Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 104 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 94 narodna poslanika, te postoje uslovi za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Milica Radović, Momo Čolaković, Aleksandra Janković, Željko Tomić, Nikola Lazić i Donka Banović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O BUDŽETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2010. GODINU, SA PREDLOZIMA ZAKONA O DAVANJU SAGLASNOSTI NA FINANSIJSKE PLANOVE ZA 2010. GODINU: a) Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, b) Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, v) Nacionalne službe za zapošljavanje. Da li izvestilac Odbora za finansije narodni poslanik Branka Ljiljak, zamenik predsednika Odbora, želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za zdravlje i porodicu žele reč, gospodin Paja Momčilov, Gordana Paunović-Milosavljević, Dušanka Plećević i Milan Dimitrijević. Gospođa Plećević. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za zdravlje i porodicu izdvojila sam mišljenje po pitanju Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, zato što je restriktivan, a pri tom se planira i deficit od preko 82 milijarde dinara, što podrazumeva novo zaduživanje i produbljivanje krize. U obrazloženju vi se žalite na nepovoljne tendencije u privredi, na globalnu ekonomsku krizu, na drastično smanjenu spoljnotrgovinsku razmenu, na nelikvidnost preduzeća itd, na sve ono na šta smo vas upozoravali još pre dve godine. U obrazloženju zakona tvrdite da je neizvestan početak privrednog oporavka Srbije kao i njegovo trajanje. Naravno da ne podržavam ovakvo obrazloženje. Pozivanje na ekonomsku krizu je u potpunoj kontradiktornosti sa tvrdnjama ključnih političara iz vlasti da ćemo u krizi profitirati, što je izjavio ekspert Božidar Delić iz Demokratske stranke, da se polako izvlačimo iz krize, izjavio, takođe, ekspert Mlađan Dinkić iz G17 ili da je kriza iza nas, što je rekao ekspert Boris Tadić iz Demokratske stranke. U obrazloženju dela koji se odnosi na osnovne ciljeve i smernice ekonomske politike u 2010. godini kažete – ekonomska kontrakcija i eksterno prilagođavanje uzrokovali su smanjenje javnih prihoda i povećanje fiskalnog deficita. Iza ovakvih bombastičnih izraza krije se nesposobnost i nemoć i nebriga za državu, odnosno diletantsko vođenje države zasnovane na političkim manipulacijama i ekonomskim špekulacijama. U članu 2. Predloga zakona o budžetu kažete da će se projektovani deficit pokriti najvećim delom iz kredita, a manjim delom iz donacija, kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti i iz neutrošenih sredstava iz prethodnih godina, a ukoliko se tokom godine obezbede sredstva od privatizacije proporcijalno će se smanjivati kreditni izvori finansiranja. Drugim rečima, ako uspete da prodate nešto što još niste prodali, a što je u prethodnim decenijama stvarano teškim radom, velikom štednjom i odricanjem građana Srbije, kalkulisani deficit će se pokriti. Dakle, prodajmo i trošimo. Ove godine je već u septembru deficit dostigao 28 milijardi dinara, što ste projektovali budžetom za celu 2009. godinu. Sada tražite da usvojimo tri puta veći deficit za 2010. godinu. Pitam se, koja privreda može da izdrži ovo, pogotovo što sam sigurna da će i ovaj deficit biti premašen s obzirom na apetite naših ministara, njihovih pomoćnika, savetnika, vladinih agencija, direkcija, raznih kancelarija i kabineta. Na Odboru za zdravlje i porodicu smo čuli od predstavnika Ministarstva finansija da je budžet skrojen kao plod kompromisa među ministrima. Nije ni trebalo to da nam objašnjavate, jer znamo da ste se rukovodili trulim kompromisima, a ne ekonomskim principima i pokazateljima. Takozvana socijalno odgovorna vlada kaže da će sa ovim Predlogom zakona o budžetu zamrznuti plate svim direktnim i indirektnim korisnicima budžeta, budžeta jedinice lokalne vlasti i organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, osim za izabrana, imenovana i postavljena lica u pravosudnim organima. Takođe, neće se vršiti ni obračun isplata ''božićnih i godišnjih jubilarnih nagrada'', drugih vrsta nagrada i bonusa, predviđenim posebnim i pojedinačnim kolektivnim ugovorima za direktne i indirektne korisnike budžetskih sredstava. U zdravstvu radim 24 godine i nikad ništa nisam dobila od toga, ali prosto se bojim za Bojana Krišta i njemu slične miljenike režima kako će preživeti bez bonusa. Što se zapošljavanja tiče, kažete ne mogu se zapošljavati lica u ustanovama ako nemaju kadrovski plan i ako se sa tim ne složi Ministarstvo finansija, ali to ne važi za tzv. administrativne kapacitete, za evropske integracije. Tu će se, pored postojećeg broja zaposlenih, zapošljavati novi administrativni radnici. Dakle, što smo dalji od evropskih integracija, uslovljeni novim i novim razlozima, to nam je potreban sve veći baš administrativni kapacitet. Na kraju bih nešto rekla o razdelu 59. koji se odnosi na zdravstvo. I tu imamo restrikcije u odnosu na prošlogodišnji budžet, za skoro jednu milijardu dinara. U uslovima visokog porasta hroničnih nezaraznih bolesti, kao što su kardiovaskularne, maligne, gde se visoko kotiramo i u Evropi i u svetu, kao i pored obolelih od dijabetesa i opšteg morbiditeta, ne očekuje se smanjenje budžetskih sredstava za zdravstvo. Međutim, kod nas je situacija obrnuta. Najmanje se ulaže tamo gde je najviše potrebno, u zdravlje ljudi. Najveće iznenađenje za mene predstavlja izostavljanje ekonomske klasifikacije podsticanja rađanja, unapređivanja reproduktivnog zdravlja i planiranja porodice. Sledeće godine za ta sredstva neće biti izdvojen ni onaj minimum od 4,3 miliona dinara koji je bio izdvojen za ovu godinu. Neverovatna je nebriga države za katastrofalni pad nataliteta. Da podsetim, Srbija je izbila na četvrto mesto u svetu po starosti stanovništva. Ulaganje u zdravlje ljudi, povećanje nataliteta nije potrošnja, kako tvrdi lihvarska birokratija iz MMF. Na Odboru za zdravlje čuli smo takođe od predstavnika Vlade da će deo zdravstvenih usluga… [[Aplauz.]]
Pet minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, koji je, takođe, izdvojio mišljenje na sednici Odbora za zdravlje i porodicu. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo, poštovane kolege narodni poslanici, izdvojio sam mišljenje na Odboru za zdravlje i govoriću nešto o finansijskom planu Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Prosto, vreme od pet minuta mi dozvoljava da neke stvari i neke nedoumice pokušamo da razjasnimo sa gospođom Dragutinović, ministrom finansija. Dakle, gospođo ministre, poslanici ne mogu da utiču na finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, da ga menjaju, da utiču amandmanima. Dobijamo ga kao jedan dokument o kome se izjašnjavamo i ovo je prilika da se u ovakvoj raspravi, u izdvojenom mišljenju, ukaže na nekoliko stvari. Da počnemo redom. Kao prvo, ovde vidim je da finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, što se tiče prihodne strane,iznosi187 milijardi dinara, a to je u odnosu na prošlogodišnji plan manje za 7 milijardi dinara. Pitanje za vas – kako ostvariti ovaj prihod? Dakle, svesni situacije u kojoj se država nalazi, koliko ljudi u Srbiji danas ostaje bez posla, koliko firmi i preduzeća ne uplaćuje ovaj doprinos i da li je ovo realna postavka, i da li je ovo realna cifra koja se predviđa kao prihodna strana Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje? Videćete kada se tako radi, a tako se radilo i u prošlom budžetu, kako to izgleda. Pred sobom imam Predlog tog budžeta za prošlu godinu i u finansijskom planu Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje navedeno je da će stopa rasta BDP iznositi 3,5%, a mi smo krenuli od 7,5%, pa je bio rebalans budžeta, pa je to smanjeno – četiri, pa smo videli gde smo stigli. Vrlo je interesantna jedna stvar, gospođo ministre, pominje se, u prošlom finansijskom planu, suficit od 6 milijardi dinara Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. (Možete naći taj dokument.)Pitam vas – gde je taj suficit, gde je prikazan, i šta se desilo sa tim suficitom? Kada se tako planira, onda se dođe do nekih drugih stvari. U novom Predlogu zakona o budžetu predvideli ste realan rast BDP od 1,5%. Tačno. A pogledajte šta vam kaže Republički zavod, šta on predviđa. Republički zavod za zdravstveno osiguranje - realna stopa rasta BDP iznosi 0,00%. Kakve su to razlike? Koliko iznosi 1% BDP? Da li je to nekih 300 miliona evra? Pa, šta se onda dešava sa tim novcem? Kako je moguće da imate jednu procenu, a da Republički zavod ima drugu procenu? Da li postoji neka komunikacija između vas kao ministra finansija i direktora Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje? Na čemu se bazira vaša procena, a na čemu se bazira procena Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje? Dakle, to su neke stvari. Sledeća stvar, kada se pogledaju troškovi Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje pada u oči da je došlo do povećanja zaposlenih u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje. Podatak za 2008. godinu iznosi 2.598, 1.7.2009. godine iznosi 2.677. A govorimo o smanjenju administracije. Pa, da li je to smanjenje administracije kada se poveća broj zaposlenih za 80 ljudi?! Materijalni troškovi se uvećavaju nekoliko puta, a čiji je taj novac?Poreskih obveznika koji se nemilice troši na kojekakve stvari, a ponajmanje se troši na ono za šta je namenjen. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za zdravlje i porodicu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, izdvojio sam mišljenje na Odboru za zdravlje kada smo raspravljali o stavkama novog budžeta. Videli smo da ste se juče smarali ovde u izglasavanju bezbroj zakona. Samo ću da vas podsetim, poštovane kolege, na jednu misao iz prošlih vremena, davnih vremena, poznatog mislioca, koji je, otprilike, kazao ovako – ''što više zakona i odredaba, tim više lopova i razbojnika''. Ovo je rekao Lao Ce, šest vekova pre nove ere, a sada, kako situacija stoji kod nas – vidite i sami. Naime, vidite zašto govorim. Danas imamo na čudan način da usvajamo najvažniji dokument ovog parlamenta, a to je budžet za Republiku Srbiju. U ruci držim nešto što je iz kolevke parlamentarne demokratije, način kako se usvajaju zakoni. Gospodo iz Vlade, ovo je Evropa, ovo je način kako se usvajaju zakoni sa tri čitanja sa odborima, gde procedura minimum, u najsrećnijem slučaju, traje par meseci, gde uvek imate nekoliko stotina amandmana, a ovakvo zbrzavanje, kao što vi radite, zaista povlači sumnju zbog čega to radite. Jasno je nama da na ovakav način donosite budžet da biste sakrili sve ono što se trudite da sakrijete ovim prezentovanjem, na način kako ste nam prezentovali. To je potpuno jasno. Da je drugačija situacija, imali bismo evropski način donošenja ovog zakona. O čemu se ovde radi? Zašto sam svoje mišljenje izuzeo. Prvo, zato što je ovaj budžet potpuno protiv interesa zdravlja građana Srbije i on je nešto što direktno ugrožava zdravlje građana Srbije. Evo zašto, ako pođemo od vaših pretpostavki, kojima ste se rukovodili, kada smatrate da je ovakav budžet održiv i da će biti, hajde da vidimo šta ste rekli –očekujete poboljšanje ekonomske situacije gledajući makroekonomske pokazatelje i, evo, već ste zacrtali da će rast BDP biti 1,5%. Po vama, imamo bolju situaciju, imamo bolju situaciju i kod zapošljavanja i nešto bolju situaciju kod zarada. I u toj boljoj situaciji smanjujete sredstva koja izdvajate za zdravlje. Ko to danas u svetu radi, da se pozabavimo time malo? Dakle, imamo bolju situaciju, očekivali bismo da je i zdravlje možda bolje kada ćete smanjiti sredstva. Ne, narod Srbije je bolesniji! Narod Srbije ima dve velike epidemije koje ga uništavaju: hronične nezarazne bolesti i karcinom! Narod Srbije će biti suočen i sa pandemijom gripa. Imamo dodatno pogoršanje zdravstvene situacije i to je realnost, i u toj situaciji smanjujete sredstva. Kako je to u razvijenom svetu i u Evropi? Prema podacima Republikanske stranke u Americi očekuje se porast od 0,8% troškova u narednoj godini u budžetu SAD za zdravlje. Kako je u Engleskoj? U Engleskoj se izdvaja, najveća stavka u budžetu u javnoj potrošnji je za zdravlje i penzije, 119 milijardi funti se izdvaja. Prošle godine je izdvojeno 110 milijardi funti. Zašto to Englezi rade? Zašto Englezi dižu troškove? Dižu troškove zato što imaju i pandemiju gripa. Škoti za 2,5% podižu sredstva. A vi? Bolesnom narodu Srbije smanjujete i uskraćujete sredstva! Neko će da kaže – da li je to istina? Naravno, istina je samo ako se pogledaju stavke prema Ministarstvu zdravlja i jasno ćete videti da ste prošle godine 12 milijardi i 353 miliona dali, a ove godine dajete 11 milijardi. Pogledajte ove brojke, mnogo ovde ima da se kaže što je netransparentno, što je direktno skrivanje kriminala koji se nalazi u zdravstvenom sektoru, korupcije, ali nemamo vremena da o tome govorimo. [[Aplauz.]] Vi ste skratili i dekapitirali ovu raspravu iz razloga što donosite jedan za narod štetan budžet. Direktno upirem prste na Vladu Republike Srbije koja će da ošteti zdravstveno stanje svog naroda. Hvala vam. [[Aplauz]]
Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević, koja je izdvojila mišljenje na Odboru za zdravlje i porodicu.
Na Odboru za zdravlje i porodicu izdvojila sam mišljenje povodom Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu. U vreme ekonomske krize, nezaposlenosti, siromaštva, straha, pandemije gripa H1N1, Predlog zakona o budžetu, razdeo 59, koji se odnosi na Ministarstvo zdravlja, iznosi skoro jednu milijardu manje na nivou rebalansa za 2009. godinu. Neprimereno je smanjenje budžeta za zdravstvo u vreme kada sve više ljudi umire, a sve se manje dece rađa. Broj stanovnika u Srbiji je u stalnom padu. Smrtnost stanovnika je u stalnom porastu. Na to ukazuju sledeće činjenice. Stopa mortaliteta, odnosno umiranja je u Srbiji 13,9 na hiljadu stanovnika, dok je stopa prirodnog priraštaja u padu i iznosi 4,7 na hiljadu stanovnika. Ono što je krajnje zabrinjavajuće, Srbija je na četvrtom mestu liste najstarijih populacija na svetu. Zato SRS ne razume smanjenje sredstava poreskih obveznika za njihovo zdravlje. Smatramo da je nehumano i neodgovorno voditi restriktivnu politiku u obliku prava na zdravstvenu zaštitu. Prema podacima američkog biroa za podatke o stanovništvu Republike Srbije očekuju se sledeće prognoze, koje nisu nimalo sjajne. U 2007. godini Srbija je imala 7,3 miliona stanovnika, a u 2025. godini imaće 6,8 miliona stanovnika, znači, pet miliona stanovnika manje. U 2050. godini imaće 5,9 miliona stanovnika, koliko je imala i 1950. godine. Svetska zdravstvena organizacija već odavno upozorava da ekonomska kriza negativno utiče na opšte mentalno zdravlje, pa i na povećanje broja samoubistava. Nemogućnost pojedinca da se izbori sa siromaštvom i nezaposlenošću pre ili kasnije uticaće na zdravlje fizičko ili mentalno. Predlagači budžeta za 2010. godinu nemaju određenu strategiju za poboljšanje zdravstvenog stanja stanovništva, unapređenje kvaliteta i efikasnosti zdravstvene zaštite i uspostavljanje održivog sistema finansiranja u skladu sa trenutnom situacijom u Srbiji. Iz budžeta namenjenog zdravstvu neracionalno se troše javna sredstva na nepotrebne projekte i neefikasne javne službe, tako što značajno ograničava napore učinjene u pravcu smanjenja siromaštva i poboljšanja kvaliteta života građana Srbije. Državna administracija se i dalje povećava, a broj zaposlenih u zdravstvu se i dalje smanjuje. Lekari i zdravstveni radnici su sve manje zaposleni u zdravstvenim ustanovama. Glavni uzrok tome leži u činjenici da novac pristiže bez obzira na rezultate. To je neracionalna potrošnja novca i poreskih obveznika, a reforma zdravstvenog sistema za ovih 10 godina vidljiva je po novim fasadama i novim prozorima na oronulim zdravstvenim ustanovama. Hvala vam. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za saobraćaj i veze žele reč, narodni poslanici Kenan Hajdarević i Milan Veselinović? Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, budžet treba da bude snažan politički dokument kojim se štite prioriteti društava i podstiču zdravi sektori privrede, i vodi računa o budućnosti zemlje. Međutim, mi smo danas dobili dokument i raspravljamo o Predlogu budžeta za 2010. godinu koji predstavlja kompromis vladajućih stranaka, a ne zadovoljava nijedan od prethodno rečenih kriterijuma. Dok je LDP ovde u Skupštini Srbije podržavala sve predloge koji su doveli do vizne liberalizacije i do odmrzavanja Trgovinskog sporazuma i to naročito u onim trenucima kada za to nije postojalo volje u vladajućoj koaliciji, Vlada Srbije, odnosno pojedini ministri su nas svađali sa regionom. Gospođo ministarko, kada ste predstavljali budžet za 2010. godinu, treba da nam odgovorite i na jedno pitanje – gde će građani Sandžaka, privreda Sandžaka da trguje, da izvozi, kada ste nas posvađali sa Crnom Gorom, sa BiH, kada smo u tako lošim odnosima sa kosovskim Albancima? Gde mislite da mi možemo da ostvarujemo neku dobit? Koja je to susedna zemlja sa kojom mi sa područja Sandžaka možemo da sarađujemo? Kad govorimo o viznoj liberalizaciji, šta to znači za mlade Sandžaka, kada se Predlogom ovog budžeta troše njihovi potencijali, njihova budućnost, zatvarajući im šanse kroz ovakvu preraspodelu u budžetu? Čak i onda kad postoje neka sredstva koja mogu da koriste mladi, dolazimo u situaciju da se mladi iz Sandžaka diskriminišu, kao što je bio slučaj u 2009. godini, gospodin Šijaković je tu, studenata islamskog fakulteta u Novom Pazaru, koji ne mogu da koriste stipendiju po onim kriterijumima koje definiše Ministarstvo vera. To znamo dobro mi koji pripadamo islamskoj zajednici i vi gospodine ministre. Takođe, ako govorimo o subvencijama, subvencijama javnim preduzećima, ovde ću prevashodno govoriti o subvencijama za javno preduzeće ''Železnice Srbije''. Predlogom budžeta za 2010. godinu predloženo je tri milijarde dinara više nego za 2009. godinu, a mi nismo dobili ni odgovor za šta su potrošene subvencije u prethodnoj godini za ''Železnicu Srbije''. Mi moramo da dobijemo odgovor ovde u Skupštini Srbije – da li 'će subvencijama u iznosu od 12 milijardi dinara za ''Železnicu Srbije'' građani Srbije moći da očekuju bolje vagone, čiste vagone, ispravne lokomotive, vozni red koji se poštuje, a ne koji kasni po 5-6 sati? Šta dobijaju građani ovim subvencijama? Za šta se troše ove subvencije? Imam ovde Izveštaj Svetske banke – Kako sa manje uraditi više, gde se kaže za Železnicu Srbije'' da se operativni gubici ovog preduzeća pokrivaju delimično vladinim subvencijama, koje sada prevazilaze prihode od sopstvenog poslovanja, budžetske subvencije pokrivaju 54% radnih troškova, ali u ovom izveštaju Svetske banke se kaže – većina neposrednih mogućnosti za poboljšanje finansijske situacije ''Železnice Srbije'' nalazi se na rashodnoj strani. Zašto ovim predlogom budžeta niste prihvatili ono što je Svetska banka predložila u dokumentu koji se zove – Kako sa manje uraditi više? Mi smo očigledno dobili budžet kojim se kaže kako sa više uraditi manje, odnosno da li ćemo u 2010. godini konačno doći do restrukturiranja ''Železnice''? Da li će doći do smanjenja broja zaposlenih? Šta je menadžment ''Železnice Srbije'' učinio da opravda one subvencije koje je do sada dobio, odnosno šta je menadžment ''Železnice Srbije'' predložio da bi opravdao povećanje od tri milijarde dinara subvencija u narednom periodu? Sve su to pitanja na koja mi moramo dobiti odgovor kako bi mogli na adekvatan način da raspravljamo o budžetu, jer ovo o čemu mi govorimo, to su politički problemi. Konačno, gospođo ministarko, vi morate da kažete, nama građanima koji dolazimo sa područja Sandžaka, Novog Pazara, Tutina, Sjenice, Priboja, Prijepolja, šta ćete učiniti da se promeni ona konstatacija Svetske banke, da je region Sandžaka oblast aktivno siromašne populacije, odnosno da se ljudi ne spaljuju kako bi zadovoljili svoje osnovne potrebe? Hvala.
Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja žele reč, narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandar Pejčić? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi ministri, izdvojio sam svoje mišljenje na Odboru za rad, boračka i socijalna pitanja. Da je bilo sreće, mi bismo danas govorili i o nekim drugim tačkama dnevnog reda. Pre svega o Izveštaju Revizorske državne institucije, o završnom računu, da je bilo sreće, ovaj budžet bi još 1. novembra bio ovde u skupštinskoj proceduri. Izdvojio sam svoje mišljenje na razdeo 21, koji govori o sredstvima koja su upućena Ministarstvu rada i socijalne politike. Ako kompariramo određene zemlje u EU, kao što je, recimo, Portugalija, koja je gabaritno jednaka našoj zemlji po broju stanovnika i po površini, onda ćemo videti jednu disproporciju. Naime, Portugalija mnogo više ulaže u socijalnu politiku, mnogo više daje svom najsiromašnijem sloju nego što je to Srbija, četiri puta više. Portugalija u tom smislu izdvaja oko četiri milijarde dinara. Kada je reč o ovom pitanju, ja sam se usko vezao i za jedan problem koji muči građane Jablaničkog okruga, tj. ratne vojne rezerviste. Ovih dana je bio jedan protest ratnih vojnih rezervista koji su protestovali zato što im država nije ispunila one obaveze koje im je obećala, a to su zaostale ratne dnevnice. Na Kosovu se borilo 15.000 rezervista iz Jablaničkog okruga. Mnogi od njih se nisu vratili sa tog prostora. Država im je obećala da će im nadoknaditi te ratne dnevnice. Sam gradonačelnik, koga je policija čuvala prekjuče, 100 naoružanih policajaca, jer su rezervisti hteli da se vide sa njima i da popričaju, jer im je on obećao da će ta sredstva biti isplaćena, a od toga ništa nije bilo. Vi u ovom budžetu niste pokazali iole malo dobre volje da pomognete tim ljudima. Naime, mi smo kroz jedan amandman pokušali da vam pomognemo, dobro bi bilo da razmotrite taj amandman, da ga pogledate, jer je amandman dobar i odličan i da učinite gest dobre volje. Nadam se da će tako i biti i to rezervisti Jablaničkog okruga očekuju od vas. Kada je reč o ovom budžetu, kako reče naš predsednik Vlade, gospodin Cvetković, reč je o jednom razvojnom budžetu, on je plod razgovora MMF i Vlade Republike Srbije. Međutim, poslanici DSS će u raspravi u načelu i u pojedinostima dokazati da se ne radi o razvojnom budžetu već da se radi o jednom razornom budžetu za privredu Srbije i za standard građana Srbije. Naime, ono što nas i te kako muči jeste što Vlada Republike Srbije ulaže u ono što je svojevremeno govorila da je posao decenije, a to je u stvari prevara decenije, ulaganje u „Fijat“. Naime, ove godine je Vlada opredelila preko 150 miliona evra za „Fijat“, iako Vlada Republike Italije ne pomaže fabriku „Fijat“, mi smo se opredelili da im i te kako pomognemo. Zatim, Vlada se opredelila da 100 miliona evra stavi kao garanciju u depozitu za sve one firme koje će biti kooperanti sa tom budućom fabrikom „Fijat“,kao i ono što nama nije jasno i to želimo da nam objasnite, gospođo ministre, dva miliona evra za konsalting usluge. Naime, mi znamo da postoji već kooperativna firma između „Fijata“ i Vlade Republike Srbije i ne razumemo zbog čega tih dva miliona, kada jedna firma već radi posao. Bojimo se da će ta sredstva biti iskorišćena u neke druge svrhe, možda sredstva plasirana u neku narednu kampanju, u neke naredne izbore koji će se raspisati. Takođe, očekivali smo od ove vlade da puno više ulaže u poljoprivredu, s obzirom na to da je poljoprivreda grana privrede koja je najviše izgubila u jednostranoj primeni Sporazuma o stabilizaciji. Očekivali smo mnogo više sredstava i subvencija upravo u ovoj privrednoj grani. Red veličine kažu da je oko 150 miliona, a indirektno oko 300 miliona, izgubljeno zbog jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji. Evo prilike da podstaknete razvoj poljoprivrede, da pomognete seljaku, da pomognete poljoprivrednim proizvođačima na taj način što ćete povećati subvencije upravo u poljoprivredi i da poljoprivreda bude jedan generator razvoja cele privrede Srbije. Na kraju, ono što želim da poručim građanima Srbije, radi se o jednom razornom budžetu, a ne o razvojnom, kako nam je ovde predstavio premijer. Dobro bi bilo da pogledate amandmane DSS, da ih usvojite i da odbranite ono što se odbraniti ne može. Zahvaljujem.
Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za prosvetu žele reč, narodni poslanik Zoran Šami i narodni poslanik i Nikola Žutić? Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospođo i gospodo ministri, izdvojio sam mišljenje na Odboru za prosvetu zato što sam potpuno nezadovoljan budžetom za prosvetu. O drugim važnijim pitanjima vezano za ovaj budžet govorićemo kasnije u raspravi. U ovom izlaganju zadržaću se samo na razdelu 60, koji se odnosi na prosvetu. Ovogodišnji budžet prosvete je otprilike na nivou prošlogodišnjeg, možda nekih desetak miliona dinara manji, ali to je samo u nominalnom smislu. Potpuno je jasno da je on manji, ako ništa drugo, ono za stepen inflacije. Pogotovo treba imati na umu, da, nažalost, ponovo u budžetu za prosvetu, nekih 98% sredstava idu direktno na plate. Drugim rečima, svim zaposlenima u prosveti biće, kako je to već ovim budžetom predviđeno, zamrznute plate, ali će u suštini imati 10% plate niže. Ako je ta socijalna strana pitanje, onda je očigledno jasno da od socijalno odgovorne Vlade nije ostalo ništa. Međutim, nisam se samo zbog toga javio. Javio sam se pre svega zbog toga što već godinama, čini mi se, kada usvajamo budžete ili rebalanse budžeta, ja sam već sam sebi dosadio, pričam jednu te istu priču koju niko, ali, apsolutno niko, neće da čuje. Potpuno je jasno, 107 milijardi nije mala para, to je sedmina budžeta otprilike. Mi tu sedminu budžeta, 98%, trošimo na plate. U jednoj gorkoj šali sam rekao i ponoviću – kad tih 98% poraste na 100%, mi možemo slobodno da ukinemo Ministarstvo prosvete, bićemo verovatno jedina zemlja na svetu koja nema Ministarstvo prosvete. Šta to Ministarstvo prosvete u stvari treba da radi? Ako 100% ide na plate, onda su dovoljna dva službenika u Ministarstvu finansija da ukucavaju rashode i sve je rešeno. Nema dinara za bilo kakvo osmišljavanje, niti potrebe da se bilo šta osmišljava u jednoj tako važnoj oblasti kakva je prosveta za svaku državu, pa valjda i za našu. Ova vlada, a ni Ministarstvo prosvete, nisu učinili u proteklih godinu dana apsolutno ništa da nešto u toj logici promene. Potpuno je jasno da treba menjati način finansiranja prosvete, da treba osmisliti jedan način da ljudi koji rade efektivno u prosveti dobiju više, a da se više sredstava ostavi na razvojne poslove, jer, znate, prosveta je jedan inertan sistem i ako hoćete da je popravite u sledećih pet ili 10 godina, to morate da počnete da radite danas, da ne kažem juče. Prema tome, mi se zadovoljavamo time da su nama svi koji su zaposleni u prosveti praktično službenici Ministarstva prosvete, od univerzitetskih profesora do čistačice u osnovnoj školi, svi su u direktnom radnom odnosu sa Ministarstvom prosvete. Pri tom, škole uopšte nisu stimulisane da koriste svoje resurse u obogaćivanju ponude koju daju, kroz dodatnu nastavu, dodatnu edukaciju, itd. Sa druge strane, lokalna samouprava ničim nije stimulisana da se bavi, recimo, da dotira neku specijalizovanu školu u svom gradu, da ima neku specijalizovanu školu visokog ranga itd. To su sve stvarikoje valja raditi. Ovako, iz godine u godinu, prosvetni radnici će dobijati sve manje i manje, trošićemo sedminu budžeta na njihove plate i, u stvari, prosveta će biti tamo gde jeste. Zahvaljujem.
Da li narodni poslanik Nikola Žutić, koji je izdvojio mišljenje na Odboru za prosvetu želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Gospodo poslanici, deo budžeta posvećen prosveti, pisan je u uopštenoj formi, bez konkretiziranja pojedinih stavki prihoda i rashoda. Na raspravi u Odboru za prosvetu, ministru Obradoviću sam postavio pitanje vezano za donacije od nevladinih organizacija, međunarodnih organizacija. Iz ovako uopšteno napisanog budžeta, ne vidi se koje su to nevladine organizacije, međunarodne organizacije. Da li one deluju sa antidržavnih pozicija ili sa antisrpskih pozicija? Ako takve organizacije deluju sa antidržavnih i antitradicijskih pozicija srpskog naroda, da li će njihove donacije uslovljavati prosvetnu politiku, koja neće ići u prilog državi i narodu?! Ako se posmatra istorijska retrospektiva, ali i današnje stanje u nekim državama koje brinu o svom suverenitetu, uočljivo je da su u prosvetno zakonodavstvo ubacivane odredbe o potrebi nacionalnog vaspitanja, uspostavljanja državne ideje, ali i državnog i nacionalnog jedinstva. Međutim, današnje srpsko prosvetno zakonodavstvo očišćeno jeod takvih odredbi, pa se vodi pogubna politika prosvetnog liberalizma i nedozvoljene količine prosvetne autonomije, kada je u pitanju nacionalna državna strategija. Udžbenici su naročito veliki problem u celom prosvetnom sistemu. Pretpostavljam da će ministar odgovoriti da Ministarstvo prosvete nije ovlašćeno za vršenje nadzora nad naučnim i stručnim radom visokoškolskih ustanova, odnosno da svaki fakultet autonomno nastupa i samostalno kreira svoj stručni i naučni profil i to je po meni u redu. Ali, ne treba zaboraviti da u ozbiljnim državama, ministarstvo mora da usmerava nacionalni i moralni rad profesora, nacionalno i moralno ponašanje studenata. Na Odboru je gospodin ministar sam rekao, da već po pravilu, u periodu upisivanja godine, studenti koji nisu dovoljno radili, učili, organizuju štrajkove i to je u stvari istina. Postavlja se pitanje – da li je to moralna strana takvih studenata? Što se tiče nacionalnog kursa na pojedinim fakultetima društvenih nauka, uočljivo je da se pojedini fakulteti amerikanizuju, odnosno mondijalizuju, verovatno pod pritiskom raznih ranije pomenutih donacija i donatora. Tradicionalna nauka se potiskuje. Egzaktna naučna, istina, zasnovana se na dokumentarnim istraživanjima, stavlja u drugi plan, pred agresivnom strategijom anacionalne mondijalizacije, znanja i saznanja. Meni su se nedavno obratili studenti Fakulteta političkih nauka, njihov srpski politički forum, protestujući protiv, kako i oni sami kažu, amerikanizacije nastavnog i naučnog plana na Fakultetu političkih nauka. Slična je situacija na pojedinim katedrama Filozofskog fakulteta u Beogradu na kojima predavanja vrše anacionalni elementi prohrvatske orijentacije. Na pojedinim privatnim fakultetima, situacije je još gora, što se tiče nacionalnog i moralnog rada sa studentima. U više navrata u Skupštini sam pominjao anacionalno stanje na Pravnom fakultetu univerziteta ''Union'', postavljao pitanja ministru Obradoviću, ali sam dobijao, više-manje administrativne odgovore. Univerzitet ''Megatrend'', na primer, ranije je direktno finansiran od ''Eksim banke'', Orlando – Florida, kako bi se u Srbiji osnovala američka obrazovna institucija. Na kraju, postavljam pitanje – ko treba da štiti državotvorni, naučni i prosvetni suverenitet, ako ne Ministarstvo prosvete? Valjda neko u ovoj državi mora da vodi računa o antinacionalnim dešavanjima na fakultetima društvenih nauka. Ko je u Srbiji kontrolor nacionalnog i moralnog rada na fakultetima? Zakoni o visokom školstvu su po meni potpuno nedorađeni, zato predlažem ministru prosvete da razmišlja o izmenama i dopunama postojećeg Zakona o visokom obrazovanju. Zahvaljujem.
Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za finansije žele reč, narodni poslanici Jorgovanka Tabaković, Radojko Obradović, Slobodan Maraš i Zoran Krasić? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, gospodo ministri, izdvojio sam mišljenje na Odboru za finansije. Obrazložiću to u nekoliko minuta. Prva ograničavajuća stvar za ovu raspravu jeste to što raspravljamo o budžetu za 2010. godinu, a još uvek ne znamo na koji način su trošene, i u kojim okvirima, pare za 2009. godine. Naime,potpuno je jasno da mora biti usvojen rebalans, a taj rebalans predstavlja, u stvari, kada se donese zakon o budžetu, a to je baza za budžet za narednu godinu. Druga stvar, jako je važno bilo raspravljati o Izveštaju Državne revizorske institucije i treća stvar, o završnom računu. Naravno, raspravljali smo poslednjih nekoliko godina o tome, ali, srećna okolnost je da je prvi put Državna revizorska institucija dostavila svoj izveštaj. Ono što se u javnosti najčešće pominjalo mislim da ni na koji način nije suština rada Državne revizorske institucije i to bih istakao i ovom prilikom. Suština nije da podnosi krivične i prekršajne prijave. Naravno, obaveza po zakonu je da za sve zloupotrebe i sve greške Državna revizorska institucija to treba da uradi. Suština je, da utvrdi da li su pare građana trošene racionalno i da li postoje sistemski propusti. Naša obaveza je da na to ukažemo i da u svim budžetima za narednu godinu, već smo imali priliku za 2010. godinu, otklonimo te propuste. Sumnjam da je greška jedino knjigovodstvenog karaktera i da će se otkloniti jednim popodnevnim kursom na koji će ići samo knjigovođe iz Ministarstva. Mislim da je greška drugačijeg tipa i da je o tome trebalo ovde da raspravljamo. Druga manjkavost je, da li će ovde postojati prateći zakoni koji treba da definišu izvršenje budžeta? Iz novina čujemo da ih ima, da će se pojaviti porez na imovinu i još neki drugi porezi. Zgodno je bilo i bilo bi neophodno da o tome raspravljamo odmah, tako da se postavlja osnovno pitanje – da li nama treba budžet i ako treba, šta je svrha tog budžeta? Da li je budžet samo hiljadu stranica različitih nekih brojeva, koji odslikavaju kako će se trošiti pare ili taj budžet ima daleko dublji karakter? Osnovna svrha budžeta je da nam pokaže kuda ide jedno društvo. Osnovna svrha budžeta je da kroz prihode i rashode pokaže kakva je ekonomska politika Vlade i kakva je politika Vlade uopšte, a da građani iz toga vide kakve su njihove kratkoročne i dugoročne projekcije. U ovom budžetu od hiljadu stranica o ekonomskoj politici ima samo jedna jedina stranica. Postoji Memorandum, ali bolje da ne citiram Memorandum, u raznim odeljcima ima raznoraznih stvari. O budžetu, kažem, o ekonomskoj politici ima samo jedna strana na osnovu koje ne može ništa da se zaključi o reformama. MMF je bio ovde i kao ključni problem Srbije je naglašeno da je problem javni sektor i problem je pitanje plata i penzija. O tim stvarima u Memorandumu i u budžetu nema gotovo ništa, osim da se plate zamrzavaju, odnosno plate i penzije se zamrzavaju još godinu dana i da će prvo usklađivanje shodno tome biti 1. aprila 2011. godine. Šta je strategija a šta taktika, teško može da se vidi iz ovog budžeta. Jasno je da je taktika zaduživanje, a šta je strategija i kakav će biti model rasta u budućnosti, to se iz ovog dokumenta ne može videti. Potpuno je jasno da je jedini izlaz za Srbiju otvaranje novih radnih mesta i strukturna reforma privrede. Kada pogledate ovaj budžet, predviđeno je da se sledeće godine broj radnih mesta u Srbiji poveća za nula procenata, a sledeće tri godine, do 2012. godine, broj novih radnih mesta je svega 31 hiljadu. Znači, krajem 2012. u Srbiji će biti 31 hiljada ljudi zaposleno više nego što je to danas. Ako je to toliko mali broj radnih mesta, onda je potpuno irelevantno da sad ovde govorimo o nekim procentima, procenama i nekim drugim kategorijama koje mogu da se pokažu ovako ili onako. Suština je u novim radnim mestima, njih nema i to najbolje govori o čitavom ovom dokumentu. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, gospodo ministri, izdvojio sam mišljenje na Odboru za finansije. Nažalost, nisam bio u prilici da ga izdvojim u drugim odborima, jer nije bilo moguće to učiniti, ali moram prvo da kažem da je nakaradno sve što prati ovaj budžet. Imali smo kršenje rokova, Zakona o budžetskom sistemu, nisu postojale nikakve konsultacije sa vama, gospođo ministarka, što mislim da je bilo neophodno, jer ne verujem da vi želite da ovo bude samo vaš budžet i budžet premijera Cvetkovića, verujem da želite da imate i širu podršku. Farsa je ono što se događalo juče na Odboru i oko Odbora za finansije. Farsa je to što ste odbili, ne vi nego Skupština Srbije, odnosno oni koji je vode, da se raspravlja o Izveštaju Državne revizorske institucije i završnom računu za 2008. godinu pre ulaska u ovu raspravu o budžetu za 2010. godinu, iz prostog razloga da bismo videli gde su propusti, da bismo ukazali na to šta ne može više da se čini, u krajnjoj liniji, da biste vi koji vodite ovu Vladu znali gde ste grešili i da li je bilo nepravilnosti u načinu na koji ste vi radili. Problem sa ovim budžetom za 2010. godinu je što u njemu nema strategije i nema ekonomske strategije, jedina strategija koja postoji jeste da se ništa ne promeni. Ono kako ste vi juče rekli da je ovaj budžet socijalni i podsticajni, verujem da je samo vama jasno šta to znači. To znači, pre svega, da je on populistički – reći ćemo građanima i da ćemo da podstičemo privredu, a isto tako da ćemo i voditi računa o socijali. Verujem da svi građani najbolje znaju sami šta ih čeka u 2010. godini, jer se vidi iz ovog budžeta i onoga što je juče premijer u tri minuta, vi malo duže, pokušali da prezentujete, da se ništa promeniti neće. LDP je suštinu svojih amandmana usmerila ka oživljavanju agrara, odnosno ka podizanju budžeta za agrar, za prosvetu, za nauku, iz prostog razloga što imamo veliki problem sa tim što ova Vlada i dalje svoju politiku usmerava ka održavanju i subvencionisanju propalih javnih preduzeća. Moj kolega Kenan Hajdarević postavio je pitanje vezano za subvencije koje se odnose na ''Železnicu''. Mi smo najviše pokušali sa te stavke da skinemo i da preusmerimo na ove detalje za koje smo mislili da su vama važni, pre svega agrar. Vi ćete sigurno reći da je agrar za 2010. godinu veći nego za agrar za 2009. godinu, ali je manji nego što je bio 2008. godine. Vi ćete sigurno reći da su subvencije veće nego prošle godine, ali su manje nego što su bile u 2008. godini. Moram da vam kažem da je budžet za agrar skoro deset puta manji od ukupnog budžeta za penzije. Imamo veliki problem, što je i ministar poljoprivrede rekao, da sve obaveze koje postoje, pre svega prema penzionerima, o kojima vi jako vodite računa, o poljoprivrednim penzionerima, koje su dospele u 2009. godini, biće realizovane tek 2011. godine. Nismo dobili odgovor – zašto, ni od vaših saradnika iz Ministarstva finansije. Isto tako, gospođo ministarka, postoji ustavna obaveza kada je u pitanju Vojvodina. Najmanje 7% iz budžeta Srbije da se izdvoji za budžet AP Vojvodina. Kada malo analiziramo, pošto ste vi ovaj put izbegli, odnosno tako sastavili budžet gde nema posebnog člana, kao što je do sada bio član 4. koji je govorio koliko sredstava ide, pa sve preostalo u iznosima – kada saberemo tih 26 milijardi koje idu na kapitalne rashode i još 6 milijardi, koliko će iznositi transferi lokalnim samoupravama, mi shvatamo da će svega nešto više od procenta ili procenta i po od tih predviđenih 7% ići za kapitalne investicije. To je rekao i sam pokrajinski sekretar za finansije, koji je najavio i rebalans budžeta, zato što mnoge stavke, zbog kašnjenja usvajanja Statuta i odnosa koji je Vlada imala prema Statutu i prema Zakonu o nadležnostima, nisu stigle da se obuhvate ovim budžetom, niti budžetom za AP Vojvodina. Mislim da ćete o tome morati voditi računa i da ćemo se vrlo brzo videti na rebalansu.
Pet minuta. Zahvaljujem. Da li narodni poslanik Zoran Krasić želi reč? Izdvojio je mišljenje na Odboru za finansije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Bez namere da ponavljam neke stavove koje su izrekli članovi Odbora za finansije koji su izdvojili mišljenje, samo želim da nastavim dalje i da podsetim sve poslanike i javnost da je 29. maja ove godine Narodna skupština donela Zakon o potvrđivanju Sporazuma o zajmu, to je tzv. programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora. Omogućeno je Republici Srbiji da uzme zajam u iznosu od nekih 35 miliona evra od Svetske banke. Da bismo dobili taj zajam, gospođo Dragutinović, mi smo morali da se kandidujemo da dokažemo nešto. Evo šta je dokazano: da je Republika Srbija usvojila principe za restrukturiranje preduzeća, da je usvojila Strategiju za reviziju zakonskih, podzakonskih i drugih akata, da je ponudila na prodaju dva najveća primaoca državne subvencije, da je određen 31. decembar 2008. godine kao krajnji rok od kada počinje privatizacija, tačka 5) odnosi se na vrlo konkretnu prodaju društvenih preduzeća, tačka 6) da je usvojen budžet gde je raspodela budžetskih sredstava za Državnu revizorsku instituciju izvršena na prihvatljiv način, tačka 8) da je završena privatizacija Osiguravajućeg društva DDOR "Novi Sad". Pošto ste se kandidovali i dokazali da ste to sve uradili, dobili ste taj kredit za: sprovođenje mera fiskalnog prilagođavanja, podsticanje nivoa produktivnosti poslovanja, da biste postigli rast bruto društvenog proizvoda, da biste smanjili inflaciju, da biste povećali udeo investicija u bruto društvenom proizvodu sa 24 na 28%, da biste otvorili novih 200 hiljada radnih mesta, da biste smanjili stopu nezaposlenosti sa 19 na očekivanih 12% krajem 2012. godine. Strategija regulatorne reforme, takođe, jeste bila obaveza, da se promovišu investicije u sektor energetike, da se smanji učešće Republike Srbije u finansijskom sektoru sa 17,5 na 10%, to se odnosi, pre svega, na banke i imamo jedan takav predlog zakona na dnevnom redu, kao i da se smanji učešće države sa 34 na 30% u kapitalu osiguravajućih društava. Na ovoj sednici, uz budžet, imamo zakon o potvrđivanju Sporazuma sa Svetskom bankom, programski zajam za razvoj javnih finansija. Takođe, morali smo da se kandidujemo za tih 70 miliona evra. Šta smo dokazali? Da smo doneli novi Zakon o budžetskom sistemu, koji je apsolutno relativizovao pitanje odgovornosti, izuzetno komplikovan propis. Da bi se doslovno primenjivao taj zakon, nama je verovatno potrebno pet hiljada službenika. A zašto pet hiljada službenika, najbolje nam pokazuje Izveštaj Revizora za 2008. godinu. Bili smo u obavezi da donesemo novi zakon o javnim nabavkama. Donet je. Znate i sami da se negde primenjuje, a negde se apsolutno ne primenjuje, poput ovih javnih preduzeća od republičkog značaja. Morali smo da dokažemo da postoji eksterna revizija izveštaja za 2008. godinu, i to je to o čemu Narodna skupština neće da raspravlja, a to je taj izveštaj Revizora. Dakle, taj izveštaj je bio neophodan da bismo se zadužili 70 miliona, a ne da bi nam omogućio da vidimo kakve su naše finansije. To je poenta cele ove priče. Ovde se priča svodi na to – kako uzeti pare iz inostranstva, a da li kroz nekoliko godina treba da se smanjuje neto imovina, i građana i države, to ovu vlast ne interesuje. Jer, tu je pitanje – drži vodu. Dalje, da se napravi uprava za javni dug i da se nivo socijalne zaštite i socijalnih prava u Republici Srbiji za 2010. godinu održi na nivou iz 2009. godine. Zato imamo genocidni Predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, genocidni predlog zakona koji reguliše novčane naknade koje primaju roditelji za decu, i da ne pričam dalje šta sve. Kada budete uzeli ovih 70 miliona, vi ćete to potrošiti za poboljšanje lošeg upravljanja finansijama, za kontrolu mase zarada, za jačanje kapaciteta socijalne pomoći, itd, itd. Izvinite, molim vas, ako se pogleda Izveštaj Revizora za 2008. godinu... [[Aplauz.]]
Pet minuta, zahvaljujem. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, pošto su u dosadašnjem toku sednice svi narodni poslanici koji su želeli da govore, a izdvojili mišljenje na nekom od odbora u izveštaju Odbora za finansije, imali priliku. Reč ima narodni poslanik Đuro Perić, pa narodni poslanik Pastor Balint, potom narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi ministri, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, obistinila se slutnja izražena prilikom rasprave o rebalansu budžeta za 2009. godinu da će globalna ekonomska kriza, uz već postojeću, koju inače imamo, direktno uticati i imati negativne efekte na privredu i finansije u Srbiji. Setimo se da je bilo i suprotnih tvrdnji, čak da to može biti i prednost za razvoj naše privrede. Ne tvrdim da su negativni pokazatelji osnovnih makroekonomskih indikatora u 2009. godini rezultat samo uticaja globalne ekonomske krize, mada je to očigledno, nego moramo sagledati i vlastite slabosti i nedovoljnu efikasnost u određenim segmentima ekonomskog sistema. Tako je, imajući sve to u vidu, u prvom polugodištu ove godine bruto društveni proizvod smanjen za 4,1% u odnosu na isti period 2008. godine. Fizički obim proizvodnje za prvih 10 meseci ove godine u odnosu na isti period 2008. godine smanjen je za 14%, izvoz robe u prvih 10 meseci smanjen je za 22,4%, a uvoz za 30,7%. Spoljnotrgovinski deficit na kraju septembra ove godine iznosio je 3,8 milijardi evra. Ukupan broj zaposlenih u periodu januar-septembar 2009. godine smanjen je za oko 2%. Ovo su sve pokazatelji koji su dati u, inače, po mišljenju Poslaničke grupe PUPS, izuzetno dobrom i analitički sveobuhvatnom materijalu za predlog budžeta za 2010. godinu i revidirani memorandum o budžetu i fiskalnoj politici za 2010. godinu sa projekcijama za 2011. i 2012. godinu. Navodeći ove u materijalu prezentirane pokazatelje, namera nam je da istaknemo i podvučemo koliko velike napore i izuzetno osmišljenu ekonomsku politiku moramo imati da bismo mogli ostvariti predviđene pokazatelje za budžet za 2010. godinu i makroekonomski okvir za period 2010.- 2012. godina. Naravno, raduje činjenica da je u četvrtom kvartalu ove godine, koji se upravo bliži kraju, zaustavljeno produbljivanje recesionih tendencija nakon oštrog pada tokom druge polovine 2008. i prve polovine 2009. godine. Tome su evidentno doprinele mere ekonomske politike Vlade i mere monetarne politike Narodna banka Srbije. Tu su svakako i neizbežni MMF sa svojom finansijskom podrškom od 2,9 milijardi evra, Svetska banka i drugi. Imajući to u vidu, budžet Republike Srbije zasniva se, kao što vidimo, na oceni ekonomskih kretanja u 2009. godini, projekciji makroekonomskih indikatora za 2010. godinu, planiranoj ekonomskoj politici za 2010. godinu. Osnovni ciljevi i smernice ekonomske politike u 2010. godini biće usmereni po Predlogu Vlade na održavanju makroekonomske stabilnosti u uslovima krize, oporavku privrede i stvaranju uslova za povratak održivih, realnih stopa rasta, nastavku procesa evropskih integracija i sprovođenju strukturnih reformi, posebno javnog sektora. Zadržao bih se samo na nekoliko projektovanih osnovnih makroekonomskih pokazatelja za 2010. godinu koji bi, ukoliko se ostvare, predstavljali veliku prekretnicu u ekonomskom razvoju Srbije, što Poslanička grupa PUPS svesrdno želi i podržava. Tako, na primer, predviđa se da godišnja stopa realnog rasta bruto društvenog proizvoda od minus 3% u 2009. godini u 2010. godini iznosi 1,5%, lična potrošnja od minus 7% se povećava na 3,6%, investicije od minus 22,3% na 4,7%, izvoz roba i usluga od minus 8% na 6,2%, uvoz od minus 16,8% na 4,8%. Trebalo bi, po mom mišljenju, svestrano sagledati da li su ovakve prognoze realne i da li ih je, uz sve napore i mere, moguće ostvariti. Poslanička grupa PUPS smatra da bi bilo izuzetno dobro da se ta prekretnica u ekonomiji Srbije u 2010. godini i ostvari. To bi omogućilo da se u 2011. i 2012. godini učini realna predložena projekcija razvoja. Osvrnuo bih se ukratko i na predlog finansijskog plana Republičkog fonda penzijskog i invalidskog osiguranja. Za 2010. godinu je predviđeno da donacije i transferi u Fondu iznose 215 milijardi dinara, što iznosi 45,59% potrebnih sredstava. Taj odnos se zadržao na gotovo istom nivou kao što je bio u 2009. godini. Glavni problem je što se doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje i dalje ne uplaćuju redovno i što su znatno niži nego što bi morali da budu. Za oko 600.000 osiguranika plaćaju se doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje na mnogo niže zarade nego što bi trebalo, ili se neredovno uplaćuju, a u sivoj ekonomiji, koja je još uvek vrlo visoka, uopšte se ne uplaćuju bilo kakvi doprinosi. Kod velikog broja zaposlenih javljaju se prekidi u penzijskom stažu, pa ih onda država mora uplaćivati da bi takvi osiguranici mogli da ostvaruju pravo na penziju. Još uvek se procenjuje da se dugovi za neuplaćeni doprinos kreću preko 100 milijardi dinara. Inače, finansijski plan Fonda penzijskog i invalidskog osiguranja opterećen je i nekim stvarima koje bi trebalo prebaciti na druge transfere, kao na primer zdravstveno osiguranje penzionera koje se vrši samo prebacivanjem iz Fonda PIO u Fond za zdravstveno osiguranje, a to iznosi oko 50 milijardi dinara. Zatim, drugi transferi za druge socijalne kategorije i institucije, kao što su telesno oštećenje, tuđa nega i pomoć, kao i neki drugi, što sve ukupno iznosi oko 70 milijardi, što bi značilo mnogo manje u tom planu kada se procenjuje koliko se troši za taj naš fond PIO. U članu 39. Predloga zakona o budžetu Srbije za 2010. godinu, predviđeno je da, ukoliko se u 2010. godini prihodi organizacija za obavezno socijalno osiguranje po osnovu doprinosa za obavezno socijalno osiguranje ostvaruju u manjim iznosima od iznosa utvrđenim finansijskim planovima za 2010. godinu, upravni odbori svojim odlukama treba da daju saglasnost na ono što saglasnost daje i Vlada i da se ograniče rashodi u skladu sa smanjenim prihodima. Slažem se da se i upravni odbori i poslovni organi u organizacijama za obavezno socijalno osiguranje maksimalno angažuju u granicama svojih ovlašćenja, da prihodi i rashodi njima budu uravnoteženi. Poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije smatra da su kontrolni organi u Ministarstvu finansija i drugi dužni da mnogo efikasnije i upornije rade na obaveznoj naplati doprinosa. Bojim se da, ukoliko se nastavi po dosadašnjoj praksi, ne bude problema vezanih za penzije, posebno u sektoru za penzije poljoprivrednika. Naime, i zarade u javnom sektoru i penzije će prema Predlogu budžeta za 2010. godinu biti zamrznute. Penzije će prema projekcijama finansijskih planova u 2011. godini biti usklađene dva puta ukupno za oko 8%, a isto tako i u 2012. godini. Inače, odnos prosečne penzije i prosečne neto zarade u periodu januar – oktobar 2009. godine iznosio je 63,3%. Zbog postojećeg stanja oko obezbeđivanja sredstava za isplate penzija stalno se vrše pritisci da se penzije smanje, tako da, sa jedne strane, imamo očekivanja od velikog broja penzionera, oko 500.000 ih sa penzijom do 10.000 dinara, najveći je problem kod poljoprivrednih penzionera. – oni svi očekuju da dođe do povećanja penzija. Sa druge strane vrše se veliki napori da se penzije zadrže na postojećem nivou i da ne dođe do njihovog smanjenja. Oko toga su maksimalno angažovani mnogi od članova Vlade, između ostalih i potpredsednik Vlade dr Jovan Krkobabić. Nadamo se da će predstojeća reforma sistema penzijskog i invalidskog sistema, na kojoj se intenzivno radi, kao i konstatacija u članu 42. stav 2. Zakona o budžetu, da će Vlada pratiti monetarno-finansijska i ekonomska kretanja u 2010. godini i, u skladu s tim, može predložiti odgovarajuće mere, pomoći da se nešto učini na stabilizaciji penzijskog sistema u celini, što je vrlo dobro i pozitivno da se i ovaj problem počne ozbiljno rešavati. Na kraju, Poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje glasati za ovaj zakon o budžetu Srbije i prateće akte. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Uvažena gospođo predsednice, gospođo ministarka, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, prinuđen sam da svake godine pričam istu priču, jer se od usvajanja Republičkog Ustava 2006. godine nijedanput nije desilo da Vlada uputi u skupštinsku proceduru Predlog budžeta koji je u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije. To je, nažalost, i ove godine tako. To sam rekao juče i premijeru Srbije, rekao sam i vama, gospođo ministar, danas na sednici Odbora za finansije Narodne skupštine. Tada sam vam obećao da ću argumentovati ove moje stavove u raspravi, na plenarnoj sednici Narodne skupštine. Nažalost, nemam težak zadata. Dosta lako ću uspeti da vam dokažem da predloženi tekst budžeta nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Vi ste ove godine u Vladi obratili pažnju, za razliku od prethodnih godina, da barem nominalno AP Vojvodina dobije 7%. To je jedan veliki pomak, jer se do sada nikada nije desilo da barem nominalno bude predviđeno 7% iz budžeta za AP Vojvodinu. To smo uvek, da upotrebim tu reč, ''peglali'' tu u raspravi, podnoseći amandmane. Vi ste i u rebalansu, na neki način, prihvatili naš amandman i priznali da prvobitan predlog nije bio u skladu sa Ustavom. Tako je bilo i 2009. godine, odnosno krajem 2008. godine, kada smo donosili budžet za 2009. godinu, ali ćemo morati da izvršimo naknadne intervencije i ove godine. Nadam se da će naš amandman, o kojem ću malo kasnije govoriti, biti prihvaćen. Ukoliko to bude tako, onda će Predlog budžeta biti doveden u sklad sa Ustavom Republike Srbije i tada neće biti nikakvih smetnji da glasamo za ovaj predloženi budžet. Kao što sam rekao, i prethodnih godina, ništa ne tražimo za sebe. Tražimo poštovanje Ustava Republike Srbije, jer država koja gazi sopstveni Ustav ili koja selektivno poštuje Ustav ta država nema šta da traži u EU. Ako je to tako, onda su besmislene sve priče o približavanju EU. Da vidimo prvo šta kaže član 184. Ustava Republike Srbije: „Budžet Autonomne pokrajine Vojvodine iznosi najmanje 7% u odnosu na budžet Republike Srbije“...To je poštovano ove godine i to ću tri puta da podvučem. Tu nije kraj rečenice iz člana 184. Ustava Republike Srbije, nego stoji zarez, kaže se: „s tim što se tri sedmine od budžeta Autonomne pokrajine Vojvodine koristi za finansiranje kapitalnih rashoda.'' Ovim predlogom se ne poštuje ovaj drugi deo rečenice iz Ustava. Meni je veoma drago što je tu i gospodin ministar Milutin Mrkonjić, jer on u potpunosti razume koliko su bitne kapitalne investicije, kapitalni rashodi i da se iz Predloga budžeta moraju obezbediti sredstva za to, ne samo zbog toga da bi se infrastruktura razvijala, nego i zbog toga da bi se Ustav poštovao. Sada da vidimo, zbog čega mogu da tvrdim da Ustav nije poštovan? Ako pogledamo u Predlogu budžeta za 2010. godinu na šta idu sredstva, onda ćemo videti da namenski transferi za finansiranje rashoda za zaposlene u obrazovanju na teritoriji AP Vojvodine i za finansiranje dela programa u oblasti kulture, iznose nešto malo manje od 25 milijardi dinara. To nisu kapitalni rashodi, to nisu kapitalne investicije i ne mogu to da budu. Dalje, namenski, nenamenski transferi u jedinicama lokalne samouprave na teritoriji AP Vojvodine evidentiraju se u budžetu AP Vojvodine kao prihodi AP Vojvodine. Ta transferna sredstva iz budžeta Republike su planirana na nivou iz 2009. godine, što znači da će ovi prihodi AP Vojvodine u 2010. iznositi oko 6,5 milijardi dinara. Ako uzmemo u obzir činjenicu da godinama unazad troškovi funkcionisanja AP Vojvodine, rashodi za zaposlene, materijalni troškovi itd, iznose u proseku oko 2,8 milijardi dinara, i ako saberemo ove tri cifre – transferna sredstva za obrazovanje i kulturu, transferna sredstva za jedinice lokalnih samouprava i troškove funkcionisanja AP Vojvodine, onda je to, tu negde, iznad 34 milijarde dinara. Ako imamo u vidu činjenicu da budžet AP Vojvodine mora iznositi najmanje 55,8 milijardi dinara, da bi se ispoštovala odredba iz Ustava da budžet AP Vojvodine mora da bude najmanje 7% budžeta Republike, onda vidimo da za kapitalne investicije fale najmanje dve milijarde dinara, pod uslovom da sva ostala sredstva idu na kapitalne investicije, na kapitalne rashode. Naravno, neće ići sva sredstva na kapitalne investicije, ako izuzmemo ova transferna sredstva za obrazovanje, kulturu, lokalne samouprave i troškove funkcionisanje AP Vojvodine, ali ako polazimo od te vrlo oborive pretpostave i onda fale najmanje dve milijarde dinara da bi se poštovao član 184. Ustava Republike Srbije u celini. Ovo što govorim, za današnje izdanje novosadskog "Dnevnika" rekao je i pokrajinski sekretar za finansije, gospodin Jovica Đukić. Gospodin Jovica Đukić i ja nismo u istoj stranci, tako da pretpostavljam da nije slučajnost, ne može biti nekakva politička zloupotreba da govorimo isto. I da vidimo šta konkretno kaže za današnji novosadski "Dnevnik" gospodin Jovica Đukić, pokrajinski sekretar za finansije. Kaže – ukupno 31 i po milijarda dinara ide na ukupna transferna sredstva iz republičkog budžeta u pokrajinski. Neutrošena sredstva od privatizacije, plus prihodi od poreza na dohodak građana i poreza na dobit preduzeća koja delom pripadaju budžetu AP Vojvodine, po zakonu, dakle, ako sve to saberemo onda je efektivni budžet koji se može za bilo šta koristiti bez tih transfera 20 milijardi dinara. To nikako nije i ne može biti tri sedmine od budžeta AP Vojvodine. Tada još nismo govorili o tome da će od tih 20 milijardi dinara ukupno pokrajina morati da izdvoji sedam i po milijardi dinara za pokrivanje dugova iz 2009. godine, s obzirom na činjenicu da je bila ograničena javna potrošnja u ovoj godini. Ukupno će AP Vojvodina raspolagati sa 12 i po milijardi dinara efektivnog budžeta, po meni i rečima gospodina Jovice Đukića. Pitam se kako će AP Vojvodina sa 12 i po milijardi dinara efektivnog novca moći da funkcioniše u 2010. godini. Ne radi se samo o tome da se svesno od Pokrajine Vojvodine traži da krši Ustav time što neće dobiti iz republičkog budžeta dovoljno sredstava za kapitalna rashode, nego će Pokrajina bukvalno bankrotirati za nekoliko meseci. Meni uopšte nije jasno zašto smo onda doneli Statut AP Vojvodine, zašto smo onda usvojili u Narodnoj skupštini 30. novembra Zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, kada će Pokrajina bankrotirati za nekoliko meseci, jer jednostavno neće moći da izvršava svoje nadležnosti koje ima prema Ustavu i prema zakonu. To nije zbog toga što se nenamenski troše sredstva, to nije ni zbog kojih drugih razloga, to je zbog toga što iz republičkog budžeta Pokrajina neće dobiti efektivne novca za finansiranje svojih nadležnosti. Ne znam da li je cilj da se dokaže, odnosno da se pokaže da je Izvršno veće Autonomne pokrajine Vojvodine nesposobno ili je cilj nešto drugo, ali Pokrajina od tih sredstava neće moći da funkcioniše, neće moći da poštuje Ustav Republike Srbije, ali i Vlada Republike Srbije krši Ustav države ovakvim predlogom budžeta. Kako se ovo može popraviti? Dosta se teško može popraviti, ali smo našli neko rešenje koje je, prema našim nadanjima, prihvatljivo i za Vladu Republike Srbije. Predložili smo da se prepiše odredba iz budžeta za 2009. godinu u vezi korišćenja sredstava od privatizacije ''Naftne industrije Srbije''. Nismo presrećni zbog tog rešenja, ali jednostavno ne vidimo drugo rešenje. U budžetu za 2009. godinu je uneta odredba u poslednjem slučaju da bi budžet bio izglasan za 2009. godinu, i tada smo ukazivali na kršenje Ustava – odredba da 90% sredstava od privatizacije ''Naftne industrije Srbije'' pripada Vojvodini, s tim što se 50% tih sredstava prebacuje odmah nakon usvajanja budžeta za 2009. godinu, a 40% posle usvajanja Statuta Vojvodine i Zakona o nadležnostima AP Vojvodine. Plan je bio da se Statut i Zakon o nadležnostima usvoji do kraja 2009. godine. To se i dogodilo, ali pošto se to dogodilo 30. novembra, jednostavno, neće biti mogućnosti da se doznače ta sredstava za budžet u 2009. godini. Tu odredbu smo malo modifikovali, prepisali i predložili u formi amandmana na način da se neutrošena sredstva od privatizacije ''Naftne industrije Srbije'', koja na osnovu budžeta za 2009. godinu pripadaju AP Vojvodini, raspoređuju odlukom o budžetu AP Vojvodine za 2010. godinu, ali je pretpostavka za to da ta sredstva Vojvodina, vojvođanski budžet dobije od republičkog budžeta. Nadam se da će biti razumevanja za ovaj naš amandman, da ćemo iznaći rešenje za normalno funkcionisanje AP Vojvodine. Želim samo da ukažem na to da, nažalost, u ovoj godini ni Fond za kapitalna ulaganja AP Vojvodine, ni Fond za razvoj poljoprivrede AP Vojvodine, ni Fond za razvoj AP Vojvodine nisu bili u mogućnosti da raspišu konkurs zbog toga što nije bilo sredstava za to u pokrajinskom budžetu. Nadam se da se ta situacija neće ponoviti u 2010. godini, jer će u tom slučaju stati i razvoj infrastrukture i razvoj privrede i razvoj poljoprivrede na teritoriji AP Vojvodine. Može neko da kaže – dobro, ali Vojvodina ima i drugih sredstava finansiranja i drugih prihoda. To nije tačno. Ti prihodi su mizerni. Ti prihodi nisu skoro nikakvi zbog toga što još uvek nije donet zakon o finansiranju AP Vojvodine, bez obzira što je to bila ustavna obaveza Narodne skupštine do 31.12.2008. godine, a isto tako nije donet ni zakon o javnoj svojini, pa bih pitao gospođu ministarku – kako stojimo sa zakonom o javnoj svojini? Skinuo sam sa sajta Ministarstva finansija u oktobru 2008. godine radnu verziju zakona o javnoj svojini, zakona kojim bi lokalne samouprave i autonomne pokrajine trebalo da dobiju nazad imovinu, ali se od tada, evo, više od godinu dana, ništa ne dešava. Ne znam zbog čega Vlada još uvek nije utvrdila predlog tog zakona i nije dostavili Skupštini na raspravljanje i usvajanje. I sve dok se ti zakone ne usvoje, Vojvodina nema izvornih prihoda iz kojih bi mogla da finansira svoje nadležnosti. Ako pogledamo obrazloženje Predloga budžeta, gospođo Dragutinović, onda je to obrazloženje tragikomično u jednom delu. Navedeno je da će AP Vojvodina za finansiranje svojih nadležnosti iz republičkog budžeta, prema procenama onih ministarstva, koja treba da prenose i nadležnost i sredstva na AP Vojvodinu, da će za taj cilj biti 133 miliona dinara. Proverite u obrazloženju budžeta. Ne znam ko misli ozbiljno da se od 133 miliona dinara mogu finansirati nove nadležnosti, ukupno 153, koliko je predviđeno usvojenim Statutom Vojvodine i Zakonom o nadležnostima. Znači, još jednom da ponovim, nadam se da će biti razumevanja za naš amandman, da ćemo naći rešenje, a sve dok se to ne dogodi, nadam se da za celu ovu priču imamo podršku svih poslanika sa teritorije AP Vojvodine, bez obzira na stranačku pripadnost, i pre svega poslanika Lige socijaldemokrata Vojvodine, koji su naši tradicionalni partneri u poštovanju Ustava Republike Srbije, kada se radi o budžetu Republike Srbije. Još vrlo kratko u dva minuta bi želeo da govorim o drugom našem amandmanu. To pitanje sam danas pokrenuo na sednici Odbora za finansije. To je pitanje u vezi budžetskog Fonda za nacionalne manjine. Narodna skupština je 31. avgusta usvojila Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i taj zakon predviđa formiranje budžetskog Fonda za nacionalne manjine. Iz tog fonda bi se finansirali projekti iz oblasti obrazovanja, kulture, informisanja, iz onih oblasti koje su bitne za očuvanje identiteta pripadnika nacionalnih manjina. Znači, taj zakon je usvojen pre nešto više od tri meseca, stupio na snagu, predviđa taj budžetski Fond za nacionalne manjine, a u Predlogu budžeta ni traga nema o tom budžetskom fondu. Ne znam šta radi Republički sekretarijat za zakonodavstvo? Ne znam kako može da stigne predlog budžeta za sledeću godinu koji je u suprotnosti ne samo sa Ustavom, nego i sa nekim usvojenim zakonima. Ako je važećim zakonom predviđeno da taj budžetski fond treba da postoji, onda taj budžetski fond treba da bude stavka u budžetu za sledeću godinu i u vezi toga ne ulazimo u raspravu, da li će biti dva dinara, dva miliona dinara ili dve milijarde dinara. To je u potpunosti u ovom trenutku nebitno. Bitno je da taj fond funkcioniše i bude predviđen odredbama budžeta za sledeću godinu. S obzirom na činjenicu da znamo da se rashodi države ne mogu povećati, predložili smo da se od Ministarstva kulture uzme dva miliona dinara, od nekoga smo morali da uzmemo, i da stavimo u ovaj budžetski Fond za nacionalne manjine. Uzeli smo od Ministarstva kulture, jer i Ministarstvo kulture treba da finansira projekte iz oblasti kulture. Nadam se da će i taj naš amandman biti prihvaćen, jer je to zakonska obaveza. Stvaranje tog fonda je, svakako, zakonska obaveza. Ukoliko će biti dogovora, ukoliko će biti poštovan Ustav i zakon, onda će naša poslanička grupa glasati za Predlog budžeta za 2010. godinu. U suprotnom nećemo biti u mogućnosti da to uradimo, ali se ipak nadam da će biti dogovora i razgovora. Nas nećete morati primiti u pres-sali Vlade. Možemo bilo gde da razgovaramo. Samo je bitno da se ovi problemi reše. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, posle njega narodni poslanik Vlajko Senić.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, gospođo Dragutinović, bilo bi prirodnije da uz vas možemo da vidimo i predsednika Vlade, jer je ovaj budžet, kao i prethodni, žrtva brojnih političkih slabosti koje ne mogu biti otklonjene koliko god vi to pokušavali drugačije da predstavite. Ekonomija je oduvek u ovoj zemlji bila žrtva politike i tako je i ovoga puta. Pošto je tu ministar Mrkonjić, mislim da će on razumeti LDP koji pokušava da dokaže da je nemoguće voziti voz ako pruga ima samo jednu šinu. Vaša pruga, gospođo Dragutinović, je upravo pruga sa jednom šinom. Kako može budžet biti i razvojni, i socijalni, ako je na osnovama na kojima je pravljen i prethodni, a u međuvremenu niti smo se razvili, niti su socijalni problemi u društvu rešeni? Ono što vi definišete kao socijalna politika jeste zapravo milostinja države koja je prethodno uništila svoje stanovništvo. Tu su politički predstavnici jednog dela našeg društva, penzionera, koji su prošle godine tj. ove godine vanredno koštali Srbiju pola milijarde evra više, a kada uđete u strukturu tih penzija vidite da je pola miliona penzionera u ovoj zemlji sa pola milijarde evra povišice stiglo do penzije od 13.000 dinara. Naš osnovni problem je što je ova zemlja došla do tačke u kojoj je više nemoguće pomiriti prava i obaveze, prava ljudi na dostojanstven život i obavezu države da im tako nešto omogući. Zbog toga je preduslov ozbiljnog budžeta dogovor sa ljudima koji u ovoj zemlji žive. Tog dogovora nije bilo. Ne želim od vas da tražim odgovor na pitanje zašto tog dogovora nije bilo, jer je taj odgovor morao da nam da predsednik Vlade, koji je juče ušao ovde sa ambicijom čoveka da pre iz sale izađe nego što bi u njoj da ostane. Ako predsednik Vlade neće da brani svoj budžet, ko će onda taj budžet da brani? Govorim o politici, a ne o razdelima. Znate da su javne finansije ove zemlje duboko kompromitovane, da su kompromitovani izveštaji državnog revizora, da je Vlada opravdanje pronašla u knjigovodstvenim greškama, tj. da su za razlike u interpretacijama Vlade, odnosno Državnog revizora odgovorne knjigovođe. Možda je to zaista tako, ali ste bili dužni da ovde omogućite raspravu o tome, da bismo mi uverili građane da nam je zaista stalo do tog novca koji od njih uzimamo i koji u njihovo ime trošimo. Jer mi, gospođo Dragutinović, vašu Vladu podržavamo u njenim evropskim nastojanjima, ne zato što prodajemo svoje poslaničke mandate, nego zato što nam je jasno da ne može jedna partija da povede Srbiju u Evropu, pa i kada smo podržavali radikale pre godinu dana u njihovom nastojanju da amandmanom izmene preambulu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, da tako i oni za taj sporazum glasaju, isto smo to radili uvereni da ne može polovina Srbije da ode u Evropu, a druga da ostane. Možete li pre podne da budete poštena Vlada, a popodne nepoštena? Zašto ne branite svoje poštenje ovde i ne dokazujete ga, nego nas dovedete u situaciju u kojoj je klima toliko kontaminirana da smo svi krivci? Kada pitate prosečnog građanina Srbije, onog o kojem se mi staramo, i onog zbog kojeg vi ovde sedite u subotu u 12.00 časova, on u nama prvo vidi prevarante i lopove, a po pravilu na poslednjem mestu, možda nekoga ko ima dobru nameru i pokušava nešto da uradi. Evo ga završni račun budžeta grada Beograda za 2008. godinu sa Izveštajem o izvršenju. Usvojila ga je Skupština Grada u junu mesecu. To je urađeno na insistiranje LDP i to je bilo moguće i uraditi sa vašim budžetom za prethodnu godinu. Samo je jednom to urađeno, 2002. godine. To je uradila Vlada Zorana Đinđića, naša Vlada, koja je srušena ubistvom 12. marta. Od tada do danas nije položen račun za postupanjem sa javnim finansijama iz nemoći, iz slabosti iz odsustva prostora za tako nešto, a za to je odgovorna vladajuća koalicija. Sada raspravljamo o budžetu za 2010. godinu, a 90% ljudi u ovoj zemlji misli da smo lopovi, svi i to je politički problem, a ne problem ekonomije. Ako vi niste u stanju da branite sami svoje političke pozicije, kako to može da uradi bilo ko drugi? Govorimo o razlici o 100 milijardi u prihodima i rashodima. Ne mislim u završnom računu nego u budžetu za narednu godinu. Govorimo o penzionerima i zamrznutim penzijama, a koliko će biti povećana masa penzija. Ne govorimo o mladima. Na kakav način razmišljamo o budućnosti, jer smo se pretvorili u državu koja misli samo na sebe u ovom trenutku? Da li imamo neku strategiju? Kako će izgledati budžet za narednu godinu, kada je jasno da nismo napravili analizu ispunjenih planova za ovu? Gospodine Mrkonjiću, koliko je realizovano projekata u nadležnosti vašeg ministarstva? Ni vi sami ne znate više koliko preduzeća je nadležno za taj koridor. Jedan upravni odbor, drugi upravni odbor, jedno preduzeće, drugo preduzeće, treće preduzeće. Nemamo mi iz LDP nikakvu korist sad u tome da poentiramo na međusobnim neslaganjima i prepucavanjima, ali nas interesuje prostor koji ste nam ostavili da mi svojim inicijativama učinimo taj budžet boljim ili da vas podržimo tamo gde je dobar, a podrška vam je potrebna, kao što je to bio slučaj u nekim drugim situacijama. Ovaj budžet je žrtva nemoćne i nesposobne Vlade i to je činjenica. Vlada koja pokušava da očuva postojeće odnose u društvu, a oni su loši. Vlada koja nije napravila međugeneracijski dogovor nego penzionerima deli milostinju, tako što oduzima mladima pravo na normalnu budućnost. Povećali ste penzije za 10% krajem prošle godine. Jedna od posledica tog povećanja je klizanje dinara i pad kursa sa 78 na 95-96. Time su te penzije obezvređene, a pola milijarde evra je potrošeno u projektu koji je unapred osuđen na propast. Vlada mora da omogući međugeneracijsku solidarnost, da otvori prostor nama koji treba nešto da stvaramo u ovoj zemlji, pa da onda sa tim novim vrednostima osiguramo i svoj život i život onih čije su vrednosti prokockane i uništene, između ostalog i zbog toga što su na tako nešto sami pristali. Mesečno se izdvaja 18 milijardi dinara u penzioni fond, a penzioneri su politički najkonzervativniji deo našeg društva. Oni pružaju najveći otpor evropskim integracijama, oni pružaju najveći otpor integracijama u NATO pakt. Hoćemo strane investicije, gospodine Mrkonjiću. Pa, gde su pare? Samo na Zapadu! Gde se pare ulažu? Samo tamo gde je sigurno. Ni vi, ni ja, ne bismo ih uložili tamo gde mislimo da nisu sigurne. Za taj zapad sertifikat sigurnosti je članstvo u NATO paktu. Pogledajte Rumuniju i ekonomski razvoj Rumunije, 140% je rast investicija po ulasku u NATO pakt. Hoćemo da rešimo problem regionalnog razvoja. Kako ćemo da razvijamo Niš, kako ćemo da napravimo železnički čvor u Nišu kad vozovi iz Niša nikuda ne idu? Gde će vozovi iz Niša? Ne mogu na Kosovo, tamo nismo dobrodošli, zatvorili smo sebi vrata pogrešnom politikom, a dvaput nam je veći izvoz na Kosovu nego u Rusiji. Šta da radimo u Crnoj Gori? Posvađali smo se sa Crnom Gorom. Da kupimo Bar? Kakvi su nam odnosi sa Crnogorcima? Šta da radimo u Bosni? Šta da radimo u Makedoniji? Hoćemo u Evropu, ali sa kakvom idejom? Da Evropa finansira našu nesposobnost? Nećemo tako daleko stići. Zbog toga, gospođo Dragutinović, nama nisu potrebni razdeli, nama je potrebna politika. Ako se sve ovde u Parlamentu svodi na pojedinačno nastojanje ministara, na one besmislene sednice poput jedne od poslednjih kada je ministar Ugljanin ili ministar Čiplić zastupao Ministarstvo kulture, medija, nauke, pošto već niko nije hteo da brani taj zakon o autorskim pravima, onda mi ne možemo da računamo na bilo kakvo poboljšanje u godini koja je pred nama. Gde mi vidimo osnovne probleme? Ako govorimo o razvoju, samo ste vi tu. Izvinite, gospodine Šehoviću, nemamo mi mnogo šta da pričamo sa vašim ministarstvom na temi budžeta, ali, evo ga tu ministar Mrkonjić, a i vi ste tu, gospođo Dragutinović. Recite nam kakve su koristi od fenomenalnog zakona o planiranju i izgradnji koji je ubio građevinsku industriju ove zemlje, uništio je? Samo demagoške, populističke i ništa više. Moralo je 26 podzakonskih akata da se donese, doneta su samo tri. Ljudi u Beogradu ne mogu da promene pločice u svom stanu, jer se i to tretira kao građevinska intervencija. Četrdeset posto bruto društvenog proizvoda ove zemlje proizilazi iz aktivnosti građevinske industrije. Propalo je 700 kompanija u prošloj godini. Očekuje se propast 500 u godini koja je pred nama, a mi smo jedini na svetu doneli zakon koji je uneo potpuni haos. Sada menjamo i poreske stope. Videćemo kolika je poreska stopa na nekretnine ovde, a kolika je u zemljama u okruženju. Dokle ćemo tako stići? Oni vas ostave i kažu – nađite pare! Vi izađete i kažete –moramo da povećamo porez! A oni kažu – ne, ne može da se poveća porez, nego ćemo da prodamo nešto ispod tezge na crno. Pa, šta ćemo sutra? Odakle nama novac? Iz kredita koji su skupi, jer su ovde veliki politički rizici i nesigurna je zemlja, nestabilne institucije, ne poštuju se zakoni. Može novac doći iz privatizacije, ali to je rasprodaja, to nije privatizacija, a mi smo sami uspostavili ta pravila ovom brukom koja je pratila privatizaciju ''Naftne industrije Srbije'' i sramotom. Koji su nam još izvori novca? Grinfild investicije. Pa, u kakvim uslovima mi živimo da bi neko ovde uložio novac? Što bi neko uložio novac u Luku ''Beograd'', koja je postala paradigma i političke korupcije i demagogije i nesposobnosti ovog društva? Dve milijarde evra vredi 70 hektara. To u Dubaiju ne postoji, ali evo nas sada, ni to, ni svako drugo gradilište u Beogradu danas ne radi. Usvojili ste Generalni urbanistički plan, propade politički projekat na kome se radilo godinu dana zbog demagogije. Vi ste ovde ministar finansija koji treba da izađe i da kaže – naši pravci razvoja su ti, ti i ti i da bi se oni ostvarili morate uraditi to, to i to! Radnici izađu i legnu na prugu. A onda ministar privrede dođe i kaže kako akcionar preduzeća ima novac, pa treba da im isplati taj novac. U kojoj to zemlji sveta akcionari isplaćuju novac svojim radnicima? Ako preduzeće ne radi kako treba, pa ono čini štetu svom akcionaru. Kome ćemo mi da prodamo bilo šta u Srbiji ako uspostavimo ta pravila? Pet miliona dinara da gubimo dnevno zbog blokade pruge, a Ministarstvo ili ''Železnica'' podnesu prijavu sudu protiv lokalne samouprave. To je haos. Kada imamo takav haos u zemlji, onda ne možemo da bežimo od činjenice da se prvo moramo suočiti sa uzrocima tog haosa. Moramo više da radimo, a manje da lažemo jedni druge. Šta je želela LDP u ovom budžetu, a toga nema? Prvo, međugeneracijski dogovor sa onima koji jako puno koštaju ovu zemlju. Nije sporno da oni imaju pravo na tako nešto, mislim na penzionere, ali ako su koštali prošle godine pola milijarde evra više, to je gotovo pola Koridora, ovog što ga pravimo 20 godina, pa ako su koštali pola milijarde evra više, onda očekujemo od njih da oni ispune svoju obavezu, jer svako od nas građana u ovom društvu ima neku obavezu, očekujemo od njih da podrže onu politiku koja insistira na razvoju kao jedinom preduslovu penzija u 2010. i 2011. godini. Ako se sada pola penzionog fonda puni iz budžeta, koji se opet puni našim zajedničkim radom, kako će to onda biti za godinu, dve ili tri, kada broj penzionera bude veći, a priliv u budžet manji iz mnogo razloga, pre svega zbog toga što se ovde izbegavaju reforme? Mi smo predložili amandman za koji mislimo da bi trebalo da ga prihvatite, da se penzije penzionerima smanje po 1% za svaku godinu koja im nedostaje do punog radnog staža. Samo 18, odnosno 19% penzionera je ispunilo puni uslov za penziju, a to je puni radni staž. Veliki procenat njih je otišlo u starosnu penziju, ali sa 15-20 godina staža. Mnogo njih je otišlo u penziju jer je to bila politička mera tokom devedesetih godina. Ne možemo da varamo jedni druge. Ti ljudi danas primaju penzije iz budžeta i istovremeno rade i zauzimaju mesta mladima koji ne mogu da budu konkurentni, jer je njihova plata veća za penziju koju penzioneri primaju, pa onda mogu da rade jeftinije. Koliko takvih penzionera ima? Koliko imamo lažnih invalidskih penzija? Zašto tu ne zavedemo red? Tražite podršku za tako nešto i dobićete je, pa da zavedemo red i na univerzitetima, da vidimo kako mi zamišljamo Srbiju u budućnosti, kojim poslovima ta zemlja treba da se bavi, kakva znanja nudi. Nudimo najnefunkcionalnije obrazovanje mladima. Na čemu ćemo se onda razvijati u budućnosti? Studenti protestuju danima u Beogradu i pri tom se banalizuje njihov protest. On je sveden na njihovu želju da upišu godinu bez završene prethodne, ali ''Bolonja'' nije samo bodovanje, ''Bolonja'' podrazumeva i obezbeđivanje određenih standarda. Mi imamo beogradske fakultete, pošto je jedan od standarda da ne sme knjiga da ima više od 400 strana, onda profesori smanje font, smanje slovo, pa knjiga od 600 strana stane na 400, ali čitate sa lupom. Da li je neko nekad izvršio kontrolu kvaliteta studija u ovoj zemlji, pa video zašto su nam tako niski proseci, pa onda porazgovarao sa onim koji su dužni da prenesu znanje na najbolji način? Tražim od vas da smanjite penzije, procenat za svaku godinu, a da taj novac izdvojimo za poboljšanje uslova obrazovanja, za definisanje obrazovne strategije zemlje. Da li vi to možete da uradite? Naravno da ne možete. Vi to ne možete da uradite, ali je to logično uraditi. Šta ćemo sa železnicama, gospodine Mrkonjiću? Vi ste ministar, ali na te železnice možete da utičete kao i ja. Jesam li u pravu? (Milutin Mrkonjić, sa mesta: Delimično. Odgovoriću vam.) Zato što to nije pripalo vašoj partiji. A onda imamo problem. Od 12 milijardi subvencija, 11,5 milijardi plata. Kolika je prosečna plata tamo? Šta dobijamo mi za uzvrat? Plata u železnici mora da bude minimalna i ograničena. Ako može da propadne Grčka, onda može da propadne i srpska železnica, koja je propala, samo još što niko nije rekao, jer se danas od Beograda do Niša putuje sporije nego pre 150 godina, kad je ta pruga napravljena. Tad se putovalo 4 sata i 30 minuta, a sada se putuje gotovo pet sati. Šta mi plaćamo? Tih 12 milijardi dajte da iskoristimo za nešto ozbiljnije, a tim ljudima i svima u ovoj zemlji da pošaljemo poruku da je prošlo vreme u kojem je bilo moguće živeti tako što ćete leći na prugu i čekati da vam neko drugi da pare. Razvoj, gospođo Dragutinović, podrazumeva političke pretpostavke. Subvencije, same po sebi, ne mogu biti kritikovane. Svakadržava koja se suočava sa krizom pokušava da pronađe u granicama svojih mogućnosti novac da nešto podrži. Mi ulažemo u poljoprivredu, ali da li smo mi svesni da naš agrar ne može da se razvija bez industrijskog kompleksa? Pogledajte u kakvom je stanju naša agrarna industrija. Ona je prvo bez svojih tržišta, ona je izgubila tržište, pa je onda tehnološki devastirana i ona je danas talac tog nasleđa. Jedna mesečna donacija penzionom fondu jeste godišnja donacija našem agraru. To je istina. Nacionalno investicioni plan, 2/3 Koridor, a 1/3 niko ne zna šta. Politička buvlja pijaca, ko je kome šta obećao! Analiza, efekti NIP-a u prethodnih nekoliko godina. Koliko novih radnih mesta? Kakva je produktivnost? Kakva je korist? Koliko naplaćenih poreza? Koliko štete? Gradićemo stanove, hiljadu stanova. Toliko otprilike može da se napravi sa novcem koji se izdvaja. Svaki put najavimo jeftine stanove, i oni koji su nekako i preživeli taj ''Černobil od politike'' u 2009. godini ponovo uništimo, jer taman kad nađu nekog da prodaju stan, onda se pusti vest da će biti kvadrat 500 evra, a ne 1.500 ili 2.000, koliko je u Beogradu, i to je kraj. Saradnja monetarne i fiskalne politike – vi ste u konfrontaciji već godinu dana. Vaše ministarstvo predloži inflatoran rebalans budžeta krajem prošle godine, jer je to cena koalicije, a onda na to reaguje guverner Jelašić, tako što podigne referentnu kamatnu stopu, da bi veštački dizao, branio vrednost obezbeđenog dinara... (Predsedavajuća:Dvadeset minuta.) ...minut, završavam..pa tako uguši privredu, pa onda za potrebe privrede spusti referentu kamatnu stopu, a onda skoči kurs dinara. To je začarani krug. Predlažem vam prvo politički dogovor, stezanje kaiša i zajednički rad. Nema budžeta Vladinog ili opozicionog u Srbiji, koja želi da se menja, jer nijedna zemlja nije prošla kroz tranziciju tako što su vodili međusobne ratove. Da potonemo sa vama pod led zaista ne možemo. Mislim, ako ovako nastavite, da ni ja na narednim izborima neću glasati.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić. Nemate osnova za repliku. Narodni poslanik Vlajko Senić ima reč. Molim narodne poslanike da ne dobacuju.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, rasprava o budžetu za 2010. godinu ipak se odvija, moram da kažem na početku, u jednom drugačijem kontekstu nego što je to bilo ranijih godina. Mislim da se kvalitet rasprave o javnim finansijama Srbije podigao i da je to rezultat činjenice da prvi put Srbija ima Izveštaj Državne revizorske institucije. Činjenica jeste da je Odbor za finansije uspeo da usvoji jedan zaključak jednoglasno, bez obzira na naknadne iskrivljene interpretacije predstavnika pojedinih opozicionih stranaka, takođe, je činjenica da Odboru za finansije sve više i više prisustvuju predstavnici opozicionih stranaka i oni koji nisu u Odboru za finansije. Mislim da se u tom smislu oseća jedan boljitak za naše društvo, zato što se na mnogo ozbiljniji i odgovorniji način, bez obzira na kvantitet rasprave, u kvalitetu govori o našem državnom budžetu. Na početku želim da se osvrnem na jedno izlaganje koje je bilo u toku onog perioda kada je bilo prilike da govore ljudi sa izdvojenim mišljenjima i koje se odnosi na još jednu demagošku i lažnu interpretaciju Sporazuma koji je Srbija potpisala sa grupom "Fijat", koja traje već nekoliko meseci i kojom se zasipaju građani Srbije. Da podsetim, zbog građana, zato što se radi o njihovom novcu, da je to sporazum koji je zajedničko strateško ulaganje između Republike Srbije i "Fijata" i da je za razliku od sporazuma kada smo prodali NIS, sve vrlo jasno i transparentno i zna se koliko ko ulaže, na koji način i u kom vremenskom periodu. Da bi celu stvar pojednostavio, reći ću da je Sporazum zasnovan na odnosu 67-33% između "Fijata" i Srbije, da država Srbija, kada "Fijat" uloži dva evra svojih investicija ima obavezu da uloži jedan evro, kada "Fijat" uloži dva evra bankarskih garancija, Srbija ima obavezu da uloži jedan. Projekat je veoma važan zato što naša ekonomija boluje od dva osnovna problema: to je pitanje ogromnog spoljnotrgovinskog deficita i pitanje nezaposlenosti. Otvaranjem ovog projekta Srbija dobija priliku da popravi svoj spoljnotrgovinski deficit, zato što je 95% te proizvodnje namenjeno za izvoz, a 5% za domaće tržište, i pored ljudi koji su direktno zaposleni u toj fabrici, jedan niz ljudi koji će raditi pod usluge i proizvodnju, koja je neophodna da bi ta industrija funkcionisala. I naravno da su ta sredstva predviđena u budžetu za 2010. godinu, i naravno da ona sredstva koja su bila u budžetu za 2009. godinu, koja nisu utrošena zbog toga što partner nije uplatio svoj deo do sada, jesu preusmerena u kredite, na primer, za likvidnost i za oporavak privede. Važno je da kažemo da je to važno zbog toga što je naša struktura društvenog proizvoda takva da je veoma malo učešće razmenljivih dobara i da ćemo otvaranjem ove industrije učiniti da se ta struktura promeni, i otvoriti prostor da naš izvoz u narednom periodu raste, a mislim da je to, pored reforme javnih finansija, jedan od najvažnijih delova srpske ekonomije, da bi fiskalni sistem bio održiv. Verujem da će biti i lažnih interpretacija i u daljem toku ove diskusije. Iskoristiću svaku priliku da to demantujem, naravno, ukoliko mi bude dozvoljeno. Hoću da kažem nešto i o kontekstu u kom je donošen budžet za 2010. godinu, da se svi zajedno setimo da je od kraja 2008. i tokom skoro cele ove godine bila svetska ekonomska kriza, da je i MMF, bar tri puta, menjao projekcije rasta, odnosno pada svetske ekonomije i da je sasvim normalno da i Srbija te projekcije menja tokom 2009. godine i da to nije ništa neobično. Hoću, takođe, da vas podsetim da je Vlada Srbije, na vreme, krajem 2008. godine, sklopila sporazum sa MMF i na taj način omogućila makroekonomsku stabilnost, što je najvažnija stvar i najveći izazov tokom krize, kada dolazi do drastičnog pada fiskalnih prihoda i kada država, s jedne strane, mora da ima pojačanu fiskalnu potrošnju da nadoknadi pad agregatne tražnje zbog manjeg izvoza, zbog manje lične potrošnje, a, s druge strane, da smanjuje svoje troškove da uskladi budžetski deficit. Mi ne živimo odvojeno od okruženja od EU i da bih ilustrovao kako to izgleda u okruženju, navešću vam kako je to i koji su to brojevi na primer za Bugarsku, Mađarsku, Hrvatsku, Rumuniju, kada govorimo o padu društvenog proizvoda. U Bugarskoj je bio 6,5%, biće ove godine, u Mađarskoj 6,7%, u Hrvatskoj 5,2%, u Rumuniji koja je član EU 8,5%. U Srbiji će pad društvenog proizvoda biti 3%. Isključivo je pad manji zbog toga što je Vlada na vreme i pravovremeno reagovala i omogućila upumpavanje likvidnosti u privredu i omogućila da neki programi koji su bili pred padom, nastave da funkcionišu. Mislim da je to rezultat koji je vredan respekta i mislim da, kada govorimo i kada kritikujemo, moramo da govorimo na način i da gledamo na koji i kakvi su podaci, na koji način funkcionišu zemlje oko nas, da ne idemo mnogo dalje ka EU, jer smo, nažalost, još nekoliko godina daleko od punopravnog članstva. Hoću da kažem da je taj aranžman sa MMF-om omogućio ''bečku inicijativu'' i na neki način omogućio privatnom dugu da preživi, da naše kompanije nastave da funkcionišu i na taj način da uđemo u budžet za 2010. godinu. Takođe, da kažem da je on zasnovan na projekciji da će naš društveni proizvod da raste za 1,5%, da će deficit budžeta Srbije iznositi 4%, a da opet kažem da će u EU, na primer, rast 2010. godine, prema projekciji poslednjoj MMF-a, iznositi pola procentna poena, da će u Hrvatskoj biti 0,3%, u Austriji 0,8%, a da obiđem i druge stubove naše spoljne politike, u Rusiji će biti 2,5%, u Americi 2,4%, u Mađarskoj će pasti za 1%. Prema tome, to je kontekst u kome naša ekonomija funkcioniše. To je kontekst u kome donosimo budžet za 2010. godinu i to je neko ograničenje protiv koga ne možemo da učinimo mnogo stvari. Hoću da kažem da budžet za ovu godinu donosimo u jednom potpuno drugačijem političkom okruženju. Zahvaljujući našem insistiranju, jednostrano smo počeli da primenjujemo SSP i, verujem, kao rezultat toga dobili smo odmrzavanje Trgovinskog sporazuma sa EU. Naravno da on trenutno ne menja pravila igre, ali strateški za našu državu, za naše privrednike, za potencijalne nove strane investitore, šalje jasnu poruku da mi prvi put kao država ulazimo u ugovorni odnos sa EU i da svaki strani investitor koji je danas u Srbiji, svaki onaj koji razmatra da li da dođe u Srbiju, može da računa da je nama tržište EU otvoreno, a 54% našeg izvoza ide tamo, 33% ide u zemlje CEFTA. Prema tome, odmrzavanje ovog sporazuma je važna poruka radi utvrđivanja klime stabilnog biznisa u Srbiji. Mislim da ćemo, pored toga što dobro da je Vlada objasnila, skoro dve milijarde evra, sačuvali zbog toga što smo taj pristup slobodan i u proteklih devet godina, otvoriti jednu jasnu perspektivu, da naš izvoz raste, a to je, ponavljam još jednom, jedna od bolnijih tačaka naše ekonomije. Niko ovde nije pomenuo, važno je reći, da je naš deficit 100 milijarde dinara, ali da kroz različite poreske olakšice koje Vlada nastavlja da afirmiše i tokom ovog budžeta, a odnosi se na, na primer, oslobađanje potencijalnih stranih investitora plaćanja određenih dažbina, odnosi se na porez, na primer, na prvi stan, odnosi se na činjenicu da je ogroman broj naših proizvoda oporezovan po stopi koja je niža od poreza na dodatu vrednost koji iznosi 18%. Obavešteni smo iz Ministarstva finansija da je 30%, čini mi se, takvih proizvoda, ili manje, reći će ministarka tačno. Radi se gotovo od oko 100 milijardi dinara poreskog gubitka zbog toga što vodimo neku vrstu stimulativne poreske politike, odnosno taj gubitak se praktično poklapa sa celokupnim iznosom budžetskog deficita. Ono što nije dobro u ovom budžetu, to je da će pasti učešće poreza na dobit preduzeća, ali očekujem da je to trenutno i da ćemo u nekom narednom periodu to ipak ispraviti. Ekonomska politika koja nam je neophodna da bismo očuvali ovaj budžet i da bismo omogućili privredni rast je pre svega očuvanje makroekonomske stabilnosti i uvek ću se zalagati da fiskalna i monetarna politika budu odvojene, da NBS ima potpunu samostalnost, da kurs bude nešto što će se formirati u zavisnosti od odnosa ponude i tražnje, jer je to jedini korektiv koji može nas da očuva i da nas spreči da imamo povećanu potrošnju, kao i jedini način da naše javne finansije imaju jedan parametar koji neće biti moguće kreirati iz Vlade Republike Srbije. Ubeđen sam da je vreme kontrole NBS i kursa daleko iza nas i verujem da ćemo nekim novim zakonima ojačati samostalnost NBS. Mislim da je važno reći da ovog puta u strukturi budžeta Republike Srbije imamo 4% kapitalnih izdataka, da se postepeno smanjuje učešće izdataka za plate i penzije. Dosta sporo ali se prvi efekti u tom strukturnom učešću vide već i za budžet za 2010. godinu. Takođe, G17 plus će insistirati na reformi penzijskog sistema zato što je neodrživ sistem koji mora da bude gotovo 42-43% punjen iz tekućih prihoda budžeta, zato što je u srednjem roku neodrživ sistem koji praktično iz godine u godinu sve više i više procentualno opterećuje budžet Republike Srbije. To nije političko pitanje. To nije pitanje odnosa u vladajućoj koaliciji. To je pitanje naše iskrene poruke našim najstarijim sugrađanima i naše brige, da sistem penzija ne bude nešto što će se nominalno očuvati kao pravo, a u suštini, u realnom životu, iz godine u godinu, sve više i više smanjivati. Naravno, ta reforma podrazumeva i činjenicu da ćemo teško neka stečena prava moći retroaktivno da ugasimo, ali u svakom slučaju, podrazumeva jednu široku raspravu i rešenje koje nam je neophodno. Još jednom kažem, ovoliko opterećenje budžeta je nešto što nas u velikoj meri sprečava da jedan deo sredstava oslobodimo i da ulažemo u privredni razvoj. Bilo je dosta priče i u medijima i ovde danas o javnom dugu naše zemlje. Hoću i to da kažem, da jednog dana, kada uđemo u EU, moraćemo da zadovoljimo kriterijum iz Mastrihta, da javni dug ne može da pređe 60% društvenog proizvoda. On je, na primer, 2000. godine iznosio 162% društvenog proizvoda, a 2009. godine oko 32%, nisam mogao tačno da pročitam sa onih grafikona, ali je otprilike, a 2012. godine ne bi trebalo da pređe 35%. Stanje u kome se naša zemlja nalazi kada govorimo o njenom dugu nije dramatično i nije alarmantno u smislu da se od toga pravi politička priča. Projekcija fiskalne politike do 2012. godine pokazuje da će novo zaduženje države biti toliko kao što sam rekao, da neće u ozbiljnom smislu opteretiti našu zemlju. Naravno da je važno da sve ovo što koristimo i za šta se zadužujemo ulažemo u infrastrukturu ili u bilo koju drugu vrstu ekonomske aktivnosti koja može da koristi i koja će koristiti Srbiji. Mislim da je važno reći da rast društvenog proizvoda u naredne tri godine jeste ograničen na prosek kada saberete 2010, 2011, 2012. godinu, na bazi projekcija na 3,3%, što je dosta manje od onog rasta koji smo imali do 2008. godine, ali to otvara i prostor da model rasta Srbije u narednih nekoliko godina promenimo. Nećemo više toliko moći da računamo na rast agregatne tražnje. Nećemo moći da računamo na činjenicu da će lična potrošnja gurati rast našeg društvenog proizvoda i zbog toga sam uveren da će jedna nova struktura naše privrede omogućiti da pojačamo izvoz kao jedini faktor koji može u nekom relativno kratkom roku da utiče da naše stope rasta budu ponovo na nivou koji je neophodan da bismo ubrzano oporavili standard, a to podrazumeva 4, 5 ili 6%. Hoću na kraju da se osvrnem na još dve stvari, jedna je Izveštaj Državne revizorske institucije. Hoću kao član Odbora za finansije da kažem građanima Srbije da smo svi na Odboru za finansije usvojili zaključke o tome da je neophodno da se o Izveštaju Državne revizorske institucije raspravlja na plenumu. Da smo svi zajedno došli do zaključka da je nemoguće raspravljati o tom izveštaju pre nego što se bude završila ova rasprava o budžetu za 2010. godinu, da smo svi zajedno takav zaključak podržali. Da ćemo podržati izmenu Zakona o radu Državne revizorske institucije koja će omogućiti da se tamo zaposle novi ljudi, da eventualno imaju veća primanja, uvažavajući primedbu Generalnog revizora, odnosno njegovo iskustvo da ljudi neće da dođu da rade u Državnu revizorsku instituciju za plate kolike su danas. Mi ćemo insistirati da to bude nezavisna institucija, da ona bude stručna, da njen rad bude javan i da bude oslobođena bilo kakvih političkih pritisaka. Ali ćemo takođe očekivati da odgovornost Državne revizorske institucije bude u skladu sa ovlašćenjima koja ona ima i da se građanima Srbije iz godine u godinu prezentuju tačni, jasni, podaci bez bilo kakvih interpretacija i prevođenja tih podataka u neke druge, da kažem, opisne činjenice, već da to bude stručni izveštaj kome će moći građani Srbije i kome će građani Srbije u budućnosti verovati. To je interes svih nas, jer u javnim finansijama Srbije postoji ogromna odgovornost i ta odgovornost mora da bude personalizovana, ne mogu biti svi jednako krivi ili svi jednako zasluženi za njihovo trošenje. Ono što je isto bio deo rasprave o budžetu za 2010. godinu, jesu pitanja o tome na koji način ćemo moći da povećamo, kako je ovde rečeno, prihode od PDV i dalje, skoro 50% budžetskih prihoda čine prihodi iz poreza na dodatu vrednost. Pri tome je jedan deo, iz naravno, uvoznih poreza, jedan je sa domaćeg tržišta. Očekujemo kumulativno 9,5% rast tokom ove godine, mi smatramo da je taj rast realan, ali hoćemo da pošaljemo jednu jasnu političku poruku da nema u 2010. godini povećanja poreza na dodatu vrednost, da nema povećanja poreza na dobit, koji je, izuzimajući Crnu Goru gde je 9% najniži u regionu, da nema povećanja poreza na plate i da toga neće biti ni u 2011, ni u 2012. godini, ukoliko ova vlada bude izgurala ceo mandat i ukoliko naša stranka bude deo vladajuće koalicije. To je poruka građanima Srbije. To je poruka privrednicima. To je poruka iza koje mi stojimo. Zbog toga mogu da kažem da ćemo podržati Predlog ovog budžeta za 2010. godinu, uz još jedno uverenje da je ovog puta i u prezentaciji budžeta i u njegovom obimu i u prikazanim sredstvima, napravljen jedan korak koji je značajan, a verujem i da ćemo u budućnosti imati i mnogi šire informacije i mnogo bolje, pogotovo u svetlu očekivanog donošenja, da li zakona o fiskalnoj odgovornosti ili novog zakona o budžetskom sistemu, koji će jasno utvrditi vremenski period donošenja budžeta, a verovatno i eventualne konsekvence, ukoliko se on ne bude poštovao. Hvala. [[Aplauz.]]
Pre nego što nastavimo rad, na osnovu člana 88. stav 2. i člana 85, dajem obaveštenje narodnim poslanicima. Danas će pauza biti određena, u trajanju od sat vremena, između 16.00 i 17.00 časova. Razlog za određivanje pauze u 16.00 časova jeste što je do 16.00 rad sednice Narodne skupštine u direktnom prenosu na programu RTS. Posle 17.00 časova radićemo na osnovu člana 85. i produžićemo rad i posle 18.00 časova, raspravom o načelnom pretresu tačke koja je na dnevnom redu, a odloženi prenos toka naše sednice od 17.00 časova započeće na programu RTS u 20.20 časova. Zahvaljujem poslanicima koji su imali drugačije pretpostavke. Ako pogledate u ukupno vreme koje je na raspolaganju za raspravu, pošto ćemo od 17.00 časova biti u raspravi po prijavama za reč, ne mogu da procenim tačno vreme dokle ćemo raditi, ali ne verujem da će biti dalje od 20.00 časova, tako da je to sa rezervom, za moju ličnu procenu. Molim narodne poslanike da sačuvaju sve svoje izjave za vreme kada će biti u pravu da imaju reč. Narodni poslanik Aleksandar Pejčić želi repliku na izlaganje narodnog poslanika Vlajka Senića. Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Milan J. Nikolić ima reč, pa narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ne postoji značajni zakonski projekat koji u toku jedne godine ovaj parlament donosi od projekta budžeta za određenu godinu. Od toga koliko se dobro analizira makroekonomska pozicija naše zemlje, kakva su kretanja bila tokom ove godine, kakva su kretanja u okruženju, kakvo nam je stanje u privredi i kakve su nam mogućnosti, šta želimo da u narednoj godini i u budućim godinama ostvarimo, kakvu ćemo makroekonomsku politiku definisati i koje ćemo instrumente uključiti, zavisi koliko ćemo i kako naredne godine i ubuduće živeti. Nalazimo se u veoma složenom ekonomskom trenutku i svaka pogrešna odluka može da donese dalekosežne posledice. Mi zapravo donosimo budžet na kraju jedne godine koja je u svetu i kod nas bila opterećena mnogim okolnostima koje prilikom donošenja budžeta za 2009. godinu nisu dobro sagledane, neke doduše od tih okolnosti nismo ni mogli sagledati. Zbog toga je došlo do rebalansa budžeta i odstupanja od budžetom postavljenih makroekonomskih ciljeva. Da nije bilo više značajnih mera koje je Vlada Republike Srbije tokom godine predlagala, usvajala i realizovala posledice svetske ekonomske krize bile bi katastrofalne, pad bruto društvenog proizvoda daleko veći i svi ekonomski indikatori, koji su ionako loši, bili bi daleko gori. Mi moramo da usvojimo budžet za 2010. godinu u uslovima kada još uvek nemamo jasnu sliku koliko će još kriza trajati, da li će se ona produbljivati, iako će, sudeći po naznakama u najvećim ekonomija, ista da jenjava. Što se tiče naše nacionalne ekonomije, ne vidi se niti u naznakama slabljenje svetske ekonomske krize. Upravo iz tih razloga odgovornost je veća da se donese budžet koji će se u svim pozicijama realizovati, posebno u makroekonomskom sprovođenju politike. Ako pođemo od ekonomskih kretanja u ovoj godini dolazimo do podataka da je zbog efekata ekonomske krize došlo do drastičnog smanjenja privrednih aktivnosti, opala je spoljnotrgovinska razmena, opala je tražnja u zemlji, smanjena je kreditna aktivnost i došlo je do ozbiljnog pogoršanja likvidnosti preduzeća. Prema kretanjima za prvih devet meseci došlo je do pada bruto društvenog proizvoda za 4,1%, industrijske proizvodnje za 15%, prerađivačke industrije za 19,4%, promet u trgovini na malo je opao za 18,2%, izvoz je opao za 23,4% i uvoz robe za 31%. Neto priliv stranih investicija se kretao na nivou od milijardu eura. Zahvaljujući merama preduzetim od strane Vlade Republike Srbije, poslednjih meseci, dolazi do stagnacije i zaustavljanja pada bruto društvenog proizvoda i spoljnotrgovinske razmene, tako da su procene, to je već rečeno, da ćemo do kraja godine bruto društveni proizvod smanjiti od 4,1% na 3% pada, a da će izvoz, takođe, biti na nivou smanjenja od 22%. Za 2010. godinu projektovani su osnovni makroekonomski ciljevi, rekao bih, ambiciozni, imajući u vidu sadašnji ekonomski trenutak, ali ne i nerealni rast bruto društvenog proizvoda za 1,5%, rast lične potrošnje za 3,6%, pad državne potrošnje za 7,2%, rast investicija 4,7%, rast izvoza za 6,2%, inflacija bi se kretala u procentu oko 6% i rast uvoza za 4,8%. Ne projektuje se dalji pad zaposlenosti. Pored merljivih ciljeva planira se održavanje makroekonomske i finansijske stabilnosti u uslovima krize, kroz oporavak privrede i stvaranje uslova za povratak održivih realnih stopa, nastavak procesa evropskih integracija i sprovođenje strukturne reforme, posebno reforme javnog sektora. Podrazumeva se da se sve ovo mora ostvariti u uslovima ekonomske krize, koja će, kako slabi, biti i u narednoj godini i koja je glavni ograničavajući faktor za realizaciju ovih ciljeva. Od presudne je važnosti budno praćenje kretanja u globalnom okruženju u ekonomiju i blagovremeno prilagođavanje kako bismo očuvali makroekonomsku i finansijsku stabilnost. Neophodna je stalna i suštinska koordinacija svih činilaca u kreiranju i sprovođenju monetarne i fiskalne politike. Važno je dosledno nastaviti sa sprovođenjem započetih reformi u javnom sektoru, posebno u organizaciji državne uprave, zdravstva, penzionog sistema i obrazovanja. Ovako dosledna realizacija reformi sigurno će omogućiti smanjenje rashoda iz budžeta, a obezbediće se sredstva za povećanje iznosa za kapitalneinvesticije, posebno izdvajanja u infrastrukturu. Neophodne su vrlo konkretne mere za smanjenje javne potrošnje i sprovođenje štednje kod svih budžetskih korisnika, čime bi se na najbolji način kontrolisala inflatorna kretanja i realizacija postavljenih makroekonomskih ciljeva. Dame i gospodo, po svemu sudeći poslovna i fiskalna 2010. godina će se po mnogo čemu karakterisati kao presudna za nacionalnu ekonomiju Srbije. Kao prvo, neophodno je privesti kraju proces privatizacije, a sredstva iz privatizacije iskoristiti za razvoj investicija i projekata koji imaju tržišnu šansu. Ovoj zemlji je potreban posao, mora se učiniti sve da se smanji stopa nezaposlenosti. Mislim da bi se zaposlenošću posebno razrešili mnogi drugi problemi koji opterećuju ekonomiju ove zemlje, pre svega u poboljšanju egzistencijalnog standarda ljudi, punjenju budžeta i ranije realizacije makroekonomske politike. Gorući problem neravnomernog regionalnog razvoja se mora rešavati razvojem investicija u nerazvijenim regionima. Potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju mora što pre da se realizuje kako bi se preko pristupnih sredstava pospešio razvoj. Započeti infrastrukturni projekti se moraju nastaviti, jer je posebno putna infrastruktura poslovni preduslov razvoja zemlje i stvaraju se uslovi za unos inostranog kapitala. Može se zaključiti iz makroekonomskog okvira koji nam je priložen u budžetskom Memorandumu, uz ovaj Predlog budžeta, kao i ostvarenim makroekonomskim i fiskalnim rezultatima u 2009. godini, da svi zahtevi korisnika i svi predlozi nisu mogli biti zadovoljeni ovakvim rasporedom utroška sredstava budžeta. Ne može se poreći ni činjenica da je Vlada učinila napor da se planirana ekonomska politika u ovim dokumentima sprovede i kroz planiranje, odnosno izvršavanje ovog Predloga budžeta u 2010. godini, koji pred nama stoji danas. Razumem da nije bilo ni lako ni jednostavno da se u ovoj situaciji, rukovodeći se glavnim ekonomskim pokazateljima o ukupnoj ekonomskoj moći države, pa i stanovništva, određeni iznos sredstava izdvoji za finansiranje funkcija države, njenih obaveza i aktivnosti njenih organa. Drugi, ne manje važan segment, jeste ekonomska stručna analiza prema kojoj je bilo neophodno da se sagledaju sve potrebe, odnosno preciznije zakonske obaveze Srbije koje postoje, a nisu izmirene prethodnih godina, kao i nove obaveze države koje treba iz budžeta finansirati u toku 2010. godini, za koju se budžet predlaže. Pri tome je potrebno da se planirani ukupni iznos sredstva rasporedi na najbolji mogući način i da se njima zadovolje u dobroj meri zahtevi svih budžetskih korisnika. U ovoj situaciji se osvrćem na deo koji mene kao predstavnika privrede posebno zanima, a to je opredeljenje Vlade da se i u ovako ograničenim sredstvima budžeta koja ostaju, posle zadovoljenja osnovnih klasičnih funkcija države, pre svega mislim na plate zaposlenih i druge pripadajuće materijalne i osnovne troškove vezane za rad državnih organa, budžet predloži u okviru parametara ustanovljene poreske politike bez povećanja poreskih stopa, što je, čini mi se, značajan doprinos u ovom trenutku. Drugi segment, po meni važan, jeste da ima i u ograničenim okolnostima i mesta za podsticaj i druge namene u privredi, ovo posebno zbog toga što mislim da je to na najbolji način upotrebljen novac iz budžeta, jer se njime omogućava višestruka korist, što u vidu povećanja proizvodnje, što zapošljavanja, a konačno i kroz porez i druge dažbine taj novac se ipak na najbolji način vraća u budžet. Da budem iskren, kao i prošle godine, i ove godine sam imao zebnju, pre uvida u budžet, da će Vlada radi zadovoljenja zahteva budžetskih korisnika i obezbeđenja svih podnetih predloga za finansiranjem, podići stopu PDV. To je za mene dobar znak da je Vlada bez povećanja stope glavnih poreskih oblika, pre svega mislim na stopu PDV, uspela da sklopi budžet koji u datim uslovima, po meni, predstavlja realnost u budžetskoj, odnosno ekonomskoj politici Vlade za 2010. godinu. Ovo ukazuje da je Vlada rešena da u 2010. godini vodi čvrstu ekonomsku i fiskalnu politiku. Pretpostavljam da je Vlada imala na umu da će u 2010. godini u izvršavanju ovog budžeta morati budno da dežura nad svim posebno prioritetnim projektima i rashodima iz budžeta, pa će se u skladu sa tim i rukovoditi u politici izvršavanja rashoda budžeta, što neće, po mom sudu, biti ni lak ni jednostavan zadatak, s obzirom na okolnosti u kojima će poslovati ukupna privreda zemlje, posebno u uslovima svetske krize koja će se sasvim sigurno odraziti negativno na ukupan privredni ambijent u kome će se morati poslovati i u idućoj godini. Dakle, privredi predstoji vrlo težak zadatak da se održi postojeći nivo proizvodnje i, kako god je to moguće, povećati njen obim i kvalitet, da se izmire obaveze prema državi, partnerima i zaposlenima, a da će Vlada voditi čvrstu ekonomsku i fiskalnu politiku kako je i predstavljeno Predlogom ovog budžeta. Iskreno verujem da će Vlada zakonskim projektima posebno opredeliti sredstva za subvencije kako bi se moglo da videti sa koliko će od tih sredstava privreda moći da računa, jer je respektabilna pomoć koja je bila u toku ove godine, to je broj jedan. Broj dva, mislim da tokom ove godine i pored neophodne samostalnosti NBS, ekonomska politika i monetarna politika, rekao bih Vlada Republike Srbije i NBS moraju biti nokat i meso kako bi sinhronizovano mogli da donose odluke koje su neophodne za potpunu realizaciju postavljenog budžeta. Poslanička grupa SPS i JS će podržati ovakav predlog zakona u uverenju da će se potpunom realizacijom ovako postavljenih ciljeva makroekonomske politike i realizacijom budžeta stvoriti platforma da u narednim godinama, 2011. i 2012, krenemo u ozbiljan razvoj ekonomije ove zemlje. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Ove godine sa posebnim zadovoljstvom počinjem priču o Predlogu zakona o budžetu za 2010. godinu, a razlog za to je sledeći – mi priču o javnim finansijama Republike Srbije možemo da delimo na period do 1998. godine, kada smo imali Službu društvenog knjigovodstva kao jednu od najcelovitijih službi u kojoj su bili mogući svi finansijski tokovi da se vide, kontrolišu, prate i da se na osnovu njih i kreira neka ekonomska politika ove države, i na period od 1998. godine do 2009. godine, kada apsolutno nije postojala nikakva, ili makar ne prava, revizija završnih računa, u smislu da je neko objektivno, stručno i nepristrasno telo moglo to da kontroliše. Čula sam da se pominju izvršene revizije gradskog budžeta i jedna revizija, ovde, završnog računa. To se ne može tretirati revizijom koju rade konsultantske kuće, koje, to je poznato odavno, za veliki novac koji im platite, napišu ono što naručilac zahteva. Imamo prilike da vidimo takve revizorske izveštaje, za mnoge firme, preduzeća, koja na primer šest meseci unapred pune stupce poslovne štampe, koje govore o biznisu, kao najuspešniji privrednici, da bi se posle šest meseci našli sa one strane brave i za njih se vode istražni postupci itd. Čak je, na primer poslednji slučaj, i „Metals banka“, koja se do pre šest meseci nalazila na svim naslovnim stranama ''Bankara'', ne znam kojih časopisa još, sa njima je sarađivala Evropska banka za obnovu i razvoj, preko njih plasirala određene kredite, a onda je ispalo da je banka u dubiozi itd. Period javnih finansija Srbije od 27. novembra ove godine kreće drugim tokom. Najozbiljniji predlog, koji želim da uzmu u razmatranje oni kojima je stalo do ove države je, da se gospodinu Sretenoviću i njegovim saradnicima obezbede primanja, koja nisu poznata i javna nijednom drugom funkcioneru, građaninu Srbije, dakle, toliko visoka da bi mogli da zadrže nivo objektivnosti koji je prikazan u Izveštaju koji smo dobili, nivo stručnosti i objektivnosti. Prvi put molim nešto predsednika ove države. Molim gospodina Tadića da ovim ljudima dodeli neki orden najvišeg ranga za Izveštaj koji smo dobili. Takođe, izvinjavam se javnosti što sam svojevremeno pogrešnoj osobi dala pohvalu za prikaz onoga što su neidentifikovani sopstveni prihodi, o kojima država i građani nemaju pojma. Za hrabrost sam pohvalila prisutnu gospođu Dianu Dragutinović, ministra finansija, koja jeste, doduše, zbog te izjave imala prilično problema, ali to nije bila izjava koju smo prvi put čuli od nje. Ta izjava je već bila sadržana u Izveštaju revizora, dokumentovana podacima, samo što mi kao javnost nismo imali prilike da je čujemo, jer je to bio tok kada je ovaj izveštaj od Nacrta prerastao u Izveštaj i bio u vreme njegovog potvrđivanja u Vladi. Priča o budžetu u ovoj godini mora da počne pričom o Izveštaju o završnom računu za 2008, gde na strani sedmoj Državna revizorska institucija konstatuje da ''glavna knjiga'' Trezora, a to je osnovna knjiga u kojoj se vode prihodi i rashodi, ne sadrži prihode i izdatke iz ostalih izvora indirektnih korisnika budžetskih sredstava. Na strani osmoj kaže da u Nacrtu završnog računa nisu sadržani prihodi i izdaci iz ostalih izvora indirektnih korisnika sredstava budžeta zato što se preuzimaju podaci iz ''glavne knjige'' Trezora, a u njima se ovi prihodi i rashodi ne vode. Na toj istoj strani, u tački 4) se kaže, ''zaključni list'', znaju knjigovođe šta je to, ali ne one knjigovođe koje se optužuju, nego prave, da se podaci o preuzetim neizmirenim obavezama, o datim, a neopravdanim avansima itd. ne evidentiraju u skladu sa Pravilnikom o standardom klasifikacionom okviru i Kontnom planu za budžetski sistem, a to je za vas u Ministarstvu finansija Ustav nad ustavima, knjiga nad knjigama. Ono što je Državna revizorska institucija rekla nama svima, bilo je sledeće, da ne gubim svoje vreme na čitanje Izveštaja, prevešću ga na jezik razumljiv svima – indirektni budžetski korisnici kojima je Vlada omogućila zakonima, ovde je popisano njih 46, plus Ustav, u njima je tri uredbe i jedan pravilnik, da naplaćuju razne vrste usluga u ime države, po propisima koje je ova država, ova vlada, u ovom parlamentu, donela, uglavnom, svojom većinom. Ali to što naplate ti indirektni korisnici – znate li koliko prikažu u Vladi i budžetu? Samo onoliko koliko mogu da dokumentuju računima o trošenju tih prava koje su prihodovali. To znači da se u ''glavnoj knjizi'' Trezora, koja se ne vodi u skladu sa članom tim i tim, ne sadrže promene, odnosno ne sadrže svi prihodi i izdaci već da se evidentiraju samo utrošci. Da li jedan građanin Srbije može kada treba da plati onaj godišnji porez na dohodak građana, koji je određen na neki nivo, milion i 200 ili 300, godišnje, da kaže – izvinite, ja vama ne mogu da platim porez za prihode preko milion i 300, platiću vam samo za ono što vam nisam opravdao troškovima? Ima li građanin na to pravo? Na osnovu čega i vi imate pravo da samo konstatujete? Vi ste rekli – ima milijardu i 300 takvih prihoda. Tvrdim da ih ima više. Nije reč samo o indirektnim i direktnim korisnicima koji vam prikazuju samo one prihode koje mogu da opravdaju trošenjima, a razliku, odnosno suficit, nigde ne možete ni da vidite ni da obuhvatite. Šta rade građani? Zašto nemamo izveštaj o tome, odnosno nemamo ustanovljene mogućnosti da građani prate ono što plaćaju u zdravstveni ustanovama? Nema, zato što ste vi hteli da ostavite, ne vi lično, vi kao država, sistem neregulisanim, da biste u neuporedivosti podataka i u nemogućnosti da se prate ovi parametri mogli da radite ono za šta vas ne može niko direktno optužiti kao zloupotrebu. Nažalost, ta optužba danas postoji i sadržana je u ovom izveštaju. Šta je još zanimljivo? Prihodi od izvornih aktivnosti indirektnih korisnika nisu potpuni, molim vas, zabeležite, strana osma tačka 5) kaže – prihodi od izvornih aktivnosti indirektnih korisnika nisu potpuni i iskazuju se samo u visini njihovih izdataka. Znači, ne prikažu sve što su prihodovali, prikažu, vam, samo ono što su potrošili. To je prevod koji sam dugovala građanima. Jedan od zaključaka koji brine, u trenutku kada donosimo budžet, jeste da podaci u ''obrascima'' koji sačinjavaju završni račun, jer danas pričamo o planu, ovo je problem za nas – šta će iz ovog plana biti stvarno trošenje, a reći ću šta je najveći problem za ovaj budžet, nisu sveobuhvatni, tačni i međusobno uporedivi, jer ne sadrže sva stanja i promene na imovini, potraživanjima, obavezama, izvorima finansiranja, rashodima, izdacima, prihodima i primanjima. Može gospodin premijer da obećava kako će biti ubuduće, ali za ovo što je bilo, što je startna osnova, treba položiti račun. Šta je problem? Ministarstvo finansija je, na primer, prvo zaduženo da ima internu reviziju i internu kontrolu u svom organu. I kontrolu i reviziju. Interna kontrola treba da omogući, namerno zbog građana moram nekoliko stvari da navedem iz samog Izveštaja, dakle, treba da obezbedi primenu zakona, čuvanje sredstava i ulaganje od gubitaka, uključujući i od prevare, nepravilnosti i korupcije, integritet i pouzdanost informacija i podataka, i da je za to odgovoran rukovodilac direktnog ili indirektnog korisnika, znači, za čuvanje sredstava, za pouzdanost informacija, ali, čak, i od greške, odgovoran je rukovodilac, ne knjigovođa, kome velikodušno obećavate slanje na obuku. Ovo je zakon, ne čitam novinski tekst! Dalje, vi, svi korisnici budžetskih sredstava, prvenstveno ministarstva, morate da imate internu kontrolu, jer kad god dođe revizija, koja je zakonom ustanovljena, po međunarodnom standardu revizije ISO 315, da bi revizor razumeo, da se ne pravdamo knjigovodstvenim greškama, pa da kažemo – niko nije ukrao novac, samo nije u sefu nego je smešten u drugu sobu, vi to hoćete da kažete, a nije tačno, dakle, kad dođe, da bi mogao da razume pravno lice kod kojeg čini kontrolu, treba da ima izveštaj te interne kontrole, i to takav, da može da proceni rizik postojanja materijalne greške u finansijskom poslovanju, koja može da bude posledica ili namerne greške ili kriminala. Ovo je standard, revizijski standard. Tu internu kontrolu ima ustanovljeno četiri-pet ministarstava, samo dva od 25 kontrolisanih, imaju i izveštaj te interne kontrole, koja je trebalo da obezbedi da nema nerazumevanja, odnosno nema pravdanja greškom, jer se u kontroli to sve eliminiše. U Ministarstvu finansija, upozoravam dugo i uporno, nema Uprave za javni dug, u stvari problemi su još i veći, a mi za njih nismo mogli da saznamo, a to je da nisu formirana, a sistematizacijom jesu predviđena, Odeljenja za standarde i interne finansijske kontrole izvršenja budžetskih sredstava. Zašto je problem to? Zato što je ustanovljeno da se nalozi za plaćanje daju bez prave prateće dokumentacije koja mora da bude zasnovana na zakonu i da samo takva bude osnov za plaćanje. To piše na dvanaestoj strani, jer preuzimanje obaveza mora da podrazumeva postojanje kompletne dokumentacije. Šta sve od građana tražite za najobičniju informaciju ili dokaz da postojimo, da smo živi?! Stotinu puta moramo da vadimo jedna te ista dokumenta. Stalno moramo da dokazujemo da smo zaposleni ili da smo nezaposleni, da su nam deca redovni studenti kada ostvaruju najmanje pravo, a vi možete da imate sve procedure propisane, da se pozivate na zakone, ali ne morate da ih primenjujete. Još samo jedan detalj iz ovog izveštaja. Ne zanimaju me pojedinačna ministarstva, bavim se principijelnim i sistemskim stvarima, ne zanima me nijedno ime pojedinačno, to je problem građana i oni će to da cene. Na osnovu onoga što je pokazala ova kontrola, revizija za 2008. godinu, zaključeno je da interna revizija, koja jeste bila obaveza Ministarstva finansija, nije uspostavljena, od 18 u 11 ministarstava, jeste u sedam, a izveštaj je sačinjen samo u pet. Nemate ljudi ili imate višak zaposlenih, ili treba da dobiju jedinice onih 2224? Šta je u pitanju? Na osnovu tih prikupljenih podataka interna revizija nije organizovana na odgovarajući način, a morala bi da svojim funkcionisanjem omogući doslednu primenu zakona i poštovanje pravila interne kontrole, kao i ostvarivanje drugih ciljeva zbog kojih se, u skladu sa zakonom, osniva. Svi smo svedoci, ovde smo već dva puta menjali Zakon o sprečavanju pranja novca. Da li se sećate da ste svakoj menjačnici, svakom advokatu, ustanovili obavezu evidentiranja, prijavljivanja i javljanja bilo koje sumnjive transakcije, lica, porekla, lične karte itd? Imate zakonsku obavezu, ona je u 2007. godini ustanovljena, da ova interna revizija i kontrola funkcionišu i rade, da obezbede građanima informaciju o trošenju sredstava. Vi ne morate – zato što nema sankcije, i Izveštaj Državnog revizora za vas je, pre svega, javna sankcija samim obelodanjivanjem. Ono što mene najviše brine jeste, i pored postojanja ovog izveštaja, čak neću da ulazim u formalnosti, odnos prema regulatornim telima, nepostojanje formalnih uslova da se o tome raspravlja, meni ne možete da zabranite i nikome da o ovome raspravlja, što se vi niste ni u jednom trenutku u pravljenju novog budžeta osvrnuli na osnovane primedbe koje postoje u ovom izveštaju. U popisu ovih 46 zakona, plus Ustav, u kojima ima tri uredbe, jedan pravilnik, ne postoji zakon koji bi mi u nazivu mogao reći na osnovu kojeg prava Vlada, u ime države, daje pozajmice raznim privatnim pravnim licima, privrednim društvima, javnim preduzećima, organizacijama kojima bez ikakvih kriterijuma ili zakona može ili da otpiše, ako želi da restrukturira, odnosno ''udesi mladu'', da proda nekome otpisujući dugove koji idu na teret svih nas, a prodajući čisto preduzeće, ili da pretvara u vlasnički ulog te pozajmice. Odakle pravo jednom čoveku ili dvadesetorici ljudi u Vladi da mimo Zakona o privatizaciji, mimo Zakona o javnim preduzećima, mimo Zakona o javnom dugu, mimo svih sporazuma kojima smo se zadužili, vi budžetski novac dajete nekome, ne znamo zašto, ne znamo po kojim merilima, kriterijumima, ne znamo koji su efekti i onda odlučite u jednom trenutku da izvršite otpis toga ili konverziju u ulog. Lično se zalažem za veću ulogu države u ovom društvu, jer država ne sme da se povlači ni iz odgovornosti za socijalni mir, pre svega iz odgovornosti da vodi računa o zaposlenosti, ali mi nikad nismo dobili izveštaj, gospođo Dragutinović, za taj član zakona, koji je i ranije bio sadržan u Zakonu o budžetu, kojim ste dobijali pravo od ove Skupštine da dajete pozajmice, a onda vršite otpise. Da ste makar jednom uz novi budžet dostavili i rekli – postoji strateško preduzeće u jednom delu Srbije gde svi žive od njega, gubitaš je, ali moramo da finansiramo? Ne, dovoljno je da dobijete odobrenje da radite ono za šta nikome nećete položiti račun! Ovaj novi budžet je vrhunac po toj vrsti traženja odobrenja da imate veću moć od organa koji vam tu moć odobrava. Vi od Skupštine tražite, članom 10, da možete, dakle, ako se budžet ne puni dovoljno predviđenom dinamikom i ako sve mere koje preduzimate za punjenje budžeta ne uspeju, da izuzetno od člana 61, koji definiše da nema prelivanja sredstava između zakonodavne, izvršne i sudske vlasti, čak i to biste da uradite i vi ćete to i da uradite ako za ovo bude glasalo 126, vi ukidate podelu na tri grane vlasti time što ćete uskratiti finansiranje bilo kojoj od ove tri grane i tražite da (čitam član 10. stav 3.) u slučaju da se primanja budžeta ne ostvaruju u predviđenoj dinamici, mimo člana 62. i izuzetno od člana 61 – ''Vlada donosi odluku da se iznos aproprijacije koji nije moguće iskoristiti, unese u tekuću budžetsku rezervu i može se koristiti za namene koje nisu predviđene ovim zakonom...'' Verujte mi da nisam verovala da je moguće da u jednom dokumentu piše ovako nešto – tražite pravo da raspodeljujete sredstva mimo zakona. Pre nego što mi kažete da je isteklo vreme, 134 milijarde prihoda od PDV u zemlji jeste loše projektovana cifra ili uračunato povećanje PDV, što ću obrazložiti u raspravi kada krenemo pojedinačno.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, jednom je jedan kritičar govoreći o umetničkim delima rekao –kako dobro umetničko delo ima hiljadu mana i vrlina, i može se hvaliti i osporavati na mnogo načina, dok loše umetničko delo ima samo jednu manu – što uopšte postoji. Dakle, problem sa ovakvim budžetom je što uopšte postoji i najpoštenije bi bilo da ga povučete iz procedure. Ali, ako već moram da govorim o ovako lošem delu, kao što je ovaj budžet, podsetiću vas da je premijer Cvetković, govoreći o njemu rekao kako je ovo što je pred nama razvojni budžet. Tu bih se složio sa premijerom, istina je, ovaj budžet je kako kaže naš premijer Cvetković, razvojni. Ali je samo jedan mali problem što budžet nije razvojni za privredu Srbije i za obične građane Republike Srbije, ovaj budžet je razvojni samo za državnu administraciju. Ovakvim budžetom razvija se i goji administracija i oni koji žive na grbači gladnih ljudi, i uništavate srpsku privredu ovim budžetom. Ovaj budžet, dakle, nije razvojni. On je razorni! Praksa ove vlade je da se svaki budžet koji predlaže kvalifikuje kao vrata na bašti nekog budućeg ekonomskog blagostanja Srbije. Takođe, i svaki lekar koji nema lek pacijentu nastoji da stvori ma kakvu lažnu nadu za ozdravljenje. Šta svako ko nešto zna o finansijama ima pred očima kad čuje za neki razvojni plan? On odmah pomisli na investicije, na nova radna mesta, na nove proizvode, na povećani izvoz. Međutim, u ovom budžetu toga nema. Da bi ovaj budžet bio razvojni, a ne razorni, u njemu ne bi bilo sledeće: rasta manjka u budžetu sa 70 na 107 milijardi dinara, povećanja učešća plata državnih službenika na 63% budžeta, troškova kamata od 35 milijardi dinara, izdvajanja za čuveni "Fijat" od 150 miliona evra, vraćanje duga 292 milijarde dinara i raznih rasipanja u vidu tzv. usluga po ugovoru specijalizovanih usluga, i agencija sa nerastućim budžetom. Zbog zamerki koje iznosimo na ovaj budžet vi nas nazivate pesimistima. Kao nepopravljive optimiste želim da vas podsetim da su pesimisti u stvari optimisti sa iskustvom. Mi znamo da iz ovog ovakvog budžeta ne stoji bilo kakav razvoj, već dalje razaranje srpske privrede. Već smo navikli da Vlada daje, takođe, lepa imena svakom novom budžetu. Prethodni budžet ste nazvali –restriktivni, pa je i on povećao manjak, dugove i opterećenja za privredu, a i za građane. Taj budžet je trebalo da bude restriktivan jer ste u njega ugradili zamrznute plate, penzije i zabranu zapošljavanja u državnoj upravi. Rešili ste da štedite na standardu državnih službenika i penzija. Zaboravili ste da štedite, na nabavkama nameštaja za nove kabinete, na novim automobilima, službenim putovanjima itd. Da ste neka štedljiva Vlada prvo biste štedeli na sebi. Ukinuli biste nepotrebna ministarstva, agencija i komisije. Smanjili biste broj savetnika, državnih sekretara, i pomoćnika. Ne možete tražiti reforme drugih, a da u isto vreme ne menjate ništa u sopstvenom dvorištu. Sada svi već znaju da je ovo najveća Vlada u Evropi, a među tri najveće u svetu. To joj nije najveća mana. Najveća mana je to što je nesposobna. Šta bi se desilo da se ukine Ministarstvo za nacionalni investicioni plan? Šta bi se desilo da se spoje Ministarstvo kulture, vera, Ministarstvo dijaspore i Ministarstvo za manjinska prava? Šta bi se desilo da se spoji Ministarstvo trgovine sa Ministarstvom ekonomije, i da se konačno poveže Ministarstvo obrazovanja sa Ministarstvom nauke? Ne bi se desilo ništa, ali bi se mnogo uštedelo. Imali bismo šest ministara manje, oko 30 savetnika manje, kao i stotine službenika u kabinetima manje. Ovako imamo vojsku ministara, a korist malu. Uštede bi se merile milijardama dinara. Da ste se bar malo potrudili oko javne uprave i njene racionalizacije, sigurno bi vam upalo u oči da se za Kancelariju za decentralizaciju u ovom budžetu povećavaju troškovi na 24 milijarde dinara. Šta je to još decentralizovano po njihovim savetima da biste za njeno delovanje izdvojili ovoliku sumu? Rekli ste da ovaj budžet smanjuje javnu potrošnju. Kakvo je to smanjenje javne potrošnje, kada je budžet sa 719 narastao na 762 milijarde dinara? To je rasipnički, a ne štedljiv budžet! U budžetu je sve veći udeo plata državnih službenika, 182 milijarde dinara, i penzija – 215 milijardi dinara, što je dobro za te građane, ali to ne možete da prikažete kao razvoj. To su ljudi zaradili. Nikakve retoričke i teorijske figure ne mogu od manjka od 107 milijardi dinara da naprave osnovu za razvoj Srbije. Može, ali ako je taj manjak uložen u puteve, poljoprivredu, industriju i u izvoz. Na ovaj način ovaj manjak će da pokaže svoje razarajuće dejstvo. Vlada pokušava da budžet sa 107 milijardi manjka predstavi kao razvojni, iako je manjak povećan za 37 milijardi, u odnosu na ovu 2009. godinu. Za nas koji se bavimo realnom ekonomijom to je 400 miliona evra više opterećenja za poljoprivredu i građane, koje će biti finansirano iz kredita. Samo da napomenem da ovi krediti, takođe, imaju svoju kamatu, pa nas to košta još dodatnih 10% na godišnjem nivou. I to bismo mogli da prihvatimo – da znamo za šta se to zadužujemo. Da li se od tih para nešto gradi? Da li je podignuta neka fabrika? Da li će neko dobiti zaposlenje? Kada bi se te pare koristile za privredu, mogli bismo to da prihvatimo i tada bi naša deca plaćala veći porez nego mi, a inače već previše plaćamo. Pošto je ovo Srbija danas, 2009. godine, mi nemamo kao država važnije ciljeve od očuvanja domaće privrede, očuvanja radnih mesta u Srbiji i zaštite standarda građana u Srbiji. Toga u ovom budžetu nema. Da postoji razvojni program i da je ovaj budžet razvojni, ne bi se desilo da su subvencije privredi na nivou od 3,5 milijarde dinara ili da prevedem – 0,5% budžeta. Subvencije bi trebalo za privredu da budu 20 puta veće i da iznose 10%. Kada pročitate podatak da su izdvajanja za usluge po ugovoru u ovom budžetu vredne 4,8 milijardi dinara, a da su subvencije privredi 3,5 milijarde dinara, tada vam je jasno koliko je pažnje poklonjeno rastu privredne aktivnosti u Srbiji i konkurentnosti naše privrede. Da su se investicije povećale za ovih 37 milijardi dinara manjka, pa da razumemo povećanje manjka kao cenu nekog ubrzanog razvoja. Nažalost, nije tako. Manjak ste povećali za 400 miliona evra, a dajete od tih 400 miliona evra u investicije samo 60. Nema od 60 milijardi koridora, luka itd. Prethodna Vlada je potpisala Ugovor o koncesiji za gradnju autoputa ''Horgoš-Požega''. Vi ste ga raskinuli, a sada za iste te puteve tražite zajmove po svetu da biste počeli da gradite. Tada ste tvrdili da možda taj autoput i nije neophodan, a sada da je prioritetan. Kada bi bio bilo kakav realan plan za ekonomiju ove zemlje, bilo bi mnogo bolje, jer se i loš plan može popraviti, ali ako nema plana, onda nema ni napretka. Moram samo da vas podsetim da je planirani manjak za 2008. godinu, kada je ova vlada izabrana, bio 14,8 milijardi dinara, a sada je 107 milijardi, šest puta veći manjak za godinu i po dana ove vlade. Šest i po puta veći manjak! Direktor koji preduzeće na kraju godine dovede do 15% gubitaka bude smenjen. Ako je budžet glavna finansijska odgovornost ove vlade, onda i ova vlada zaslužuje da bude smenjena. Subvencije za privredu su sa 3 porasle na 3 i po milijarde dinara. Da li može neko da mi kaže gde je tu razvoj? Predložene su subvencije poljoprivrede do 18 milijardi dinara, koliko su bile i u godini kada je kukuruz bio 16, a žito 18 dinara. Tada je taj nivo subvencija bio nešto, ali danas, kad je cena žita i kukuruza 9 dinara, kada malina košta 80 dinara, a šljiva 10 dinara, povećanje subvencija na nivo od pre dve godine je uvredljivo za seljake. Tu nema razvoja poljoprivrede. Projektovani manjak u narednoj godini je, dobrim delom, rezultat stalnog rasta zaduživanja države u inostranstvu i kod domaćih banaka, tako da ispada da privreda i građani Srbije danas rade da bi plaćali kamatu. Iznos kamata koje će se platiti iz budžeta u narednoj godini dostigao je vrednost od 350 miliona evra, što je gotovo tri puta više nego što je to bilo u budžetu za 2008. godinu. Pokrivanje manjka se planira iz izvora koji nas sve više vode u dužničku zavisnost, a neki bi rekli – u dužničko ropstvo. Kamata je pojela više od izgradnje 30 km autoputa kroz Vojvodinu. Moram da dodam da bi manjak koji ste prikazali u budžetu bio još veći, da u njega nije ugrađen nerealni optimizam. U toku rasprave o budžetu za 2009. godinu govorio sam da ste prihode od PDV precenili, jer ste tada predvideli da će iznositi 338 milijardi dinara. Na kraju ste to i priznali u rebalansu, jer je taj prihod smanjen na 302 milijarde dinara, tačno za 10%, koliko smo govorili. Sada ste ponovo na bazi nerealnih očekivanja procenili da će rast PDV na domaće proizvode da bude preko 30%, odnosno sa 101 na 134 milijarde dinara. U Srbiji po takvoj stopi nije rastao nikada nijedan javni prihod, pa ne verujemo ni ovaj. Jedino što je u ovom budžetu poraslo po ovolikoj stopi jeste rast broja skijaša na Staroj planini. Zaista je neverovatno da ste ulaganje u projekat Stare planine od 938 miliona dinara, Javnog preduzeća „Skijalište Srbije“, 901 milion dinara, ukupno oko 20 miliona evra, opravdali trostrukim rastom broja skijaša na Staroj planini, kako piše u obrazloženju Predloga zakona. Pored toliko problema koje danas ima ova država, koje ima privreda Republike Srbije, Vlada razvija skijališta na Staroj planini. Najveće budžetsko razočarenje za nas je rasipanje vezano za Vladin čuveni projekat sa „Fijatom“. Odmah da se razumemo, „Fijat“ je, kao i svi ostali strani investitori, uvek dobrodošao u našu zemlju. Uvek! Međutim, „Fijat“ nije došao da privatizuje „Zastavu“, „Fijat“ nije došao da postane njen strateški partner ili „Fijat“ nije došao da realizuje grinfild investiciju – „Fijat“ je došao jer će građani Republike Srbije platiti cenu njegovog dolaska. To se jasno vidi u predlogu ovog, kao i prethodnih budžeta. Moram da vas podsetim na izjave raznih ministara da će vrednost ugovora sa „Fijatom“ iznositi milijardu evra, da će „Fijat“ odmah da nam da 700 miliona evra, da se planira proizvodnja 200 hiljada automobila godišnje, A ili B klase, izvoz od preko milijardu evra u 2011. godini. Zapošljavanje je posebna enigma. Od početnih najava da će se zaposliti desetine hiljada ljudi, sada vidimo da će se otpustiti još njih 1.400. Idemo redom. Republika Srbija daje 150 miliona evra našeg novca za osnivački ulog u zajedničkom preduzeću sa „Fijatom“. Podsećamo da „Fijat“ još nije ispunio svoju obavezu za osnivanje zajedničke kompanije u iznosu od 200 miliona evra. „Fijat“ kasni godinu i po dana sa ovom uplatom i vi to tolerišete. Verovali ili ne, idem dalje, novim budžetom je predviđeno da Republika Srbija izda garancije, ponoviću, Republika Srbija izdaje garancije u iznosu od oko 100 miliona evra da bi kompanija „Fijat“ uzela kredit za kupovinu opreme. Ovo je nečuveno! Republika Srbija daje garanciju „Fijatu“ za kupovinu opreme! Idemo dalje. Država nastavlja i ove godine da daje više od dva miliona evra mesečno za subvencije „Zastavi“, iako oni rade na proizvodnji „Fijatovih“ automobila, to je „Fijatov“ automobil, neverovatno je da država daje novac za plate u jednoj stranoj kompaniji. Četvrto, to bih nazvao vrhuncem bezobrazluka, to što je u budžetu za 2010. godinu predviđeno (citiram) ''dva miliona evra'', nećete verovati, ''za plaćanje savetodavnih usluga „Fijatu“ – Automobili Srbija!'' Naime, na razdelu 17, u okviru ekonomskih poslova, na drugom mestu neklasifikovanih, na ekonomskoj klasifikaciji 423 - Usluge po ugovoru, predviđeno je izdvajanje 195 miliona dinara ili dva miliona evra za savetnika u projektu sa „Fijatom“. Ovde se vidi da je ovo neko pokušao da sakrije. Dakle, nije dovoljno što sve ovo plaćamo, nego treba da platimo i dva miliona evra nekakvom savetniku upravnog odbora preduzeća u kome „Fijat“ ima 70% većinski deo. To, stvarno, normalan čovek ne može da razume. Italijanski premijer, Silvio Berluskoni, ne daje pare kompaniji „Fijat“ u italijanskom budžetu, ali zato srpski premijer Cvetković daje „Fijatu“ pare u srpskom budžetu. Voleli bismo da ovakve podsticaje Vlada da „FAP-u“ iz Priboja, „Krušiku“, „Magnohromu“, „Prvoj petoletki“, hiljadama, desetinama hiljada malih i srednjih preduzeća. Te su kompanije nosioci razvoja i zapošljavanja u Srbiji. Izgleda da Vlada daje podsticaj samo onim kompanijama koje su bile deo njihovih predizbornih obećanja. Gospođo predsedavajuća, iskoristiću, ako ne uspem, vreme poslaničke grupe. Od subvencija za poljoprivrednike je mnogo značajnije danas da poljoprivrednici imaju poštene cene i lojalnu konkurenciju. Na kraju, pošto mi je vreme ograničeno, zaključiću, a govoriću posle u detaljima, da o manama Predloga budžeta, koji ste podneli, može da se govori gotovo u nedogled, ali je pitanje koliko to ima smisla. Već sada je sasvim izvesno da ovaj budžet nije razvojni već je razorni i za njega nema novih radnih mesta, nema investicija i on neće zaštititi srpsku privredu i standard građana. Zbog toga ovaj predlog budžeta mora da bude povučen iz procedure, a Vladu koja je pripremila ovakav predlog budžeta treba hitno promeniti, jer je još jednom dokazala svoju nesposobnost. Promene koje su neophodne toliko su značajne da ih je nemoguće sprovesti bez novih izbora i zato vam predlažem da povučete Predlog budžeta, podnesete ostavke i raspišite izbore, da više ne mučite ni sebe ni ovu napaćenu privredu i građane. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? Narodni poslanik Vlajko Senić je prijavljen sa željom za repliku. Razumela sam, pošto ste najavili, ali nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Nenad Popović je dao svoju verziju izlaganju kada se radi o ''Fijatu''. Biće vremena za razmenu pravih informacija tokom rasprave u delu kada poslanici budu govorili. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, 2010. biće treća po redu godina svetske ekonomske krize. Za građane Srbije – godina krize daleko je više od tri, ali činjenica je da se poslednjih nekoliko godina došlo do granice izdržljivosti. U takvom stanju mi sada pred sobom imamo Predlog budžeta koji će verovatno ovako kako je predložen i biti usvojen, jer većina od 126 može sve. I ovog puta je država planirala da potroši više nego što može da prihoduje, pa će ukupan deficit iznositi 107 milijardi dinara. Samo da podsetim, Predlogom budžeta za ovu 2009. godinu, planirani iznos deficita iznosio je 49,9 milijardi dinara, da bi rebalansom u aprilu bio uvećan na 70,5 milijardi. Sada je planirani iznos 107 milijardi. I ovog puta će se za pokriće tog većeg trošenja od prihodovanja uzeti kredit, što je već postala praksa i to ide u nedogled, pa smo sve zaduženiji, emitovaće se državne hartije od vrednosti, a računa se i na određeni iznos donacija, kao i na neutrošena sredstva iz prethodnih godina. Zamoliću, kasnije, gospođu ministra da nam objasni o kojim se to neutrošenim sredstvima radi, jer smo poslednjih godina imali prilike da čujemo najave da će biti izvršen rebalans budžeta za 2009. godinu. Da li će biti samo manjih preraspodela, kako ste rekli, u okviru određenih stavki budžetskih rashoda ili će možda ipak biti novih zaduživanja? Kada pogledamo planirane prihode za 2010. godinu, vidimo da je planirano da najveći prihodi budu poreski prihodi, a u okviru njih najznačajniji su prihodi od poreza na dodatu vrednost. Da bi ovaj prihod bio ostvaren, potrebna je veća privredna aktivnost i veća kupovna moć stanovništva, a ni jedno ni drugo nije izvesno da će biti u 2010. godini. Naprotiv, stanje je sve lošije. Planiran je i viši prihod od akciza u odnosu na prošlu godinu, i to za 14.200.000.000, to će, takođe, biti teško izvodljivo, ako u obzir uzmemo životni standard stanovništva. Što se tiče rashoda, moram da istaknem da je zaista dobro to što je predviđen viši iznos subvencija u poljoprivredi u odnosu na 2009. godinu, mada je stav SRS da je za ovu namenu trebalo izdvojiti više sredstava. Takođe, naš stav je i da je nedovoljan iznos za subvencije u privredi. Za ovu namenu je predviđeno 3,5 milijarde dinara, što znači 74 miliona manje no u ovoj godini. Ako predsednik Vlade za Predlog zakona o budžetu kaže da je razvojni, zar to ne znači da je pored izgradnje infrastrukturnih objekata potrebno obezbeđivanje i većeg broja radnih mesta? Sa ovoliko planiranih sredstava za subvencije u privredi teško! Mnogo se govorilo o tome da je ovaj predlog zakona o budžetu urađen jasnije i transparentnije u odnosu na prethodne budžete i SRS pozdravlja takve namere. Međutim, svima je odavno postalo jasno da kada glasno počne da se govori o transparentnosti nečega građani Srbije mogu s pravom da očekuju da će vlast nešto da prikrije i da je to nešto uglavnom neka krupna nepravilnost. Na vrlo lukav način, u Predlogu zakona o budžetu, prikazuje se postojanje javnih agencija i nekih drugih organa i to kako oni troše novac. Pojedine agencije su predstavljene na ispravan način. To je slučaj sa Agencijom za rudarstvo, Agencijom za energetsku efikasnost, Agencijom za borbom protiv korupcije, Republičkom agencijom za mirno rešavanje radnih sporova, Agencijom za strana ulaganja i promociju izvoza, Antidoping agencijom Republike Srbije, Agencijom za zaštitu životne sredine, Fondom za zaštitu životne sredine i drugima. Ovi organi, iako su paralelni zvaničnim državnim organima, u Predlogu zakona o budžetu imaju svoje mesto, u određenim razdelima prikazani su kao budžetski korisnici. Po funkcijama i ekonomskim klasifikacijama prikazano je sve ono što je bitno kod jednog budžetskog korisnika: plate, dodaci, naknade zaposlenih, socijalni doprinosi na teret poslodavca, stalni troškovi, troškovi putovanja, usluge po ugovoru, materijal i sve ostale potrebne stavke. Međutim, neki su pokušali da budu lukavi tako što su na pojedinim ekonomskim klasifikacijama opredeljivali sredstva za rad agencija i drugih tela. Na primer, kod Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, na strani 98, u Predlogu zakona o budžetu, funkcija 410, ekonomska klasifikacija 424 - Specijalizovane usluge, u obrazloženju piše – sredstva ove aproprijacije u iznosu od 250 miliona dinara namenjena su za Agenciju za privatizaciju. Sredstva u iznosu od 17.760.000 dinara namenjena su za akreditaciono telo. Kod istog ovog ministarstva, na strani 102, funkcija 474, ekonomska klasifikacija 424 - Specijalizovane usluge, u obrazloženju stoji – sredstva ove aproprijacije u iznosu od 320 miliona namenjena su za finansiranje Nacionalne agencije za regionalni razvoj i za ostale specijalizovane usluge. Ovde čak i ne piše koji je iznos namenjen Nacionalnoj agenciji za regionalni razvoj, a koji za ostale specijalizovane usluge. Kod Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja, na strani 116, razdeo 23, funkcija 560, ekonomska klasifikacija 451 -Subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, u obrazloženju je napisano sledeće – sredstva ove aproprijacije u iznosu od 153 miliona dinara namenjena su za finansiranje Zavoda za zaštitu prirode, sredstva u iznosu od 65 miliona dinara za Agenciju za hemikalije i, sredstva u iznosu od 25 miliona dinara namenjena su za finansiranje Agencije za zaštitu od jonizujućeg zračenja i nuklearnu sigurnost. Na strani 117, funkcija 620, ekonomska klasifikacija 451 -Subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, stoji obrazloženje – sredstva ove aproprijacije namenjena su za Republičku agenciju za prostorno planiranje. Radi se o iznosu od 169.950.000 dinara. Dakle, jedno ministarstvo je agencijama obezbedilo sredstva putem specijalizovanih usluga, a drugo kroz subvencije. Onda ne čudi što su se primedbe Državnog revizora, u Izveštaju o finansijskoj reviziji završnog računa budžeta Republike Srbije za 2008. godinu, najviše i odnosilena zloupotrebe specijalizovanih usluga. Imali smo prilike da se upoznamo sa time kolike su trošadžije javne agencije i kolike su bile plate njihovim direktorima u februaru ove godine, i do 355.000 dinara, to su podaci objavljeni na zvaničnom sajtu Vlade. O tome smo već više puta govorili i ne bih sada, zbog vremena, da sve to ponavljam. Koliko licemerje karakteriše ovu vlast najbolje možemo videti na primeru otpuštanja zaposlenih u državnoj administraciji, a takođe, i u lokalnoj. I pored upozorenja opozicije da to ne radi u ovom trenutku ekonomske krize, kada oni koji ostaju bez posla ne mogu drugde da se zaposle, predstavnici vlasti su juče glasali za zakon kojim će veliki broj ljudi ostati bez posla, a sve u cilju povećanja efikasnosti državne administracije i smanjenja javne potrošnje. A kako u Predlogu zakona o budžetu za 2010. godinu to izgleda? Da li se zaista na ovaj način smanjuje javna potrošnja? Naravno da se ne smanjuje. Predstavnici vlasti su govorili da će se pozitivni efekti ove mere na budžet moći da vide tek naredne godine, jer će ove godine onima koji ostaju bez posla biti isplaćene otpremnine. Al' kako stvari, zaista, stoje? Rebalansom budžeta za 2009. godinu predviđeni su rashodi za zaposlene u ukupnom iznosu od 180.690.424.000 dinara. Predlogom zakona o budžetu za 2010. godinu, predviđeno je 182.515.844.000 dinara, što znači za 1.825.420.000 dinara više u 2010. godini. U javnosti ste govorili da je u ovom iznosu sadržan i iznos otpremnina za one koji će ostati bez posla. Ministar Dinkić je 8. decembra izjavio, i to su preneli mediji, da su sredstva u budžetu za 2010. godinu, koja su prividno planirana za veći broj zaposlenih u javnom sektoru viša no ove godine, zapravo, novac za isplatu otpremnina u procesu racionalizacije. Odgovarajući na pitanje – da li su u budžetu za 2010. godinu predviđena izdvajanja za veći broj zaposlenih nego ove godine, gospodin Dinkić je rekao da je i on to pitao gospođu ministra i da je dobio takvo objašnjenje. Sada želim da uputim pitanje ministru finansija – šta je istina, jer imamo sledeću situaciju? U razdelu 61, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, funkcija 110 - ekonomska klasifikacija 414, predviđeno je 110.000.000 za socijalna davanja zaposlenima tj. za otpremnine za zaposlene u državnim organima. Ovo je jedino mesto gde su sredstva predviđena za ovu namenu i radi se o iznosu 110 miliona dinara. A, već sam rekla da su sredstva za rashode za zaposlene predviđena u 2010. godini viša za 1.825.420.000 od sredstava iskazanih u rebalansu za 2009. godinu, koji je urađen u aprilu. Sada moramo da napravimo paralelu između iznosa od 110 miliona i iznosa od 1.825.420.000 i molila bih ministra da nam definiše koji je iznos predviđen za otpremnine onima koji će dobiti otkaze? A da bi građanima Srbije, kojima je jasno šta se krije iza ovih otpuštanja, bilo još jasnije, pročitaću podatke iz tabele koji se odnose na broj izvršilaca za koje se obezbeđuju sredstva za plate. Inače, ova tabela je sastavni deo Predloga zakona o budžetu, što znači da predstavlja zvaničan podatak. Prilikom rebalansa budžeta za 2009. godinu, predviđeno je 261.316 lica za koja se obezbeđuje plata u budžetu, dok je ukupan broj izvršilaca u 2010. godini – 266.699, što znači da je sada 5.383 lica više i to samo za jednu godinu. Evo obrazloženja iz Vlade Srbije, odnosno Ministarstva finansija, koje su preneli mediji (citiram): ''Kao što je i u obrazloženju budžeta za 2010. godinu navedeno, sredstva za povećanje broja izvršilaca kod pojedinih budžetskih organa obezbeđena su po osnovu preuzimanja određenog broja izvršilaca iz odgovarajućih institucija, na osnovu novih nadležnosti, koje su definisane određenim zakonskim aktima, i radi jačanja kadrovskog kapaciteta kod pojedinih organa, koji bi doprineli i boljem nadzoru nad radom državnih organa. Reč je o nadležnostima koje proističu iz procesa evropskih integracija. Naime, Vlada je i dalje na stanovištu da će se, kada je reč o državnoj administraciji, ići u pravcu smanjenja broja državnih službenika, ali da su izuzeti od otpuštanja i zabrane novih zapošljavanja sektori koji intenzivnim aktivnostima ispunjavaju obaveze u skladu sa procesom evrointegracija.'' (Kraj citata.) Najlakše je reći – ''mora se zbog evropskih integracija'', i onda je sve moguće, sve je dopušteno. A, sa druge strane, prazne priče o smanjenju javne potrošnje i te se priče stalno ponavljaju. Verovatno vlast misli da ako stalno o tome govori, da će ubediti građane da je to istina, a toliko uporno o tome govori da će pre samu sebe ubediti da je istina. Veoma je interesantan način na koji vlast želi da ostvari uštede, najpre, otpuštanjem zaposlenih, o čemu sam upravo govorila, dalje, uz Predlog zakona o budžetu na dnevnom redu ove sednice su i prateći predlozi i zakoni o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Odluka je pala da se uštede ostvare na onima koji imaju najmanje; kada to kažem, ne mislim na onaj mali broj penzionera koji imaju penzije od kojih se normalnim ljudima, zaista, vrti u glavi. Govorim o penzionerima čije penzije vređaju ljudsko dostojanstvo. Oko 1.600.000 penzionera u Srbiji prima prosečnu penziju, oko 930.000 penzionera ima nekih 20.000 dinara, dok više od 500 njih ima penziju ispod 13.000 dinara. I ti ljudi su sada suočeni sa činjenicom da, kao i u 2009, i u 2010. neće biti povećanja iznosa penzija. To je uslov MMF i od toga odstupanja nema. Priče o budućem standardu penzionera u Srbiji – da će za koju godinu biti sličan standardu penzionera u Sloveniji, a potom i standardu penzionera u Danskoj, nemaju utemeljenje u srpskoj realnosti,štaviše, te priče iritiraju ogromnu većinu penzionera u Srbiji koji su sa svojih 13.000 prinuđeni da izdržavaju članove svoje šire porodice, tačnije, unuke, da ih školuju, jer njihovi roditelji nisu u prilici da se zaposle, pa da oni obezbede egzistenciju svojoj porodici. Da ne govorim o tome da životno doba penzionera prate veliki zdravstveni problemi i koliko im je novca potrebno za lečenje i lekove. Mnogim porodicama je penzija jedino primanje i njome moraju da plate tekuće kućne troškove, a oni stalno poskupljuju i moraju da se plate, jer država svoje traži – ako ćete nešto da koristite, morate i da platite. Čuli smo i najave da će u toku naredne godine struja da poskupi, verovatno u dva navrata, a da ne govorim o cenama hrane koja se u prodavnicama menja skoro svakodnevno. Žalosno je što najveći broj ove populacije u Srbiji karakteriše odricanje maltene od svega. To su ljudi koji su završili svoj radni vek, koji su uplaćivali doprinose penzijsko- invalidskom fondu, i sada, umesto pristojnih penzija, primaju crkavice za poniženje. Pomenula sam Republički fond za penzijsko-invalidsko osiguranje. Moram da istaknem da transfer iz budžeta ovom fondu u 2010. godini iznose 215 milijardi dinara, a da je stanje u privredi onako kako bi trebalo da bude, a nije, ovaj fond bi se punio sredstvima koja zaposleni uplaćuju Fondu i iz budžeta bi mnogo manje bilo potrebno sredstava za ovu namenu, pa bi se sredstva mogla usmeriti u druge svrhe. Inače, transfer iz budžeta Republike učestvuju sa 45,6% u ukupnim prihodima i primanjima Fonda. Ovako, Republički fond za penzijsko-invalidsko osiguranje, Nacionalna služba za zapošljavanje, predstavljaju krupne budžetske korisnike. Još jedan način da se uštede ostvare u budžetu jeste da se štedi na isplati naknada zarada ženama na porodiljskom odsustvu, jer je, navodno, uočeno da poslodavci uvećavaju zaradu zaposlenoj trudnici u periodu koji je od uticaja na ostvarivanje ovog prava. Promena koju predlaže Ministarstvo ogleda se u posmatranju prosečne zarade zaposlene žene za poslednjih 12 meseci i predstavlja nestimulativnu populacionu meru. Rađanje dece u današnje vreme postalo je hrabrost i žene koje rađaju treba nagraditi. Činjenica jeste da je biti zaposlen danas postalo privilegija u Srbiji, a ne osnovno ljudsko pravo, tako da su mnoge žene koje ne rade neretko u situaciji da odlažu rađanje čak i prvog deteta, a da ne govorim o problemima mnogih zaposlenih žena koje znaju da ukoliko rode dete ostaju bez posla, jer su pri zapošljavanju morale da potpišu blanko ugovor o prestanku radnog odnosa. Još jedna stvar, sa kojom moram da izrazim neslaganje, jeste smanjenje transfera opštinama i gradovima. Za 2009. godinu planiran iznos ovog transfera bio je 40.681.000.000 dinara. Zatim je rebalansom smanjen na 25.681.000.000, što znači za 15 milijardi. Time su mnoge jedinice lokalnih samouprava dovedene u situaciju iz koje se ne vidi izlaz i njihovo funkcionisanje je dovedeno u pitanje. Istovremeno, dok je sa jedne strane izvršeno smanjenje transfernih sredstava gradovima i opštinama, država je nekontrolisan osnivala mnogobrojne izmišljene organe, najčešće agencije, o tome je bilo puno reči, pa da ne ponavljam. Građani su shvatili koliko se ovog puta vodilo računa o ravnomernom razvoju svih krajeva Srbije. Ovo je najbolji primer. Smatram svojom obavezom da danas, kada govorimo o budžetu za 2010. godinu, kažem nešto o izvršenoj reviziji računa budžeta Republike Srbije za 2008. godinu. Državna revizorska institucija je počela da radi i odmah je utvrdila brojne nepravilnosti. Mnogo ih je, neću stići da ih sve pomenem, ali je najveći broj nepravilnosti uočen kod stavke – stručne usluge. To je stavka kod koje smo mi iz SRS svih ranijih godina imali primedbe. Ispostavilo se da smo bili u pravu kada smo govorili da je to način na koji se novac uzima nezakonito. Državni revizor je to samo potvrdio. Na kraju ću, u ime SRS, izraziti svoje neslaganje sa ovim predlogom zakona o budžetu za 2010. godinu i izraziti nadu da će ovaj predlog biti konačan, da nas u toku naredne godine neće čekati novi rebalans, jer smo ionako previše zaduženi. Kad god to kažem, gospođa ministar kaže da postoji neko drugi ko je zaduženiji od nas, ali činjenica je da svako snosi odgovornost za svoje postupke. Takođe, građani Srbije očekuju da će u 2011. godini, kada za to bude došlo vreme...U redu, hvala. [[Aplauz.]]
Dvadeset minuta. Zahvaljujem. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Poslanička grupa PUPS, Poslanička grupa LDP, Poslanička grupaManjina, Poslanička grupa SPS-JS, Poslanička grupa Napred Srbijo, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa G17 plus, Poslanička grupa SRS i Poslanička grupa ZES. Reč želi ministar Milutin Mrkonjić.
Malo da i mi sa ove bine kažemo neku reč. Diana, Žarko i ja smo se dogovorili kako ćemo raditi, pa neću da smetam mnogo. Onaj deo koji se odnosi na čisto stručna pitanja budžeta, Diana ima sva prava i ona će to lepo da objasni, ali ona pitanja koja su bila vezana za moj resor, u vrlo inspirativnom govoru gospodina Popovića, koji prihvatam delimično, podsećam ga da sam se, kao i on, bavio razvojem 40 godina. Možda su ovde razvojne pare sakrivene. Ne slažem se da ovaj budžet nije razvojni – milijardu i 100 miliona u kreditu za Koridor 10 –autoput, i 600 miliona za Koridor 10 - železnicu, pri čemu su ruske pare, 450 miliona, takođe, u kreditu. Što se tiče saobraćajne infrastrukture, ovaj budžet je razvojni, gospodine Popoviću, ako se slažete sa mnom. Što se tiče puteva, o tome je bilo dosta reči, kritika nije bilo danas, koliko vidim, Vlada Republike Srbije ostaje dosledna na pravcu završetka autoputa kroz našu zemlju do maja 2012. godine. Ova sredstva, o kojima sada govorim, već su tu i ona se troše delimično. Bila je mala kritika, opet u vrlo inspirativnom govoru, poslanika Jovanovića, vezano za organizaciju tog posla. Naravno da je u prvoj godini rada bilo dosta problema oko organizacije. Naša preduzeća godinama nisu ništa radila i morala su da se organizuju. Danas već imamo relativno dobro organizovanu proizvodnju u tim preduzećima za puteve, imamo dobru organizaciju u projektovanju i imamo novca i za eksproprijaciju. Još jedanput podsećam, deo u budžetu koji se odnosi na eksproprijaciju, nalazi se, takođe, sakriven u Ministarstvu za finansije, ali, velika sredstva su bila potrebna za eksproprijaciju. I danas treba 100 miliona za eksproprijaciju. Dakle, ove godine, ono što je završeno na kompletiranju saobraćajne infrastrukture vezano za Koridor 10, to je tih 50 kilometara kompletiranog autoputa. Osposobljena je naša građevinska operativa da taj posao nastavi da radi, pripremljena je kompletna projektna dokumentacija i pripremljena je eksproprijacija. To je ono što je preduslov da bismo ove godine mogli da uradimo novih 150 kilometara, i da na tom projektu budemo dosledni onome što smo rekli. Što se tiče kritike na subvencije železnici, od gospodina Hajdarevića, gospodina Jovanovića itd, naravno da smo najzad, posle 35 godina, koliko se ja nalazim na železnici, ušli u reformu železnice. Već se šest meseci radi projekat reforme železnice. Sada, u godini kada mislimo da tu reformu započnemo, a to znači već čuveno odvajanje infrastrukture od transportnih usluga i ostalih ćerki firmi, ne možemo skraćivati i broj radnika. Znamo da je radno mesto danas svetinja. Znači, tih 13 milijardi je lični dohodak za one ljude koji će ovu godinu provesti u železnici radeći onoliko koliko mogu, ali krajem 2010. godine garantujemo da ćemo najzad završiti reformu srpske železnice. To je suština te subvencije i ništa drugo. I još jedna stvar, ni železnica nije zapostavljena, naravno da je Koridor 10 vrlo važan, mi smo ceo ruski kredit, vezan za taj deo infrastrukture, preveli na železnicu. Dakle, 450 miliona danas iz ruskog kredita, 200 miliona za završetak ''Prokopa'', odnosno ''beogradskog železničkog čvora'', 150 miliona za završetak pruge Valjevo-Loznica i 100 miliona za završetak pruge od Niša do Dimitrovgrada, odnosno elektrifikaciju, to smo izdvojili iz ruskih sredstava. Ono u čemu se, takođe, ne slažem sa jednim od inspirativnih govornika, neću spominjati kineski kredit, pare nemaju boju. Sa tim se potpuno slažem. Dakle, Zapadne, Istočne, to ne priznajem. Bitno je da, recimo, sa ruskim preduzećima razgovaramo o njihovom učešću, jer oni imaju mesta u projektima naše železnice, za autoput nam nisu potrebne neke velike tehnološke inovacije, možemo i sami, ali zbog toga što svetske banke insistiraju na tenderima koji su međunarodni, mi taj uslov zadovoljavamo. Dakle, i kineski kredit i ruski kredit apsolutno su prisutni u ovoj vladi i zbog toga je taj projekat razvojni, i zbog toga molim da Vlada u ovom trenutku, u tom delu, dobije podršku. Još jedna stvar, važno je da projekat ide, on je živ. Sada ću reći nešto što je možda suviše rano da govorim, ali naša građevinska operativa, koja stvarno nije bila osposobljene, kad govorim o građevinskoj operativi, govorim, pre svega, o putnoj privredi. A šta smo mi radili? Mi smo privatizovali sva naša građevinska preduzeća putne privrede, velikih preduzeća nema, a preduzeća koja su se bavila održavanjem privatizovana su. Ne mogu preduzeća koja su radila na održavanju da grade nove autoputeve. To je problem. U ovoj godini smo uspeli da ih nekako homogenizujemo i da oni i taj posao rade. Sada već oni sami, to je jedan pozitivan trend, predlažu da, recimo, severni krak od Novog Sada do Subotice radi konzorcijum naših preduzeća po najjeftinijoj ceni, naravno, ali tu sad ima problema sa Zakonom o javnim nabavkama itd. Mi smo se dogovorili, oni će dati jedan predlog, i biću ponosan da Skupštini taj predlog iznesem, da vidimo da naša građevinska operativa sama radi na tom projektu. To je ono što u ovom trenutku deluje inspirativno, gospodine Popoviću. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević traži repliku. Uz primenu člana 27, zamoliću ministra Milutina Mrkonjića da pojasni, javnosti radi i strukture zakona čijim se predlogom trenutno bavimo, šta je to sakriven novac. (Narodni poslanik Zoran Krasić, s mesta: Na osnovu kog člana?) Na osnovu člana 27, starajući se o primeni Ustava, zakona i propisa, dakle, da objasni šta je mislio kada kaže da su pare sakrivene u budžetu i kakvih problema ima kada kaže da ima problema sa javnim nabavkama, pretpostavljajući da mnogi od nas razumeju šta je ministar hteo da kaže, ali, stenograma radi i javnosti radi, molila bih da to precizira i ministar Mrkonjić i Diana Dragutinović. Kasnije ćete imati prava na replike. Ministar Milutin Mrkonjić ima reč.
Siguran sam da gospodin Popović sve to shvata. Njemu sam se obratio. Nema skrivenih para, to su razvojne pare, to hoću da kažem, ali su u kreditima. Uopšte to nije termin koji je sad važan. Da li me shvatate, gospodine Popoviću? Te pare idu u razvoj! I krediti idu u razvoj! To je suština.
Reč je tražila ministarka Diana Dragutinović. Izvolite.
Dakle, nema skrivenih para, ko dobro poznaje budžetsku klasifikaciju lako će pronaći sve pare koje su namenjene na primer putnoj infrastrukturi. Gde se sve nalaze pare? Ministar Mrkonjić kada je govorio ''skrivene'' to znači nisu vidljive u Ministarstvu za infrastrukturu, prosto nisu sve pare tamo. Pare za eksproprijaciju namenjene Koridoru 10 nalaze se u razdelu Ministarstva finansija. Novac koji je obezbeđen za sprovođenje eksproprijacije za čitav Koridor 10 nalazi se u Ministarstvu finansija, ne u razdelu Ministarstva infrastrukture. I konačno, sve one pare koje su kreditne i garancije za javna preduzeća, koja će, takođe, biti finansirana praktično iz kreditnih izvora, jasno se vide u članovima ovog zakona koji opisuju kredite koje možemo da povučemo i garancije koje smo dali javnim preduzećima da bi povukli kredite za izgradnju saobraćajne infrastrukture.
Pravo na replike radi razjašnjenja i na osnovu direktnih pominjanja, narodni poslanici Kenan Hajdarević i Čedomir Jovanović. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Gospodine ministre Mrkonjiću, kada govorimo o ''Železnici Srbije'' i kada sam danas uputio kritike na povećanje subvencije za tri milijarde dinara u Predlogu budžeta za 2010. godinu, vi ste morali prevashodno da date odgovore građanima Srbije – hoće li će krajem 2010. godine građani Srbije koji putuju na primer od Beograda do Priboja, do Prijepolja, kada izađu iz voza da ne liče na rudare koji izlaze iz rudnika? Da li će građani Srbije koji putuju železnicom konačno moći da planiraju svoja putovanja po voznom redu? Ono što vi pričate o ''Železnici Srbije'' pričali ste nam i prošle godine, pričao je i ministar pre vas. Svake godine mi govorimo o reformi ''Železnice Srbije'' u sledećoj godini, a mi ovde od vas nismo dobili odgovor šta je urađeno sa 11 milijardi dinara koje je ''Železnica Srbije'' dobila u 2009. godini. Nemoguće je da svih 13 milijardi dinara subvencija, koje idu u ''Železnicu Srbije'', idu za plate zaposlenih. Da li će krajem 2010. godine putnički vozovi da imaju više od dva vagona kada putuje po 500 građana? Da li ćemo sada za Novu godinu, za praznike koji dolaze, konačno imati pristojne vozove? To su odgovori koje vi morate da date, ne meni, nego, građanima Srbije. O restrukturiranju ''Železnice Srbije'' slušamo već 10 godina, a ništa nije urađeno po tom pitanju, i izgradnji novih pruga, čvorišta i već ne znam sve. Ono što se tiče običnih građana mi nemamo odgovor, nego iz godine u godinu putujemo sve prljavijim vagonima, sve lošijim lokomotivama i, što je nagore od svega, imamo sve manje i manje putničkih vagona.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mrkonjiću, mislim da ste vi zaobišli suštinu problema na koju sam ukazao. Mi smo se suočili sa problemom koji proizilazi iz konstatacije da je budžet socijalno odgovoran, dakle, i socijalni i razvojni, ali razvojni budžet ne može biti budžet koji proizilazi iz ambicije države da se ona bavi biznisom. Onda smo ukazali na nekoliko problema koje je država proizvela, koji su direktno suprotni nastojanjima Vlade da se zemlja razvije. Na primer, mi smo usvojili Zakon o planiranju i izgradi, to je u okviru vašeg resora veoma važan zakon, koji je uništio našu građevinsku industriju i koji je razjurio potencijalne investitore. Pa, nijedna građevinska dozvola u Beogradu nije izdata, 700 kompanija je propalo. Naravno, efekti krize su tu prisutni i izraženi, ali smo mi na pogrešan način reagovali. Demagoški, govorimo sada o železnici, a danas je ''Železnica Srbije'' saopštila da ne preuzima vozove iz Evrope, nego da ih preusmerava izvan Srbije. Zbog čega, gospodine Mrkonjiću? Zbog toga što su radnici jednog preduzeća koje je propalo odlučili da zauzmu prugu. Pa, na takav način, ne ulazim u to da li su oni u pravu ili ne, rešavanjem svojih problema oni proizvode mnogo veće na drugoj strani, a država to posmatra, jer nije popularno svakome pokazati gde mu je mesto. Tu je i ministar Obradović, pa, šta on da radi sa studentima koji demonstriraju po Beogradu? Nema novca? A da li je nekada napravljen dogovor, recimo, sa onom strankom koja se zalaže za penziona prava. Evo, jedne godine da podržimo penzionere, a da vidimo šta ćemo da radimo sa mladima. Neko treba da zaradi budžet za narednu godinu i za buduće godine. Uslovi studiranja su katastrofalni, uslovi u kojima rade profesori su katastrofalni, mogućnost usavršavanja ne postoji, putovanja, susreta, to država mora da plati. Razvojna politika nije politika da vi pravite puteve. Znate li vi šta je bilo kada ste otvorili tender za Dimitrovgrad? Prva firma je austrijska, druge dve slovenačke, četvrta hrvatska, peta firma iz Srbije. Neće se naša privreda razviti u tim poslovima jer nije konkurentna, znamo zbog čega nije konkurentna. Znači, mi moramo mnogo ozbiljnije da definišemo politiku razvoja, pa da onda kažemo – evo ga budžet za nešto tako. Štitimo socijalno ugrožene, ali šaljemo poruku da ne može država biti ta koja će im obezbediti život, oni sami moraju da ga obezbede u uslovima koje će im država stvoriti. Štitimo mlade, pružimo im mogućnost da uče, a mi nemamo pravo na njih da se ljutimo ako im je obrazovanje najnefunkcionalnije po standardima koje nudimo. Može danas da bude ministar iz SPS, sutra će biti iz LDP, prekosutra ko zna koji, ali ti uslovi, kontekst u kojem se to radi mora biti stalan. Mi smo imali 50 godina stabilnog sistema ako govorimo o obrazovanju, ako govorimo o toj vrsti razvoja koja bi podrazumevala infrastrukturu.
Tri minuta, zahvaljujem. Reč ima ministar Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Odgovaram gospodinu Hajdareviću, naravno da danas niko ne može da kaže da li će vozovi biti iduće godine u ovo doba čisti, uredni itd, to jeste problem naše železnice. Mi pedeset godina nismo ulagali u železnicu. Sada, prvi put, znamo da je Komisija za reforme, koja radi, napravila već početne elemente i da ćemo do kraja iduće godine početi reformu železnice, a da ne ugrozimo, malopre je gospodin Jovanović lepo rekao, socijalnu kategoriju, da ne otpuštamo radnike, nego da ih prekvalifikujemo. To su procesi koji traju. Dakle, mi sada znamo, slažem se sa vama, ja sam pet puta bio u komisijama za reformu, ranijih godina, danas imamo radnu grupu koja to ozbiljno radi, priprema program koji se već delom i realizuje, to sam rekao što se tiče železnice. Što se tiče ovoga što je malopre govorio gospodin Jovanović, naravno, da, bilo je glasova, nemojte me sada terati ovde da se ja konfrontiram ljudima iz Vlade koje ovde sada zastupam, sa mojim kolegama i koleginicama, oko primene zakona i štrajkova radnika. Naravno, poštujući sve štrajkove radnika kao pozitivne, pruga je zaštićen objekat, i to sam ja prvi rekao pre mesec dana, isto je kao i aerodrom, tamo ne sme niko da bude. Zašto? Zato što voz ne možemo zaustaviti kao auto na dva ili tri metra, nego se voz zaustavlja dva, tri, četiri kilometara, i može da pogine 100 ljudi dok se mi objasnimo ko je za šta kriv. To je moj stav i on je vrlo jasan. Nažalost, i mi u Vladi imamo tu drukčija shvatanja i to je rezultat toga. Ja se za to nikada neću zalagati, tražim da se poštuje red, bez obzira što radnici sada smatraju, evo, sada kada me gledaju, oni će reći – pazi ga ovaj ponovo mrzi radnike, još ako vi iz opozicije to zloupotrebite, onda ja bolje da idem sa funkcije. Prema tome, red mora da bude. I zbog toga što nemamo snage da poštujemo neku vrstu reda, zbog toga je šteta države ogromna, vozovi sada moraju da idu okolo, što se nikada nije desilo, nigde u Evropi, i kod nas. A ti radnici sigurno da imaju prava ako traže ono što traže i ja sam se sa time već upoznao. To je suština ovoga o čemu govorim. E, sada, kada govorimo o razvoju, slažem se, zakon o kome vi govorite nije u mojoj nadležnosti, ali je važno, ja sam građevinac i to poštujem. Naravno da je i građevinska operativa razbijena. Mi danas imamo ponudu iz Rusije, ali nemamo snage da napravimo kompletan tim naših građevinara da odu tamo. Naravno, i to se slažem. Ali, ovo što vi govorite, Zakon o gradnji mora da definiše osnovne uslove na osnovu kojih ćemo da gradimo, bez obzira, strani, domaći partneri itd. Naravno, izvukli ste tender, drago mi je da to znate. I to je problem, nije samo taj tender, imamo na železnici na Koridoru 10 tender od kojih je 10 preduzeća stranih, a nijedno naše, jer su uslovi svetskih banaka takvi da naše firme, recimo, „Mostogradnja“, koja je 70% državna firma, nema posao, a zna da radi taj posao. Ne može, nije ušlo u konkurenciju među 10 na železničkom mostu kod Ćuprije, a deset miliona je otprilike vrednost posla. To su oni problemi kada sam pomenuo Zakon o javnim nabavkama. Moramo na Vladi prvo to da raščistimo i da imamo stav. Predložiću jasan stav – kako da našu privredu zaštitimo i tamo što znamo da radimo, gospodine Jovanoviću, molim vas, vrlo je važno, naša preduzeća, oba ''lota'', koja su sada na tenderu, znaju da rade i te kako. To je sedam mostova i osam kilometara trase, znaju, ali nismo hteli da utičemo na njih kao država da spuštaju cenu. Nismo ni znali kolika je cena. Tako je došlo da, recimo, preduzeće koje mi, ovde u Srbiji, tretiramo kao problem bude najjeftinije. I to je problem koji stoji pred nama. Zato tražim vašu pomoć da u tim poslovima i taj novac koji dobijemo plasiramo tamo gde su naša preduzeća, kad sam govorio o Zakonu o javnim nabavkama na to sam mislio, da po najjeftinijoj ceni dobiju posao. Lepo kažete – zašto bi se država mešala? Pa, mora da se meša. Što se mene tiče, mora da se meša, barem do nivoa dok naša preduzeća ne budu u stanju to da rade, a znaju da rade, oba ove tendera o kojima sam sad govorio. U tom smislu sam tražio i molio da pomognete, ako budemo o tome razgovarali ponovo u Skupštini. Da ne zamaram više, hvala.
Povreda Poslovnika, na osnovu člana 100. narodna poslanica Jorgovanka Tabaković traži reč Izvolite.
Tražim povredu Poslovnika, na osnovu člana 100, znači pravo da se pozovem, a u vezi člana 104. i vašeg 27, jer dozvoljavajući vama pravo kao predsedavajućem da u smislu održavanja reda i tumačenja zakona tražite pojašnjenje, ono – gde su pare sakrivene, nalazim za potrebno da, održavajući dostojanstvo svih nas koji imamo u rukama ovaj predlog zakona o budžetu, kažem: ''Na vuka povika, a lisice meso jedu.'' To znači da su pare sakrivene – na strani tri imate, u razdelu tačka 1.6 - Transferi lokalnim samoupravama, opštinama i gradovima, 25,6 milijardi. To je malo za opštine, i to vama iz DS, kao stubu koalicije, treba da zamere svi, ali, ''sakrivenih para'' koje G17, lukavo i drsko nazivajući nabavkom domaće finansijske imovine i subvencijama, prenosi preko svojih kanala, Fond za razvoj AOFI, NIP, lokalnim samoupravama kojima je to nasušni hleb u vreme malih sredstava, koji tim i takvim sakrivenim novcem preko ovih kanala, koji iznosi 50 milijardi, vrlo vešto i smišljeno sprovodi predizbornu kampanju novcem iz budžeta. To je briga svih nas, što jedna stranka koristeći zakone i pare iz ovog budžeta radi sebi kampanju. Nadam se da sam vam pomogla da u smislu člana 27. održite red i zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Nema povrede članova koje ste naveli. Objasnila sam zašto molim da se objasni termin koji je ministar upotrebio na kreativan način, jer se radi o javnim finansijama. Mi koji se time bavimo znamo kako se može interpretirati. U svakom slučaju, i vaša povreda Poslovnika je, na određen način, doprinos razjašnjavanju. Reč je tražio ministar Žarko Obradović. Pre toga, pravo na repliku imaju narodni poslanik Čedomir Jovanović, na izlaganje ministra Mrkonjića, i narodni poslanik Vlajko Senić, na izlaganje narodne poslanice Jorgovanke Tabaković. To će biti red, pošto se ministar isto prijavio. Ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Gospodine Jovanoviću, hvala na pominjanju obrazovanja. Apsolutno delim njegov stav da ako budemo želeli kao država da imamo bolje obrazovanje – onda treba da napravimo sistem gde uopšte neće biti bitno ko je ministar, iz koje političke stranke, niti personalno, niti stranački, nego da imamo sistem koji funkcioniše i gde se zna šta hoćemo, a ono što ne valja, što se pokaže lošim u praksi, da možemo da menjamo. Mislim da je osnovna slabost našeg sistema obrazovanja u tome što nismo uspeli u prethodnih nekoliko godina da uspostavimo sistem obrazovanja, šta god to značilo. Kad kažem šta god to značilo, ne mislim ništa loše, ali da stručni ljudi daju svoje mišljenje o sistemu obrazovanja. Ovo govorim iz razloga što naša deca objektivno zaostaju za kolegama iz inostranstva. Izostajanje iznosi 12 meseci i više, jer, uzimamo različita međunarodna takmičenja, u stvari ne međunarodna takmičenja, na međunarodnim takmičenjima smo dobri, ali na proverama znanja koje daju ocene o kvalitetu sistema obrazovanja, pokazujemo loše rezultate. I to je tačno. Od 2003. godine učestvujemo u jednom istraživanju kvaliteta sistema obrazovanja, kroz "Piza" testove. To smo radili 2003, 2006, 2009. godine. Rezultati za 2003. i 2006. su bili loši, 2006. lošiji u odnosu na 2003. godinu, a 2003. nam je bila kao neka polazna granica. Sada smo, aprila 2009, početkom maja, radili. Rezultati toga će se znati tek 2010. godine i videćemo kakvi su u ovom trenutku. Suštinski, sada pravimo plan za 2012, sa uverenjem da ono što radimo treba da 2012. da rezultate. Tačno je da problema ima i ako želimo u Evropu, a želimo, mislim da je to mišljenje svih stranaka, kada kažem u Evropu, u EU, pošto jesmo u Evropi, onda moramo i naš sistem obrazovanja da učinimo mnogo kvalitetnijim, da se to pitanje kvaliteta uopšte ne postavlja. Radi se na tome, i moram vam reći da pokušavamo da napravimo makar konsenzus među ljudima koji žele dobro obrazovanje, da se svi u to uključe, ali ponekad, sistem obrazovanja je takav sistem sa 127.000 ljudi, sa preko milion i 200 hiljada korisnika, da se ne mogu, niti treba, očekivati rezultate preko noći. Potrebno je određeno vreme. Sada smo napravili standarde znanja, nacionalni i prosvetni savez, standarde znanja do 8. razreda. Posle toga idu – nastavni plan, novi udžbenici. Usvojili smo dva zakona. Činjenica je da smo povećali obuku dece i na nivou osnovnog i na nivou srednje škole. Uključili smo inkluziju, marginalizovane grupe. Činjenica je, gospodin Jovanović je u pravu, kada kaže da obrazovanje i nema dovoljno sredstava za obrazovanje. Nema, 106,9 milijardi je nedovoljno za ono što Srbiji treba, ali i ja kao ministar i ova vlada pokušavamo u postojećim ekonomskim uslovima da izvučemo, ako mogu reći, ono najbolje što se može i da povećamo efikasnost i sa tim sredstvima. Ako nismo ulagali godinama, a nažalost, propustili smo šansu i u godinama privatizacije da značajna sredstva investiramo u infrastrukturu, onda nema velikih rezultata. Nema države u svetu koja je mogla postići dobre rezultate u obrazovanju, a da ne ulaže u obrazovanje. Mi ulažemo, ali, kada gro tih sredstava, preko 90%, ide u plate, lične dohotke zaposlenih, izdvajanje za zaposlene, onda možete shvatiti koliko malo ostaje da bi se mnogo toga promenilo. Pokušavamo sa različitim međunarodnim donatorima da napravimo, da kažem, takav sistem u sistemu obrazovanja ili onome što stvaramo, da barem što konkretnije, što efikasnije uradimo. Prošle nedelje smo imali jednu prvu konferenciju sa međunarodnim finansijskim organizacijama koje izdaju pare za obrazovanje, sa željom da vidimo za šta se troše pare koje su namenjene za obrazovanje, da li oni i jedni i drugi znaju za šta se troše, a i da mi znamo za šta se troši, da bismo sproveli te poslove. Pokušavamo, kažem vam iskreno, da napravimo tu što bolje rezultate, jer za ovaj drugi deo, infrastrukturu, ne da nema para, nego nema uopšte. Prvi put smo posle nekoliko godina, da ne kažem decenije, napravili devet novih škola zahvaljujući sredstvima Evropske investicione banke. Sada smo u razgovorima, oko 50 miliona evra i to će biti, ali u narednih nekoliko godina. Koleginica Diana i ja ćemo razgovarati sa kolegama iz Evropske investicione banke da pored infrastrukture deo toga bude namenjen i opremi i drugim stvarima koja su potrebna za obrazovanje. Visoko, takođe problem. Zašto? Usvojili smo 2005. godine Zakon o visokom obrazovanju. Primenjujemo Bolonjsku deklaraciju ili smo deo bolonjskog procesa. Primena je počela 2006. godine. Prošle godine, kada smo počeli da radimo ovaj posao kao nova vlada, moj prvi posao ovde sa vama u Narodnoj skupštini Republike Srbije bio je da izmenimo Zakon o visokom obrazovanju, da smanjimo broj bodova, da bi stvorili uslove da se što veći broj studenata upiše u godinu. I priznali smo da stvari ne idu dobro, kako i jeste, ne idu dobro. Moram da vam kažem još nešto, moj utisak, reći ću još nešto o studentima. Moj je utisak da svi ne shvataju dobro značaj promene i neki profesori ne žele da se menjaju ili ne mogu da se promene, jedan broj njih stvarno ne može. Zašto? Kada pogledate proces akreditacije, profesor je potpuno autonoman kad pravi svoj program predmeta, potpuno je autonoman kad piše udžbenik, potpuno je autonoman kad izvodi nastavu, potpuno je autonoman kad određuje ispitna pitanja, potpuno je autonoman u izvođenju nastave, potpuno je autonoman profesionalno. S druge strane, neki studenti ne shvataju da oni treba da budu deo procesa ''bolonje'', da svaki dan budu na nastavi, da svaki dan uče i da sve ono što rade tokom nedelje i tokom semestra jeste nešto što im se računa da bi se dala konačna ocena. Neki od njih to ne shvataju, verovatno nosići sa sobom neku naviku vremena koja su prošla. Sada se zahteva da se bude aktivan u celoj ovoj priči, i gde se hoće i jedni drugima lako nalaze rešenja. Mi smo imali jednu čudnu situaciju. Prošle godine smo ovde promenili zakon, promenili smo samo one delove koji se odnose na bodove i upisali smo veći broj studenata. I pitao me je juče profesor Šami zašto nismo prihvatili jedan amandman, rekao sam – profesore, iz prostog razloga, vezano za studente koji mogu naredne godine da budu na teret budžeta, da bi posle toga konkurencija, da kažem, kvalitet došao do izražaja, rekli smo da prošle godine to nije bio zahtev Rektorata i studenata. Sada će sve to biti predmet izmene i dopune zakona. Jedna naša radna grupa radi. Nadamo da će Narodna skupština Republike Srbije početkom proleća raspravljati o tom zakonu. I to ćemo promeniti, kao i mnoge druge stvari koje su se pokazale lošim. Ima unutar sistema mnogo ljudi koji nisu spremni na promene. Vi ste videli, mi smo imali prethodnih dana proteste studenata. Glavni deo zahteva se odnosio da država plati školarinu, odnosno jednokratno iznos školarine. Nisam imao, da kažem, kapacitet, to je jedna lepa reč, ali u stvari nismo imali novca, dok nismo videli sa Dianom i sa Vladom kako možemo te probleme da rešimo. Moram vam reći, kada smo ušli u podatke, videli smo da se radi o pet fakulteta na nivou, recimo, Beogradskog univerziteta, a imamo tačno raspored za sve fakultete u Srbiji, reč je o studentima Geografskog, Defektološkog, bivšeg, Političkih nauka, Organizacionih nauka i Bezbednosti, a od viših škola na nivou Srbije najveći broj studenata, koji su dali 48 i više bodova, nalaze se na budžetu iz Visoke poslovne škole. I pošto sad imamo, da kažem, ličnu kartu svakog fakulteta i svake škole, zahvaljujući i kolegama iz Ministarstva finansija, mi ćemo narednih dana da obavimo razgovore sa njima i da vidimo koliko oni mogu da nam pomognu da bude bolja situacija. I taj problem smo rešili. Pitanje kvota za master studije – nismo mogli ranije da donesemo kvote za master studije iz razloga zato što je bio rebalans budžeta, zato što su bili razgovori sa MMF, što je stanje finansija bilo takvo da nismo znali kojim ćemo novcem raspolagati i doneli smo tu odluku. Posle toga se pojavio zahtev da treba izmeniti kvote. Pojavili su se fakulteti koji sami nisu dostavili kvalitetne podatke. Verujte mi na reč! Reč je o PMF i o Defektologiji. Ovo vam govorim zato što je za mene ova Narodna skupština Republike Srbije, praktično, jedino mesto gde mogu javnosti da saopštim sve podatke, a da ne budem i ja kao ministar, verovali ili ne, tumačen na način koji odgovara koncepciji nekog glasila. Mi smo izašli u susret dodatno njihovim zahtevima i to je opet bilo u redu. Šta nije bilo u redu? Imamo, naravno, problem grejanja, problem doktorskih studija. Obezbedićemo i tu jedan broj stipendija. Videćemo da li će to da rade univerziteti ili mi pojedinačno, ali i tom zahtevu smo izašli u susret. Šta nismo mogli rešiti i čemu nismo mogli da izađemo u susret i mislim da je logično što nismo? Takozvano zbrajanje bodova, zahtev za zbrajanje bodova. Iza zahteva za zbrajanje bodova, poštovane kolege, krije se činjenica da jedan broj studenata svih univerziteta u Srbiji nije položio dovoljan broj ispita i nisu stekli zakonom utvrđeni iznos bodova da bi upisali godinu! To je cela istina oko toga. Žao mi je što se to dešava, ali to je deo procesa studiranja. Najveći broj studenata koji su dali godinu nalazi se ili na budžetu ili im je država sada platila školarinu. I, u pravu ste, ovako ne može! Moramo da menjamo sistem, moramo da znamo za šta državadaje i da očekujemo, da za ono što daje, da vidimo – da li su rezultati u skladu sa očekivanjima. Moramo ovaj sistem finansiranja da promenimo. Država daje ogromne novce. Iskreno rečeno, sem ljudi koji su u obrazovanju, malo ko to ceni, malo ko hoće i da prihvati te novce, jer kada imate toliku količinu novca da se preko 100 hiljada studenata finansira, onda ćete priznati da je to za jednu malu Srbiju jedna velika cifra, plus imamo studentske i đačke domove, i onda se tek vidi koliko Srbija, naša država, izdvaja za potrebe visokog obrazovanja. Da bi to promenili potrebno je da imamo strategiju, a mi je nemamo. Nažalost, jedna smo od retkih država koja nema strategiju visokog obrazovanja, nemamo strategiju obrazovanja uopšte. Zašto? To je dao našeg mentaliteta. Neću optuživati ni kolege pre niti pre, pre, to je deo onoga što mi jesmo – da nemamo strategiju. Bilo bi sasvim logično kada imate strategiju, kada država zna šta je razvojna politika, kada zna šta hoće u sledećih deset godina, onda da kaže – u redu, e, sada finansiramo, stipendiramo, dajemo kredite ili potpuno plaćamo sto posto ovim studentima, ovim fakultetima, a onda oni koji daju uslov, ispune 60 bodova, njima se oprašta. To je investiranje države u budućnost, jer nema nijedne države koja može da krene napred, objektivno, bez većeg ulaganja u obrazovanje. Sada se nalazimo u situaciji, juče sam obrazlagao na Odboru za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije, na sednici koja je bila pre početka Narodne skupštine, da ćemo sa ovim sredstvima ispuniti svoje obaveze, ali da nam se postavlja pitanje troškova koji će biti u osnovnom obrazovanju sa stanovišta inkluzije, to kreće od iduće godine, ove godine treba da izvršimo odgovarajuću pripremu, stručno usavršavanje, da bi se to moglo primeniti, onda inkluzija Roma, predškolski program. Danas se postavlja pitanje akreditacije. Akreditacija još uvek nije završena. Prema akreditaciji jedan broj fakulteta, visokoškolskih ustanova će i te kako imati, po uslovima, standardima, koji su usvojeni, potrebu da zaposli jedan broj ljudi. Moram da kažem, godinama unazad, iz meni nepoznatih razloga, u vreme kada je bilo para, a sada iz poznatih razloga, ove godine, ne branim Vladu niti Dianu, ali ekonomska situacija je takva kakva jeste, dakle, iz meni nepoznatih razloga već godinama unatrag se ne izdvaja dovoljno novca za materijalne troškove fakulteta. Imamo čudnu situaciju da fakulteti dobiju manje novca nego što im treba i jednostavno na devet fakulteta imamo problem sa grejanjem. To pokušavamo zajedno sa Gradom da rešimo. Poštovane kolege, kada čovek posmatra sistem obrazovanja, kao ministar nosim apsolutno odgovornost za to, iz toga ne bežim, ali kada uđemo u dubinu vidimo da još uvek rešavamo neke probleme iz prošlosti, pokušavajući da izvršimo izmene da bi postigli što bolji rezultat sa novcima koje imamo. Mi ćemo pokušati i u takvim uslovima da poboljšamo sistem obrazovanja, mislim da smo na dobrom putu. Polako ipak sazreva svest. Ne može se preko noći mnogo toga promeniti, jer obrazovanje ima svoju specifičnost i sa izmenama i dopunama zakona, vi ćete o njemu razgovarati, treba da vidimo šta je to najbolje za visoko obrazovanje i sa drugim zakonima. U toku proleća ćemo biti vaši česti gosti, biće zakon o osnovama predškolskog vaspitanja i obrazovanja, zakon o učeničkom i studentskom standardu, spremamo zakon o obrazovanju odraslih i onda ćemo makar postaviti zakonski okvir za promene koje očekujemo, i uz očekivanja da će ovi efekti Vlade dati pozitivne rezultate, da ćemo imati dovoljno novca da sve obaveze ispunimo u meri u kojoj po zakonu to treba. A, moje mišljenje je da ukoliko država ne bude sledećih 10, 15, 20 godina, svake godine ulagala u obrazovanje i povećavala objektivno sredstva, čini mi se da je Diana rekla na jednom odboru, to vi, ostale kolege, ne znate, da je udeo obrazovanja u BDP u zemlji 3,3% – to je daleko od cilja koji smo kao država zacrtali. Zašto kažem daleko? Zacrtali smo2005. godine da to bude 6%. Sada je 3,3%. Ako uzmete 0,8% na nivou lokalne samouprave to je još uvek 4,1%. To je prosek određenih zemalja koje su u sličnoj ekonomskoj situaciji u okruženju, ali ne pet ili šest, koliko bismo mi želeli. Uopšte nije poenta, vraćam se na početak i time završavam, treba da napravimo sistem obrazovanja gde neće biti važno ko je u Vladi i ko je personalno, ličnost, nego da ima sistem koji funkcioniše i koji daje rezultate ono što ne valja da menjamo. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, a zatim narodni poslanik Vlajko Senić.
Gospođo Čomić, odgovoriću i gospodinu Obradoviću i gospodinu Mrkonjiću. Usvojite naše amandmane, gospodine Obradoviću! Spremni smo da preuzmemo odgovornost za sudbinu penzionera koji u 2010. godini treba da vrate Srbiji pola milijarde koje su dobili u 2009, a da tih pola milijarde evra povišice uložimo u sistem obrazovanja, u strategiju, u sve te poslove o kojima ste govorili i makar da razvijemo svest o tome, o značaju tog pitanja. Problem obrazovanja nije problem karakterističan samo za Srbiju. On danas potresa Austriju, Nemačku, Hrvatsku, Grčku, Englesku. U Engleskoj su Oksford i Kembridž nakon analize, shvativši da nisu u grupi prvih 20 univerziteta, pokrenuli raspravu o finansiranju sistema obrazovanja i napravili konsenzus sa društvom, pa se studenti zadužuju, država plaća studiranje i donira preko onih osnovnih troškova studija, a onda studenti vraćaju kroz zaposlenje u budućnosti tako što počinju radni odnos sa dugovima. U proseku godišnje 3.000 funti država plaća za svakog studenta, tako da završeni diplomac sa Oksforda ili Kembridža duguje državi u startu 12.000 funti, pa onda to vraća. Mora svest o tome da postoji, a mi ovde nemamo svest. Ovde je potpuno normalno da 200 milijardi doniramo penzionere, a da 100 milijardi uložimo u sistem obrazovanja, a taj sistem obrazovanja treba da stvori buduću vrednost i za trenutne penzionere i za one koji stižu, i za nas koji jednog dana treba da se oslonimo na tu penziju. To je politika kratkog daha i mi smo u slepoj ulici i iz nje treba da iskoračimo, tako što ćemo svakom reći istinu. Gospodine Mrkonjiću, nismo se razumeli, ne smeta LDP činjenica da su neke strane kompanije ispred naših. Tu smo apsolutno za poštovanje pravila tržišta. Pomenuli ste „Mostogradnju“. Nama smeta to što je država uništila „Mostogradnju“, što ju je razvlačila od izborne kampanje do izborne kampanje, jedna-druga, jedna predsednička, druga predsednička, jedna izborna, druga izborna, referendumi, a onda na kraju ostala dužna toj „Mostogradnji“. Naplatila PDV, a nije ni isplatila za urađeni posao i danas je „Mostogradnja“ u blokadi. To vrlo dobro znate. Pošto je u blokadi, ne može da dobije kredit ni kod jedne poslovne banke, pa ne može da kupi mehanizaciju, pa ne može da pošalje svoje ljude da bi se oni prekvalifikovali. Nije konkurentna zbog toga što ju je država uništila. Država je uništila „Mostogradnju“, pa je odvukla „Planum“ na ''Obilaznicu oko Beograda'', pa ostala dužna, pa NIP nema pare, ali će dogodine. „Alpina“ nema taj problem, ''Alpina'' ima državu iza sebe, koja kaže podržaćemo privredu tako što ćemo, recimo, poreski kreditirati one izvozne poslove, što ćemo napraviti analizu pa ćemo videti u kojim pravcima se najbrže razvijamo, gde je najproduktivnija, pa ćemo tu pojačati obrazovanje, pa ćemo tu pojačati diplomatiju, razviti političke odnose na takav način da smo tamo dobro došli, to je ono što naša država treba da radi. Je l' tako da možemo dosta toga da uradimo sa našom građevinskom operativom, na primer, u zemljama ''Magreba''. Biće potrošeno 150 milijardi na infrastrukturne projekte u Alžiru, Libiji, Tunisu, ali mi nemamo kompanije sa kojima ćemo se tamo pojaviti, jer su one taoci propalih političkih projekata koji su ovde plaćeni ekonomskom cenom i to je naš problem.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovana predsedavajuća, rekao bih da je juče popodne na dnevnom redu trebalo da bude jedan zakon o promeni načina finansiranja političkih stranaka i o izmeni pravila finansiranja političkih stranaka tokom igre. Nismo prihvatili da podržimo taj zakon i sada kažem da ni u budućnosti nećemo prihvatiti da menjamo način finansiranja političkih stranaka nakon održanih izbora i da na taj način gazimo volju birača. Takva naša odluka je onemogućila izglasavanje tog zakona i ne samo naša, i druge stranke su, takođe, rekle da neće da glasaju za to i onda dovela nas u današnju situaciju da oni koji su izgubili takvom odlukom građane Srbije informišu neistinito i govore o stvarima koje ne stoje. Hoću da kažem da napokon, i da ponovim, Srbija ima Državnu revizorsku instituciju koja će ocenjivati kvalitet finansija svih ministarstava u Srbiji, nadam se kada stekne kapacitet, i javnih preduzeća i davati ocenu o tome da li se neke pare kradu, da li se ne kradu i da li se efikasno troše ili ne troše, na način koji nije racionalan. I ove godine je Državna revizorska institucija, pored toga što je rekla da nema mišljenje o finansijama Srbije, pretpostavljam sa pravom, jer je samo 27% ukupnih finansija iskontrolisala, dala pojedinačno mišljenje o tome na koji način su vođene finansije pojedinih ministarstava, pa one koji kažu da nešto nije u redu, da se nešto mulja ili krade, upućujem na Državnu revizorsku instituciju da pitaju šta misle o pojedinim ministarstvima i kakvo je njihovo mišljenje. Što se tiče pozicije 621 – nabavka domaće finansijske imovine, gde se nalazi „Fijat“, gde se nalazi Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza, mogu da ponovim ono što sam rekao, dakle, nizak izvoz, ogroman spoljnotrgovinski deficit je nešto što je rak-rana srpske ekonomije i moramo u tome da damo podršku. Država mora da podršku da i zato jesu ta sredstva, pre svega, za „Fijat“. Ovde je nekoliko puta rečeno, i da ponovim ono što sam rekao i što građani Srbije znaju, da je to strateško partnerstvo. To nije nikakva direktna investicija. Postoji jasan ugovorni odnos i da na 67% ulaganja našeg strateškog partnera ide 33% ulaganja Srbije. Dakle, odnos je 2:1. To je građanima lakše da razumeju. I dok oni ne ulože, ne ulaže ni Srbija. To jeste posao koji će omogućiti da Srbija postane regionalni centar automobilske industrije, koji će zaposliti ne samo ljude u fabrici, u „Zastavi“, nego i ljude koji će biti podizvođači svega toga. Nije valjda rešenje bilo da imamo „Zastavu“ kakva je bila do 2008. godine, kada su poreski obveznici plaćali ono što niko nije hteo da kupi, i kada smo bacali pare samo da bismo čuvali socijalni mir?! Prema tome, ako želimo da razgovaramo, govorimo argumentima, a ne na osnovu onoga što ne postoji i ne na osnovu laži i dezinformacija. Prema tome, postoje! Prvi put u istoriji mislim da budžet nikada nije bio ovoliko detaljno obrazložen. Biće transparentno njegovo trošenje, biće, uz pomoć više finansija potpuna kontrola Državne revizorske institucije. I nemojte više da lažete građane Srbije i nemojte više da govorite ono što nije tačno. Hvala.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Pravo na repliku.
Gospodine Seniću, reč ''krađa'' – vi ste upotrebili. Nikada nisam upotrebila reč ''krađa''. To rade organi presudama. Govorim precizno podacima koji stoje ovde i njih ću da obrazložim, ali pre toga moram da kažem o jučerašnjoj inicijativi. SNS je preko svog Poslaničkog kluba Napred Srbijo podnela Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju stranaka, kojim se traži da se u opštim uslovima štednje i krize smanji učešće u budžetu za finansiranje stranaka i to po razdelu broj 14, funkciji 160. Vi ste učinili neizglasavanjem tog predloga za raspravu da građani budu oštećeni za 132 miliona, koliko bi ukupno sve stranke imale manje novca za svoj redovni rad. To je istina. Ovo drugo, reč je o tome da govorim samo o knjizi koja se zove Predlog zakona o budžetu. Ne znam koji ste fakultet završili. Da li ste u stanju da ovu materiju sagledate? Stavke 451, 621, 454 govore o subvencijama privatnim preduzećima, 454, 621 – nabavka domaće finansijske imovine. A to znači da G17 preko svojih političkih predstavnika ima ljude u Fondu za razvoj, predsednika Upravnog odbora po funkciji, gospodina Dinkića, i svoju stranačku elitu postavljenu na mestima gde se u nestašici dele pare iz budžeta, navodno za ''start-ap'' kredite, za turizam kao najbitniju razvojnu granu, za „Fijat“ čija uplata kasni. I problem je u tome što se u ime budžetskih para, a budžet punimo svi, Dinkić pojavljuje kao čovek, i njegovi ljudi, koji poklanja, deli, omogućava, i to je sada problem za sve nas, subvencijama, za koje, uzmite stenogram, proverićete, uredbama određujete kriterijume, ne zakonom, pa da svi znaju koji su uslovi. Kome su se garancije davale za te i takve subvencije? Lično gospodinu Dinkiću! A, šta je rekla Svetska banka na strani 57 Izveštaja o sredstvima koja idu preko Fonda za razvoj? Samo 10% od datih sredstava se vraća. To je problem. Da li je to krađa? Da li je uopšte bilo prenosa tih sredstava? U to ne ulazim. Bavim se budžetskim ciframa i tvrdim – zbirno, oko 50 milijarda dinara se usmerava preko stranke koja je članica koalicije i kojoj je izmenom Zakona o ministarstvima i Vladi, prilikom formiranja Vlade, dozvoljeno da odlučuje o najvećem broju iznosa sredstava, a koja je vaša snaga, to ste pokazali na Voždovcu. Nemojte se usuđivati, molim vas, da kažete da je reč o izmišljenim ciframa –samo podacima iz budžeta. Hvala. [[Aplauz.]]
Tri minuta. Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja.
Poštovana predsedavajuća, narodni poslanici, poštovana gospođo Tabaković, nadao sam se da ova naša rasprava može da ostane u okviru stručne rasprave, ali vi ste prešli na nešto lično, pa kada vas već zanima koji sam ja fakultet završio, mogu da vam kažem da fakultet koji sam završio, način i prosečna ocena koju sam postigao na fakultetu je lestvica koju sam postavio da vi ne možete za dva života da dostignete. Ako vas to zanima, možete da odete da se raspitate, svi su podaci javni. Nemam nikakav problem sa tim. Što se tiče jučerašnjeg Predloga zakona, vi, naravno, opet, kao i uvek, koristite demagogiju, pa kao brinete o interesima građana, a jedini cilj tog Predloga zakona, koji niste juče uspeli da progurate, i nećete ga nikada progurati, to vam ja ovde kažem, jeste da preraspodelite pare i da uzmete deo od vaših bivših stranačkih kolega, sve brinući o interesima naroda kako da napunite račun Srpske napredne stranke. Na taj način ste hteli da oštetite manje političke stranke i stranke manjina, jer ste smanjili onaj deo koji političke stranke treba da dobiju u odnosu na celokupnu sumu sa 30% na 15%. Prema tome, nemojte da pričate o tome da je briga interesa građana, briga je samo kako da ono što imate 21 poslanika pretvorite u finansiranje vaše političke stranke u narednom periodu. Što se tiče svih ovih pozicija, vi dobro znate, ja uopšte neću, za razliku od vas koji ste sporili moju stručnost, to je vaša stvar i to me uopšte ne zanima, da sporim vašu stručnost, ali vi dobro znate da ovde postoje pozicije koje su jasno iskazane u budžetu Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, a da će se njihova raspodela vršiti po posebnom aktu Vlade. To je u svakom slučaju oho-ho napredak u odnosu na vreme kada je budžet bio sastavljen od nekoliko strana, a ono što je, takođe, važno, gospođo Tabaković, mi ovde u javnom dugu, koji se deli na spoljni i unutrašnji, i dalje moramo da servisiramo staru deviznu štednju 92,73% strukture unutrašnjeg duga je stara devizna štednja, koju ste nam vi ostavili u nasledstvo pre 2000. godine. Mi to vraćamo građanima Srbije, imamo velike obaveze jer je ona indeksirana u eurima, jer želimo da ispoštujemo sve ono što su građani štedeli, a što im je nestalo 2000. godine i da im vratimo. Još jednom vam kažem, zajedno sarađujemo vrlo korektno u Odboru za finansije, uvek možemo da razgovaramo na ovu temu na jedan korektan, kolegijalan i stručan način, ali nemojte da vređate. Ja vas neću da vređam, ja poštujem i vas i vašu političku opciju, ali hoću da vam kažem kako stoje stvari, i stvari tako stoje. I što se ''Fijata'' tiče, nemojte vi da brinete. Sigurno će da bude u mnogo boljem stanju, nego što je bio dok ste vi bili odgovorni za njegovo funkcionisanje. A, ako vam građani daju na narednim izborima poverenje, apsolutno ste slobodni da vratite ''Zastavu'' u ono stanje u kome je bila do 2008. godine. Hvala. [[Aplauz.]]
Pravo na repliku, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Kolega Seniću, ja sam stvarno mislila da je zaista bio potreban minimalan mentalni napor i jedan digitron, evo ovakav, da saberete stavke 451, 454 i 621 i da ne započinjete, a vi ste prvi počeli, raspravu koja izlazi samo iz okvira budžeta. Znači, ponavljam, oko 50 milijardi dinara novca sakriveno u ovim stavkama deli se u trenutku kada lokalne samouprave imaju svega 25 milijardi. Tri dana da raspravljamo da ne vidite ove cifre to neće promeniti stvarnost i to nema veze sa pričom koju vi pokušavate meni da nametnete. Ono što je priča za građane je sledeće. Šta ako vraćate staru deviznu štednju? Ko je vršio stečaj tih banaka i gde su sredstva iz stečaja? Tražila sam, a tražim i dalje, da time formirate razvojnu banku? Zašto građane ne obavestite gde je od 30 i nešto milijardi otišao novac, a danas smo od ministra, Dijane Dragutinović, čuli da ima samo 388 miliona evra preostalih para od privatizacije i svega ostalog što je u ovu zemlju ušlo? To su pitanja na koja vi treba da odgovorite. Ono što u ovom budžetu stoji jeste da pored svega što sam navela 451, 454 i 621 stavki, imamo i na stavki 424, ministarstva vašeg partijskog šefa, specijalizovane usluge. Pa, ajde, kad ste me povukli za jezik, da unapred upoznam građane. Planira se, na jednoj od sledećih sednica Vlade, ukidanje Akcijskog fonda i stvaranje novog organa pod nazivom ''akcionarski fond'', koji će se pripojiti Agenciji za privatizaciju, kojoj se kroz ove specijalizovane usluge namenjuje 250 miliona dinara. Ona Agencija za privatizaciju koja nije naplaćivala prihode od privatizacije, zadržavala pet posto procenta za naknadu u uspehu privatizacije, koja ima 466 neuspešnih privatizacija, ali nema obračun troškova za raskinute ugovore, koja je o svemu odlučivala, sem da podnese odgovornost državi u čije je ime, i u ime svih nas, radila tu privatizaciju! Znači, ne možete mene spustiti na nivo rasprave o ljudima, ja raspravljam o pojavama. Koliko to građani cene i na čiji interes mi mislimo, kad ja građanima kažem da je meni važno isto ono što je važni i njima, oni meni veruju, jer ja živim isto kao i svi ostali građani, delim njihovu sudbinu, koju nam u velikoj meri poslednjih 10 godina kreirate vi, vaša politička stranka i ljudi koji se ovde predstavljaju ekspertima. Učenost svih nas i ocene svih nas, znate li kako građani vrednuju? Ako učinimo bilo šta da oni žive bolje. Ja na tome radim spremajući se za ove zakone ozbiljno i nemanipulišući ciframa, nikada. Hvala, gospođo Čomić. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đuro Perić, a posle njega narodni poslanik Ivan Andrić.
Želeo bih da kažem sledeće. Danas smo u diskusiji čuli izuzetno mnogo raznoraznih izjava, s jedne strane, počinju da se liju krokodilske suze nad sudbinom pojedinačnih situacija sa penzionerima, a sa druge strane, ogromna kritika se upućuje njima, i to neosnovana, da su oni glavni kočničari razvoja, da su protiv ulaska u EU itd. Sve su to netačne stvari. Tačne je sledeće: PUPS, a i Savez penzionera Srbije, i pre toga se borio za to da što manje sredstava iz budžeta ulazi u alimentaciju penzija. Međutim, situacija koja je iz godine u godinu nailazila, od 1994. naovamo, uvek je dovodila do toga da se tu dešavalo štošta i što nije išlo u prilog tome. I sada smo još uvek u toj fazi. Zašto? Zato što moramo raščistiti šta je to što treba davati kao doprinos i ko treba da daje taj doprinos. Uzmite samo poljoprivredne penzionere – od 2003. godine ukinuto je da svaki zaposlen u poljoprivrednom domaćinstvu bude osiguranik, nego je ostavljeno da samo vlasnik tog domaćinstva bude osiguranik i onda se radikalno smanjio broj tih osiguranika, a to je dovelo da je to kategorija od 240 hiljada penzionera koji su u najtežoj situaciji. Sa druge strane, Fond penzijsko-invalidskog osiguranja ima evidentiranu imovinu tog fonda – šta je iz tog fonda ulagano u raznorazne delatnosti i bilo bi dobro kada bi se ta imovina na određen način vratila tom fondu da bi se on kapitalizovao, pa i sada, moram da kažem, iz tih raznih institucija, preduzeća, dosta se uplaćuju pare kao profit u budžet, a to ne ide direktno da se vidi da je to od tog dela i od ovih 215 milijardi. Neće moći opstati da tih 215 milijardi budu te pare koje će rešavati ovu sudbinu. Nadam se i na tome se dosta radi, da se u reformi penzijskog sistema nađe pravi način kako će se sve ovo voditi dalje i kako će da ide. Trenutno u Evropi ima 90.000 penzionera, to možete da proverite na Internetu, do 2050. smatra se da će ih biti 150.000. Situacija je takva kakva je, i ti naši penzioneri se u stvari više zalažu da dobiju kriterijume kakvi su u Evropi, nego što su oni protiv te Evrope. Oni su protiv ovakve situacije u kojoj se sada nalazimo sa privatizacijom, a privatizacija je takva da ono što je privatizovano ne ide onako kako se to računalo od strane penzionera koji su i ulagali velike pare dok su radili, mimo doprinosa, od svojih plata, pa su stvorili ogromna privredna preduzeća, ogromne sisteme itd, koji sada uopšte ne funkcionišu; vidite, i ovi sada što leže u Lapovu upravo su ti za koje se ne plaća nikakav doprinos, a taj vlasnik ima pare, samo su one na drugoj strani, ali on neće da plati za to. Prema tome, ako mi ovako nastavimo sa tim stanjem kakvo je do sada bilo, mi ćemo doći u situaciju da niko neće ni hteli da uplaćuje jer nema sankcija prema njima i onda ćemo doći u situaciju da penzija postane socijalno davanje i socijalna kategorija. Penzija je ekonomska kategorija. To je sve zarađeno na određeni način. Dakle, treba tražiti druge načine kako ćemo mi obezbediti investicije, kako ćemo unaprediti tu našu ekonomiju i privredu. Molim vas, niko ne spominje, a ja ću sada reći jednu stvar koja će možda mnoge uvrediti – dajte da ukinemo sve ove prateće službe koje prate silne ljude, sa silnim automobilima, sa silnim pratiocima, itd, pa ćete videti šta i tu možemo da uštedimo. O tome niko neće da govori, to sve treba da je normalno. Ali, kada se radi o onome što treba dati za penzionere, zbog toga što je situacija takva, a ne zato što se nije našlo pravo rešenje. Kamo sreće da taj Kruševac, Kraljevo, Valjevo, Šabac, Novi Sad, Niš i ostalo, koji su bili giganti naše industrije – što to ne funkcioniše, gospodo draga?! Ne funkcioniše ništa, para nema, a mi onda tražimo kako to da izvedemo. Budžeti nisu za investiranje, budžeti su samo za podsticaje. Za investicije treba tražiti druge izlaze. Što se tiče penzionera, nemamo mi nikakav monopol da samo mi njih zastupamo, ali, molim vas, treba da budemo razumni, da nađemo zajednički način kako ćemo izaći iz svega toga, a ne ovako, znate, jer davanje tih etiketa kao da mi pojedosmo sve živo, a ovamo, najugroženiji ljudi od svih drugih. Hvala vam.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima pravo na repliku, pogrešno tumačenje.
Gospodine Periću, slažem se sa vama da je penzija ekonomska kategorija. Upravo zbog toga, tog novca o kojem vi govorite odavno nema. Taj novac je potrošen u političkom projektu koji je, između ostalog, upamćen i po onoj paroli: ''Ušće-Lešće''. Sećate li se kada ste se okupljali na mitinzima, pa kretali na studente koji su bili na Terazijama? Vi ste ušli u vladajuću koaliciju kroz ucenu. Vaš zahtev je bio povećanje penzionog fonda za 10%. Ovde je ministarka finansija. Za penzije se izdvaja 15% GDP ove zemlje, 15% od 30 milijardi evra, 4,5 milijarde, 10% od toga je 450 miliona. Vi ste, gospodine Periću, plaćeni 450 miliona u 2009. godini i sada od vas, kao dela vladajuće koalicije, mi očekujemo razumevanje za one koji su to finansirali, a to su, između ostalog, mladi ljudi, preduzetnici, generacije koje su se prethodnih 10 godina uspravile i omogućile i vama i onima koji su se kockali kod ''Dafine'', kod ''Jezde'', onima koji su žrtve državne pljačke početkom devedesetih godina, da makar, iako to više nije ekonomska kategorija, kroz socijalni aspekt i pristup države oni opstanu i prežive. Ne radi se ovde o našoj želji da smanjimo penzije penzionerima koji imaju 13.000 dinara penzije, a pola miliona ih je takvih, nego našoj svesti da će za godinu dana sve penzije biti još manje, a broj onih koji penzije traže još veći. Hajde sada da reagujemo, preventivno, da budemo društvo koje gleda unapred, a ne društvo koje reaguje samo na posledice. To je suština amandmana koji smo mi podneli. Hajde da uvedemo red u penzioni fond. Sami znamo da je tu bilo puno zloupotreba. Znamo da se u penzije odlazilo i na regularan i na neregularan način. One koji su otišli na neregularan način, da jednom sankcionišemo, da kažemo – više ne može tako, da izvršimo reviziju invalidskih penzija, da vidimo šta ćemo da radimo sa činjenicom da je kod nas ipak penzija socijalna kategorija. Pošto smo rekli da hoćemo penziju 70% od plate, možda je bolje, gospodine Periću, da bude 30% od nečeg što vredi, nego 70% od nečega što je potpuno obezvređeno. O tome moramo zajedno da razgovaramo i to je problem Diane Dragutinović, što ona mora da plaća kroz budžet cenu vladajuće koalicije. Kada se suočimo sa jednostavnim pitanjem – kakva je budućnost zemlje, koja duplo više izdvaja za prošlost nego za budućnost, odgovor svi znamo. Mi smo ovde dužni da gledamo unapred i da vidimo kako ćemo to da rešimo. Zato smo tražili – svaki penzioner koji je otišao u penziju, a da nije ispunio puni radni staž, treba da bude svestan činjenice da on troši nečiji novac, prvo novac ove države iz budžeta. Hajde da smanjimo za svaku godinu koja fali do punog radnog staža jedan procenat tu penziju, pa da vidimo onda ako je potrebna država, da definišemo državnu penziju, onu koja će garantovati normalne i minimalne prihode penzioneru za normalan život, da tu uvedemo ravnotežu... (Predsedavajuća: Tri minuta.) ... da nemamo tako velike skale, to je naša obaveza, to je posao za vas.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Đuro Perić ima pravo na repliku.
Potpuno se slažem sa tim da se u proteklim vremenima išlo u penziju tako kakva je u određenom trenutku bila politička situacija u našoj zemlji i da ima jedan veliki broj penzionera koji nisu ispunili pun staž. Takođe, bile su široke kategorije koje su imale određene beneficije i rano odlazile u penziju i upravo se sada predlažu mere koje će učiniti da se tome stane na put. Dakle, da se skrate ti razni procesi koji su do sada bili, uključujući čak i ove neke najnovije nacionalne penzije koje se pojavljuju za ove ili one kategorije, a koje ipak treba vrlo jasno i precizno oceniti i podvesti ih pod zakonske norme. Sa te strane nema problema i mi upravo insistiramo u ovoj reformi penzijskog sistema i pri donošenju ovog novog zakona da se te stvari izmene i da se što više raščiste ti razni odnosi. Međutim, što se tiče tog sveta koji je ranije otišao u penziju i ostalo, mislim da mu se ne može prigovarati da nema razumevanja za sve to. Imao je razumevanja za sve to vreme, jer su, moram da kažem, od 1994. godine naovamo stalno vršene neke restrikcije, menjani su uslovi, tako da, kada pogledate koliko ljudi živi sa tim minimalnim penzijama, itd, to je ogroman broj ljudi, a s druge strane, ne preduzimaju se ove mere o kojima govorim, ne samo u pogledu tih restrikcija u penzijskom i invalidskom sistemu, nego i svemu onome što treba da nadomesti ono što se zove doprinos za socijalno osiguranje, odnosno za penzijsko i invalidsko osiguranje da bi se došlo jedne čiste situacije, gde će, sem onih kategorija koje je država odredila da ih finansira iz budžeta, za te određene kategorije, ni to nije mali broj, da se to onda dovede na jednu čistu ravan i da bude čista situacija. Inače, potpuno se slažem da, ako bismo ovako nastavili, ne samo penzioneri, nego ćemo i mi u celini doći u mnogim stvarima u teškusituaciju, da neće moći da funkcioniše štošta drugo, jer ako nema razvoja, nema ništa, onda nema ni govora o nekakvom životu. Dakle, stvar je u tome da se realno procenjuje svaka situacija, a uskoro ćemo imati i zakon o reformi penzijskog i invalidskog sistema, da se to i uradi, koliko se može i koliko bude prihvatljivo. Inače, nikakve mi ucene nikome nismo činili, nego smo, kada smo bili u kampanji za izbore, govorili o tome da treba popraviti to stanje, koje je išlo ka tome, što reče jutros, ne znam ko je spominjao, gospodin Krasić, ko li, taj socijalni genocid koji se pripremao. Da smo sada u toj situaciji, sada bismo imali silna ubistva. Da vam ne pričam sada kakva je smrtnost među tom kategorijom i kakve su sve to situacije... (Predsedavajuća: Tri minuta.) ... to je posebna priča, ali, molim vas, da to razumete dobro.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, a posle njega narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Nažalost ili na sreću, govorim u ime Poslaničke grupe LDP, ali je više nego jasno šta je tema. Dozvolite mi nekoliko rečenica za uvod, madaje iz ove rasprave potpuno jasno. Dakle, i premijer Mirko Cvetković i gospođa Dragutinović rekli su da je pokušana da se ostvari jedna ravnoteža. Po vašim tvrdnjama, vi ste i uspeli, između podsticaja i socijale, ako tako mogu da uprostim, u ovom budžetu. Nažalost, mi stvarno ne razumemo kako. Dakle, radi svih onih koji ovo i slušaju i gledaju i da bi razumeli ovu, na momente žustru raspravu, između poslaničkog kluba penzionera i nas,moramo reći osnovnu stvar: kakav je to razvojni budžet u kojem će, ako se ne varam, preko 35% sa prihodne strane biti odvojeno za subvencije u penzionom fondu – preko 35% onoga što će država ukupno prihodovati ići će kao subvencija za penzije i plus sva davanja koja zaposleni imaju po tim osnovama. Dakle, subvencije iz penzionog fonda, prema podacima koje smo dobili od Vlade, čine manje od 50% ukupnih troškova za penzioni fond. Penzioni fond je manje ili više postao jednak budžetu Republike Srbije. To je tendencija, a to je stvarno kraj. Naše pitanje je, i pitanje o kome je govorio gospodin Jovanović na početku – kada će se to javno reći? Nažalost, gospodine, nisu penzije ekonomska kategorija, iz ovoga što sam rekao, vrlo je jasno da one treba da budu ekonomska kategorija. One su socijalna kategorija i to ''najsocijalnija'' u ovoj zemlji. One, zbog toga što se ne rada na reformi tog penzionog sistema, nikakvog rada, predstavljaju omču oko vrata svim građanima Srbije. Zbog toga govorimo o međugeneracijskoj pravdi, solidarnosti i dogovoru. Njih nema. Vladajuća većina je drugu godinu za redom poklekla pred ucenom koalicionog partnera i da bi zadržala pet glasova u Skupštini Srbije, pet poslanika, pristala na nešto što je izazvalo posledice sa kojima ćemo se još dugo boriti, a to je linearno povećanje penzija, bez ikakve reforme penzionog fonda od 10% prošle godine. Šta je rezultat toga? Rezultat toga je da država i dalje grca u blatu u kome se danas nalazi i dublje, pojačana svetskog ekonomskom krizom, po našem mišljenju, nesposobnošću Vlade neblagovremenim reakcijama, ali u dobrom delu i zbog toga što, ponoviću, 35% svih prihoda, ako se ne varam, ide kao subvencija penzionom fondu, od koga se ne očekuje nikakav razvoj, nikakva zarada. Ništa se ne očekuje od tog fonda. To je dug prema pet poslanika, pet glasova ovde. Nikakva reforma tog fonda nije izvršena. Nikakva! Ako se ne varam, jedan od poslanika je potpredsednik Upravnog odbora tog fonda. Upravo, poslanik sa kojim polemišem, ako se ne varam, potpredsednik partije koja je osnovana danas, Miladin Kovačević je predsednik tog fonda. Tu se radi o ''partijskom fondu'' – penzioni ''partijski fond''. Moji roditelji su penzioneri. Vi ih ne zastupate. Verujte mi. Oni su duboko svesni da je jedini način da ova zemlja progleda, da se okrene izvozu. Danas imamo 107 milijardi dinara, to smo juče videli, kao, takozvani podsticaji, od čega više od pola idu kao subvencije propalim preduzećima. O tome je vođena polemika malopre i zbog toga je ta polemika važna. Više od pola ide, gospodine, propalim preduzećima, ali čak i od tih podsticaja je duplo veća subvencija penzionom fondu, od koga se ne očekuje, ponavljam, nikakav razvoj. A šta je rezultat toga? Vi ste dali nešto, a svi su vam poslanici, sećam se, rekli da je nemoguće – 10% linearno povećanje penzija nije bilo moguće ni realno, nijednog trenutka. Tada je evro bio 74, danas je evro 96 dinara. U realnoj vrednosti penzije su pale. Radi se još, i na određeni način, o prevari tih ljudi za čija se prava navodno borite. Najbolja pomoć i jedina moguća pomoć za penzionere u Srbiji je: a) da se podvuče crta i da im se kaže – da, to što ste radili 20, 30, 40, 50 godina uništeno je i propalo. Ko će to da im kaže? Vi govorite u ime njih, pa izvolite, to im recite – pare su pojedene, potrošene, u ratovima izgubljene, nestale u pogrešnoj politici. Zbog toga, to što je radilo tih 200 i nešto hiljada ljudi, a zbog čega je ovde i došlo do promene i ova skupština zapaljena, da vas podsetim, to je bio jedan od osnovnih razloga što je sve što su ljudi godinama stvarali proćerdano, gospodine. Sve je proćerdano! I danas mi plaćamo cenu toga. Ne plaćamo cenu loše politike iz 2002, 2003, 2005. godine, mada ona ni tada nije bila sjajna. Ali, ona nije bila sjajna jer nije uspela da se izbori sa posledicama koje su ostale od tada. I s obzirom na to da je tako, moraju se ljudi odreći nečega, u ime svoje dece, a ne mogu se odreći u ime plata za nekog ovde ili u ime nekog cilja koji je nejasan. Mora se reformisati penzioni fond. To je tačka bez koje bilo kakva rasprave i bilo kakav pristup ekonomskoj politici nije moguć. On nije moguć, ali to nije ni jedina stvar. Pri ovakvoj odbrani kursa i ovolikim deviznim rezervama, da li je moguće da naša privreda bude izvozno konkurentna? Nije. Pa, nije moguće! Ovolike devizne rezerve su najskuplji način odbrane kursa koji postoji u bilo kojoj zemlji u okruženju. Je li vam to kažu svi? Izvinite, molim vas, tako jeste. Možete da dobacujete koliko hoćete, tako jeste. Ova vlada ne želi da reformiše penzioni fond ili bar ne želi da ga reformiše dovoljno brzo, da bi ono dalo rezultat, a vi ulazite u treću godinu vaše vlasti. Da ste hteli da reformišete, do sada bi to bilo završeno, zato što će posledice toga biti ogromne. To što stalno čekamo i što svake godine slušamo nešto što će se desiti i sledeće, i sledeće godine, to nije tačno. To se nikada ne desi. Zbog toga je prinuđen ministar Žarko Obradović da objašnjava zašto za 100 studenata koji su ispunili uslove nema novca, iako im je obećano na njihovim fakultetima da će ako te uslove ispune moći da upišu godinu. To smo prinuđeni da slušamo. S druge strane, ta stabilnost, ovako da definišem, to je bila, ne želim da pridajem veliki značaj ovim raspravama, jasno je, pošto nema tu ni premijera, gurnuli ste raspravu za petak popodne, danas prekidate zbog nekog turnira u pikadu ili čega već, na kraju će za raspravu o budžetu govoriti po pet poslanika u isto vreme, samo da bi brže vreme teklo, ali prošle godine je bila rasprava, država je neprijatelj i to je zajedničko u stavovima svih ljudi koji ovde sede. Kada bilo ko od nas ustane i govori on posmatra državu kao neprijatelja u ostvarenju nekog cilja. To je tako već dugo i to se jasno vidi iz izlaganja i premijera i ministarke finansija. Drži se, to je kao, kako bih to najbolje objasnio, nekakav zamak u kome se čuva neka prividna stabilnost i kao sve je u redu, ali nije u redu. Nije u redu, danas vozovi ne dolaze u Srbiju. Ne znam da li vi imate takav utisak, država se raspada, a vi ste došli, i u petak uveče premijer je duže ulazio i izlazio iz ove sale nego što je držao ekspoze o budžetu. Duže je trajalo, verujte. To je stvarno sramota. Premijer Vojislav Koštunica, koji se, lično, ovde, najmanje bavio ekonomijom, od svih premijera u istoriji Srbije, uvek je sedeo na raspravi o budžetu od početka do kraja. Ako nije znao pitanje, tu je bio neko od ministara da odgovori na pitanje. Našeg premijera to ne zanima. On kaže – sledeće godine ćemo imati rast. Prosto, matematičkom, ne ekonomskom logikom, ekonomska je još pogrešnija, ako ove godine imamo pad BDP od 4 ili od 3,5%, to je vaša procena, i sledeće godine imamo rast od 1,5% – u odnosu na šta je to rast? Na ovu godinu? Pa, tako i recite! Postoji li potencijalni rast Srbije? Postoji. Je li je on 5%? Koliki je onda realni pad ove godine, realni pad, sledeće godine? Koliki će da bude stvarni gubitak u 2011, 2012. godini, kada se podvuče crta? Oće li o tome neko reći? Rekli ste, da je razlika između prihodne i rashodne strane, ispravite me, 107 milijardi dinara. Je l' tako? Koliki je budžetski deficit? Je l' 3%? Petnaest posto?! Toga nema u vašim govorima. U odnosu na BDP to je 3 ili 4%, u odnosu na prihode i rashode o kojima danas raspravljamo to je 15%, 655 u odnosu na 700 i nešto. Verujte. Dobro, nije tako. Vi ćete nam objasniti, verovatno, kako je sve super. A mi vam kažemo, zbog toga smo tražili raspravu o Izveštaju Državne revizorske institucije, zbog toga smo juče ceo dan insistirali na poštovanju procedure, ovo nije budžet Vlade Republike Srbije, ovo je budžet ''države'' Srbije. U tom nerazumevanju vi ste došli u sukob i konflikt sa svim poslaničkim grupama, nevezano iz koje su stranke. Neki su prinuđeni da brane jedan stav i vladajuće stranke, drugi brane neki drugi. Niko ne brani ono što piše u budžetu. Vi ćete imati 126. Danas kada smo se šalili, mi smo rekli da smo mogli da glasamo odmah jutros, nismo morali o ovome ni da raspravljamo, jer u tim intervjuima koje dajete, ionako je situacija sjajna, nema nikakve potrebe ni o čemu da pričamo. Ali situacija nije sjajna, ona je katastrofična. Sledeća godina će biti gora nego ova i zbog toga nema premijera, a ne zato što ima važnija posla. To je razlog zbog kojeg ga nema, zato što ćete po razdelima znati da objasnite sve i u tim detaljima ćete ubiti bilo kakvu političku ideju o kojoj govorimo, ali suština je jasna – budžet u kome se trećina izdvaja za subvencije penzionom fondu ni po jednoj definiciji ne može biti razvojni. Čak i kada je tu ministar vera, mi shvatamo njegovu ulogu ovde, pošto samo bespogovorna vera može bilo koga da ubedi da vam veruje, bez ikakvih pitanja, sumnje, bez ičega. Ali, čak vas je i on napustio.
Iskorišćeno je 12 minuta od vremena poslaničke grupe. Ministar Žarko Obradović je tražio reč. Izvolite.
Hvala, gospodine Andriću, kada ste govorili o studentima, koliko znam, izneli ste jedan netačan podatak. Zato govorim da je ovo jedna od retkih prilika kada sam ja kao ministar, iako to izgleda čudno, u situaciji da kažem javnosti ono što jeste. Nijedan student koji je dao uslov za godinu nije ostao van brige države. Pojavio se jedan broj studenata na Primenjenim umetnostima koji su protekle dve godine uživali određena prava na osnovu starog Statuta. Uprava visokoškolske ustanove, verovali ili ne, nije našla za shodno da taj statut upodobi sa Zakonom o visokom obrazovanju, koji je donet 2006. godine. Kada smo mi u Ministarstvu to primetili i kada smo tražili da se zakon primeni, pojavio se problem. Umesto da se kaže – čekajte, koristili ste dve godine nešto na šta niste imali pravo, ili studenti da kažu – koristili smo dve godine nešto na šta nismo imali pravo, problem je ulica, problem je Vlada. Nije tačno. To nije bilo u skladu sa zakonom, nije bilo u skladu sa Statutom tog fakulteta. Dekan je potpisao dokument gde im je dao obećanje, verovali ili ne, kaže – fakultet će vam platiti sve do 2011. godine, dok ta generacija ne završi ciklus studiranja. Kako? Nema problema, platiće Fakultet. Pa, što ne plati? Nema para. Ko onda treba da plati nešto za šta nema para ili što nije u skladu sa zakonom? Naravno, Vlada, jer se očekuje od države da je uvek dežurna adresa za sve i da ima para za sve. Onda im je rečeno – neka nam Ministarstvo izda potvrdu da su to budžetski studenti, ali im mi nećemo uzimati pare. Izvinite, izdavanje bilo kakve takve potvrde je kršenje zakona, a povlači sa sobom još niz radnji koje su, takođe, kršenje zakona, verovatno pravo za penziju, određena socijalna davanja, kartice, dom, krediti. Ovo govorim da bi javnost znala šta sve može biti unutar toga što se zove ''zahtevi pojedinih studenata''. Znači, država je dala novac za sve studente koji su dali uslov za godinu. Od toga su izuzeti oni koji nisu dali uslov za godinu ili imaju zahteve koji nisu u skladu sa Zakonom o visokom obrazovanju. Da li je taj zakon dobar ili ne, o tome ćemo razgovarati u aprilu. Rekao sam profesoru Šamiju, on će imati satisfakciju da u jednom delu jedan njegov amandman bude prihvaćen, ali sam ga, takođe, podsetio da prošle godine cela univerzitetska javnost nije smatrala da treba menjati taj deo amandmana. Opet se vraćam na ono što je rekao kolega Jovanović, mi treba da stvaramo zakone koji neće biti stvar jednog ministra. Ne može se akademska javnost jedne godine ponašati jedno, drugi put drugo. Znam da ništa nije sveto da se ne može menjati i nema tabu-tema, ali, ipak. ako cela akademska javnost kaže, uključujući i studente, da treba da promenimo to i to, onda ne može iduće godine drugi student da kaže – slušajte, on nije predstavnik studenata, on je predstavnik nekog drugog. Ne može! Kao i za nas, dok imamo mandat, radimo, kad prestane taj mandat, onda će ovo raditi neko drugi, ali, onda, pitanje je, da li treba i u kojoj meri govoriti loše o kolegama, nego sa stanovišta činjenica. Dakle, taj podatak je pogrešno iznet u javnost i verovatno je to vas ponukalo da to pomenete kao primer, ništa drugo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ovim završavamo ovaj deo sednice, ne može se reći prepodnevni deo, pošto je 16.00 časova. Određujem pauzu do 17.00 časova. U elektronskom sistemu su prijavljeni narodni poslanici Đuro Perić i Konstantin Arsenović, s obzirom na to da je iskorišćeno vreme za poslaničku grupu, onda će jedan od narodnih poslanika ili ovlašćeni predstavnik ili zamenik predstavnika imati pravo na repliku u 17.00 časova, pošto, pretpostavljam da se o tome radi, dakle, jedna replika. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, reč ima gospodin Đuro Perić. Izvolite, samo se prijavite. Gospodin Konstantin Arsenović ima reč.
Hvala vam lepo. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, koristim član 101, imam repliku na izlaganje poslanika LDP i, pre nego što nešto kažem, želim da im zahvalim na načinu kako oni gledaju na status penzionera. To je nama najbolja reklama. To je jedno. Drugo, omču koju drže penzioneri u ovom parlamentu, da li to znači da treba staviti omču i penzionerima oko vrata. Šta treba uraditi sa penzionerima da oni ne bi bili smetnja ovom društvu, da li ih treba pobiti ili ih dovesti na ivicu gladi i egzistencije? Iovako mnogi od njih jedva žive. Ne mogu da prihvatim činjenicu, nije tačno da ovih pet poslanika ucenjuju ovaj parlament i vladajuću koaliciju. U krajnjem slučaju ako hoćemo da budemo najmanje korektni, radi se o koaliciji SPS - PUPS – JS, onda to cela koalicija drži omču u ovom parlamentu. Takav pristup koji zastupa gospoda najblaže rečeno nije korektno. Bilo bi dobro kada bi se oni sami odrekli nekih svojih privilegija. Ne stide se to da koriste, ali zato umeju da kritikuju one koji su, u krajnjem slučaju, sve što je imalo ovo društvo stvorili i zasluženo stekli svoju penziju, koja je onakva kakva jeste. Mnogi od tih penzionera izdržavaju ne samo svoju decu nego i unučad. Pa, i tu mogućnost treba da im uzmete? Znamo mi da je ovo teret društvu, ali su penzioneri za to najmanje krivi. Pošto oni ne priznaju stečena prava, iz njihove diskusije se vidi da se ta stečena prava ne uvažavaju, njima smetaju penzioneri i treba ih na neki način skloniti i sa političke scene i uopšte iz života ovog društva. Prema tome, molim vas, i zato sam još jedanput zahvalan na vašoj diskusiji, to je izuzetna propaganda, poručujem penzionerima – e, kakva ih sudbina čeka ako vi dođete na vlast.
Gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, mi ceo dan razgovaramo ukazujući na neodrživost odnosa koji su uspostavljeni na politikantstvu, a ne na brizi za penzionere. Prvo, ovde govorimo jasnim jezikom, pa se mora reći šta je privilegija. Kada imate policijsko obezbeđenje, to nije privilegija, to je problem. Kakva je to država koja vam ponudi policijsko obezbeđenje zbog toga što nije u stanju da vam zaštiti život? To je samo za vas iz PUPS-a privilegija. Pošto se starate za penzionere, što se niste starali o onima koji su najviše ugroženi, nego ste svima povećali linearno penzije po 10%, pa i onima koji su imali penziju 10.000 dinara i onima koji su imali penziju 50.000 dinara ili 100.000 dinara, kao vaš predsednik. Pa, što se on nije žrtvovao za penzionere koji nestaju, tako, što nije rekao povećaćemo onima koji su najviše ugroženi. Mi bismo hteli tu da uspostavimo red. I moji roditelji su penzioneri, 40 godina radnog staža, otac dva fakulteta, majka isto tako. Ali, mi govorimo o 25% onih koji primaju invalidske penzije, a nisu invalidi. Mi govorimo o činjenici da je u ovoj zemlji više invalidskih penzionera nego onih koje svoje pravo na penziju ostvaruju primajući porodične penzije, a da je samo 18% penzionera svoju penziju dobilo na osnovu punog radnog staža i da ste koštali vas pet ovu državu 500 miliona evra u prošloj godini. Dakle, 500 miliona evra je 10'% linearne povišice u penzionom fondu, zato što ste ucenjivali i to treba da se zna. Postavlja se pitanje – šta ćemo sutra da radimo? Dokle će se stići ako se tako bude ponašalo? Penzioneri su najmanje dužni da u ovom trenutku trpe jednu politiku koja im je omogućila da su, starajući se navodno o njima, misli samo na sebe. Gde su bili svi oni koji se danas staraju o njima onda kada im je to pravo koje je stečeno obesmišljeno? Nije to biblijsko pravo pa da o njemu ne možemo da polemišemo. Pa, je l' smo se složili oko toga da je penzija ekonomska kategorija, a ne socijalna? Žao mi je, imate pravo, pa izgubite pravo. Kako je to moguće? Države su propale, milion ljudi je otišlo iz ove zemlje, najureno, a vi se pozivate na svoje pravo kao da je vreme stalo pre 20 godina.
Gospodin Đuro Perić. Izvinjavam se, mislim da je bilo već dovoljno replika između poslaničkih grupa, nije bilo personalnih pominjanja, tako da bih zamolila. Moja procena je da nema osnova za dalje replike. Reč ima gospodin Riza Halimi. Molim vas, pozvaću se na član 101. stav 2. "Ukoliko su uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno na političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj političkoj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe". Mislim da smo završili krug replika. Po Poslovniku, gospodin Ivan Andrić.
Pogrešno tumačenje, pogrešno je interpretirano ono što smo rekli. Meni je žao što je došlo do nesporazuma u delu koalicije SPS stvarno ne vidim nikakvu konkurenciju, nema razloga na takav način da se prepiremo, ali nismo mi to rekli, to je važno da se razjasni. Znači, nismo mi rekli. To što ste rekli je stvarno, kao što je rekao Čedomir, velika demagogija. Ne želimo mi nikom da oduzmemo nešto što njemu pripada. Mi vam samo kažemo da ste na isti takav način mogli da kažete – svakom penzioneru treba dati po 100 hiljada evra, pa bismo mi onda samo propali pre, nego ovo linearno povećanje od 10%. Mi vam kažemo da je taj zahtev nerealan, da je demagoški, i on je direktno doveo do toga da danas svaki od tih penzionera, uprkos možda i vašoj dobroj nameri, živi lošije nego što je živeo pre nego što je dobio 10% povećanja. Mi smo dali za to vrlo jasne argumente; tada je evro bio 74 dinara, ako se ne varam ili 75 dinara, danas je 96. Realna vrednost te penzije, i pored povećanja, danas je manja nego pre povećanja od 10%. Jedan od osnovnih uzroka za to što se desilo jeste i taj što je država opterećena, budžet države je opterećen nerealnim zahtevom ili ucenom, jer mi smo videli u medijima, ne znamo mi šta vi pričate međusobno. U medijima je vaša grupa rekla – nećete glasati za budžet, prošle godine, ukoliko ne bude povećanje od 10%. To je bio politički stav. Mi vam kažemo da je ta ucena dovela do toga da danas niko nema koristi, ni država, ni ti isti penzioneri. Zbog toga kažemo – taj stav je demagoški. Možete da se javljate koliko hoćete i da kažete – treba svakom penzioneru milion, dva, 30 miliona evra i to sve lepo da zvuči, ali to nije realno. Jedino što je realno ... (Predsednik: Vreme.) ... jeste da se pogleda istini u oči i da se kaže. Dao sam vam argumente, 30% od budžeta ... (Predsednik: Vreme, gospodine Andriću.) …izvinite.
Nije bilo povrede Poslovnika. Reč ima gospodin Đuro Perić, koji, takođe, reklamira Poslovnik.
Reklamiram član 101. stav 2. Gospodin Andrić je spomenuo i mene lično u funkciji fonda, u funkciji da sam predstavnik, a i gospodin Miladin Kovačević, političke partije. Ne, gospodine Andriću, u fondu se upravlja tripartitno –poslodavci, sindikalci, koji zastupaju osiguranike, i korisnici, penzioneri. To čini Upravni odbor – po sedam članova. Ja sam u taj upravni odbor došao iz Saveza penzionera i kad nije postojala ova partija. Da se tu zna i oko toga još da dodam da upravo i poslodavci i mi dole svi tražimo reformu tog sistema, u principu da dođe do toga da on postane jedan fond koji će kapitalizirati svu tu svoju imovinu i sva prava koja je imao i koja je stekao još odranije. To da se razumemo. A tih 10% što su se istopili, istopilo se kod svih, ne samo kod tih nesrećnih penzionera. Tih 10%, istopilo se kod svakoga ako je imao takvu situaciju, u kakvoj je bio. Hvala.
Nije povrede Poslovnika. Poslovnik reklamira gospodin Zoran Ostojić i gospodin Slobodan Maraš. Gospodin Slobodan Maraš, izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Periću, moram da vas podsetim na nešto. Kada je ...
Gospodine Maraš, ne možete se obraćati, molim vas, nemojte se obraćati Poslovniku, recite koji je član povređen i argumentujte to.
Član 104. zato što se ovde iznose neistine. Pod jedan, predstavnici LDP nisu dobro protumačeni, iz razloga što niko ovde nije imao nameru da napada penzionere, odnosno da se bori protiv prava penzionera. Kao i Čedomir Jovanović i Ivan Andrić, i ja imam roditelje koji su penzioneri, i svi imamo penzionere u kući i svi želimo da oni bolje žive. To smo vam i onda govorili, kada ste ucenjivali – nemojte linearno povećavati penzije! Šta je onda bio vaš odgovor, vaš argument? Dobro se sećam šta je rekao predsednik vaše poslaničke grupe. Nikad penzioneri nisu bili u ovakvoj situaciji, sada su hiljade penzionera u upravnim odborima. Ne govorimo o interesu stotina hiljada penzionera, nego govorimo o interesu pet ljudi u poslaničkom klubu, tih hiljadu koji su u upravnim odborima. Stotine hiljada penzionera imaju minimalne penzije, užasno teško žive, ali taj potez koji je doveo do toga da pola milijarde evra bude odvojeno za povećanje od 10%, nekome je, samo malom broju, poboljšalo standard. Gore živi 99% penzionera, jer je skočio evro tada, i toga su svi svesni. Nemojte prebacivati loptu da se ovde neko bori protiv prava penzionera i njihovih prava na dostojanstveni život. I onda smo rekli i sada ponavljamo – ti ljudi koji su sada u penziji, velika većina, oni su izgradili ovu zemlju i to ništa nije sporno, ali sada ruše.
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Zoran Ostojić, reklamira povredu Poslovnika.
Dostojanstvo skupštine, član 104, predsednice. Gledaju nas građani, ako ne sad, gledaće nas u snimku. Mislim da smo dužni zbog njih da se držimo nekih činjenica. Ovde je jedan moj uvaženi kolega rekao da je on u fondu PIO, u Upravnom odboru, bio pre nego što je osnovan PUPS, izgleda mnogo dugo. A, da li, recimo, upravljanje fondom i situacija u kojoj se nalaze penzioneri ima nekog efekta na odgovornost tog kolege, koji je tu tako dugo, a vidimo da penzionerima ne cvetaju ruže? To što je činjenica da je predsednik Upravnog odbora danas postao potpredsednik jedne od stranaka ministra Ljajića verovatno je argument u prilog tome da su to predstavnici sve te tri interesne grupe. Ne, to su partijski funkcioneri, to je jasno i da bude jasno građanima. Danas raspravljamo o budžetu, o doprinosu tih 740 milijardi, pomoć PIO fondu je 215, to je skoro trećina. Ako se nastavi ovakva politika, sledeće godina će biti 300 milijardi, naredne godine će pola budžeta morati da se doda za penzionere. Ko će to da plati? Odakle ta polovina? Pravi PUPS je LDP, prava rešenja koja predlaže LDP su u interesu penzionera, a ono što predlaže PUPS je protiv interesa penzionera. To smo dokazali na primeru onih 10%. A zašto LDP brani interesa penzionera? Ovi penzioneri i oni koji dođu moći će da dobiju penziju samo ukoliko u ovoj zemlji bude razvoja i posluša se LDP.
Zahvaljujem. Nije bilo povrede Poslovnika. Gospodin Riza Halimi ima reč.
Hvala. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u poslednja dva saziva Narodne skupštine, u okviru rasprave o budžetu Republike Srbije pokušavam da ukažem na zabrinjavajuću činjenicu da se zbog neadekvatne razvojne politike i neravnomerne regionalne raspodele budžetskih sredstava nastavlja sa galopantnim zaostajanjem nerazvijenih područja. I pored funkcionisanja Koordinacionog tela, skoro već 10 godina, u preševskoj dolini ne ostvaruju se osnovni projekti vladinog programa iz 2001. godine, kojim je bilo predviđeno da se u roku od tri godine ostvari ekonomska revitalizacija ovog ekstremno nerazvijenog područja, kao i adekvatno uključivanja Albanaca u državne organe i institucije. Nažalost, i dalje imamo drastično tešku ekonomsku situaciju sa totalnim zapostavljanjem ovog područja, još za vreme jednopartijskog režima, a i ovo stanje je posledica nasilnog raspada bivše Jugoslavije, kada je ovo područje u potpunosti getoizirano novim granicama koje su grubo prekinule ranije privredne veze sa Kumanovom i sa Skopljem u Makedoniji i sa Gnjilanom i sa Prištinom na Kosovu. Umesto ekonomske revitalizacije, nakon 2001. godine došlo je do daljeg zaostajanja opština Preševo, Bujanovac i Medveđa, ali i susednih opština Trgovište i Bosilegrad, koje sada imaju od pet do sedam puta manje nacionalni dohodak po glavi stanovnika u odnosu na državni prosek, uz katastrofalnu stopu nezaposlenosti koja je čak veća od rekordnih 70%. Kao direktna posledica ovog veoma teškog ekonomskog stanja, na ovom području su veoma intenzivne migracije stanovništva i to ne samo u brdsko-planinskim opštinama Medveđa, Trgovište, Bosilegrad, nego i u opštinama Preševo i Bujanovac, kroz koje prolazi Koridor 10 i veoma značajne međunarodne saobraćajnice. Iz podataka sa poslednja dva popisa stanovništva može se videti da je stanovništvo opština Preševo, Bujanovac i Medveđa, ukupno u ovom periodu od 11 godina, smanjeno za 13.683 stanovnika. Po etničkoj osnovi ovo smanjenje stanovništva ima sledeću strukturu: Albanaca –10.817, Srba – 2.142 iRoma – 724, s tim što je, moram da dodam, realno još veće smanjenje broja Albanaca u preševskoj dolini, jer je 2002. godine popisano i oko 5.000 izbeglih Albanaca u toku ratnog stanja, a koji se još uvek nisu uspeli vratiti na svoja ognjišta, zbog nedostatka osnovnih uslova za život. Ove statističke podatke iznosim zbog nakaradnog obrazloženja Predloga budžeta u delu u vezi Koordinacionog tela za ekonomske klasifikacije 511 i 512, gde se kaže da će se predviđenim sredstvima u ovim pozicijama finansirati projekti u srpskim naseljima u cilju sprečavanja migracije srpskog stanovništva. Dakle, i pored mojih osnovanih primedbi koje sam na ovu temu izneo prošle godine, a što je još važnije, i pored činjenice da smo 27. marta ove godine potpisali Sporazum o rekonstrukciji Koordinacionog tela, kojim je trebalo da se i predstavnici Albanaca uključe u zajednički rad ovog vladinog organa, nažalost, nastavlja se sa autoritativnim nametanjem čak i ovakvim anticivilizacijskim rešenjima kojima se jednom delu stanovništva na ovom području obezbeđuju privilegije samo po etničkoj pripadnosti. Po svemu sudeći, ovakvi recidivi političkih i etničkih predrasuda ometali su do sada ostvarivanje projekta Saveta Evrope o ''mini regionu'' Preševo, Kumanovo, Gnjilane iz 2002. godine, kojim je trebalo da se inicira prekogranična saradnja u oblasti privrede, naravno, i u obrazovanju, kulturi i informisanju. Nikako ne mogu da shvatim da i ovim predlogom budžeta opštine na jugu Srbije ne mogu da se uključuju u okviru druge komponente instrumenta za pretpristupnu pomoć EU prekogranične saradnje koja se finansira iz IPA, jer nije predviđena prekogranična saradnja ni sa Kosovom, što se zna da ne dolazi u obzir kada je u pitanju aktuelna zvanična politika, a što je još neshvatljivije, ni sa Makedonijom, što apsolutno ne mogu da shvatim zbog čega. Ako se analizira struktura predloženog budžeta predviđenog za Koordinaciono telo, vidi se da još uvek u Vladi nema spremnosti za podršku razvojne, socio-ekonomske komponente u opštinama Preševo, Bujanovac, Medveđa, što bi jedino moglo da spreči aktuelni masovni odlazak mladih sa ovog područja, kojima su zatvorene sve perspektive za normalan život, jer nemaju nikakve šanse za zapošljavanje, kako zbog katastrofalne ekonomske situacije, tako i zbog toga što ova vlada ne pokazuje spremnost da reši ključni problem priznavanja diploma Prištinskog univerziteta i nostrifikacija diploma univerziteta Albanije i Makedonije. Umesto ozbiljnog pristupa u rešavanju ove dramatične situacije, u Predlogu budžeta se prilična sredstva usmeravaju za prevodilačku delatnost za fakultete koje treba otvarati u Preševu i Bujanovcu, nakon što ćemo dobiti Studiju izvodljivosti, koja poprilično kasni i dugo se radi. Ovo ukazuje da se planira da se aktuelni eksperiment sa osam albanskih studenata u Medveđi proširi i u Preševu i u Bujanovcu, gde godišnje završava srednju školu oko 800 maturanata. Po već iznetoj veoma smešnoj logici, u obrazloženju ovog budžeta o privilegijama koje bi trebalo da imaju stanovnici srpskih naselja, sada se, pod fasadom projekta za rešavanje veoma osetljivih problema u visokoškolskom obrazovanju Albanaca, nudi diskriminacija kojom je predviđeno da studenti srpske nacionalnosti nastavu prate na maternjem jeziku, a Albanci bi imali surogat od predavanja, prevodi koji bi išli uz neku simultanu tehniku, a iz trenutne prakse u Medveđi to rade apsolutno nestručni ljudi. Sada se postavlja pitanje – da li zaista želimo da rešimo problem obrazovanja, visokoškolskog obrazovanja na albanskom jeziku ili samo želimo da odložimo neke stvari, a neki procesi se odvijaju, ljudi idu, čekaju godinu, dve, nemaju šanse i oni koji diplomiraju, a sa druge strane nemaju mogućnost i u svojoj državi da studiraju, da završavaju fakultete i budu spremni za rad. Ako mi ovo ovako budemo odugovlačili, za neko vreme nećemo imati uopšte za koga naći rešenje, vezano za ove dramatične probleme sa kojima se suočavaju mladi ljudi na tom području. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, izvolite.
Hvala. Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine Halimi, mi smo o ovoj temi više puta razgovarali. Mislim da nije korektno kritikovati Koordinacioni centar na način na koji vi to činite. Koordinacioni centar i kolega Marković čine puno toga da se poboljša situacija u ove tri opštine. Znam da postoji dobra volja i da su i on i ljudi u Koordinacionom centru preduzeli niz aktivnosti da se stanje unapredi, ali moram reći da u svim akcijama koje Koordinacioni centar vodi i kolega Marković, oni nemaju uvek u punoj meri saradnju sa druge strane. Pružena ruka nije uvek, nažalost, dobrodošla, ali znam da se puno toga čini i da je Koordinacioni centar, zajedno sa Ministarstvom prosvete i sa Vladom Republike Srbije u saradnji sa Univerzitetom u Nišu, Pravnim fakultetom i Ekonomskim fakultetom Univerziteta u Nišu, uspeo da otvori dva odeljenja tih dvaju fakulteta u Medveđi. I da je to počelo sa radom. Da je dozvolu potpisao resorni ministar tj. ja, da je upisan jedan broj studenata, među njima i jedan broj Albanaca i da je tačno da je nastava organizovana na način da postoji simultani prevod na albanski jezik. Očigledno da u ovom trenutku nismo imali dovoljan broj kvalitetnih nastavnika, da bi se zadovoljili svi standardi koji se podrazumevaju za rad u ustanovama visokog obrazovanja. To možda nije dovoljno. Ali reći da ne valja i da nije dobro, mislim da nije korektno, jer se sa tim započelo pre nekoliko meseci, pre nepuna dva meseca, i to je nešto što je počelo i što će se nastaviti, jer znam da je plan da se otvori isto i u Bujanovcu i da se pripadnicima albanske manjine kao i Srbima i ostalima koji žive u tom području, području tri opštine, stvore uslovi za visoko obrazovanje, što se, priznaćete, retko dešava u velikom broju drugih zemalja. Dakle, visoko obrazovanje na svom maternjem jeziku, što se, priznaćete, retko dešava u mnogim drugim zemljama, koje inače uzimaju sebi za pravo da nam, da kažem, dele lekcije, verbalno i na drugi način, o ljudskim pravima i pravima pripadnika manjina. Kada je reč o pitanju diploma država Srbija je više puta, javno i jasno rekla da priznaje diplome koje u svom sadržaju imaju oznaku UNMIK Kosovo. Ja mislim da to nije sporno. Mislim da ni do sada nije bio problem. Ako je bio problem, problem je prevaziđen. Ali se tu postavljaju još dva pitanja. Objektivno se postavljaju, bez obzira šta ko mislio o tome, a evo, ja vam govorim šta Vlada Republike Srbije čini. Postavlja se pitanje – zašto se izdaju diplome bez oznake UNMIK Kosovo, koje imaju u svom sadržaju oznaku ''republika Kosovo''? Zašto se ta deca dovode u situaciju da im se izdaju dokumenta za koja se unapred zna da ne mogu biti korišćena na području Republike Srbije? To je pitanje koje, nažalost, ne nailazi ni na pokušaj odgovora sa bilo čije strane. Voleo bih da i vi razmislite o tome, pa da nam date možda neki mogući odgovor. Drugo je pitanje – zašto deca idu da studiraju na fakultetima koji izdaju zvanične diplome koje nemaju u svom sadržaju oznaku – Srbija ili imaju oznaku – ''republika Kosovo''? Na to pitanje, takođe, treba postaviti odgovor, kao što imamo, nažalost, situaciju u ostalom delu Srbije da neka deca, i njihovi roditelji, uz saglasnost roditelja više ili manje, upisuju fakultete koji nemaju, primera radi, dozvolu za rad ili nisu predmet procesa akreditacije, iako znaju unapred da to nema svoju upotrebnu vrednost. Nije to pitanje samo odnosa prema tim diplomama. Država ima isti stav prema pitanju vrednovanja kvaliteta visokoškolskih ustanova i ne može se uvek tražiti krivac na strani Srbije, u Vladi Republike Srbije, i pitati zašto Vlada ne učini nešto. Vlada čini nešto. Nego se postavlja pitanje – zašto druga strana, u ovom slučaju obrazovni sistem koji radi u okviru UNMIK-a Kosova, izdaje diplome koje u svom sadržaju sadrže''republika Kosovo'', a nema oznaku UNMIK Kosovo? Zašto? To pitanje nažalost se ne elaborira na pravi način. Mislim da država Srbija apsolutno ima dobru volju i da je tu dobru volju pokazala više puta. Sada će se kroz rad ova dva odeljenja u Medveđi, nadam se iduće godine i u Bujanovcu, stvoriti uslovi da se pripadnici albanske manjine obrazuju na svom maternjem jeziku na nivou visokog obrazovanja, pa ćemo onda stvarno svi biti u situaciji da vidimo da li je u pitanju nemogućnost ostvarivanja obrazovanja na svom jeziku ili nešto treće, o čemu se možda u ovom trenutku ne govori ili možda ne postoji dobra želja da se o tome govori. Hvala.
Nema osnova za repliku, gospodin Halimi. Ovo je bilo samo razjašnjenje. Nema uvreda, nejasnoća. Gospodin Zoran Šami ima reč. Povreda Poslovnika, izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Ja sam, ne prvi put … (Predsednik: Samo recite koji je član povređen?) … član 104. Nije prvi put da o ovoj temi razgovaramo i u ovoj skupštini i u raspravi sa gospodinom ministrom. Tema je veoma osetljiva i ne možemo se olako, po meni površno, odnositi prema životnoj temi koja trenutno apsolutno diskriminiše u najdrastičnijoj formi stanovništvo na ovom području. Pomenuta je Viša poslovna škola, nije direktno, ali indirektno, iz Čačka. Doduše, ima ili nema akreditaciju, to je pitanje za vlast. Već četiri godine tamo funkcionišu. Oni dovode profesore iz Tetova, Skoplja koji predaju na albanskom. Ne rade ove surogate od predavanja preko veoma loših prevoda, koji apsolutno srozavaju pojam studija i uopšte visokog školstva. Na to sam ukazao maločas. Gospodo, da li o građanima Preševa, Bujanovca, Medveđe treba više da brinu vlasti na Kosovu ili država u kojoj žive? Zato tražim da se ovo pitanje ozbiljno razmotri, jer nema nijednog studenta Albanca sa ovog područja da studira u Nišu, Beogradu, Novom Sadu kako je to ranije bilo pre oružanih sukoba i uopšte tih tragičnih događaja u bivšoj Jugoslaviji.
Vreme. Zahvaljujem. Moram vam reći, gospodine Halimi, da nema povrede člana 104. Gospodin ministar je krajnje argumentovano i korektno govorio i nije bilo povrede dostojanstva Skupštine. Gospodin Zoran Šami ima reč.
Treća sreća. Zahvaljujem, gospođo predsednice Skupštine. Dame i gospodo poslanici, gospođo i gospodo ministri, počeću sa jednom digresijom. Moj kolega, gospodin Andrić, očigledno nije razumeo da je zapravo ministar vera najbolji izbor za zastupanje budžeta, jer kada čovek vidi ovo čudo od budžeta može jedino da se prekrsti, pa je ministar vera najmeritorniji da proceni da li je to obavljeno kako valja. Vlada nam je dostavila jedan vrlo težak budžet. Merio sam, ima dva kilograma i 300 grama. I kada bi se kvalitet budžeta merio u kilogramima, to bi bio jedan sjajan budžet. Nažalost, kvalitet budžeta se meri nečim drugim, a od tog nečeg drugog nema ni pomena. Počeću sa rashodnom stranom. Naravno, kada bi po svim razdelima iščitavao sve nelogičnosti i sve promašaje ovog budžeta, to bi trajalo bar dva i po sata, a sumnjam da bi mi gospođa predsednica Skupštine to dopustila. Zato ću se zadržati samo na dve stvari. Prvo, da se prisetimo šta je budžet, jer Vlada predlaže budžet i zapravo predlaže koliko namera i mogućnosti država ima da zaradi novca, sa jedne strane, i, sa druge strane, kako će taj novac, a kako vidimo i više od toga, da potroši? Podsećam, rashod budžeta je 762 milijardebudžeta. Međutim, u budžetu je, pažljivo sam to prekontrolisao, dato pravo Vladi da svojom internom odlukom raspodeli 59.690.231.000 ili da zaokružimo 60 milijardi dinara ili, ako hoćete, 630 miliona evra ili, ako opet hoćete, 8% rashoda budžeta. Dakle, 8% rashoda budžeta Vlada raspodeljuje svojim internim odlukama, to dođe, negde, oko 23 miliona evra po ministru. Naravno, nisu svi ministri-ministri, neki imaju mnogo veća prava, neki mnogo manja. Nudim jednu skromnu nagradu onome ko iz prve pogodi koji ministar ima najveća prava. Dajem skromnu nagradu zato što ćete svi pogoditi. Ja sam na ovo ukazao i prošli put i džaba se mi pokrivali sa ova dva kilograma i trista grama ako 60 milijardi delimo onako – Vlada na predlog ministra, pa kako se njemu dopadne! To je jedna opasna navika. Ono što je dosta interesantno, što je i prošli put to bilo, ako me pamćenje ne vara, 8%. Izgleda da ova vlada radi za 8%. To je ono što nesumnjivo mora da brine. Druga stvar, ovde je to više diskutanata istaklo, pitanje trošenja para, znate, obično se smatra da kada plate državnih službenika i penzija dođu do granice od 50%, onda se po pravilu smatra da je država u ozbiljnom problemu. Nama je to stiglo do 63%. Država očigledno jeste u ozbiljnom problemu. Pri tom, hajde da sad ulazimo u dugove i pravimo minus od 107 milijardi, što je milijardu i 100 miliona evra, ako se ne varam, možda čak i nešto više, pa da te pare stvarno ulažemo u nešto. Daću vam jedan banalan primer. Malopre smo čuli da prodajemo malinu po 80 dinara, a da prodajemo slatko od malina, teglicu od 250 grama, dobili bismo 400 dinara. Ukinut je embargo na Trgovinski sporazum, ali gospodo, embargo ne služi za to da se slikate za dnevnu "Politiku". Ukidanje embarga i primena Trgovinskog sporazuma u celini služi za to da naša privreda dobije neku šansu. Postoje mnogi, da kažem, sa zvučnim imenima ili nekim bezimeni i nepoznati privrednici kojima je valjalo obezbediti neka sredstva da bi se stimulisao izvoz, jer očigledno sada postoji šansa sa ukidanjem carina da se pojave na stranom tržištu. Oni ne mogu tek tako da se pojave, potrebno je nešto investirati i tu priliku u ovom budžetu ova vlada propušta. Zatim, ovde je pomenut, meni je žao što je gospodin Mrkonjić otišao, Koridor 10. Jedna stvar apsolutno postoji, ulaganje u saobraćaj, u ovom slučaju Koridor 10, što nisu samo putevi nego i pruga, jeste nešto što je apsolutno najprofitabilnije za državu, zato što do poslednjeg dinara sve što uložite ostaje u državi, potroši se u državi, sve. Na kraju se kroz višestruki PDV državi sve vrati. Znam da ćete sada reći – obezbedili smo giga-mega kredite itd, kao da su ti krediti poklonjeni, to treba i vratiti, sve je to u redu, ali država mora sopstvenim primerom, ulaganjem sopstvenog novca u te poslove da pokaže celom svetu jasno svoje namere. Mi pokazujemo da ćemo da odvojimo sedam milijardi i još na jednom drugom mestu tri milijarde za poslove otkupa zemljišta. Zašto ne više? Čuli smo, ima nešto para da se investira u železnice, pošto inače mislim da pomenem železnice, ali nigde ne vidim da se investira u pravljenje, odnosno rekonstrukciju pruga. Da li znate podatak da trenutno vozovi u zemlji Srbiji idu sporije nego 1936. godine? Idu sporije zato što ima 200 kilometara pruge na kojima vozovi ne smeju da voze brže od 20 kilometara na sat. Prema tome, umesto da poklanjamo železnici 12 milijardi i 400 miliona, da i dalje ne bi funkcionisala, hajde malo da počnemo da smanjujemo te dotacije. Ne kažem da ih treba odmah ukinuti, to je nemoguće, ali hajde malo to da smanjujemo, pa da te pare prebacimo na rekonstrukciju pruga, opet u železnicu, samo na jedan mnogo razumniji način. Konačno, nešto o prihodima. Pedeset posto prihoda planiramo da dobijemo od PDV-a, 325 milijardi. DSS će biti mnogo srećna ako se to ostvari. Mi ne navijamo da se to ne ostvari, samo se jako bojimo da će to jako teško da se ostvari. Neka vas ne zavaravaju proseci zarada, pa, dakle i mogućnosti za potrošnju. Znate, prosek je jako čudna stvar. Izvešću vam jednu prostu računicu. Ako 49 ljudi zarađuje 200 evra mesečno, a onaj 50-ti 5 hiljada evra mesečno, jer je on veliki gazda, u proseku zarađuju 300 evra mesečno, ali se u potrošnji ne nalazi 300 evra mesečno po glavi, nego se, nažalost, nalazi 200 evra mesečno po glavi. Jasno je da onaj ko zarađuje 200 evra mesečno sve što zaradi mora da pojede i da nahrani, ako ne može baš on da pojede, možda bar deca da pojedu. Gde je tu zarada od PDV-a? Jako se bojim da od tog PDV-a neće biti ni blizu 325 milijardi. Dalje, planirate još 20% prihoda od akciza, 131 milijardu. Od tih 131 milijardu, praktično, sem nekih 11, čini mi se, milijardi, a sve ostalo je prihod od akcize na naftu i akcize na duvan, ukoliko vam gospodin ministar zdravlja ne zabrani pušenje, ne znam šta ćete onda. Možete vi da planirate koliko god hoćete da zaradite na benzinu i može cena benzinu da budete koliko god hoćete, polazim od sebe, kupujem mesečno benzina za 3.000 dinara, bez obzira koliko god da jeste i naravno takav rezon uglavnom ima najveći broj stanovnika Srbije. Dakle, vama je 70% prihoda u budžetu na jako klimavim nogama. Pošteno da vas pitam, šta ćemo da radimo ako tih para ne bude? Ponavljam, DSS navija ne da bude toliko, nego da bude više, ali se bojim da ne može da bude više. I zato sam rekao da je ovo jedan jako rđav budžet i zato sam rekao da mi se ponekad čini da povodom ovih pitanja Vlada tumara, kao guske u magli, bez jasne vizije, bez jasne ideje kamo će da dođe. A, onda ćemo jednog dana da konstatujemo da nam ni onih 63% nije dovoljno, da nam treba 73% ili ne znam koliko posto, i onda više ništa nije važno jer smo definitivno bankrotirali. Ovaj budžet je najava bankrota i ako se nešto hitno ne promeni, a jedino što hitno može da se promeni i što valja promeniti to je ova i ovakva vlada. I, gotovo, potpuno rezignirano ovim završavam ovu diskusiju.
Zahvaljujem. Gospodin Đorđe Milićević ima reč. Izvolite
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, budžet Republike Srbije za 2010. godinu, sa pratećim planovima republičkih fondova i Memorandumom o budžetu predstavlja zapravo program rada Vlade u narednoj godini. Međutim, čini mi se da je u ovom trenutku kada se predlaže i usvaja budžet, zapravo, više pažnje je podigao i više prašine revizorski Izveštaj o trošenju budžetskih sredstava. Odmah na početku da još jednom istaknem ono na šta sam do sada često ponavljao i ukazivao, da i najbolji zakon, pa, između ostalog i najbolji i najtransparentniji budžet, može da upropasti njegova realizacija, odnosno način trošenja sredstava i izvršavanja rashoda. Državna revizorska institucija i revizor su odradili deo posla i dostavili Izveštaj i prosto treba da im omogućimo da bez pritisaka završe posao do kraja i preduzmu se zakonske mere protiv odgovornih nalogodavaca, ukoliko se proceni da je to potrebno. Nećemo valjda opet zabavljati građane oko nekakvih mahinacija i nenamenskog trošenja budžetskih sredstava, a narod želi i očekuje od nas suštinski odgovor kako će živeti i preživeti ovu narednu 2010. godinu. O prošlosti prosto ne želim da govorim. Prošlost ne možemo da menjamo, ali postavlja se pitanje i sadašnjosti i budućnosti. Postavlja se pitanje – u kakvom privrednom ambijentu i koji su makroekonomski okviri u kojima predlažemo budžet za narednu godinu, odnosno za 2010. godinu? Moje mišljenje je da su tendencije u privredi, iako su nepovoljne, mnogo izvesnije i prepoznatljivije nego u istom periodu prošle godine, kada se nije mogao sagledati obim uticaja svetske ekonomske krize na domaću privredu. Nepovoljne tendencije i galopirajuća kriza krajem prošle godine nastavljene su i u prethodnom periodu tekuće godine. Preduzetim merama ekonomske i monetarne politike od strane Vlade Republike Srbije sprečen je kolaps finansijskog i realnog sektora i ublažene su posledice, rekao bih, globalne krize na našu privredu. Preduzete vladine mere su zaustavile recesione tendencije, što je pozitivno, ali pitanje na koje je vrlo teško dati odgovor u ovom trenutku je – kada počinje i koliko će trajati oporavak, sa tendencijom rasta ekonomskih indikatora? U ambijentu kada je neto priliv direktnih stranih investicija manji za, čini mi se, 40% u odnosu na prošlu godinu, Vlada se posle niza godina vraća podsticajnim merama domaćoj privredi, i to kroz stimulativne kredite, sa upola manjom kamatnom stopom privredi. Država je odvojila, čini mi se, oko četiri milijarde dinara, zatim potrošački krediti za kupovinu domaćih trajnih, potrošnih dobara, zatim krediti za investicije. Država je obezbedila, čini mi se, oko pet milijardi dinara, mere za poboljšanje likvidnosti privrede, kao i stimulativne mere za zapošljavanje pre svega mladih ljudi. Uz preduzete mere štednje i racionalizaciju uprave, napred navedene stimulativne mere, uveren sam, daće određene rezultate. Prihod po osnovu poreza na dodatu vrednost na domaće proizvode je znatno povećao svoje učešće u ukupnom prihodu po ovom osnovu. U 2009. godini, PDV na ovu robu činio je 30%, a u budžetu za 2010. godinu – 43% ukupnih prihoda po ovom osnovu. Taj odnos potkrepljuje i činjenica da je za prvih devet meseci ove godine uvoz robe smanjen za 30,7% zbog pada tražnje, što se osetno odrazilo na smanjenje tekućeg platnog deficita. Sa druge strane, zabeležen je znatno manji pad realnog maloprodajnog prometa u trgovini od 10,7%, što je dovelo do realnog pada konsolidovanih javnih prihoda za 8,8%. Nepovoljno je to što prihodi po osnovu PDV čine oko 53% poreskih prihoda budžeta, što ukazuje na konstataciju da se i ovaj budžet finansira iz potrošnje. Drugi vrlo bitan budžetski prihod su akcize, koje u iznosu od 131,5 milijardi čine 21,6% poreskih prihoda. Akcize na derivate nafte i duvanske prerađevine čine 91,2% ukupnih akciza, što potvrđuje ranije izrečenu ocenu kod povećanja akciza, da kada škripi po prihodima, budžet obično pada na teret korisnika duvanskih proizvoda i na one koji koriste motorna vozila, odnosno na vozače. Ako su akcize na derivate nafte visoke, ali su derivati zapravo nužna potreba, akcize na duvanske prerađevine čine 41,4% ukupnih akciza, što za sobom povlači velike troškove negativnog uticaja duvana na zdravlje i troškove lečenja. Sa druge strane, poreskiprihodi od poreza na plate i dobit korporacije čine 16,0% ukupnih poreskih prihoda, što ukazuje na nivo privrednih aktivnosti i uspešnosti poslovanja privrednih društava, pri čemu porez na dobit korporacija beleži pad od 24% u odnosu na 2009. godinu. Tome ide u prilog i podatak da prihodi od socijalnog doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje čine 52,3% tekućih prihoda fonda za 2010. godinu. Nedostajući iznos planiranih sredstava se najvećim delom obezbeđuje iz budžeta. Naš cilj, zapravo, treba da bude usmeren na povećanje prihoda iz doprinosa, što se može postići samo oživljavanjem privredne aktivnosti, naravno, nastavkom izgradnje započetih proizvoda. Koridor 10 je danas nacionalno pitanje. Danas svako u Srbiji shvata važnost Koridora 10, bez obnove, modernizacije i razvoja infrastrukture prosto nema ekonomskog razvoja. Što se tiče subvencija, ono što želim da kažem jeste da Vlada ovaj deo budžeta treba prioritetno da izvršava, ali da o efektima izveštava republički parlament. Dakle, važno je da imamo i mi ovde u republičkom parlamentu konkretan program za subvencioniranje. Za većinu je mnogo bitnija rashodna strana budžeta i trošenje budžetskih sredstava. Mislim da je tu Vlada izašla sa jasnim kriterijumima i ciljevima. Ovo je razvojni budžet sa merama štednje i racionalnog trošenja za državnu administraciju. To ilustruje podatak da je masa sredstava za plate i dodatke zaposlenih koje se finansiraju iz budžeta povećana samo za 1,6% u odnosu na prethodnu godinu, dok su subvencije povećane za 21,2%, a sredstva za realizaciju NIP-a na 15,5 milijardi dinara, odnosno 25,2%. Na teškoće likvidnosti budžeta u izvršavanju obaveza jasno ukazuje podatak da su kamate na otplatu domaćeg javnog duga povećane u planu 208,9% i iznose 13,4 milijardi dinara. Tome je doprineo, naravno, i budžetski deficit koji je sa MMF usaglašen, tako da iznosi ukupno 107 milijardi dinara, odnosno budžetski deficit iznosi 82,7 milijardi dinara. Budžetsko pokriće budžetskog deficita treba da se obezbedi iz kredita koji je planiran u iznosu 78,85 milijardi dinara, koliko mi se čini. Na samom kraju, što se tiče socijalnih efekata budžeta, mora se imati u vidu činjenica da je budžet stvoren na zatečenim pravima. Potrebno je da se vodi jedna aktivna politika zapošljavanja kroz podsticaj proizvodnje, a ne kroz pasivna davanja zaposlenima. Naša očekivanja od Nacionalne službe za zapošljavanje jesu da ne bude evidentičar zaposlenih, već da u okviru posebnih projekata zapošljava one kategorije nezaposlenih koje teško dolaze do posla. Ono što sam želeo na samom kraju da kažem, gospodin Mrkonjić je izašao, pominjao je, između ostalog, i nekakve teške uslove, kada je reč o svetskim bankama koje danas egzistiraju na prostoru Republike Srbije. Želim da kažem da je veoma važno da svaka država ima svoju razvojnu banku i svoje državno osiguravajuće društvo, zbog praćenja tokova novca i uštede budžetskih sredstava. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, očekivanja poljoprivrednih proizvođača u našoj zemlji, upravo u ovo vreme kada raspravljamo o budžetu za narednu godinu, zatim, očekivanja raznih udruženja poljoprivrednih proizvođača, kao i velikog broja naučnih i stručnih radnika koji se bave poljoprivredom i poljoprivrednom proizvodnjom bila su da će ovaj budžet imati, tj. Vlada, pre svega, a kroz donošenje budžeta, u vidu potrebu izdvajanja mnogo većih sredstava za poljoprivrednu proizvodnju nego što je to izdvojeno prošle godine, i da će se uvažiti svi problemi koji su prisutni u oblasti poljoprivredne proizvodnje, a koji su naročito ove godine bili izraženi pre svega kroz nisku cenu žitarica, visoku cenu inputa. Takođe, kroz činjenicu da je poljoprivreda sve ove protekle godine iznela izuzetno veliki teret u smislu i ekonomske i finansijske stabilnosti naše zemlje i samo zahvaljujući toj poljoprivredi nije bilo izražene gladi i problema, ozbiljnijih socijalnih problema. Upravo na temelju činjenica da je poljoprivredna proizvodnja i u ovoj godini, kao i prethodnih godina, ostvarila spoljnotrgovinski suficit u razmeni poljoprivrednih proizvoda na svetskom i evropskom tržištu, procenjuje se da će ove godine taj spoljnotrgovinski suficit biti u visini nekih od 500 do 600 miliona dolara, a učešće poljoprivredne proizvodnje i poljoprivrednih proizvoda u ukupnom izvozu na svetsko tržište je oko 23%. Dalje, značajno je i učešće u BDP poljoprivrede, ono se kreće zajedno sa prerađivačkim kapacitetima i prerađivačkom industrijom oko 20%. Na kraju, u ovom izveštaju se može videti da je ostvarena bruto društvena vrednost u oblasti poljoprivredne proizvodnje u poslednjem kvartalu 3,2% i ta i takva poljoprivredna proizvodnja je doprinela da pad društvenog proizvoda ne bude i veći nego što je on objektivno ove godine prisutan. Ono što želim, takođe, da istaknem, a što su činjenice i za sve one koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom, dakle, primarne poljoprivredne proizvođače i sve one druge koji su vezani za poljoprivrednu proizvodnju, a to je da je poljoprivreda u ovom protekom periodu iznela izuzetan teret u procesu tranzicije u našoj zemlji. Procene su da je u oblasti poljoprivredne proizvodnje ostalo oko 60.000 ljudi nezaposleno i da je posle tekstilne industrije, u suštini, najveći broj nezaposlenih ostao u oblasti poljoprivrede. Ako se doda da su to i nosioci gazdinstava, onda je to gotovo 200.000 ljudi koji su bez posla i bez sredstava za izdržavanje. Sve ovo što sam izneo upravo su i te kako činjenice i argumenti, za sve one koji su u oblasti poljoprivrede, da je agrarni budžet trebalo ove godine da bude najmanje u visini 5% do 6%ukupnog budžeta i da su se uvažile ove činjenice i zahtevi tvorci ovog budžeta bi odredili da visina agrarnog budžeta bude na tom nivou. Međutim, nažalost, kako prošle godine, tako i ove godine, agrarni budžet je manji nego nekih prethodnih godina. Upravo zbog javnosti, zbog tih poljoprivrednih proizvođača, a i zbog vas ovde prisutnih narodnih poslanika, podsetiću samo na cifre agrarnog budžeta od 2007, pa do 2010. godine.
Gospodine poslaniče, izvinite, pre nego što iznesete te cifre, imamo vrlo drage goste na galeriji. Dozvolite samo da ih pozdravimo, a vreme će biti naravno računato u kome govorim. Poštovani narodni poslanici, dozvolite da vas obavestim da su nam dragi gosti na galeriji velike sale Doma Narodne skupštine učenici srednjih škola iz Preševa i Bujanovca, sa pratnjom, a koji se nalaze u poseti Beogradu u organizaciji Koordinacionog tela Vlade Republike Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđu. Tu su: Dejan Jaćimović, Dafina Aliju, Miljana Nikolić, Bujar Bajrami, Berim Hasani, Ivan Stojković, Milica Stošić, Milena Andrejević, Ersana Kadrić, Mentor Zećiri, Miroslav Đikić, Nesibe Osmani, Sadrija Raimović, Abelan Zahiri, Rahimi Salihu, Zoran Lazić i Danijela Nenadić. [[Aplauz.]] Pozdravljamo drage goste. Izvinite i nastavite. Zahvaljujem što ste imali razumevanja.
Gospođo predsedniče, takođe pozdravljam goste i drago mi je. Mislim da je ipak nepristojno bilo da me prekidate u toku rasprave, ali, evo, raspraviću i, stvarno, najsrdačnije pozdravljam učenike ovde, ali se nadam da neću biti dekoncentrisan u odnosu na ono što sam želeo da kažem. Molim vas da ovo vreme koje ste vi potrošili vratite poslaničkoj grupi, a to je oko minut i po. Što se tiče agrarnog budžeta u 2007. godini on je bio u iznosu od 26 milijardi i 95 miliona. Tada je ukupan agrarni budžet bio 595,5 milijardi dinara i učešće agrarnog budžeta u ukupnom budžetu je bilo u iznosu ili u procentima 4,38%. Godine 2008. agrarni budžet je bio 27 milijardi 163 miliona, a ukupan budžet je bio 654,4 milijarde i učešće agrarnog budžeta u ukupnom budžetu je bilo sa iznosom od 4,15%. U 2009. godini, i to ću izneti cifru nakon rebalansa budžeta, agrarni budžet je bio 26 milijardi 690 miliona, a ukupan budžet je bio 719 milijardi 871 milion. Učešće agrarnog budžeta u ukupnom budžetu je bilo 3,66%, s tim da je ovde bilo malo izdvojeno za subvencije, svega 15,9 milijardi, a učešće tih budžetskih sredstava je bilo svega 2,2% u agrarnom budžetu u 2009. godini, što smo takođe kritikovali. Na kraju, agrarni budžet za ovu godinu je 25 milijardi 621 milion, a ukupan budžet je 762,9 milijardi. Učešće agrarnog budžeta za 2010. godinu u ukupnom budžetu je 3,36%. Može se videti apsolutna stagnacija budžeta, naročito u ove poslednje dve godine, a pogotovo u odnosu na prethodne godine, kao što je 2007. ili 2006. godina, nisam izneo da je učešće agrarnog budžeta u ukupnom budžetu bilo sa 5,14%. Svakako, poljoprivredni proizvođači ne mogu ni najmanje da se raduju ovim činjenicama, a pogotovo oni koji su očekivali da će se ostvariti ono što ste pre nepune dve godine govorili u kampanji – da će agrarni budžet u ovoj državi biti u iznosu od 400 miliona evra i da će mnogo toga moći da se finansira i da će se potpomoći na onaj način kako se u razvijenim zemljama pomažu poljoprivredna proizvodnja ipoljoprivredni proizvođači. Navešću samo primer Hrvatske, kao susedne zemlje, da ona izdvaja u budžetu oko 300 evra po hektaru obradive površine, da je po utovljenoj svinji tokom ove godine isplaćivano 15 evra, po priplodnoj krmači ili nazimici 27 evra. Za razliku od Hrvatske, u našoj zemlji u odnosu na ukupno stanje u stočarstvu, uvozili smo svinje iz Makedonije. Po podacima koji su izneti u Privrednoj komori Srbije, ove godine je zaklano oko 60.000 krava muzara. Ako je njihova prosečna cena oko 2.000 evra, to je šteta za ovu državu od oko 120 miliona evra, samo zato što ljudi koji su ušli u kredite, koji su kupili te krave da bi proizvodili mleko, sa cenom mleka na tržištu, sa svim problemima koje prate tu proizvodnju, nisu mogli opstati i bili su prinuđeni da ta grla pošalju na klanje. Da ne kažem kakva je situacija sa poljoprivrednom proizvodnjom u tzv. ruralnim sredinama i marginalnim područjima gde je potpuna nebriga i gde dolazi do devastiranja naših sela, gde se poljoprivreda gasi, gase se poljoprivredna gazdinstva. Još samo da kažem dve-tri reči vezano i za sredstva izdvojena za nauku. Takođe, nedopustivo je u odnosu na strategiju nauke, koja je ove godine raspravljana i koja treba da se donese, i da je zagovarana jedna politika, da se i dalje nastavlja minorno izdvajanje u budžetu za naučnoistraživački rad, tako da je i za ovu 2010. izdvojeno svega 8,5 milijardi za sve naučnoistraživačke projekte koji se finansiraju u našoj zemlji. To je nedopustivo za zemlju koja želi da zadrži mlade, obrazovane ljude da se ovde dalje školuju i ovakva politika će dovesti, kako do urušavanja poljoprivredne proizvodnje, tako i naučnoistraživačkog rada. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je budžet za 2010. godinu i želim na početku da pravim jednu paralelu između rebalansa budžeta za 2009. godinu i ovog budžeta za 2010. godinu. Rebalansom budžeta za 2009. godinu bili su predviđeni ukupni prihodi od 620 milijardi dinara, za 2010. godinu predviđeni su ukupni prihodi od 656 miliona, što znači da je povećanje oko 36 miliona. Na rashodnoj strani u rebalansu za 2009. godinu predviđeno je 720 milijardi, a za 2010. predviđeno je 762 milijarde, znači, povećanje je 43 milijardi dinara. Deficit u rebalansu za 2009. godinu je oko 100 milijardi, a za 2010. predviđen je deficit od 107 milijardi. Znači, deficit je povećan tačno za 7 milijardi. Ono što je, takođe, predviđeno jeste da deficit u 2009. godini bude na nivou 4% društvenog proizvoda, što je i dogovoreno sa predstavnicima MMF. Da bi se sve ovo ostvarilo, Ministarstvo finansija je predvidelo da će privredni rast u 2010. godini biti 1,5% i da će inflacija biti 6%. To su dve stvari koje su jako važne što se tiče realizacije zacrtanog plana. U 2009. godini, i pored svih onih pesimističkih prognoza da ćemo imati pad društvenih proizvoda, odnosno proizvodnje nekih 6-7%, otprilike, završićemo sa padom od 3%. Inflacija će na kraju biti oko 7,5% u ovoj godini. Važno je sada reći da su mere koje je sprovodila Vlada Republike Srbije u 2009. godini dale rezultate, da je država Srbija u 2009. godini imala manji pad proizvodnje nego što su imale neke razvijene zemlje u našem okruženju, kao što su Hrvatska, Mađarska, Rumunija ili Bugarska. Rumunija, koja je članica i EU, imala ja pad proizvodnje u toku 2009. godine čak blizu 9%. Moram da podsetim, kada smo razgovarali pri kraju 2008. godine, kada je došlo do odlivanja deviza, odnosno ljudi su podizali štednje iz banaka zbog krize koja je nadolazila, da su mnogi predviđali da će doći do pada bankarskog sistema, jednostavno, desilo se da je Vlada donela odluku, kao i Narodna skupština, da se osiguraju štediše do 50.000 evra. Tada je doneta i odluka da nema oporezivanja kamata na dobit od štednje u periodu 2009. godine i to je potpuno stabilizovalo naš bankarski sistem. Vlada je već u martu mesecu izašla sa novim paketom mera koje su bile usmerene prema privredi. To su najčešće bile mere koje su vezane za subvencionisanje kredita prema privredi za poboljšanje likvidnosti. Tada je Vlada prema poslovnim bankama imala svoje učešće da se smanje kamatne stope, Vlada je uložila nekih četiri milijardi dinara, a banke su iz svojih sredstava odložile 80 milijardi dinara. Da budemo iskreni, nije odlučivala Vlada ko će dobiti te kredite, već su odlučivale poslovne banke. Poslovne banke su pratile svoju politiku, pratile su programe i one su bile te, a Vlada je sa svoje strane subvencionisala kamatu, da bi ona bila što povoljnija, odnosno niža za privredu. Sa druge strane, Vlada je, takođe, subvencionisala u martu mesecu početak za investicije koje su vezane za privredu. Tada je Vlada u tu svrhu uložila oko pet milijardi dinara, a banke su uložile 12 milijardi dinara. Kada se uzmu i aktivne mere koje je sprovodila Vlada u toku prošle godine preko Nacionalne službe za zapošljavanje, gde je uloženo tri milijarde, start ap krediti i preko Fonda za razvoj, došlo se do rezultata, a to znači da je pad proizvodnje u državi Srbiji u 2009. godini bio 9%. Čini mi se, ako u 2010. godini bude Vlada vodila aktivnu politiku koja je slična politici iz 2009. godine, onda prognoza da će privredni rast u 2010. godini biti 1,5%, a inflacija 6%, čini mi se realistična i nadam se da će tako i biti. Ono što je važno u ovom budžetu jeste da je predviđeno oko 1,4 milijarda dinara za subvencije za grinfild investicije. One sada jesu važne zato što je tokom krize 2009. godine smanjen broj investicija iz inostranstva u državi Srbiji, ali smo potpuno sigurni sa odmrzavanjem Prelaznog trgovinskog sporazuma da se kredibilitet naše države povećava, dakle, da mi moramo da budemo aktivni, da pomognemo i da pospešimo dolazak naročito grinfild investicija, a to znači dolazak privrednih subjekata koji će zaposliti ljude. Sa druge strane, Vlada je definisala i subvencije, negde 17 milijardi dinara, koje jesu vezane za "Fijat". To je nešto što je naša ugovorna obaveza i onog trenutka kad bude italijanska strana uložila svojih 67% učešća to mora pripremiti država Srbija i ne vidim razloga da je to nešto sporno. Ali, tu se kriju još neke druge stvari koje su važne, a to su – zamena staro za novo, koje su vezane za kamione, pa će Vlada pomagati na taj način i FAP iz Priboja. To je vezano za šinska vozila, pa ćemo na taj način pomagati i oko osam preduzeća koja rade šinska vozila, kako teretne vagone, tako i putničke vagone u državi Srbiji. Tu se kriju start ap krediti i tu ima mesta i za ono što smo pričali, da su nama potrebni izvozni proizvodi, da treba pospešiti privrednike koji imaju izvoz i zato se tu nalaze sredstva i za Agenciju za osiguranje izvoza. Potpuno je jasna stvar da se sve to može desiti po nekim kriterijumima koje će sama Vlada definisati, a to su poprilično isti kriterijumi koji su bili i prošle godine i nadam se da će to dati svoj puni doprinos. Ono što je, takođe važno, Vlada u narednoj godini predviđa nekih 3,7 milijardi za aktivne mere za zapošljavanje i to jesu mere vezane za pripravnike, za samozapošljavanje, za otpremninu, do posla, javne radove, dakle, sve ono što dovodi do toga da kriza ima manji efekat na otpuštanje radnika, odnosno novo zapošljavanje ljudi u 2010. godini, da imamo manji pritisak u tom domenu. Vlada posebnu pažnju mora da povede o razvoju nerazvijenih opština, to su najčešće male opštine, i ove godine samo za privredu, odnosno privrednike iz tih opština predviđeno je 1,7 milijardi dinara, a to znači za povoljne kredite koji će se dodeljivati na osnovu javnog konkursa koji će biti raspisan. Imamo jedan deo koji je prošle godine sprovođen, i ove godine će biti sprovođen preko Ministarstva za Nacionalni investicioni plan. Za te male nerazvijene opštine namenjene su dve milijarde, od onih osam koje su predviđene, zato što te opštine imaju manje projekte i stručnjake koji ne mogu da vode velike projekte, a njima se mora pomoći, jer bez razvoja infrastrukture i bez privrednog razvoja tih opština siguran sam da će se ljudi iseljavati. Onda, u ovoj godini, uz ove dve mere, koje će biti kombinovane, preko javnog konkursa, siguran sam da će se voditi računa da razvijenost tih opština bude na višem nivou nego što je bila do sada. Takođe, potpuno sam siguran da je Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan, koje raspolaže sa otprilike osam milijardi dinara, koje će biti vezane za razne infrastrukture, najčešće, da li u industrijskim zonama, da li u gradovima i opštinama, a svi gradovi i opštine u toku 2009. godine do 1. oktobra su imali mogućnost da prijave, da kandiduju svoje projekte, nadležno da pregleda te projekte da li zadovoljavaju projektnu proceduru, a iza toga sam potpuno siguran da će sva ministarstva dati ocenu tih projekata, jer će realizacija, normalno, ići preko tih ministarstava. Nije to pitanje o kome treba da odlučuje jedan ministar ili da odlučuje jedno ministarstvo. Ako imate javni konkurs, onda su opštine kandidovale ono što je njima preko potrebno i ono što je najbolje, onda su tu ministarstva koja će odlučiti koliko se to uklapa u njihove politike, a onda je to ministarstvo poslednje koje će uklopiti sve to u sredstva koja imaju na raspolaganju, pa ne vidim nijednog načina da to bude partijska raspodela sredstava, čak je to i nemoguće, jer stvarno moramo priznati da su ministri u ovoj vladi iz različitih partija. Ono što je, takođe, važno, želim potpuno da budem siguran da će Ministarstvo za NIP i ministarstva imati jaku želju da pomognu lokalnim samoupravama da to budu oni projekti koji su najvažniji i za lokalne samouprave. Ja sam potpuno siguran i srećan i molim Vladu, makar što se tiče projekata iz grada iz kojeg dolazim, a to je grad Kraljevo, da zatvoreni bazen, koji je prioritet naše lokalne samouprave, bude taj koji će ministarstvo i Vlada podržati u 2009. godini, što mislim da je dobro i za ostale opštine koje su konkurisale. Infrastruktura jeste važna stvar i Vlada u ovom trenutku u budžetu predviđa nekih 7 milijardi koje su predviđene direktno za budžet, za razvoj infrastrukture. Jedan od prioriteta jeste Koridor 10 sa Obilaznicom oko Beograda, kao sastavni deo sa Koridorom 10. Predviđeno je 4 milijarde dinara za sam Koridor 10 i za tunel Straževica. Druga stvar, Vlada je obećala ove godine da će početi realizaciju autoputa ''Beograd – Južni Jadran''. Dve milijarde dinara su obezbeđene za izgradnju tog autoputa. Možemo mi pričati u ovom trenutku da li je to malo ili mnogo, u ovom budžetu je toliko imalo prostora. Potpuno sam siguran ako realizacije tog projekta bude krenula kako valja, odnosno dobro, da će sledeće godine sigurno biti izdvojeno više sredstava. Da budem još, s jedne strane, iskren, nemojte mnogo da kukate za autoput Horgoš – Požega i ono što se dešavalo. Treba samo da se setimo, ja sam to nekada postavio pitanje i još uvek nisam dobio odgovor, u koncesiji koja je bila potpisana, kilometar autoputa kroz Vojvodinu je bio 2 miliona evra. Kada je država raspisala javnu nabavku, javna nabavka je bila 700 hiljada evra od istog preduzeća koje je bilo koncesionar i imalo ponudu 2 miliona evra. Kakva je tu razlika od milion i tri stotine hiljada evra? To je velika razlika i nisam bio siguran da oni koji kukaju zato što je ta koncesija raskinuta, da razmišljaju mnogo o dobrobiti te države, već o nekim drugim stvarima. Potpuno sam siguran, molim ministra koji je ovde, da male lokalne samouprave neće biti zadovoljne transferima prema lokalnim samoupravama. Oni jesi na nivou onih transfera koji su bili u rebalansu budžeta za 2009. godinu. Verujem da će se neke uštede u budžetu za 2010. godinu naći. Moraće se povesti računa, jer mnoge lokalne samouprave, govorim o malim opštinama, njihova likvidnost zavisi od toga koliko budu dobile sredstava od države. Ako kažem da su neke opštine danas u blokadi, onda tim opštinama moramo naći načina da pomognemo, možda i više nego što smo ovo uradili pre nekoliko meseci, kada je 200 miliona dinara iz budžeta i još više, na kraju krajeva, dopunskih sredstava, podeljeno tim opštinama. Sagledavajući ceo ovaj budžet, G17 plus misli da je ovo budžet koji je u ovom trenutku jedini moguć. Potpuno ga podržavamo i nadamo se da će u danu za glasanje i druge poslaničke grupe podržati ovaj budžet. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu Nešoviću. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, ostala je jedino ministar finansija, onda sam dužan i vama da se obratim, poslanici SRS žele da izraze svoj protest zbog načina na koji se usvaja ovaj budžet. Ostali ste jedina perjanica. Nema premijera, nema ostalih ministara, a upravo hoću da govorim o zdravlju. Ne upućujem prekore iz puke kritike, nego zbog toga što sam očekivao, videvši kako se rasplamsava diskusija dok je trajao prenos o određenim problemima vezanim za budžet, od strane izvesnih ministara, da ću dobiti neke odgovore. Ne očekujem da ih dobijem, to je sasvim nerealno. Pored toga što ulažemo naš protest zbog ove procedure, kako se donosi ovaj najvažniji zakon u ovom skupštinskom telu, nećemo glasati za ovaj budžet pošto on apsolutno nije dobar. Bolji poznavaoci ekonomskih prilika kažu da je nerealan. Neću ulaziti u detalje zašto i kako. Pretpostavke na kojima on počiva su nerealne. Vi lepo, u svom memorandumu, koji ste objavili u decembru mesecu, kažete da će biti stopa rasta bruto nacionalnog dohotka 1,5%. Držim u ruci, evo, ovde, Izveštaj Trezora Britanije, gde kaže da će ta velika ekonomska sila imati manji bruto nacionalni dohodak ove godine nego prošle godine, ali Srbija je izgleda jača ekonomski i njoj ne smetaju ove ekonomske muke sa kojima se čitava planeta susreće. Ako pođem samo od ovog vašeg memoranduma, vidim i podaci su netačni, vi, recimo, kažete da je u 2008. godini stopa našeg nataliteta, sada o njemu pričam, minus 4,2. To nije po statističkim podacima, ako gledate Republički zavod za statistiku, mislim da je on jedino merodavan, to je4,6. Imam i taj podatak ovde. Koje vi podatke koristite kada dajete ove vaše prognoze? Bilo bi dobro da nam vi kažete. Dajem vam zvanični podatak, koji sada možete naći na sajtu Republičkog zavoda naći. Šta je ono što je problem ovog budžeta, a tiče se zdravstva? Neko je možda upotrebio i preoštru reč kada je rekao da je u nekim svojim segmentima genocidan. Kada je zdravstvo u pitanju, on to apsolutno jeste. Evo šta ste vi sebi dozvolili da uradite. Hajde da pođemo od one potrošnje koju ste vi u Memorandumu naznačili da će biti utrošena na zdravlje građana Srbije, a to je 5,5% od bruto nacionalnog dohotka, kad su u pitanju javna sredstva i javni prihodi. Odgovorna Vlada u vremenu ekonomske krize, sa pandemijom gripa koja se rasplamsala svetom, ne postupa tako sa zdravstvenim budžetom. Pre podne sam vam jasno iznosio podatke Engleske, gde je povećano izdvajanje za zdravstvo u 2010. godini u njihovom budžetu. Da vas samo podsetim, od javnih troškova, najviši su troškovi za zdravstvo koje izdvajaju u Engleskoj. Ako uzmete naše okruženje – Slovenija, od 7,8 milijardi budžet koji će iznositi, 2,6 otpada na socijalnu zaštitu i zdravstvo. Najbolje je prošlo Ministarstvo socijalne zaštite i zdravlja, a vi, vi ste dobili od MMF okvire i vi ste tu svrstali zdravstvo. Pitam vas – da li je vama MMF rekao da vi ugrozite zdravlje građana Srbije i da izdvajate 5,5 od javnih prihoda koje ćete trošiti na zdravlje građana Srbije, a jedna Engleska izdvaja 18% od javnih prihoda? Da li je to put u Evropu kojim nas vi vodite? Tačno je da je Hrvatska, takođe, smanjila izdvajanje za zdravstvo, ali isto zbog ovakvih članova Vlade koji sede i u njihovoj vladi. Ono što treba istaći i što odmah treba reći, ako pogledate izdvajanja za Ministarstvo, videćete da se ove godine 11 milijardi i 376 miliona izdvaja, a prošle godine 12 miliona i 353 je bilo izdvojeno. Šta je tu ono što bode oči? Bode oči to da će sada iz budžeta Ministarstvo zdravlja davati 3 milijarde i 700 miliona evra, a prošle godine 6 milijardi i 800 miliona. Kako sada dolaze sredstva? Evo, kreditima. Sedam milijardi i 600 miliona će doći kreditima. Šta vi radite? To je problem srpske države i naroda koji vi vodite, nažalost. Vi u potrošnju gurate kredite. Kada bi vi kredite gurali u infrastrukturu, u otvaranje novih fabrika, novih radnih mesta, druga bi priča bila. Evo, na primeru zdravstva se vidi kako vi kredite trošite. Nemam vremena da ulazim u detalje, ali ovo je ona suština koju treba svi da znaju. Ono što je ovde jasno vidljivo i transparentno, izdvajate 7% od ovih sredstava koji se daju na ugovore o delu. Koji su to ugovori o delu u Ministarstvu? Odgovorite, da ne bude da su to samo ljudi iz Ministarstva, šta postoji još što nije u redu? Povećava se broj administrativnih službenika u Ministarstvu zdravlja, povećava se u Fondu za zdravstveno osiguranje i to se jasno vidi iz svega ovoga. I kako onda pričate da se borite protiv jednog birokratskog tima koji se uvećava i narasta? Mnogo toga ima da vam se kaže. Ovo je skroz loše i ne može da se prihvati. Ne mogu da ulazim u detaljnu analizu, nemam dovoljno vremena, jer ste vi dekapitirali ovu raspravu, ne dozvoljavate da se kaže ono što je istina, ali ono što ste uspeli i što mislite da ste uspeli, i mislite da ste našminkali i uspeli da sakrijete korupciju, korupcija viri iz svakog reda ovog zakona i pogotovo ovog segmenta o zdravstvu. Kao što ste za vakcine uzeli dva evra više i dali Miškoviću, tako ste u ovim stavkama koje ste ovde nazvali transparentnim budžetom, takođe, zamaskirali korupciju. Hvala vam, neću više, pošto moje kolege imaju dosta toga da vam kažu. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik gospođa Gorica Mojović.
Poštovana gospođo predsednice, gospođo ministarko, možemo da se ne slažemo oko procedure donošenja budžeta, možemo da se ne slažemo i oko raspodele, ali mislim da ne možemo da se ne složimo da je u metodološkom i u sadržajnom smislu ovo ipak jedan od najboljih budžeta koji smo do sada imali. Naravno da očekujem, pretpostavljam i svi, da on iz godine u godinu može da bude bolji. Mislim da nam je potreban, osim ovih pet ministarstava koja su radila programski budžet, odnosno prikazala svoje finansijske planove, da ćemo i prema Zakonu o budžetskom sistemu u narednih nekoliko godina dobiti i od ostalih ministarstava finansijske planove, odnosno da će kompletan budžet biti programski i da će, tom prilikom, biti otklonjene sve dileme na koji način se troši novac poreskih obveznika. Ono što se meni čini veoma značajnim, vezano za sve ono što prati ovaj budžet i koji ne sadrži samo raspodelu po razdelima i pregled svih dugovanja, čini mi se da je nešto od najinteresantnijih štiva koje smo mogli dobiti u sklopu rasprave o budžetu i Memorandum o budžetu o ekonomskoj i fiskalnoj politici za 2010, 2011. i 2012. godinu. Taj memorandum nam ukazuje na trenutak u kojem jesmo sada u ovim ekonomskim i finansijskim okolnostima, šta nas čeka i kakve su nam perspektive, a rekla bih da na osnovu svega onoga što u njemu piše, da te perspektive i nisu tako loše, pogotovo kada imamo u vidu ono što, takođe, stoji u ovom memorandumu, kako stoje zemlje i u okruženju, a bogami i u Evropi i u svetu. Imali smo prilike juče da čujemo i predsednika Vlade Republike Srbije i ministarku finansija i oboje su ukazali da je budžet Republike Srbije za 2010. godinu razvojni budžet. Dodala bih, u izvesnom smislu, da je i kontrolni. Zašto? Navešću samo nekoliko činjenica. Osim da potvrdim tezu o razvojnom budžetu, kada to kažem, da potvrdim, navešću samo podatke o tome koja su ministarstva, koje su agencije, uprave, dobile najveći procenat povećanja, a i u nominalnom iznosu dosta novca za 2010. godinu. Potvrda za to je izrazito visok procenat povećanja kada je u pitanju Ministarstvo za infrastrukturu, Ministarstvo za NIP. Zašto tome dodajem i ovu kontrolnu ulogu koju imaju i druga tela? Najveći procenat povećanja – Agencija za borbu protiv korupcije, Poverenik za zaštitu informacija, osim pravosudnih organa, Državna revizorska institucija, Savet za borbu protiv korupcije. Naravno da znam i ja, kao što znaju drugi poslanici i javnost, da su neka od ovih tela tek počela sa radom, ali, svejedno, ohrabruje spremnost države da i značajnim procentualnim i nominalnim povećanjem sredstava obezbedi njihov pun kapacitet za rad. Šta je smanjeno? Budžet predsednika Republike, budžet Ministarstva za telekomunikacije, Ministarstva vera, a neki svoj mali doprinos smanjenju troškova i trošak na stranu budžeta dali smo i mi, odnosno Narodna skupština. Bez obzira na tvrdnju da ovaj budžet jeste razvojni, a dodala bih,kao što rekoh, da se u tom budžetu posebno planira i posebno posvećuje pažnja i finansijski onim organizacijama i institucijama, agencijama i direkcijama koje treba da ga kontrolišu. Ovaj budžet je i dalje socijalni. O tome nam govori struktura troškova, dodaci i transferi za socijalno osiguranje 30,58%, za ostalu socijalnu zaštitu 7,23%. I u ovom pogledu ohrabruje podatak da, na primer, u strukturi troškova učešće plata u javnom sektoru sa 20,67 u ovoj godini, u sledećoj godini se planira na 17,30%. Želela bih da prokomentarišem tvrdnju koja se ovde čula, a odnosi se na sredstva koja su po različitim ministarstvima raspoređena na pozicije koje se detaljnije obrazlažu, to su one pozicije po posebnom aktu Vlade. Naravno da sam i prošle i ove godine ukazivala na neke od tih pozicija, ali moram da podsetim da sve te pozicije predviđaju da se detaljan raspored trošenja tih sredstava obezbeđuje putem javnih konkursa, obezbeđuje putem jedne procedure koja zahteva da se nakon usvajanja budžeta tačno zna koliko će sredstava za te posebne akte Vlade biti, pa će onda tek biti moguće raspisati. Na primer, ono što sigurno znam, to je oblast kulture, kako će se rasporediti 985 miliona 153 hiljade dinara. To su sredstva koja će se rasporediti po posebnom aktu Vlade. Naravno da će ta sredstva biti moguće rasporediti tek kada se raspiše javni konkurs za finansiranje filmske produkcije, kada se raspiše javni konkurs za otkup knjiga za biblioteke Srbije, kada se raspiše javni konkurs za projekte iz oblasti zaštite kulturne baštine itd. Ista situacija je i kada je u pitanju Ministarstvo nauke i većina, ako ne i sva, druga ministarstva koja imaju ovu stavku, odnosno sredstva koja se raspodeljuju po posebnom aktu Vlade i ne vidim da tu bilo šta može da bude sakriveno, naprotiv, tek može da postane javno. I kada sam već pomenula i ovu poziciju i kulturu, moram da kažem da, bez obzira što svi ljudi koji se bave kulturom stalno govore da je sredstava za kulturu malo, kultura je u odnosu na 2009. godinu za 2010. godinu dobila 761 milion dinara više. I to nije sve, kako bi rekli u nekoj reklami. S obzirom na to da u budžetu Ministarstva za kulturu nisu specificirana sredstva iz Nacionalnog investicionog plana, jer ukupna sredstva Nacionalnog investicionog plana će biti tek raspoređena po resornim ministarstvima, to će biti daleko više, ili se bar ja nadam, a mislim da će tako i da se desi, s obzirom na to da postoje neki veliki najvažniji investicioni projekti u oblasti kulture, kao što je Jugoslovenska kinoteka, Muzej savremene umetnosti, Narodni muzej, deo projekta u oblasti zaštite kulturnih dobara, ti projekti se svakako neće zaustaviti, biće nastavljeni i tako ćemo se približiti cifri od skoro, a verujem da će biti i veća, milijardu dinara više za kulturu u 2010. godini u odnosu na 2009. godinu. Ako ćemo u procentima, to će biti nešto manje od 1% za kulturu, što je uvek neki sanjani procenat kada je ova oblast u pitanju. Naravno, ne mogu da budem sasvim zadovoljna da kažem da je 310 miliona za 20, bilo je do ove godine 24, sada će biti 26 ustanova kulture čiji je osnivač Republika. U međuvremenu su formirane dve nove Centar za konzervaciju, Filmske novosti su postale ustanova kulture. Ali se nadam da ćemo definitivno u 2010. godini razrešiti status 14 ustanova kulture sa Kosova i Metohije, kao i da će biti definitivno razrešen status medijskih kuća kao što su: „Radio Jugoslavija“, „Privredni pregled“, „Jedinstvo“, „Panorama“, „TANJUG“ i tako dalje i da će to otvoriti prostor za još, da kažem, značajnije projekte u oblasti kulture i medija. Da zaključim, mislim da smo dobili jedan veoma dobar budžet, da smo dobili, ne samo budžet koji je jedino moguć u ovim okolnostima, nego da smo dobili uistinu jedan razvojni budžet i koji će, uz kontrolu, već je na delu i pokazala Državna revizorska institucija, biti javan i potpuno zakonit. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospođi Mojović. Gospodin Zoran Mašić, reklamira Poslovnik. Izvolite.
Gospođo predsednice, izvinjavam se, ali stvarno reklamiran član 27. vaše staranje o radu ovog parlamenta danas, sve vreme tokom trajanja rada ovog parlamenta mi smo ovde permanentno izloženi rashlađivanju. Ne znam da li neko namerno pušta klimatizaciju, jednostavno, ne znam kako je u donjem delu sale, ali ovde gore postaje nesnošljivo hladno ili ćemo morati da oblačimo bunde ili može tehnička služba da interveniše da isključi barem ovu ventilaciju i da nas više ne rashlađuje. Molim vas da u skladu sa tim vi ili sekretar, ili ne znam ko je nadležan, nešto učini, jer stvarno ćemo se razboleti. Vi ste lekar, znate da je rashlađivanje stresna situacija koja može pogodovati ako je neko u inkubaciji sa nekim virusom da se pre razboli. Mislim da možemo učiniti toliko da se ambijent prilagodi uslovima rada ovog parlamenta. Hvala vam. Izvinite.
Gospodine Mašiću, već sam dala nalog i informisana sam pre nekoliko minuta. Ja se zaista vama izvinjavam zbog uslova koji remete i vašu koncentraciju i realno ugrožavaju vaše zdravlje. Malopre sam prosto napravila po vas očigledno još jednu neugodnost time što sam vas prekinula, ali je bilo najavljeno da će grupa mladih ljudi biti svega desetak minuta, vi ste mogli govoriti i duže pa nije išlo da ne znamo ko nam je ovde. Znate, prosto i zbog njih, a i zbog nas poslanika, bila sam u obavezi da vas prekinem. Što se temperature u sali tiče, dati su nalozi, pre desetak minuta sam obaveštena da je gore zaista hladno. Žao mi je. Nadam se da će se do kraja sednice to ispraviti potpuno dobro i da se ubuduće neće događati. Gospodin Zoran Ostojić ima reč.
Hvala predsednice, koleginice i kolege, sa ovim budžetom mislim da će cele sledeće godine većini građana Srbije biti hladno, jer ovo bi trebalo da je budžet Republike Srbije, ali suštinski to je partijska preraspodela, preraspodela unutar vladajuće koalicije. Nažalost, tako je. Evo jednog podatka, a nemam vremena da iznosim druge, budžet za Državnu revizorsku instituciju, plus budžet za Agenciju za borbu protiv korupcije, plus budžet za Savet za borbu protiv korupcije u zbiru je manji nego budžet Ministarstva za dijasporu. To „a“ pokazuje da je to partijski budžet, ''b'' pokazuje odnos ove proevropske vlade ili tzv. proevropske vlade prema institucijama koje treba da nas uvedu i nauče evropskim vrednostima. U Poljskoj ima 3.000 revizora, u Srbiji četiri, pa, otprilike tim tempom ćemo i stići u Evropu. Što se tiče razvojne komponente, ako je trećina ukupnih prihoda države, donacija, odnosno dotacija, odnosno pomoć Fondu PIO onda je to zaista jedan razvoj. Samo ne razvoj koji će sprečiti mlade ljude da odu iz ove zemlje, koji će pomoći mladim ljudima da dobiju posao, nego upravo nešto suprotno. Ovo je penzionerski budžet. Kada LDP dođe u priliku da odlučuje o ovome, ovo će biti stvarno razvojni budžet, a to znači trećina prihoda ide u obrazovanje i nauku i to je jedino što može doneti razvoj – ulaganje u obrazovanje je ulaganje u budućnost. Bože moj, cena koalicije je da se ulaže u prošlost. O tome ćemo više pričati kada dođu amandmani. Znam da će teško biti prihvaćeni naši amandmani, ali želimo da pošaljemo poruku – ovo nije razvojni budžet. Nažalost, ovo nije budžet koji će nas dovesti u Evropu i, nažalost, ovim Vlada pokazuje da nema kapacitet da zemlju dovede do kandidature.
Gospodin Bajram Omeragić nije tu. Gospodin Dragan Šormaz ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovana gospođo ministarko Dragutinović, ministre finansija najnesposobnije Vlade u istoriji Srbije, po mom dubokom uverenju, ovaj predlog budžeta je dokaz za to. Kao što je rekao moj uvaženi kolega Nenad Popović – ovo nije razvojni budžet, ovo je budžet koji će dodatno razoriti Srbiju. Ona je već u velikoj meri razorena od kada ste vi izvršna vlast u ovoj zemlji, a 2010. ako se bude sprovodio ovaj budžet država će biti u još daleko težoj situaciji. Meni je motiv za večerašnje obraćanje, koje će verovatno biti u prenosu blizu ponoći, eto, takav odnos imamo kao zemlja koja želi da uđe u EU prema donošenju najvažnijeg zakona u toku jedne godine, a u zemljama EU, u skoro svim državama EU kada vlada ne dostavi parlamentu u zakonitom roku Predlog zakona o budžetu, nema više ni vlade, nema ni parlamenta, raspisuju se izbori. Tako je po ustavima većine država članica EU, kod nas nije tako, nažalost. Ni mnoge zakone ne poštuje ova Vlada, dokazala je i revizija. Meni će motiv u stvari biti ono što su juče izgovorili predsednik Vlade i ministarka Dragutinović u svom obraćanju ovom parlamentu. Manje vi, o onome što ste vi rekli više ću govoriti kada bude rasprava o amandmanima. Navešću samo jednu stvar koju ste rekli vezano za ovaj budžet – iskustvo zemalja EU, stalno se na to pozivamo, pokazuje da je borba protiv korupcije moguća primena novog modela države kroz servise građana i preduzetnika u koju je uključena i tzv. četvrta grana vlasti, a to je mreža nezavisnih regulatornih i kontrolnih tela. Dalje u delu vašeg obraćanja rekli ste da će zato ovim predlogom budžeta za 2010. godinu Državna revizorska institucija imati 58,8% veća sredstva nego 2009. godine. Kada pročitamo kolika su ta sredstva, to je 155 miliona dinara. Kada saberete sve ovo, Državna revizorska institucija, Agenciju za borbu protiv korupcije, Savet i sve ostalo o čemu je bilo govora, ta nezavisna i regulatorna tela koja treba da se bore protiv korupcije imaju mnogo manje novca svi zajedno nego bilo koje ministarstvo, recimo, Ministarstvo dijaspore. Da ne pričam o tome koliko su usluge po ugovoru itd, potrošnja koja je predviđena za reprezentaciju onih milion pojedenih ćevapa, nađenih na samo 27% kontrolisanog budžeta od strane Državne revizorske institucije. Na taj način nema šanse da se bilo šta kontroliše, niti će Državna revizorska institucija funkcionisati na onaj način koji je potreban standardima dobro razvijene ili srednje razvijene evropske države. Reći ću vam samo jedan podatak, imao je sreću ovaj parlament da jedna njegova delegacije prošle godine poseti Komisiju za kontrolu ili Državnu revizorsku instituciju jedne srednje razvijene države EU, Poljske, koja ima 2.700 zaposlenih ili u toj njihovoj Komisiji za kontrolu. ponavljam, 2.700, otprilike ima tri puta više birača nego mi, znači, kao da mi imamo 900 zaposlenih revizora, a nemamo ni blizu. Ne odlučuje njihova vlada o tome koliki će im biti budžet i kolike će im biti plate, nego oni sami dostavljaju vladi cifru koja im je potrebna i to je ministar finansija dužan da upiše u budžet, tako kako im dostavi državna revizorska institucija, ne samo oni, i kabinet predsednika države, narodna skupština u Poljskoj, ustavni sud, vrhovni sud, ombudsman za decu, zaštitnik prava građana, dakle, svi sami dostavljaju koliki su im troškovi, a Ministarstvo finansija je dužno to da upiše u budžet i da dostavi parlamentu na vreme. Toga ovde nema ni u naznakama. Međutim, interesantniji mi je bio predsednik Vlade. Kaže predsednik Vlade ovako – svetska finansijska i ekonomska kriza ozbiljno je pogodila Srbija i zaustavila njeno ekonomsko napredovanje i dalji porast životnog standarda građana. Stvarno? Kada smo mi to govorili, pre godinu i nešto, rečeno nam je da širimo paniku, da govorimo stvari koje ne stoje, da će Srbija napredovati u ovoj krizi i da je to šansa za Srbiju da još više napreduje njena privreda. Ista Vlada je to govorila u to vreme. Međutim, uspelo je, kako kaže predsednik Vlade, u najvećoj meri je održan nivo zarada, plata, penzija i drugih ličnih primanja. Ne znam čijih. Kada je ova vlada došla na vlast, prosečna plata u Srbiji je bila skoro 400 evra, 390, a sad je 310, 300 evra, tako nešto. Penzije su i tad i sad bile 60% prosečne plate, iako je obećano da će biti 70%, od toga nema ništa, a na tom obećanju je ova vlada i formirana, tj. građani su prevareni, penzioneri su prevareni na taj način. Nije kriv PUPS, vidim česte napade na PUPS, PUPS je dobio možda 100.000 glasova od penzionera. Tu je kriva upravo DS, ZES. Ako bismo gledali strukturu njihovih glasova, barem pola miliona penzionera je glasalo i prevareno, i izlagano od strane te koalicije. Trenutno država duguje, to je ono što najviše zabrinjava, znači, javni dug države je 10 milijardi evra, što je na prosečnu platu od 300 evra u stvari 1.350 evra po svakom stanovniku naše zemlje. Trista evra imamo prosečne plate, na broj porodica, da računamo optimistički da je jedna i po plata u porodici, a nije, to dođe oko 5.000 evra po porodici. Dakle, 300 evra je prosečna plata, a 5.000 dug. Vi, sad, izračunajte, to znači da jedna porodica u Srbiji da bismo mi vratili ovaj dug ne sme da stavi ništa u usta, detetu mrvu hleba u usta ne sme da stave, da bismo skupili svaka porodica po 5.000 evra da bi se vratio taj dug, a najveće zaduživanje je napravljeno od kad je ova vlada. Na sve to, ovim predlogom budžeta predviđen je deficit 107 milijardi za sledeću godinu. Znači, da potrošimo više, da građani znaju, nego što ćemo prihodovati u budžet. Konsolidovani deficit, a to je ne samo deficit ovog budžeta, nego i pokrajinskog, svi lokalni, javnih preduzeća, jeste oko milijardu i 300 miliona evra, 4%. Tako nam je ovde i predstavljeno. Na koji način će biti ovaj deficit pokriven? Opet novim komercijalnim kreditima, opet emitovanjem hartija od vrednosti ili državnih zapisa, sledeće godine. Moram vam reći da je ove godine to urađeno za milijardu evra, kamata je bila od 18 do 11,7%. Počela je sa 18, a sada je na oko 11,7%. Na to što smo emitovali samo na kamatu u ovoj godini moramo da platimo oko 120 miliona evra, a reći ću vam da je to za jug Srbije kompletni budžeti opština na jugu Srbije. Znači, celog okruga Jablaničkog, Pčinjskog, pa i Topličkog, kada dodate, možda dođu na 120 miliona evra, a toliko država plaća, ova vlada plaća, samo kamatu na ono što se zadužila u 2009. godini. Onda kažu – razvojni budžet. Tu nema ničega što ima veze sa razvojnim budžetom. Šta je najinteresantnije za mene bilo, što je rekao predsednik Vlade. Kaže ovako – za 2010. godinu planiran je realni rast BDP-a za 1,5%. Inače, Crna Gora ove godine ima 1,5%. Mi imamo pad, a oni imaju rast, iako je ekonomska kriza, u odnosu na prethodnu godinu. Povećanje bruto domaćih proizvoda, znači, pazite sad ovo, on kaže da će na osnovu tog rasta u 2010. godini, pogledajte ovu rečenicu, to govori o vama, na koji način se vi odnosite prema građanima i kako se vi obraćate građanima Srbije i za šta ih smatrate, kaže – povećanje BDP znači i nova radna mesta, rast plata, penzija i drugih primanja. Kao da je u kampanji u 2008. godini, u maju. (Nije tačno.) Nije tačno? Šta nije tačno? Pita me kolega šta tu nije tačno? Nije tačno, kolega, pročitaj budžet, na strani 215, za sledeću godinu je predviđeno 1.823.000, to je sada procena – Projekcija osnovnih makroekonomskih pokazatelja Republike Srbije zaposlenih i piše opet1.823.000. Znači, nema nijednog zaposlenog, ne predviđa Vlada da će bilo ko biti zaposlen novi sledeće godine 2010. Zatim, gledajte sledeće. Ima zaposlenih, biće zaposlenih, ali gledajte gde. Izabrana lica i zaposleni u javnim službama – 136.179, a predviđa se da bude sledeće godine 138.745, za 2.566 više. Kako sad kad treba da smanjimo javnu potrošnju, ispada da će biti više zaposlenih do 2.500? Gde su ti? Znači, otpustićete 7.000-8.000, a zaposlićete novih 10.000. To ove cifre govore. Kojih 10.000 novih? Gde? Partijski kadrovi i to verovatno u novoj administraciji u Vojvodini itd. To će opet plaćati građani Srbije. Ali šta je ovde najopasnije? Nema novih radnih mesta za mlade, svi mladi treba da znaju da toga nema ovde, da to nije uopšte predviđeno. Nova zaduživanja koja će ti mladi morati da vraćaju kada budu jedva nekako našli posao, ali i penzioneri. Znate šta se, gospodo penzioneri, sprema ovde, u stvari, kroz ono što će se desiti, jer 1. aprila 2011. godine, do tad nema povećanja penzija, a priča se o novom sistemu, o reformi penzionog sistema? Desiće se, ako ova vlada ostane na vlasti, a to svi penzioneri treba da čuju, reforma penzionog sistema po istom principu kao u Bosni i Hercegovini. Tamo se isplaćuju penzije po određenim koeficijentima, samo na osnovu uplata u penzioni fond u toku meseca. Ono što se uplati ovog meseca, drugim rečima, isplaćuje se kao penzija sledećeg meseca po koeficijentima, a kod nas trenutno pola penzija su budžet, a pola penzija je fond, što znači da će penzije po tom sistemu biti duplo manje nego sad. To je ono što se sprema i to je ono što je najveća prevara. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Saša Dujović ima reč.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, shodno situaciji u kojoj se nalazi privreda Republike Srbije, od čega u velikoj meri zavisi realizacija budžeta, odnos prema socijalnim davanjima iz budžeta u 2010. godini može se posmatrati kao zadovoljavajuće rešenje, uprkos situaciji u kojoj se nalazi naše društvo u celini. Problem socijalnih zahteva i njihovo izvršenje iz budžeta zavisi od privrednog rasta. U tom smislu očekujemo da subvencije za privredu, delom kroz razvojne projekte, nađu svoj put i do onih građana koji sada koriste socijalna davanja za svoje životne i egzistencijalne probleme. Potrebno je omogućiti mladim ljudima i ostalim radno sposobnim kategorijama nezaposlenih građana da sopstvenim radom stiču prihode, a ne da stoje na šalterima nacionalnih službi za zapošljavanje. Sigurni smo da će Vlada svojim posebnim aktima, a u skladu sa budžetom i programom razvoja privrede, omogućiti lakša zapošljavanja i stimulativno delovati na otvaranje novih radnih mesta. Potrebno je da se ovaj posao sprovodi kroz angažovanje većeg broja državnih institucija i organa. Socijalna politika ne može biti samo zadatak jednog ministarstva, već cele Vlade i svih ministarstava i ostalih državnih institucija. Budžetom za 2010. godinu predviđena su sredstva za boračku i invalidsku zaštitu. Ova vrsta davanja prati sudbinu državnog budžeta i privrednog razvoja. Određena potraživanja naših građana iz ove oblasti, mislim na ratne rezerviste, oni nisu budžetski predviđeni za 2010. godinu, što smatram da nije najbolje rešenje, ali u slučaju velike ekonomske krize i podizanja naše srpske, posebno ove privrede, čekaće bolja vremena i neka nova zakonska rešenja. U ovom, kao i u mnogim drugim slučajevima, državi su potrebni partneri, jer smo u tom smislu uložili i amandman kojim predlažemo predlagaču uvažavanje partnerskog odnosa u ovoj oblasti sa nevladinim sektorom, a u cilju efikasnijeg rešavanja problema sa kojima se suočavaju korisnici ovog budžeta. Na kraju svega rečenog može se zaključiti samo jedno, da je Predlog budžeta kompromis jedne ekonomske realnosti i velike potrebe korisnika. Poslanički klub SPS - JS će u danu za glasanje podržati Predlog ovog budžeta. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković.
Hvala. Izneću još neke detalje, ali sad baš konkretno vezane za Predlog ovog budžeta i ne mogu da se pridružim onima koji ga hvale ni po transparentnosti, ni po rešenjima koja su u njemu sadržana. Doduše, ovaj budžet je na neki način i nastavak jednog lošeg potrošačkog modela ekonomskog rasta koji mi primenjujemo već devet godina unazad, zasnovan na rastu trgovine na malo, telekomunikacija i građevinarstva, i ono osnovno sa čim se svi deklarativno slažemo, ali vi koji ste u prilici da to pretočite u zakone, u fiskalne podsticaje, ne radite, a to je da imamo ekonomski rast zasnovan na razvoju industrije, poljoprivrednog i izvoznog sektora. Ono što meni posebno smeta, mislim da ste bili u prilici, gospođo ministre, da pokrenete, znam da za to nikada nećete imati zdušnu podršku ostalih u Vladi, ali kontrola troškova javnih finansija je još uvek na nivou medija i na nivou javnih pritisaka da se afere koje dospeju do medija raščiste. Zaista ću od svih da tražim podršku da Izveštaj Državne revizorske institucije bude jedan institucionalizovan sistem kontrole javnih finansija za koje moramo da se zalažemo svi. Ponoviću, svako od nas je nekad bio na vlasti, danas jeste, biće sutra. Koliko god dugo da trajemo na vlasti, svako od nas je duže građanin koji je zainteresovan da njegova Vlada i vlast troše sredstva samo za namene koje su zaista opravdane. Ono što mislim da jeste vaše ograničenje bilo, s jedne strane, jeste i monetarna politika koja sa svojom ciljanom inflacijom i stabilnim kursom, kao ciljevima samim za sebe, a ne podsticanjem zaposlenosti, nije bila mnogo od pomoći. Narodna banka posluje u zgradi koja je imovina Republike Srbije. Narodna banka jeste neko ko treba Republici da plaća kamatu na sredstva koja drži i da bude simbol one ruke koja vas podržava i usmerava, a kada pogledate Izveštaj Državna revizorska institucija možemo da vidimo da se na primeru odnosa Republike Srbije i Narodne banke makar dva problema vide: to, da nema podrške u monetarnoj politici, i da su odnosi Republike Srbije i Narodne banke, bukvalno, po isteku čitave godine, ugovorom, koji je pokrio godinu na isteku, isplaćene vam, odnosno obračunate kamate na devizna i dinarska sredstva. Da li bi ijedan finansijski inspektor kod nekog koga kontroliše priznao ugovor koji je zaključen 31.12.2008. godine, a da se odnosi na čitavu 2008. godinu, na primer? Da sada ne pričam napamet, da se neko od kolega ne uvredi, 21. strana Izveštaja – Prihodi od dividendi budžeta Republike Srbije govore o tome kako i koliko Republika Srbija naplaćuje od svojih javnih preduzeća, opet za Riplija rubrika, samo je osam javnih preduzeća Vladi uplatilo dividendu, a Vlada je osnivač, makar, na sajtu Narodne banke se pojavio spisak javnih preduzeća, ima ih preko 500, od čega je deo na nivou lokalne samouprave, ali mogli su se naći kroz konsolidovani izveštaj, jer mi znamo kako se ovo ovde uklapa. Ono što je sporno, kažem, bio je vaš zadatak, a niste se upustili u kontrolu, ne verujem da će građani moći da poveruju kada im sad kažem da Republika Srbija u svojim poslovnim knjigama potražuje onoliko dividendi od javnih preduzeća samo koliko joj uplate. To je kao ono što sam govorila o indirektnim korisnicima i njihovim sopstvenim prihodima. Oni prikažu u budžet da su prihodovali samo ono što mogu da vam dokumentuju računima da su i potrošili. Prema tome, javna preduzeća koja su osnovana od strane Republike Srbije, obavljaju delatnosti od opšteg interesa, ne iskazujete za njih potraživanja od dividendi, nego kada vam prenesu, tek tada formirate njihovu obavezu prema vama i samo to se pojavljuje u poslovnim knjigama. Dakle, unazad nekoliko godina pričamo da ova država nema evidenciju imovine, obaveza, tokova, potraživanja po osnovu finansijskih sredstava i, evo, na najdrastičniji način se to u ovom izveštaju i pokazalo. Zanimljiv podatak jeste i taj da su od svih onih agencija i paradržavnih organa, o kojima svi govorimo na slične načine, u toj 2008. godini uplatili dividendu, odnosno prihod koji iznosi svega 135.397.000 dinara, i to uglavnom centralni registar, depo i kliring hartije od vrednosti je 100.000 od ovih 90.000.000, od ovih 135.000 uplatio. To znači da je dva ili tri korisnika uplatilo ono što bi morali apsolutno svi, a znamo da ih ima preko stotinu i da svi naplaćuju tako visoke troškove usluga i da vi njih nemate ni na uvidu, ni na spisku. A kada smo donosili Zakon o budžetskom sistemu, dovoljno je, gospođo ministre, da vi napravite nov spisak korisnika budžetskih sredstava i oni bi bili pod vašom kontrolom i uvidom. Jednom kolegi je smetalo danas što smo dali zahtev da se smanje troškovi finansiranja političkih stranaka. Ušteda je bila upravo ovoliko koliko vam uplaćuju sve agencije u 2008. godini. Nekome ne smeta da on potpuno neopravdano raspolaže sa 50 milijardi dinara subvencija za koje nema zakon, za koje nemamo efekte, za koje često ima nezakonitih otpis, ali mu smeta da neko ko ima poslanike ovde bude finansiran na ovakav način i još mu smeta ako se predlaže ušteda u tom smislu. Ono što je vrlo zanimljivo, gospođo ministre, ne dajte mi za pravo ako grešim, naplata dividendi, po osnovu vlasništva Republike Srbije u kapitalu banaka za 2008. godinu nije bilo, a jedini sektor koji je ostvarivao prihode i kome je pod izgovorom ili s razlogom subvencija i likvidnosti država najviše pomagala, to je upravo bio bankarski sektor, koji je imao poslove, klijente, kojima je Vlada dotirala razliku u kamatama i ono što je najzanimljivije, za šta tražim da me demantujete, to je da za ovu banku, koja vam apsolutno nije uplatila dividendu u 2008. godini. Sada izgleda menjamo i onaj zakon o preuzimanju akcionarskih društava, da uzmemo sebi predaha da kada Evropska banka za obnovu i razvoj uplaćuje svoj deo uloga mi sebe sačuvamo da iz ovog vlasništva ne izađemo. Uostalom, o tom zakonu ćemo pričati. Znači, sporno je da nam neko ko je evidentno pozitivan u poslovanju, čiji smo vlasnik, delom, nije uplatio ni dinar dividende. Pitanje je – ko je tamo predstavnik Vlade u upravnom odboru, da li vi to od njih očekujete, tražite, smete, ne smete, hoćete, nećete, nije to stvar vaše volje. To je stvar zakona i zato na tome insistiram. Ono što jeste vrlo problematično to je da je zadržan sistem neproduktivnih subvencija. Nema tog ko se u ekonomiju razume, ko može da kaže da je turizam ta noseća grana, gde su te subvencije produktivne. Ne pada mi na pamet da optužim Fond za razvoj, koji u delu svog poslovanja gde od naplate sopstvenih plasmana plasira tamo gde može i gde se on pita, ali da vi kompromitujete i Fond za razvoj usmeravanjem određenih kredita preko njega, a po odluci i rešenju ministra za ekonomiju za regionalni razvoj, kad se on nađe u onom izvešaju Svetske banke, pa se kaže da se svega 10% od tih i tako plasiranih sredstava, pogotovo ona preduzeća koja spremate za restrukturiranje, ne vraća zbog čega bi možda neko mogao pomisliti da Fond za razvoj ne radi svoj posao kako treba, to ne bih želela ni na koji način. Želim samo da pomenem još jednu interesantnu stvar koja se nalazi konkretno u onim prelaznim i onim završnim odredbama, a to je da tražite od Skupštine ovlašćenje. Hajde da pitam – kako se usuđujete? To je najnežnije što mogu da vam kažem, da izdajete garanciju da uđete u postupak zaključivanja garancije od 100 miliona evra, a za namenu obezbeđivanja finansijske stabilnosti, finansiranja ili refinansiranje likvidnosti pravnih lica, odnosno sprečavanje šteta itd. U redu za sprečavanje šteta, ali, odakle vam pravo da mimo svih zajmova, kredita, tražite za refinansiranje likvidnosti nekih pravnih lica. Ovajbudžet vrvi od izuzetaka, drugih namena, nekih i ostalih, i to je nedopustivo i zato za njega ni u snu ne možemo glasati. Hvala.
Narodni poslanik Saša Milenić ima reč. Zahvaljujem gospođi Jorgovanki Tabaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsednice, poštovane predstavnice Vlade Republike Srbije, sklon sam Zakonu o budžetu, da vidim, metaforično rečeno, kao krovni zakon ukupne politike koju će Vlada voditi u godini za koju se budžet donosi. Kako politiku ove zemlje, dakako, nedvosmisleno vodi Vlada, i za to odgovara neposredno nama izabranim predstavnicima građana, to jest Narodnoj skupštini, kao najvišem predstavničkom telu građana Republike Srbije. Ne bez osećanja lične odgovornosti, a prvenstveno sa stanovišta skupštinske većine, želim da govorim o ovom predlogu zakona o budžetu za 2010. godinu. Izražavajući, naravno, prvenstveno stavove moje stranke, Zajedno za Šumadiju, kao i koalicionog partnera, dakle, integralno poslaničke grupe G17 plus. Uz ambiciju da to izlaganje bude slikovitije, a možda dobije i na zanimljivosti ako nije odveć pretenciozno, počeo bih sa jednom malom igrom detekcije. U opisu koji je pun prepoznavanja. U savremenoj Evropi postoji jedna mala država, sa brojem stanovnika koji odgovara, recimo, jednom srednjem, među velikim gradovima sveta, koja je po obliku vladavine republika, po društveno-političkom uređenju demokratija, koja operiše budžetom sa budžetskim deficitom ne većim od 3% bruto društvenog proizvoda, koja, ako se ministarstva identifikuju resorno sa delatnostima koje pokrivaju, ubedljivo najviše novca izdvaja za obrazovanje. Respektovano Ministarstvo vojnih poslova ili odbrane u toj zemlji ima gotovo upola manje budžetsko planiranih sredstava, nego Ministarstvo obrazovanja. Budžet, sam tekst Predloga zakona o budžetu u toj zemlji je jedna izuzetno sistemski, metodično napisana knjiga od preko hiljadu strana, a više od stotinu strana te knjige je samo posvećeno finansijskim planovima za poslove u oblasti zdravstva. Da ne navodim više detalja, možemo li da pogodimo o kojoj je državi reč? Naravno, nama je ovde jednostavno da prepoznamo da je reč o našoj zemlji, o Republici Srbiji. Ali, nisam sklon da verujem, dakle, svi izneti podaci su naprosto dostupni, proverivi i tačni. Nisam sklon da verujem da i većina građana koja ovo sluša, uspeva u ovom opisu da prepozna našu zemlju. Zbog čega? Zašto je naša javnost sklona sa nipodaštavanjem da procenjuje učinke u sopstvenoj zemlji? Zašto smo skloni da omalovažavamo domete dostignuća sopstvene demokratije? To pitanje može da se postavi i drugačije. Zašto se ovaj, u malopre iznetoj deskripciji, opisani budžet u totalu menja, kada ga zumiramo i posmatramo u krupnom planu? Nesumnjivo je tačno da nijedna druga delatnost ne dobija više, resorno po ministarstvima, gledano od obrazovanja, ali čujemo kritike da to u ukupnoj masi naprosto nije dovoljno za željeni razvoj obrazovnih sistema. Čak, zapravo, i ambicije posustaju kada vidimo da lavovski deo tog budžeta za obrazovanje, zapravo, odlazi na finansiranje zarada zaposlenih u obrazovanju. Zašto se očekuje da će Vlada u zemlji ovakvih društveno ekonomskih prilika moći da bude supermen? Zašto se za posustalosti poslova privrede, sve oči upiru u Vladu? Zašto je tako teško reći da za poslove i za njihovu uspešnost, prvenstveno, odgovaraju oni koji ih vode, a Vlada i politika obezbeđuju ambijent u kojim bi ti poslovi mogli biti uspešni. Ne bavi se vlada privređivanjem, i razvojem proizvodnje. To je odgovornost sasvim drugih sektora društva. Zapravo, da nastavim ovaj niz zašto izgleda da će na temu budžeta, poštujući i vaše vreme, jednostavnije biti reći, da je neumereno očekivati budžet daleko razvijenije zemlje u tekstu Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu. On je pre svega limitiran, ne dobrom politikom, ne dobrim namerama Vlade, on je limitiran zakržljalošću domaće privrede i mogućnosti koje se mogu u ovoj zemlji planirati. Ta zakržljalost proističe u velikoj meri iz opštih karakteristika društva i ukupnog društvenog saobraćaja u kojem se privredne aktivnosti odvijaju. Izgleda da je preduslov svakog razvoja ozbiljno sučeljavanje sa tim karakteristikama, sa činjenicom da je reč o jednom neuspešnom društvu koje se strahovito sporo razvija i napreduje, i da je prvenstveno zadatak svakog ambicioznijeg budžeta da podstakne razvoj ove zajednice u kojoj bi se onda mogao planirati intenzivniji privredni razvoj, a onda i budžetska politika koja udovoljava standardima odakle dolaze očekivanja. Najjednostavnije rečeno, najznačajniji doprinos, prvo, jeste u otklanjanju predrasuda i razvejavanju ideoloških magluština u kojima se osmišljava svakodnevica tzv. malog čoveka i iz kojih klijaju one pogrešne procene pominjane, na početku, sa pitanjima – zašto. Treba, naprosto, s dovoljno hrabrosti reći da smo sami opravdano izabrali, ne autoritarni, nego, demokratski politički ambijent u kojem želimo da vaspitavamo generacije koje dolaze, principe liberalne, a ne dirigovane ekonomije. To onda, između ostalog, znači, tamo gde država nema pravo da nadzire život pojedinca besmisleno je od nje očekivati odgovornost za ličnu sreću svakoga od njih, odgovornost u slobodnoj utakmici sposobnosti za sopstvenu sreću prvenstveno snosi svako od nas pojedinačno. Zablude koje, takođe, treba uklanjati, naravno, mogu se ekonomskim merama podsticati i to u ovom budžetu vidimo kao prisutno. Za svaku je pohvalu budžetom planirano podsticanje partnerstva privatnog i javnog sektora. Ono je na nacionalnom nivou najznačajnije na nivou investicije „Fijat“ u Kragujevcu. Planirana sredstva od strane Vlade Republike Srbije koja, kao što je i gospodin Senić u uvodnom izlaganju objasnio, idu suprotno nekim tumačenjima koja se ovih dana mogu čuti, uvek dinar na dva dinara stranog investitora. Investicije, koje su deo „Fijatovog“ programa, a koje moraju u infrastrukturi biti realizovane, takođe su podsticajna mera. Jedna od podsticajnih mera o kojoj u ime svoje stranke „Zajedno za Šumadiju“ i Poslaničke grupe G17 plus, pre svega, želim da govorim, jeste odnos prema temi fiskalne imovinske decentralizacije i podsticanja decentralizacije uopšte. Svakako je dobro što se za 2010. godinu ne planira umanjenje transfernih sredstava za lokalne samouprave. Činjenica je, međutim, da je ukupan obim transfera nižim nivoima vlasti, uključujući tu i autonomnu pokrajinu, još uvek iskaziv u jednocifrenom postotku u budžetu. Ono što predstavlja značajan doprinos, međutim, nisu samo praćenja transfera lokalnih samouprava, već prvenstveno oblast imovinske decentralizacije. Ovo koristim i kao priliku da je i sama gospođa ministar Dragutinović ovde sa nama, da podsetim da se na sajtu Ministarstva finansija nalazi Nacrt teksta Zakona o javnoj imovini. Podsetiću da je pritisak koji dolazi iz lokalnih samouprava da se donese zakon o imovini lokalnih samouprava dug gotovo jednu deceniju, da je u vreme dok je gospodin Stevanović predsedavao Stalnom konferencijom gradova i opština, utvrđen jedan tekst zakona o imovini lokalnih samouprava i da je taj predlog zakona ušao u skupštinsku proceduru, ali uz saglasnost sa Vladom, on nije u onom predviđenom roku bio stavljen na dnevni red, već otišao u arhivu posle isteka tog roka, jer je utvrđeno da se prednost ima dati Ustavom, a tek kada se obezbede ustavne pretpostavke, onda će i ovaj aspekt imovinske decentralizacije biti sprovodljiv. Mi već godinama imamo Ustav koji garantuje lokalnim samoupravama pravo na imovinu. Međutim, zakona koji bi to pitanje rešio još uvek nema u skupštinskoj proceduri. Kažem, na sajtu Ministarstva finansija nalazi se zakon koji ne tretira samo imovinu gradova i opština, već ukupnu javnu imovinu, dakle, i državnu i pokrajinsku, pa i lokalnih samouprava, i očekujem da će se on ubrzo naći u skupštinskoj proceduri i istovremeno najavljujem da, ukoliko to očekivanje suviše ubajati, tačnije, nećemo dozvoliti suviše da ubajati, sasvim sigurno ćemo kao poslanička grupa pokrenuti inicijativu da se što pre tekst tog zakona nađe pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Zašto? Zato što je sloboda za Srbiju nemoguća bez istinske decentralizacije, a dodaćemo i regionalnog uređenja. Odmah se javljaju, na pomen reči „region“, tobož uplašeni suverenisti sa optužbama – hoćete da se odvojite od države. Naš odgovor je uvek isti – zašto u nas projektujete svoje motive? Možda centralne vlasti pred terminom „regije“ imaju potrebu da takav oblik konstituisanja izbace iz države, možda se to već i dešavalo, ali interes regionalista je upravo suprotan, ne da idu iz države, kako kaže profesor Jovan Živković iz Niša, već sasvim obrnuto – da povećaju stepen nadzora i uticaja na centralnu vlast u Srbiji. Otuda cela ta suverenistička kvazilogika bi, čini se, pred poslovima fiskalne imovinske decentralizacije, koji predstoje, morala ipak da ustupi prostor pomenutom ohrabrenju običnog malog građanina koji živi u substandardnim uslovima, sa osobinama koje nisu preterano podsticajne za ideju razvoja. Poslednjih meseci sam se pedantno bavio temom statistika i prosečnih vrednosti i, recimo, utvrdio da prosečni građanin Srbije, ne bilo koji konkretni, nego fiktivni prosečni građanin, zaista pokazuje osobine koje čine temu razvoja pomalo poljuljanom. To je čovek koji ima završenih osam razreda osnovne škole, srednju je možda upisao, to još uvek nije sigurno, ali je sigurno završio nije. To nije star čovek iz nekih ranijih vremena, kao što se popularno priča kako smo stara nacija, ne spadamo ni blizu vrha najstarijih nacija u Evropi ili svetu, ali ima 41 godinu. To je čovek koji je, za poređenje, mlađi od mene, ali ima ozbiljnih problema sa funkcionalnom pismenošću. Recimo, jedno istraživanje pokazuje da ima ozbiljnih problema da tekst koji je čuo… (Predsednik: Vreme.) … ili u informativnom obliku, u trajanju od pet minuta, reprodukuje nakon pola sata, a naročito u pisanom obliku, bez oštećenja. Da bismo ohrabrili tog čoveka i otvorili stvarne perspektive napredovanja, moramo voditi računa o pomenutim komponentama koje sam pohvalio, ali i o neizbežnosti i obaveznosti decentralizacije ukupnog života u Srbiji. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu Mileniću. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama je, za SRS, jedan veoma bitan zakon, a to je Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu. Mislim da je to najbitniji zakon koji se donosi u jednom ovako visokom domu. Naime, u ovom predlogu zakona o budžetu postarala se Vlada Srbije da izdvoji i da pusti u opticaj, negde, 740 milijardi dinara, da bi mogla da funkcioniše jedna država zvana Srbija. U nekim svojim istupima i govorima Poslaničke grupe SRS, nagoveštavali smo da obavezno dođe do povećanja agrarnog budžeta. Naime, govorim o razdelu 16, a tiče se Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, i tražili smo da optimalni iznos koji treba da se izdvoji za agrar bude 6% nacionalnog budžeta. Kada smo to govorili ozbiljno smo mislili, a smatrali smo da neki minimum za funkcionisanje srpske poljoprivrede ne može ići ispod 5%. Međutim, vi to izgleda niste hteli da shvatite, kao i da vidite, da je ovo jedan predlog budžeta za agrar koji neće dobro doneti poljoprivredi i srpskog agraru. Ali, onda morate nadomestiti sve ispod 5%, dok Srbija ne stekne status kandidata za članicu EU, kao vi to već nekim divovskim korakom želite da što pre stignete, mada je Srbija geografski u toj Evropi. Da pređem na razdeo 16, koji je veoma bitan. Potrudili ste se vi u Vladi, vi, gospođo, ministre finansija Dragutinović, da izdvojite za poljoprivredu 25 milijardi 621 milion 810.000, što kad se preračuna u procentima i gledajući unazad ovu 2009. tj. 2008. godinu, ovo nije ni 4%. Nade smo polagali, tj. registrovana poljoprivredna gazdinstva, baš u Vladu Srbije, misleći da ćete malo povesti računa koliko odvajate za srpski agrar. Međutim, to vama izgleda nije pošlo za rukom i niste hteli to da razumete. Od tih 25 milijardi, po vama, za subvencije koje su bitne, za ovaj ''posrnuli agrar'' je 15 milijardi i 405 miliona ili oko 500 milijardi manje nego prošle, tj. pretprošle godine. Niste ga povećali, još ste ga umanjili. Tako da će ove subvencije, koje će eventualno Ministarstvo poljoprivrede učiniti prema registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima, biti socijalni program. Zašto ovo govorim? Nažalost, teška srca pominjem tu Hrvatsku, ali moram da kažem da zemlja koja isto žuri u Evropu, za subvencije u ratarstvu izdvaja 300 evra ili primer jednog svinjčeta, 15 evra, jedne priplodne krmače 27 evra, a naš proizvođač ili registrovano poljoprivredno gazdinstvo ima 12.000 dinara. Ministarstvo za poljoprivredu se potrudilo da napravi Upravu za agrarna plaćanja. Pitam vas, gospođo Dragutinović, u kojoj je državi Agencija za plaćanja van sedišta Ministarstva poljoprivrede? Navedite mi jednu državu u Evropi ili u našem okruženju da se Uprava za agrarna plaćanja nalazi van Ministarstva poljoprivrede. Doduše, u Šapcu je predloženo. Neko će mi, nadam se, odgovoriti, pa makar kroz poslaničko pitanje. Subvencije u 2009. godini dobilo je svega 80.000 registrovanih poljoprivrednih gazdinstava, a ukupno u Srbiji je registrovano 360.000. Šta je sa 280.000 registrovanih poljoprivrednih gazdinstava koji nisu dobili subvencije? To je ono što je ministar poljoprivrede napravio, profesionalnog seljaka i neprofesionalnog. Profesionalnih seljaka ima 80.000, a od registrovanih 360 hiljada, ostalo je 280 hiljada koji su registrovani, a nisu dobili subvencije, zbog toga što rade u fabrikama, poput „1. maja“ iz Lapova ili rade u fabrikama gde imaju svega 200 evra platu, a moraju da se bave onim što su im roditelji ostavili, a ostavili su im zemlju. To je što su imali i što su mogli svojoj deci da ostave i oni nastavljaju tu tradiciju. Dakle, 280.000 registrovanih poljoprivrednih gazdinstava ostalo je bez subvencija. Ovo je istina. To je potvrdio i pomoćnik ministra za poljoprivredu, Milovanović. Samo da dodam za subvencije, recimo, u Evropi od ukupnog evropskog budžeta – 54% ide za poljoprivredu. Hajde da se vratimo, kako sada utiču te subvencije koje nisu date, onim 280.000 registrovanim gazdinstvima, na ovu jesenju setvu pšenice u 2009. godini? Preko 200.000 hektara nije posejano na osnovu prošle godine, a to se nije desilo u poslednjih 50 godina. U prolećnoj setvi u 2009. godini, koliko se hvale oko tih kredita, dve banke su samo odobravale kredite. U 2009. godini kupljeno je manje 50% traktora i 50% manje kombajna je kupljeno, bez obzira što su uzeli kratkoročne kredite, kako se hvalite, u vrednosti od 38 miliona evra. Zašto? Zato što su ti traktori ipak skupi, zato što su uvozni, zato što su kamate velike. To je statistika od koje vi ne možete da pobegnete. To je to što vodi ka sumraku agrara. Kada smo već kod pšenice, da li je moguće da Iran od Srbije traži da kupi 300.000 tona pšenice, a mi nemamo? Na Odboru za poljoprivredu je potvrđeno. Kako nemamo kad se hvalimo da imamo uskladišteno milion i 800.000 tona? Kako je moguće da nam opet taj isti Iran i Egipat traže uvoz „bebi bifa“ ili junećeg mesa, a ne mogu da se dogovore u Privrednoj komori i Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i poljoprivrede. To su činjenice koje iznose doktori, profesori, agro-ekonomisti, kad ih pozovemo na Odbor za poljoprivredu oni iznesu neke činjenice. Zašto nemamo tih 300.000 tona? Zato što imamo sivu ekonomiju, zato što imamo trgovačko-prerađivački lobi ili tajkune. A, sada da napravimo jednu analizu, ono što sam već govorio u nekoliko navrata, pa sam dobijao i opomene, Ministarstvo je, da izađe u susret registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima, subvencioniralo 100.000 tona veštačkog đubriva, po ceni od 10.000 dinara po toni. Veoma je interesantno da je to dobila Fabrika đubriva „Fertil“ vlasnik „Viktorija grupa“, Stanko Popović i Ružica Đinđić. Da krenem, polako, redom, kaže ovako – cena regresiranog mešanog đubriva ''NPK 15/15/15'', proizvođača „Fertil“, Bačka Palanka je 23.138 dinara po toni, a istog mešanog đubriva proizvođača „Azohem“ Subotica 22.980 dinara po toni, bez PDV. Ista formulacija NPK đubriva, koje nije regresirano od strane države, prodaje se tona po ceni od 24 hiljade, rusko, a domaće, po 22.500 dinara po toni, bez PDV, prodavac „Agrooprema“ Subotica. I pored toga uvozimo, pa kažemo, INA-Kutina, prodaja, hrvatsko, neregresirano kompleksno đubrivo NPK 15/15/15, po ceni od 26.300 dinara po toni, bez PDV. U uslovima kada je regres đubriva 10.000 dinara tona i kada se na slobodnom tržištu formiraju navedene cene bez regresa, postavlja se pitanje opravdanosti regresa, odnosno trošenja budžetskih sredstava na ovaj način. Praktično, ponovila se situacija kakva je bila u jeseni 2008. godine, kada je regresirana nabavka 50 hiljada tona đubriva uz regres od 20.000 dinara po toni, a nakon povećanja prodaje regresiranog đubriva tržišne cene su se formirale na nivou cene regresiranog đubriva. Bolje rešenje bi svakako bilo regresiranje nabavke đubriva kupcu, odnosno registrovanom gazdinstvu. Prema našim saznanjima, u vezi sa ovom merom postoje zahtevi nekih prometnika, odnosno uvoznika đubriva, da se ispitaju sve okolnosti pod kojima se ovakve mere izvode, jer smatraju da im je ugrožen ravnopravan položaj na tržištu. To je argument više da se regres isplati neposredno registrovanom gazdinstvu koje je kupilo đubrivo na slobodnom tržištu. U vezi sa tržištem mineralnog đubriva interesantno je pomenuti da su prosečne fabričke cene kod fabrika, čije se đubrivo regresira, 38.000 dinara tona, za NPK 15/15/15, ''Fertil'', ''Azohel'', kako to pokazuje sajt "STIPS-a" Republike Srbije. Ako ne verujete narodnom poslaniku Miloradu Krstinu, vi pogledajte sajt. Na sajtu "STIPS-a" cene uvoznih kompleksnih NPK đubriva i INA-Kutina se pokazuju kao dvostruko više od cene đubriva, koju su tokom rada na ovom materijalu pribavile službe Privredne komore Vojvodine. Iako smo autore sajta "STIPS-a" pisanim putem upozorili da zvanični sistem mere poznaje samo kilograme ili tone kao jedinice mere i dalje se cene đubriva iskazuju po džaku ili 50 kilograma, što stvara zabunu zbog sajta. Na tom sajtu, čiji je vlasnik Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, uočavaju se izuzetno velike razlike u cenama đubriva, iste formulacije, istog proizvođača, čak i do 12.000 po toni cena ''NPK 15/15/15'' proizvođača ''Fertil'' u Sremskoj Mitrovici je 1.250 dinara džak, a u Loznici 1.850 dinara džak, što dodatno unosi pometnju u stvarnim cenama na tržištu đubriva. Razlika u ceni za vozilo od 25 tona, koja je uobičajena kod transporta, jeste 300.000 dinara, kao da ga dovlače iz Norveške. Direkcija za robne rezerve počela je ugovaranje naturalne robne razmene 25.000 tona mešanog NPK đubriva za jesenju setvu za pšenicu roda 2009. godine, u paritetu 2,61 kilograma pšenice za jedan kilogram đubriva. Preračunato preko aktuelne cene pšenice od devet dinara za kilogram, ovo đubrivo se prodaje po deni od 23.410 dinara – tona, sve bez PDV. Neznatno je skuplje od cene mešanih NPK đubriva domaće proizvodnje, na slobodnom tržištu. Ako bi se u obračunu koristila cena pšenice od 13 dinara kilogram, koliko je Direkcija platila, 65.714 tona u vreme žetve, cena đubriva bi iznosila 33.930 dinara tona. Ovo je samo jedan od pokazatelja. Žao mi je što je ovako. Kaže – jedna zemlja, dva sistema. Imamo Fond za razvoj Srbije i Autonomne pokrajine Vojvodine, ali ono što bih rekao jeste veoma bitno, od 2002. godine osnivaju se nacionalne laboratorije. Mnogo je novca potrošeno, da li se zna koliko i u koje svrhe, a da do danas nismo uspeli da osnujemo nijednu laboratoriju? Da li je tačno da se najveće laboratorijske analize za potrebe Generalnog inspektorata obavljaju u laboratoriji ''Soja-protein'', pominju se cifre od nekoliko miliona evra, dokle se stiglo sa opremanjem banke gena u kojoj je trebalo da bude nacionalna laboratorija i koliko je novca iz donacije do sada potrošeno na to opremanje? Može se pretpostaviti da neko opstruira osnivanje nacionalnih laboratorija, jer mu se ovakav način rada lično više isplati. Završio bih jednom konstatacijom. Šta je to održivo gazdinstvo, da li je to ono gde se domaćin još nije obesio zbog ekonomskog položaja u koji su ga doveli kreatori agrarne politike? Hvala. [[Aplauz.]]
Gospođa Nada Kolundžija. Replika.
Javljam se na osnovu člana 101. i 104, ovo je već ne znam koji put, u nizu, da se ime supruge pokojnog premijera Zorana Đinđića povezuje sa nekim firmama sa kojima nema apsolutno nikakve veze. Mislim da vi to jako dobro znate. Mislim da je namera, povezivanje njenog imena sa tim grupama, da je stavite u negativan kontekst. Ne ulazim u to da li su podaci o toj firmi tačni ili ne, da li postoje malverzacije ili ne, ali je nedopustivo da u tom kontekstu, povezujući suprugu ubijenog premijera, stavljate u takav kontekst. Molim vas da to više ne radite. Imate pravo da iznosite svoje mišljenje o tome da li neka firma zloupotrebljava nešto ili ne, ali nemate nikakvo pravo da nekoga ko ovde ne može da vam odgovori povezujete sa firmom sa kojom nema apsolutno nikakve veze. Molim vas da ubuduće to ne činite, jer ću tražiti da se prema Poslovniku kažnjava onaj ko iznosi neistine o privatnom životu ljudi. To je po našem Poslovniku kažnjivo. Hvala vam.
Gospođa Vjerica Radeta, replika.
Gospođo predsedniče, mislim da ste sada prekršili Poslovnik zato što ste gospođi Nadi Kolundžija dozvolili da replicira kolegi Miloradu Krstinu. U našem Poslovniku nigde ne stoji da ne sme da se pomene neko ime i prezime. Niti je pomenuta DS, niti njen predsednik, niti je pomenut pokojni premijer. Zaista, Ružica Đinđić je ime i prezime, žena koju može svako da pomene u kontekstu u kojem misli da ima pravog osnova. Ako podaci nisu tačni postoje i nadležne službe koje vode o tome računa. Čini mi se da je prošli put gospođa Čomić rekla da će govor poslanika koji je pominjao u istom kontekstu gospođu Ružicu Đinđić proslediti javnom tužiocu, pa evo, neka izvoli ili izvolite vi, svejedno. Nedopustivo je, šta to znači, sada bilo koje ime i prezime ovde neko pomene, vi dozvoljavate da neko ko misli da ima osnova da replicira zbog toga, da dozvoljavate repliku? Pa, zašto onda neko ne replicira zato što je pomenuto ovo drugo ime iz "Viktorija grupe"? Zaista ne postoji osnov u našem Poslovniku. Mogu da razumem da je gospođa Kolundžija lično, ne znam, da li povređena, uvređena, možda joj smeta što je Ružica Đinđić član te "Viktorija grupe", ali to je neko njeno intimno doživljavanje koje nema zaista nikakve veze sa radom ovog parlamenta. Poslaničku grupu i bilo koju stranku kolega Krstin uopšte nije spomenuo, pogotovo ne u negativnom kontekstu. Hvala.
Gospođo Radeta, član 104. stav 3. kaže da nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Dakle, i uvreda i apsolutno se govorilo o licu koje simbolizuje u apsolutnom smislu reči vrednosti Demokratske stranke. [[Aplauz.]] To je vama sasvim jasno. Mislim da nema povrede Poslovnika i mislim da sam sasvim objektivno ocenila da je gospođa Kolundžija imala osnov za javljanje i da sam joj dala reč osnovano. (Vjerica Radeta, s mesta: Ne mislim tako.) Molim vas, radi se čak i o uvredljivim izrazima vezanim za privatne pozicije i drugih lica, a ne samo nas poslanika ovde. (Vjerica Radeta, s mesta: Ne mislim tako i tražim da se Skupština izjasni o ovome u danu za glasanje.) U danu za glasanje ćemo se izjasniti. Reč ima gospodin Zoran Kasalović. Gospodine Krstin, nemate osnova za repliku, gospođa Radeta je u ime poslaničke grupe govorila. Mislim da smo se razjasnili. Ona je govorila u ime poslaničke grupe. (Vjerica Radeta, s mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku, izvolite.
Dakle, gospođo predsedniče, ako ste vi meni dali reč po Poslovniku, odnosno da repliciram u ime poslaničke grupe, onda ste vi prekršili Poslovnik. Nisam ni šef, ni zamenik šefa poslaničke grupe i nisam po ovim tačkama ni ovlašćeni predstavnik. Dakle, ja sam mogla da govorim samo po Poslovniku i tražila sam reč po Poslovniku. Ako mi niste dali reč po Poslovniku, nego ste mi dali repliku onda ste prekršili Poslovnik, ne mojom voljom jer to nisam tražila. Ako ste mi dali reč po Poslovniku, onda postoji apsolutno pravo kolege Krstina da replicira. Hvala.
Ocenjujem da nema osnova za repliku. Gospodin Zoran Kasalović ima reč.
Poštovana predsednice, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, u uslovima maksimalističkih zahteva za finansijskim sredstvima korisnika budžeta i uslovima razarajućih efekata svetske finansijske krize predlagač se našao zaista pred velikim izazovom da kroz realno mogući budžet projektuje ekonomsku politiku koja će ponuditi najbolje moguće odgovore. Čini mi se da je u tome i uspela, pre svega, preduzimajući vrlo hrabre poteze i u jednom delu politički nepopularne u cilju stvaranja jeftinije države putem mera štednje, sa ciljem da se jedan nasleđen visok nivo javne potrošnje dovede na jedan optimalan nivo. U tom smislu, dakle, zamrznute su plate, penzije i transferi. S druge strane, nema novih poreza i povećanja poreskih stopa, novih nameta privredi i cenim da je to dobar potez Vlade, za razliku od toga da imamo dosta primera da su pojedine zemlje u našem okruženju posegle za takvim rešenjima. Vlada ovim merama, pre svega, očekuje, s druge strane, i poboljšan priliv prihoda sa željom da se povećanom finansijskom disciplinom i uz jednu doslednu borbu protiv korupcije i kriminala, u jednoj sprezi sa efikasnim akcijama Ministarstva unutrašnjih poslova, dođe do jednog redovnijeg priliva prihoda. Da je to tako, može se i videti u ovom predlogu budžeta da ove godine, predviđena sredstva za Agencija za borbu protiv korupcije i kriminala iznose 160 miliona dinara, za razliku od prošlogodišnjih devet miliona, to je impozantan indeks od 1.776, a takođe u Predlogu budžeta za ovu godinu, predviđena su sredstva od 155 miliona dinara za Državnu revizorsku instituciju za razliku od prošlogodišnjih devedeset osam miliona dinara što čini indeks, 158,6 procenata. Ne treba zanemariti ovde da je ova Vlada učinila mnogo i da je to prava Vlada koja je zaista omogućila početak rada Državne revizorske institucije i Poslanički klub SPS-JS smatra pre svega da je vrlo značajan početak rada Državne revizorske institucije u pravcu usavršavanja javnih finansija koji treba da dovede do toga da se zakonito troše novci svih građana Republike Srbije. Cenim da će nalazi Državne revizorske institucije zaista ići u pravcu da se kod svih korisnika, kod kojih je zakonom predviđeno, uvede interna kontrola i interna revizija i da se ceneći nalaze ustanovljenjem interne kontrole i revizije dosta nepravilnosti koje su uočene već na samom startu i otklone. Ono što je bitno reći jeste da su osnovne odrednice ovog budžeta usaglašene sa MMF, a uz dobru vest i odmrzavanje Trgovinskog sporazuma sa EU doprineće preko potrebnoj makro-ekonomskoj stabilnosti i jednoj potrebnoj izvesnosti za investiranje u poljoprivredu Republike Srbije i to će svakako biti ključno za ostvarivanje rasta BDP od planiranih i projektovanih 1,5%, što je dobra osnova za stvaranje novih radnih mesta, rast plata i penzija. To je jedna perspektiva koja se jasno može videti. Kada pominjemo penzije i penzionere, želeo bih da kažem, ne sporeći da je reforma penzionog sistema svakako potrebna, cenim i želim da kažem da poslanici SPS-JS zaista podržavaju opredeljenje Vlade da i u ovakvom teškom trenutku opredeli dovoljan iznos sredstava kako bi se penzionerima omogućilo pravo na dostojan život i da svoje stečeno pravo ostvare, bez obzira na neke političke stavove koji su danas izneti po pitanju njihovih ličnih stavova, odnosa prema evropskim integracijama, NATO. Cenimo da svaki građanin zaslužuje posebnu pažnju i pravo na život. Uz intenciju ovog budžeta da očuva određena socijalna davanja i davanja u prioritete, kakav je Koridor 10 i subvencije u poljoprivredi, vidi se jedna razvojna komponenta ovog budžeta. Ono što bih želeo na samom kraju da kažem, želeo bih jedan stav Vlade da istaknem, jer se vidi, doduše kratko u jednom pasusu Memoranduma, jeste to da Vlada više nije spremna da po svaku cenu krene u privatizaciju naših javnih preduzeća da bi se zakrpile rupe u budžetu i stav Vlade da je potrebna jedna državna osiguravajuća kuća, kao što je "Dunav", i da i u smislu ako se proceni da je potrebna privatizacija, da će se sačekati povoljan tržišni trenutak. Cenimo da uz jednu mogućnost da se u narednom periodu stvori jedna razvojna banka i uz ovu državnu osiguravajuću kuću da će to biti dobra osnova za razvoj Republike Srbije. Ceneći da ovakav predlog budžeta predstavlja jedan korak napred i da je ovo, može se reći, nulti budžet koji će predstavljati značajan pomak u sferi javnih finansija, smatramo da ovaj budžet treba podržati i SPS će u načelu podržati ovaj budžet. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodinu Kasaloviću. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, malo je vremena, a to znači da možda niste bili u pravu kada ste odbili predlog opozicije da se o ovom zakonu, koji, neka mi bude oprošteno na poređenju, gotovo da predstavlja vladiku među zakonima koje donosimo, ne raspravljamo u duplom vremenu. Naime, o Zakonu, reklo bi se od mnogo manje vrednosti, o biračkom spisku i mnogo manje važnom pričali smo u istom punom terminu od pet časova. Šta na kraju krajeva reći kada iz samo sinoć iznetih mišljenja i stavova i premijera i ministarke stičemo jedan nivo informisanosti o stanju kakvo jeste u Srbiji u pogledu privrede, pogledu njenog daljeg ekonomskog razvoja, njene razvojne perspektive. Kada čitamo budžet, onda, na sreću, možemo videti više objektivnijih informacija, jer neki detalji se nisu mogli tamo sakriti, a kada živimo realni život sasvim smo svesni da i ovo neće biti održiva priča i onako kako jeste napisana, i kako nama građanima, iz razumljivih razloga, i nisu hteli ili nisu mogli da otvoreno kažu. Svesni smo da u porukama koje stoje u Predlogu budžeta za ovu godinu, gde se neke stvari zaista očekuju od makroekonomske stabilnosti, finansijske stabilnosti, oporavka privrede, ali i jedna vrlo zanimljiva strukturna reforma. Vratiću se na to šta mislim da u tome neće biti održivo, a što se tiče makroekonomske stabilnosti, jasno je da osnovni kriterijumi koji do toga treba da dovedu neće biti održivi i neće biti takvi kakvi bi do toga doveli. Ne računa se naravno 1,5% porasta BDP, jer bi to da bi bilo kako piše značilo kontinuirano povećanje poljoprivredne proizvodnje, kontinuirano povećanje zaposlenosti, što neće biti. Prema MMF za godinu dana ili dve ne možemo više od 30 hiljada ljudi zaposliti, to je misaona imenica za ovaj trenutak. Mi otpuštamo ljude po nalogu iste te firme. Nećemo imati ni mogućnost da ostvarimo značajniju monetarnu stabilnost itd. Mere koje predlaže Vlada kao ekonomske mere i mere monetarne politike koje sprovodi Narodna banka često su u diskordinaciji, u nesaglasnosti, često se čuju oštri tonovi sa strane ministra i guvernera, ali to možemo samo da registrujemo i neke stvari pokažemo. Ono što se tiče te ključne tačke iz Predloga, tri tačke predviđene u okviru mera politike za 2010. – strukturne reforme, naravno povezujete ih nepotrebno sa namerama da idemo u Evropu. Ne znam zašto je ta vezna rečenica bila potrebna, namera ta je potpuno legitimna i ostaje pitanje kako ćemo tamo ući sa 4.000 evra bruto društvenog proizvoda? To i nije neki reprezent koji nas vodi, sa činjenicom da nam je budžet ocenjen kao razvojno – socijalni. Ne znam da li je crtica ili je veznik „i“. Ako je razvojni i socijalni, možda bi neke logike imalo. Ako je razvojno- socijalni, može samo da znači da ćemo razvijati sve više i više socijalne potrebe, da ćemo ići u pravcu sve više i veće socijalne zahtevnosti. Ne treba jači primer nego činjenica da ima 30 – 40, ili 10 – 20, svejedno, štrajkova dnevno, televizija nam priča dva ili tri, najčešće pogubna, i jedan bitan mehanizam za regulisanje problema socijalne prirode, kakve štrajkovi po sebi proizvode, nije pomenut u programu mera Vlade. Zašto nije, ne znam, a on se zove ministarske ekipe, ministarske trojke. Najpre ide jedan ministar. Čudno da ministar policije ide tamo i njegov zamenik, zaista nejasno, ili nam sugeriše da kada dođe ministar za ekonomiju kaže – imamo mi, to je neki Miša, Alfa ili Omega, svejedno, znamo, on je kriv, on bimogao to da uradi. U kojoj normalnoj državi bi ministar ušao u privatni posed nekog vlasnika i rekao da on ima para, da nahuška radnike na njega, a onda još obaveže lokalnu samoupravu da ona treba da plati gubitke železnice? To govori o velikoj dezorijentaciji. Ako sa takvim stepenom usmerenosti na očigledan problem, koji postoji u jednoj varošici u Srbiji, mislite da rešite globalni problem koji se tiče Srbije i njene pozicije u Evropi i koraka dalje, pitanje je dokle ćemo i koliko daleko doći. Dakle, to je jedan od mehanizama. Niko prema tome ne postavlja pitanje – ko je odgovoran za tu privatizaciju, kako je do te i do mnogih 400 ili više loših privatizacija došlo? Znam da je vreme kratko, ne vredi ni revijalno da prođem kroz ekonomsku poziciju, kroz pravnu, kroz socijalu, kroz zdravstvo, prosvetu. Tu primedbi mnogo imamo. (Predsednik: Vreme.) Završavam za koju rečenicu. Pozicije su se smanjile, to znači da ono što smo imali, to će ostati ili će biti gore. Bolje ne može biti, jer nema novca. Novac je osnov da se sve to pokrene. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Poskurici. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, moram u ime SRS da primetim jednu činjenicu, a to je da koliko smo poslednjih dana bili obasipani pričama o evropskoj perspektivi Srbije, pre svega kroz ukidanje, odnosno stavljanje Srbije na beli šengen, a onda i deblokadom tog prelaznog sporazuma, toliko juče popodne i danas nikako da čujemo ili prepoznamo u nečijoj priči evropsku perspektivu Srbije kroz ovaj dokument koji ste juče i danas izneli pred nas. Nismo, jer je zaista ne možete ni prepoznati ni videti. Doktor Paja Momčilov, moj kolega, postavio je jedno vrlo ozbiljno i realno pitanje – da li je ovo put u Evropu i u formalnom smislu i u suštinskom, odnosno u odnosu na ono što on po svojoj strukturi i sadržaju predstavlja? Naravno da nije, i zato danas niti vi niti bilo ko od predstavnika vlasti spominje EU, ponavljam, i evropsku perspektivu Srbije. Reći ću još jednu stvar. Ako pitate na jedan indirektan način, ovaj budžet zaista jeste realan, jer realno predstavlja jednu poražavajuću sliku i priliku Srbije u ekonomskom smislu na kraju 2009. godine. Podsetiću vas na dve stvari na kraju 2008. godine kada smo usvajali budžet za 2009. godinu. Tada ste rekli dve rečenice, odnosno konstatovali dve stvari. Zacementirali ste budžet za 2009. godinu koji ste tada projektovali na 50 milijardi, a godinu ćete po svemu sudeći završiti sa duplo većim budžetskim deficitom, jer, koliko čujemo iz vaših najava, sprema se još jedan rebalans, da li će ga biti ili neće, videćemo, i konačnu cifru budžetskog deficita za ovu godinu ćemo videti tek u tom rebalansu. I druga stvar koju ste tada pomenuli, na koju ću vas ja podsetiti, pominjući neke recepte, rekli ste – nije uvek bitno koliko novca imam, nego kako njime raspolažem. Onda ste pre nekih mesece-mesec i po dana konstatovali, opravdano, tužno, da postoji 130 milijardi dinara u Srbiji kojima vi ne možete da upratite tok. Šlag na tortu bio je svakako Izveštaj Državne revizorske agencije koja je tretirajući svega 27% javnih finansija budžetskih sredstava konstatovala sve to što je konstatovala, o čemu su mnogi danas govorili i ja ću se samo kasnije kroz moje izlaganje pozvati na neke stvari, neke činjenice iz tog izveštaja. Za SRS je neprihvatljiva sledeća stvar: neprihvatljiva je stvar da vi kao vrstan poznavalac javnih finansija date sebi taj luksuz da kažete da je ovaj budžet transparentan. Ako vam je reper budžet od prethodne godine, onda je to poraz. Zašto vam to kažem? Kad govorite o ekonomskoj politici, to je stvar politike, onda tu možete sebi da priuštite sve i svašta. Vi ste definišući ovakav budžet uradili stvar koja zaslužuje spomenik. Pomirili ste nepomirljive ideološke koncepte, u njega ste ugradili, rekao bih, bolesne ambicije, političke ambicije pojedinaca, izražene kroz ekonomske parametre. To vam je zaista pošlo za rukom, ali videćete i sami koliko će to građane da košta u 2010. godini. I kao što su taoci bolesnih koalicionih odnosa bili u 2009. godini, još gora slika biće u 2010. godini. Čini mi se i ponoviću, kao poznavalac javnih finansija vi ste duboko svesni te činjenice, ali ne možete da nas ubedite, jer i vi u to ne verujete, da je ovo model transparentnog tretiranja javnih finansija. SRS je to govorila i prošle godine i traži od vas i sada odgovor na pitanje – kad ćemo konačno dobiti programski budžet? To je jedini način da se budžetska sredstva alociraju, troše, prihoduju i rashoduju na adekvatan i transparentan način. I dok Srbija ne dobije programski budžet u celosti, da tu priču o programskom budžetu, koji predstavlja savremeni i moderni način upravljanja javnim finansijama, vi svedete na pilot projekat pet ministarstava i to ponavljate iz godine u godinu, i ubeđujete nas paralelno s tim apsurdom da je ovo nešto transparentno, da je ovo nešto unapređeno u odnosu na prethodnu godinu, to ne mogu drugačije, teže, da se izrazim, ali zaista, zaista, nije korektno. Da li sa ovakvim linijskim budžetom želite da nas ubedite u evropsku perspektivu, da će ta vaša EU, u koju nas vodite, da prihvati ovo kao model tretiranja javnih finansija? Hoće, malo sutra, i vi to dobro znate, ali ste pokušali na to da odgovorite Zakonom o budžetskom sistemu i predvideli programski budžet tek 2015. godine. Govorili ste pre dve ili tri godine, istina, ne vi, ali oni koji su sedeli na vašem mestu, pokušali ste lokalne samouprave u Srbiji da obavežete na programske budžete. Na prste jedne ruke se može nabrojati lokalna samouprava koja je eventualno to i uspela da uradi. Znate li šta pojedine lokalne kabadahije rade? Kako troše između ostalog transferna sredstva koja ćete im prebaciti u ovoj godini? Naravno da ne znate i nemate uvid, a na koncu godine vi se pitate gde vam je 130 milijardi. E, ovo je, na jedan vrlo otvoren način, pokazatelj koliko ste spremni da se suštinski bavite reformama i promenama u finansijskom sistemu u Srbiji. I još nešto što je vrlo bitno kao pokazatelj, što je praksa modernih i razvijenih država u svetu, kod primene programskog budžeta država uspe da uštedi 5 - 7% ukupne vrednosti budžeta za tu godinu. Ako to preslikate na naš budžet, to bi, gospođo ministre, bilo preko 35 milijardi dinara. To može gde je struktura budžeta zdrava i normalna. Kada je struktura budžeta takva kakva jeste kod nas u Srbiji, neka se svede priča i na pola, ali zamislite da uštedite na godišnjem nivou, samo zbog činjenice da je budžet programski 20 milijardi dinara. Zamislite da budžetski deficit umanjite danas u Srbiji za 20 milijardi dinara ili da to stavite na poziciju kapitalnih troškova za 2010. godinu. Zamislite šta biste dobili ili da ih stavite na ekonomsku klasifikaciju, kojom ćete subvencionisati privatna preduzeća, realni sektor, sektor koji će početi konačno da bude likvidan, koliko-toliko, da stvara supstancu iz koje ćete vraćati dugove koje još uvek, nažalost, imamo, ali još uvek nismo dominantno počeli da otplaćujemo, počećemo 2012, 2013, 2014. i 2015. godine, kada ćemo se objektivno suočiti sa dugovima zbog grejs perioda, na silna zaduženja. Još uvek imamo prostora, ako može da se kaže koliko-toliko, da dišemo. Pogledajte kako to, ta netransparentnost, izgleda kroz cifre. Pitam vas – da li znate, recimo, u Ministarstvu energetike i rudarstva, ekonomska klasifikacija 451 – 280 miliona. Da li možete da pretpostavite gde će se ta sredstva trošiti? U budžetu je u obrazloženju u dve rečenice napisano kakva je namena tih sredstava, u obrazloženju koje nije obavezujuće ni za koga, a ponajmanje za ministre u Vladi, kako je konstatovano u izveštaju Državne revizorske institucije. Ali, ovo je još i benigno, šta sve dalje ovde piše. Ministarstvo omladine i sporta, ekonomska klasifikacija 481 – dotacije nevladinim organizacijama. Bez reči obrazloženja, milijardu i sto i nešto miliona dinara. Po kojim kriterijumima? Tu niste čak stavili posebnim aktom Vlade, već ćete to vi, kao ministar finansija, da imate uvid ili na kraju cela Vlada. Da ne govorimo o kontroli Parlamenta i kontrolnoj ulozi Parlamenta u ovoj priči, potpuno povereno ministru i Ministarstvu, ni manje ni više nego milijardu. Idemo dalje, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, subvencije – tri i po milijarde, ekonomska klasifikacija 451. Koji kriterijumi? Ko će taj novac i ta sredstva da raspodeljuje, po kojoj pripadnosti? Šta će biti motivi? Da li će sve to biti kao i do sada, političke zasluge ili nešto drugo ili nešto treće?! Šta je sa subvencijama kojih su se mnogi danas u raspravi dotakli? Dominantnost subvencije koje ste prikazali u budžetu, izraz su dominantno vaše nespremnosti na sistemske reforme, činjenice da niste privatizovali ono što već godinama treba da uradite. Da ne govorimo o stečajevima i likvidacijama, itd. Usluge po ugovoru Ministarstvo NIP-a – 28,8 miliona dinara. Da li možete da kažete na šta će se tu sredstva trošiti? Da ne govorimo o ovoj klasifikaciji 551, po posebnom aktu Vlade, 18,5 milijardi. Da li možemo da očekujemo da tu neće biti političke pristrasnosti? Zaista ne možemo. Ali, šta je interesantno ovde, gospodo iz vladajuće većine? O čijim ministarstvima govorimo? Pa, nije ni čudo što se malopre smejete na konstataciju gospođe Radete, kada je rekla – ministra Šijakovića? Sve ministarstva političke stranke G17 plus. I, vi nas ubeđujete da je ovaj budžet nešto što je nastalo na realnim osnovama. Ni vi u to ne verujete. Kako nas da ubedite u to? Svakako, nešto što je tendenciozno, sve vreme rasprave zaobilaženo, a odnosi se na prihodnu stranu budžeta. Neki poslanici su, istina, ovde pomenuli neke stvari kojih ću se i ja dotaći, trudeći se da se ne ponavljam, ali vrlo opravdano i razložno ću da ih pomenem. Govorite o prihodnoj strani budžeta. Polovina prihodne strane predviđena je za prihode iz PDV-a, ali niko ne kaže u strukturi PDV-a, koji su to prihodi dominantni, a to su prihodi po osnovu PDV-a iz uvoza. To je realna slika Srbije danas, 180 milijardi iz prihoda po osnovu PDV-a, ali iz uvoza. Pa, vi ste poražavajuću ekonomsku politiku priznali u obrazloženju. Na osnovu čega ste projektovali prihodnu stranu budžeta po osnovu PDV-a? Na osnovu kretanja u uvozu, deviznog kursa. I, zamislite sada ovo, zamislite licemerje koje će već od sutra, kada se ova rasprava završi, na osnovu korekcija zbog primene prelaznog Sporazuma. Dakle, vi ste efekte odmrzavanja Prelaznog sporazuma, kako ste sami napisali, već ugradili u ovaj poražavajući dokument, budžet. Danima slušamo o efektima koje treba da sačekamo i da budu tu. Suštinski, šta je sa porezima na dohodak i na dobit? Oni opadaju. To su ravni pokazatelji ekonomskih kretanja u jednoj državi. Hvalite se Prelaznim sporazumom, prihodi od carine padaju. To su pitanja na koja izbegavaju svi da daju odgovor. Ponoviću, kao poznavalac javnih finansija, da nađete teoretski i formalni odgovor, ali suštinski, vi znate dobro da ovaj budžet, definisan i koncipiran ovako kako jeste, nije odgovor na ekonomski sunovrat u kom se nalazimo i koji će kroz ovakav budžet dobiti kontinuitet u 2010. godini, ne zato što možda nema volje ili znanja kod vas lično da to promenite, nema političke volje u Vladi, nema političkog razuma kod pojedinaca, koji su, nažalost, u vašoj Vladi dominantni. Vi očekujete uspehe, malopre je bilo reči o tome, dugoročna finansijska imovina nikoga ne interesuje. U 2008. godini Srbija je po tom osnovu u budžet upumpala 750.000 dinara. To je deseti deo dnevnog pazara jednog tržnog centra u Srbiji. Ne prate se tokovi oročenih sredstava, odnosno deviznih sredstava, Republike Srbije. Šta je sa kratkoročnim potraživanjima Republike Srbije, subvencijama, odnosno pozajmicama koje su davane godinama unazad iz budžeta? Niko njih ne traži nazad, a da ne govorimo šta je o potraživanju sredstava koja su na ime garancija koje je država izdala, da ih država naplati od onih u čije ime ih je izdala i u čije ime ih je platila. To ilustruje domaćinsko i racionalno poslovanje, odnosno funkcionisanje onih koji sede u Vladi i staraju se o javnim finansijama Republike Srbije. Gospođo ministre, time ću i završiti, nažalost, SRS smatra da će ovaj budžet predstavljati samo kontinuitet jedne neuspešne, nerazumne i nedomaćinske ekonomske politike koju vodi Vlada Mirka Cvetkovića i Borisa Tadića. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marina Toman ima reč. Izvolite, gospođo Toman.
Dame i gospodo, način na koji je premijer Cvetković juče u svom kratkom obraćanju poslanicima obrazložio Predlog budžeta, jedan od najvažnijih zakona za jednu državu, možemo da zaključimo da ni on sam ne veruje izgovorenim rečima i tvrdnjama – kako imamo stabilan devizni kurs, niz povoljnosti za privredu, rast BDP-a od 1,5% u sledećoj, a u 2011. godini još veći, što po njemu znači: nova radna mesta, rast plata, penzija i drugih primanja. Zaista lepo zvuči, međutim, premijer Cvetković je zaboravio nešto da uradi. Zaboravio je da objasni kako država planira da to ostvari. Da li namerno ili ne, nećemo da ulazimo u to. Ako iz predloženog budžeta vidimo da on u sebi ne sadrži dugo najavljivane reforme javnog sektora, sadrži mala ulaganja u privredu i poljoprivredu, nova zaduživanja, to su sve činjenice koje govore suprotno. To koliko je devizni kurs stabilan i koliko je slabljenje dinara naštetilo privredi i građanima mogli smo da se uverimo ovih dana, kao što smo svedoci najava novih poskupljenja, što znači rast inflacije, pad tražnje itd, a sve to zbog tog stabilnog deviznog kursa, kako tvrdi premijer Cvetković. Neprimerena je i skandalozna izjava premijera Cvetkovića da Predlog budžeta treba podržati zato što će se Vlada angažovati na smanjenju sive ekonomije, borbi protiv korupcije i privrednog kriminala. Neprimereno je zato što je ona usledila nakon Izveštaja Državne revizorske institucije, koja je konstatovala brojne nepravilnosti kabineta Mirka Cvetkovića u trošenju novca poreskih obveznika. Verovatno da premijer tu ne vidi neki problem, pošto su, kako smo mogli da čujemo u javnosti ovih dana, za sve krive knjigovođe. Skandalozno je što i ove godine ulazimo u raspravu o Predlogu budžeta po običaju uz probijanje roka iz budžetskog kalendara i po običaju koji je postao tradicija, bez završnog računa i Izveštaja Državne revizorske institucije. I koliko god se vi trudili da građane Srbije uverite da je u pitanju ozbiljno urađen Predlog budžeta, zasnovan na realnim projekcijama i interesima države i građana, ostaje pitanje – kako da vam građani veruju, kada niste položili račune za pronevere u 2008. godini? Kako ćete nas ubediti da ćete ministarstvu za koje je utvrđeno da je protivzakonito trošilo novac poreskih obveznika, opravdano dodeliti više sredstava? Svaki vaš argument pred ovom činjenicom pada u vodu. Budžet je kreiran po instrukciji MMF, ne uzimajući u obzir stvarane potrebe privrede i društva. Ne sadrži gotovo ništa od reformi, čak ni dugo najavljivanih reformi javnog sektora. Ne tako davno, mogli smo da čujemo od premijera Cvetkovića da takva reforma ne može da se sprovede odjednom, ali početak njenog sprovođenja i prvi efekti biće ugrađeni već u budžet za 2010. godinu. Reforme su izostavljene, ali su zato predviđena nova zapošljavanja, odnosno povećanje državne administracije za oko četiri hiljade radnika, kao da ovaj parlament nije usvojio dva zakona koja predviđaju smanjenje državne administracije i lokalne administracije. I dalje imamo ogromna izdvajanja za raznorazne agencije i uprave, budžetske parazite, koje obavljaju posao koji je već u ingerenciji ministarstava i čiji su rezultati u odnosu na troškove minorni. I dalje imamo ogromna izdvaja za usluge po ugovoru, kod kojih je svaka transparentnost izostavljena. Budžet je pre svega nastao kao kompromisno rešenje između stranaka vladajuće koalicije, stranaka koje čine Vladu, a ne kao ravnoteža između socijalnih davanja i podsticajnih mera. Ako tvrdite da je budžet razvojno-investiciono orijentisan, onda bi on morao da izgleda zaista drugačije. Povećane su subvencije poljoprivredi i privredi, međutim,u pitanju su mala izdvajanja, za privredu od 3,5 milijarde dinara je nedovoljno, da bismo već iduće godine mogli da raspravljamo u ovom parlamentu o drugačijoj strukturi prihoda i rashoda, da ponovo ne dođemo u situaciju da plate zaposlenih u javnom sektoru i penzije čine čak 58% rashoda. I plate i penzije same po sebi nisu problem. Nisu krivi penzioneri, već oni koji kreiraju ekonomsku politiku države. One su posledica preglomazne državne uprave, urušene privrede, loše demografske strukture. Problem nije u tih 397,5 milijardi dinara, već u tome, što to čini 58% budžetske rashoda. Da Vlada nije uradila ništa da promeni strukturu privrede, a pre svega, nije uradila ništa na njenom oživljavanju, to se može videti iz ovih podataka. Tvrdite, otvaraju nam se vrata za odmrzavanje Prelaznog trgovinskog sporazuma. Pitam vas, koji su to proizvodi koji su konkurentni na tržištima EU? Potrebno je stvaranje takvog privrednog ambijenta koji će u budućnosti moći da generiše javnu potrošnju, bez toga, Srbija će se i dalje nalaziti u jednom zatvorenom, začaranom krugu iz koga nema izlaza. Nažalost, za tako nešto propuštena je još jedna godina. Veliki prihodi, kao što je rekao moj kolega Stevanović, očekuju se od naplate PDV, 49%, što je znatno više u odnosu na ovu i 2008. godinu. Da li je u pitanju realna projekcija? Mi tvrdimo – ne, jer je i dalje slaba kupovna moć stanovništva, nezaposlenost, pad privredne aktivnosti. Da vas podsetim, od juna, broj preduzeća u blokadi povećan je za oko osam hiljada i dostigao je neverovatnu brojku od 69.618. Kako je moguće ostvariti ovolike prihode, kada je porez na dobit, kao budžetski prihod isprojektovan na oko 24% manje u odnosu na 2009. godinu, odnosno na 22 milijarde dinara. Iz predloženog budžeta za 2010. godinu, takođe, možemo da vidimo da država na otplatu kamata i pratećih troškova zaduživanja, umesto sadašnjih 29,3 milijardi, naredne godine će da izdvaja 34,9 milijarde dinara. Glavnica i kamate u celovitoj strukturi rashoda u 2009. godini iznosili su oko 20,42% u 2010. godini, znači, u narednoj godini oko, 31% sa tendencijom da se taj procenat poveća, jer se zaduživanja nastavljaju, a uslovi pod kojima se zadužujemo su sve nepovoljniji. Svaki komentar na ovo bi bio zaista suvišan. Mnogo zaduživanja, malo realnih prihoda. To su činjenice. Činjenice su i da mi ne znamo kako izgleda vladina Strategija razvoja privrede, ako ona uopšte postoji. Uprkos najava subvencija u privredi i povećanju subvencija u poljoprivredu, u pitanju su mala ulaganja, da bi se napravio neki korak u razrušenoj, porušenoj i gotovo uništenoj srpskoj privredi i poljoprivredi. Da li Vlada misli da je 18 milijardi subvencija poljoprivredi dovoljno? S druge strane, ako iznos od 18 milijardi uporedimo sa 12 milijardi koliko se dotiraju železnice ili se oko dve milijarde, koliko se dotiraju skijališta, onda 18 milijardi za strateški najvažniju poljoprivrednu granu zaista malo. Reći ćete – pa, nema se para i treba shvatiti realnost. Slažemo se, nema se para, ali moglo je i moralo je da se napravi drugačija preraspodela sredstava. Ako se nema para, kako je to moguće, da je predviđeno izdvajanje po tri miliona evra za renoviranje ambasade u Briselu i Parizu, a 2,5 miliona evra za ambasadu u Vašingtonu. Neshvatljivo je da se novac poreskih obveznika u okviru Ministarstva spoljnih poslova troši na predstavnike nevladinih organizacija, koje pored stručnjaka, ministarstva, zaključkom Vlade, ministarstvo mora da vodi na međunarodne konferencije. Koje su to nevladine organizacije? Da zaključim, projekcije u budžetu su po nama nerealne. To pokazuju i činjenice. S druge strane, iznosi za podsticaje su nedovoljni za oživljavanje poljoprivrede i zbog toga smatramo da treba napraviti drugačiji preraspodelu budžetskih sredstava i da tek nakon toga možemo da pričamo o većim platama, o većim penzijama, o novom zapošljavanju. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospođi Toman. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Zahvaljujem. Ovaj budžet predstavlja jednu stepenicu u odnosu na ono što je planirano za srednjoročni period. On je usaglašen sa stavovima MMF gde se ide na smanjenje budžetskog deficita u narednih nekoliko godina. Budžet je potpuno očekivan i pokazuje da je Vlada vrlo odgovorno vodila politiku zato što se pridržavala dogovorenog sa MMF. Budžet je takav da može da podmiri sve ono što je u platu za narednu godinu. Budžet za 2010. godinu je razvojni za privredu Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo su izjave zvaničnih predstavnika srpske vlasti. Da je danas 31. decembar, mogao bih i da pronađen utemeljenje za ovakve izjave, u smislu lepih, ali i prilično nerealnih želja. Stvari izgledaju potpuno drugačije. Predlogom budžeta predviđeni su prihodi od 656 milijardi dinara, rashodi 763 milijarde, a deficit 107 milijardi dinara. Nije teško izračunati, čak ni po Jelašićevom čvrstom današnjem kursu dinara, da je manjak u budžetu milijarda i sto miliona evra. Dva su krucijalna problema. Prvo, jasno je da projektovani deficit neće biti usmeravan direktno u privredu, imajući u vidu opredeljena sredstva za kapitalne investicije. Drugo, Vlada je, a to pokazuju sve analize ozbiljnih ekonomista, nerealno procenila neke prihode kako bi pokazala da će manjak ostati na ovakvom nivou. Krenimo redom. Predlog budžeta Srbije za 2010. godinu predviđa prihode od 655,97 milijardi dinara, što je 35 milijardi više od planiranih prihoda za ovu 2009. godinu. Država će, planira se, veći prihod imati od akciza i PDV, a manje od poreza na dobit. Planirani prihodi porede se sa procenom prihoda u 2009. godini od 620 milijardi dinara, što je 29 milijardi manje od prihoda utvrđenih rebalansom u aprilu. U strukturi prihoda planira se povećanje prihoda od PDV i od akciza, posebno na duvanske proizvode, dok je planiran manji prihod od carina i poreza na dobit preduzeća. Prihodi od PDV u Predlogu budžeta iznose 325,2 milijardi dinara, što je polovina prihoda koji su planirani za ceo budžet. To je za 23 milijarde više nego u aprilskom rebalansu budžeta, a 28 milijardi više od procenjenog prihoda za 2009. godinu. Država planira da od akciza dobije 131 i po milijardu, i to 65 i po milijardi od derivata nafte, 54,4 od duvanskih prerađevina i 11,6 milijardi od ostalih akciznih roba. Upoređujući Predlog budžeta za 2010. godinu sa rebalansom iz aprila 2009. godine, rebalans je iz aprila 2009. godine predviđao 117,3 milijardi prihoda od akciza: 61,6 od nafte, 43 od duvana i 12,7 od ostalih akciznih roba. Od poreza na dohodak građana u Trezor će se sliti 76 milijardi dinara, što je za četiri milijarde više nego ove godine, a za pet milijardi manje nego što je za ovu godinu bilo planirano rebalansom iz aprila. Država je, inače, prvobitnim budžetom za 2009. godinu planirala 44 milijarde prihoda od poreza na dobit preduzeća, a rebalansom u aprilu ta stavka je smanjena na 34 milijarde. Očekuje se da će biti naplaćeno ukupno 29, a projekcija za 2010. godinu je još manja 21,9 milijardi. Kažu – imamo drugačiju formu budžeta, imajući u vidu da je usvojen novi Zakon o budžetskom sistemu, pa se kao najznačajniji ističu čl. 4. i 5. koji se tiču poreskih olakšica, odnosno sredstava koja se očekuju iz EU i tzv. IPA fondova. Mogu da razumem da su pregovori sa svim korisnicima teški, pre svega, postoji to obavezno finansiranje u smislu socijalnih davanja, prosvete, zdravstva, itd, kao i da će tokom 2010. godine, sasvim je to izvesno, postojati i dalje rizik posledica svetske ekonomske krize. Ne mogu da prihvatim formulaciju da će ovako sačinjen budžet omogućiti održavanje makroekonomske stabilnosti, kao i povećanje kapitalne i smanjenje javne potrošnje, te da će stvoriti uslove za grinfild investicije. Zašto? Evo, samo, nekoliko razloga. Pred ulazak u ovu narednu 2010. godinu, vrlo često možemo da slušamo priče koje dolaze od strane vlasti o boljitku i boljem životu, ali u onoj tamo 2011. godini. Zašto? Jednostavno, zato što možemo biti zadovoljni ako se održi stabilnost cena i kursa u 2010. godini i ono što neminovno mora da se prihvati, a to je dalji pad broja zaposlenih. Da bi se uopšte mogli razmatrati nekakvi ekonomski rezultati koji su predviđeni budžetom za 2010. godinu, mislim da je neophodno vratiti se dve godine unazad, tačnije na 2008. i njeno poslednje tromesečje koje je pokazalo da smo zemlja koja je jednako izložena negativnim šokovima u međunarodnoj ekonomiji, kao i većina zemalja. Finansijski sektor je izazvao svetsku krizu, a ona se preko pada međunarodne trgovine i investicija prelila u manji obim industrijske proizvodnje u 2009. godini, u skoro svim zemljama Evrope, pa tako naravno, u Srbiji, pad proizvodnje je dvocifren. Koji su bili najbolniji efekti svetske krize na Srbiju u ovoj 2009. godini? Pre svega, pad BDP od oko 7%, uz smanjenje broja zaposlenih za oko dve stotine hiljada. Pri tome je oko 80 hiljada smanjen broj zaposlenih u poslednjem tromesečju 2008. godine i još oko 120 hiljada u ovoj godini, koja je na izmaku. Najviše je stradao mali preduzetnički sektor i zaposleni u prerađivačkoj industriji. Stvarna dubina pada u ovoj godini saznaće se kada se promeni, tačnije, uskladi sa načinom kako se to radi u većini zemalja u svetu, dakle metodologija obračuna bruto domaćeg proizvoda i kada osnovica za obračun bude ta 2008. godina. Međutim, rezultati te analize će pokazati ono što nas očekuje u 2010. godini. Jer, izvori eventualnog oporavka, biće isti kao izvori pada u ovoj godini, dakle, rast izvoza i proizvodnje orijentisane na izvoz. Ali će se uz rast izvoza pojaviti još dva faktora, a to su nove investicije u Srbiji i veliki kapitalni projekti, ako do toga uopšte dođe. Ukoliko smo u 2008. godini imali za 20% nižu produktivnost rada u odnosu na, recimo, 1982. godinu, u 2009. godini oko 18%, sa dodatnim padom broja zaposlenih od 3% i rastom BDP, produktivnost će biti niža za 10% uz perspektivu da u 2012. bude veća. Nivo produktivnosti u 2012. godini tek može da bude jednak nivou iz 1982. godine, a posledica je politike laganog umiranja velikih industrijskih preduzeća u Srbiji u proteklih devet godina. Dame i gospodo narodni poslanici, negativna privredna kretanja su, pre svega, ostavila veoma negativan uticaj na spoljno- ekonomsku aktivnost Srbije. Ovde se u fokus može postaviti i pitanje koliko je finansijska kriza, odnosno redukcija ekonomskih i finansijskih tokova zemlje sa inostranstvom uticala na pad ukupne privredne aktivnosti Srbije. Sigurno je da je veza uzajamna, pogotovo kada se pogleda koliko je srpska privreda bila i ostala zavisna od spoljnih izvora finansiranja. Kriza je samo produbila ono što je bilo neminovno, odnosno privredni rast u prethodnom periodu je bio visoko koreliran sa prilivom stranog kapitala i to je ono na šta smo nebrojano puta do sada ukazivali. Glavno ograničenje privrednog rasta je, pored pada tražnje glavnih spoljnotrgovinskih partnera Srbije, pre svega, velika restrikcija u prilivu stranih investicija. Ima tu dosta podataka koji ukazuju konkretno na sva ova dešavanja. Želeo bih još da istaknem, što se tiče kretanja u platnom bilansu, odnosno deficita platnog bilansa, jasno je da se višak tražnje nad raspoloživom mogućnošću ponude najuočljivije vidi kod proizvoda široke potrošnje i da Srbija, nažalost, nije obavila neophodno strukturno prilagođavanje u periodu tranzicije, odnosno da je smanjila učešće razmenjivih dobara u ukupnoj ponudi, pre svega velikom padu učešća industrijske proizvodnje u društvenom proizvodu, sektor nerazmenjivih dobara nije rastao na račun poljoprivrede, što je uobičajeno, nego industrije. I veliki deo investicija u proteklom periodu je, pre svega, bio u oblasti nerazmenjivih dobara, čak više od polovine tokom 2009. godine, tako da oskudnih inostranih sredstava usmerenih u sektor nerazmenjivih dobara, pokazuju podaci koliko je i kako je bilo. Gospođo Dragutinović, vrlo dobro znate da je u konsultacijama sa MMF dogovoreno da primanja budu niža, izdaci ne mnogo niži, što će i proizvesti veći deficit u odnosu na podatke koje, recimo, možemo da dobijemo na sajtu Ministarstva finansija. Kada se stave u odnos sa procenjenim BDP ukupna primanja i izdaci izađe na nekih 40 do 44% BDP, u zavisnosti od toga koliki se BDP realno bude procenjivao. Ovi podaci o primanjima i izdacima ne uključuju u sebe i prihode i rashode velikih javnih preduzeća, pre svega se misli na EPS, ''Železnicu'' i ''Telekom'' i lokalna preduzeća, što bi verovatno udeo države u ekonomije popeo na preko 50%. Postoje izdaci koji su izuzetno veliki van budžeta, a kojima se ne pridaje značaj, poput vrednosti zarada van republičkog budžeta, subvencija, rashoda za kupovinu roba i usluga, kapitalnih izdataka itd. Rashodi za kupovinu roba i usluga i kapitalni izdaci su mnogo veći od budžetskih, što stvara mogućnost za zloupotrebe prilikom javnih nabavki. Tu je već mnogo toga pominjano na temu nameštanja tendera, a prilično je zabrinjavajući podatak da godišnje na oglas, na javne nabavke ide 16% od BDP, a znamo koliko je još uvek tu mogućnosti za raznorazne zloupotrebe. Države funkcionišu na osnovu naplaćenih poreza i potrošnje poreskih prihoda u različite svrhe, od funkcionisanja države preko socijalnih transfera, do subvencija privredi i uopšte mesto u svim zemljama je da je država preglomazna, odnosno da su porezi previsoki. Kada se uporede, primera radi struktura poreskih prihoda Srbije sa zemljama OECD, lako je ustanoviti jednu istinu – da je u odnosu na zemlje OECD, poreski sistem u Srbiji najnepravedniji. Zbog čega je Srbija poreski nepravednija od svih zemalja OECD? Zbog najmanjeg udela poreskog prihoda od imovine, profita i zarada, a najvećeg udela prihoda od socijalnih doprinosa i poreza na potrošnju, PDV, akciza i carina. Sa udelom poreskih prihoda u BDP od 36,5% u 2008. godini Srbija je bila malo iznad prosečnog udela u zemljama OECD od 35,9%. Ukupni javni prihodi veći su u Srbiji za neporeske prihode od 5,3% što daje udeo javnih prihoda od 41,8% u BDP u 2008. godini. O udelu poreza na lične prihode itd. zbog nedostatka vremena ovoga puta neću. Međutim, moram još da isteknem činjenicu da je stav SRS da u ovakvim vremenima preraspodela društvenog bogatstva mora biti znatno ravnomernija. Nedopustivo je da u Srbiji postoji zakon o porezu na luksuznu robu, kao što su džipovi, skupi automobili, privatne jahte, avioni, luksuzni stanovi i vile, u zemljama EU ove stope se kreću od 35 do 75% i postoje različiti poreski razredi u porezu na dohodak. Takođe, nedopustivo je da novac iz programa Vlade Republike Srbije za pomoć privredi, u toku ekonomske krize dobijaju preduzeća koja će istovremeno ulagati u otvaranje svojih ispostava u drugim zemljama. Na taj način će Vlada kreditirati ove kompanije i nadoknađivati njihove gubitke, dok bi one istovremeno narušile ukupnu makroekonomsku stabilnost države time što bi u periodu kada država ima ogroman manjak direktnih stranih investicija iznosile dragocena devizna sredstva iz Srbije. Dakle, treba kreditirati samo one kompanije koje će u inostranstvu otvarati svoja predstavništva u cilju povećanja obima izvoza iz Srbije. Mnogo je otvorenih pitanja, koliki će biti tok trezorskih zapisa u idućoj godini, troškovi na ime kamata koje će proizvesti, koliko se otplata glavnice dugova nalazi, uslovno rečeno ispod crte, ako se nalazi, primera radi, 50 milijardi dinara, onda je ukupno potrebno pronaći 125 milijardi dinara kako bi se zakrpila potrošnja u idućoj godini. Pogotovo problem za budžet nastaće kod isplate stare devizne štednje početkom juna iduće godine itd. itd. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, ako se zna deo ovoga što sam danas izneo i moje kolege, ako se ima uvid u onaj revidirani memorandum o budžetu i ekonomskoj fiskalnoj politici za 2010. godinu, sa projekcijama za 2011. i 2012. godinu, ako se ne zna šta će biti, primera radi, sa povećanjem i kontrolisanjem tzv. kontrolisanih cena, kao ni kakve će oscilacije kursa biti tokom naredne godine, više je nego jasno da će Mirko Cvetković i u 2010. godini neuspešno zameniti Deda Mraza. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Poštovani narodni poslanici, pošto se više niko ne javlja sa spiska prijavljenih poslanika da učestvuje u ovom delu rasprave, pitam – da li neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika želi da uzme reč? (Ne.) Da li gospođa ministar želi da vam se obrati? (Da.) Izvolite, gospođa Dragutinović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, kao i obično, bilo mi je veliko zadovoljstvo da ovaj subotnji dan i noć provedem sa vama. Mogu da kažem da su neke diskusije za mene bile vrlo inspirativne, kao što to obično biva, govornici nestanu, ali to ne znači da ne treba nešto o tome da kažem. (Vjerica Radeta, s mesta: Ima i onih koji su tu.) Ima, sreća. Vrlo je inspirativna diskusija bila gospođe Jorgovanke Tabaković, kao i obično. Šta je moj odgovor na takvu diskusiju? Sistem javnih finansija stvarno jeste komplikovan i stalno se menja i tako je u Srbiji. Ono što su mnoge zemlje imale davno, davno, Srbija još uvek nema ni sada. Mnoge zemlje su davno imale jaku kontrolnu funkciju, internu reviziju, internu kontrolu, finansijsko programiranje, eksternu reviziju. Tako, na primer, mnoge zemlje su davno, davno imale neke institucije, koje se, na primer, zovu – konsolidovani račun trezora i ko malo nešto čita zna da je, recimo, prvi konsolidovani račun trezora napravljen 1787. godine. Zašto to govorim? Zato što među poslanicima ima onih koji su bili na vlasti i srećom, to se smenjuje. Ta institucija je postojala negde 1787. godine. Kod nas je tek počela da se formira 2003. godine. Srbija tek uspostavlja nešto što u razvijenom svetu već odavno postoji. Ništa se ne može uraditi preko noći i ono što uglavnom svi sada koriste kao argument protiv odgovorne fiskalne politike ove vlade jeste Izveštaj Državne revizorske institucije. Samo bih da vas podsetim da Izveštaj Državne revizorske institucije pokazuje kakvo je stanje u odnosu na standard. Pošto je to prvi izveštaj, on ne može da pokaže da li je i koliki napredak ostvaren, već samo stanje u odnosu na standard. Ne mislim da bi bilo loše, zbog javnosti, da napravimo i revizorski izveštaj za završne račune 1996, 1998. i 2004. godine. Sada imamo, hvala Bogu, Izveštaj za 2008. godinu. Čak i bez revizorskog izveštaja, bez obzira koliko god se pojedini poslanici trudili da govore o tome kako ovaj budžet nije transparentan i ne odgovara standardima, samo ću ih pogledati. Nisam govorila da je ovaj budžet urađen prema međunarodnim standardima, ali definitivno je mnogo bliži nego budžeti koji su rađeni pre njega. Samo bih htela da vas podsetim da bez obzira koliko svi vi kritikovali ovaj sadašnji budžet, ono što je definitivno tačno jeste da je ovaj budžet transparentniji, koliko god neko ne voli upotrebu ove reči. Priznaćete, iako šaljivo zvuči da je ovaj budžet samo u težini, da kažem, teži nego prethodni, ipak, kad prikažete potrošnju jedne države na dvadeset strana i na hiljadu strana, priznajte da ćete mnogo više informacija o potrošnji države naći u težem budžetu. Ono što je definitivno tačno, kada je ovaj budžet u pitanju, to je da je poboljšana struktura i sadržaj budžeta, da je povećana detaljnost u iskazivanju budžetskih rashoda i da su budžetske pozicije detaljnije prikazane, tako da i vi više možete da ih kritikujete ili neko da ih hvali. Takođe, mislim da ne treba tražiti u Izveštaju revizora ono čega nema. Neko je od poslanika rekao, izvinjavam se što sam zaboravila ko, da su revizori ocenili efikasnost utrošenog novca i kritikovali su komentar premijera kako je premijer uputio revizore na knjigovođe. Podsetiću vas da je revizija u stvari računovodstvo i da revizori i knjigovođe moraju da razgovaraju. Oni nemaju mandat da ocenjuju efikasnost trošenja novca. Njihov mandat je da gledaju da li se troši u skladu sa Zakonom o budžetu. Pri tome, treba razlikovati računovodstvene propuste. Iskoristiću, kada taj zakon bude na dnevnom redu, da kažem šta su našli od zloupotreba u Ministarstvu finansija, pa da ovde o tome otvoreno govorimo, da li je nešto vrednovano iznad tržišne cene. Bilo je dosta komentara o tome kako su to prikazani sopstveni prihodi budžetskih korisnika. Radi informacije, postoji račun izvršenja budžeta. To su rashodi koji su definisani Zakonom o budžetu. Finansiraju se iz poreskih i neporeskih prihoda, iz tih dodatnih sopstvenih prihoda i iz drugih izvora. Dakle, u završnom računu, kao i u Zakonu o budžetu prikazani su sopstveniprihodi. Sopstveni prihodi budžetskih korisnika, direktnih i indirektnih, veći su od onog što je potrošeno. Nije tačno da se ne vide. Oni stoje u onoj instituciji koja se zove konsolidovani račun trezora, koja je negde formirana u nekim zemljama 1787. godine i upravo služe za pozajmice države, dakle, upravo omogućavaju trezorsku funkciju. Ne radi se o tome da je neko trošio mimo zakona o budžetu, on je potrošio sopstveni prihod onoliko koliko je potrošio, a što nije potrošio stoji na jedinstvenom računu trezora. Kada nečeg nema, kada treba da ga napravite ili kada prelazite iz jednog sistema u drugi, obično stvari budu malo gore pre nego što budu bolje. Ko se bavio sportom shvatiće da kada prelazite sa jedne tehnike plivanja, na primer, na drugu, u početku malo sporije plivate, nego što ste ranije, tako da su to definitivno stvari. Moraju stvari da krenu bolje dok sistem ne počne da funkcioniše na način na koji treba. Takođe, nekoliko poslanika je komentarisalo ekonomsku politiku Vlade i ako sam dobro shvatila, po ko zna koji put pokrenuta je rasprava o tome, to je večna tema u Parlamentu, o odnosu diskrecije i pravila. Diskrecija, po meni, znači fleksibilnost i mislim da uvek mora postojati fleksibilnost, jer fleksibilnost omogućava brže da se reaguje. Možemo da govorimo o odnosu pravila i fleksibilnosti, o odnosu nekih diskrecionih rashoda u ukupnim, a o tome da nisu potrebni, o tome uopšte ne treba da govorimo, zato što, ukoliko ima smisla da postoji Vlada, utoliko ima smisla da ima prostor za fleksibilnost. Inače, kada ne bi bilo fleksibilnosti ne bi bilo potreba za brzim reagovanjem i sve bi to bilo moguće da možete unapred sve perfektno da predvidite, što je nemoguće. Kao kruna svega i krunski dokaz netransparentnosti, pominjana je budžetska rezerva, kako se raspodeljuje po odluci Vlade, mimo Parlamenta. Dakle, otkako je sveta i veka postoji budžetska rezerva. Otkako je sveta i veka, rezerva se koristi za nešto što ili nije dobro planirano ili je nepredviđeno. Otkako je sveta i veka, postoji standard za veličinu budžetske rezerve. Mi smo, nažalost, daleko od tog standarda. Minimalni standard za budžetsku rezervu je 1,5% rashoda, što znači, u slučaju našeg budžeta, da bi bar 12 milijardi trebalo da stoji kao budžetska rezerva da omogući Vladi da brzo reaguje. Šta je brzo reagovanje? U kom slučaju treba brzo reagovati? Recimo, u slučaju nabavke vakcina za grip ili, ne daj bože, neke druge zarazne bolesti koje niste mogli unapred da predvidite. Da li je budžet, kako je rekao jedan poslanik, razorni ili razvojni? Prvo bih rekla da je socijalni, zato što mislim da je svakoj državi osnovna funkcija socijalna i, negde, mislim da u razvijenim tržišnim privredama, kakva će, nadam se, i naša biti jednog dana, to treba da bude i jedina funkcija države. Umesto ''razvojnog'', pošto ne mislim da je razvoj funkcija države, više stvarno volim reč ''podsticajni''. I, kada govorimo o podsticajima, izvinjavam se što govorim o standardima, ali, ko god hoće može da me demantuje, ali argumentovano, smatra se da je podsticajni budžet, to je obično budžet u kriznim periodima, kada sve privrede imaju ili reaguju deficitom 2,5% društvenog proizvoda. To je neka mera. Dakle, reda veličine, ti fiskalni stimulansi u zemljama EU u ovoj godini, koja polako primiče kraju, iznosili su u proseku 2,5% društvenog proizvoda. Budžetom za 2010. godinu, ono što zovem fiskalni podsticaji, to su subvencije, meki krediti države i kapitalni izdaci, odnosno infrastrukturni projekti su veći od 3% društvenog proizvoda, pri čemu 3% ne uključuje kredite koje država uzima za infrastrukturu i garancije koje daje javnim preduzećima za infrastrukturu. Kada su u pitanju zemlje EU u tih 2,5% su ušli i ti krediti i garancije. Projekcija prihoda – o projekcijama, pretpostavljam da ne vredi raspravljati. Lično mislim da je ovo konzervativna projekcija i pokušaću jednostavnim metodom to da objasnim. Kada gledate godinu kao prosek, možemo da kažemo mesečno 50 milijardi dinara su prihodi republičkog budžeta, u proseku. Ali, ova godina ima dva vrlo različita perioda: prvih šest meseci i drugih šest meseci.U prvih šest meseci, rekla bih, to se da proveriti, da su prosečni budžetski prihodi bili 45-46 milijardi. U drugih šest meseci prosečni prihodi su bili između 54 i 55 milijardi. Dakle, samo kada bismo pretpostavili da će se privreda održavati na ovom nivou, treći kvartal 2009. godine, da zanemarimo i rast i inflaciju koja će biti, projekcija bi bila veća od ove koja je ugrađena u ovaj budžet. Lepo i efektno je bilo poređenje preduzeća koje ima gubitak sa državom koja ima deficit, odakle sledi da je deficit nešto što je nenormalno i nigde viđeno. Znam, gospodine Popoviću, da vi čitate, sigurno, redovno, „Ekonomist“, ponela sam poslednji broj, ovde imate najvažnije ili najveće zemlje svetske privrede i molila bih vas, radi javnosti, da pronađete zemlju u kojoj je u 2009. godini ostvaren suficit. Ovde su sve zemlje sa deficitom. Radi javnosti, ipak ima jedna, to je Norveška i zna se zbog kojih razloga. Sve ostale zemlje, osim Norveške, imaju deficit, koji je u proseku između 5 i 9% društvenog proizvoda. To nije opravdanje. Deficit je instrument ekonomske politike. Ekspanzivna fiskalna politika je lek za bolest ove privrede, ne ove, svetske privrede. Kada je zemlja u recesiji ekspanzivna je i fiskalna i monetarna politika. Gospodin Šormaz je naveo nekoliko stvari koje ne znam i nisam imala vremena da proverim. Zaista ne znam koliko je u Poljskoj revizora. Moraću to da proverim. Zaista ne znam da li u Poljskoj, i u drugim zemljama EU, kada ne poštujete, ili kada zakasnite, ili radite rebalans odmah dolazi do pada vlade. Sumnjam da to piše u ustavima, kao što je to rekao gospodin Šormaz, ali da se proveriti. Ono što je isto kao u Poljskoj, (Švedska ili Poljska što je rekao) jeste da onoliko koliko je tražila Državna revizorska institucija, koliko je tražila Agencija za korupciju, koliko je tražio Savet za borbu protiv korupcije, koliko je tražio Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od javnog značaja, koliko su tražili, toliko su dobili. Kako bi rekao gospodin Šormaz, dali su račun i mi smo to ugradili. E, sada opet taj čuveni revizorski Izveštaj i šta je on sve ustanovio. Postoji jedna rečenica koja me malo pogodila, a to je – unazad nekoliko godina nema evidencije. Kada neko kaže ''unazad nekoliko godina'' to onda podrazumeva da nema evidencije ovih nekoliko godina, ali da je ranije evidencije bilo. Moram da kažem da nikada nije postojala ažurna evidencija nefinansijske imovine! Nikada nije postojala ažurna evidencija finansijske imovine! Nikada nije postojala i nikada nisu iskazivana potraživanja po osnovu dividende i dobiti! Samo što sada postoji Izveštaj Državne revizorske institucije koji je to obelodanio. Osim diskusije o međugeneracijskoj raspodeli budžetskih sredstava, to znači odnosa između izdataka za penzije u odnosu na razvojne, sve ostale diskusije koje su kritikovale strukturu u budžetu, uglavnom su bile fokusirane na to – da su izdaci koji su predviđeni ovim budžetom mali: za obrazovanje, za zdravstvo, za agrarni budžet, za nezavisna regulatorna tela, za ulaganje u infrastrukturu, za razmene projekta itd. Kada sam pokušala da saberem sve te odnose koje ste vi predložili,naravno pojedinačno, dobila sam javnu potrošnju od 55% društvenog proizvoda. O transparentnosti, možda samo još jedan detalj. Dakle, ovaj budžet definitivno nije po međunarodnim standardima, tu se potpuno slažem sa vama. Ali, bojim se da se ne slažem u onom delu u kome govorite o programskom budžetu. Ne vidim, stvarno, da programski budžet, kakav sada postoji kod nas, jeste pravi programski budžet. Da bismo napravili pravi programski budžet trebalo bi bar pet do šest godina. Iskustva pokazuju da bez deset godina nema šansi da napravite pravi programski budžet. Ne znam zašto je za vas transparentnije, hajde sada da govorimo o Ministarstvu zdravlja i programskom budžetu, koji ste evidentno pohvalili na račun nekih drugih linijskih budžeta, kada postoji program koji kaže – unapređenje i nadzor u oblasti zdravstvene zaštite ili program preventivne zdravstvene zaštite, ili program za praćenje i sprečavanje bolesti izazvanih upotrebom duvana. Zašto je za vas to transparentnije od, recimo, razdela Ministarstva finansija koji kaže – za otplatu kamata imate da platite toliko i toliko. Znate stanje duga, kamatne stope, sve vam je jasno – za otplatu duga imate da platite toliko, za transfere penzionom fondu po zakonu da bi penzioneri dobili ono što im pripada, po zakonu treba da transferišete toliko i toliko. Hoću da vam kažem da programski budžeti, kada su zakonom definisane obaveze, gotovo da nisu i mogući. Ako su mogući, mogući su samo u onom delu diskrecionih rashoda i tu ima smisla. Inače, ovo što zovemo programski, to su aktivnosti, a Zakonom o budžetskom sistemu priznali smo da je to proces koji dugo traje i da ćemo verovatno do programskog budžeta doći te 2015. godine. U svakom slučaju, da bi nam ostalo malo subote i za nas, još jednom vam mnogo zahvaljujem. Stvorena je klima u kojoj je pažnja javnosti usmerena na stanje javnih finansija i koliko god se sa vama u mnogim stvarima ne slagala, stvarno vam iskreno zahvaljujem na tome. [[Aplauz.]]
Gospođo ministar, i mi iskreno zahvaljujemo na izuzetno kvalitetnom prikazu odgovora na sva postavljena pitanja i najveći broj dilema. Dozvolite, gospođo Radeta, kada govorite, ja vas slušam. Pošto su se stekli uslovi da zaključim načelni pretres o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu i jedinstven pretres odluka o davanju saglasnosti na finansijske planove za 2010. godinu za Republički fond za penzijsko i invalidsko osiguranje, Republički zavod za zdravstveno osiguranje i Nacionalnu službu za zapošljavanje, to upravo i činim. Obaveštavam vas da ćemo 14. decembra 2009. godine u 10.00 časova nastaviti sa radom. Zahvaljujem gospođi Ružici Stoiljković, zahvaljujem gospođi ministar, gospodo poslanici posebno vama zahvaljujem na vrlo ozbiljnoj pripremi i učešću u radu u raspravi. Nećemo sutra raditi. Radićemo u ponedeljak.