže privatizacija lokalnih medija koja je obavezna po zakonu. Kada bude to privatno, verovatno onda možda neće biti ni vesti na tim televizijama nego samo neki drugi komercijalni program, ali u svakom slučaju teže će se na ovaj način manipulisati elektronskim medijima koji u lokalnim sredinama, vi svi znate kako je tamo boriti se sa onim malim budžetima opština, jedva preživljavaju. Zato mi mislimo da bi bilo fer da se ova velika suma, jer skoro da je ova Kancelarija za saradnju sa medijima u novcu, skoro, nije, ali skoro je izjednačena sa Kancelarijom za evropske integracije. Nećete mi valjda reći da proevropska vlada Kancelariju za evropske integracije drži na tako niskom nivou kao Kancelariju za saradnju s medijima. U suštini, obrnuto je, ovde je mnogo para i zato predlažemo smanjenje na 10 miliona dinara. Hvala.
Gospođa Pop-Lazić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, da smo mi zaista država u pravom smislu te reči, mislim pre svega na ozbiljnost institucija, mi bismo prekinuli ovu sednicu. Ako ne znate kako iz toga da se izvučete, predlažem vam recept Haškog tribunala - simulirate vežbu protivpožarnu i lepo izađemo čisti pred javnost i odemo kući. Ali, pošto smo ovde, zaista smatram da postoji razlog da iznesem nešto što sam danas sa "Bete" dobila, odnosno skinula kao vest, a što verujem da naši mediji sutra neće uopšte preneti. Mislim da bi ovaj parlament morao u ovakvim uslovima, kada dobijemo ovakvu vest, da prekine rad po svim tačkama dnevnog reda, da se bazira samo na ovu vest, da pozove predsednika Republike i da ga pita šta se to u državi Danskoj dešava. Da vam pročitam vest: "Bivši predsednik Evropske unije za razgovore o statusu Kosova Volfgang Išinger kazao je da je pitanje statusa Kosova rešeno, ali da je dijalog Beograda i Prištine o konkretnim pitanjima neophodan. `Prištinski mediji preneli su pre desetak dana (sećate se da sam vas na to upozoravala sve) da je Išinger izjavio da će Beograd i Priština sigurno ponovo sesti da pregovaraju o statusu.'' Kom statusu? Da li smo mi ikad ovde dali ovlašćenja predsedniku Republike da razgovara o statusu? Da li smo konstatovali sto puta u našim rezolucijama da je status Kosova rešen Rezolucijom 1244, a evo šta nam govori Išinger. On tajno pregovara sa Tadićem. Ne znam kako su me citirali, kaže on, ali se nadam da će pregovori Prištine i Beograda biti nastavljeni. Treba, međutim, sačekati pogodan trenutak. Predsednik Boris Tadić i Fatmir Sejdiu, kao i premijeri Srbije i Kosova, jesu osobe koje moraju da odluče kada je najbolje vreme za nastavak razgovora. Možda oko Božića, mi ćemo oko prasenceta da se zamajemo, a oni će da se zamajavaju oko prodaje države, obično se to tako radi, ili oko svetog Nikole. Prema njegovim rečima, takva odluka nije laka ni za jednu stranu, tako da treba sačekati još neko vreme. Znate zašto još neko vreme? Zato što je u okviru celog ovog plana bilo i pokušaja razbijanja SRS, da ne bi bilo jake opozicije kada se ovo dogovore, pa nema ko da digne glas, pa nema ko da obavesti narod, pa nema ko da pozove narod. Od tog puča u SRS ostalo je samo puć, tako da mi upozoravamo Borisa Tadića da vodi računa šta radi. Nemački diplomata precizirao je da bi dijalog Beograda i Prištine trebalo da se vodi o konkretnim pitanjima, kao što su kretanje građana sa obe strane granice – pazite, granice, pa kada smo status određivali odnosno kada se rezolucija donosila nije bilo granice, otkud sad pojam granice – komunikacija, trgovina i saradnja. Opet Išinger predlaže rešenje kao što je bio sporazum rešavanja dve Nemačke iz 1973. godine. Samo da vas podsetim šta je taj isti Išinger rekao davne 99. godine: "Ono što se dešava na Kosovu ne može se nazvati nikako drugačije nego etničkim čišćenjem i to se ne može tolerisati". Taj koji je to rekao 99. godine sada treba da učestvuje u pregovorima oko Kosova i Metohije. Da li smo mi svi ovde šizofreni ili o čemu se radi?
Na član 5, razdela 3. i 19, amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Reč ima Miloš Radulović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, podneo sam amandman na član 5, razdeo 3 - Kancelarija za saradnju s medijima, funkcija 110, ekonomska klasifikacija 423 - usluge po ugovoru, da se iznos od 26.395.000 dinara promeni iznosom od 20.650.000 dinara. U članu 5, razdeo 19 - Ministarstvo rada i socijalne politike, funkcija 40, ekonomska klasifikacija 472, da se ta sredstva opredele za naknade za socijalnu zaštitu u funkciji porodica i deca, da se iznos od 25.600.500.000 dinara promeni iznosom od 25.606.245.000 dinara. Od vas sam dobio krajnje nekorektno obrazloženje zašto se odbija ovaj amandman. ''Amandman se ne prihvata iz razloga što su sredstva namenjena za troškove usluga po ugovoru, u okviru razdela 3 - Vlada, glava 3.7-Kancelarija za saradnju s medijima, predložena u skladu sa nadležnostima i potrebama ovog budžetskog korisnika, tako da bi se navedenim preusmeravanjem sredstava, u iznosu od 5.745.000 dinara, ugrozilo redovno funkcionisanje ovog budžetskog korisnika. Istovremeno, ukazujemo da se navedenim smanjenjem rashoda ne bi značajnije doprinelo izvršavanju rashoda namenjenih za prava korisnika u oblasti dečije zaštite, s obzirom da su sredstva za ove namene obezbeđena u skladu sa zakonom utvrđenim pravima u ovoj oblasti.'' Mislim da je krajnje nekorektno prema građanima, socijalno ugroženim porodicama i njihovoj deci da se iznos od pet miliona 735 hiljada dinara smatra beznačajnim, odnosno malim iznosom. To je iznos koji bi pomogao bar kod 600 porodica najmanje, kojima bi pomoć za ogrev dobrodošla da lakše prezime ovu zimu. Inače, usluge po ugovoru u stavkama Vlade i resornih ministarstava iznose negde preko 6 milijardi dinara. Vladinoj Kancelariji za saradnju s medijima dodeljeni su rebalansom budžeta 79 miliona 653 hiljade dinara. Očigledno je, a to su i moji prethodni ovde rekli, da su ova dodatna sredstva od pet miliona 735 hiljada dinara preko potrebna da bi Vlada, zahvaljujući uslugama koje će da plati iz ovih sredstava, platila agencije i medije da bolje izveštavaju o ovoj Vladi. Tu nema šta da se prikaže da je dobro. Premijer Mirko Cvetković je rad Vlade ocenio čistom peticom pre samo 15 dana, gde je kao najpozitivniju ocenu o radu Vlade istakao to da Vlada donosi odluke jednoglasno. Povodom 100 dana Vlade rekao je da Vlada funkcioniše kao tim, u rezultate je ubrojao usvajanje SSP u Skupštini Srbije, energetski sporazum, ugovor sa Fijatom. Predsednik Vlade je u svom ekspozeu ovde u ovom domu 7. jula među ključne ciljeve njegove Vlade stavio neophodnost jačanja ekonomije i socijalnu odgovornost Vlade. Prilikom rasprave o Zakonu o Vladi rekao sam da je vladajuća većina plod trulih političkih kompromisa postignut isključivo zarad vlasti. Protivustavni izbor prvog zamenika i zlatni glas pokazuju da u vladajućoj većini nema poverenja, a o iskrenosti da i ne govorimo. Neiskreni među sobom, a koliko su bili iskreni prema građanima to oni najbolje znaju. Većina je napravljena tako što su prihvatili obećanje političke stranke G17 o besplatnoj podeli akcija. Kao rezultat toga došlo je da se pet miliona građana upiše za besplatne akcije. Dogovor sa sledećim koalicionim partnerom, potencijalnim u to vreme, PUPS, o povećanju penzija za sve penzionere od 10% linearno, a trećima je za njihovu podršku i učešće u vlasti obećano 250.000 evra ili 250 miliona da bi kupili žirafu. Od akcija povećanja penzija za sada nema ništa. Jedino je, poštovani poslanici, izvesna žirafa. Za to se u budžetu našlo para. Toliko o obećanjima, prevareni su građani, penzioneri, ostaje svima nama da čekamo žirafu. Stanje je takvo da izvršenjem budžeta trošimo 19% bruto društvenog proizvoda više nego prošle godine, da beležimo prema izveštaju Svetske banke pad kreditnog rejtinga za tri mesta, sada smo na 94. mestu, a u odnosu na 2005. za čitavih 12 mesta. Da smo prema izveštaju o uslovima poslovanja na 98. mestu, ispred nas je i Albanija na 65. mestu, i Bugarska na 68. mestu, iza nas je samo Bosna i Hercegovina. Prema izveštaju MMF trošimo 500 milijardi više nego što proizvedemo. Privreda posluje pod izuzetno teškim uslovima, avet nelikvidnosti je zavladao među privrednicima kao posledica finansijske krize i skupog novca. Cene rastu, namirnice su već poskupele preko 10%, gas 60%. Najavljen je rast cena komunalija, ugalj 70%. Pad kreditnog rejtinga banaka i pošast globalne finansijske krize polako zahvataju i našu zemlju. DSS je ovde u parlamentu ukazivala na ovo, a od strane vladajuće većine optužena je za defetizam. Ova Vlada nema, da zaključim, jasnu ekonomsku strategiju, što pokazuje i ovaj rebalans budžeta. Na kraju, Vladina Kancelarija za saradnju s medijima ima za zadatak da pravi sliku virtuelne Srbije, da ubedi građane da im je sve lepo i da teče med i mleko. Kao što kaže gospođa ministar, da se nastavi populistička ekonomska politika. Da zaključim, za tu politiku, iskazanu u ovom rebalansu budžeta, poslanici DSS u danu za glasanje neće glasati. Hvala vam.
Gospodin Dimitrijević, mada je ostalo tri minuta. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ekspoze predsednika Vlade: jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije biće jačanje socijalne odgovornosti prema građanima Republike Srbije, u cilju poboljšanja uslova života i rada svih građana Srbije, a posebno najugroženijih kategorija stanovništva. Grad Paraćin nije daleko od Beograda, nekih 150 kilometara. U gradu Paraćinu, u vagonima, bez struje i vode, živi oko sedamdesetak dece, socijalno nezbrinutih. Predlažemo amandmanom da se sredstva preusmere za nekih 5.750.000 dinara, a za vas je to ponižavajuće i nedovoljno. U obrazloženju stoji da bi to ugrozilo rad servisa koji opslužuje Vladu u medijskim aktivnostima. Ovo je skandal. Skandal je kada se 94 miliona iz budžeta troši na službena putovanja. To za vas nije skandal, a za nas jeste. Za nas je tragedija kad 70 dece živi bez vode i struje, a vi nećete da preusmerite sredstva. Kažete da je to premalo da bi se nešto uradilo. Garantujem da bi se sa tih 5.750.000 rešio problem, bar za neko vreme da se ta deca zbrinu. To je ta socijalno odgovorna Vlada. Tako vi brinete o stanovništvu i tako brinete o državi. Dakle, to je taj problem. Ova vlada ne misli ništa o državi i o narodu. Ova vlada je potpuno nezrela, potpuno neodgovorna. Arči novac na troškove putovanja, dnevnica, na ugovore o uslugama, a kada treba da zbrine nekog ko je ugrožen, kome je ugrožena životna egzistencija, kome je možda ugrožen život, tada je ta suma beznačajna i ne može te stvari da reguliše.
Gospodin Nikola Savić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu kolege Radulovića. Pre toga bih vas zamolio, gospođo Đukić-Dejanović, da se ne bih javljao po Poslovniku, da vam samo kažem nekoliko reči. Naime, ovo gde vi sedite, gde svi mi sedimo je Narodna skupština, nije nikakva radionica za opservaciju vaših potencijalnih pacijenata. Vi ste danas nekoliko puta pomenuli moje ime, tako što ste smatrali da sam pravio smetnje prilikom izlaganja određenih govornika. Jednostavno, to nisam činio. Molim vas, nemojte više da me plašite, s obzirom na profesiju koju imate, jer u protivnom ću morati da se pomerim iz ovog prvog reda, da ne budem u vašem vidokrugu. Otišao bih možda i u zadnji red, ali tamo ste dopustili da sede neki građani, a poslaniku u Narodnoj skupštini nije mesto među građanima. Kad sedi u Narodnoj skupštini, tu sede samo narodni poslanici, a u svakoj drugoj prilici poslanicima Narodne skupštine je mesto među građanima. Dobro, da se vratim amandmanu.
Oprostite, molim vas. Vi ste moj kolega poslanik i sve što sam činila, činila sam u skladu sa ovlašćenjima i obavezama koje imam kao predsednik Skupštine. Apsolutno nijednog momenta vas nisam doživela nikako drugačije, jer bi to bilo vređanje vaše ličnosti i ovog doma. Izvolite, nastavite.
Nisam ni rekao da ste me doživeli, rekao sam da, ako tako nastavite, možete me zaplašiti. Da se vratimo amandmanu. Kolega Radulović je podneo amandman na član 5. Zakona o budžetu. Moram da kažem da je ovaj amandman u duhu svih prethodnih amandmana koje su podnosili narodni poslanici, kojima se traži da se smanje troškovi funkcionisanja ove vlade. Naravno, ova vlada se hvali kako je socijalno odgovorna Vlada. Pobogu, to nije nikakva novost. Logično bi bilo da svaka vlada bude socijalno odgovorna vlada i da je to njen osnovni zadatak. Međutim, ova vlada tu komponentu socijalne odgovornosti ističe, makar onako deklarativno, u prvi plan i smatra za sebe da je to nešto ekskluzivno. Vlada je imala puno prilika do sada i ima da pokaže svoju socijalnu odgovornost. Nažalost, tu socijalnu odgovornost do sada je pokazala samo prema sebi, prema ministrima, prema članovima kabineta, jer vidimo da se novac građana nemilice troši na putovanja, na razne stvari. Gde su tu građani Srbije? Pošto dolazim iz Niša, želim da podsetim javnost Srbije da su u Nišu primanja daleko ispod republičkog proseka. Ne samo u Nišu, nego je na celokupnom jugu Srbije situacija mnogo teža. Situacija je takva da je gotovo svakom građaninu juga Srbije potrebna neka socijalna pomoć ili tako nešto. Naravno, na jugu Srbije žive vredni, skromni i pošteni ljudi i njima nije potrebna nikakva pomoć, treba da im, pre svega, ova vlada stvori ambijent za to da radi privreda, kako bi oni mogli sami da se snalaze, a ne da tavore i preživljavaju kako znaju i umeju. Evo, jedna od prilika za tako nešto je i taj famozni Koridor 10. O tome priča svaka vlada od 2000. godine pa naovamo. Znamo da je taj Koridor 10 došao do juga Srbije, prošao je do Leskovca, a istočno je došao do istočnog ulaza u Niš. Praktično, Koridor 10 jug Srbije čini jednim slepim crevom. S obzirom da su žitelji juga Srbije vredni neimari, vredni građevinari, aktivirajte jednom taj Koridor 10 i to će biti prilika da se veliki broj tih vrednih ljudi uposli i da se sami snađu za sebe i za svoju porodicu. Međutim, taj Koridor 10 izgleda samo služi u svim predizbornim kampanjama. Sećam se da je, recimo, baš ovu pominjanu istočnu obilaznicu oko grada Niša do sada su nekoliko premijera i nekoliko vlada otvarali, a u pitanju je nekih desetak, dvanaest kilometara te obilaznice. Zaista učinite nešto, dajem vam i konkretan predlog i konkretan primer, učinite nešto vezano za ovaj koridor 10, neka krene to. To će biti korisno i za Srbiju. Neki 100 kilometara je do granice sa Makedonijom ostalo nezavršeno tog koridora, isto toliko, nešto manje od 100 kilometara do granice sa Bugarskom, da napokon jug Srbije oseti neku korist i napokon da počne da se razvija i da krene. Kako to sve traljavo ide godinama unazad, čini mi se da su još drevni Rimljani u ono drevno vreme brže, bez ikakve tehnike, izgradili čuveni carski drum Via militaris, koji se nalazio baš negde na sredini puta između Rima i Carigrada, i koji je u to davno vreme jug Srbije činio možda pristupačnijim i dostupnijim tim carevinama.
Da li se još neko javlja? Gospodin Markićević, po amandmanu.
Poštovana predsednice, kolege poslanici, građani Srbije, poslanička grupa NS podržava amandman kolege poslanika DSS gospodina Miloša Radulovića i glasaće za taj amandman. Ne bih svoju diskusiju svodio na objašnjenja koja je on dao, mislim da su sasvim dovoljna, nego mi je upalo u oko, da tako kažem, obrazloženje za odbijanje amandmana, pa ću to da lepo pročitam sada ovde. ''Amandman se ne prihvata iz razloga što su sredstva namenjena za troškove usluga po ugovoru, u okviru razdela 3 – Vlada, glava 3.7 – Kancelarija za saradnju s medijima, predložena u skladu sa nadležnostima i potrebama ovog budžetskog korisnika, tako da bi se navedenim preusmeravanjem sredstava u iznosu od pet miliona i 745 hiljada dinara, ugrozilo redovno funkcionisanje ovog budžetskog korisnika.'' Da nije sledećeg stava, pa i da prihvatimo. ''Istovremeno, ukazujemo da se navedenim smanjenjem rashoda ne bi značajnije doprinelo izglasavanju rashoda namenjenih za prava korisnika u oblasti dečije zaštite, s obzirom da su sredstva za ove namene obezbeđena u skladu sa zakonom utvrđenim u pravima u ovoj oblasti.'' Znate kako naš narod obično razmišlja, gospođo ministarka, kada se kaže da je nešto u skladu sa zakonom, da je po zakonu, to bi pretpostavljalo da je to sve u redu, da je to sve urađeno. Kao da mi ne znamo, a i vi. Čvrsto verujem u vaše emocije. Znate koliko ima siromašne dece u Srbiji? Nije ovo tako beznačajna suma. Izračunao sam malopre gore da bi u visini od 100 evra oko 1.000 dece imalo i za lekove za koje nemaju, i za autobuske karte za koje nemaju, i za udžbenike za koje njihovi roditelji nemaju novca. Ova suma uopšte nije beznačajna, ali je malo uvredljivo ovo objašnjenje u stavu 2. Zašto pokušavam ovde da utičem na vas, da vam kažem najiskrenije? Zato što otkada ste postali ministar finansija, pratim svaku vašu izjavu. Znam koja je bila vaša izjava u vezi penzija. Vi ste tražili da se penzionerima sa najmanjim penzijama prvo penzije dovedu na neki ijole pristojan nivo. Naravno, urađeno je drugačije. Nagrađeno je onih sedam-osam posto penzionera, koji već imaju i dobro žive u ovoj državi, da dobiju još po jednu penziju, a ne oni koji imaju najmanje. Tako sam shvatio da vi za vaš koncept, za vašu odgovornost prema socijalnoj pravdi, a to govorim najiskrenije, kako god vi mene shvatili ovde, i nemate baš neku podršku u Vladi Republike Srbije, ili morate da radite zbog vladajuće većine, odnosno zbog toga što neki poslanici ne bi glasali ni za rebalans budžeta ako ne bude po njihovom. Savetujem vam, shodno ovom što ste danas uradili, da ste prihvatili amandman NS u nešto izmenjenom obliku u dogovoru, pošto ističu sati zakonski kada treba da stigne predlog novog budžeta, pre nego što on dođe ovde u skupštinsku salu, pred poslanike i građane Srbije, pokušati da nađete vremena i energije, ovo govorim najiskrenije, i održite sastanke sa poslaničkim grupama, jer verujem da će biti 10-20 amandmana koji će biti prihvatljivi i Vladi, i fiskalnoj i ekonomskoj politici, i opoziciji i građanima, kao što je slučaj sa ovim amandmanom koji smo zajedno svi ovde prihvatili. Neće pasti ni Vladi ni vladajućoj većini kruna s glave ako prihvati još neki amandman opozicije. Morate da verujete da kada se radi o ovakvim slučajevima, kada se priča o socijali, tu nema politike, ima srca i duše za taj narod koji je napaćen. Hvala.
Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tač. 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Gospođa Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednik, neću da ulazim u suštinu ovog amandmana. On mi služi kao osnova za ono što sam htela da govorim u prilog diskusiji koja će se razviti u pogledu evropskih integracija, a nadam se po sledećem amandmanu koji bude došao na dnevni red. Mislim da našu javnost izuzetno mnogo zanima odgovor na pitanje koje je u poslednje vreme postalo aktuelno, a to je koliko će Srbija da izgubi od jednostrane primene SSP. Mislim da je bilo dosta spekulacija u javnosti po ovom pitanju. Zamolila bih ministra da nam da adekvatan odgovor na ovo pitanje. Iz intervjua gospođe Miščević saznali smo da se predviđa gubitak koji je negde između 70 i 90 miliona evra. To nije mali gubitak, a da našoj javnosti bude jasnije, radi se o jedan i po posto ukupnih budžetskih priliva. S druge strane, predviđa se povećan uvoz proizvoda koji su oslobođeni plaćanja carine, što može da se odrazi na to da će naši domaći proizvodi u tom trenutku mnogo da trpe, jer će to sve da ide na uštrb domaćih proizvoda i firmi, što će za posledicu dalje da ima pad privredne aktivnosti. Takođe, u situaciji kada se predviđa pad stope privredne aktivnosti sa sedam na 4,5% i kada su budžetski prihodi smanjeni od PDV-a, mislim da je krajnje nedopustivo da se dalje smanjuje prihodna strana budžeta. Naravno, u ovim vrlo neizvesnim vremenima. Verujem da je ovo gest dobre volje, ali smatram da definitivno u ovom trenutku nije vreme za ovakav jedan postupak. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije pravno moguć, jer zakonom o budžetu nije moguće menjati naziv budžetskog korisnika. Narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandmanom podnetim na član 5. zakona se u suštini traži preispitivanje rada Kancelarije za pridruživanje EU. U širem kontekstu, amandmanom se posredno ukazuje na pogubnost dosadašnje jednostrane ekonomske politike koja je isključivo i dogmatski orijentisana samo ka EU. Amandman je zasnovan na čl. 25. i 26. Zakona o budžetskom sistemu i zato je u pravnom i u ekonomskom smislu precizan i tačan. On se zasniva i na analizi SSP sa EU. Kao što je poznato, taj navodno istorijski sporazum je parafiran u novembru 2007. godine, a potpisan je 29. aprila 2008. godine. Radi što bržeg sprovođenja SSP Srbija je potpisala i Prelazni sporazum o trgovini sa EU. Prelazni sporazum se odnosi na ekonomski deo SSP-a i omogućava primenu SSP-a u ovoj oblasti, bez čekanja na ratifikaciju u zemljama EU. Slično kao što SSP faktički uništava teritorijalnu celovitost Srbije, zbog odredbi o dobrosusedskim odnosima koje se odnose na tzv. državu Kosovo, tako je i Prelazni sporazum više nego štetan za našu privredu i poljoprivredu. Što se tiče dobrosusedskih odnosa između tzv. Kosova i Srbije, skrenuo bih građanima pažnju na vest koja je danas objavljena na sajtu "Bete" u 14,10 časova. Volfgang Išinger, nemački diplomata i predstavnik EU na pregovorima o statusu Kosova, izjavio je da treba primeniti njegov plan, u stvari plan EU o dobrosusedskim odnosima između tzv. Kosova i Srbije. Plan se zasniva na sporazumu zaključenom između dve Nemačke iz 1973. godine. Da li je to nova politika koja se najavljuje od strane naše vlasti u vezi sa Kosovom ili da li je to ono što javno podržava građanin Nikolić u vezi sa politikom predsednika Tadića prema Kosovu? Ako je tako i ako postoji dogovor na relaciji građanin Nikolić - predsednik Tadić, a aktiviranje Išingerovog plana očigledno na to ukazuje, onda javnost treba da zna da je to bio jedan od razloga koji je bio u pozadini neuspelog puča u SRS. U tom kontekstu treba posmatrati i rad Kancelarije i odredbe Prelaznog sporazuma. Na primer, u Aneksu jedan Prelaznog sporazuma se navode naše carinske koncesije za proizvode iz EU. Carinska stopa će se snižavati sledećim redosledom. Danom stupanja na snagu sporazuma, carinske stope će se sniziti na 70% od osnovne carine, 1.januara prve godine nakon stupanja na snagu sporazuma na 40% od osnovne carine i 1. januara druge godine nakon stupanja na snagu sporazuma ukinuće se preostale carinske stope. Zatim se u Aneksu navode industrijski proizvodi za koje će važiti ovaj režim, na primer, između ostalog azotna đubriva, razni lekovi, lak boje, cevi, creva i pribori za njih, samolepljive ploče, nove spoljne pneumatske gume, šper ploče, burad, bačve, razne vrste hartije i kartona, šeširi i ogledala, razne vrste mašina, dugmadi itd, dakle od igle do lokomotive. Slično se predviđa i za ostale industrijske proizvode navedene u Aneksu 1B, jedina razlika je nešto duži rok za potpuno ukidanje carina, kao i u Aneksu 1V, koji takođe predviđa srpske carinske koncesije. I u Aneksu 3 se predviđa ukidanje carine za neograničene količine poljoprivrednih proizvoda koji su navedeni u tabelama i to od dana stupanja na snagu sporazuma. To su razne vrste goveda, živine, svinjskog mesa, jaja, povrća, voća itd. Oni poljoprivredni proizvodi koji nisu predviđeni u ovom aneksu obuhvaćeni su u Aneksu 3B, u kome se predviđa postepeno ukidanje carina, i u Aneksu 3V i 3G, u kojima se takođe predviđa smanjenje i ukidanje carina. Dakle, primena Prelaznog trgovinskog sporazuma je udar na budžet Srbije i na naše carinske prihode. To treba otvoreno i jasno reći, a ne upotrebljavati fraze o nekakvoj evropskoj budućnosti i čudotvornoj moći Sporazuma o stabilizaciji pridruživanju i Prelaznog sporazuma koji ga prati. Uostalom, čak je i Tanja Miščević, bivši šef Kancelarije za pridruživanje, priznala u intervju za "Glas javnosti" da će nas primena Prelaznog sporazuma koštati između 70 i 90 miliona evra. U opticaju je druga procena, koja je takođe objavljena našoj javnosti i koja takođe dolazi od vlasti, po kojoj će nas primena Prelaznog sporazuma koštati oko 150 miliona evra. U nedeljniku ''Pečat'' je izneta i treća procena ekonomista da će nas prelazni sporazum koštati oko 400 miliona evra. Zato, bez obzira koja je od ovih procena tačna, ne postavlja se samo ono pitanje koje pokreće amandman, tj. pitanje opravdanosti postojanja Kancelarije za pridruživanje, već se postavljaju i sledeća pitanja: zašto se uporno i dogmatski zastupa stav da mi moramo po svaku cenu da budemo član EU, ako je to ekonomski štetno za našu privredu i poljoprivredu. Dakle, sama postavka pitanja u vezi sa članstvom u EU, koja je u ekonomskom smislu štetna za našu zemlju, pokazuje apsurdnost finansijske situacije u našoj zemlji i postojanja Kancelarije za pridruživanje. Ovome treba dodati i postojanje funkcije potpredsednika vlade za evropske integracije, koja dodatno obesmišljava postojanje Kancelarije za pridruživanje. Kada se iznose ovakve činjenice, često se kao kontraargumenti navode da su sve zemlje u okruženje želele da budu ili su već u EU. Upravo iskustva naših suseda pokazuju da treba dobro da razmislimo o ekonomskoj opravdanosti tzv. briselskog puta i prihvatanju ovog amandmana. Pogledajte šta se dešava kod naših suseda u Mađarskoj. Ekonomska kriza u Mađarskoj je posledica činjenice da je mađarski spoljni dug dostigao oko 125 milijardi dolara na kraju 2007. godine. U istom periodu budžetski deficit je iznosio 7,8 milijardi dolara, a deficit platnog bilansa oko 8 milijardi dolara. Ovo su zvanični podaci sa američkog sajta državnih organa. Zato nisu iznenađenje ni rezultati anketeevro barometra iz 2006. godine i prve polovine 2008. godine. Godine 2006. samo 39% anketiranih građana Mađarske podržavalo je članstvo ove zemlje u EU. U prvoj polovini 2008. godine još manje, oko 36% anektiranih građana Mađarske je izjavilo da ima koristi od članstva u EU, a čak 52% je tvrdilo da Mađarska nema koristi od članstva u EU. Kada se uzmu u obzir ovi podaci, jasno je i zašto su istinite reči bivšeg komesara Mađarske u EU, gospodina Petera Balaža: ''EU prvo budi nadu, a zatim ne daje gotovo ništa.'' U tom kontekstu naše vlasti bi trebalo da se ugledaju na mađarske, koje su shvatile kakva je nova ekonomska realnost u Evropi i šta donosi EU. Sedmog decembra 2007. godine tadašnji ruski premijer Zupkov je posetio Budimpeštu. Prema izveštajima mađarskih i zapadnih medija, poseta je protekla veoma uspešno. Usaglašen je akcioni plan saradnje u periodu od 2008. do 2009. godine. Izneto je da je trgovina između dve zemlje utrostručena u zadnjih pet godina. Godine 2006. ona je dostigla 8 milijardi 200 miliona dolara. Za ovu godinu se očekuje novo povećanje od 800 miliona dolara. Mađarska izvozi mašine, lekove i proizvode hemijske industrije na rusko tržište. Prilikom posete Zubkova potpisano je pet ugovora, uključujući i onaj o remontu aviona Suhoj na mađarskom tlu. Razgovarano je o kupovinu novih ruskihcivilnih aviona Suhoj 100 za potrebe kompanije "Malev", tačnije o prodaji 15 ruskih novih putničkih aviona. Cena jednog ovog putničkog aviona od 95 mesta je oko 30 miliona dolara. Inače, u kompaniji "Malev" ruski kapital ima veliki udeo. Takođe, mađarski premijer je izjavio da je dobio čvrsto obećanje Zubkova da će jedan kraj kraka gasovoda Južni tok proći kroz Mađarsku. Inače, videli ste pre oko mesec dana kako je bila oštra i dostojanstvena reakcija mađarskih političara i medija na zahtev američkog ambasadora u Budimpešti da se preispita saradnja sa Rusijom u oblasti gasne i naftne privrede. Prilikom posete Zubkova dogovorena je i privredna saradnja između Mađarske i brojnih ruskih regiona, kao i otvaranje konzulata u ruskim regionima. Potpisan je i protokol o saradnji u oblasti kulture. Ruski premijer je izjavio u Budimpešti da su odnosi između dve zemlje podignuti na novi nivo. Istakao je da saradnja beleži uspon u energetskom sektoru, u oblasti transporta, nano tehnologije, zdravstva i bankarstva. Tom prilikom mađarski premijer je čak izjavio - kooperacija sa Rusijom nema alternativu. S druge strane, srpsko-ruska razmena je nekoliko puta manja nego mađarsko-ruska. Bez obzira na postojanje jedinstvenog ugovora o slobodnoj trgovini sa Ruskom federacijom, ruskom kapitalu se neprestano postavljaju prepreke zbog političkih zahteva iz Brisela, npr. u slučaju JAT-a. Sporazum o prolasku gasovoda Južni tok kroz Srbiju se tretira kao drugorazredno pitanje u odnosu na bilo kakav sporazum sa EU. Takođe, nije teško pretpostaviti ni kakva bi se ostrašćena kampanja povela protiv onoga ko bi izjavio nešto slično kao mađarski premijer o ekonomskoj saradnji bez alternative sa Ruskom federacijom. Dakle, mađarski političari su bili dovoljno mudri i da ostave spornu rusko-mađarsku prošlost iza sebe. Na primer, 1848. i 1956. godinu. S druge strane, bez obzira što su Rusi i Srbi možda i dva najbliža naroda u istorijskom, kulturnom i svakom drugom smislu, ni jedan ruski premijer nije posetio Srbiju od 2000. godine. Nažalost, ovako slabo prikrivena antiruska kampanja je prisutna čak i u nacionalnom programu integracije Srbije u EU. U izradi ovog dokumenta od 840 stranica je jednu od glavnih uloga imala upravo Kancelarija za pridruživanje. Umesto da se u nacionalnom programu integracije Srbije u EU autori bave konkretnim stvarima, na primer prednostima i manama briselskog puta naše zemlje, upoređivanjem cifara, procenjivanjem negativnih i pozitivnih efekata, ili da su organizovali istinsku javnu raspravu a ne marketinšku, na koju bi bili pozvani i oni koji se ne slažu sa članstvom u EU, i koji se ekonomskim i pravnim argumentima suprotstavljaju briselskoj dogmi, autori su ostrašćeno napadali Rusku federaciju u ovom dokumentu. Npr, na strani 767 piše: Sporazum između Vlade SRJ i Vlade Ruske federacije o slobodnoj trgovini potpisan je 28. avgusta 2008. godine. Republika Srbija, pravni sledbenik SRJ, jedina je država izvan granica Zajednice nezavisnih država sa kojima je Ruska federacija potpisala takav sporazum. Ukidanjem carina za najveći broj proizvoda poreklom iz Srbije u Rusku federaciju stvoreni su povoljni uslovi za uspostavljanje dugoročnih oblika saradnje u svim segmentima privrede. Ovo je sve tačno, ali zatim sledi zaključak koji je, blago rečeno, skandalozan. On kao da je pisan u nekom propagandnom centru. Sporazumom je predviđeno da se svake godine usaglašavaju protokoli koji sadrže izuzetke od režima slobodne trgovine robe za koju se i dalje plaća carina. Međutim, jedini protokol sa spiskovima robe koji su izuzeti sa režima slobodne trgovine potpisan prilikom zaključivanja osnovnog sporazuma i dalje je na snazi. Naime, iako su sa naše strane činjeni pokušaji da se ide u pravcu dalje liberalizacije, nije došlo do njihovog korigovanja i daljeg smanjenja. Dakle, sugeriše se da su zli Rusi ponovo krivi za sve. Verovatno su krivi i zato što su nam otvorili svoje tržište i zato što su nam ponudili ugovor kakav nema ni jedna zemlja zapadno od Karpata, ili su Rusi krivi zato što su nam otvorili tržište za preko 90% naših proizvoda. Po ovoj naopakoj logici, Rusi su krivi i zato što preko godinu dana nismo imali ambasadora u Moskvi, krivi su i zato što naša vlast želi u evroatlantske integracije, tačnije u NATO pakt i Evropsku uniju. Istovremeno, dok se organi koji su zaduženi za saradnju sa EU bave napadima na Rusku federaciju, strane firme u našoj zemlji koriste ugovor o slobodnoj trgovini koji ima Srbija sa Ruskom federacijom i izvoze svoje proizvode na rusko tržište. Prema ekonomskim podacima, u Rusku federaciju više izvoze strane firme sa naše teritorije nego naše. Da nije štetno za našu privredu bilo bi smešno. Zato treba zaustaviti ovo mešanje ideologije i ekonomije. Dogmatska okrenutost ka EU nije zasnovana na interesima naše privrede. Zato treba prihvatiti ovaj amandman i promeniti svrhu rada Kancelarije za pridruživanje EU.
Gospodin Obradović po amandmanu, a zatim gospodin Palalić.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, iskoristiću priliku, neću govoriti o amandmanu, ali da se ne bih javljao nekim drugim povodom za šta Poslovnik daje mogućnosti. Mislim da smo se, posle mesec ili dvadesetak dana otkada je bila ozbiljna diskusija ovde u Skupštini, složili da u svetu postoji ozbiljna finansijska kriza. Direktno ili indirektno, ta kriza će pogoditi i Srbiju. Do sada je Narodna banka, pre svega, svojom politikom uspela da odbrani kurs dinara i da značajno minimizira efekte te krize u ovom trenutku na Srbiju. Kako će se stvari odvijati, to je teško pretpostaviti jer i na Islandu je pre nekoliko meseci izgledalo potpuno drugačije. U Irskoj, vidimo šta se dešava u Mađarskoj, polako se to preliva i na susedne zemlje, Rumuniju, Bugarsku i Grčku. Kažem, da li direktno ili indirektno, ta kriza će doći i kod nas. Ako ništa drugo, preko direktnih stranih investicija, preko kredita i preko svega onoga što je neophodno da bi država Srbija funkcionisala. Vlada je predložila mere i o tome smo već govorili. Predloženo je da se osigura depozit. Mi smatramo da u ovom trenutku Srbija teško da ima snage da garantuje 50.000 evra. Mislimo da je ono što smo mi kao DSS predložili - 20.000 evra - mnogo realniji iznos. Slažemo se da je dobar zakon koji predlaže ukidanje poreza na štednju. Mora hitno da se promeni Zakon o hartijama od vrednosti. Ne možemo nikako da se složimo sa predsednikom Komisije za hartije od vrednosti koji kaže da je ovo samo blaga neravnoteža na berzi jer većina najlikvidnijih akcija beleži istorijski minimum. Većina banaka već danima beleži nove i nove istorijske minimume. Naša berzaje, a berze u okruženju, recimo, u BiH je ispod vrednosti od trenutka kada je berza formirana, i to je situacija više nego ozbiljna. Ovako ozbiljna situacija zahteva apsolutno široki društveni konsenzus i zahteva da Narodna skupština preuzme svoju odgovornost i svoju ulogu. Mislimo da jedino Narodna skupština ima snagu da na jednom mestu okupi sve one nezavisne institucije koje jedino odgovaraju Narodnoj skupštini Republike Srbije, i Komisija za hartije od vrednosti koja je odgovorna za berzu, i Narodnu banku i Vladu Republike Srbije. Jedino tako, sa pravilnim izborom mera i donošenjem novog budžeta, i svega onoga što sledi možemo da minimiziramo efekte te krize na Srbiju. Demokratska stranka Srbije i poslanički klub DSS danas je predložio da se po hitnom postupku formira komisija za praćenje svetske ekonomske krize i komisija koja će preduzimati mere u cilju ublaženje negativnih efekata i uticaja te krize na Srbiju. Predlažemo da članovi te komisije budu predsednik Vlade Republike Srbije, ministar finansija, guverner Narodne banke, predsednik Komisije hartija od vrednosti, predsednik Narodne skupštine koji bi predsedavao tom komisijom, i po jedan predstavnik svake poslaničke grupe. Ta komisija treba da bude hitno formirana, a smatramo da to ne treba odlagati, pošto sledi nedelja štednje i u toj nedelji će devizni štedni ulozi u bankama biti ozbiljno ugroženi. Ne treba da postoji panika jer nema mesta za paniku, ima mesta za ozbiljnost. Ne vidimo ni jedan jedini razlog zašto Skupština već na dnevnom redu nema sve te preko potrebne zakone. To su dobre mere, mi ih podržavamo i verujem da će ih podržati velika većina poslanika u Skupštini, ali ako te mere budu zakasnile, onda će efekti biti minimalni. Ne vidimo ni jedan jedini razlog da sledeće nedelje Skupština na dnevnom redu nema Zakon o osiguranju depozita, Zakon o hartijama od vrednosti, Zakon o porezu na štednju i sve to što treba da uradi u novom budžetu za 2009. godinu. Takođe, sada su pregovori sa MMF. Narodna banka Srbije praktično formira međubankarsko tržište, koje u ovom trenutku ne funkcioniše. Pitanje je koliko će dugo Narodna banka moći da brani ovakav kurs. Juče je intervenisala sa 30 miliona evra, iz dana u dan to čini, u poslednjih sedam dana to je bilo preko 200 miliona evra. Mi smo sigurni da će guverner politikom koja je vođena u prethodnom periodu uspeti da odbrani kurs. Ali, treba razmisliti o ideji, pošto je u ovom trenutku misija MMF ovde, a ona je već intervenisala u Mađarskoj sa dvadesetak milijardi, Međunarodni monetarni fond i svetske međunarodne finansijske institucije ne raspolažu neograničenim sredstvima, trebalo bi razmisliti da li postoji potreba i za nekom eventualnom pozajmicom koja bi bila obezbeđena, jer ako se javimo kasno, kasnije možda nećemo moći da privučemo sredstva. Kažem, treba razmisliti, a to ćemo sve videti. Mi smo to predložili danas i nadamo se da će Skupština, i predsednik Narodne skupštine, i svi mi zajedno preuzeti odgovornost koju imamo prema zakonima u ovoj zemlji.
Gospodina Palalić, izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru amandmana koji je podneo moj uvaženi kolega Dejan Mirović zaista je prilika da se razgovara o tome na koji način Vlada Republike Srbije vodi politiku evropskih integracija, vodi politiku pristupanja EU, naravno da se razgovara o radu Kancelarije za pridruživanje EU i kakvi su dometi i efekti te politike otkada je formirana nova Vlada. Da podsetimo da je predsednik Vlade Mirko Cvetković u svom ekspozeu u definisanju šest prioriteta buduće Vlade buduće koalicije na prvo mesto stavio, kako je navedeno, evropsko opredeljenje Srbije. Dosta nejasan, opširan pojam, koji je trebalo da nas ubedi u to da će evropske integracije, ono što je bio ključni motiv kampanje najveće stranke u vladajućoj koaliciji, biti osnova i temelj politike Vlade. U okviru tog eskpozea, kada je došlo do razrade te tačke, rečeno je da će Srbija do kraja 2008. godine ili eventualno početkom 2009. godine, tačno tako piše, pročitajte ekspoze, postati kandidat za članstvo u EU. To je ono što je navedeno, to je no što je obećano, to je ono za šta je mandat dobila nova Vlada u Narodnoj skupštini početkom jula. Mi smo kao DSS u toku diskusije o tom ekspozeu, i to želimo da podsetimo, ukazali na niz stvari koje će se događati, a koje su upravo vezane za evropske integracije i za ono što bih mogao da nazovem jedan veliki spor koji država Srbija ima sa EU. Posledice tog spora, koji nije rešen na vreme, a mogao je biti rešen prilikom pregovaranja o potpisivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, mi sada vidimo u nizu koraka koje preduzima EU, a na koje Srbija i Vlada Republike Srbije, koja je, kako je navedeno, proevropski opredeljena, nema odgovor. Imali smo činjenicu ratifikacije Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u Narodnoj skupštini, protiv koga je glasala DSS u jednoj euforičnoj atmosferi. Iščekivalo se stupanje na snagu Prelaznog sporazuma i pozitivnih efekata tog sporazuma na srpsku privredu. EU nije donela odluku da taj sporazum stupi na snagu. U međuvremenu, dešavaju se neke stvari koje direktno zadiru u državni suverenitet Republike Srbije, na koje smo mi kao DSS upozoravali, i polako se nažalost približavamo kulminaciji toga. To je legalizacija Euleksa, instaliranje Euleksa na prostoru KiM, koji je u direktnoj funkciji sprovođenja Ahtisarijevog plana. On nema drugu ulogu i drugu misiju nego upravo sprovođenje Ahtisarijevog plana. Danas smo čak videli tekst u "Politici" da niko ne pregovara. To je na prvoj strani najuglednijeg srpskog lista, svi se ograđuju, niko ne pregovara o Euleksu. Niko ne zna da neko pregovara, a od najviših predstavnika EU slušamo kako je to, manje-više, gotova stvar. U jučerašnjoj izjavi portparol Kristina Galjak je vrlo jasno rekla da se finalizuju pregovori i da je upravo Euleks u funkciji sprovođenja zajedničke akcije iz februara upravo kada je u pitanju instaliranje Euleksa, zajedničke akcije donete uoči proglašenja nezavisnosti Kosova. To je realnost u kojoj se nalazimo. Danas imamo izjavu Volfganga Išingera, bivšeg pregovarača EU, koji je jasno rekao da je status Kosova rešen, to jest pretpostavljamo, kao predstavnik EU da je rekao da se s tim saglašava i EU, samo je sad potrebno da se Srbija i Kosovo dogovore oko toga kakvi će njihovi međusobni odnosi biti. Da podsetimo da su u toku pregovaračkog procesa bila dva plana: jedan je bio faktički, legalizacija Euleksa, Ahtisarijev plan, a drugi je bio Išingerov plan. Srbija prihvata Euleks i sada očekujemo potpuno osnovano, a Volfang Išinger to najavljuje da Srbija u nekoj perspektivi prihvati i ovaj njegov drugi plan. To je jedan paket koji ne možemo da odvojimo i upravo smo svedoci te činjenice da Srbija polako ulazi u taj projekat nakon što je formirana nova Vlada. Obratite pažnju na jedan momenat vrlo bitan, izveštaj Evropske komisije u Srbiji. Prvi put se spominje zahtev Srbiji da bude konstruktivna kada je u pitanju učešće Kosova i Metohije u regionalnim inicijativama. To je zahtev koji se upućuje državi Srbiji. Mi smo u okviru rasprave o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju upravo ukazali da će biti zahtev Srbiji, u okviru politike koja se odnosi na regionalnu saradnju, da će Srbija morati da prihvati upravo ovo što se sada polako kao novi uslov Srbiji nameće, pored uslova koji se odnosi na saradnju sa Haškim tribunalom, a to je prihvatanje države Kosovo i u krajnjoj istanci i priznanje te države. Znači, vrlo indikativan izveštaj i ne bi trebalo niko u Narodnoj skupštini da drži zatvorene oči pred tom činjenicom. Kada se uzme u obzir taj zahtev, prihvatanje Euleksa, najava Išingera da je to sledeći korak koji Srbija i predstavnici Srbije treba da urade, imamo jednu zatvorenu sliku. Imamo činjenicu da je prethodna vlada, na čijem čelu je bio Vojislav Koštunica, to odbila, i imamo činjenicu da nova Vlada sve to prihvata. U isto vreme, nikakav pomak po pitanju evropskih integracija se ne događa. To su vrlo konkretne činjenice od kojih niko u Srbiji ne može da pobegne. Na kraju bih hteo da kažem, u ovoj borbi za Kosovo, Srbija je imala jednog snažnog saveznika - Rusku Federaciju. Neprihvatljivo i neshvatljivo je da se ključni projekti i privredna saradnja sa Ruskom Federacijom na sve moguće načine pokušavaju sprečiti. Primer za to je privatizacija JAT-a i gasno-naftni sporazum. Želimo da kažemo još jednu stvar, Srbiji je neophodno čvrsto savezništvo sa Ruskom Federacijom koja sada promoviše novu politiku - politiku mnogopolarnog sveta. Srbija je u uslovima unipolarnog sveta, koji je druga država diktirala, došla u situaciju da joj se otima KiM. Treba da imamo čvrsto savezništvo sa državom koja želi da gradi nove međunarodne odnose, odnose partnerstva, poverenja, uvažavanja suvereniteta i koja na tim principima želi da gradi odnose i partnerstvo sa Srbijom, da otvorimo vrata ruskom kapitalu, da otvorimo vrata saveznicima. Na taj način Srbija će biti na strani boljeg i pravednijeg sveta koji se u ovom trenutku promoviše od našeg partnera - Ruske Federacije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podnela narodni poslanik Nataša Mićić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Gospodin Ostojić. Izvolite.
Predsednice, ministarko, koleginice i kolege, pre nekoliko dana usvojili smo Zakon o agenciji za borbu protiv korupcije. Korupcija i borba protiv korupcije je tema gotovo svih političkih partija i političara. U proteklih nekoliko dana pokazali smo kolika je dubina korupcije u zemlji na primeru posrednika za gas, ali ne samo na tom primeru. Zato mislimo, a i zbog nekakvih signala ili mišljenja da je ta agencija u stvari pokušaj da se rasturi Savet za borbu protiv korupcije, Vladin savet, koji je osnovala još Vlada Zorana Đinđića. Mislimo da je dobro što imamo agenciju, ali je i dobro da taj savet ojačamo, jer on prvo savetuje, dok agencija ima izvršna ovlašćenja i drugo, to je savet Vlade. Po istoriji rada Saveta ne može se reći da Savet nije opravdao svoje postojanje i da mnoge stvari nije otvorio, pokrenuo i tako dalje, često ili uvek ne baš na zadovoljstvo Vlade, ni prve Koštuničine, ni druge, a ova objektivno još kratko traje da bi mogla da upadne nešto što bi bila velika korupcija. Zato mislimo da treba nešto malo više novca odvojiti za Savet za borbu protiv korupcije. Odakle? Pa, u budžetu postoji novac za upravni sud. Nema ga. Gospođo ministarko, i mi i vi znamo da ga do kraja godine neće biti. Taj novac predlažemo da se preusmeri u Savet za borbu protiv korupcije. To je negde otprilike 11 miliona dinara više za Savet. Mislimo da taj novac, koji je već predviđen za upravni sud, možda ste letos kada ste pisali budžet mislili ili vam je neko rekao da će se to desiti, ali sada smo ušli u novembar i neće se desiti, a pošto su to predviđene pare, znači samo preusmeravanje. Kada dobijemo budžet, valjda ćemo ga dobiti do ponoći, onda ćemo videti koliko je za upravni sud, a verovatno će se 2009. godine i konstituisati, tako da je ovaj naš amandman, gde 11.260.000 dodajemo Savetu za borbu protiv korupciju, vezan za jedan budući amandman gde predlažemo brisanje ovog upravnog suda koga nema, a ima novca, pa će opet otići u rezervu verovatno, a rezerva je ionako nekoliko puta povećana u odnosu na povećanje budžeta.
Da li još neko želi reč? Gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo, podržavam ovaj amandman i DSS stoji iza toga da ovaj amandman mora da bude prihvaćen, pre svega zbog naše situacije. Nama je poznato da smo prema izveštaju Grekos svrstani na 85. mesto od 180 zemalja sa indeksom korupcije 3,4, kao na primer Uganda, Albanija, Panama, Senegal, što znači da je Srbija sa zaista visokim stepenom korupcije. Naravno, taj izveštaj je dugo skrivan od svih nas, i narodnih poslanika i građana Srbije. Da se nešto valja iza brega postalo je jasno kada je gospodin predsednik na svom glavnom partijskom odboru rekao da će se obračunati sa korupcijom u svojim redovima i onda je krenulo da najboljeg gradonačelnika hapsimo i pričamo o svemu tome, a istovremeno gospodin Tadić nam je svojevremeno obećao i rešenje afere Bodrum, koja je takođe jedna vrlo čudna afera koja nikada nije razrešena. Potpuno je jasno da mi moramo da počnemo da se obračunavamo sa korupcijom u zemlji i potpuno je jasno da moramo da stanemo iza bilo koje organizacije, institucije koja se ovim poslom ozbiljno bavi. Imali smo jednu koja se tim poslom ozbiljno bavila, nismo uvažavali preterano njeno mišljenje. Sada kada nam ona predstavlja problem, jer objavljuje informacije koje nisu baš za javnost, mi ćemo je ukinuti i onda ćemo tražiti da pravimo novu koja će počinjati iz početka, i svaki put ćemo imati taj isti prelazni period od nekoliko godina, dok nešto ne počne da funkcioniše, pa kad počne, mi ćemo ga ukinuti. Povodom toga, moram da kažem još jednu stvar za koju mislim da je izuzetno važna, jer vidim da ljudi gledaju ovu sednicu Skupštine, javljaju se tražeći pomoć za neke vrlo jednostavne stvari, koje su zaista u njihovim životima nepremostivi problemi. Nama se javio jedan gospodin iz Krupnja koji kaže da je sramota kako se troši budžet i kako se narodna sredstva rasipaju, a on koji živi u Krupnju, opština Krupanj, kaže - opština Krupanj nema sredstava da plati opštini Loznici 30 hiljada mesečno za korišćenje usluga dnevnog boravka za moje dete, a oni se razbacuju novcem. Objasniću o čemu se radi, jer je pre nekoliko godina gospodin takođe tražio pomoć ovde u Skupštini, od svih poslaničkih grupa, da mu pomognemo da razreši problem. Radi se o jednom samohranom ocu, koji sam gaji svoje teško obolelo, invalidno dete, zbog toga ne može da radi, zbog toga spada u onu kategoriju građana onih više od 70% građana koji gajeći svoje dete ne mogu da stiču sredstva za život na bilo koji drugi način od svog rada i žive od pomoći države. Pomogli smo mu da dete smesti u ustanovu dnevnog boravka, koju mala opština Krupanj nema i onda šalje dete u Loznicu, ali se sada pojavljuje problem da ta opština Krupanj ne može da plati 30 hiljada, koliko koštaju mesečno usluge koje opština Loznica pruža. Moram da kažem još jednu stvar. On od tih svojih sredstava koje država daje plaća i lekove koji nisu na listi lekova koji mogu da budu dati besplatno. Kada pogledamo na onoj stavci u budžetu dve milijarde i 700 miliona za skijališta Srbije, a u tom delu sam videla da se od tih sredstava pravi jedan zabavni park na jednoj finoj planini i da će glavna priča iz tog zabavnog parka biti Hari Poter, šta mislite, koliko tom roditelju i koliko tom detetu znači taj zabavni park i Hari Poter? Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, razdeo 3, amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 5. u ime poslaničke grupe SRS amandman je podnela koleginica Nataša Jovanović. Amandmanom je predloženo da se u članu 5, razdeo 3, Glava 3.9, funkcija 360, u ekonomskoj klasifikaciji 424, u kolonama 6. i 8. iznos 8.800.000 zameni iznosom 12.800.000. Namera iskazana ovim amandmanom koleginice Jovanović je da se četiri miliona dinara više obezbedi za rad Saveta za borbu protiv korupcije. Vlada je odlučila da ovaj amandman ne prihvati. Time je dokazala da nema spremnosti niti političke volje da konačno otpočne borbu protiv korupcije. Korupcija je prisutna na svim nivoima i u svim oblastima životima. Savet za borbu protiv korupcije se sastoji od devetoro članova, a Vlada je odlučila da ovaj savet osnivanjem Agencije za borbu protiv korupcije više ne radi. Nedavno je i usvojen Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije u ovoj skupštini, pa će ubuduće jedan čovek, direktor Agencije donositi odluke i ocenjivati postojanje ili nepostojanje korupcije, pa tu mesta za savet kao kolektivni organ više nema. Ovo samo dokazuje da ozbiljne borbe protiv korupcije u državi Srbiji više neće biti od strane ove vlasti. Hvala.
Gospodin Jojić.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, dozvolite mi da u odnosu na amandman koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović na član 5. Predloga zakona, koji glasi: "U članu 5. razdeo 3, glava 3.9, funkcija 360, u ekonomskoj klasifikaciji 424, u kolonama 6. i 8, iznos 8.800.000 zamenjuje se iznosom 12.800.000''. Zašto je predložen ovaj amandman? Ima obrazloženje sasvim jasno, opravdanja ovde ima iz razloga što mi pre neki dan usvojismo jedan zakon, odnosno većina je usvojila u ovom parlamentu zakone koji se odnose na korupciju i kriminal. Gospođa Nataša Jovanović je predložila da se umesto 8 miliona i 800 hiljada dinara Agenciji i Savetu dodeli 12 miliona i 800 hiljada dinara. Zašto? Krajnje je vreme da se u Srbiji otpočne sa rešavanjem problema kada je u pitanju korupcija i kriminal. Ova institucija za koju se namenjuje ovaj iznos zaslužuje pažnju i treba da ima prioritet u odnosu na mnoge druge korisnike budžeta. Mi se ne možemo samo deklaratorno zaklinjati i obećavati ovde da ćemo se u Srbiji obračunati sa tim zlom, koje u Srbiji vlada i koje je uzelo široke razmere. Ne samo što je uzelo široke razmere, nego je to rak-rana u svim institucijama našeg sistema. Jedno takvo radno telo, jedna takva institucija mora biti dobro organizovana, stručno i tehnički, materijalno obezbeđena da može da se uhvati u koštac sa kriminalom i korupcijom. Pravosuđe kao institucija je ustavna kategorija, jedna od grana vlasti: zakonodavna, izvršna i sudska. Ta sudska vlast je ustavna kategorija, što znači da je Ustav Republike Srbije posebne odredbe posvetio pravosuđu, koje treba da bude nosilac borbe i obračuna sa korupcijom i kriminalom u Srbiji. Naime, u članu 142. Ustava Republike, Načela sudstva, sudska vlast je jedinstvena na teritoriji Republike Srbije. Stav 2: ''Sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, kada je to predviđeno zakonom, opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora.'' Stav 3: "Raspravljanje pred sudom je javno i može se ograničiti samo u skladu s Ustavom". Stav 5: "U suđenju učestvuju sudije i sudije porotnici, na način utvrđen zakonom". Stav 6: "Zakonom se može propisati da u određenim sudovima i određenim stvarima sude samo sudije". Reći ću vam zbog čega se osvrćem na odredbe Ustava Republike Srbije. Sud sudi u veću, a zakonom se može predvideti da u određenim stvari sudi sudija pojedinac. Šta predviđa Ustav kada su u pitanju vrste sudova u Republici Srbiji? "Sudska vlast u Republici Srbiji pripada sudovima opšte i posebne nadležnosti. Osnivanje, organizacija, nadležnost, uređenje i sastav sudova određuje se zakonom". Stav 3: "Ne mogu se osnivati privremeni, preki ili vanredni sudovi". To je nešto što je u ovom Ustavu jako važno i što je dobro, da se ne bi dogodilo da mi primenjujemo odredbe Hamurabijevog zakona. Vrhovni kasacioni sud je najviši sud u Republici Srbiji. U ovom budžetu su predviđena sredstva za Vrhovni kasacioni sud, a mi nemamo još uvek organizovan niti ustanovljen Vrhovni kasacioni sud. Postavljam pitanje: zašto se onda ova sredstva predviđaju za Vrhovni kasacioni sud, ako mi nemamo osnovan Kasacioni sud? Kada će on da počne da radi? Znači, mi izdvajamo sredstva sada, a ta sredstva treba da posluže nekome da ih usmeri na neku drugu stranu. Nemamo Vrhovni kasacioni sud i ne znamo šta će biti sa tim sredstvima. Sve je moguće, gospođo ministarka. Imam pravo da sumnjam. Sedište Vrhovnog kasacionog suda je u Beogradu. Predsednika Vrhovnog kasacionog suda, na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenju Opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine, bira Narodna skupština. Mi nemamo ni takav predlog, da je stigao pred parlament, a sredstva iz budžeta se ovde već planiraju. Predsednik Vrhovnog kasacionog suda bira se na period od pet godina, a ne može biti ponovo biran. Predsedniku Vrhovnog kasacionog suda prestaje funkcija pre isteka vremena itd. Nešto iz člana 145. od normi, da se podsetimo. Dame i gospodo poslanici, ne sumnjam da vi niste u toku ove materije, ali da se podsetimo i radi stručne javnosti, na kraju. Sudske odluke koje predviđa Ustav Republike Srbije u članu 145. se donose u ime naroda. Sudske odluke se zasnivaju na Ustavu, zakonu, potvrđenim međunarodnim ugovorima i propisima donetim na osnovu zakona. Sudske odluke su obavezne za sve i ne mogu biti predmet vansudske kontrole. Sudsku odluku može preispitivati samo nadležni sud u zakonom propisanom postupku. Pomilovanjem ili amnestijom izrečena kazna može se bez sudske odluke oprostiti u celini ili delimično. Dakle, zna se koji nadležni državni organ ima pravo da daje pomilovanja. Stalnost sudske funkcije, nešto što je bilo aktuelno ovih dana. Zato se osvrćem upravo prema pravosuđu i želim da skrenem pažnju stručnoj javnosti, a ujedno i vama, gospođo predsedavajuća, i dame i gospodo narodni poslanici. U članu 146. Ustava Republike Srbije predviđeno je da je sudska funkcija stalna. Izuzetno, lice koje se prvi put bira za sudiju, bira se na tri godine. Očekujemo da će to biti u novom setu zakona koji treba, kako je najavljeno, da bude upućen u proceduru Narodne skupštine. Izbor sudija: "Narodna skupština, na predlog Visokog saveta sudstva, bira za sudiju lice koje se prvi put bira na sudijsku funkciju. Mandat sudiji koji je prvi put izabran na sudijsku funkciju traje tri godine. Visoki savet sudstva, u skladu sa zakonom, bira sudije za trajno obavljanje sudijske funkcije u istom ili drugom sudu. Visoki savet sudstva odlučuje o izboru sudija koji su na stalnoj sudijskoj funkciji u drugi ili viši sud." Nezavisnost sudije: "Sudija je u vršenju sudijske funkcije nezavisan i potčinjen samo Ustavu i zakonu". Sada dolazimo na odredbe člana 149. i postavljam pitanje, a iz moje dugogodišnje prakse, tu je i gospodin Batić, eks-ministar pravde, a drugo, doktor prava i stručnjak za pravo, u svakom slučaju, ima iskustva u ovome, ono što se meni ne sviđa i na šta imam primedbe, to je da je predsednik Republike gospodin Boris Tadić prekjuče zakazao sednicu na kojoj su prisustvovale odabrane zvanice, među kojima predsednik Vrhovnog suda Srbije i drugi iz tužilaštva, iz suda. Ono što, po meni, nije prihvatljivo i nije dobro, to je da je poznato da predsednik DS, dakle predsednik partije, predsednik Republike, zakazuje sastanak i unapred upozorava, i unapred, da ne kažem preti, i najavljuje reformu pravosuđa, izbor sudija, organizaciju sudova i tužilaštava. Taj set zakona u svakom slučaju treba da dođe u parlament, ali zna se kojim putem. To znači da predlagač treba da bude Vlada. Po meni, nije prihvatljivo, imam ozbiljnu zamerku, da predsednik partije, dakle DS, i predsednik države najavljuje kakvu organizaciju, i šta ćemo mi u sudu da radimo, i kako ćemo da se obračunamo sa određenim brojem sudova i određenim brojem sudija i tužilaca. To nije dobro. To je uticaj na način kako će biti birane sudije, kakva će biti njihova sudbina, da li će biti birane sudije koji su sada na funkciji sudija i tužilaca. To treba da bude prepušteno Visokom savetu sudstva i parlamentu. Zbog toga smatram da je to pogrešan put i da nije u skladu sa Ustavom, jer predsednik Republike ima instrumente na koji način može da ukaže, eventualno, na poštovanje Ustava i zakona. U pravosuđu je zavladala jedna velika panika i sudije i tužioci su zabrinuti. (Predsednik: Gospodine Jojiću, treba da privedete kraju, vaša poslanička grupa ima još nekoliko sekundi.) Završiću, izvinjavam se. Zabrinute su sudije i tužioci posle ove poruke. Smatram da taj set zakona treba da ide na stručnu javnu raspravu, da dođe putem predlagača u parlament i da parlament odlučuje o tome ko će biti, jer nije dobro da stvaramo paniku i da plašimo ljude iz pravosuđa. Hvala vam.
Set pravosudnih zakona će biti na prvoj narednoj sednici. Gospodin Batić, po amandmanu.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, nadovezujem se na ovo što je uvaženi kolega Jojić pominjao, ali mislim da je krajnje vreme da se napravi jedan carski rez u pravosuđu. Čini mi se da sada postoji politička volja da se to uradi, da se odvoji žito od kukolja, jer čim dođe do priče o reizboru odmah oni koji su nesigurni i strepe za svoje pozicije i funkcije dižu glas i dreku. Inače, taj set pravosudnih zakona, koliko sam iz medija obavešten, juče je usvojen na sednici Vlade i, prema tome, niko nije bogom dan da doživotno obavlja sudijsku funkciju. Gospođi ministar sam skrenuo pažnju na fiktivne kategorije apelacionih i upravnih sudova i ne znam šta će da bude sa tim parama. Bolje da se preusmere u druge delove pravosuđa, koji se možda muče i jedva sastavljaju kraj s krajem. Jasno je da do kraja godine oni neće biti konstituisani. Prema tome, ne znam šta te stavke, pogotovo enormne stavke za apelacione sudove, znače. Povodom ovog prvog dela, sećam se onog vremena kada sam bio ministar pravde i kada je po osnovu, čini mi se, tadašnjeg člana 5. Zakona o sudovima, ministar imao mogućnost da pokrene inicijativu, ne da daje predlog nego da pokrene inicijativu koja je išla na Opštu sednicu Vrhovnog suda itd, za razrešenje pojedinih sudija. Bilo mi je potpuno logično, jer ako su ljudi očekivali kadrovske promene svuda i lustraciju svuda, a nije se dogodila takoreći nigde, i to je razlog za krah DOS-a. Ali, u to sam iskreno verovao. Želeo sam da se obavi ta lustracija u pravosuđu. Kako? Lepo, imali ste Gonzalesov izveštaj, gde su poimenično nabrojana imena sudija koji su učestvovali u izbornim krađama. Imali ste montirane političke procese, Pauk, Osa, suđenje Bleru, Klintonu, praznim foteljama i stolicama. Imali ste konačno izveštaj, koji je bar dobijalo Ministarstvo pravde o rešenim predmetima i o potvrdama prvostepene presude. Imate sudije kojima se potvrdi 10% presuda. Znate, kolega Jojiću, jedino brza pravda je istinska pravda. Ne mislim da je jeres to što je bio predsednik na tom sastanku itd. Vlada je predložila set pravosudnih zakona, ovde će se održati rasprava. A pominjem opet onu narodnu, čovek se češe tamo gde ga svrbi. Oni koji strepe za svoje pozicije, oni počinju da dižu dreku. To je već viđeno. Zašto reizbor? Sudije su bogom dane, pašće im kruna s glave, molim lepo, svako treba da snosi odgovornost za ono što radi, pa i sudije. Nisu oni polarni medvedi, nisu oni svete krave. Oni koji rade treba ih maksimalno nagraditi, dati im velike plate. To je bila moja logika. Oni koji nemaju pojma, neka idu na drugo mesto. Ne da ljudi sto puta godinama odlaze u sudove i nikada ne stignu do te toliko očekivane pravde. Kako se ne bih javljao povodom ovog sledećeg amandmana oko Kancelarije Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom, isti je član i vrlo ću kratko, a iritirao me malo kolega Krasić, ne zlonamerno, ali pomenuo je da sam ja valjda glavni krivac i vinovnik što Bruno Vekarić radi svoj posao. Radi šire javnosti, Bruno Vekarić je portparol Specijalnog tužioca za ratne zločine. Bio je sekretar Ministarstva pravde i član mog kabineta. Uopšte nisam nikakav krivac. Ponosim se i što je sadašnja ministarka pravde Snežana Malović bila član mog kabineta, i što je Aleksandar Miščević sada državni sekretar... ako ste se ispričali, pa da ja nastavim ili dođite vi pa pričajte. Nije korektno. Non-stop pričate. Ne možete istovremeno, vi niste sposobni da radite dva posla istovremeno, ali dobro. Dakle, Aleksandar Miščević državni sekretar za odbranu, Dušan Protić pomoćnik ministra za trgovinu, to je samo za mene satisfakcija. Šta radi Bruno Vekarić? Radi u jednom tužilaštvu i time se ponosim, što sam kao tadašnji ministar pravde bio tvorac i tužilaštva i suda za organizovani kriminal, i tužilaštva i suda za ratne zločine. Javnost je nepodeljena u oceni da su to najkvalitetniji pravosudni organi koje Srbija danas ima. To je, takođe, za mene neka vrsta satisfakcije. Što se tiče ratnih zločina, šta je ideja bila osnivanja i tužilaštva i suda za ratne zločine? Bila je ideja da se onima koji su u naše ime činili zločine sudi ovde a ne u Hagu, da pokažemo i sebi i svetu da smo prošli tu katarzu, da zločin ne može da ima nacionalni predznak i da je teror-teror i da je zločin-zločin i da ne može da ima ime i prezime. Kao što sam se borio da se na optuženičkoj klupi nađu čelnici OVK, i Haradinaj pre svega, i Čeku takođe, i Tači, tako sam želeo da oni koji su u naše ime činili zločine i osramotili vekove naše slavne istorije odgovaraju, ali pred našim pravosudnim organima. U to vreme to je bilo pozdravljeno. Moram da vam kažem da sam imao obećanje tadašnjeg glavnog tužioca da se četvorici generala sudi pred tim sudom. Onda je usledila smena vlasti i onda je prva ideja bila da će taj sud biti ukinut, da se neke enormne pare podele porodicama haških optuženika itd. Onda je usledilo uzmicanje; kaže, ne, vi nemate volju ni dalje. Ako hoćete da ukinete taj sud, onda to nešto nije u redu. Sad da vam kažem jedan mali detalj, jednu malu digresiju, a propo te teme. U avgustu sam bio u Maroku, naravno, ne kao Krišto tuđim parama, nego o svom trošku, nekako sam stigao do Malage, pa od Malage autobusom preko Marbelje i Al Džazirasa, pa onda trajektom do Tandžera ili Tanžera, a celu priču ponavljam iz jednog prostog razloga. Zahvaljujući predusretljivosti našeg ambasadora, gospodina Mehmeda Bećovića, video sam i Rabat, i Marak, i Fes, i Meknes i Kazablanku, ali najprijatnije trenutke sam doživeo u tom Tanžeru. Zašto? Ambasador me je odveo u jednu vilu u kojoj živi jedna od pet-šest porodica ljudi iz mešovitih brakova iz Bosne. Oni su, da ne bi uništavali svoje brakove, da ne bi uništavali svoje porodice, zajedno otišli u Maroko. I Ferid i njegova žena Gordana, i Ivan, i Vera, i Sead, i Branka, i Senida i Bekir, oni gledaju program, oni gledaju sada ovu skupštinu, oni vole Bosnu, vole Srbiju. Oni imaju i kuće, i vile i bazene, ali ih je busanje u patriotske grudi, i sa jedne i sa druge i sa treće strane, oteralo iz njihovih kuća, sa njihovih ognjišta u beli svet. Žive lepo. Ali, postoji neka nostalgija, postoji neka čežnja. Srce i duša su im ovde na ovim našim prostorima. To pominjem sve iz prostog razloga što mora da postoji i da funkcioniše sud za ratne zločine da bi kaznili one koji su, ponavljam po treći put, u naše ime činili zločine. To se jednostavno ne sme činiti i taj prag i tu moralnu katarzu neminovno moramo da pređemo. Šta se kod nas događalo? Mi nikada nismo potencirali, čak sam bio onako kao Don Kihot, prilično usamljen u onoj vladi u kojoj sam bio ministar, bez da mi je to bila obaveza, mojim saradnicima i meni. Prikupljao sam dokaze o zločinima čelnika OVK, o zločinima Nasera Orića, o zločinima Alije Izetbegovića i vodio pravi verbalni rat sa Karlom del Ponte oko toga. Svi su drugi ćutali. Svi su ćutali, jer je ovde postojala ravnoteža zločina. Kao, ne dirajte vi nas za naše zločine, nećemo dirati ni mi vas. Sećam se šta je Ulof Palme rekao, ono što sam malopre pomenuo, da je teror uvek teror i da je zločin uvek zločin i da se nikada ne mogu pravdati nekim tobože višim ciljevima i višim interesima. Zato nam je neophodna afirmacija i Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom, a pre svega našeg suda za ratne zločine. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Marina Raguš, po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, javljam se na osnovu člana 104. Izlaganje prethodnog kolege je zaista povredilo dostojanstvo poslaničke grupe SRS, a verujem i dobrog dela SPS. Gospodine Batiću, ko god da je otišao u Hag loše se proveo. Saradnja sa Haškim tribunalom izgleda na sledeći način, uglavnom se srpske glave isporučuju u Hag. Najveći broj Srba je pod vrlo nerazjašnjenim okolnostima, neke istrage su i dalje u toku, okončalo svoj život u pritvorskim jedinicama Haškog tribunala. Slažem se s vama, svaki zločin ima svoje ime i prezime. Mi smo ovde u prethodnih 10 dana postavljali konkretna pitanja koja se tiču odgovornosti ove države za sudbinu nacije. Istorija srpskog naroda se prekraja u Haškom tribunalu, a neće proći dugo, i to ne zato što pričaju srpski radikali, već zato što to sada pričaju već umne glave svetske inteligencije. Dokazaće se da srpski narod nije poveo ovaj rat, da je srpskom narodu ovaj rat nametnut, da je reč o udruženom zločinačkom poduhvatu najvećih svetskih sila, zapadno-evropskih demokratija, da bi se određena pregrupisanja na međunarodnoj sceni privela kraju. Uskoro ćemo i to da vidimo. Samo ću da ovde, zbog javnosti koja ovo sluša i zbog svih haških pritvorenika i onih koji su progonjeni samo zato što su obavljali svoju dužnost, da li kao policajci ili kao vojnici, da pročitam sledeće - francuska kontraobaveštajna služba optužena je za trgovinu oružjem sa Hrvatskom između 91. i 95. godine, uz saglasnost Jelisejske palate, sedište šefa Francuske države, piše list "Liberasion", a prenosi nacionalni servis. U tekstu o aferi tajne prodaje oružja u Hrvatskoj, kojom se bavila francuska obaveštajna služba, u vreme dok je na snazi bio embargo UN na isporuku oružja bivšoj Jugoslaviji, gospodine Batiću, navode se detalji slučaja koji čak zadiru u francuske državne interese. To je 1991-1995. godina. Onde ste imali takođe određene akcije naših obaveštajnih i kontraobaveštajnih službi pred početak jugoslovenskog raspada. Gospodin Aleksandar Vasiljević je očima javnosti izneo zapravo vrlo dobro sročen plan Hrvatske, koji se ticao direktnog napada na jugoslovenske kasarne i kasapljenje jugoslovenskih vojnika. Takođe, imate falsifikovani izveštaj Helen Ranta. Imate žutu kuću u Albaniji koja se bavila i u kojoj su se dešavali zverski zločini. Pozdravljam to što ste vi uradili, što ste pokušali da prikupljate dokaze o albanskim teroristima. Godine 99. izvinjavam se što sam prekoračila vreme, ali samo da završim rečenicu, samo da završim misao, Srbija, odnosno srpski narod, ne Slobodan Milošević, srpski narod je bio bombardovan na osnovu falsifikovanog izveštaja Helen Ranta. Dakle, mi jesmo za istragu svih zločina, svaki zločin ima svoje ime i prezime, ali hajte da pričamo o genocidu koji je izvršen nad srpskim narodom.
Gospodin Batić, po Poslovniku.
Mislim da je ovde u pitanju greška u koracima. Ne znam da li sam jednom jedinom rečju hvalio Haški tribunal. Ko ga voli neka mu bude u kući. Prema tome, upravo sam govorio obrnuto. Da smo mi negirali svoje zločine, umesto da odmah sudimo ovde svojim zločincima. Kao što ste imali ovog momka koji je sada uhapšen, pre par dana, pretukao je nekog kolegu u Americi i odmah je trebalo da bude uhapšen i da mu se, čim je sleteo, sudi ovde. Mi bi onda pokazali da jednostavno želimo da se pravda uspostavi, da ne izručujemo naše ljude, jer nam to Ustav ne dozvoljava, ali da im sudimo ovde. Ne, sad je pitanje za koji će klub da igra košarku, pa nema veze, pretućiće Amerikanca, bravo majstore. E, zato nam ovako i jeste, zato smo spali na tako niske grane, jer želimo da opravdavamo svoje grehe, svoje zločine, svoje propuste i to je manir koji je svojevremeno demonstrirala jedna druga vlast. Moja ideja je upravo bila obrnuta, suditi ovde. Lično sam napisao i zakon, da ne govorim celo ime, o specijalnom sudu za ratne zločine u Srbiji. Ne morate meni to da prigovarate. Spomenuo sam i glupo je da to ponavljam ponovo, ali nisam čuo da je neko od vas, nego upravo ja, zbog onog stradanja nevinih civila u Grdelici, kad je bombardovan voz, podneo sam krivičnu prijavu protiv Solane i Veslija Klarka, Luiz Arbur, prethodno pre Karle del Ponte, glavnog tužioca Haškog tribunala. Prema tome, nikakvu dilemu što se toga tiče nemam i nemam želju da se uopšte na bilo koji način namećem patriotizmu. Ali, ako me već provocirate, onaj ko je počinio zločin u Srebrenici, pa za njega je Hag nagrada. On treba pred strašnim sudom da odgovara. Onda se ovde licitira dalje - 3.000, 5.000 ili 7.000, kao pa 3.000 nije strašno, pa što da ide u Hag. To je tragedija. Pa i to je genocid, Srebrenica je genocid, bez obzira, da se ne upuštam u pravne formulacije i u pravne kvalifikative, za to sam kompetentan, možemo i o tome. Još nešto, da imamo malo rezona. Nama je sad Holandija problem da se usvoji Sporazum o asocijaciji i stabilizaciji. Pa ovaj parlament treba da donese jednu rezoluciju kojom će na neki način abolirati holandski bataljon, jer je njima to problem, jer u ozbiljnim državama zbog takvih stvari pada vlada. Jedna je već pala, a oni se plaše pašće i druga. Pa nije holandski bataljon ništa mogao da uradi. Počinjeni su zločini, naravno da su za zločin i za prisustvo Mudžahedina morali da odgovaraju Alija Izetbegović. Kad sam to rekao Karli del Ponte, ona je rekla: njemu je presudio jedan drugi sudija. Dizao sam do neba galamu za Nasera Orića, vodio sam rat sa Kušnerom, sa Hekerupom, sa Holkerijem, imam celu prepisku. Samo ponavljam da dok god ne kažemo da se za zločin, ma ko ga počinio, mora odgovarati, najbolje ovde, pred našim sudom i pred našom javnošću, ne možemo dalje. Ako su temelji naše države ma gde, u Petrovom Selu gde su izručeni leševi, u Batajnici, natopljeni tuđom krvlju, a mi to nećemo da priznamo, zbog te ružne prošlosti teško je da imamo neku svetlu budućnost. Hvala.
Gospođa Raguš i gospodin Aleksić. Zaista bih zamolila da se potrudimo da se vratimo na amandmane. Znate šta, naravno da je tema više nego važna, ali mi ovde sedimo da ipak završimo jedan određeni konkretan posao. Izvolite.
Kad budu predstavnici vladajuće većine ovde u velikom broju, onda ćemo se mi vratiti na amandmane. Ovde je izrečeno puno stvari koje treba da se razjasne zbog naroda u Srbiji. Gospodine Batiću, greška u koracima se pravi u košarci, koliko se sećam iz sporta. Ovde može samo da bude lapsus lingve ili lapsus mentio otprilike. Vrlo dobro sam vas razumela o čemu pričate, znači ne možete da govorite o zločinu i o zločincima jer ih štiti prezumpcija nevinosti dok se ne dokaže zločin. U periodu ratova ... (Predsednik: Gospođo Raguš, samo recite na koji ste se član pozvali?) ... ova država je sudila za svako prekoračenje ... na 104. (Predsednik: Dostojanstvo Skupštine.) Povređeno je dostojanstvo poslaničke grupe SRS i evo kako pokušavam to da obrazložim. Dakle, mi se takođe zalažemo za procesuiranje svih onih koji treba da odgovaraju za određene zločine i to na prvom mestu pred domaćim sudovima. Ali, to apsolutno nije moguće zbog svega ovoga o čemu mi pričamo danima. Što se nas tiče, onoga momenta kada je podignuta optužnica, lažna optužnica protiv dr Šešelja, on je istog momenta se pokupio, ne želeći da opterećuje državu Srbiju i srpski narod, i otišao za Hag, da tamo pokuša da odbrani ono što mu se stavlja na teret. Ono što bi javnost u Srbiji trebalo da zna, podsećanja radi, vojni sudovi su, gospodine Batiću, i te kako radili. Ovde su izrečene presude za svako prekoračenje o obavljanju dužnosti. To bi vi trebalo da znate. Ali, evo šta se dešava. Iznela sam pre neki dan taj primer. Postoji jedan potpukovnik koji ne može normalno da slavi večeras slavu, zove se Zlatan, a preziva Mančić. Njemu su vojni sudovi presudili, Vrhovni sud ukinuo presudu. Zbog te presude vojnih sudova ovde sada u Srbiji oduzet mu je čin i pravo na rad. Vrhovni sud Srbije je poništio obe presude vojnih sudova, samim tim mu vratio čin i pravo na rad, da može da izdržava svoju porodicu, gospodine Batiću. Ministarstvo odbrane šest meseci posle toga se jednostavno oglušuje o pravosnažnu sudsku odluku. Mi ovde pokrećemo pitanje i ništa se po tom pitanju ne radi. To nije stvar za specijalni sud i za sud za ratne zločine, ovo je stvar stvarno za Međunarodni sud pravde. Naši građani, naši državljani, kada smo već na vašem terenu, pravda bi trebala da bude ista za sve, je li tako? Ovde to nije i neće dugo biti. To se vidi i po ovom budžetu i po parama koje se odvajaju da se iskoreni korupcija iz sudova.
Gospodin Boris Aleksić, po Poslovniku.
Dame i gospodo, reklamiram član 104. Gospodine Batiću, vi ste pomenuli zločine po međunarodnom krivičnom pravu. Zaboravili ste da pomenete najteži zločin. Po međunarodnom pravu to je zločin protiv mira. Vi ste pomenuli zločin genocida. Zločin genocida nije najteži zločin u ratu. Zločin protiv mira je najteži zločin jer iz njega proizilaze svi ostali zločini, uključujući i genocid. Dakle, postavlja se pitanje ko je izvršio zločin protiv mira? Zašto niko ne pominje taj zločin? Zašto naši sudovi ne sude vezano za taj zločin? Zašto Tribunal u Hagu ne sudi vezano za taj zločin? Poziva se na presude sudova tribunala u Nirnbergu, vojnih tribunala nastalih posle Drugog svetskog rata. Okosnica rada tih tribunala bio je upravo zločin protiv mira. Dakle, zločin protiv mira možemo da tumačimo i na osnovu rezolucije Generalne skupštine UN iz 1976. godine. Zločin protiv mira čini ne samo ona država koja je izvršila oružani napad na teritoriju druge države ili stanovništva, već čini onaj ko ubacuje oružane bande, ko vrši terorističke aktivnosti. Vi ste pomenuli Srebrenicu, genocid. Šta je genocid? Delimično ili potpuno uništavanje neke nacionalne, rasne, verske, etničke grupe, potpuno, delimično. Dakle, tu se ne bira. Vi znate da u Srebrenici nisu stradale žene i deca. General Mekenzi je rekao da nije bilo osnova uopšte da se govori o genocidu na taj način. Drugo, za genocid vam trebadolus specialis, znači specijalni umišljaj, namera. Mora on da se dokaže. Znači, taj zločin uopšte nije šala. Onaj ko vrši genocid, on ima nameru da istrebi jednu etničku, nacionalnu, versku ili rasnu grupu, on ubija sve što mu padne pod ruku. On neće da pusti žene i decu, a da se fokusira na vojno sposobne muškarce. Bilo je zločina, ali ratnih zločina. Morate da pravite razliku između zločina genocida i nekih drugih zločina. Drugo, eto ga Bratunac. Šta je bilo tamo? Naser Orić i ekipa ubijaju žene i decu brenerima. Ko je odgovarao za to? Haški tribunal ih je pustio. Pustio je i Haradinaja takođe, a vi govorite o našem Specijalnom sudu. U našem Specijalnom sudu vise slike Borisa Tadića sa Karlom del Ponte, to im je idol. Znači, tamo gde se nalazi tužilaštvo, na trećem spratu, stoje slike njih sa Karlom del Ponte. Hajde da stoji Tadićeva slika, da stoji slika neke znamenite ličnosti iz istorije Srbije, pa u redu. Da se vratimo na zločin protiv mira. Zločin protiv mira su počinili oni koji su organizovali raspad Jugoslavije, koji su ubacivali svoje instruktore. Znate da je Nemačka to radila. Znate ko je ubacivao oružje? Znate da je protivoklopni sistem u Sloveniji Ambrus nemačke proizvodnje. Znate da su slovenačke trupe dobile pre nemačkih jedinica, imale su samo nemačke specijalne jedinice, redovna vojska to nije imala u upotrebi. Odakle njima to? Kako su to nabavili? Po rezoluciji Generalne skupštine UN iz 1976. godine ubacivanje oružja se smatra zločinom protiv mira. Hoće li neko da odgovara za zločin protiv mira ili neće?
Reč ima gospodin Batić po Poslovniku.
Mislim da bi nas ova debata daleko odvela. Prema tome, nemam vremena sada da objašnjavam šta je zločin protiv mira, šta su Ženevske konvencije o zaštiti žrtava rata, kako su počeli ad hok tribunali od Nirnberškog suda, preko suda za ratne zločine u Tokiju, preko Raselovog komiteta, preko Haškog tribunala, preko suda za Somaliju, to bi nas daleko odvelo. Ne bi bilo ni korektno ni pošteno da sad s bilo kim o tome polemišem, nije ravnopravno. Prema tome, ne želim da o tome polemišem. Ovo je Skupština. Ovde se obraćamo i poslanicima i javnosti. Prema tome, ovde nema potrebe, nismo mi u sudu gde moramo da se služimo apsolutno adekvatnom terminologijom. Nemojte vi mene tome učiti, kažem nije ravnopravno. Jednostavno nije korektno, jer onda bi oduzeli previše vremena. Nemam nameru da oduzimam vreme. Ako bilo ko pokušava, ne aludiram na vas, da na bilo koji način negira postojanje odgovornosti i suđenje za zločin, nisam rekao zločinci, rekao sam za zločin, i da amnestira ili abolira zločince, onda o tome nemam više šta da pričam.
Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije pravno moguć, jer Zakonom o budžetu nije moguće menjati naziv budžetskog korisnika. Vi želite reč? Izvolite, gospodin Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, i to na član 5, razdeo 3, glava 3.11, da se reči "Služba Koordinacionog tela Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa" zamene rečima "Služba za ekonomski razvoj Srbije". Zbog čega? Zbog toga što je ceo južni region nerazvijeni region i treba ga pomagati u celosti na osnovu socijalnih kriterijuma, a ne na osnovu nacionalnih kriterijuma. Verujem da svi vi vrlo dobro znate koliko je opština u Srbiji, a posebno na jugu Srbije, u istom položaju kao što su Preševo, Bujanovac, Medveđa, a sve zbog krajnje sumnjivih, divljačkih privatizacija od 2001. godine do danas, koje su dovele lokalne samouprave u situaciju da danas gotovo ni jedna firma ne radi. U Prokuplju je privatizovana fabrika "Hisar", koja je bila gigant u proizvodnji slatkiša i čiji su se proizvodi prodavali širom Srbije. Privatizovana je Fabrika obojenih metala, jedina fabrika ovakve vrste u južnoj, centralnoj, istočnoj Srbiji, koja je radila u tri smene i koja je u vidu poluproizvoda proizvodila i preko 10.000 tona godišnje i svoje proizvode izvozila van zemlje. Privatizovana je i Fabrika mineralne vode "Milan Toplica", koju je teže bilo onesposobiti nego li je dovesti u rang najboljih svetskih fabrika vode. Privatizovana je i fabrika azbestnih proizvoda Fiaz, Filcara, Staklara, što je dovelo do otpuštanja ljudi po nekom programu, koji bismo mogli nazvali bilo kako samo ne socijalnim programom. Naravno, ovaj scenario iz Prokuplja je preslikani scenario iz cele Srbije, tako da danas i Prokuplje, Kuršumlija, Blace, Žitorađa, ali zato i Leskovac, Lebane, Vlasotince, Medveđa, Crna Trava, Bojnik, Bosilegrad, Trgovište, Vladičin Han, Preševo i Bujanovac odlikuje vrlo visoka stupa nezaposlenosti, relativno mali prosečni dohodak po stanovniku, nerazvijenost, slabo investiranje, a razvojnih i stručnih kapaciteta ima koliko god hoćete. Dakle, svim opštinama na jugu Srbije su potrebni konkretni projekti za ekonomski i infrastrukturalni oporavak i razvoj, za podsticanje preduzetništva, poljoprivrede, razvoj sporta i odabir talenata. Činjenica je da sportski klubovi na jugu Srbije imaju ogromne probleme za obezbeđenje sredstava za normalan rad i funkcionisanje, a ima toliko talentovane dece i omladine. To su realni problemi građana na ovim prostorima, u svim opštinama južne Srbije i zato program ove vlade, kao i predviđena sredstva iz rebalansa budžeta, treba da se odnose na ceo jug Srbije, a nikako ne ovako tendenciozno samo na tri opštine. Razumem činjenicu da je Koordinaciono telo za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđu formirano 2001. godine, služba tog koordinacionog tela 2006. godine, navodno u cilju rešavanja kriza u ovim opštinama. To je tako i mi to ne možemo da izmenimo, niti želim da menjam naziv budžetskog korisnika, kako je to Vlada obrazložila u razlozima za neprihvatanje ovog amandmana. Ali, ne razumem zbog čega je Preševo u goroj situaciji ili, recimo, Bujanovac od Prokuplja, Blaca, Merošine, Doljevca, Lebana i, kada je već reč o Jablaničkom okrugu, Medveđe, za koju ne znam po kom osnovu se svrstava sa Preševom i Bujanovcem, osim možda što je manje od 30% stanovnika Medveđe pripadnika albanske nacionalne manjine. Osim toga, Medveđa je opština koja se nalazi u Jablaničkom okrugu i koju bar jednom u dve nedelje poseti predsednik Jablaničkog okruga SRS dr Goran Cvetanović i narodni poslanici iz Leskovca Tomislav Ljubenović i Lidija Dimitrijević. Razgovaraju sa građanima, slušaju njihove probleme, u želji da sve to artikulišu, koliko god mogu ovde kao opozicioni poslanici. Sve ove opštine, ceo jug Srbije je u katastrofalnoj društveno-socijalnoj situaciji i u tome i leži smisao mog amandmana, da nam je dosta podvajanja bilo kakve vrste i da je južna Srbija nerazvijeni region koga treba pomagati u celini na osnovu socijalnih kriterijuma, po prioritetima, a nikako ne na osnovu nacionalnih kriterijuma ili političkih, po principu ko je na vlasti. Kada smo već kod vlasti, evo u Prokuplju su na vlasti pripadnici žutog preduzeća. Osnovna škola "Svetislav Mirković Nenad" u Maloj Plani, pored Prokuplja, iako u katastrofalno oronulom stanju, do pre par dana je njen jedan deo, koji odavno nije za upotrebu, korišćen za izvođenje nastave. Drugi deo škole je pre pet godina srušen i počeo je da se gradi, ali je namenjen novac na čaroban način nestao, tako da se stiglo samo do temelja i tek ponekog zida, a problem ove dece nije rešen. Osim toga, sve vreme nad tom zgradom u kojoj se izvodila nastava visi jedan ogroman kran koji zlokobno izgleda, a koga niko od nadležnih ne misli da pomera. Kada se pojavila još jedna pukotina na podu učionice gde se izvodi nastava, zbog objektivne opasnosti od rušenja zidova i plafona, na sastanku Saveta roditelja doneta je odluka da je nastava obustavljena do daljnjeg. I sada, naravno, ovi đaci osnovci sa svojim roditeljima, svakog dana po deset-petnaest minuta blokiraju magistralni put Prokuplje - Kuršumlija, ne bi li im se zvaničnim putem izašlo u susret i ne bi li dobili garancije za nastavak izgradnje ove škole. Zbog toga još uvek nije kasno da se odvoje skromna sredstva iz ovog rebalansa budžeta koji je pred nama i da se reše problemi ovih građana u Maloj Plani, jer oni zaista ne smeju više da šalju decu u ovakvu školu. Da li Vlada Republike Srbije želi aktivno uključenje u ekonomski razvoj i juga i svih ostalih delova Srbije ili pojedini kada sednu u ministarske fotelje misle da građani iz svih lokalnih samouprava sa juga Srbije, i Topličkog, i Nišavskog, i Jablaničkog, i Pčinjskog okruga, imaju jednaka prava sa drugima, imaju i određene potrebe, ako već imaju dužnosti i obaveze prema državi i sve to uredno ispunjavaju. Ulaganja na jugu Srbije treba ostvariti u svim opštinama na bazi ekonomsko-socijalnih prioriteta, bez podvajanja. Osim toga, sve ove nerazvijene opštine juga Srbije, ali i centra, istoka, zapada Srbije, treba da ravnopravno i ravnomerno dobijaju sredstva iz NIP i ostalih razvojnih fondova, i opet prema prioritetima, bez podvajanja na ove i one opštine. Zamislite samo da u ovoj ekonomskoj krizi, gde većina građana Srbije živi na ivici egzistencije, Vlada smanji troškove funkcionisanja kabineta premijera i potpredsednika zaduženih za socijalnu politiku, za privredni razvoj, a posebno ovog za evropske integracije, koji je dobio skoro 92 miliona dinara više, ali on nema skijališta. Verovatno su se sredstva raspodeljivala po tom ključu. Samo od ovih povećanja, ako bismo ih ukinuli, bilo bi dovoljno sredstava za po jedan razvojni ili bar sanirajući projekat za sve ove opštine koje sam do sada pomenuo u toku svog izlaganja. Ali, za to pripadnici Vlade i skupštinske većine očigledno nemaju dovoljno sluha. Predloženi rebalans, neprihvatanjem ovog amandmana SRS i ostalih amandmana opozicije, produbljuje odvojenost vlasti od naroda i ukazuje na jedan rasipnički budžet, sa povećanjem javne potrošnje, spoljnotrgovinskim deficitom, koji će do kraja godine dostići 13 milijardi duga, sa spoljnim dugom od preko 30 milijardi dolara, sa inflacijom koja bi mogla do kraja godine da dostigne i 14%. Ali, predstavljeni rast bruto društvenog proizvoda sam po sebi ne znači ništa, već treba da sakrije crne rupe i negativne strane predloženog budžeta, a ima ih mnogo. Spoljnotrgovinski deficit u 2007. godini bio je 10 milijardi dolara, u 2008. godini biće 13 milijardi dolara. To je za svaku pohvalu ove vlade koja probija sve negativne rekorde. Spoljni dug Srbije je 2000. godine bio jedva nešto oko 10 milijardi dolara. Godine 2003. je iznosio 12. Bilo je projektovano da će 2010. godine iznositi 10 i po, međutim već krajem jula ove godine spoljni dug naše države je iznosio oko 30 milijardi dolara. O čemu se ovde još radi? U Srbiji je došlo do velike potražnje stanovništva za kreditima kojima se kupuje roba široke potrošnje, pa su se banke u Srbiji, koje su uglavnom inostrane, zaduživale kod svojih matica u inostranstvu. Tim inostranim sredstvima je naše stanovništvo kupovalo proizvode koji su mahom inostrane proizvodnje. Mi smo finansirali inostranu privredu, a ne domaću, a nesrećna stvar u svemu tome je što će nas to vraćanje dugova skupo koštati. Iako glasnogovornici Vlade žele da predstave da je zaduženost po stanovniku 500 evra, a po zaposlenom 1.000 evra, opravdano sumnjamo da je ta zaduženost mnogo veća. Toliko o vašim planiranim projektima. Razmena sa nerazvijenim afričkim državama pokazuje koliko je stanje loše, jer se i tu deficit iz godine u godinu povećava. Korupcija u mnogim društvenim sferama, poskupljenje osnovnih životnih namirnica, o kojima premijer Cvetković saznaje iz medija, monopol u privredi od strane tajkuna bliskim vlastima, sve su to činjenice koje ne možete sakriti od naših građana. Dakle, ono čega nema, a potrebno je ovom rebalansu budžeta, jeste uravnotežena socijalna i razvojna komponenta, bez podvajanja opština, za šta je potrebno razumevanje suštine problema građana nerazvijenih opština juga Srbije, ali to od strane Vlade izgleda da ne možemo očekivati. Već se najavljuje budžet za 2009. godinu, a postavljam pitanje hoće li bar taj budžet konačno biti restriktivni budžet, koji su toliko puta najavljivali, ali molim vas, nemojte da ga koncipiraju vaši prijatelji, raznorazni stručnjaci iz MMF, jer će nam se loše pisati.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je bilo reči o Haškom tribunalu i o saradnji sa Haškim tribunalom, želeo bih da skrenem vašu pažnju, a s obzirom na izlaganje mog prethodnika, gospodina Batića, hteo bih da istaknem povodom svega toga sledeće...
Oprostite, ali to zaista nije u nikakvoj vezi sa amandmanom.
Ima, ako mi dozvolite samo da istaknem neke činjenice.
Ne mogu da zaključim s obzirom da se vraćate na Haški tribunal. A u članu 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, u razdelu 3, u funkciji 110, u ekonomskoj klasifikaciji 463, "Transferi ostalim nivoima vlasti" iznos od 320 miliona treba da se poveća na 350, na račun smanjenja ekonomske klasifikacije 511, "Zgrade i građevinski objekti", sa predloženih 37,5 miliona na 7,5 miliona. To je sadržaj amandmana.
On je vezan baš za to područje sa kojim smo imali dosta neprilika dole, a ujedno se odnosi i na rad ovog parlamenta, pa s tim u vezi će on biti u tesnoj vezi sa ovim amandmanom koji je gospodin Halimi podneo. Želeo bih da istaknem i nisam malopre tražio reč kada je gospodin Batić govorio, ne sporim one činjenice i one mere koje je on kao ministar pravde preduzimao, ali bih ukazao na sledeće: najviše optužnica podiže Haški tribunal protiv pripadnika srpske nacionalnosti. Selektivno je primenjivao u to vreme, a i dan-danas primenjuje pravdu i utvrđivanje činjenica na selektivan način. Po pravilu tužilac se stavlja na stranu Muslimana i Hrvata, sada i šiptarskih terorista, to je poznato i što je potvrdio gospodin Batić, da je protiv Haradinaja, Agima Čekua i ostalih prikupljao podatke da im se sudi pred Haškim tribunalom ili da im se sudi u našoj državi. No, naša država je propustila da ih pohapsi i da im se sudi u našoj državi. Nažalost, moram da istaknem da su se u potpunosti obistinile naše tvrdnje i uverenja da je to tribunal koji je osnova za suđenje Srbima. U prilog tome idu sledeće činjenice: prisutna je izrazita diskriminacija prilikom podizanja optužnica, kako po broju, tako i po funkcijama optuženih; u SRJ optuženi su najviši vojni i politički funkcioneri samo iz razloga što su Srbi, što vole svoju državu i narod i što im je bila želja da odbrane nezavisnost i suverenitet SRJ...
Gospodine Jojiću, dozvolite, kršite ... Samo trenutak, molim vas, kršite član 106, stav 4, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govorite o pitanju koje nije na dnevnom redu.
Dozvolite mi, član 104, s obzirom da su ipak neke stvari upućene prema SRS i da su pogrešno shvaćene, želeo bih da ih obrazložim i da ih malo razjasnim.
To je onda Poslovnik, ali mislim da zaista ne možemo o ovom amandmanu govoriti na način kako govorite. Apsolutno nimalo niste doveli u vezu, nađite neku vezu, da prosto ima bilo kakve logike s amandmanom.
Javiću se po sledećem amandmanu, nije nikakav problem, o kome će govoriti gospodin Boris Aleksić.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5, razdeo 3, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman nije pravno moguć, jer Zakonom o budžetu nije moguće menjati naziv budžetskog korisnika. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, amandman vezan za član 5, razdeo 3, glava 3.13, predloženo je da se reči "Kancelarija Nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim tribunalom za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine" zamene rečima "Kancelarija za pravnu i ekonomsku pomoć državljanima Srbije koji su optuženi od strane Međunarodnog tribunala za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine". Postavlja se pitanje zbog čega je podnet ovaj amandman, a podnet je da bi ukazali na ozbiljna kršenja najosnovnijih ljudskih prava pred Tribunalom u Hagu. Postavlja se pitanje šta naši građani laćaju? Naši građani plaćaju jednu kancelariju koja u stvari u potpunosti sarađuje sa tužilaštvom i potpuno pomaže tužilaštvu. Oni izdvajaju 54 miliona za taj hir Vlade i plus vojska i policija pružaju usluge tribunalu u Hagu, tačnije tužilaštvu. Poenta priče jeste da se ovim krši jedno od osnovnih pravila i principa u krivičnom postupku, a to je jednakost oružja. Kao što znate, pred sudom odbrana i optužba moraju da budu jednake, moraju da vladaju istim mogućnostima i da imaju ista prava da bi to suđenje bilo pravično. Naša država nažalost saučestvuje u pomoći tužilaštvu Tribunala u Hagu, zanemarujući u potpunosti odbranu. Vlada čini sve da pomogne tužilaštvu, a odbrani ne pomaže ni na jedan mogući način. Ne odvaja ni dinara, niti pomaže na bilo koji drugi način. Citiraću jedan deo iz informacije koja je prosleđena narodnim poslanicima, a koja se tiče Nacionalne strategije pridruživanja Evropskoj uniji, izrađuje je naša Vlada. Reč je o tački međunarodne obaveze, naravno, saradnja sa Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju. Ovde se navodi sledeće: "Do sada je podneto nešto više od 1.650 zahteva tužilaštva Tribunala u Hagu. Zahtevi se procesuiraju promptno i blagovremeno, sa manje od 2 do 3% zahteva koji su još uvek u toku ili za koje se odgovor čeka duže od dva meseca". Ono što možemo da primetimo u ovoj rečenici, to je da je pisao ili čovek koji ne vlada srpskim jezikom ili da je prevođeno sa nekog stranog jezika. Ako je prevođeno sa stranog jezika, zaista je zastrašujuće da nacionalnu strategiju pridruživanja EU Srbije pišu stranci. Ovde se ne upotrebljava reč promptno, ne kaže se za zahteve da su oni u toku, već se kaže da se zahtevi obrađuju, da se procesuiraju ili nešto slično. Kao što vidimo, svega 2 do 3% zahteva tužilaštva nije obrađeno. Koliko zahteva odbrane nije obrađeno? Preko 90%. "Vlada Republike Srbije je do sada oslobodila čuvanja državne tajne", kaže se dalje u ovoj informaciji, "službene i vojne tajne preko 500 pripadnika vojske, policije i drugih svedoka. U ovoj oblasti saradnje Srbija pruža efikasnu pomoć tužilaštvu Tribunala u Hagu u pronalaženju i uzimanju izjava od svedoka i osumnjičenih". Da li se ta pomoć pruža odbrani? Ne pruža se. Dalje se kaže: "Ukupan broj optuženika koji su prebačeni u Tribunal iz Srbije iznosi 39 lica". Sledeća glava - Pravni okvir saradnje. "Sporazum sa tužilaštvom Tribunala u Hagu o otvaranju kancelarije tužilaštva u Beogradu, kojim se daje vrlo širok krug ovlašćenja predstavnicima tužilaštva u pogledu pristupa svedocima i uopšte kretanja i komunikacija na teritoriji Republike Srbije". "Vrlo širok krug ovlašćenja" je nedovoljno precizan termin, niko ne zna šta on znači. Znamo da se on mora odnositi na policiju, vojsku i pravosuđe. Ne može da se odnosi na EPS, na NIS, zato što se oni ne bave tim poslom. Dakle, iz ovih detalja najbolje vidimo da zaista Vlada čini sve kako bi pomogla tužilaštvu Tribunala u Hagu, a u potpunosti zanemaruje bilo kakvu pomoć i mogućnost da pomogne odbrani. Na taj način ona narušava najosnovnija ljudska prava garantovana Univerzalnom deklaracijom o ljudskim pravima, Evropskom deklaracijom o ljudskim pravima, Međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima, takođe. Ovde imamo i sledeći problem: dolazi vrlo često do uništavanja dokaza odbrane. Ne znam da li vam je poznato, a trebalo bi svi da znate napamet, najveća izložba o genocidu nad srpskim narodom, genocid nad Srbima 1941, 1945, 1991, 1992. godine je zapaljena 2003. godine u parohijskom domu u Vranju, samo dve nedelje pošto je uvrštena u dokazni materijal odbrane Slobodana Miloševića. Autor ove izložbe je Bojana Isaković. Materijalna vrednost ove izložbe je bila preko 300 hiljada evra, a nematerijalna vrednost je neprocenjiva. Možete da zamislite šta bi se desilo da je neka izložba u Izraelu, posvećena genocidu nad jevrejskim narodom, izgorela? U Srbiji danas nikog ne interesuje kad gore dokazi odbrane, kad gori najveća izložba o genocidu nad Srbima u istoriji. Dakle, to je stvarno zastrašujuće. Kad je u pitanju Tribunal u Hagu, prema nekim njegovim predstavnicima, protiv Srba najčešće primenjuje tzv. koncept udruženog zločinačkog poduhvata, kako ga oni zovu, a mi ga zovemo združeni zločinački poduhvat zato što je tužilac po svom nahođenju združio te ljude za koje pretpostavlja da su krivi. Dakle, predstavnici Tužilaštva često taj koncept zovu "srebrnim metkom za Srbe". Ovde se Srbi predstavljaju kao nekakve zveri koje treba pobiti. Udruženi zločinački poduhvat je koncept koji krši najosnovnija ljudska prava zato što se kroz njega uvodi koncept kolektivne krivične odgovornosti, ne individualne krivične odgovornosti, već kolektivne krivične odgovornosti. Da ne ispadne da samo to ja pričam, reći ću vam sledeće, pošto on ima tri kategorije. O trećoj kategoriji, kao o konceptu kolektivne krivične odgovornosti, govore i profesori iz SAD, Alen Deršovic, profesor sa Harvarda, Dženi Martinez, profesor sa Stenford univerziteta, prof. Vilijam Šabas, koji dolazi sa Univerziteta u Dablinu i Univerziteta u Njujorku. S tim što prof. Vilijam Šabas je pristalica međunarodne pravde i ovih instant tribunala, ali čak i on kritikuje treću kategoriju udruženog zločinačkog poduhvata, budući da je njena skraćenica na engleskom JCE,tj. joint criminal enterprise, on taj koncept zove just convict everybody. Znači, jednostavno osudite bilo koga. Na osnovu tog koncepta, to postoji u optužnicama protiv svih Srba, tj. političkih i vojnih funkcionera, svaki Srbin može da odgovara za ono što su počinile srpske snage. Šta su srpske snage po Tribunalu u Hagu? To su svi Srbi pod uniformom, čak i pozadinske jedinice, sanitarne jedinice itd. Dakle, može čovek, koji je pretpostavljeno u udruženom zločinačkom poduhvatu, da odgovara za nešto što je učinio neki drugi čovek sa kojim je on bio u sukobu. I to se dešava. Još bih vas podsetio da je Tribunal u Hagu formiran suprotno Povelji UN, da je formiran u vreme unipolarnog sveta, kada je Rusija bila na kolenima, da po Povelji UN Savet bezbednosti ima pravo da osnuje pomoćne organe, komitet, komisiju i izvestioca za specijalna pitanja i ima pravo da deluje na osnovu Glave 7 - održanje mira i bezbednosti. Sud se ne osniva da bi uspostavio mir i bezbednost, već da bi utvrdio individualnu krivičnu odgovornost. Čak i da se osniva da bi uspostavio mir, mir je uspostavljen Dejtonskim mirovnim sporazumom iz 95. godine. Dakle, postavlja se pitanje zašto Tribunal u Hagu još uvek postoji? Nema nijednog osnova da on postoji. Dakle, još jednom apelujem na vas da učinimo sve što je u našoj moći da, barem onoliko koliko se pomaže Tužilaštvo, pomognemo i odbranu. Ako to ne radimo, pogledajte naš Ustav, pogledajte glavu - Ljudska i manjinska prava, videćete tamo da optužba i odbrana moraju da imaju jednaka prava. Ako nemaju, nemate fer suđenje, krše se najosnovnije norme o fer i pravičnom suđenju, tako da vas molim da obratimo pažnju u narednom periodu i na odbranu i da zaštitimo naše građane koji su optuženi pred Tribunalom u Hagu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Poslanička grupa ima na raspolaganju 5,30 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, sigurno da je ovaj amandman, koji je uložio kolega Boris Aleksić, prihvatljiv i treba ga kao takvog prihvatiti od strane ovog parlamenta. Nastavio bih tamo gde sam malopre započeo neka svoja izlaganja, ali sam odustao od diskusije, pošto je ovo vezana materija - Haški tribunal, saradnja, kancelarija itd. Odnos tzv. Haškog tribunala prema Hrvatima i Muslimanima nije kao što je to bilo prema građanima srpske nacionalnosti. Niko iz najvišeg rukovodstva Hrvatske i Muslimansko-hrvatske federacije nije optužen za izdavanje naređenja da vrše zločine, verovatno samo zato što su u to vreme razbijanja SFRJ, pa i kasnije, bili sa neprijateljima srpskog naroda: Amerikom i Centralnom obaveštajnom službom NATO pakta. Kada je u pitanju genocid, podsetiću šta je to genocid i da li se genocid i zločini jednako kvalifikuju i jednako sude. Navešću samo jedan primer: silovanje srpkinja u logoru Čelebić od strane Muslimana tužilac je okvalifikovao kao povredu običaja ratovanja, a ne silovanje, što inače čini kada je navodni izvršilac Srbin, optužujući ga za zločin protiv čovečnosti. Ovakvo postupanje tužilaca bilo je prisutno od samog početka Tribunala. Tako od prvih 18 podignutih optužnica protiv osumnjičenih za navodne zločine sa prostora bivše SFRJ, 17 optužnica se odnosilo na Srbe, a samo jedna se odnosila na Muslimana. Odnos Haškog tribunala prema SRJ dobro je poznat nama, dame i gospodo narodni poslanici, a i našoj široj javnosti. Podsetiću vas da su u istoriji svakog naroda i države Srbi mnogo puta bili suočavani sa najtežim iskušenjima. Više puta bio je ugrožen srpski narod i opstanak srpske države, iako ona nikada nije vodila osvajačke ratove, već se uvek branila od daleko jačeg neprijatelja. Srpski narod je uvek uspevao da odbrani svoj nacionalni identitet, slobodu i suverenitet. Podnoseći ogromne žrtve u oba svetska rata smo se borili protiv osvajača i svetskih dželata, od kojih neki danas učestvuju u finansiranju ovog prljavog rata protiv Srbije, a ranije protiv SRJ. Navešću da je bilo podneto veći broj krivičnih prijava, odnosno 14 je bilo obuhvaćeno, od Bila Klintona, Toni Blera, Gerharda Šredera, Širaka, Havijera Solane, Vesli Klarka, Medlin Olbrajt, Ibera Vedrina, Jozefa Fišera, Robina Kuka, Džordža Robertsona, Rudolfa Šarpinga i drugih. Šta su oni uradili? Šta je NATO uradio i šta su saveznici uradili? Iskoristili su NATO za svoju agresiju i okupaciju dela SRJ, a drugo, ubijali i nanosili teške telesne povrede i rušenje i patnju nezaštićenom stanovništvu cele tadašnje SRJ. Planirali, najavljivali i izvršili napade u želji da ubiju predsednika SRJ Slobodana Miloševića, ali su ga ubili kada su ga odveli u Hag. Planirali, najavili i izvršili napade u želji da ubiju i druge građane, uništili i oštetili privredne i društvene i kulturne i medicinske diplomatske i verske institucije na teritoriji cele Jugoslavije. Bombardovali i uništili objekte neophodne za život stanovnika Jugoslavije, koristili osiromašeni uranijum i kasetne bombe i ostalo zabranjeno oružje i teško ugrozili živote i životnu sredinu naših građana. Uništili su mirotvoračku ulogu UN, kao i mir i stabilnost na Balkanu. Time su ispunjavali nameru da dugoročno ustanove vojnu okupaciju strateških delova Jugoslavije uz pomoć NATO pakta. Dame i gospodo, da li je to genocid? Da podsetim, imam malo vremena, gospođo predsedavajuća izvinjavam se, da podsetim opet javnost i poslanike koji možda nisu razumeli ili nisu čuli ovo što sam rekao. Navešću samo jedan primer, silovanje srpkinja u logoru Čelebić od Muslimana tužilac okvalifikovao kao povredu običaja ratovanja, a ne kao silovanje, što inače čini kada je navodni izvršilac Srbin optužujući ga za zločin protiv čovečnosti. To vam je pravda i zbog toga u Haškom tribunalu nema pravde. Zbog toga naša država nije trebalo da sarađuje sa Haškim tribunalom. Gospodin Batić je otišao kao član Vlade i on je stavio potpis da se isporuči i uhapsi Slobodan Milošević. S druge strane, u Beogradu je pisana lažna optužnica protiv dr Vojislava Šešelja. Dr Vojislav Šešelj se brani uspešno u tom Haškom tribunalu. Protiv njega je ustala i kuka i motika da dokaže da je navodno počinio neki zločin. Nije on počinio nijedan prekršaj, a kamoli zločin. Od odgovara za verbalni delikt, pa i predsednik Trećeg pretresnog veća kaže jednom svedoku i tužiocu, pa normalno je kada je tako postupao gospodin Šešelj, zbog toga što je to normalno u političkoj kampanji da se može diskutovati i ukazivati na određene probleme u jednoj državi. Dame i gospodo, Srbija je ugrožena, Srbija je bila okupirana, ali nadam se da dolaze nove snage u Srbiju, da će Srbija biti jednog dana slobodna država, a to joj garantuju srpski radikali dr Vojislava Šešelja.
Reč ima poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano preostalo predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici koji ste još uvek u sali, gospođo ministarka, član 104. Hteo sam, gospođo predsedavajuća, da vas pitam, a isto tako i šeficu poslaničkog kluba DS, čemu ovo? Sada ću da vam obrazložim zbog čega ovo pitanje. Mi smo ovde od 10 sati jutros. Znam da žurimo. Pitam vas, u čemu je poenta? Imamo ministarku ovde koja će posvedočiti da je istina ovo što govorim, ali nju citiram. Predlog budžeta za 2009. godinu je trebalo da bude sutra u Vladi. Ministarka je rekla, neće biti sutra, biće za 20 dana. Onda ćemo opet doći u situaciju da neki preko medija napadaju opoziciju da opstruira rad Skupštine. Vlada je ta koja kasni sa zakonima, Vlada je ta koja je neodgovorna. Dolazimo u situaciju da u pet do devet ovde se licitira koliko još amandmana treba danas da prođemo da bude kvota. Sve. Šta vi mislite, da mi nećemo izdržati, poslanici? Ali, čemu to? (Nada Kolundžija: Da bi stigli.) Gde da stignemo, gospođo Nado? Zato što vam kasno stigne rebalans u Skupštinu, zato što ga kasno stavite na dnevni red. Tako će isto kasniti i Predlog zakona u budžetu, kao i prošle godine što je kasnio. Samo vas pozivam, hajde, mogli ste zakazati sutra da radimo, subotom. Ode sede ljudi koji su i svi ovde koje pogledate u sali bar iz opozicije su učestvovali danas u raspravi više puta. Zaista im je stalo da pređu sve amandmane. Ovo sada sedimo besomučno do tri ujutru da bi se prošlo, zaista mislim da nije korektno i da gubi smisao. Molim vas da iskoristite vaš autoritet, razgovarajte sa Vladom pa neka pošalju na vreme zakone. Brdo zakona oni kasne u dostavi Skupštini i onda posle optužujete poslanike opozicije da opstruiraju rad. Mislim da to nije, u krajnjoj liniji, korektno. U redu, tu ćemo sedeti dokle god treba. Želimo da obrazložimo svoje amandmane. Vidimo da u nekim slučajevima postoji dobra volja Vlade da prihvati neki amandman. Trudićemo se u toku večeri da ubedimo i ministarku i ostali deo Vlade da prihvati još neki amandman koji su podneli, pre svega, uglavnom poslanici opozicije.
Nema povrede člana 104. Poslovnika. Kalendar Zakona o budžetskom sistemu je za Vladu propisan, a kalendar i rokovi za Skupštinu su propisani Poslovnikom. Datumi su razlikuju. Saglasna sam sa primedbom o tome da se propita Vlada da li kasni i zašto kasni. Ali, to nije deo toka ove sednice i kalendar Zakona o budžetskom sistemu za Vladu važi za Vladu, a ne za Skupštinu. Nema povrede člana 104. Odluku o produženju vremena dali smo u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 5, amandman je podnela narodna poslanica Judita Popović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tač. 1. i 6. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima Judita Popović.
Gospođo predsedavajuća, predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je veoma interesantno pratiti ove diskusije u vezi amandmana koji su podneli poslanici opozicije. Bilo je interesantno gledati stoicizam i mir poslanika vladajuće koalicije. Nisam mogla da zaključim o kakvom miru se to radi, da li se radi o nekom miru, pasivnom odobravanju tih amandmana koji su se ovde čuli, ili se radi samo o običnom prisustvovanju nečemu što inače smatraju da je apsolutno nepotrebno i nekorisno. Bilo je tu dosta amandmana koji su bili racionalni, koji su vrlo dobro obrazlagani i koji su jako lepo bili od strane ovlašćenog predlagača odbijani. Ti amandmani su, pre svega, ulagani iz tog razloga da se nešto promeni u celom konceptu budžetskom, pa i ovom rebalansu koji je predložen. Provejava kroz sve te amandmane da je sam rebalans budžeta koji je predložen veoma trošadžijski i da javna potrošnja ponovo skače do nekih granica koje će biti skoro nemoguće izdržati od strane građana. Svi ti rebalansi budžeta na kraju se obijaju o ljude koji rade, zarađuju, plaćaju porez i pune taj budžet. Amandman koji sam podnela ispred Liberalno-demokratske partije jasno ukazuje na tu činjenicu da se ovim rebalansom ništa drugo ne traži, nego se traži samo – daj još novce. To je ono, jednostavno srpski rečeno, apsolutno ne interesuje me ništa drugo osim novca. Kako drugačije protumačiti predlog predlagača zakona da se rebalans izvrši i u smislu dopuna sredstava za upravni sud i apelacione sudove. Mi vrlo dobro znamo da trenutno nemamo ni upravni sud ni apelacione sudove, da Vlada i Skupština nisu donele određene odluke na osnovu kojih bi ti sudovi profunkcionisali. Kako stoje stvari, ni sledećih dva meseca ni Vlada ni Skupština neće doneti te odluke, pa zaista ne vidimo razlog zašto bi onda povećavali sredstva za upravni sud i apelacione sudove; podvlačim, ti sudovi nisu u funkciji. Amandmanom smo predložili na koji način bismo mogli ta sredstva da iskoristimo. Prvo, jednostavno što se upravnog suda tiče, nema razloga da se isti finansira, jer isti ne postoji. Prema tome, trebalo bi da se briše taj predlog za upravni sud. Što se apelacionih sudova tiče, svesni smo toga da bi trebalo ta zgrada u Nemanjinoj da se rekonstruiše, da se nešto renovira, pa bismo se složili da se jedan deo sredstava usmeri u tu svrhu. Međutim, što se troškova zarada zaposlenih tiče, izdatke za socijalna davanja, za te famozne usluge iz ugovora, smatramo da je potpuno nepotrebno da se sredstva unapred izdvajaju, jer napominjem, apelacionih sudova nema. Dakle, vi možete da se čudite koliko god hoćete, gospođo poslanice, to je vaše pravo, a moje pravo je da obrazlažem amandman koji sam podnela u ime LDP. Obično nisam toliko netrpeljiva i ne volim da komuniciram sa poslanicima na bilo koji način da oni reaguju na moje izlaganje, ali čisto me iritira ceo taj pristup tim amandmanima koji su se čuli danas i koji će se još čuti do ne znam koliko sati večeras, a i u toku proteklih dana. Jer smatram da je u ovoj skupštini pre svega bitan onaj interes državni, a ako je bitan interes državni, onda bi trebalo valjda zajednički da radimo na iznalaženju zajedničkih rezultata na koji način da smanjimo troškove, a da postignemo zajedničke ciljeve u unapređivanju te naše zajednice. Mi smo pročitali u novinama da je ovaj rebalans budžeta u stvari jedan kompromis, jedno kompromisno rešenje. Meni je žao ako je taj kompromis urađen na štetu građana, zato što je verovatno kompromis rađen između dve strane na štetu treće strane. Zato je interesantno gledati na koji način reaguje koalicija koja je na vlasti i koja apsolutno nije našla za shodno da na bilo koji amandman, bilo koje političke stranke, izađe i kaže neku svoju argumentaciju zašto smatra, jer pretpostavljam da podržavate taj Predlog zakona o rebalansu, da je predloženi amandman u suprotnosti sa zakonom, u suprotnosti sa pravom voljom predlagača, u suprotnosti sa logikom, sa ekonomski i ostalim interesima ove zajednice. Smatramo da je ovaj amandman, ako ništa drugo, racionalan i da je usmeren u interesu građana, a mislim da smo mi ipak ovde zbog građana. Možda to demagoški zvuči, ali i činjenica što ćemo mi do duboko u noć, a počeli smo u 10,00 sati, raditi, što znači kada već popušta koncentracija, kada su ljudi umorni, kada više ne mogu ni da prate ni svoje misli, a kamoli misli onoga koji izlaže, mislim da je i to problem, jer trebalo bi malo ozbiljnije da se pristupi rebalansu budžeta. A videli smo da je taj predlog zakona veoma problematičan, sa veoma puno stavki, koje će dodatno da povećaju javnu potrošnju, a ništa drugo nije pogubnije za ovu državu od porasta javne potrošnje. Znamo da je finansijska kriza u svetu, znamo da je ona stigla i kod nas, bez obzira koliko se to amortizuje od strane ljudi iz vlasti, znamo da će to ostaviti posledice i po našu privredu, a mi u takvim uslovima predviđamo rast javne potrošnje. Mislim da je to krajnje neodgovorno. Da završim, predlažem ipak da se ovaj amandman usvoji.
Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Nada Kolundžija, pa narodni poslanik Žutić, pa Srđan Spasojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, morate da razumete da je pozicija većine da između argumentacije uglavnom opozicije koja podnosi amandmane i argumentacije Vlade vladajuća koalicija zauzima stav na osnovu onih argumenata koji nju uveravaju u ispravnost odluke koju treba da donesu. To što mi ne ulazimo u polemiku sa podnosiocima amandmana nije zbog toga što ignorišemo amandmane ili zbog toga što omalovažavamo napor poslanika opozicije da utiču na predloženi rebalans budžeta, ali ono što opredeljuje naš stav, i mislim da nema potrebe da se u izvesnoj meri uvredljivo izražava u odnosu na stav parlamentarne većine, jeste činjenica da se mi u nekim slučajevima opredeljujemo za argumentaciju opozicije, te podržavajući tu argumentaciju tražimo u razgovorima sa predstavnicima Vlade načine da prihvatimo takve amandmane, ali nažalost u većini slučajeva argumentacija Vlade za nas je dovoljno snažna da se mi opredelimo da ne prihvatamo neki amandman. I opet ponavljam, činjenica da ne polemišemo sa predstavnicima opozicije nije zbog toga što ignorišemo napore opozicije koji su uložili, ulažući amandmane. Samo bih prosto molila da u našim međusobnim odnosima ne stvaramo atmosferu koju mi ne želimo da proizvedemo i ničim nismo proizveli. Što se tiče nezadovoljstva opozicije brojem prihvaćenih amandmana, vi morate razumeti da je budžet jedan vrlo specifičan akt koji se donosi usklađivanjem u Vladi Republike Srbije, da je prostor za intervencije na budžetu uvek mali. I da podsetim samo, to se naravno ne odnosi na vas, već na one poslanike koji su bili vladajuća većina, a sada prigovaraju kako je Vlada neosetljiva na argumentaciju opozicionih poslanika i ne prihvata amandmane, da je ta prethodna Vlada od sto i nešto amandmana prihvatila četiri amandmana, od kojih su bila dva Vladina. Dakle, prosto, mi hoćemo da budemo vrlo korektni. Tamo gde mislimo da postoji prostor da podržimo predloge opozicije, mi to radimo zaista sa punim uverenjem da je argumentacija u redu i da je moguće prihvatiti. Jer ovde se radi i o tome da li je nešto moguće ili nije moguće prihvatiti. Hvala vam.
Narodni poslanik Žutić. Videla sam, poslaniče. Javio se narodni poslanik Spasojević i narodni poslanik Žutić. Dobićete svi reč. Prozvan je pre nego što ste vi podigli Poslovnik.
Poštovani poslanici, novosadski kantautor bi zapevao "Ko te ima, taj te nema" vezano za ove virtualne budžetske troškove. Za nepostojeće sudske institucije moglo bi se zapjevati "Ko te nema, taj te ima". Nema upravnog suda i apelacionih sudova, ali se traže novci za te institucije, tobože za plate zaposlenih, socijalna davanja i druge prinadležnosti. Više puta u Skupštini govorio sam o antiustavnom stanju u sudstvu, o nepostojećoj mreži sudova u Srbiji koji su predviđeni ili nepredviđeni Ustavom i Zakonom o sudovima iz 2001. godine. Zakon i Ustav idu po onoj narodnoj "Ko u klin, ko u ploču". Nije mi jasno zašto vi koji ste obnašali vlast punih osam godina niste doneli evropske, pravosudne zakone. Da krenemo od Ustava Srbije iz 2006. godine. U članu 143, koji govori o vrstama sudova, istaknuto je da sudska vlast u Republici Srbiji pripada sudovima opšte i posebne nadležnosti, bez isticanja imena tih sudova. Imenski se ističe samo Vrhovni kasacioni sud kao najviši sud u Republici Srbiji. Zašto se toliko škrtarilo na riječima jer mi nije jasno jer se radi o samo par naziva sudova? Odredbe Ustava o sudovima su nedorečene, skromne i što je najgore one su i dan-danas, posle dvije godine, u dobroj meri pravno provizorne. Naime, propisano je formiranje Vrhovnog kasacionog suda. Koliko je meni poznato danas postoji samo Vrhovni sud Srbije koji silom prilika, pošto ne postoji drugostepena sudska distanca, ne postoji apelacioni sud, obavlja sudeću i ništeću funkciju presuđivanja. Zbog toga je normalno Vrhovni sud Srbije zatrpan brojnim neriješenim predmetima. Po Ustavu dakle nije posebno apostrofirano formiranje okružnih i apelacionih sudova, niti upravnog suda. Zakon o sudovima iz 2001. godine u mnogo većoj meri je odustao da poštuje tradicionalnu državno-pravnu istoriju Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije, jer navodi potrebu osnivanja okružnih apelacionih sudova, upravnog suda i Vrhovnog suda Srbije. Zakon iz 2001. o sudovima uopšte ne pominje vrhovni kasacioni sud, a i zašto bi kad postoji apelacioni sud kao vrhovna sudeća vlast. Njime je zadovoljena i nužna, neophodna trostepenost suđenja, kao demokratska tekovina evropskog pravnog modernizma. Dakle, po meni, Srbija bi trebalo u potpunosti da sačuva svoju bogatu pravosudnu tradiciju čuvanjem sudskih institucija koje su utemeljene pre više od 160 godina. Da podsetim, Vrhovni sud je osnovan daleke 1846. godine. Godine 1855. on menja ime u Vrhovni kasacioni sud. Pošto su onovremeni pravni eksperti, pisci zakona, uvidjeli da je to pomalo rogobatan naziv, 1858. godine obnarodovan je Zakon o Kasacionom sudu koji je obnašao trećestepenu sudsku funkciju. Dakle, naziv vrhovni je bio suvišan, pošto je vrhovnu sudeću vlast vršio apelacioni sud, koji je osnovan daleke 1840. godine. Srbija je normalno imala i upravni sud, koji je osnovan takođe 1840. godine. Svi navedeni sudovi djelovali su do 1945, kada se ukidaju od strane jugoslavenskih komunističkih vlasti. Poznato je da je apelacioni sud ukinut negde u septembru 1945. godine. Državni savjet je ukinut takođe te godine i umesto njega su formirani upravni sudovi. Kasacioni sud je ukinut, a umjesto njega je formiran Vrhovni sud Srbije kao drugostepena sudska distanca. Dakle, nestala je tekovine Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije o trostepenosti sudskog postupka. Nažalost, tako je bilo i u postbrozovoj miloševićevskoj eri, ali i u današnjoj petooktobarskoj demokratiji. Dakle, de jure predviđeno je obnavljanje sudske srpske tradicije, ali de fakto i dalje imamo nedemokratski dvostepeni sistem suđenja bez potpune sudske mreže. Zakon, dakle, predviđa osnivanje apelacionih sudova i upravnog suda, ali ti sudovi, kao što sam rekao, naprosto ne postoje. Međutim, Vladinim budžetlijama to ne smeta, već upravo nerazumno traže novce za nepostojeće virtuelne sudove. Tvorci ovog dodatnog budžeta uopšte se ne osvrću na opravdani amandman gospođe Judite Popović iz LDP-a, ne prihvataju ovaj amandman, iako je u obrazloženju amandmana istaknuto da su novci određeni za nepostojeće sudove. Koleginica Judita Popović na kraju logično predlaže da se novčana sredstva namenjena nepostojećim apelacionim sudovima i upravnom sudu namijene za troškove vezane za osnivanje budućih apelacionih sudova. Istina, u obrazloženju amandmana Vlada ističe, citiram - mogućnost izvršavanja aproprijacija kako bi se stvorili uslovi za početak rada ovih sudova. U Predlogu zakona trebalo je dakle napisati da se traže sredstva za osnivanje novih sudova, a ne da se traže pare za plate zaposlenih, doprinose i drugo, pošto zaposlenih nema. Dakle, ovo je jedna čista virtuelna kategorija. Na kraju, dakle, ja sam za obnovu srpske pravosudne tradicije, obnavljanje apelacionih sudova, upravnog suda. Da podsetim na Zakon o Skupštini iz 1858. godine, koji ovih dana proslavljamo kao jubilej. Zanimljivo je da u tom zakonu, u prvom paragrafu piše - Skupština narodna se sastoji iz narodnih poslanika, prezidenta Kasacionog suda, dva prezidenta apelacionih sudova itd. Dakle, Skupštinama su i u to vreme prisustvovali predstavnici visokih srpskih sudova. Nažalost, takvi sudovi danas uopšte ne postoje. Na kraju, jedna intervencija vezano za skupštinski život. Mi smo već iz neznanja proslavili 150-godišnjicu prvog zakona 28. oktobra 2008. godine. Skupštinski zakon je stvarno datiran na 28. oktobar 1858. godine, međutim, on je datiran po starom Julijanskom kalendaru. Dakle, pravi datum promovisanja prvog zakona o skupštini je 9. novembar po Gregorijanskom kalendaru. Dakle, mi bi trebalo 9. novembra proslaviti taj dan. Dobro, mi smo ga jednom proslavili, imali smo dobar koktel, sad imamo šansu za još jedan koktel. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Nove Srbije podržava amandman koji je podnela gospođa Judita Popović. Amandman je izuzetno korektan. Neprihvatljivo je da se daje novac za nešto što uopšte ne postoji. Upravni sudovi ne postoje, apelacioni sudovi ne postoje i neprihvatljivo je obrazloženje iz kojih razloga se uopšte ovim institucijama koje uopšte nisu formirane mogu predvideti sredstva. Meni je sada, gospođo ministre, jasno zašto ste vi možda bili protiv rebalansa, jer kada vam neko ovako nešto servira, onda mi je apsolutno jasno da ste možda i bili u pravu. Sredstva koja su ovde predviđena mogu se upotrebiti i za sport, mogu se upotrebiti i za mnoge druge stvari, ali pre svega mislim da je trebalo uputiti sredstva ka redovnim sudovima. Plate zaposlenih u sudovima su izuzetno male, mislim na srednju stručnu spremu. Treba te ljude pomoći, treba ih adekvatno nagraditi za težak posao koji rade. Ako već tu niste želeli, pa vidite ovih dana da u Požegi u osnovnoj školi pada krov na glavu deci koja uče. Deca neće da idu u školu iz straha da neko tamo ne pogine, jer smo videli pre nekoliko dana da se neko od dece izuzetno teško povredio. Dakle, uputite ovaj novac gde god hoćete, ali ne možete nešto imaginarno, nešto što ne postoji da podržavate. Dakle, odličan je amandman i mislim da je trebalo ovaj amandman Vlada da prihvati. Hvala vam.
Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani poslanici, javljam se po Poslovniku, po članu 100. stav 1. Zamolio bih gospođu predsedavajuću da mi objasni zašto mi niste dali reč odmah upravo po tom članu. Poznato je vaše ponašanje kada predsedavate ovom skupštinom, da ste u konstantnoj konfrontaciji sa svim poslanicima opozicije. Vas naprosto iritira kada neko izlazi za ovu govornicu. Pretpostavljam da imate potrebu da učestvujete u toj diskusiji, ali vam ta pozicija to ne dozvoljava. Koristim priliku, pozivam vas da, poput šefice poslaničke grupe DS, izađete i kažete još malo populističkih i demagoških floskula kada je u pitanju i ovaj rebalans budžeta, ali i politika koju ova država vodi. Nemojte se ustručavati, gospođo Čomić, izađite, pobićemo svaki vaš argument jer vi zapravo argumenata i nemate. Ovde se ne radi o rebalansu budžeta, ovde se radi o pokušaju da mnoga predizborna obećanja koja ste dali, ali svaka stranka pojedinačno u ovoj koaliciji, pokušaj da nešto uspete da namirite, s jedne strane, a sa druge strane da prikrijete da ste sve ono što ste u kampanji govorili, zapravo, a jedina prava reč jeste - slagali građane Srbije. Čujem iz sale "uuuuuuuu". Vi ne opominjete vaše kolege, a vrlo ste revnosni kada neko od strane opozicionih poslanika takođe komentariše populistički demagoške floskule predstavnika vlasti, onda ih opominjete. Jednostavno, niste dostojni tog mesta. Vi ste žena koja želi da bude u konfliktu. Vi ste predstavnik stranke koja Evropu doživljava kao ideologiju. Vi ste osoba i predstavljate stranku koja živi u virtuelnoj stvarnosti, koja ne uvažava ekonomsku i finansijsku krizu koja vas je okružila, koja ne uvažava realnost, da niste mogli da obećate građanima i 70% prosto prosečnih primanja, s jedne strane, investicije u narednoj godini, koje ne znam kolike će biti, 1.000 evra besplatnih akcija na osnovu besplatnih akcija i još mnogo toga. Sada imate potrebu to da prikrijete. Vreme zavođenja birača je prošlo. To ste vešto uradili. Na tome vam čestitam, ali je vreme da se sudarite sa istinom. Moj posao kao opozicionog poslanika jeste da vas sa tom istinom upoznam jer vi od te istine bežite. Prevarili ste građane. Obećali ste im sve i svašta, a sada vi, zbog toga isfrustrirani, pokušavate da to lečite na primerima opozicionih poslanika koji ovde izlaze. Uvredljivo je to što ste malopre izašli, iz dva razloga: zato što ceo dan ćutite, zato što u ovoj sali nema ni 20 poslanika vlasti. Javiću se ponovo.
Nema povrede člana 100. Dakle, u svom izlaganju pozvali ste se na to da je povređen član 100. stav 1. Te povrede nema, jer ste dobili reč da govorite o povredi Poslovnika i niste objasnili da je povreda načinjena. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, član 100. stav 1. Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika. Ko je bio prethodni govornik? Gospođa Nada Kolundžija. Šta piše Poslovnik: kome treba da date reč. A kome ste dali reč? Dakle, cela priča je nastala kada je poslanik LDP upitao vas i vladajuću većinu - čemu sve ovo? Na to je šef poslaničke grupe DS-a izašla da drži predavanje opozicionim poslanicima. Na osnovu čega? Da li vi mislite da mi treba da hvalimo ovaj rebalans budžeta? Niz argumenata ... Gospodine Milivojeviću, da li hoćete nešto da kažete? Hoćete li da ga opomenete, gospođo predsedavajuća?
Molim poslanike da ne vode dijalog. Dobacivanja sa mesta i obraćanje poslanicima sa govornice je osnov za izricanje opomena. Molim vas da ne stvaramo taj osnov. Izvolite.
Zašto njemu ne izreknete opomenu? Očigledno je da poslanik Milivojević dobacuje iz klupe. Iznet je niz argumenata kakav je rebalans budžeta, niz razloga gde je potpuno raskrinkana jedna vrsta politike koja je lažna politika. Vi očekujete da mi ćutimo? Nećemo da ćutimo. Držite nam predavanja. Iznosite argumente zašto Vlada ne prihvata amandmane opozicije. Pokazali smo vam do sada sto primera, a gde ćete bolji primer, ako se na putovanja jednog segmenta Vlade potroše dve prosečne godišnje plate u Srbiji po jednom članu Generalnog sekretarijata Vlade. Vi smete da pogledate nekog u oči posle takvih stvari? Čestitam vam na tome.
Nema povrede člana 100. pošto poslanici dobijaju reč redom kako se javljaju, istovremeno se javilo pet ili šest narodnih poslanika kada je reč već data narodnom poslaniku Nikoli Žutiću. Molim vas da u obraćanju zapamtimo da se predsednica poslaničke grupe Za Evropsku Srbiju zove Nada Kolundžija i da joj se obraćate sa funkcijom koju ona ima. Narodni poslanik Zoran Nikolić dobacuje - u kom sam filmu? Nisam u filmu nego na sednici Narodne skupštine, gde ste vi u vašem izlaganju, narodni poslaniče Zorane Nikoliću, rekli - šefica poslaničke grupe DS, a narodni poslanik Milan Dimitrijević je ponovio. Samo vas podsećam da je funkcija narodne poslanice Nade Kolundžije predsednica poslaničke grupe Za Evropsku Srbiju. To je tok sednice. Reč ima, jer želi da govori o povredi Poslovnika, narodni poslanik Arsen Đurić.
Prekršen je član 100. Poslovnika, prvi stav jasno glasi: "Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika". Prethodni govornik je bila gospođa Nada Kolundžija, ovde nigde ne piše da se daje reč onima koji su prozvani, kako ste vi to rekli, nego odmah po završetku izlaganja prethodnog poslanika. Vi to niste učinili, prekršili ste član 100. stav 1. ovog poslovnika i nemojte ponavljati, kao što ste to ponavljali prilikom izlaska mojih prethodnika, da nije prekršen, jer je prekršen. Kada budem završio, pretpostavljam da ćete dati isto obrazloženje. Neću biti zadovoljan tim obrazloženjem i tražim da se glasa o tome u danu za glasanje. Po Poslovniku sam se javio zašto što je gospođa Nada Kolundžija prekršila dostojanstvo Narodne skupštine po članu 104. Gospođo Kolundžija, ako Vlada ima svoju argumentaciju, onda se to napiše nekim smislenim obrazloženjima zašto nije prihvaćen amandman, a ne pišu se razne besmislice. Mogli ste napisati da to nije u skladu sa ekonomskom politikom Vlade. Mogli ste napisati da morate da ispunite predizborna obećanja svojim koalicionim partnerima, a ne da pišete nekakve stvari da budžetski korisnici nisu izrazili interesovanje za dodatna sredstva iz budžeta, a sama ministarska finansija je rekla da je bilo raznih ustupaka, da su ministarstva smanjivala svoja budžetom planirana sredstva zato što nema dovoljno sredstava da se bi se ispunila sva ta obećanja. Mogla su biti neka suvisla objašnjenja, a ne neka nesuvisla objašnjenja koja ste vi dali u argumentaciji da se ne prihvataju amandmani koje su predložili poslanici opozicije. Vi kažete tamo da Ministarstvo životne sredine nije tražilo dodatna sredstva, a njima su prepolovljena sredstva u odnosu na budžet za 2008. godinu. Sredstva za kreditiranje poljoprivredne proizvodnje su budžetom bila planirana tri milijarde, rebalansom budžeta su planirana 650 miliona, sredstva za Nacionalni investicioni plan su prepolovljena gotovo u svim ministarstvima, a vi pište u obrazloženjima da nisu izrazili potrebu za dodatnim sredstvima. Tu se ne radi o dodatnim sredstvima, nego su ta sredstva znatno smanjena u odnosu na budžet za 2008. godinu. Mi smo našim amandmanima pokušali da to ispravimo zato što smatramo da je bitno da poljoprivrednici dobiju kredite, kratkoročne i dugoročne, da se realizuju projekti Nacionalnog investicionog plana, da ostanu sredstva na nivou za zaštitu životne sredine. Vi to ne prihvatate nekim bezveznim objašnjenjima. Molim vas da napišete zbog čega ne prihvatate te amandmane, a ne da pišete neka smešna obrazloženja. Hvala.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 100. Dobijate reč po prijavi i govorite o povredi Poslovnika, a nema ni povrede člana 104, ni povrede dostojanstva Narodne skupštine. Ako ostvarite uvid u stenogram na izlaganje poslanice Nade Kolundžije, za koju tvrdite da je prekršila dostojanstvo, videćete da nema povrede, da je na bilo koji način ugrozila, bila bi upozorena da to ne čini, bila bi opomenuta. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 100. i člana 104. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije i namerno neću da citiram te članove, jer mislim da svi građani Srbije koji prate prenos Skupštine dobro znaju šta u njima piše, za razliku od predsednice, odnosno potpredsednika Skupštine gospođe Gordane Čomić. Mislim da je sramota da posle toliko godina, koliko ste proveli u ovoj sali, ne znate kako se zovu pojedini narodni poslanici. Kolega Đurić je pet godina narodni poslanik. Mene ste juče prozvali kao Aleksandra Petkovića, nisam hteo da reagujem, računam to je lapsus, međutim imate spisak poslanika, imate fotografije, ako vam je teško da pročitate recite, onda ja vas mogu da oslovljavam kao Gorica ili ne znam kako. Ali da ne ulazim u te detalje. Ovde je nama zamereno zato što želimo da radimo celu noć. Nije sporno. Mi možemo da radimo do ujutro i to je naš posao, za to smo plaćeni, i večeras i noćas, kao i svaki dan, želimo da zaradimo svaki dinar svoje plate i da na taj način opravdamo građanima Srbije zašto smo toliko plaćeni i zašto toliko i radimo. Opozicija je podnela 84 amandmana na Predlog izmena i dopuna Zakona o budžetu. Očigledno je da je večeras neko postavio kvotu koja treba da se pređe i mi čujemo da je to nekih 50 amandmana. Spremni smo da radimo. Ne žurimo nigde, možemo da radimo ujutru, ako treba da se ispuni kvota i to nije sporno. Predsednica poslaničke grupe ZES, gospođa Nada Kolundžija, ako sam se dobro izrazio kako ste to rekli, pa gde vam je Za evropsku Srbiju? Vidim ovde samo poslanike DS i dva poslanika SPS. Gde vam je ostatak koalicije? Zato pitamo gde su poslanici, ima više kartica ubačeno nego što vas ima ovde. Skupili ste se pred kraj. Neka proveri tehnička služba, nije bitno, ali zato se kolega obratio vama sa rečima šef poslaničke grupe DS, zato što vam nema ostatka koalicije. Ono što vređa dostojanstvo i što vređa inteligenciju narodnih poslanika i građana Srbije koji gledaju večerašnji prenos jesu obrazloženja koje je dala Vlada na naše amandmane. Tu smo imali prilike da vidimo pozivanje na protokole UN iz 1992. godine, o krečenju i renoviranju nekih zgrada u Nemanjinoj 9. To zaista nema smisla. Kolege iz NS su danas nekako uspele da vas ubede da vam je to obrazloženje koje ste naveli, zato što ste odbili njihov amandman, potpuno besmisleno i to ste konačno prihvatili. Mislim da ima prostora da do zore u ponedeljak, utorak, sredu prihvatite još neki od naših amandmana. Ono što je činjenica jeste da kršite Ustav. to pogledajte, gospođo potpredsednice, na sajtu Narodne skupštine Republike Srbije, gde jasno stoji da je u oktobru završeno vanredno zasedanje glasanjem, ako se ne varam 7. oktobra 2008. godine. Kršite zakon, sad je 21.37, do ponoći očekujemo predlog budžeta za 2009. godinu. Danas je zadnji rok. Mene ne interesuje šta je ko dao izjavu, da li će doći do 20. novembra, da se on usvaja do 15. decembra, u ponedeljak ćemo pitati gde se nalazi budžet Republike Srbije za 2009. godinu. Želimo da radimo pre svega po njemu. Želimo da imamo dovoljno vremena da se pripremimo, da podnesemo možda isti broj amandmana, možda veći, ali sve u interesu građana Srbije zato što kroz funkcionisanje ove države trošimo upravo njihove pare. Komisija za izradu novog poslovnika je spremna. Potrudićemo se da u novom poslovniku sve definišemo, od reči do reči...
Vreme, tri minuta 30 sekundi.
Izvinjavam se, da definišemo sve od reči do reči tako da ne bi bilo nikakvih nedoumica. Gospođa ministarka je ovde pominjala u uvodnom izlaganju efekat ogledala. Želim samo za vas i za šefa poslaničkog kluba ZES da predložim da efekat ogledala isprobaju ujutru kada se probude, kada se budu umivali da stanu pred ogledalo i da vide da li lažu građane Srbije ili lažu narodne poslanike.
Četiri minuta, narodni poslaniče. Znate da je i prekoračenje vremena propisanog Poslovnikom takođe osnov za izricanje opomene, molim vas, narodni poslanik Zoran Nikolić dobacuje - izreknite opomenu, kada budem smatrala da je stvoren osnov to ću učiniti, jer me na to obavezuje Poslovnik Narodne skupštine, o poštovanju pravila. Pomenuli ste ponovo da sam pogrešno ime, dajući reč narodnom poslaniku Arsenu Đuriću, pročitala i izvinila sam se narodnom poslaniku Arsenu Đuriću. Ako smatrate da to nije dovoljno jedanputa, to činim i drugi put. Ime je pročitano sa liste, omaška je nenamerna, slučajna i zaslužuje izvinjenje. Nema povrede ni člana 100, ni člana 104. Uvidom u stenogram obraćanja narodne poslenice predsednice poslaničke grupe ZES videćete da nije rekla ništa u obraćanju poslanicima, čime bi uvredila dostojanstvo Narodne skupštine. Nema povrede. Da li i vi želite da se o vašoj izrečenoj povredi glasa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, član 104. Pokušao sam da budem konstruktivan zaista, da predložim da nekako ovo privedemo kraju, na taj način da ne dovodimo do apsurda rad Skupštine, ali ono što sam čuo da svako radi svoj posao, pa i Vlada svoj posao, moram da kažem da to nije tačno. Mi slušamo mesecima kako opozicija opstruiše rad Skupštine. Postoji budžetski kalendar. Svi koji sede u ovoj sali znaju, koji su bili poslanici, pred donošenje budžeta za 2008. da je budžet kasnio. Dobili smo ga u petak, da vas podsetim, u ponedeljak je počela rasprava. Na koji način da se spreme poslanici ako dobiju u petak po podne budžet koji je ovako debeo, ne ovaj ovo je rebalans budžeta, govorim budžet za 2008. godinu. Opet ćemo ga dobiti u petak, pa ćemo u ponedeljak morati da podnosimo amandmane, preko vikenda da čitamo. Vi znate kako je to kucano sitno itd, da sada ne zamaram građane, ali suština je da nas dovodite u situaciju da su nam ruke vezane, da imamo strahovito malo vremena o nečemu da raspravljamo, a sada žurimo, idemo do iznurivanja. Znači, ko će duže da izdrži, da li vi koji ste planirali da u toku današnjeg dana idemo do pedesetog amandmana, pa onda ste promenili odluku, jer ste videli da je malo poslanika opozicije, pa da pokušamo sve da završimo u toku ove noći ili jutra koje dolazi. Samo vam govorim da konstantno jednu istu stvar ovde vidimo i da se ista stvar događa. Vlada kasno dostavlja. Vlada je ta koja veliki problem pravi Skupštini. To što se poslanici opozicije javljaju po Poslovniku, postoji poslovnička mogućnost. Promenite Poslovnik, zabranite to i gotovo, ako mislite da je to rešenje. Opstrukcija je mnogo veća od strane onih koji nama dostavljaju zakone i od strane onih koji nas teraju da radimo do besvesti ove noći i sutra ujutru da bi završili sve amandmane, amandmane koje ćete vi svakako sve odbiti. Ovaj amandman koji je podnela gospođa Judita Popović, nađite rešenje da se taj amandman usvoji. O kojim sudovima vi pričate, koja sredstva za plate? Ne postoje zgrade, ne postoji ništa. O čemu vi pričate? Posle ću pročitati, kada se budem javio po tom amandmanu, koja sredstva su opredeljena za plate i za ostale troškove. Razumem da se napravi zgrada, imate sredstva za zgradu. Preusmerite to, recimo, na Savet za korupciju. Kada će zaživeti agencija? Ova zemlja je prepuna korupcije. Razmotrite još jednom, pazite, ovo je toliko smislen amandman. Šta vi mislite, da poslanici SRS, DSS i NS vole LDP, pa podržavaju amandman? Podržavaju jer je zdravorazumski. Ne postoji osnov da se odbijetaj amandman. Znači, nađite rešenje i prihvatite taj amandman.
Nema povrede člana 104, pogotovo niste rekli ko je načinio povredu. Pretpostavljam da se mislilo na izlaganje narodne poslanice Nade Kolundžije. Još jednom da vas podsetim da uvidom u stenogram njenog obraćanja možete videti da nije načinjena nijedna povreda na osnovu člana 104. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Miroslav Markićević, pa narodni poslanik Dragan Šormaz, pa narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, javljam se po članu 104. Ovaj član povredila je svojim izlaganjem šefica poslaničke grupe "Za evropsku Srbiju" gospođa Nada Kolundžija, kao i predsedavajuća gospođa narodni poslanik Gordana Čomić. Kako sam doživela sve ovo što se ovog momenta dešava, jer više ne umem da kažem ni koji je ovo sat sednice, niti ostalo. Evo ovako. Potpuno je u neskladu ono što vi govorite i ono što piše ovde. Naročito je u neskladu ono što govorite sa onim što radite. Koliko vidim, a to su potvrdili i ostali poslanici, ovde postoji dve vrste poslanika i oni se dele na one opozicione, koji su obavezno nedovoljno pametni, jer nijedan amandman koji su napisali, u više navrata i na više zakona, nikada nije usvojen, neubedljivi su zbog toga što njihovi amandmani nisu usvojeni, nevaspitani su jer opstruišu svojim izlaganjem i nevaspitani su zato što traže svoja prava, a i zbog toga što ih jako dobro znaju. Sa druge strane, imamo one koji su poslanici vlasti, oni su obavezno vaspitani, mirno sede, ćute, pljeskaju. Oni su vrlo pametni, jer nema ni potrebe da dokazuju to svojim pisanjem amandmana ili takvim stvarima i obavezno su dobronamerni. Oni svojim nečinjenjem jako dobro utiču na rad Vlade. Kad prvi traže reč ovi iz opozicije, onda ih ne vidimo. Doduše, daleko sedim, ali ja koja sam kratkovida odavde vidim kolegu koji sedi do mene, tako da mi je prosto čudno da nas ne vidite. Obavezno vide neke druge kada se mi javimo, ne daju nam reč kada imamo po Poslovniku. Zašto sam reagovala na ovo što je gospođa šefica poslaničke grupe ZES gospođa Nada Kolundžija rekla? Kad opozicija piše amandmane, oni obavezno nemaju potrebnu argumentaciju da budu prihvaćeni, iako su toliko smisleni, iako su toliko normalni, iako su toliko životni da je prosto čudo da ih niko ne prihvata. S druge strane, jedino što stvarno suštinski nema potrebnu argumentaciju jesu obrazloženja koja nama piše Vlada za to što nije prihvatila naše amandmane. Ako bismo čitali to, a treba da počnu da čitaju poslanici koji sledeći budu izlazili ovde, to zaista ne može da se nazove argumentom. To piše radi pisanja. Zbog toga je to povreda dostojanstva i Skupštine i poslanika. Mi nismo ovde došli da bismo se nadigravali i nadmudrivali. Mi ovde svi zajedno radimo na dobrobit građana.
Nema povrede člana 104. (Milica Vojić-Marković, sa mesta: Tražim da se glasa.) Pošto povreda dostojanstva ispisivanjem obrazloženja ne može biti načinjena, obrazloženje može biti da nije u skladu sa nekim od članova Poslovnika, ali ne može da bude razlog za povredu dostojanstva Narodne skupštine. Još jednom ću vas zamoliti da seuvidom u stenogram izlaganja narodne poslanice Nade Kolundžije vidi da nije izrečena nijedna reč kojom bi bila omalovažena Narodna skupština i bilo koji narodni poslanik. Da je to urađeno, ona bi bila zaista opomenuta. Reč ima narodna poslanik Miroslav Markićević, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana potpredsednice, kolege poslanici i građani Srbije, u ime nekog drugog ko je trebalo da uradi to već, izvinjavamo se u ime svih što morate ovo da slušate i gledate. Posle istupa predsednice poslaničke grupe ZES i kao narodni poslanici opozicije koji smo se zaista trudili da damo konstruktivne amandmane i od tih svih amandman je jedan prihvaćen, da doživimo ovako nešto što smatram za trenutak gubljenjem strpljenja gospođe Kolundžije. Gospođo Kolundžija, moram da vas podsetim da vas je predsednik Nove Srbije i šef poslaničke grupe Nove Srbije najuljudnije, najkulturnije, hrišćanski na današnji sveti dan zamolio da radimo do 18,00 časova, kao ljudi, pa ako bi trebalo da radimo i u nedelju. Neko ovde hoće da pokaže da naše običaje, našu veru, našu svetu crkvu, koja je nama iz NS mnogo važna, hoće da omalovaži. Narodski rečeno: tražili ste - gledajte. Mi smo spremni da radimo do ujutru i da branimo naše amandmane. Ceo dan smo povređeni obrazloženjima Vlade. Ako tražimo pare za decu, isto obrazloženje od reči do reči kojim se odbija amandman. Da li je moguće, ako se traži za školu, za prosvetu, za decu ili za penzionere, da je na isti način odbijen amandman? Sedimo i strpljivo slušamo ceo dan, pokušavamo da promenimo tok sednice, da ovaj rebalans budžeta promenimo, na neki način, u korist građana i doživimo da posle 12 sati rada ovde nas neko kritikuje i omalovažava. Da li mi onda, po vama, kao poslanici opozicije uopšte imamo pravo da podnesemo amandman? Dakle, još jedanput želim da se izvinim građanima, svim gostima i svim domaćinima koji slave slavu Svetog Luku, ako mogu da ne gledaju ovo. Toliko sam ogorčen. Molim vas kao rođenu sestru, nemojte više ovo da radite. Ako smo spremni ovde da sedimo celu noć i da radimo, budite i vi strpljivi. Vi ste tražili da se radi, nemojte onda da kritikujete poslanike opozicije ako oni diskutuju. Oni amandmane brane na način na koji najbolje znaju. Ovo je nastalo posle izlaganja koleginice Judite Popović iz LDP-a. Dakle, nije iz Nove Srbije. Ne pričam ovde stranački. Ona je svoj amandman branila vrlo korektno i posle toga je prozvana, a svi mi ostali poslanici iz opozicije smo se osećali prozvanim da mi ovde pravimo opstrukciju, da mi pričamo tek tako. To nije istina. Mi smo amandmane podneli iz najbolje namere. Gospođo Kolundžija, danas sam pristao, da bi prošao amandman koji sam ovde podneo, da sam nešto pogrešio, samo da bi mogao da prođe. Nisam ništa pogrešio, niti poslanička grupa NS. Bio mi je važniji taj novac koji će da bude upućen tim građanima za koje sam se borio. Vi to dobro znate. Da posle deset sati rada doživimo takvu kvalifikaciju rada opozicionih poslanika, to je malo previše. Hvala.
Nema povrede člana 104, ali je vrlo očigledno iz komentara i reakcija poslanika da je došlo do velikog nesporazuma, te nalažem službi da uradi stenogram izlaganja narodne poslanice Nade Kolundžije, predsednice poslaničke grupe ZES i da stenogram njenog izlaganja, koji je imala neposredno nakon narodne poslanice Judite Popović, dostavi svim narodnim poslanicima trenutno prisutnim u sali. Zamoliću i narodnu poslanicu Nadu Kolundžiju da, kada stenogram bude dostavljen, ukoliko narodni poslanici žele, ponovo pročita svoje izlaganje, jer moja ocena da nije bilo povrede člana 104. je na osnovu pažljivog slušanja njenog izlaganja i neophodno je da narodni poslanici dobiju stenogram tog izlaganja da bi se izbegli dalji nesporazumi. Reč po povredi Poslovnika prvo ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a službu molim da dostavi stenogram u najkraćem mogućem roku.
Član 104. Nastavljamo sa povredom dostojanstva Narodne skupštine od strane narodnog poslanika Nade Kolundžije, koja je izrekla čak i neke stvari koje nisu istine, ovde za ovom govornicom. Rekla je da kada smo mi bili skupštinska većina, kada smo mi bili vlast, nismo prihvatali amandmane opozicije. Vi niste bili narodni poslanik tri godine prve vlade Vojislava Koštunice i tadašnjeg skupštinskog saziva, ja sam bio. Ne znam da li ste bili član tada DS, to je paušalna ocena, to je zaista paušalna ocena koju ste izrekli. Mogu se razne paušalne ocene izgovoriti. Mogu paušalno da kažem da ste, recimo, vi razlog odlaganja Skupštine DS za 2010. godinu, paušalno mogu to da kažem i to što se, recimo, članovi DS u većem broju ne slažu sa funkcijom koja vam je bila namenjena, pa da ne bi bilo gužve, onda je pomerena Skupština. Paušalno mogu to da izgovorim, kao što ste vi ovo izgovorili. Podsetiću vas da je u to vreme usvojeno 266 zakona i svi su ocenjeni od EU kao pozitivni. Tri deklaracije o Kosovu, birane su sudije, razrešavane, za dva sata se parlament sastajao da bi odlučivao o nečijem imunitetu. Usvojen je Ustav. Za više od 50 zakona je poslanička grupa DS glasala, koja je tada bila opozicija. Glasala. Tako je, bila je opozicija. Zar se ne sećate da smo mi glasali, recimo, u prošlom glasanju za dva zakona. Znači, za više od 50 je glasala DS i usvajani su joj amandmani. Kada govorite ovde, pazite šta izgovorite, jer ima nas koji pamtimo duže nego što pamte kokoške između dva hranjenja. Ako mislite da možete manipulacijama koje pravi marketinški tim i Srđan Šaper da tako nastupate i u Skupštini i da možete nas da zaludite na takav način, tu ste pogrešili. Znači, molim vas, vi ćete sada verovatno reći da to, takođe, nije povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da jeste. Ako to smatrate, nema problema, da ne bismo komunicirali ovako, odmah tražim da se u danu za glasanje izjasni Skupština o tome.
Nije bilo povrede u izlaganju narodne poslanice, deo koji ste vi spomenuli kao osnov, čak je rekla da je usvojeno četiri amandmana od čega je dva podnela Vlada, a dva poslanici opozicije za period o kome govorite. Videćete uvidom u stenogram, očigledno je u pitanju nesporazum. Nadam se da ćemo nakon čitanja stenograma razjasniti doživljaj izgovorenog i ono što je stvarno izgovoreno, jer ono što je stvarno izgovoreno nije osnov za povredu člana 104. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo, u tome i jeste problem predsedavajuće, gospođe Čomić, zato što se mi polako ali sigurno svi gubimo u tumačenjima, a na kraju ćemo biti svi izgubljeni u prevodu. Povređen je član 100. stav 1 - narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika. Poslanici SRS koji sede ispred gospodina Zorana Nikolića, sada ću izneti jednu materijalnu činjenicu, gospodin Zoran Nikolić jeste u pravu. Tog momenta sam se okrenula kada su se njih petorica ili šestorica kolega javili da govore po Poslovniku. Imali ste prednost zato što je gospođa Kolundžija završila svoje izlaganje. Vi ste prozvali mog kolegu iz SRS dr Nikolu Žutića, koji je potpuno zbunjeno izašao za govornicu i još mu ja govorim, Nikola, sačekaj, gospoda iz DSS-a imaju prednost. To je istina, gospođo Čomić, da biste vi Nikolu Žutića ovde pred govornicom pitali da li ste se vi zapravo javili da reklamirate povredu Poslovnika. To je istina. Ovo se ne dešava prvi put, ovo je običaj, istine radi, opozicija se ovde tretira, i to javnost treba da zna, na jedan vrlo neprihvatljiv, nekorektan i način koji nije dostojan ne opozicije, nego nije dostojan čoveka. Istine radi, ne zato što to SRS kaže, gospođo Nado Kolundžija, posao opozicije je da kritikuje. Opozicija čak ne bi trebalo ništa da predlaže. Ona može da kritikuje, da preispituje, da sumnja, da analizira. To je posao opozicije koji mi pokušavamo svi da uradimo. Ono što se nama ovde pripisuje već danima, desetak dana, da mi redovno opstruišemo i da padamo sa tom opstrukcijom kod vrlo bitnih tema, to naprosto nije tačno, jer mi nismo deo vladajuće većine. Mi nemamo moć da opstruišemo, kao što vi imate moć ovde nas da iscrpljujete i pri tom da omalovažavate celu opoziciju tumačenjima koja nisu čak ni racionalna, samo zato što je određenim ljudima, koji su prvi međ jednakima, Poslovnik dao mogućnost da daju obrazloženja. Vi možete da kažete i da izglasate da je sutra ponedeljak, ali će to za opoziciju i narod u Srbiji, koji živi realnim životom, biti neprihvatljivo. On zna u kom je vremenu, u kom je momentu i šta ga čeka. Ovo zaista mora da se negde podvuče i da otprilike svi porazmislimo u ovom domu, i poslanici vladajuće koalicije i poslanici opozicije, šta mi zaista želimo da postignemo. Koga mi ovde predstavljamo? Da li mi to radimo sebe radi ili mi treba da izađemo međ naše biračko telo, međ sve građane Srbije i da kažemo, nismo uspeli. Živite životom koji nije dostojan ni mrava. Nismo uspeli, pali smo na tom ispitu. Dajte da raspustimo sve institucije i da Boris Tadić vlada. Onda bi očigledno svi bili zadovoljni. Izvinjavam se na prekoračenju, ovo jeste povreda Poslovnika. Trudiću se da se to ne ponovi.
Produžetak govora od 30 sekundi se u zajedničkom dogovoru podrazumeva kao vreme potrebno da se završi misao. Nikada nije istaknuto da je povreda Poslovnika. Četiri, četiri minuta i 30 sekundi, pet minuta, o tome već možemo da donosimo zajedničku odluku, a predsedavajući, kada je primoran, da izriče i mere. Nije bilo povrede Poslovnika u članu 104, mogu samo da ponovim obrazloženje. Pažljivim slušanjem izlaganja narodne poslanice nije bilo omalovažavanja ni Narodne skupštine ni poslanika opozicije. To je razlog zašto sam tražila stenogram njenog izlaganja, da poslanici pročitaju, jer je nesporazum očigledno nastao u doživljaju onoga što je rečeno i onoga što je stvarno za govornicom rečeno. Ne sporim pravo, naravno, zato svi dobijamo reč da govorimo o povredi Poslovnika. Da je narodna poslanica Nada Kolundžija omalovažila napore koje je opozicija uložila, ona bi bila opomenuta. Da je omalovažila raspravu o amandmanima, bila bi opomenuta. Da je omalovažila bilo čiji nastup, bila bi opomenuta. Ništa od toga nije uradila. Videćete kada uvidom u stenogram pročitate samostalno, ili kako god želite, šta je bio sadržaj njenog izlaganja. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić, po Poslovniku, pa narodni poslanik Petar Jojić i onda narodna poslanica Nada Kolundžija.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, verujem da vam nije nimalo prijatno, a ima građana Srbije, siguran sam, koji i redovno i pažljivo prate zasedanje Narodne skupštine. Na ovom maltretiranju možete da zahvalite vladajućoj većini u ovom parlamentu, a siguran sam pre svega da je najodgovornija predsednica poslaničkog kluba DS, gospođa Nada Kolundžija. Siguran sam da je ona napravila procenu, verovatno u dogovoru sa nekim iz vrha svoje partije, s obzirom da je danas slava, mislila je da poslanici opozicije, veliki broj amandmana koje su podneli neće braniti. Poslanici opozicije su nedvosmisleno dali do znanja da su spremni da brane svoje amandmane, jer oni amandmane moraju da brane pre svega zbog svojih glasača, jer dragi građani Srbije, možete da zamislite kakav je to rebalans budžeta kada je opozicija podnela 84 amandmana. Gospođa Nada je rekla jednu stvar o budžetu maločas, a ja ću vam građani Srbije reći da je budžet Republike Srbije akt koji mora da zadovolji koalicioni kapacitet. Budžet Republike Srbije je žuti diktator Boris Tadić potrošio za izbore, pa je onda nastavio da krčmi budžet stvaranjem ove neprincipijelne koalicije. Dalje je potrošio, građani Srbije, vaše novce stvaranjem vlasti u Beogradu, a njima se navodno žuri u Evropu. Njima se žuri u Evropu, a Evropa Srbiju tamo ne želi, pre svega zato što se u Srbiji ne poštuju zakoni. Zakone ne poštuje pre svega DS, jer podržava ove uljeze u ovoj skupštini koji su ukrali mandate SRS, ali im je to jedna izvanredna rezerva, koja je u svakom momentu spremna da uskoči kako bi očuvali ovu koaliciju koja je trenutno na vlasti. Građani Srbije, ova vlada nema perspektivu, ova vlada nema budućnost, u to sam ubeđen, jer toliko je pohlepnih usta u ovoj koaliciji, a nažalost kolač u Srbiji je jako mali. (Predsedavajući: Tri minuta je narodni poslaniče. Na koji član Poslovnika se pozivate da je povređen?) Član 104, na izlaganje gospođe Nade Kolundžije i član 100, stav 1, kao što je rekla gospođa Marina Raguš, jer ste dali reč našem kolegi doktoru Žutiću i dali ste prednost u odnosu na poslanike koji su se javili po povredi Poslovnika. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, javljam se po članu 225. i 226, s tim što podsećam da sam još pre 15 dana tražio jedno obaveštenje koje se odnosilo na sledeće: koje su kompanije prodate? Da li je tačno da je prodat Frikom, Somboled, Inteks Mladenovac, Fabrika hartije Beograd, Jelen Do, Bigz, Dijamant, Dunavka Veliko Gradište, Erdevik, Stražilovo, Sremski Karlovci, Podunavlje, Bačka Palanka, Milenijum osiguranje, Rotografika Subotica? Da li je tačno, dame i gospodo, da su te firme kupile u stvari kompanije iz Hrvatske? Da li je tačno da nema ni pet kompanija niti preduzeća srpskih u Hrvatskoj? Vezano za budžet, koji prihodi idu od ovih kompanija koje su prodate, koji su prihodi naplaćeni, po kojoj ceni i da li su ispoštovane obaveze u odnosu na preuzete obaveze prema radnicima? Veliki broj radnika je ostao bez posla. Velike vrednosti su ovde otišle imovine srpske u ruke drugih profitera. Procenjuje se da ima oko 500 firmi iz Hrvatske u Srbiji, a da srpska preduzeća i Srbi u Hrvatskoj te firme nemaju. Dakle, ova država je dozvolila da kompanije i pojedinci iz Hrvatske dođu do velikog kapitala i imovine na štetu Republike Srbije i njenog budžeta. Primećujem da i ministarka ili igra igrice ili preračunava da usvaja amandmane, to ne znam, ali neko me je podsetio, kaže da prate televiziju i ministarka igra igrice, ne sluša poslanike. Nemam razloga da se ljutim da li će ona da igra igrice ili da sluša. Meni je bitno da poslanici u ovom parlamentu treba da znaju. Drugo, da o ovoj nepravdi i ovoj pljački narodne imovine treba da znaju građani Srbije. Zato SRS traži i gospođo predsedavajućamolim da podsetite Vladu, postavio sam pitanje, odnosno tražio objašnjenje i obaveštenje u vezi sa ovim ogromnim kapitalom koji je otišao u tuđe ruke van Srbije. Hvala vam.
Pošto je zahtev za vašim objašnjenjem već upućen, mogu samo da vas podsetim da članovi 225. i 226, jer su iz dela Poslovnika prava i dužnosti, nemaju vremenskog ograničenja za dostavljanje objašnjenja ili za kontakt sa narodnim poslanikom koji je objašnjenje tražio. Svaka razumna Vlada i ministarstvo će gledati da vas u najkraćem mogućem roku obavesti i u tom smislu ćemo podsetiti. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa onda narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 101. stav 1: ukoliko je narodni poslanik pogrešno protumačen. Zaista mislim da sam ili pogrešno protumačena ili možda nisam bila dovoljno jasna, što takođe mogu da pretpostavim, iz stenograma ćemo videti da ništa od onoga za šta sam optužena nakon mog izlaganja ništa nisam izgovorila. Dakle, ni jednom jedinom rečju nisam uputila ni najblaži prekor opoziciji za amandmane koje podnosi na budžet. Naprotiv. Dakle, ni jednom jedinom rečju nisam osporila ili dovela u pitanje pravo poslanika da amandmanima i na drugi način intervenišu na zakonske projekte koji su ovde pred nama. To će, verujem, svako videti iz stenograma koji ćete dobiti. Ono što sam želela da kažem jeste da mi kao vladajuća većina ozbiljno razmatramo svaki amandman, pokušavajući da nađemo načina da neki od amandmana, koje je moguće prihvatiti, prihvatimo. Pre no što se desio ovaj incident, za koji zaista ne osećam da sam kriva, iako je izgledalo kao da sam ga isprovocirala, mi smo upravo dogovorili sa predstavnicima Vlade da se prihvati amandman Milice Radović. Dakle, celo moje izlaganje je bilo samo pokušaj da objasnim da to što mi sedimo i ne polemišemo o vašim amandmanima ne znači da ih ozbiljno ne razmatramo i da ne tražimo načine kako da one amandmane, koje je moguće prihvatiti, prihvatimo. To je sve što sam mislila da kažem i sve što sam rekla. Mogu da prihvatim da su razlozi za takvu reakciju nešto drugo i to mogu i da uvažim.
Narodna poslanica Nada Kolundžija koristila je pravo na repliku, s obzirom da je spominjana, a dobila je reč smatrajući da je tražila povredu Poslovnika, pa zbog stenograma da kažem da je dobila reč na osnovu člana 101, pravo na repliku zbog pogrešnog tumačenja. Molim službu Narodne skupštine da meni dostavi stenograme izlaganja narodnih poslanika Zorana Nikolića, Milana Dimitrijevića, Milice Vojić-Marković, Arsena Đurića, Dragana Šormaza, Miroslava Markićevića, Dobrislava Prelića, Marine Raguš i Petra Jojića. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, dobija reč zato što želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 100, pozivam se na članove 225. i 226. Pre nego što otvorim tu temu pročitaću iz stenograma ono o čemu je govorila Nada Kolundžija. Piše – nezadovoljstvo opozicije brojem prihvaćenih amandmana, vi morate razumeti da je budžet jedan vrlo specifičan akt koji se donosi usklađivanjem u Vladi Republike Srbije. Nije tačno, budžet se donosi usklađivanjem u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vlada je ta koja samo predloži, a narodni poslanici su ti koji moraju da usklade sve stavke u budžetu, bilo da su prihodna, bilo da su rashodna strana, i Skupština je ta koja vrši usklađivanje budžeta, a ne Vlada Republike Srbije. To što vi slepo slušate Vladu Republike Srbije je vaš problem, onda je to nipodaštavanje ove skupštine, onda je to nipodaštavanje ovog doma. Zašto onda dolazi taj predlog budžeta u Skupštinu Srbije ako treba da ga usaglasi Vlada? Zar nije dovoljno da sednu ministri, pokupe se, popiju kaficu i kažu - meni za ovaj kabinet treba toliko sredstava, za ministarstvo mi treba toliko sredstava, za vozni park mi treba tolko sredstava, za prijatelje koje treba da zaposlim treba mi toliko sredstava. A onda drugi potpredsednik kaže - za moj kabinet mi treba toliko sredstava, a drugi kabinet toliko sredstava i treći potpredsednik, četvrti itd, pa redom ministri, pa njihovi prijatelji, rođaci da ne nabrajam dalje. Valjda je svrha budžeta da zadovoljimo građane Republike Srbije, a ne Vladu Republike Srbije. Vlada ovde nije bitna. Vlada je izvršni organ koji mora da sprovodi odluke Skupštine Republike Srbije, a ne nama da nameće da mi slušamo Vladu šta ćemo da radimo. Mi smo ovde pobrkali lončiće. Nisam pravnik, ali te osnovne stvari znam. To znaju svi građani Republike Srbije. Čitam vam, vi tvrdite da je tačno ono što apsolutno nije tačno. S druge strane, javiću se ponovo po Poslovniku, ono što sam želeo da kažem to sam hteo ministarki za ekonomiju, da je pitam, ali ovo je još jedan od dokaza upravo da predsednica ili šefica poslaničke grupe koja čini vladajuću koaliciju izražava upravo taj stav da je ova skupština nebitna, da ovde samo treba da se protrči kroz neke amandmane, kroz neke članove zakona, a da je bitno ono što Vlada kaže. Ako je to tako, daj da završimo sednicu, Vlada je predložila, prihvata se to i idemo dalje, raspravljaćemo o nekim zakonima gde nije bitno šta će Vlada da kaže. Pošto je vreme isteklo, da me ne biste opominjali, javiću se ponovo po Poslovniku.
Narodni poslaniče, pozvali ste se na član 225. i 226. Niste ni od koga tražili nikakvo obaveštenje. To je zloupotreba Poslovnika. Dakle, molim vas, kad se već dogovaramo da se koristi Poslovnik da se ne zloupotrebljava. Ako se pozivate na član 225. i 226, onda tražite neko obaveštenje od nekog organa ili organizacije. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 104, ponovo povreda dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije. Meni nije jasno što ste nam ovo delili. Evo, pogledajte, sad je pročitao kolega Kragović - nezadovoljstvo opozicije brojem prihvaćenih amandmana, vi morate razumeti da je budžet jedan vrlo specifičan akt koji se donosi usklađivanjem Vlade Republike Srbije, da je prostor za intervencije na budžetu uvek mali. I ono što sam govorio, da podsetim samo - to se naravno ne odnosi na vas već na one poslanike koji su bili vladajuća većina, a sada prigovaraju, jedan sam od tih, a sada prigovaraju kako je Vlada neosetljiva na argumentaciju opozicionih poslanika i ne prihvata amandmane, a prethodna Vlada se ponašala slično. Pa u prethodnoj Vladi je Demokratska stranka imala većinu. U prethodnoj Vladi je Demokratska stranka imala ministra više od svih ostalih. Premijer je bio dr Vojislav Koštunica. Koga vi sad tu kritikujete, opet sami sebe. Ali, pošto je mnogo važnije ono što je govorio kolega Kragović, puna su vam usta Evropske unije. Hoćete da znate kako usvaja budžet jedna velika država Evropske unije, sa 38 miliona stanovnika, kakva je Poljska? Tri čitanja budžeta ima. Rebalans, to ne postoji, to se ne donosi, samo budžet. Mora da se dostavi Narodnoj skupštini predlog budžeta do 30. septembra. Ako se ne preda do 30. septembra Narodnoj skupštini, raspisuju se izbori. Samo na prvom čitanju budžeta je prisutan ministar finansija ili predstavnici Vlade, samo na prvom u Skupštini, u Sejmu. Inače, oni imaju i Senat, dvodomnu skupštinu. To je načelna rasprava. Posle se podnose amandmani. O amandmanima raspravljaju poslanici i Vlada se više ništa tu ne pita. Posle raspravlja na svojoj sednici Senat, sto senatora, podnose amandmane, ali o amandmanima odlučuje na trećem čitanju Sejm. Vlada se ništa ne pita. Narodna skupština donosi budžet, ne donosi Vlada, Vlada ga samo predviđa, samo ga predlaže, sve je drugo na Narodnoj skupštini i na narodnim poslanicima. To je zemlja Evropske unije. Takođe, Vlada nema pravo da predloži budžet za Kancelariju predsednika Republike, za Narodnu skupštinu Republike Poljske, za Ustavni sud, za Republičku izbornu komisiju, za ombudsmana, za Zaštitnika dečijih prava, za revizorsku kuću, to se kod njih zove Komisija za kontrolu. Nema pravo, te institucije se zovu svete krave i one sam daju predlog svog budžeta, a ministar je dužan da ga stavi u predlog budžeta. To vam je Evropska unija.
Narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospođo Čomić, vezano za vaše predsedavanje ističem povredu člana 100. poslovnika o radu Narodne skupštine. Naime, nakon isticanja povrede Poslovnika od strane poslanika Prelića nije dato objašnjenje na osnovu člana 100. stav 3. Kao što vam je poznato, predsednik Narodne skupštine je dužan da nakon isticanja povrede Poslovnika da objašnjenje. Mogu da pročitam ceo član 100: Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika. Narodni poslanik je dužan da navede koja odredba Poslovnika po njegovom mišljenju povređena, da je citiram i obrazloži u čemu se sastoji povreda, s tim što može govoriti najduže tri minuta, pri čemu se ne računa vreme potrebno za citat. Onda sledi povređeni stav. Predsednik Narodne skupštine je dužan da nakon toga da objašnjenje. Očigledno da je umor uzeo svoj danak, jer je sada već prošlo 22,00 časa, niste dali objašnjenje narodnom poslaniku Preliću. Prekršen je član 100. stav 3. Hvala.
Gospodin Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imao sam nameru da se javim po povredi Poslovnika, ali u putu kada sam pošao dobio sam ovaj materijal i dobio sam ovu nemoguću rečenicu koju je izrekla šefica poslaničkog kluba Nada Kolundžija. Ona je samo iznela istinu, a to je ono što iritira sve narodne poslanike koji se nalaze u ovom parlamentu. Želeo sam da postavim pitanje na osnovu čl. 225. i 226. ministarki finansija, i da je pitam: za šta postoji stavka u budžetu - tekuća budžetska rezerva? Da vas podsetim, na prostoru KiM organizovani su izbori na lokalnom nivou. Izabrani su predsednici opština, potpredsednici opština, predsednici skupština opština, potpredsednici skupština opština, izabrani su članovi opštinskih veća. To je onaj minimum koji mora da se izabere da bi jedna lokalna samouprava mogla da funkcioniše. Izbori su bili 11. maja. Danas, još sat i po vremena, ističe oktobar. Nijedan funkcioner nijedne lokalne samouprave nije primio lični dohodak za svoj rad. Kako je to moguće, gospođo ministarka? Nijedan predsednik opštine, nijedan potpredsednik opštine, nijedan predsednik skupštine, nijedan potpredsednik skupštine, nijedan član opštinskog veća nije primio ni jedan dinar od 11. maja do 1. novembra. U kakvoj mi to državi živimo? Da li je razlog za to što ne postoji ni jedna opština u kojoj ima vladajuća pozicija vlast na KiM? Da su tamo kojim slučajem pobedile snage Za evropsku Srbiju, ili snage G17 plus, ili snage SPS i PUPS, onda bi bilo novca, onda bi predsednici opština primali svoje lične dohotke, onda bi potpredsednici opština primali svoje lične dohotke, predsednici skupština bi primali svoje lične dohotke, potpredsednici skupština, sekretar, članovi veća, primali bi svoje dohotke. U kojoj to zemlji ima da postoji da se raspišu izbori i da traje proces od šest meseci da nema dinar sredstava? Da vas samo podsetim koliki su troškovi koji im se odobravaju? Od 40 do 50 hiljada dinara. Šta da radi jedan predsednik opštine na teritoriji KiM sa 40 hiljada dinara koji su mu na raspolaganju od ove Vlade Republike Srbije?
Hoćete li, molim vas, da privedete kraju misao?
Završavam. Hvala.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsednice, član 104. Ali, pre nego što počnem o tome da govorim mislim da je dobro što ste došli ovde, da prosto rešimo ovu dilemu. Reklamirajući povredu Poslovnika po članu 100, potpredsednica Narodne skupštine, gospođa Gordana Čomić mi je objasnila da nije bilo povrede člana 100. Član 100. glasi: "Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika". U tom trenutku prethodni govornik je bio šef poslaničke grupe Za evropsku Srbiju gospođa Nada Kolundžija. Posle njenog izlaganja, nekoliko poslanika DSS, NS i SRS su podigli Poslovnik želeći da govore povodom njenog izlaganja. Gospođa Čomić je dala reč poslaniku SRS da govori o amandmanu. Reklamirao sam tu vrstu povrede Poslovnika. Gospođa Čomić meni odgovara da povrede Poslovnika nije bilo. Hajde da rešimo tu dilemu, da vidimo da li je bilo povrede Poslovnika ili nije bilo povrede Poslovnika. Mi tvrdimo da jeste. Dakle, kako neko može da dobije reč da govori o amandmanu, ako je pet-šest poslanika diglo Poslovnik tražeći da govori o povredi Poslovnika, da govori povodom izlaganja šefa poslaničke grupe Za evropsku Srbiju gospođe Nade Kolundžije? To je suština problema, sve dalje je bio pokušaj gospođe Čomić da potpuno obesmisli rad ove skupštine. Ona to ne radi samo večeras, ona to radi danima, kad god je tu na mestu predsedavajućeg, ona polemiše sa poslanicima, objašnjavajući im po četiri-pet minuta neke stvari koje mi znamo iz Poslovnika. Kada bi se to vreme sabralo, verujte da bi to bio skoro ceo jedan dan, hajde da vidimo koliko to košta građane Srbije i poreske obveznike.
Gospođa Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, nekako bih htela da zamolim i tražim od poslanika koji čine vladajuću većinu u ovoj sali da se ne ljute na poslanike opozicije, zato što poslanici opozicije rade svoj posao, podnose amandmane na predloge zakona, a stvar je Vlade i ministra koji je prisutan da prihvati ili ne. Čak mislim da je današnji dan protekao dobro, u smislu da smo prilično puno posla i uradili. Čak smo i čuli, u najavi doduše, da ministar finansija, gospođa Dragutinović, možda i planira da prihvati jedan amandman, to je amandman moje koleginice iz DSS Milice Radović. Poslanik obrazlaže svoj amandman, pokušava da vas ubedi, ako ubedi, ubedi, ako ne, bože moj, vi ste vlast. Tu je gospođa Dragutinović, hoću možda da joj se na neki način zahvalim, pretpostavljam u ime svih nas; ne da joj se zahvalim, želim da je kritikujem što nije prihvatila više amandmana, što uopšte nije prihvatila amandmane, ali je pokazala da je jedna vrlo strpljiva osoba, zato što je čitav dan u ovoj sali, zajedno s nama, a mi smo počeli da radimo u 10,00 časova, a sada je 22,30, tako da je to jedan od retkih ministara iz ove vlade koja je celo vreme u ovoj sali. Javila sam se po članu 225. Želim da postavim konkretno pitanje gospođi Čomić, potpredsedniku Skupštine, koja je do maločas predsedavala - šta znači glasno traženje stenografskih beležaka mojih kolega poslanika iz DSS ili opozicionih poslanika, što traži to tako glasno? Ona traži da vidi diskusije, da pročita diskusije poslanika Petkovića, Šormaza, Milice Vojić-Marković itd. Šta znači to? Molim vas, da li to gospođa Čomić planira da pročita naše diskusije, pa da ih onda ocenjuje ili je to neka vrsta zastrašivanja. Upozoravam poslanike koji su diskutovali, 7. novembra je zvanično tromesečje, tako da vi budete pažljivi, ukoliko sada vaše diskusije budu ocenjene jedinicom, onda smo mi u velikom problemu. Šta znači ta izjava gospođe Čomić, dajte mi na uvid diskusije poslanika DSS?
Gospodin Šormaz.
Ponovo po članu 104. Smatram da je zaista narodni poslanik Nada Kolundžija veoma teško uvredila dostojanstvo Narodne skupštine. To što ona smatra da Narodna skupština treba da bude samo servis Vlade za štancanje predloga zakona i ništa drugo, iako po Ustavu možete videti čitav spisak nadležnosti koje ima Narodna skupština, a ne samo zakonodavna aktivnost, često i vi govorite o tome, o prednosti zakonodavne aktivnosti Narodne skupštine u odnosu na ostale obaveze koje ima po Ustavu. Izvinjavam se što sam prethodni put govorio duže od tri minuta, pa ste me vi onako prekinuli. Dobio sam pozive građana koji kažu da se nije čulo do kraja šta sam govorio. Govorio sam o tome kako su uređene države EU prema kojoj mi stremimo, koliko znam, sve poslaničke grupe ovde žele da Srbija jednog dana bude deo EU. Imamo razliku u strategiji i načinu na koji mislimo da do toga treba doći. Jedna od takvih je da mi iz DSS želimo da imamo Narodnu skupštinu kakve su i narodne skupštine u zemljama članicama EU. Dao sam primer jedne velike zemlje, kakva je Poljska, kako se tamo usvaja budžet. Ponoviću to: tri čitanja budžeta, to tako oni zovu, tri rasprave o budžetu, ne jedna nego tri rasprave o budžetu. Do 30. septembra mora da stigne prva u proceduru, ako ne stigne raspisuju se izbori, ako Vlada ne da predlog. Ministar prisustvuje samo prvoj načelnoj raspravi. Druga je u Sejmu, dvodoma je skupština, 460 poslanika daje svoje amandmane. Koliko mi imamo amandmana, 80 i nešto. Tamo bude po 900 amandmana na budžet narodnih poslanika i nikome ne pada na pamet da ih proziva zbog toga što podnose amandmane, a onda se ide u Senat, sto senatora daje svoje amandmane, posle trećeg čitanja se glasa i to mora sve da se završi do 30. januara. Ako se ne završi do 30. januara pada vlada, raspušta se Skupština u Poljskoj i onda se ponovo ide na parlamentarne izbore. Ovde se povećava deficit, zadužuje se država, trošimo više nego što možemo, dajemo pare na besmislice i kada govorimo onda nam se drži predavanje, onda smo zbog toga kritikovani, a što reče malopre i poslanica Donka Banović, čak nam se i preti. Već sam dobio dve pretnje zbog izlaska za govornicu. Praktično ovo shvatam pretnjom što je rekla gospođa Čomić da ona hoće da čita, ne znam šta sam rekao, po Poslovniku. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Neka se preti, Donka, nema problema. Navikli smo mi na to. Pokušavali su i mandate da nam oduzmu, pa nisu uspeli. Neka se nastavi i sa pretnjama. Mi radimo u interesu građana.
Reč ima Vladan Jeremić.
Poštovani građani Srbije, vi koji danas na svetog Luku još pratite ova dešavanja u Narodnoj skupštini Srbije, a inače je 22 sata i 35 minuta. Javio sam se po povredi člana 100. poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Ono što je prethodni predsedavajući u ovoj, pa sve manje smisaonoj, raspravi koju vodimo, započeo, nastavila je i gospođa predsednik Skupštine Slavica Đukić-Dejanović i to uglavnom po pitanju svih prethodnih poslanika, SRS, DSS, NS, LDP. Ali se ovog puta javljam pre svega zbog svog kolege Borisa Aleksića, koji je takođe reklamirao povredu člana 100. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, gde jasno, decidno stoji da je predsednik Narodne skupštine dužan da da objašnjenje o onome, dakle o čemu je govornik naveo kao povredu Poslovnika. Naravno, to nije učinjeno ni jednom prilikom, a da ne govorim o tome da je ujedno povređen i stav 4. člana 100. Poslovnika, gde se traže da posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, ako narodni poslanik ostane i dalje pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, da će Narodna skupština bez pretresa odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje. Naravno, ni to se ne dešava, pa ću odmah iskoristi to svoje pravo da tražim da se u danu za glasanje odluči o tome da li je predsednik Narodne skupštine, odnosno u ovom slučaju i predsedavajući bio dužan da, nakon reklamiranja člana 100. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, da poslanicima da da objašnjenje koje su zatražili. Kažem opet ne znam da li ovo uopšte više ima smisla, s obzirom da ovoj raspravi o rebalansu budžeta trenutno prisustvuje ukupno 12 od 128 poslanika vladajuće koalicije. Tek toliko da se zna koliko je kome stalo do ovakvih zakonskih akata. Hvala i nadam se da ćete uvažiti ovu moju primedbu vezanu za stav 4. člana 100. Poslovnika.
Htela bih da učinim jedan predlog, da se vratimo na rad po amandmanima, da danas dođemo do strane 51, to je do amandmana na član 5. razdela 9.15 i 54, koji je podneo gospodin Šormaz, da sutra počnemo, odnosno u ponedeljak tim amandmanom, ako se slažete. Što znači da biste bili slobodni već sada. Šalim se malo, ali ajdete da se dogovorimo da radimo po ovim amandmanima. Na član 5. razdeo 5. amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospođa Radović želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici ministarstva, javila sam se po amandmanu za koji sam čula da postoji najava da se možda prihvati, takva uveravanja nisam dobila od ministra i to je upravo razlog zbog čega ja sada obrazlažem svoj amandman. Naime, amandman je podnet na član 5. razdeo 5. kojim se traži da se sa stavke troškovi putovanja apelacionih sudova sredstva u iznosu od 19 miliona dinara prenesu na stavku stalni troškovi opštinskih sudova. Smatram da je amandman vrlo smislen, iako mi je jako neprijatno da to govorim za svoj amandman, jer on polazi od činjenice, da apelacioni sudovi ne postoje. Oni su ustanovljeni zakonom 2002. godine, ali su od tada šest godina faktički prolongirano njihovo formiranje. Poslednji rok za formiranje apelacionih sudova je bio 1. januar 2007. godine, ali je i taj rok prekoračen. Faktičko stanje je takvo da su u rebalansu budžeta predviđena sredstva za putne troškove sudija apelacionog suda, za koje sam prethodno rekla da ne postoje. Meni nije poznato da je izabran ijedan sudija apelacionog suda, niti on uopšte postoji. Kada je već tako, zar nije dobro da ova sredstva koja su namenjena za jednu nepostojeću instituciju prenamenovati na taj način da se opštinskim sudovima pomogne da oni, u skladu sa svojim mogućnostima, unaprede uslove svog rada i uopšte materijalni položaj, za koji sigurno svako od naših građana i mi pojedinačnoznamo koliko je težak. Četiri godine sam radila u pravosuđu, dve godine kao pripravnik u Trećem opštinskom sudu, a posle dve godine kao stručni saradnik u Drugom opštinskom sudu. Mogu da kažem da mi je izuzetno dobro poznata situacija koja vlada u sudovima. Naime, možda našoj javnosti nije dovoljno poznato, ali ću u izlaganju da se koncentrišem na beogradske sudove, jer je to nešto što mi je poznato, ne mogu da zadirem u problematiku sudova u unutrašnjosti, jer se u to lično nisam uverila, iako imam dosta informacija. Danas javnost verovatno ne znada sudija parničar u proseku ima oko 300 predmeta u radu, sudija krivičar između 150 i 300 predmeta u radu, a istražni sudija oko 500 predmeta u radu. Radi se o aktivnim predmetima, što se kaže živim predmetima. Da bi oni bili završeni, okončani u nekom razumnom roku, neophodno bi bilo da sudije sude svaki dan. Prosto, to nije situacija u našim sudovima zato što ne postoje adekvatni uslovi za rad sudija, ne postoji dovoljan broj sudnica i sudije su prinuđene da sude svaki treći dan. To je upravo činjenica i informacija koju naši građani imaju, i to je informacija zbog čega oni imaju apsolutno opravdan razlog da negoduju, jer se to kasnije održava na nešto što njih direktno zanima, a to je upravo frekvencija zakazivanja ročišta, odnosno samih pretresa. Pored toga što ne postoje adekvatni uslovi za rad u pogledu broja sudnica, ne postoje ni adekvatni uslovi kada su u pitanju sami kabineti. Imamo situaciju da danas u jednom kabinetu sedi po troje sudija, plus stručni saradnici, plus sami sudski pripravnici. Da li neko misli da u takvoj situaciji jedan sudija može adekvatno da se spremi za sudeći dan i da li neko uopšte može da zamisli jednog sudiju da u takvim uslovima piše svoju presudu? Kada je u pitanju materijalni položaj zaposlenih u sudskoj administraciji, tu je stanje mnogo gore. Zbog javnosti moram da navedem neke podatke koji se odnose na mesečne zarade zaposlenih u sudskoj administraciji, da bi znali u kako teškom materijalnom položaju su ti ljudi. Zapisničar ima platu od 16.049 dinara, referent 18.135 dinara, dostavljač 17.011 dinara, stručni saradnik u rasponu od 32.579 do 40.630 dinara. Takođe, smatram da je apsolutno nedopustivo da postoji ovakva disproporcija između primanja sudija, sa jedne strane, i primanja ostalih sudskih zaposlenih, sa druge strane. Ne bih želela da ovim putem i ovom prilikom budem nedovoljno dobro shvaćena. Naravno, ne zalažem se za to da se plate sudijama smanje, oni rade izuzetno odgovoran posao, njihove plate treba da budu i veće, ali isto tako treba uvažiti i činjenicu da zaposleni u sudskoj administraciji primaju izuzetno niske mesečne zarade i njihov položaj prvenstveno treba da se popravi. Takođe je nedopustivo, u situaciji kada se u rebalansu budžeta predviđa ogromna javna potrošnja od 44% bruto društvenog proizvoda, da ova vlada nema ama baš nikakav sluh za zaposlene u sudskoj administraciji. Budžet je napravljen tako da je svako od predstavnika vladajuće koalicije sve što je zaželeo, faktički, u njega stavio. Šta god je bilo ko od predstavnika vladajuće koalicije u predizbornoj kampanji obećao, to je našlo svoje mesto na rashodnoj strani budžeta. Takva je, nažalost, situacija i sa penzijama. Obećano je da će penzije biti na nivou od 70% prosečne neto zarade u Srbiji. Od tog obećanja nije bilo ništa. DSS je na to ukazivala još od samog početka, kada su penzioneri došli kod nas sa zahtevom da se formira vlada koja danas ne postoji. Mi smo im tada otvoreno rekli da je zahtev nerealan i da sama privreda ne može da izađe u susret ovakvom jednom zahtevu zato što on prevazilazi njene mogućnosti. Nisu nam poverovali, ali su sada apsolutno uvereni u to da od njihovog zahteva neće biti ništa. Ovde se radi o brutalnoj obmani penzionera, koja je usledila upravo zbog toga da bi se ova vlada i formirala. Za razliku od penzionera, kojih ima 1.700.000 i čije je glasove trebalo pridobiti, Vlada se nije dodvoravala radnicima u sudskoj administraciji, jer je unapred u javnosti stvoreno mišljenje o sudu, govorim o celokupnom sudskom aparatu, kao o nečemu što je izuzetno loše, neefikasno i skroz korumpirano. Naravno, ne delim ovakvo mišljenje zato što situaciju poznajem iznutra. Činjenica je da postoji određeni broj sudija koji ne zadovoljava uslove samog stručnog i možda odgovornog rada, ali to je problem koji može da se reši. Nikako ne mogu da pristanem na to da se celokupno pravosuđe kvalifikuje na ovakav način. Imajući u vidu da će početkom novembra Evropska komisija da podnese izveštaj o stanju reformi u Srbiji, gde unapred znamo da će najnegativnijom ocenom da bude ocenjen rad parlamenta i rad sudskog aparata, Vlada je brže-bolje juče usvojila set pravosudnih zakona, gde su neke od novina u ovim predlozima zakona apsolutno neustavne. Ako se, pod izgovorom neophodne reforme pravosudnog sistema, uvode novarešenja čiji je ustavno-pravni osnov vrlo sumnjiv, onda sam potpuno uverena da to ne može da doprinese stvaranju i razvitku pravne države, koja treba da garantuje poštovanje demokratije, vladavinu prava i obezbeđivanje uslova za nezavisan rad sudija, u pravom smislu te reči. U tom setu pravosudnih zakona polazi se od reizbora, nečega što je možda našlo svoje utemeljenje u javnosti. Moram da ovom prilikom ukažem na ono što iz Društva sudija Srbije upozoravaju već dugi period, a to je da pitanje reizbora ne nalazi svoje uporište u Ustavu. Ono nije pravno utemeljeno, a samim tim ni društveno nije opravdano, jer se reizborom sudija nikako ne može promeniti suštinski problem koji postoji u samom sudstvu. Bilo bi dobro da se uvaže primedbe Venecijanske komisije da se ovi zakoni usklade sa međunarodnim standardima i da se pruže čvrste garancije za nezavisnost sudske funkcije. Još jedna od novina koja je predviđena u ovom setu pravosudnih zakona je i ta da se ukida više od sto opštinskih sudova. To je nešto što može da deluje vrlo šokantno ne samo za ljude koji rade u sudovima nego uopšte za javnost. Postavlja se pitanje koji su kriterijumi opredelili Vladu na ovakav jedan potez. Da li Vlada zna koliko će zaposlenih ljudi u pravosuđu tog trenutka ostati bez posla? Stanje u pravosuđu, ukoliko se usvoje ovakvi predlozi zakona, postaće haotično. S jedne strane, imamo apelacione sudove koji nisu formirani, a s druge strane se ukida više od sto opštinskih sudova. Amandman koji sam podnela prvenstveno polazi od uvažavanja realnosti da ne postoje apelacioni sudovi i od uvažavanja činjenice dau opštinskim sudovima vlada izuzetno teška situacija kada su u pitanju uslovi rada i kada je u pitanju uopšte materijalni status zaposlenih u sudskoj upravi. Jednostavno, nisam zadovoljna obrazloženjem koje je Vlada uputila na ovaj moj amandman, jer ono ne polazi od uvažavanja realnosti, ali se nadam da ima još uvek prostora za moguću ispravku ovog obrazloženja. Najiskrenije se nadam da će Vlada ovaj amandman i prihvatiti. Hvala.
Po amandmanu prvo gospođa Kolundžija, pa gospodin Maraš, pa vi.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u dogovoru sa ministarkom finansija vladajuća većina će u danu za glasanje glasati za ovaj amandman. Hvala.
Onda idemo dalje. Nećemo o ovom amandmanu više. Hoćete ipak, bez obzira što je prihvaćen? Hoćete po sledećem da vam dam reč? Na član 5. razdeo 6. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za finansije... Vi ipak hoćete po ovom amandmanu? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, zaista neću odugovlačiti, odnosno neću da razvlačim vreme, ali moram da kažem da sam zadovoljan što je vladajuća većina shvatila da postoji amandman koji bi mogao da se usvoji. Naravno da će poslanici LDP podržati ovaj amandman iz prostog razloga što ovaj amandman samo precizira prethodni amandman koji je podnela gospođa Judita Popović. Ovde smo videli toliko nelogičnosti u ovom rebalansu budžeta. Nije tačno? Naravno da nije isti, kažem precizira amandman koji je podnela gospođa Judita Popović, iz prostog razloga što ovde sredstva koja su predviđena za putovanja preusmerava za opštinske sudove. Međutim, šta je tu problem? Problem je što mi u amandmanu gospođe Judite Popović imamo jednu stavku koja se odnosi na upravni sud koji ne postoji. Takođe tu imamo troškove putovanja, na primer, koji iznose tri miliona i 600 hiljada. Molio bih vas samo da povedete računa o tome da, ako je ikako moguće, u dogovoru da se precizira i amandman gospođe Judite Popović, bar na taj deo. Predložili smo da se briše cela stavka 330, odnosno ekonomska klasifikacija. Dajte da vidimo, ako postoji nešto što je neophodno za upravne sudove, a kada su apelacioni sudovi u pitanju imamo zgrade i građevinske objekte. To je u redu. U ovoj stavki prethodnoj upravni sud nemamo. Dajte da vidimo da ove troškove putovanja itd. skinemo sa te stavke i da preusmerimo opet, kao i gospođa Milica, na konkretnu stvar, pa da nađemo neko rešenje koje bi moglo da zaista popravi ovu klasifikaciju. Nadam se da imamo vremena još i da pogledamo u ponedeljak da na neki način ispravimo ovo, jer potpuno je deplasirano da upravni sudovi imaju troškove putovanja, a oni ne postoje. Kao što ne postoje apelacioni sudovi, odnosno ne postoji opravdanje da postoje troškovi putovanja u ovom neverovatnom iznosu od 19 miliona, tako ne postoji ni za upravni sud. Molim vas samo za malo razumevanja, tu je ministarka, ona će sigurno najbolje to sagledati, pa da zajednički to promenimo. Hvala.
Gospodin Kragović, izvolite.
Predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želeo sam samo da ukažem na opravdanost ovog amandmana, jer ovde jasno stoji u članu 5. razdeo 5. glava 5.3, apelacioni sudovi, funkcija 330, ekonomska klasifikacija 422, troškovi putovanja iznos od 19 miliona i 800 hiljada. Odvojena su sredstva za neka putovanja nekih ljudi koji ne postoje. Onda normalno pametan predlog da se ta sredstva prebace na opštinske sudove. Šta sam želeo? Želeo sam da ukažem upravo ministarki da postoje opštinski sudovi na Kosovu i Metohiji. Kako čujemo, vi želite da ukinete skoro sve opštinske sudove na Kosovu i Metohiji, što je nezamislivo ukoliko želimo da Kosovo i Metohija bude i dalje u sastavu Srbije. Ono što mora da radi ova skupština i ova vlada je da upravo jača srpske institucije na Kosovu i Metohiji. To znači da opština mora imati opštinski sud, okružni sud, mora imati lokalnu policiju, da ima svoje školstvo, zdravstvo, kako bi mogla da funkcioniše. Zato predlažem da se deo od ovih sredstava koji je namenjen ovde opštinskim sudovima preusmeri da postoje barem sudovi, jedan ili više na severu Kosova, da postoji opštinski sud u centralnom Kosovu, u Štrpcima, u Kosovskom Pomoravlju i da postoji opštinski sud u Metohiji. Da li možete da zamislite naše građane, ako po nekoj priči, a doći će za par dana taj zakona o sudovima, da će imati samo jedan opštinski sud na celoj teritoriji Kosova i Metohije. Sada jedan građanin mora preći kilometražu od 100-150 km da bi izvadio potrebu da nije pod istragom da bi regulisao svoju radnu obavezu ukoliko može negde da se zaposli. Gde će da dođe? Nema gde da ode. Mora da dođe u Kosovsku Mitrovicu. Ta potvrda se ne naplaćuje. Onda moramo da predvidimo zakonom da se tom našem građaninu koji putuje 150 km plate putni troškovi koje je morao da plati da bi došao da ostvari svoje pravo. Zato sam želeo da se javim po amandmanu i da još jednom apelujem na ministarku kako bi ova sredstva od ovih 19 miliona, ne samo na troškove putovanja sudova po Srbiji, nego i sudova na teritoriji Kosova i Metohije, a naročito... (Predsednik: Vreme.) Molim? (Predsednik: Vreme. Pardon, izvinite, vi govorite po amandmanu. Umorna sam, priznajem.) Očigledno je da želite da radite, a onda se premorite, pa počne prvo šefica poslaničkog kluba da priča nešto što ne sme da priča, a onda i vi svi. Morate, ako ste prihvatili da radimo, da radimo onda dok ne završimo. Nemojte sada da odustajete. (Predsednik: Izvinite, gospodine Kragoviću.) Prihvatite ono što ovde kažu i govore narodni poslanici, a ne ono što Vlada priča. Vidite već toliko primera da je Vlada uradila nešto što je nemoguće, daje sredstva iz budžeta poreskih obveznika onima koji ne postoje. To je nemoguće. Kao apelacioni sud, čujemo upravni sud, to ne figuriše, ne postoji, a planiraju se određena sredstva. Zato je bolje ova sredstva usmeriti, kako sam već napomenuo, na opštinske sudove, da postoji opštinski sud u Gračanici, koji će zbrinuti te Srbe jadnike koji žive u centralnom Kosovu, da postoji opštinski sud u Štrpcu, da postoji u Ranilugu koji će pokrivati Kosovsko Pomoravlje, u Goraždevcu da pokriva Metohiju i da normalno postoje opštinski sudovi na severu Kosova i Metohije. To je nešto što je normalno i što moramo da uradimo kako bi dali šansu, motiva, snagu srpskom narodu da ostane i opstane na prostoru Kosova i Metohije. Ako ukinete sudove, to je jedna karika vlasti koja je neophodna za život bilo kog naroda. Ne možete da živite ukoliko ne postoji sud. Nemoguć je život tamo gde nema suda, nema ni demokratije, nema pravde, nema zakona, ne poštuje se ništa. Zato želimo ovde da po par puta ponovim jednu istu priču kako bih ubedio tu vladu koja nemoguće predloge podnosi nama poslanicima i mi moramo da aminujemo. Ne moramo. Možemo da ukažemo da je Vlada pogrešila i da ima mnogo boljih načina da ta sredstva preraspodeli, kako bi ta ista branša, sudstvo, funkcionisalo na bolji način. S druge strane, kad sam već izašao, postavio bih još jedno pitanje ministarki za ekonomiju. Predložio sam amandman kojim se traže sredstva za finansiranje Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije. Obrazloženje nije u budžetu, suprotno je zakonu, članu 2. stav 2. Zakona o budžetu. Suprotno je članu 6. i članu 7. Zakona o budžetskim korisnicima, znači nešto što ne postoji. Međutim, moraću da vas demantujem, ili vas ili onoga ko je pisao ovaj amandman, da je Skupština formirana na Vidovdan, 28. juna 2008.godine, da smo održali više sednica, da smo juče bili u poseti predsedniku Skupštine, gospođi Slavici Đukić-Dejanović, a ujedno da vas informišem da je Vlada donela zaključak u kome jasno stoji da priznaje tu skupštinu. Pročitaću vam, da vas podsetim, 11. jula Službeni glasnik, zaključak 1344: Polazeći od činjenice da Ustav Republike Srbije izričito određuje da je Autonomna pokrajina Kosovo i Metohija sastavni deo teritorije Republike Srbije, da ima položaj suštinske autonomije u okviru suverene države Srbije, i da iz takvog položaja Kosova i Metohije proizilazi da svi državni organi, uključujući Vladu Republike Srbije, imaju ustavnu obavezu da zastupaju i štite državne interese Republike Srbije na Kosovu i Metohiji. Da je Skupština Zajednice opština Kosova i Metohije, osnovana 28. juna 2008. godine u Kosovskoj Mitrovici, uz prisustvo poslanika (odbornika) iz 25 opština Kosova i Metohije, na osnovu rezultata lokalnih izbora; da je Skupština Zajednice opština Kosova i Metohije konstituisana na osnovu rezultata izbora jedinica lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji, održanih 11. maja 2008. godine, a koje je raspisala Narodna skupština Republike Srbije; da je nakon jednostranog, nelegalnog proglašenja nezavisnosti Kosova, te proglašenja tzv. ustava Kosova, stvorena potreba da se Srbi na Kosovu i Metohiji institucionalno organizuju; da se formiranjem Skupštine štiti bezbednost Srba i svih građana koji žive na Kosovu i Metohiji; da se formiranjem Skupštine podstiču napori Srbije da se dođe do trajnog rešenja za status Kosova i Metohije u granicama Republike Srbije, na osnovu člana 97. tačka 1. i člana 182. stav 2. Ustava Republike Srbije i člana 43. stav 3. Zakona o Vladi "Službeni glasnik RS", broj 55/05 i 71/05, ispravka 101/07 i 65/08; Vlada donosi zaključak, gospođo ministarka, Vlada donosi zaključak o podršci osnivanju Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije. Prvo, daje se podrška osnivanju Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije, koja je osnovana 28. juna 2008. godine u Kosovskoj Mitrovici. Drugo, Vlada i ovim zaključkom potvrđuje da je Autonomna pokrajina Kosovo i Metohija neotuđivi deo jedinstvenog i nedeljivog ustavnog i državno-pravnog poretka Republike Srbije i potvrđuje spremnost da na teritoriji Autonomne pokrajine Kosova i Metohije sprovodi Ustav i zakone, kao i celokupni pravni poredak Republike Srbije. Treće, ovaj zaključak objaviti u "Službenom glasniku Republike Srbije" 05 broj 110-26-48/08, u Beogradu, 10. jula 2008. godine Vlada, predsednik dr Mirko Cvetković. Da li je ovo što piše Službeni glasnik laž ili ovo što ste vi napisali u obrazloženju amandmana? Ili želite da dajete podršku, mi ćemo vama da damo podršku, vi se Srbi jadni patite i dalje na Kosovu i Metohiji. Samo se organizujte, snalazite se, radite kako znate i umete, mi vam dajemo podršku od Vlade Republike Srbije, ali ne želimo da vam stvorimo uslove, ne želimo da vam pomognemo da jačate institucije lokalne samouprave. Jer sam malopre govorio da još ni jedan predsednik opštine za šest meseci nije primio platu, da ni jedan funkcioner opštinske lokalne samouprave nije primio lični dohodak jer nema sredstava, čeka se rebalans budžeta, kao da ne postoji tekuća budžetska rezerva. Onog momenta kad se raspišu izbori treba da se predvidi da će posle tih izbora da se formiraju neke institucije lokalne samouprave, da mora da se predvide sredstva da ti ljudi mogu da rade. Isto kao što je i ovaj zaključak Vlade, koji je donet 10. jula 2008. godine, koji je potpisao predsednik Vlade Mirko Cvetković, vas obavezuje da prihvatite moj amandman i da odvojite minimum sredstava za funkcionisanje Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije. Nisam tražio nikakvu posebnu stavku, nisam tražio nikakva posebna sredstva, nego u okviru Ministarstva za Kosovo i Metohiju da se uvede novi razdeo, nova glava, kojom bi se odredila i dozvolila određena sredstva, kako bi se finansirala i ta institucija koju je priznala Vlada Republike Srbije, a vi tamo kažete to ne postoji, nije u budžetu, suprotno je Zakonu o budžetu. Ovim postupcima nama ukazujete da vas uopšte ne interesuju Srbi na Kosovu i Metohiji, da su vama Srbi na Kosovu i Metohiji teret, balast, da jedva čekate da dođe taj Solana sa tom svitom i da kaže Kosovo je nezavisno, potpišite, potpisaćemo, doviđenja, vi se Srbi snalazite na prostoru Kosova i Metohije, imate svoju državu, imate svoju Vladu, imate svog predsednika, radite. Nemamo mi ni Vladu, ni predsednika, mi imamo Vladu u Beogradu i predsednika u Beogradu, i želimo da nam oni pomognu i moraju da nam pomognu. Ustavna je obaveza, ovde lepo u Ustavu piše da oni moraju da nam pomognu. Ukoliko ne žele, onda neka kažu da se sprema izdaja, da žele da se odreknu 15% dela teritorije i da prepuste nas na milost i nemilost. Ako želite da nas izdate, budite ubeđeni da ni ta izdaja neće moći da vam prođe jer Srbi su odlučni da istraju u svojim naporima da sačuvaju teritoriju Kosova i Metohije. Ako ne želite vi da nam pomognete, pomoći će nam sve ostale zemlje koje se ne slažu sa nezavisnošću Kosova. Pomoći će nam Ruska Federacija, pomoći će nam Kina, pomoći će nam ostale zemlje koje tvrde da je narušeno međunarodno pravo, da je narušena Povelja Ujedinjenih nacija i da ne može da na delu teritorije da se stvori, na srpskoj teritoriji, da se stvori nova albanska država. Zato još jednom apelujem na ministarku ili na šeficu poslaničkog kluba, pošto ona predstavlja Vladu, a ne ministarka, jer ona prihvata amandman, a ne ministar, i ona kaže kako treba da se ponašamo kada su u pitanju amandmani, a ne ministar. Neka gospođa Nada Kolundžija, kada bude moj amandman došao na red, ponovo izađe i kaže prihvatamo i taj amandman, i onda će jednim delom bar ukazati na to da poštuju one srpske institucije i onaj preostali srpski narod koji je ostao da živi na prostoru Kosova i Metohije. Hvala vam.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 6 amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Jojić, izvolite.
Dame i gospodo, kada je Nikola Pašić sa svojom vladom pripremao budžet, ministri su s njim zajedno seli da bi rasporedili ta sredstva. Ministar zdravlja traži određeni iznos, ministar pravde traži određeni iznos, ministar prosvete traži određeni iznos. Kada ih je sve saslušao, Nikola Pašić je rekao - dobro, razumem, i vi ste u pravu iz prosvete, vi iz zdravstva, vi iz drugog resora, vi iz pravde. Dok ministar pravde kaže - gospodine predsedniče, nama treba dosta drva za zatvore, dolazi zima, neće moći zatvorenici da se greju. Pašić stavi prst na čelo i kaže - slušajte, gospodo ministri, u školu ići neću, a u zatvor mogu da odem svaki dan, zato će prioritet imati zatvorske ustanove, da se nabave drva za zimu. Ministar finansija u Vladi Republike Srbije je isključiv. Ministar ne sluša primedbe ni pametne predloge narodnih poslanika. Ministar i Vlada umislili da samo oni znaju kome koliko treba dodeliti iz one kožne torbice koja se puni parama poreskih obveznika. Otkud hrabrost ministru da sedi pred poslanicima i da poslanike dovodi u zabludu i da ubeđuje poslanike da su potrebna sredstva za instituciju koja ne postoji? Apelacioni sudovi, upravni sudovi ne postoje. Donet je zakon o njihovom osnivanju 2002. godine. Od tada do danas nisu osnovani ovi sudovi. Dalje, nisu izabrani ni sudije, niti su obezbeđena određena tehnička sredstva koja su potrebna. Traže se sredstva, ono što je neko od kolega pomenuo, treba sredstva da se odvoje za putovanja. Koja putovanja? Nemamo ljude koji trebaju da putuju. Ne znamo da li će ići đa kocka, đa asfalt, đa turska kaldrma, valjda neće. Ne možemo da verujemo niti nas neko može ubediti, a verujem da i vi gospodo iz pozicije nećete valjda poverovati nekome da će zgrade da putuju. Neće. Usluge. Koje usluge? Koje usluge mi sada treba da obezbedimo iz budžeta za nepostojeće sudove? Nema sudova, nema para. Te pare se usmeravaju na račun opštinskih sudova. Jer, kao što je rečeno u prethodnim diskusijama, opštinski sudovi, pogotovo administracija ima izuzetno niske plate i lične dohotke, kreću se od 14, 15, 16, 17.000 dinara. Nije mi jasno da ministar tvrdi i DS da su Vlada i Ministarstvo usvojili određeni broj amandmana. Aman zaboga braćo i sestre, pa kud tolike pare iz usluga specijalnih za svaki resor? Zašto se ne odrekne neko specijalnih usluga u tim iznosima? Znate zašto? Te specijalne usluge neće moći tako da prolaze u budžetu, i to neprimetno i nekontrolisano, samo onda kad bude proradila revizorska institucija. Kad dođe revizorska institucija, možete onda da određujete sredstva kako god hoćete jer će ta institucija da kontroliše gde idu sredstva. Ovako se može raspolagati iz te kožne torbice sve dokle nemamo budžetske inspekcije, sve dok nemamo revizorsku instituciju i sve dok neko ne odgovara zašto se od 2001. godine ne podnose završni računi parlamentu. Završni račun je izuzetno važan kontrolni instrument o korišćenju budžeta i budžetskih sredstava od strane korisnika. Podsećam ponovo, imamo u Srbiji 12 budžetskih inspektora, a imamo sedam i po hiljada poreznika koji naplaćuju porez od naših građana. Specijalne usluge, ponoviću i podsetiti i vas gospodo poslanici, i javnost, u 2007. godini za specijalne usluge iz budžeta je odvojeno 42 milijarde dinara. A da vas podsetim da je za 42 milijarde dinara moglo da se kupi dvanaest i po hiljada traktora srednje kategorije, da se pokloni individualnim poljoprivrednim proizvođačima koji će da oru i obrađuju ovu bogatu srpsku zemlju, i da proizvode i za sebe, i za državu i za izvoz. Malo pameti kad bi bilo u svakom slučaju i ovaj budžet bi mogao da bude elastičniji. Od stotinu korisnika na raznim nivoima, ministar finansija ne reče nijednu reč kod kog budžetskog korisnika će da skrati ili da snizi specijalne usluge. Nijedan, svi ostaše tamo gde je rekla Vlada, odnosno gde je rekao predlagač. Prema tome, dame i gospodo, nije baš ovo tako poslanicima, i vama i nama iz SRS, nepoznato. Svaki domaćin vodi računa o tome koja sredstva u kom iznosu će da usmeri, u kom trenutku i za koje potrebe, i šta je prioritet, šta nije prioritet. Narodni poslanik SRS-a gospodin Jadranko Vuković, koji je večeras ovde iz opravdanih razloga odsutan i nije mogao da stigne na ovo zasedanje, predložio je amandman na član 5, razdeo 6, funkcija 133, u ekonomskoj klasifikaciji 411, u kolonama 6. i 8, daiznos od 63.597.490 treba zameniti sa 50.597.490 dinara. U obrazloženju - preveliki troškovi i minimalni rezultati u vezi sa zaštitom ljudskih prava naših građana, kao i potreba da se smanji budžetski rashod, nalažu da se izmene ovi iznosi u vezi sa Zaštitnikom građana. Dakle, po mišljenju narodnog poslanika Jadranka Vukovića ova sredstva i ovu razliku treba usmeriti na Državnu revizorsku instituciju. Tu se radi o negde oko 13 miliona dinara. Dame i gospodo, pošto je u pitanju rebalans budžeta, očigledno je da je ovaj budžet nepromišljeno pravljen. Nije se vodilo računa o svakom dinaru i o svakoj žutoj banci gde treba da ide. Samo kod nekontrolisanog korišćenja budžeta može ovako budžet da se pravi. Hirurgija je budžet, ponavljam, a njen najveći neprijatelj jeste Ministarstvo finansija i poreska uprava kao desna produžena ruka. Ponavljam, bez kontrole, Ministarstvo finansija može sa poreskom upravom da za kratko vreme skrši privredu jedne države. Cenim što je gospođa ministar finansija pred narodnim poslanicima. Tu je Vladinim činovnicima i mesto, da dođu pred narodne poslanike i da polažu račune, ali je problem u tome, vladajuća koalicijo, što vi ne vodite dovoljno računa, ne poklanjate dovoljnu pažnju svakoj cifri, svakoj žutoj banci gde treba da ide. Vi odgovarate za ove silne milijarde i milione, a vi dobro znate da su to novci, što bi naš narod rekao, od poreskih obveznika. Da sam ministar finansija, od svih ovih specijalnih usluga ostavio bih 10%, 90% bi usmerio ta sredstva finansijska sirotinji, socijalno ugroženima, a ne nekome kome treba specijalna usluga da mu još ponudimo i specijalne pratilje kad on krene ili na Zlatibor, ili na Kopaonik, ili u inostranstvo, još i to da mu se plati. Oni koji su siromašni, mora Vlada o njima da vodi računa. Jedna pametna, realna, odgovorna vlada nije smela pred poslanike da izađe sa ovakvim rebalansom budžeta jer je on rasipnički. Ništa nećete da prihvatite što poslanici opozicije misle. Mislite da ste pametniji od poslanika opozicije. Pravo da vam kažem, odričem se da obraćam pažnju kao da niste rekli to što ste rekli. Valjda i mi razmišljamo, valjda i mi znamo gde živimo, živimo u sredinama u kojima živite i vi, ali vidite da postoji nezadovoljstvo građana. Onaj ko ima invalidninu pet ili šest, ili sedam-osam hiljada dinara, valjda je Vlada trebalo da razmišlja o tom sloju, a njih je jako puno. Drugo, odakle se puni budžet? Videli ste malopre kad sam napomenuo koje državne firme, firme ovog naroda i blago koje je prodato hrvatskim kompanijama i hrvatskim tajkunima, to je znoj i žuljevi onih koji su decenijama radili i stvarali, a sada su došli neki samo da prodaju u bescenje. Tu je problem. Odakle se puni budžet? Ne puni se samo budžet da idemo da odredimo cene određenih proizvoda ili da malu privredu i ovo što radi opteretimo raznim dažbinama i porezima, već se budžet puni iz proizvodnje. Dame i gospodo, gospođo ministre, budžet se puni iz proizvodnje, to je baza odakle treba puniti budžet. Ovo što ima u rebalansu trebalo je malo pametnije, mudrije, odgovornije prema našim sugrađanima, socijalno ugroženima, da se njima pomogne. Invalidi, penzioneri i siromašni građani mogli su da dobiju jednokratnu pomoć, mogli su da dobiju bar pomoć da im se omogući da u toku zime mogu da kupe ogrev. Međutim, kod ovakvog stanja stvari, kad Vlada ili ministar sa svojim savetnicima sedne i u dogovoru možda sa predsednikom Vlade za dan napišu rebalans budžeta, a znajući da će svaki ministar da vuče na svoju stranu i da će da zahteva nešto i što mu ne treba, što liči na rasipništvo. Drugo, gospođa ministar se malo podsmeva, a pitao bih je - gospođo ministre, možete li nam dati objašnjenje koliko je bilo zaposlenih kod države 2000. godine, a koliko ih ima danas? Koliko je bilo automobila kupljenih i koje marke 2000. godine, a koliko danas? Koliko ima automobila vaše Ministarstvo sada i danas, koliko ima zaposlenih, koliko ima pomoćnika, državnih sekretara, sekretarica i vozača, a koliko je bilo 2000. godine? Velika je razlika. Kod nas se vodi takva politika da samo ako možemo kod države da se zaposlimo, a u privredu to nije važno. Šta je to? Samo ono što je stranački profitabilno, u tom pravcu Vlada razmišlja, a mi smatramo da su građani zaslužili bolju Vladu i odgovorniju, i da ovaj rebalans budžeta mora da bude pošteniji i da nagrađuje sirotinju, da im pomogne i da im pruži pomoć kada im je najpotrebnija.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5, razdeo 7, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. st. 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč, gospodine Jojiću? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče parlamenta, podneo sam amandman u ime SRS na član 5, razdeo 7, funkcija 110, ekonomska klasifikacija 411, u kolonama 6 i 8, s tim što sam želeo i predložio da se iznos od 15.646.900 zameni sa 28.649.900 dinara. Moje obrazloženje bi izgledalo ovako. Državna revizorska institucija, o kojoj sam malopre govorio, veoma je važna institucija koja treba konačno da profunkcioniše. Dodatna sredstva za funkcionisanje Revizorske institucije omogućava smanjenje troškova koji su predviđeni za zaštitnika građana. Dame i gospodo, zašto pridajem značaj kontroli korišćenja budžeta? Korisnici budžeta moraju da budu kontrolisani. Ponavljam, od 2001. godine do današnjeg dana nemamo završni račun da je Vlada podnela parlamentu. Zašto mislim da je od izuzetnog značaja da Revizorska institucija konačno počne rad? Zbog korupcije i kriminala. Kada bude proradila ova institucija kako treba, garantovano da pokrivanja ovakvih kakva jesu neće biti. Slobodan sam da kažem da imamo mini Vladu, malo pokriva, a ništa ne otkriva. Mućke korisnika ne otkriva. To vam je mini Vlada sadašnjeg predsednika Cvetkovića. Kada je u pitanju ova institucija, zbog korupcije i kriminala među krivičnim delima se posebno izdvajaju krivična dela korupcije koja predstavljaju samo različite oblike i vidove ispoljavanja zloupotrebe službenog položaja. Dame i gospodo, tu je revizor, tu je kontrola. Kada otkrije blagovremeno, spreči prisvajanje, na odgovornost onoga ko je počinio krivično delo, revizori imaju pravo da podnesu krivičnu prijavu i da se uključi i onaj instrument i ona institucija o kojoj smo nedavno raspravljali, tj. kada su bili zakoni vezani za korupciju i kriminal. Radi se o različitim oblicima i vidovima aktivnog davanja mita, pasivnog primanja mita. Podmićivanja koja poznaje veliki broj savremenih krivičnih zakonodavstava, ali i više međunarodnih akata, u prvom delu akti UN, za koje mi u svakom slučaju smatramo da treba da budu primenjeni i u našoj državi zato što ih je naša država ratifikovala. Dakle, iz Saveta Evrope i EU hoćemo standarde da poštujemo, naravno, na bazi reciprociteta. Ako gospoda iz EU poštuju naša pravila ponašanja, naše običaje, našeg građanina, našeg seljaka, onda ćemo i mi da poštujemo, na bazi reciprociteta, i te građane i usvajati neke standarde koji, u svakom slučaju, mogu biti delotvorni i u našoj državi. Zbog izuzetne opasnosti od koruptivnih ponašanja pojedinaca i grupa, posebno u tranzicionim i multietničkim društvima, i međunarodna zajednica, univerzalna međunarodna organizacija oličena u UN, kao i regionalne organizacije, kroz niz međunarodnih pravnih akata postavili su solidnu pravnu osnovu i instrument, taj instrument jeste u revizorskoj instituciji, dame i gospodo narodni poslanici, i to za organizovanu zajedničku akciju u otkrivanju krivičnih dela, u progonu i procesuiranju određenih izvršilaca krivičnih dela. Međutim, još uvek ne postoji jedinstveni i opšteprihvaćeni pojam kontrole i definicije korupcije, iako se radi o pojavi davnašnjeg porekla. U pravnoj, sociološkoj, filozofskoj, bezbednosnoj, politikološkoj i drugoj literaturi se mogu naći različita mišljenja i određeni pojmovi. Pri tome pojedini autori daju jasne i precizne definicije, za razliku od onih koji opisnim putem pokušavaju da što širi krug različitih oblika pojavnog manifestovanja i korupcije podvedu pod obeležje i karakteristike ovog pojma. Opet, vezujem lično, ako mi dozvolite, budžet, korišćenje budžeta i kontrolu kako koriste budžetska sredstva određeni korisnici. Dame i gospodo, i međunarodna zajednica se rano suočila sa opasnošću od korupcije. Naime, korupcija predstavlja jedan od osnovnih oblika ispoljavanja organizovanog kriminaliteta, i to kriminaliteta izuzetno visokog stepena, težine i opasnosti, sa teškim posledicama po pojedinca i državu u celini. Ovde se, naime, radi o organizovanim, često prikrivenim, dugotrajnim aktivnostima pojedinaca i grupa, organizacija u zemlji i inostranstvu, sa ciljem da putem novca ili druge imovinske koristi podriju temelje zakonitosti, odnosno vladavinu prava i na taj način ugroze čak i ljudska prava drugih lica. Vezujem opet ovo, oslanjam se isključivo na kontrolu i na uvid. Bilo bi dobro da Ministarstvo finansija konačno, posle sedam godina, izađe pred građane Srbije i uradi završni račun za 2007. godinu i po završetku tekuće 2008. godine. To je ono, dame i gospodo, zbog čega smatram da ovaj amandman ima mesta, ali je sigurno da je problem što ga upućuje opozicija. I poslanici opozicije kada u svakom slučaju primete da je učinjena neka greška ili omaška, predočavaju i opominju Vladu, Vlada se pravi Toša, Vlada ćuti, ona misli da je najpametnija i ono što ona predloži to samo tako mora da bude. Drugačije nema. Druge nema. Bilo je govora o tome da se usvajaju neki amandmani, pa što ne usvojite amandman gospođe Judite Popović. Kako ste to malopre, odnosno u toku dana ste preduzeli neke korake da se jedan amandman usvoji, i to amandman na kome je insistirao narodni poslanik iz NS, gospodin Markićević, pa ste onda rekli dajte, izvršite. Kada ste videli da je narodni poslanik bio u pravu, kada je ukazao građanima i vi ste znali, niste vi to baš tako prihvatili, vi da ste mogli vi bi prećutali, ali znate kako vas čekaju građani u javnosti, osudili bi vas da niste prihvatili ovaj amandman, a bićete osuđeni u javnosti sigurno i zbog neprihvatanja amandmana koji se odnosi na preusmeravanje sredstava za upravne sudove i za Kasacioni sud. Prema tome, dame i gospodo, vi ne možete selektivno da se ponašate. Vi morate biti realni. Vi ste se suočili sa narodnim poslanicima iz opozicije koji objektivno, realno ukazuju da ste napravili brojne greške. Oštetili ste neke korisnike budžetskih sredstava. Neke ste prenagradili. To je problem. Tu ste vi u krizi. Vi ste u krizi sa ovim rebalansom budžeta. A šta će da vas čeka kada dođete sa budžetom? Nemojte da vam rade diletanti budžet. Vi mora da nađete stručnjake. Vi znate onu Milu što je radila u Ministarstvu finansija. Mila je jedan izvrstan stručnjak za finansije. Zapamtite to, kolega. Mila je dobar stručnjak. Nemojte da grešite dušu, molim vas. Što se tiče Krkobabića, u to neću da ulazim. On je rekao o sebi sve što je trebalo i penzioneri koji su očekivali više ne očekuju ništa. Znate šta kažu penzioneri? Kažu, ne verujemo Krkobabiću ni darove kada nam nosi. Prema tome, eto koliko možemo sada da razgovaramo o jednoj stvari koja je od vitalnog značaja za naše građane. Lako je onima koji primaju plate, a šta ćemo sa onima koji su nezaposleni, šta ćemo sa invalidima. Imam u Pančevu hiljade invalida, to zna gospodin Miković, i penzionera koji imaju niska primanja. Ali, kao što znate, vi imate i ovakvu anomaliju u našem društvu, direktor obične Privredne banke u Pančevu prošle godine je imao 550.000 platu, a predsednik Vlade ima 120.000. Ej, ljudi gde živimo? To je anomalija u jednom društvu. Ne može tako. Ima li to smisla? Nema. Ukazali su narodni poslanici SRS i drugih opozicionih stranaka da ovde ima ozbiljnih i brojnih primedbi. Ministar mora da shvati, kada dođe u Narodnu skupštinu ministar je činovnik Vlade i on ima da polaže račune pred poslanicima, druge nema. On nema drugo ovlašćenje. Budžet usvaja Skupština, Vlada ga predlaže. Kod nas je obrnuto. Čuli ste mišljenje, budžet usvaja i donosi, to je gospodin Šormaz rekao, donosi Vlada. A ispada tako. Nije daleko od toga što je rekao, Vlada ga donosi. Šta ste menjali u budžetu u toku ovog zasedanja? Ništa, ako usvojite neki mali amandman sa nekim beznačajnim mrvicama, to vam je jedno ništa. To je jedna nula i to je šuplja priča što vi pričate ovde narodnim poslanicima i srpskoj javnosti, kako Vlada brine. Ne može Vlada da spava od briga, kako brine za socijalno ugrožene, a ljudi vam govore da imamo milion i sedamsto penzionera, milion i po nezaposlenih, a budžet se puni iz proizvodnje, a proizvodnju niko ne pravi, niti pomaže da proizvodnja proradi. Proizvodnja treba da je prioritet i onda se budžet puni. Biće i penzija, pa će biti i za nezaposlene, i ostale kategorije naše države. Zbog toga sam slobodan da kažem, vi koji napravite budžet u Vladi to ostaje i vi mislite da ste najpametniji, a kažem vam da narod kaže: imamo lošu Vladu, nemamo dobru Vladu. Hvala vam.
Gospodin Obradović.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, u ove sitne sate na dnevnom redu je Državna revizorska institucija. Gospodin Jojić je predložio da se poveća klasifikacija 411, odnosno da se plate Državnoj revizorskoj instituciji povećaju, a Vlada je odgovorila da se amandman ne prihvati iz razloga što je Državna revizorska institucija procenila da joj nije potreban veći obim sredstava. Tu je Vlada potpuno u pravu. Vlada je potpuno u pravu. Državna revizorska institucija je telo koje je formirala Narodna skupština i na moju veliku žalost to telo ni posle godinu dana ne funkcioniše, praktično da nisu ni počeli sa radom. Predložili su neke od svojih akata, njih treba da verifikuje Narodna skupština. To je još uvek daleko od bilo koje funkcije koju to telo treba da radi. To jeste obaveza i prema međunarodnim standardima. Mi smo poslednja zemlja u Evropi koja je dobila Državnu revizorsku instituciju. Po Zakonu o budžetskom sistemu, ovom koji ćemo prekršiti u sledećih 20-ak minuta, Narodna skupština treba da bira eksternog revizora završnog računa i to sve do trenutka dok se ne formira Državna revizorska institucija. Državna revizorska institucija je formirana, ali u ovom trenutku nema kapacitet da uradi reviziju završnog računa. Da li će imati za godinu dana, to ćemo tek videti. Naravno da ova priča nema nikakve veze sa Vladom, jer Državna revizorska institucija, pre svega, treba da pomogne da se podigne kapacitet parlamenta. Mislim da to zavisi, pre svega, od svih nas, a najviše od predsednika Narodne skupštine, jer je on prvi među nama. Treba dati podršku Državnoj revizorskoj instituciji, treba uticati na nju da ne očekuje pomoć Vlade u svakom trenutku. Nije bilo ni jednog jedinog razloga da Državna revizorska institucija ne iznajmi, recimo, prostor, pa da počne rad, da regrutuje veliki broj revizora i da počne da ispunjava svoju funkciju. Kada bude došao budžet, recimo, jedna od osnovnih funkcija državne revizije je da nam dostavi izveštaj o budžetu i o završnom računu. To će sigurno pomoći mnogo više od bilo koje analize koju mi dobijamo, da narodni poslanici imaju jasan uvid u način na koji se troše državne pare i način na koji Vlada dostavlja predlog i na koji se način Vlada ponaša prema javnim prihodima. Da li će to biti za godinu ili dve, to je u ovom trenutku jako teško proceniti. Mislim da i Narodna skupština i Odbor za finansije, ali i predsednik Narodne skupštine, treba da urade sve da Državna revizorska institucija što pre počne da ispunjava uslove koji su definisani zakonom. Vrlo je teško uraditi, to je jedan vrlo ozbiljan zahvat - reviziju završnog računa. Da li će to Državna revizorska institucija moći da uradi sama ili će biti potrebna pomoć neke od institucija zemalja zapadne Evrope sa kojima već imamo saradnju, to treba da proceni nezavisno telo kao što je Državna revizija, ali će svima nama u interesu biti da oni što pre počnu da rade i da ova kolona što se tiče plata, bude mnogo veća nego što je 28 miliona dinara. U ovom slučaju je Vlada potpuno u pravu što nije prihvatila ovaj amandman.
Gospodin Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, moj prethodnik, gospodin potpredsednik Skupštine Rade Obradović je u prethodnom mandatu bio član Odbora za finansije. U jednom delu mogu da se složim sa gospodinom Obradovićem, amandman poslanika Jojića zaista ne može da se ostvari iz prostog razloga što je Državna revizorska institucija obavestila Skupštinu Srbije, odnosno poslanike koji su članovi Odbora za finansije, da je za 2009. godinu tražila manja sredstva iz budžeta, iz prostog razloga što nisu stigli, nisu u mogućnosti i nisu imali posla da potroše sredstva koja su im opredeljena u toku 2008. godine. Međutim, gospodin Jojić je dotakao veoma važnu stvar, a to je Državna revizorska institucija. Malopre smo čuli od gospodina Obradovića, a pogotovo od gospodina Jojića, koji je značaj Državne revizorske institucije. Moram da ponovim po ko zna koji put, gospođo Dragutinović, a siguran sam da ste i vi upoznati da je MMF, kao jednu od glavnih kritika uputio tu što nemamo završni račun Republike Srbije i što je još jako važno, nemamo završne račune javnih preduzeća. Slušali smo ovde od velikog broja poslanika koji su skretali pažnju na mnoge nepravilnosti u javnim preduzećima i zaista mislimo da bi Državna revizorska institucija, kojoj pre svega ova skupština mora da da punu snagu i da ostane nezavisna, učinila značajnu stvar za samu državu ukoliko bi obavila svoj posao na valjan način, ukoliko bi imala prostora da obavi reviziju budžeta Republike Srbije. Međutim, opet se moram dotaći gospodina Radeta Obradovića. Ne slažem se u tom delu da Vlada nije odgovorna. Bilo bi super da mi živimo u Švedskoj, kojoj smo išli u posetu i da Državna revizorska institucija bude apsolutno nezavisna i da ne zavisi toliko od Vlade kada su u pitanju prostorije, kada su u pitanju neke druge stvari koje bi mogle da joj omoguće mnogo lakši rad. Nažalost, bili smo svedoci kada je u pitanju Zaštitnik građana i kada je u pitanju Poverenik, a pogotovo Državna revizorska institucija, da su oni bili podstanari u Skupštini, da li u Domu Narodne skupštine, u staroj zgradi Skupštine Jugoslavije ili ovde u Narodnoj skupštini. Mislim da Vlada mora da pomogne da se Državna revizorska institucija skući, odnosno da dobije prostor u kome može da radi svoj posao na najbolji mogući način i da obavi ono što smatramo da je strašno važno, a to je da dobijemo reviziju završnog računa i za sve prethodne godine, ukoliko je to izvesno, ali mislimo da će biti najvažnije za 2008. godinu. Gospođo Dragutinović, znam da vi znate koliki je značaj Državne revizorske institucije i nadam se da ćete iskoristiti svoj autoritet, kao ministar finansija, da svojim kolegama u Vladi skrenete pažnju, a mi iz opozicije ćemo dati pun doprinos da Državna revizorska institucija radi punim kapacitetom, da bude nezavisna i da napokon dobijemo reviziju završnih računa Vlade Republike Srbije i da možemo da vidimo na koji način se troše budžetska sredstva. Još jednom vas molim, da iskoristim priliku, da učinite sve što je u vašoj moći, ipak ste vi izvršna vlast i ministar finansija, da dobijemo završne račune javnih preduzeća. Mislim da to svakog poslanika ovde interesuje, a verujem da interesuje i građane, da vidimo kako se i na koji način se troše budžetska sredstva u javnim preduzećima. Hvala.
Gospodin Obradović.
Javio sam se za repliku na izlaganje gospodina Maraša. Ne bi bilo dobro da bude shvaćeno da DSS brani Vladu, a da LDP napada. Nisam mislio da Državna revizorska institucija ne treba da se osloni na Vladu i da ne treba da dobije pomoć, ali oni su već prilikom formiranja imali pomoć nekih evropskih fondova i imali su obezbeđene pare iz budžeta. Uvek je najlakše ne raditi ništa i čekati da neko reši tvoj problem. Na kraju krajeva, svaka institucija treba da se izbori za svoju nezavisnost i treba da se izbori za svoje mesto. Mi smo u Skupštini, u razgovorima na Odboru za finansije, u razgovorima s ljudima iz Državne revizije, kada smo govorili o realnim problemima kao što je prostor, ukazali na to da, pošto imaju pare iz budžeta, najlakše je čekati da Vlada reši taj problem, oni su nezavisna institucija i imaju podršku parlamenta, neka izvole pa nek iznajme prostor i neka počnu da rade svoj posao. Mislim da takve institucije, ako budu čekale da im Vlada reši problem ili ako budu čekale da im sutra Skupština reši problem, jer njih je Skupština formirala, a oni su, praktično, nezavisni što se tiče kreiranja svojih budžeta i vršenja revizije, nezavisni su i od Skupštine, ako sebe dovedu u takav položaj, onda neće raditi ni punim kapacitetom. Isto kao što u situaciji kada se krši Zakon o budžetskom sistemu, onda predsednik parlamenta mora da zaštiti ovu instituciju. Tako i Državna revizorska institucija mora da se izbori za svoju nezavisnost. To je jedini način da institucije funkcionišu.
Po Poslovniku, gospodin Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, očito se gospodin Obradović i ja nismo najbolje razumeli, možda nisam bio najprecizniji. Poštujem vaš doprinos koji ste i do sada davali i kao potpredsednik Skupštine i kao član Odbora za finansije. Slažem se potpuno s vama da Državna revizorska institucija mora sama da se izbori za svoj položaj. Međutim, mi živimo u državi Srbiji, u državi u kojoj sve zavisi od Vlade, kao što je malopre gospodin Jojić rekao, Skupština donosi rebalans budžeta, Skupština glasa o budžetu, međutim sve je to delo Vlade. Vidimo to kroz primere koje je naveo, odnosno kroz prihvatanje nekih amandmana itd, ali da sada mnogo ne pričam o svemu tome. Hteo sam da kažem da razumem šta ste vi rekli, slažem se s vama da Državna revizorska institucija mora sama da se izbori, a u državi Srbiji to je jako teško. Zbog toga je neophodna pomoć i izvršne vlasti i pomoć Skupštine. Hvala.
Po Poslovniku, gospodin Obradović. Dajte malo razumevanja za gospođu Vojić-Marković zaista.
Završavam. Slažem se sa gospodinom Marašem, Vlada je kriva.
Gospođa Vojić-Marković, izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, jeste da je punih 14 sati kako radimo, i možda zaista ne mogu da funkcionišem najbolje. Dok sam ranije gledala predlog rebalansa budžeta, u razdelu 7, u funkciji 110, ekonomska klasifikacija 417, gde je Državna revizorska institucija, pod ekonomskom klasifikacijom 417 jeste stavka poslanički dodatak. Suma nije mala, 212.963, ako dobro vidim. Prosto mi nije jasno koji poslanički dodatak i s čim je to u vezi kada je u pitanju Državna revizorska institucija. Koliko znam, jedini koji može da ima poslanički dodatak, i prosto ime kaže, jesu poslanici, tako da mi ova ostavka nije potpuno jasna. S obzirom da su moje kolege iz opozicije navele da mnogo stavki ovde stoji, a da prosto namenski institucije ne postoje, volela bih da dobijem obaveštenje šta je to. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Šormaz. Po amandmanu. Izvolite.
Kratko. Ne očekujem i mislim da pomalo deluje i naivno da očekujemo da ova Vlada pomogne Državnoj revizorskoj kući. A s obzirom kako rade i kako se ponašaju sve vreme, njima je interes da ta institucija ne funkcioniše i ne radi. Opet, kažem, pomenuli ste Švedsku, pomenuo sam ranije i rekao sam to se u Poljskoj zove komisija za kontrolu. Ima 3000 zaposlenih. Zaista kontrolišu sva javna preduzeća od lokalnog nivoa, sve što ima veze sa budžetom, ne samo državnim, kod njih i regione, jer hvala bogu pametni ljudi pa su decentralizovali Poljsku, za razliku od nas koji nismo decentralizovali Srbiju i nismo prihvatili predlog DSS za regionalizaciju Srbije. Sada se pojavljuju neki pravnici iz DS koji su poslanici i govore o regionalizaciji Srbije i decentralizaciji. Em sve institucije koje imaju veze sa javnom potrošnjom ta komisija, koje je za kontrolu, i kontroliše. Recimo, novac koji bi bio potreban ako ne za plate ili nešto, u toj poseti sam saznao da se drže seminari, godišnji kongresi svih državnih takvih institucija, revizorskih komisija za kontrolu i sve ostalo. Nas nigde nema, jednostavno u celoj toj Evropi kojoj hrlimo, niko čak i ne smatra da mi imamo Državnu revizorsku instituciju uopšte. Namerno sam postavio ta pitanja i ljudi su rekli, koliko znamo, vi to nemate još uvek, što je velika greška. Ako čekamo novu vladu koja ne ispunjava obećanja, koja ne podiže penzije kao što je obećala, koja ne donosi nova radna mesta, koja ne reaguje na vreme na probleme koji dolazi zbog svetske krize, pa optužuje opoziciju da širi paniku, a posle toga panično daje predloge još veće nego što je opozicija govorila da treba uraditi, kada tek shvati posle nekoliko dana šta se u stvari dešava i u našem bankarskom sistemu. Ne možemo očekivati ni ovde da pomogne. Zato treba da budemo veoma oprezni u narednom periodu i treba da počnemo, predlažem svi poslanicima, znam da ćemo mi iz DSS veoma oprezno dočekati sledeći Predlog zakona o Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ne smemo više nikada da dozvolimo Vladi da predlaže budžet za Narodnu skupštinu Republike Srbije i to nije evropski standard. To mora Narodna skupština sama da radi. Vlada mora samo da stavi u budžet. Isto tako i Državna revizorska kuća. Onda dolazimo na ono što je rekao moj kolega Obradović, moraju sami za to da se izbore i da se nametnu, mi da im omogućimo, a oni, gospodo, neka počnu da rade. Ali, moraju da imaju sami mogućnost da predlože budžet i Vlada s tim ne treba da ima ništa.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 7, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. st. 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdeo 9, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. st. 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5, razdele 9. i 19, amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u mom kraju ko slavi svetog Luku ili uopšte krsnu slavu, negde u ovo vreme zovu domaćicu, čestitaju krsnu slavu i traže parče hleba, simbolično da se večera, pa želim prijatnu večeru svima koji slave krsnu slavu i svim gostima koji se nalaze kod svojih prijatelja na krsnoj slavi sveti Luka. Što se tiče amandmana koji je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović, u principu podržavam sve one amandmane u kojima stoji stavka da se smanji neka stavka budžeta. Koji je razlog? Razlog je proste prirode, zato što je neophodno smanjiti ovaj rasipnički budžet i smanjiti sredstva, naročito posle amandmana kao što je bio amandman Jadranka Vukovića itd, jer se mogu ta sredstva na mnogo bolji i pametniji način iskoristiti. Što se tiče zaključka Vlade i odluke Vlade, da, samo se to mora sprovoditi. Postavio bih jedno pitanje: zašto se onda ne realizuju zaključci Vlade koje ta Vlada donosi? Naime, imamo primer da se ne realizuje zahtev Vlade broj 05 od 30.8.07 i broj 351-53, 2007/1 od 7.9.2007. godine. Naime, ovde je problem, da vam ne bih prepričavao, pročitaću. Sa problemom vodosnabdevanja Kosovske Mitrovice Sever i Zvečana upoznati su svi nadležni organi Vlade Republike Srbije, zbog toga ću u nastavku ponoviti samo osnovne stvari. Problem vodosnabdevanja ovog dela Kosova i Metohije je evidentan. Od juna 1999. godine, odnosno od momenta ulaska međunarodnih snaga na ovo područje fabrika pijaće vode, koja se nalazi na južnoj strani grada, pod kontrolom je Šiptara. Mi nemamo nikakvog pristupa ni kontrolu nad radom ovog objekta, od tada Albanci na jugu kontrolišu kompletnu distribuciju pijaće vode i južno od reke Ibar. S obzirom da severna strana dobija vodu sa južne strane, Šiptari su ti koji upravljaju količinom proizvodnje pijaće vode, pa samim tim i količinom koja se isporučuje severnom delu Kosovske Mitrovice i Zvečanu. Još tada je doneta odluka od strane Šiptara, zajedno sa UNMIK-om, da se severnom delu pijaća voda isporučuje samo tokom dana od 6 do 20 časova. Pre tri godine ovaj raspored je promenjen na našu štetu, tako da je određeno da se količina vode koja se isporučuje smanji, na taj način što se prema severnom delu voda isporučuje jednog dana od šest do 22,00 a drugog dana od šest do 19,00 časova. U poslednjih mesec dana uočili smo da se voda dodatno isključuje i to u toku dana po tri do četiri sata dnevno. Na osnovu ovoga mislim da vam može biti jasno kakav problem postoji sa vodosnabdevanjem ovog dela Kosova i Metohije, na kome živi oko 40.000 građana. Upravo ovo pokazuje, kad hoću da vam pričam o građanima i o njihovim problemima, vi se jednostavno raspričate i ne interesuje vas muka građana, nego vas samo interesuje kako ove budžetske stavke da rasporedite prema onom kako vi kažete, kompromisu političkih stranaka koje učestvuju u vlasti. Naime, to je jedna nezamisliva situacija, na devet godina od dolaska međunarodne misije na Kosovu i Metohiji, ne postoje uslovi da se koristi pijaća voda u opštinama Zvečan i Kosovska Mitrovica. Vlada je dva puta donela zaključke da će da napravi taj vodovod, međutim realizacije tog vodovoda nema. Nema, navodno iz razloga da nedostaju sredstva. Upravo zbog toga podržavam sve amandmane koji ukazuju na to da se smanje stavke kako bi se iz tih sredstava nadomestila i stvorila sredstva da ovi zaključci, koje je dva puta Vlada donosila u toku prošle godine, najzad uđu kao stavka u budžetu barem za 2009. godinu, kako bi 40.000 građana severnog Kosova dobilo pijaću vodu koju može da koristi 24 časa dnevno. S druge strane, želeo bih da vas upoznam da Vlada radi na štetu lokalnih samouprava na teritoriji Kosova i Metohije. Naime, dobio sam dva pisma, jedno iz opštine Uroševac, drugo iz opštine Orahovac, pa ću vam ih pročitati. ''S obzirom na činjenicu da su na teritoriji Kosova i Metohije održani legitimni izbori u skladu sa Zakonom o lokalnim izborima, po osnovu čega su izabrani svi organi opštine, a kako su za funkcionisanje opštine kao teritorijalne jedinice, s jedne strane, kao i društveno-političkih organizacija, potrebna sredstva, a kako vam je dobro poznato, teritorija Kosova i Metohije stavljena je pod međunarodnu upravu i od tada svi prihodi koje opština imala na jedan i na drugi način su postali prihodi drugih opština koje se nalaze izvan administrativnih granica Kosova i Metohije, kao i prihodi drugih organa, a posebno republičkih organa, kao što je Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo finansija. Osnovni izvori prihoda opštine koji ulaze u budžet opštine su: naknade za korišćenje građevinskog zemljišta, takse za izdavanje izvoda iz matične knjige venčanih, rođenih i umrlih, porezi na zarade građana, takse prilikom registracije motornih vozila, drumarina, takse koje se plaćaju prilikom prenosa apsolutnih prava i drugi prihodi koji u skladu sa zakonom pripadaju opštini. Međutim, svi napred navedeni prihodi su prihodi drugih opština, organa i organizacija, a ne naše opštine, a posebno bismo naveli takse koje građani plaćaju za izvode iz matičnih knjiga, po osnovu izmene i dopune Zakona o matičnim knjigama broj 57/2003, koji po tom osnovu pripadaju opštini Leskovac, kako je u zakonu navedeno. Radi efikasnijeg funkcionisanja opštine, molimo vas da u najvećem predstavničkom domu naroda, Narodnoj skupštini Republike Srbije sprovedete ulogu i poverenje koje vam je poverio narod i pokrenete inicijativu donošenja odluke u vidu zakonskog ili podzakonskog rešenja, kako bi se navedeni prihodi vratili našoj opštini. Molimo vas da preduzmete mere i aktivnosti da, u saradnji sa ostalim poslaničkim klubovima, predložite Vladi Srbije donošenje predložene odluke, kako bi navedeni prihodi bili vraćeni našoj opštini, da Vlada u saradnji sa nadležnim ministarstvima, kao što su Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo finansija i Ministarstvo pravde, prihode koje imaju po osnovu naplaćivanja administrativnih taksi, kao što je taksa za izdavanje izvoda iz matičnih knjiga rođenih, zatim porez na zaradu građana po bilo kom osnovu, takse po osnovu registracije motornih vozila, porezi po osnovu prenosa apsolutnih prava, po zakonu se vrate opštini Uroševac i evidentiraju u budžetu kao prihodi opštine. Molimo vas da ovaj zahtev sagledate kao potrebu građana i da nas u vezi istog, ukoliko su vam potrebni bliži podaci, pismeno obavestite. U nadi da ćete u vezi s našim zahtevom preduzeti sve mere i aktivnosti i u vezi s tim obavestiti našu opštinu, jer ukoliko se ovi napred navedeni prihodi ne vrate opštini bićemo i dalje neposredni korisnici budžeta Republike Srbije.'' U Gračanici, dana 20.10.2008. godine, predsednik opštine Uroševac Nenad Petković. I još jedno pismo iz opštine Orahovac, iste je sadržine, molim vas da saslušate. U potpisu predsednik opštine Orahovac Milorad Šorić. Inače, da vas podsetim, predsednik opštine Orahovac je član SPS, a predsednik opštine Uroševac je član SRS. Ovi problemi ne muče samo opštine Uroševac i Orahovac, nego muče sve opštine koje se nalaze na prostoru KiM, kako u Vučitrn, tako i Obilić, Kosovo Polje, Prištinu, Gnjilane, Vitinu, Kosovsku Kamenicu, Novo Brdo, Štrpce, Peć, Istok itd. Zato sam ovo izneo, u želji da upoznam Ministarstvo finansija da postoje jedna određena sredstva koja pripadaju opštini, kao u ovom slučaju u Uroševcu, a idu u kasu opštine Leskovac, ili opštini Orahovac, a idu u kasu opštine Kruševac, i da ne nabrajam dalje. Da se ta sredstva preusmere i da se vrate matičnim opštinama, kako bi oni imali deo sredstava, a ne da budu totalni zavisnici od budžeta Republike Srbije, jer vidimo da vi nemate milosti prema tim ljudima. Ne želite da im pomognete, ostavljate ih na milost i nemilost, i oni moraju da se snalaze kako znaju i umeju. Stoga s punim pravom traže da ono što pripada tim opštinama da im se vrati kako bi oni mogli da vrše tu vlast, tj. da budu servis građana i da pomognu građanima da nešto realizuju. Još jedan apel, da od ovih sredstava koja se umanjuju u stavkama budžeta planirate za 2009. godinu da u budžet uđe izgradnja vodovoda za severni deo KiM, kako bi 40.000 građana moglo da pije pijaću vodu i u svako vreme da se okupa, da koristi usluge, a ne da sve te obaveze radi samo danju od sedam do sedam. Devet godina je jako dug period. Pretpostavljam da ovde u Beogradu kad vode ne bi bilo devet dana bila bi panika, bio bi haos, a onda možete da pretpostavite kako srpski narod na Kosovu živi ako devet godina nema vodu, konstantno od sedam naveče do sedam ujutru. Zato još jedan apel da se iznađu ta neophodna, minimalna sredstva kako bi se taj vodovod napravio i kako bi 40.000 građana na severu KiM mogli da žive normalno, kao što žive svi ljudi u normalnom svetu. S obzirom na to da smo mi dole na našoj teritoriji jako bogati vodom, da posedujemo reku Ibar, da posedujemo jezero "Gazivode", da nije nikakav problem da se snabdemo vodom, ne živimo ni u kakvoj pustinji, niti u nekoj Sahari, pa da moramo da kupujemo ili da jako dugo transportujemo vodu. Imamo sve te izvore, samo nam je potrebno malo razumevanja od strane Vlade Republike Srbije da napravi jedan dodatan napor i da ove svoje zaključke, koje je u dva navrata donosila, realizuje kako bi omogućila pristajan život građanima na severu KiM. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Dozvolite da se gospođi ministar, gospođi Miljković i naravno svima vama zahvalim na radu i izdržljivosti. Dogovorili smo se da ne radimo u subotu, ali ipak smo 10 minuta radili u subotu. Nastavljamo rad u ponedeljak u 10.00 sati.