Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 119 narodnih poslanika. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović, Dejan Radenković, Saša Dujović, dr Nikola Krpić i Bojan Kostreš. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača, Verice Kalanović, ministra za Nacionalni investicioni plan, Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, dr Žarka Obradovića, ministra prosvete i Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da sednici prisustvuju i Vesna Kovač, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Zoran Martinović, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, Milica Dražić, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Igor Vukonjanski, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Dejan Radulović, iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i Željko Čurguz, viši savetnik u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O ODREĐIVANjU MAKSIMALNOG BROJA ZAPOSLENIH U REPUBLIČKOJ ADMINISTRACIJI (nastavak u pojedinostima) Da li još neko želi reč o amandmanu na naziv Predloga zakona ? (Ne) Prelazimo na član 1, gde su amandman, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Pejčić želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, drago nam je što vas vidimo u ovoj skupštini, jer smo prošli put prekinuli sastanak zato što Vlada nije imala izvestioca za ove zakone. Naime, gospodine Obradoviću, upozoravali smo gospodina Mlađana Dinkića, kada je bio ovde kao ministar koji je izveštavao ispred Vlade, da je zakon vrlo loš, da je diskriminativan, nehuman, da je protivustavan, na šta se on oglušio. Zatim smo mu ponudili dva rešenja. Jedno od rešenja bilo je da povuče ovaj zakon iz skupštinske procedure, jer je trebalo da ovaj zakon da prođe novu javnu raspravu, novi socijalni dijalog sa sindikatima, i to sa reprezentativnim sindikatima, koji su amandmanima pokušali da poprave ovaj zakon. Druga varijanta je bila da prihvati naše amandmane. Mi smo kroz formu amandmana ponudili jedan drugi zakon, drugi koncept zakona, novi naslov zakona, i mislim da je mnogo humaniji, korektniji i da taj zakon i te kako odgovara radnicima. Predložili smo amandman na član 1. i zatražili da brišemo reči u stavu 1: „ukupno maksimalni broj“, tj da se menjaju rečima: „postupak određivanja maksimalnog broja“. Ovo je uzročno-posledična veza s članom 2, koji studiozno i analitički određuje na koji način treba da se utvrdi broj radnika u republičkoj administraciji. S obzirom na to da je amandman korektan, da je dobar, očekivali smo od Vlade da prihvati ovaj naš amandman jer, kao što rekoh, i te kako popravlja suštinu zakona, naročito taj član 1. u stavu 1. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 1, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, razlog zbog kog sam se javio jeste obrazloženje kojim je Vlada odbila ovaj amandman, jedno visokoumno obrazloženje, u kojem, između ostalog, stoji da nije oportuno ograničiti broj agencija. Bilo je oportuno u određenom političkom trenutku da Vlada formira besomučno agencije, kojih danas ima preko stotinu, ali u trenutku kada treba da se na ozbiljan način bavimo restrikcijom javne potrošnje, za Vladu Republike Srbije nije oportuno smanjiti broj javnih agencija. Znate principijelan stav SRS-a i uvek smo insistirali na činjenici da država ne treba da formira paralelne državne institucije. O tome će malo kasnije više govoriti koleginica Lidija Dimitrijević, a da smo bili u pravu govori činjenica da su kroz te paralelne državne institucije apsolutno bile onemogućene kontrole tokova novca. Na to nam ponajviše ukazuje i daje za pravo činjenica da smo skoro usvajali Zakon o budžetskom sistemu. Naime, kada je usvajan Zakon o budžetskom sistemu, jedno od obrazloženja bilo je da je neophodno napraviti konsolidovan račun, u čije okvire će ući svi oni koji su korisnici sredstava budžeta, jer postoje tela, odnosno agencije, koji su osnovani budžetom, odnosno sredstvima budžeta Republike Srbije, ali danas tokove novca kroz ta tela, ili agencije ne može niko da kontroliše, pa je ministar finansija otišla i dalje i priznala da danas u Srbiji postoje tela kroz koja prolazi 130 milijardi dinara godišnje državnih para a da država ne može da uđe u tokove kudaide i gde je taj novac. Ovih dana u proceduru treba da uđe nova izmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu i nije suština problema, kada je u pitanju javna potrošnja, samo broj zaposlenih u javnim agencijama i drugim regulatornim telima, suština problema je bila u javnim nabavkama, u tenderima, u raznoraznim provizijama, projektima koji su predviđeni kroz te agencije i kroz ta regulatorna tela, na šta i sama država ukazuje i u javnosti i u ovim raspravama. Prekjuče sam u raspravi čitao nalaze budžetske inspekcije i ne postoji nijedno telo, od lokalnog do državnog nivoa, kome su nađene nepravilnosti u poslovanju budžetskim sredstvima a da nije napomenuta ili insistirano na stavci da postupci nabavke javnih dobara i usluga nisu vođeni u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama. Zbog toga smatramo da nije dovoljno samo linearno, ili već kako hoćete, a o tome ćemo kasnije govoriti, ograničiti broj zaposlenih, zato što oni nisu najveći problem kada su u pitanju javne agencije ili druga republička tela; ovde svakako treba limitirati i broj agencija, zato što će to suštinski smanjiti rasipničku javnu potrošnju. S druge strane, SRS smatra da ih treba ukinuti, ako ne zbog drugog, onda zbog činjenice da ništa za uzvrat nisu uradili, odnosno ni u jednom segmentu svog funkcionisanja najveći deo njih nije opravdao svoju svrhu postojanja. Hvala.
Gospođica Nataša Jovanović reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Pozivam se na član 31. Poslovnika, gospođo predsednice. Mislim da niste povredili namerno Poslovnik, jer niste od službe dobili jednu informaciju koju želim sada da dam, možda je time povređeno dostojanstvo Skupštine, koja se tiče jednog važnog događaja u Srbiji, i za nas parlamentarce, i za nas koji negujemo prijateljske tradicije s ruskim bratskim narodom. Naime, u 12 časova, na Novom groblju će se osveštati Spomenik ruskim vojnicima palim u Prvom svetskom ratu. Čin osvećenja će sprovesti mitropolit crnogorsko-primorski Amfilohije, izaslanik ruskog patrijarha Kirila i gospodin Filaret. Mislim da je bilo potrebno da iskažete kontinuitet onoga za šta ste se, bar deklarativno, zalagali, prisustvom gospodina Medvedeva u Srbiji, da želite tesne i prijateljske veze s našom bratskom Rusijom, da se napravi pauza u zasedanju Skupštine kako bi se pokazalo ko su poslanici koji zaista žele da neguju to prijateljstvo i da na poziv njegove ekselencije ambasadora Konuzina prisustvuju tamo, kako bi pokazali da smo braća po veri, po borbi za slobodu u ovim teškim vremenima za naše države i za naš narod. Hvala.
Gospođice Jovanović, mislim da nema povrede Poslovnika, jer se povreda odnosi na sam tok sednice. No, informacija koju ste dali može poslužiti svim poslanicima koji to žele, a pretpostavljam da će biti onih koji imaju obavezu i želju da rade. Parlament, odnosno rad plenarne sednice ne možemo prekidati zbog svih jubileja i, ne sporim, vrlo značajnih manifestacija. Dakle, oni koji žele, mogu otići. Na član 1, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 1, koji glasi da se dodaje tekst u stavu 3. postojećeg člana 1. sledeće sadržine: ''Spisak organizacija koje se u smislu ovog zakona smatraju javnim agencijama osnovanim u skladu sa zakonom kojim se uređuje položaj javnih agencija, kao i organizacije na koje se primenjuju propisi o javnim agencijama, sastavni je deo zakona. Javnim agencijama, u smislu ovog zakona, smatraju se i Direktorat civilnog vazduhoplovsta Republike Srbije i Agencija za kontrolu letenja d.o.o''. Obrazloženje koje smo dali Vladi za ovaj amandman glasi da je jedini i isključiv način kojim Vlada može da pokaže odgovornost prema građanima, prema republičkoj administraciji i trošenju republičkog budžeta taj da nas uveri da ima spisak organizacija na kojima ima nameru da primeni ovaj zakon. Uverena sam da Vlada nema evidenciju organizacija nad kojima ima nameru da primeni ovaj zakon, jer u propisima, koje i na ovoj sednici predlaže, predlaže da uvede javnost registra zaposlenih, ali ne i sam registar tih organizacija, ni kroz ovaj zakon, ni kroz Zakon o klasifikaciji delatnosti, koji bi, po prirodi stvari, po načinu kako se primenjuje u svetu, kako se donedavno primenjivao kod nas, morao da postoji. Na čemu temeljim ovu tvrdnju? Između ostalog, i na načinu kako je Vlada promovisala ovaj zakon, nazivajući ga – smanjenje birokratije na republičkom nivou. Pod birokratijom se, verovatno, ne podrazumeva onaj uvećani broj državnih sekretara za svaku oblast, pomoćnika, zamenika ministara, koji po visini plate, po opterećenju za budžet i po doprinosu kvalitetima rada Vlade jesu prvi od kojih bi morala da krene reforma državne uprave. Kažem, ne određivanje maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, već reforma javne uprave. Da Vlada nema koncept, da se ne ponaša odgovorno u odnosu na ovaj zahtev, govori odgovor koji je poslala poslanicima odbijajući ovaj amandman. Kaže se da se ne može prihvatiti amandman, jer ako bi takav spisak, koji bi bio prilog ovom članu, odnosno zakonu, bio ustanovljen kao obaveza, onda bi prilikom osnivanja bilo koje nove agencije morali menjati ovaj zakon. Baš me zanima ko je pisao ovaj odgovor. Vlada ima spisak direktnih i indirektnih budžetskih korisnika i objavljuje ga u "Službenom glasniku" i ne menja Zakon o budžetu svaki put kada osnuje neko novo, na primer, ono stručno telo za savete u poljoprivredi, kakvo osniva, na meni, vrlo neobičan način, čak, tvrdim, mimo zakona, jer se nigde Zakonom o privrednim društvima ne predviđa da Vlada može da osnuje deoničarsko društvo s ograničenom odgovornošću. Znači, ovaj odgovor je, jednostavno, netačan. Ponavljam, ne menjate Zakon o budžetu kada iz budžetske rezerve dajete sredstva za osnivanje nekog novog direktnog ili indirektnog budžetskog korisnika. Dalje, za Direktorat i Agenciju koje smo posebno potcrtali, ne zato što nam se nešto dopada ili ne dopada, nego zato što raspolažu ogromnim sredstvima, koja se unazad četiri godine mere milijardom evra, od naplaćenih preleta, naplaćenih usluga na koje se državi ne plaća PDV, a taj se posao radi u ime države, i zato što je taj iznos sredstava mimo budžeta, mimo kontrole i sa potpuno tamnim i netransparentnim načinom raspolaganja, kažete da bi usvajanje ovog amandmana, gde bi se naveli i Direktorat i Agencija, značilo da bismo uradili nešto što je u suprotnosti s međunarodno preuzetim obavezama i prihvaćenim standardima koji se tiču autonomnog određivanja potrebnog broja i strukture zaposlenih lica u oblasti bezbednosti vazdušnog saobraćaja. Poštovana gospodo iz Vlade, koga mislite da zasenite ovakvim rečnikom? Međunarodno priznati ugovori, na koje se pozivate i u samom tekstu, jesu iz 1944. i 1960. godine. Agencija za kontrolu leta, odnosno Direktorat, 2003, kada je osnovan, imao je 30 zaposlenih. Danas ih ima 120. Međunarodno priznati standardi iz 1944. i 1960. godine se nisu menjali. Kako ste mogli povećati broj zaposlenih četiri puta? Na osnovu onoga na šta se pozivate? Zašto građane i nas poslanike dovodite u stanje da se pitamo da li imate elementarnu logiku, ili vam nedostaje elementarno poštovanje prema onima kojima ovakve argumente iznosite? Međunarodno priznati standardi kažu da se mora obezbediti bezbednost neba. Niko ne kaže sa koliko izvršilaca treba taj posao raditi. Niko ne kaže na koji način treba telo koje brine o bezbednosti da bude osnovano i vrlo je različita praksa u najbližem okruženju i zemljama u svetu kako se to telo osniva i kako posluje. Pozivanje na EVROKONTROL je smešno i nije, čak, ni u skladu s odgovorima koje je Ministarstvo finansija već dalo na nezakonitost raspolaganja sredstvima. Znači, neko ko se bavi bezbednošću neba u Crnoj Gori, deo je Ministarstva za vazdušni saobraćaj i može biti tako organizovan. Niko ne kaže da to treba da bude posebno telo, a nijednoj odgovornoj državi ne pada na pamet da takva sredstva ostavi van svog dometa i kontrole, jer za slučaj propusta u toj bezbednosti direktno država odgovara i treba da nadoknadi štetu. Iz kojih bi sredstava ona to uradila ako nema kontrolu nad ovom organizacijom? Vlada ulazi u nedoslednost, dajući odgovore na ova pitanja; pošto u ovakvim organizacijama niste u stanju da kontrolišete visinu plata, ni broj zaposlenih, vi se pozivate na međunarodni ugovor. Kada vam kažemo – dajte, pokažite ga, da vidimo gde je ratifikovan, vi kažete – ne, nije međunarodni ugovor, nego je neka konvencija. Konvencije iz 1944. i 1960. godine nisu osnov za nezakonito trošenje, nezakonito zapošljavanje, jer niko ne traži od države Srbije da zaposli 120 ljudi u Direktoratu i da imaju plate veće i od vaših ministarskih, tri do četiri puta, i da nam se ovde predstavljate štedljivom i ozbiljnom Vladom, koja pokušava da ograniči broj ljudi zaposlenih u administraciji. Jednostavno, ovim članom 1. i načinom na koji izbegavate da definišete registar organizacija nad kojima morate, po prirodi stvari, da imate kontrolu, vi pokazujete da ste Vlada koja nema nameru, mogućnosti ni želje da radi posao za koji je izabrana. Odbijanje ovog amandmana je najbolji dokaz za to.
Na član 2, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS-a je podnela niz amandmana kojima predlažemo da ovo postane zakon o postupku određivanja maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Naime, u Predlogu zakona koji je Vlada dostavila Skupštini došlo se do broja 28.400, bez ikakvog obrazloženja i, po nama, potpuno paušalno, bez ikakvih analiza i kriterijuma o potrebnom broju zaposlenih u republičkoj administraciji, pa smo našim amandmanima predložili da se utvrdi postupak za određivanje broja zaposlenih. Ovaj amandman na član 2, kojim smo predložili potpuno novi član 2, ključni je amandman u čitavom nizu naših amandmana i mi smo u njemu predložili, jasno izdefinisali postupak utvrđivanja maksimalnog broja zaposlenih, tako što su svi organi državne uprave, javne agencije i organizacije dužni da dostave sistematizaciju radnih mesta Vladi u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Vlada bi potom formirala komisiju, u kojoj bi obavezno bili zastupljeni i predstavnici sindikata, i na osnovu realnih potreba i analiza utvrdila stvarni broj, odnosno neophodan broj zaposlenih u republičkoj administraciji. To bi dostavila Narodnoj skupštini i to bi se moralo naći na dnevnom redu Skupštine najkasnije u roku od 30 dana od dostavljanja. Znači, mi smo u tom članu jasno izdefinisali rokove, i to izuzetno kratke rokove, kako bi se na efikasan načinobavio ovaj postupak. DSS potpuno je svestan i podržava potrebu da se izvrši racionalizacija državne uprave, odnosno da dobijemo efikasnu, jeftinu državnu upravu i administraciju, koja će raditi u interesu građana, ali, da bi se to odradilo na valjan način, potrebno je izvršiti određenu analizu, uspostaviti jasne kriterijume i utvrditi taj broj. Ovo je odrađeno paušalno, bez ikakvih analiza. Čak i ministar, kada je obrazlagao Predlog zakona, rekao je da je taj broj mogao biti i manji, što govori o tome da ne postoje jasni kriterijumi. Ono što je interesantno, to je obrazloženje Vlade kojim se ne prihvata ovaj amandman, gde se kaže da ovo nije efikasno, da usložnjava postupak. To nije tačno, mi smo u amandmanu predvideli izuzetno kratke rokove. Znači, u roku od 15 dana da se dostavi sistematizacija, u roku od 30 dana da se donese taj zakon. Pozivam vas da prihvatite ove amandmane kako bismo na valjan način uradili jedan vrlo bitan posao za državu.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Miloš Aligrudić.
Gospođo Kalanović, znam da ste vi hteli da ovaj postupak, mislim na vas, vašu stranku i sve tamo koji ste smislili ovu lepotu od zakona, pojednostavite i znam da ste hteli da otpuštate to nešto ljudi što ste zamislili tako što ćete to sve prebiti preko kolena i poizbacivati na ulicu, s otkazima koji iza sebe imaju vrlo prostu formulaciju, kroz ocenu – ne zadovoljava, i doviđenja, da biste zadovoljili nečiji drugi interes, a naposletku i svoj. Ne možete da funkcionišete kao država, ne može da vam funkcioniše privreda, jer ništa ne radite da je spasete. Budžet vam ne funkcioniše. Vlada nije budžet dostavila Narodnoj skupštini kroz rebalans, iako je to morala da uradi, iako neprekidno probija limit koji je određen za potrošnju sredstava iz budžeta, kada je reč o sredstvima koja se mogu potrošiti mimo limita. Znači, vi jednostavno nemate nikakav koncept kada je reč o ekonomiji, nemate nikakav koncept kada je reč o državnoj administraciji, niti smo ga mi ikada čuli i videli. Nikada niste došli pred ovu skupštinu da izložite šta je to što treba u državnoj administraciji uraditi da bi ona postala efikasnija. Kako je moguće da ste došli do ideje da treba da otpustite u jednom cugu 2.800 radnika i da nam kažete kako je to mera koja će rešiti sve probleme u našoj državi kada je reč o administraciji? Da li je moguće da mislite da je bilo ko toliko naivan? To je krajnje paušalno odrezano. Da ste pametni, kao što niste, prihvatili biste ovaj amandman, koji na vrlo jednostavan način upućuje kako bi trebalo doći do onog broja zaposlenih koji bi trebalo da budu višak. Tek kada se upotrebi ovakva procedura kakva je predložena u ovom amandmanu, a to je da se prvo urade predlozi sistematizacija radnih mesta od rukovodilaca državnih organa uprave, da nam kažu šta su njihove realne potrebe, zatim da se obrazuju komisije od strane Vlade u kojima će učestvovati predstavnici relevantnih sindikata, pa da se onda napravi predlog zakona o maksimalnom broju zaposlenih i uputi Narodnoj skupštini na razmatranje, da se zakaže sednica koja bi se u vrlo kratkom roku održala i na kojoj bi bio donet taj zakon, utvrdio bi se ukupan, odnosno maksimalni broj zaposlenih u državnoj administraciji. Ovo što vi radite, to je jedna vrsta nasilja nad nevinim ljudima, koja služi da biste mogli da opravdate svoju poziciju pred MMF-om, jer njima nije bitno šta ćete vi uraditi, odnosno kako ćete to uraditi, nego da nešto uradite. Potrebno je da inkasirate nešto u tu kasu ivi ste to napravili na ovaj način, koji je vrlo surov, a na kraju, kada se to bude realizovalo kroz otpuštanje ljudi, to će biti po političkim kriterijumima, gospođo Kalanović, a ne po nekim nezavisnim ili objektivnim kriterijumima, zato što će rukovodioci državnih organa, koji su politički postavljeni na mesta na kojima su, to raditi upravo po političkim kriterijumima, ili po kriterijumima, u krajnjoj liniji – ovaj mi se sviđa, ovaj mi se ne sviđa. Jer, kad vi ne možete da se žalite na ocenu – ne zadovoljava, kada vam upravni spor ništa ne vredi, jer se upravni spor ne vodi o suštini stvari, nego samo o formi, onda smo završili sa zaštitom prava zaposlenih i na terenu smo apsolutne tiranije.
Na član 2, amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon koji, radi javnosti, treba zvati pravim imenom, a to je zakon o novih skoro tri hiljade otkaza, i ovaj sledeći, koji će biti na dnevnom redu, još sedam hiljada otkaza u državnoj ili lokalnoj administraciji, zapravo je tekovina DOS-a. Moram da podsetim, pre svega, radi javnosti, da kada ste 2000. godine zapalili Narodnu skupštinu, kada ste kriznim štabovima i dugim oružjem zauzimali državne institucije i javna preduzeća, da ste u državnoj administraciji, gospodo iz vladajuće koalicije, gospodo iz režima, zatekli negde oko osam hiljada zaposlenih. Onda su sve vlade koje su se menjale, do dana današnjeg, povećavale broj zaposlenih, očigledno, ne na osnovu stvarne potrebe, nego na osnovu potreba opštinskih odbora, pre svega, DS-a i stranke G17 plus. Kada smo govorili o ovim zakonima u načelnoj raspravi, gospodin Dragan Todorović je iznosio neke konkretne primere koliko je novih ljudi zaposleno u periodu od kada su ovi zakoni u skupštinskoj, a pre toga Vladinoj proceduri, koliko je još uvek aktuelnih konkursa gde nameravate da zaposlite vašeljude, a zauzvrat ćete onima koji vam nisu podobni da podelite otkaze. Takođe je bitno da se zna da ste svi vi iz Vlade cele prethodne godine, odnosno ove, tekuće godine, dok ste najavljivali smanjenje broja zaposlenih u republičkoj i lokalnoj administraciji, pričali da u republičkoj administraciji ima oko 28 hiljada zaposlenih. Sada ste u obrazloženju Predloga zakona rekli da u republičkoj administraciji ima 30.624 zaposlena a da ovim zakonom planirate da taj broj svedete na 28.400 zaposlenih. Nismo sigurni da su ovi podaci tačni, zato što i jedni i drugi dolaze od predstavnika Vlade i pitanje za bilo koga od vas, predstavnika Vlade, danas jeste – koji je stvarni broj danas zaposlenih u republičkoj administraciji? Ako je to ovaj broj od 30.624, onda je pitanje – zašto ste obmanjivali građane Srbije da je to 28.000 zaposlenih? Doduše, na ovo pitanje bi najbolji odgovor trebalo da da ministar nadležan za finansije, jer je Predlogom ovog zakona, u članu 8, i predviđeno da nadzor nad primenom ovog zakona vrši ministarstvo nadležno za poslove finansija. Suština ovog zakona je da vi paušalno, nekritički, otpustite u republičkoj administraciji preko 2.000 zaposlenih i baš vas briga što će to u najvećem broju slučajeva biti ljudi koji su već sa 20 ili 30 godina radnog iskustva, koji neće moći naći posao na nekom drugom mestu, koji su možda jedini zaposleni u porodici, pa ćete, s ova dva zakona, zapravo povećati broj socijalnih slučajeva u Srbiji. Povećaćete onu cifru od 700.000 ljudi koji žive ispod minimuma egzistencije i povećaćete, nažalost, i broj od 300.000 dece koja nemaju treći obrok. To su podaci koji dolaze iz vaše vlade, podaci koji dolaze iz Republičkog zavoda za statistiku, a tu se posebno ističe ministar, koji bi trebalo da vodi računa i da nađe rešenja da se ti drastični brojevi bar smanje. Nažalost, ministri su navikli, da bi zadobili simpatije javnosti, da izađu u javnost i da iznesu probleme, da kažu šta su to problemi, koji traju već godinama unazad, taman onoliko koliko ste u vlasti. Konstatujete stanje, ali rešenja nema, tako je i u ovom slučaju. To nije problem samo u republičkoj ili lokalnoj administraciji, vi znate, odnosno građani znaju, posebno oni na koje se ovo odnosi, da tih desetak hiljada ljudi u Srbiji svakog meseca ostaje bez posla. To je sve posledica loše, pogubne i štetočinske vlasti koja je aktuelna u Srbiji. U članu 2. ste predložili da ukupan maksimalan broj zaposlenih na neodređeno vreme u republičkoj administraciji ne može biti veći od 28.400. U amandmanu sam predložila da taj broj bude 28.401. Zašto? Zato što sam htela da objasnim besmislenost ovog zakona i ove odredbe koja je utvrdila koji je to broj zaposlenih koji bi bio optimalan u republičkoj administraciji. Vi kažete – ne prihvatate amandman zbog toga što se rešenje sadržano u podnetom amandmanu, u suštini, ne razlikuje od rešenja iz Predloga zakona, a što dovodi u pitanje njegovu svrsishodnost. Naravno da ne bi bilo svrsishodno usvajanje, kao što nije svrsishodno i van pameti je ovo rešenje koje stoji u predlogu člana 2. ovog zakona. Suština celokupnog zakona je u stavu 1. člana 3. koji kaže: ''Ukupan broj zaposlenih na određeno vreme zbog povećanog obima posla, lica angažovanih po ugovoru o delu, ugovoru o privremenim i povremenim poslovima, preko omladinske i studentske zadruge i lica angažovanih po drugim osnovama ne može biti veći od 10% broja zaposlenih na neodređeno vreme u republičkoj administraciji''. Šta ovo znači? Vi ćete sada, da biste ostavili utisak Vlade koja vodi računa o budžetu, o parama građana, da otpustite preko 2.000 ljudi u republičkoj administraciji i odmah ćete, ugovorom o delu, o povremenim ili privremenim poslovima, na osnovu ovog sledećeg člana, da zaposlite, verovatno, i više od tog broja koji ćete da otpustite. Stvar je u tome što ćete da otpustite ljude koji nisu vama partijski podobni, koji se ne izjašnjavaju partijski, a koji su verovatno godinama zaposleni u državnoj administraciji i, sasvim sigurno, odlično obavljaju svoj posao. Ali, zato ćete da dovedete vaše partijski angažovane drugove i prijatelje. To je ono što je loše i što ne sme da se dešava, jer da niste do sada tako radili, onda ne biste republičku administraciju povećali, od 8.000, za 30.000 za ovih devet godina vlasti, koja je, izgleda, jedini uspeh postigla time što je ovako značajno povećala republičku administraciju i administraciju po lokalnim samoupravama. Ovo vam nije dobar posao. Ovo je jedna velika obmana, velika prevara građana Srbije. Ako hoćete stvarno da pomognete građanima Srbije, onda gledajte da otvorite neko radno mesto. Obećao je to vaš predsednika Boris Tadić. Otvorite neki industrijski pogon, neki proizvodni pogon. Zaposlite neke ljude, nemojte samo svaki dan da pretite otkazima. Doveli ste ovaj narod u situaciju da ljudi ne znaju, kada krenu na posao, da li će na kraju radnog vremena dobiti obaveštenje da više ne dolaze ili će, eventualno, ostati na poslu. Ovakav je slučaj i u pravosuđu i u svim oblastima. O tome ćemo govoriti kada bude to na dnevnom redu. Interesantno mi je malopre bilo to što je gospođa Đukić-Dejanović rekla, kada je odgovarala gospođici Nataši Jovanović, da Parlament ne može da radi zbog obeležavanja svakog jubileja. To je u redu, pogotovo zbog činjenice da ovaj parlament veoma često prekida rad zato što predstavnici Vlade ne žele da sede u Parlamentu i ne žele da rade svoj posao. Onda bi bilo previše da i zbog nekih ozbiljnih stvari prekidamo rad. Dovoljno je što prekidamo rad zato što ministri neće da sede u Parlamentu. Sledeći amandman će obrazlagati moja koleginica Lidija Dimitrijević. Ne mogu a da ne pomenem činjenicu, pogotovo što je ovde i ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, nije, to sam i prošli put rekla, možda direktno vezano za njegovo ministarstvo, ali čini mi se da bi bilo dobro da čuje, da su Lidija Dimitrijević i Elena Božić-Talijan podnele ostavke na mesta poslanika, u skladu s našim poslovnikom, a na osnovu Ustava Republike Srbije, i da Administrativni odbor ne želi da prihvati njihove ostavke. Očigledno je da Administrativni odbor, a očigledno ima podršku i predsednika Parlamenta i skupštinske većine, poslanike deli na poslanike prvog i drugog reda. Volela bih da je ovde gospodin Konstantinović, da ga pitam, pošto je on uman pravnik, da objasni, pošto insistira na podnošenju lične ostavke, ne daj bože da se desi da neko od nas umre, pošto smo živi ljudi nije nemoguće, kako će onda da traži lično ostavku, odnosno da taj neko donese lično ostavku da bi ona u Administrativnom odboru bila prihvaćena? Hvala.
Od vremena Poslaničke grupe je iskorišćeno devet minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Amandman koji su poslanici Poslaničke grupe SNS-a podneli odnosi se na član 2, i to na st. 1. i 3, i glasi – U članu 2. stavu 1. broj ''28.400'' zamenjuje se brojem ''28.000''. U članu 2, posle stava 3, dodaje se stav 4, koji glasi: „Funkcioneri koji su zaposleni u organima Republike Srbije, autonomne pokrajine i lokalne samouprave, državni službenici i zaposleni u javnim agencijama ne mogu primati posebne naknade niti poklone za obavljanje funkcija u drugim organima Republike Srbije ili članstvo u organima upravljanja i nadzornim odborima javnih agencija, javnih preduzeća i drugih pravnih lica čiji je osnivač Republika, autonomna pokrajina ili lokalna samouprava, osim nužnih troškova. Naknade se ne mogu isplaćivati ni kada su propisane zakonima i drugim propisima donetim pre stupanja na snagu ovog zakona.“ Zanimljivo je da predlagač ovog zakona nije naveo ni jedan jedini kriterijum za određivanje maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Tu se postavlja pitanje – kako se došlo do cifre od 7,26%, ili 2.220 lica koje treba otpustiti? Broj zaposlenih koji smo naveli u amandmanu – 28.000, broj je koji su iznosili predstavnici Vlade, govoreći o broju zaposlenih u republičkoj administraciji, i potrebno je da Vlada objasni razliku između 30.624 i tih 28.000, kao i metod kojim se došlo do broja koji se predlaže kao maksimalan. Osnovni cilj donošenja ovog zakona, prema priloženom obrazloženju predlagača, jeste smanjenje rashoda za plate i usluge, koje će se postići otpuštanjem 3.400 zaposlenih i zabranom povećanja broja zaposlenih preko broja određenog ovim zakonom. Kao podnosioci ovog amandmana, smatramo da se u tim uslovima i s istim ciljem mora smanjiti rashod za posebne naknade koje se isplaćuju za članstvo mnogobrojnim organima upravljanja. To se odnosi na drugi deo ovog amandmana, na član 2. stav 4, novi, naravno – na nadzorne odbore i druga tela državnih organa, javnih agencija i ostalih pravnih lica čiji je osnivač Republika, AP, lokalna samouprava, jer se to, u krajnjem ishodu, takođe isplaćuje na teret budžeta i poreskih obveznika. Smanjenje rashoda se najviše i bez štetnih posledica može postići zabranom da lica koja već primaju plate na teret budžeta, odnosno javnih prihoda uopšte, mogu primati posebne naknade za članstvo. Broj tih lica nije zvanično poznat. Ako jeste, voleo bih da mi ga kažete. Neki od njih primaju naknade za po više funkcija, pored državne plate, i neretko ta sredstva prelaze iznos koji bi se uštedeo otpuštanjem tih 3.400 radnika. S principijelne tačke gledišta, nemoralno je i neopravdano da iko od države prima isplate po više osnova, naročito što su naknade u mesečnim iznosima, nezavisno od stepena angažovanja i, uopšte, ispunjavanja bilo kakvih obaveza. Osim toga, poznato je da se te obaveze, uglavnom, obavljaju u radno vreme, a često se za odlaske koriste službena vozila, a naplaćuju putni troškovi. U takvim uslovima je članstvo u organima i telima postalo vid nagrađivanja partijskih kadrova, a ne način da se obezbedi obavljanje određenim poslovima. U praksi je znano i uobičajeno da pojedini funkcioneri predlažu propise, pa i zakone, kojima se njima obezbeđuje dodatna funkcija i propisuje pravo na naknadu, pa i garantovani iznos, što nije retkost, čime nekažnjeno zloupotrebljavaju funkcije i dolaze u sukob interesa. Ako je ova država odlučila da liši posla više hiljada zaposlenih, sa svim posledicama po njih i porodicu, bilo bi krajnje nemoralno da ne ukine višestruko plaćanje povlašćenih pojedinaca, koji ionako imaju mnogo bolji materijalni položaj od radnika koji će ostati bez posla, primenom ovog zakona.
Dva minuta i 30 sekundi iskorišćeno je od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2, amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podnela na član 2. predstavlja insistiranje SRS-a na tome da ova vlast prestane s neprekidnim osnivanjem javnih agencija. Mnogo puta dosad govorili smo, kad god je na dnevnom redu Narodne skupštine bilo osnivanje neke agencije, da su to organi paralelni postojećim državnim organima, da se poslovi koji se stavljaju agencijama u nadležnost mogu obavljati u okviru postojećih organa, tačnije, u okviru njihovih sektora, i da osnivanje agencija predstavlja način da se zbrinu zaslužni partijski kadrovi vladajuće strukture. Tako se prethodnih godina gomilala republička administracija, a sada se govori o navodnoj efikasnosti administracije, koja će biti postignuta tako što će se u ovom momentu ekonomske krize otpustiti jedan broj zaposlenih, a nije da nismo govorili da je državna administracija preglomazna, i onda kada je na dnevnom redu Narodne skupštine bilo osnivanje Agencije za borbu protiv korupcije, i Agencije za hemikalije, Agencije za bezbednost saobraćaja, Nacionalne agencije za regionalni razvoj, Agencije za zaštitu od jonizujućeg zračenja i nuklearnu sigurnost Srbije. Ovo su neke od agencija koje je Vlada osnovala samo u prethodnih godinu dana. Nisu se predstavnici vlasti obazirali na ono što govore srpski radikali, a sada se, bez trunke savesti, govori o tome da će se na taj način što će neko ostati bez posla državna administracija učiniti efikasnom. Kada se pred vama nađu amandmani SRS-a kojima vam predlažemo da više ne stvarate nove paralelne državne organe u vidu agencija, vi takve amandmane ne prihvatate. Ne želite da se odreknete mogućnosti da opet napravite neku agenciju u kojoj ćete zbrinuti nekog od novih stranačkih kadrova, da se ogradite od bilo kakvih ograničenja, jer, ko zna, možda iskrsnu neki novi poslovi u procesu pridruživanja Srbije EU. Kud ćete evropskiji državni organ od javne agencije? Smatram da je ponekad dobro vratiti se u blisku prošlost i podsetiti se nekih interesantnih podataka. Recimo, interesantni su podaci koje je, na insistiranje predstavnika SRS-a, Vlada u aprilu ove godine objavila na svom sajtu, a odnose se na zarade direktora javnih agencija isplaćenih u februaru. Imali smo prilike da o tome već slušamo u Parlamentu, ali zaista je dobro podsetiti se. To je izgledalo ovako: Centralni registar za hartije od vrednosti, generalni direktor – 355.000, pomoćnik generalnog direktora –171.000 dinara; Agencija za privatizaciju, direktor – 344.000, zamenik direktora – 295.000, izvršni direktori, njih dvoje, 322.000 i devetoro direktora centara sa 243.000 dinara. Zatim, Agencija za osiguranje depozita, direktor – 322.000, zamenik direktora – 257.000; Agencija za privredne registre, direktor – 280.000, registrator privrednih subjekata –207.000, registrator finansijskog lizinga i zaloga – 221.000; Agencija za energetiku Republike Srbije, zamenik direktora – 216.000. Nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita, direktor – 239.000, direktor Sektora pravnih poslova – 155.000. Fond za razvoj Republike Srbije, direktor – 220.000. Komisija za zaštitu konkurencije, predsednik Saveta Komisije – 209.000, član Saveta – 167.000. Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije, generalni direktor – 209.000, prokurista – 240.000. Agencija za licenciranje stečajnih upravnika, direktor – 188.000, zamenik – 156.000. Zatim, Garancijski fond, direktor – 185.000; Republička agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća, direktor – 166.000, zamenik direktora – 126.000; Turistička organizacija Srbije, direktor – 165.000, zamenik – 138.000; Agencija za reciklažu, direktor – 161.000, zamenik –143.000; Akreditaciono telo Srbije, direktor – 154.000, zamenik direktora – 129.000; Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, direktor – 149.000, zamenik – 131.000; Direkcija za mere i dragocene metale, 142.000; Agencija za zaštitu životne sredine, direktor – 139.000 dinara. Tu je i Agencija za energetsku efikasnost, zamenik direktora – 135.000; Agencija za akdreditaciju zdravstvenih ustanova, direktor – 134.000; Agencija za lekove i medicinska sredstva Srbije – 123.000; Akcijski fond Republike Srbije, direktor – 112.000, zamenik – 149.000; Antidoping agencija Republike Srbije, direktor – 97.000; Zavod za zaštitu prirode Srbije, direktor – 71.000; Republička agencija za prostorno planiranje, direktor koji prima trećinu zarade – 43.000, a zamenik – 92.000. Onda je usledilo privremeno smanjenjezarada. Pre nekoliko dana najavljeno je da će nakon 1. januara 2010. godine ovo smanjenje biti van snage, jer 31. decembra prestaje važenje zakona kojim je bilo regulisano privremeno smanjenje. Posle ove najave ostaje nam jedino da se pitamo da li će već od januara naredne godine plate direktora agencija biti opet previsoke kao što su bile, ili možda još više, i da li se nama učinilo ili je neko pominjao smanjenje javne potrošnje? To smanjenje javne potrošnje srpska vlast zamislila je tako što će otpustiti jedan broj zaposlenih sada, u vreme ekonomske krize, kada je nemoguće da se ti ljudi opet zaposle. Ne radi se o malom broju ljudi, radi se o 3.400 živih bića. Ali, tu nije kraj. Ovim drugim predlogom zakona – o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji, takođe je predviđeno otpuštanje velikog broja zaposlenih, više od 5.500 ljudi, ali o tome će biti više reči kada taj predlog zakona bude na dnevnom redu. Završiću svoje izlaganje time što ću reći da se u ovom visokom domu, u kome se donose zakoni, ne poštuje niti Ustav, niti zakoni, niti Poslovnik o radu. Govorim o odluci Administrativnog odbora Narodne skupštine da bez ikakvog osnova odbije ostavke narodnih poslanika SRS-a, moju i koleginice Elene Božić-Talijan, navodno, zbog nepostojanja uslova za prestanak mandata, ne uvažavajući tim postupkom našu volju koja je jasno iskazana u tim ostavkama. Hvala.
Šest minuta je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Osim što ste ovim zakonom rešili da, putem političke prinude i političke samovolje, rasterate određen broj ljudi koji rade u državni organima i organizacijama upodobljenim u državnim organima, kada tako naopak posao krenete da radite, onda i ekipa koju okupite da vam piše zakon nije dobra i piše ga aljkavo, s pravničkog aspekta. Ako uporedimo član 3. s članom 6, doći ćemo do zaključka da uvodite jedan potpuno novi termin koji se zove„angažovana lica“. Šta su „angažovana lica“?Gde ste to pročitali, gde ste to našli? Razumem da taj termin „angažovana lica“ može opisno da se upotrebi da bi se definisala neka situacija, recimo, da angažujete lica po osnovu ugovora o delu, privremenih, povremenih poslova, kako ovde navodite, ali šta su angažovana lica kasnije, u članu 6? Ako upotrebljavate ovaj termin u članu 3. i povežete ga s terminom u članu 6, više uopšte ne znamo šta su zaposlena lica, ni šta u angažovana lica. Ako su angažovana lica nešto drugo od zaposlenih lica, onda ispada da je ono što je gospođa Vjerica Radeta govorila pre nekih 10-tak minuta potpuno tačno. Vi hoćete od jednog broja zaposlenih da otpustite jedan broj, recimo 10%, tako što ćete koristiti surove političke i samovoljne kriterijume, a onda ćete sebi zadržati pravo da angažujete lica, skoro u tom istom broju, takođe, po nekim drugim kriterijumima: političkim, samovoljnim itd. Onda presipate iz šupljeg u prazno. Da li je to cilj vašeg zakona? Možda.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodna poslanica Daniela Lovrin-Gavrilović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragomir Cimeša.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, gde u članu 3. …
Izvinjavam se, narodni poslaniče, trenutno je pretres u pojedinostima o amandmanu koji je podnela narodna poslanica Daniela Lovrin-Gavrilović. Vaš amandman je sledeći po redu. Možete i o ovom amandmanu, ako je reč o vremenu Poslaničke grupe, ali onda morate o njenom amandmanu. Na član 3, amandman je podneo poslanik Dragomir Cimeša. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragomir Cimeša.
Kao što sam u uvodu rekao, amandman sam podneo na član 3. stav 3. zakona, gde se posle reči: „ne odnosi se na“, dodaju reči: „Republički zavod za zdravstveno osiguranje“. Naime, posle stupanja na snagu novog zakona o zdravstvenom osiguranju, izvršena je reorganizacija rada Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, kojim je prepolovljen broj dotadašnjih lekarskih komisija i sveden na optimalni nivo funkcionisanja, tako da bi svako smanjenje zaposlenih i radno angažovanih lica u lekarskim komisijama Republičkog zavoda otežalo ostvarivanje zakonom garantovanih prava iz zdravstvenog osiguranja osiguranim licima. Trenutna situacija u Republičkog zavoda je sledeća: organizovano je 124 lekarskih komisija za teritoriju Republike Srbije, koje opslužuju preko 7,2 miliona osiguranih lica koja ostvaruju prava iz zdravstvenog osiguranja, u koje spadaju građani Republike Srbije, kao i lica koja su u tranzitu, lica koja povremeno borave na teritoriji naše države, strana lica zaposlena u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, izbegla i prognana lica. Republički zavod, za potrebe rada lekarskih komisija, ima obavezu da radno angažuje 620 lekara određenih specijalnosti, predviđenih Pravilnikom o organizaciji i radu lekarskih komisija. Samo 174 lekara zaposleno je na neodređeno vreme u Republičkom zavodu. Problem nedostajućeg broja lekara lekarskih komisija Republički zavod je prevazišao na taj način što je angažovao 273 lekara po osnovu ugovorao radnom angažovanju. Znači, Republičkom zavodu za potrebe obavljanje poslova u lekarskim komisijama nedostaju još 73 lekara određenih specijalnosti, predviđenih Pravilnikom o organizaciji i radu lekarskih komisija. Pored navedenih cifara, treba dodati da u stručnim komisijama Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje još 104 lica medicinske struke obavljaju svoju delatnost. Moram reći da potreba za ovi oblikom radnog angažovanja lekara ne postoji u ostalim organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja. Treba još naglasiti da je broj trenutno zaposlenih u Republičkom zavodu 2.517, što znači da na jednog zaposlenog u Republičkom zavodu dolazi 2.860 osiguranika. Očigledno je Republički zavod u neravnopravnom položaju u odnosu na druge organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, jer bez 447 lekara specijalista koji moraju da se radno angažuju bez zasnivanja radnog odnosa Republički zavod ne bi mogao da organizuje rad lekarskih komisija, čime bi bio onemogućen da obavlja svoju delatnost sprovođenja obaveznog zdravstvenog osiguranja. Šta to znači, ne moram da vam objašnjavam. Predložena izmena u okviru amandmana omogućiće poslovanje Republičkog zavoda u skladu sa zakonskim načelom zaštite prava osiguranih lica i zaštite javnog interesa, kao i značajnu uštedu finansijskih sredstava potrebnih za zarade zaposlenih, jer neće biti potrebe za povećanjem broja stalno zaposlenih u Republičkom zavodu, odnosno postojeći broj zaposlenih u radnom odnosu održaće se na optimalnom nivou, a koji omogućuje odgovorno, ažurno i pri tom kvalitetno poslovanje Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Od toga će, nesumnjivo, najveću korist imati pacijenti i sva osigurana lica u Republici Srbiji. Zato molim i Vladu i Narodnu skupštinu da ovaj amandman usvoje. Hvala.
Od vremena Poslaničke grupe, iskorišćeno je dva minuta. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Skrećem pažnju na član 104, sve u vezi s članom 27. Naime, mogu se složiti s vašim stavom, kao predsedavajuće, generalno, da neki put mimika, pokret rukom i ostali gestovi mogu upućivati, kao neverbalna komunikacija, na nešto što može biti uvredljivo. Upravo danas, a vi, nažalost, to ne vidite najbolje, s obzirom na poziciju na kojoj sedite, to se dešava od strane nekog od predstavnika Vlade. Gospođa ili gospođica koja sedi do Verice Kalanović, za koju ste mi rekli, kad sam prišao vašem rostrumu da se zove Vesna Kovač i da je državni sekretar, od kako ja sedim u sali, a to je nešto manje od sat vremena, neprekidno se smeje, bez ikakvog razloga, pravi podsmešljive izraze lica na sve što narodni poslanici govore, kada je reč o predmetu zakona. i to čine i jedna i druga, Verica Kalanović u manjoj meri, ali zato gospođa ili gospođica do nje, po imenu Vesna Kovač, to čini u mnogo većoj meri. Ne znam šta im je smešno. Valjda im je smešan predmet zakona koji su sami napisali. Ili im je smešno to što se ovde neko bori za to da se uspostavi zakonitost i red u državi, iz poštovanja pravnog poretka, koji oni narušavaju. Valjda im je to smešno. Valjda im je smešno što će 3.000 ljudi da ostane bez posla, pa samim tim biti ugrožen i broj članova njihovih porodica. Da li im je to smešno? Ako im je to smešno, neka kažu da im je to smešno. Evo, i sad se smeju. Stvarno, šta treba da im pokažemo – prst, možda će biti još veseliji. Molim vas, predsedavajuća, ako postupate jednako u svim stvarima i u odnosu prema svim poslanicima i prema svim gostima koji su u Narodnoj skupštini, postupajte tako uvek. I, opomenite dotične da to više ne rade, ili nešto preduzmite. Izbacite ih iz sale. Uradite nešto s tim.
Narodni poslaniče, da bih mogla da utvrdim da nisam primenila član 104, odnosno da je neko od učesnika sednice prekršio član 104, morali biste u obrazloženju nepogrešivo objasniti da se bilo ko smeje vama, u šta iskreno sumnjam i ne verujem, a blag osmeh i osmeh bilo koje vrste, u bilo kojoj vrsti aktivizma, teško da može biti razlog za uvredu, tako da nema povrede Poslovnika. Ministarka Verica Kalanović želi reč. Izvolite, reč ima ministarka Verica Kalanović.
Dame i gospodo, duboko poštujem Dom u kome sam, jer sam i sama bila poslanik. Jako dobro znam suštinu, značaj i nadležnosti donošenja zakona i upravo to o čemu vi pričate važi i s jedne i s druge strane. Jako poštujem poslanike, smatram da se veoma dobro pripremaju, da nisu zlonamerni, da primedbe koje iznose idu u pravcu poboljšanja zakona, da sve ono što izgovore ovde izgovore pred sudom javnosti i zbog toga ih cenim. Ali, verujte, kao što vi vidite naše mimike, vidim i ja vaše. Ja, takođe, idem kroz Srbiju i znam kakva su zapošljavanja u lokalnim samoupravama, u kojima nema sadašnje vladajuće koalicije na republičkom nivou, i to su komentari da imamo dvostruke aršine kada diskutujemo kao narodni poslanici. Naravno, svako je pred sudom javnosti i svako nosi svoje breme. Takođe vas podsećam na to da morate biti dosledni. Danas se hvalite prvom vladom gospodina Koštunice, za koju i ja smatram da je radila dobro, i postavljate pitanje zašto se danas ne govori o ekonomskoj politici na način na koji je to radila Vlada gospodina Koštunice. Naravno da pominjete i G17 plus u tome, a i vi i ja znamo ko je vodio ekonomsku politiku u toj vladi. Takođe vas molim da, kada diskutujete o našem ponašanju, vodite računa i o svom ponašanju, jer ćemo onda imati uzajamno poštovanje. Moje izlaganje nije bilo u pravcu stavljanja primedaba i deljenja lekcija, već u pravcu posmatranja neverbalne komunikacije koju, istovremeno, imamo i mi i vi.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, pravo na repliku. Izvolite.
Dobro, neka bude i pravo na repliku, premda sam mislio da je ovde povređen Poslovnik. Ako ste mi dali pravo na repliku, što se nisam ni nadao, pravo da vam kažem, iskoristiću ga. Gospođo Kalanović, neverbalna komunikacija uvek postoji i desi se da, dok govorim, napravim neku mimiku, da tom mimikom pratim svoje verbalno izlaganje na određeni način. Neko je malo jači u tome, neko slabije odreaguje, neko voli da se iščuđava, nasmeje i podigne obrve dok sluša nekoga ko priča, sve je to na mestu. Ali, vaša koleginica, koja sedi s vaše leve strane, to radi neprekidno. Unapred joj se izvinjavam ukoliko je u pitanju neki zdravstveni problem, ukoliko je u pitanju neki facijalni grč ili nešto slično što ne može da kontroliše, ili tik. Ako je u pitanju namera, to je onda skandalozno, ja sam o tome govorio. Vaš osmeh trenutno mogu da razumem, on ne spada u kategoriju onog osmeha na koji sam vam skretao pažnju maločas. To je u redu, jer ovaj vid komunikacije trenutno može imati nekog opravdanja, ali kakvog opravdanja ima smejati se na činjenice o kojima govorimo koje imaju veze s Predlogom zakona? A te priče šta ima po lokalnoj samoupravi, šta nema po lokalnoj samoupravi, manite se toga. Tu DSS ne možete previše naći, a oni koji danas uglavnom drže lokalnu samoupravu u Srbiji, to je G17 plus, sa svojim koalicionim partnerom, većinskim, naravno, DS-om. Uzmite, poređenja radi, Vladu Vojislava Koštunice, ne onu prvu u kojoj ste vi bili s nama, kada ste držali neke ekonomske resore, nego ovu prethodnu, u kojoj je bila i DS, gde je, recimo, u ministarstvu gospodina Markovića bilo zaposleno 86 ljudi, a sada ih ima 114, od onog trenutka kada je ta vlada prestala da postoji do danas. Prema tome, manite se vi toga, tih vaših objašnjenja koja ničemu ne vode.
Narodni poslaniče, dobili ste pravo na repliku i obrazlaganje replike nije predmet mog uputstva, ali jesu gestovi koje upućujete onima kojima se obraćate imenom ili neverbalnom komunikacijom. Dakle, ne možete tražiti za vas razumevajuću pristojnost u gestovima od drugih, a istovremeno je opozivati nepristojno drugima, tako da je ovim krug replika i primedaba završen. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Upravo ste se uvredljivo poneli prema meni sada, znači, govorim o najnovijoj povredi Poslovnika koju ste učinili. Nemate pravo da radite to što radite, ni u smislu člana 104. Poslovnika, ni po članu 27, koji se odnosi na način vođenja sednice. Nemojte vi tumačiti moje neverbalne gestove i moje pravo da protumačim tuđ neverbalni gest kao uvredu. Ni vas, ni ikog u ovom domu, nikakvim neverbalnim gestom nisam uvredio, a govorio sam o nečemu drugom, da često verbalnu komunikaciju prate određeni neverbalni gestovi, koji ne moraju biti uvredljivi, oni su, prosto, takvi. Da li vi, kada pričate, stojite potpuno mirno i otvarate samo usta? Ne, naravno, podignete obrve, nasmejete se, nešto uradite. Prema tome, nemojte tu vrstu komunikacije sa mnom da započinjete i da pravite te vrste začkoljica u Narodnoj skupštini, jer to ne priliči vašem mestu. Vi vrlo dobro znate na šta sam ukazao kada sam govorio o povredi Poslovnika, kada je reč o neverbalnim gestovima s druge strane i to s ovim o čemu sada pričate nema nikakve veze. A, ako mislite da me opomenete zbog nekih neverbalnih gestova koji mogu biti uvredljivi, onda morate, zbog javnosti, tačno da navedete i pokažete šta sam to uradio i u čemu se uvredljivost sastoji.
Narodni poslaniče, u obrazloženju koje ste pokušali da date da predsedavajuća krši član 104, citiraću, da možete imati uvid, kažete - ne možete vi da tumačite neverbalne gestove. U prvoj povredi Poslovnika tražili ste da ja tumačim neverbalne gestove. Prema tome, odlučite se, ne može oba. Vaš gest, kao i reči koje ste uputili, mogu se kontrolisati uvidom u stenogram i videti da sam u obavezi da se, kao predsedavajuća sednicom, staram o dnevnom redu i o primeni Poslovnika, jednako za sve članove, uključujući i one koji dobacuju, znajući da je to isto kršenje Poslovnika. Ali, ako je sve zajedno u korist atmosfere rada u Narodnoj skupštini, dobre atmosfere, onda ćemo se svi zajedno o tome starati. Na član 3, amandman je podnela narodna poslanica Suzana Grubješić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako izanalizirate broj amandmana na ovaj član zakona, upravo na ovaj stav 3, na koji sam, u ime SRS-a, podneo amandman, videćete da sa zakonom nešto, bar u ovom članu, ako ne i više, nije u redu. Ako uzmete u obzir činjenicu da su o ovom članu i ovom stavu govorili poslanici, bez obzira na pripadnost poziciji ili opoziciji, videćete koliko je Vlada ovo izbanalizovala i koliko, u suštini, ne zna šta bi htela i kako bi htela da ovo odradi na adekvatan način. Naime, ovaj član 3. govori o ukupnom broju zaposlenih na određeno vreme. Mi smo svojim amandmanom, u stavu 3, koji se opet odnosi na činjenicu na koga se ne odnose ova ograničenja, predložili da se ovaj deo u kojem piše – kao ni na angažovanje lica za poslove prevođenja pravnih tekovina, pazite – pravnih tekovina, Evropske unije od strane Kancelarije za evropske integracije, briše. Da ste bar smogli hrabrosti da napišete ''prevođenje i prepisivanje zakona iz EU'', nego ste iznašli model– ''pravnih tekovina''. Vidite, ovaj stav člana 3, na najkonkretniji način, kao i razlog koji ste naveli za neprihvatanje ovog amandmana, govore kakva je vaša percepcija evropskih integracija. Vi koji promovišete evropske integracije 10 godina u Srbiji, sveli ste to na prevođenje i prepisivanje zakona. To smo vam stotinu puta rekli. Da bar umete do kraja da ih prevedete i pravilno jezički prepišete i napišete, pa da ne idemo toliko daleko u kritiku. Vi niste umeli pojedine normativne akte, o kojima su poslanici raspravljali u Skupštini, da prevedete s hrvatskog jezika, a sada jednu ovako ozbiljnu temu dovodite u kontekst prepisivanja, odnosno prevođenja, ni manje ni više nego pravnih tekovina. Čuli ste malopre od poslanika koji ne pripadaju opoziciji, ova država će zbog ovako neodgovornog i površnog pristupa uskratiti mnogim organima i mnogim ministarstvima mogućnost da angažuju ljude koji su im potrebni i koji bi bili u funkciji afirmacije standarda u ovoj državi, ne zbog EU, nego zbog nas koji ovde živimo. Sada će zbog ove kancelarije, recimo, Ministarstvo za planiranje i izgradnju biti uskraćeno, za planiranje i životnu sredinu, za angažovanje novih ljudi po ugovoru. Nismo osporili to što ste ovde stavili – Geodetski zavod. Mi smo vam probili uši pričajući da nema budućnosti države bez planiranja i bez katastra nepokretnosti. To još uvek nema 70% opština u Srbiji. To je jedan obiman posao, a dok državu u tom sislu ne uredite, niko vas za partnera neće. Morate da stavite međe, da se zna šta je čije, kome koja imovina pripada. To je obiman posao. Svaku ozbiljnu državu, svaku ozbiljnu službu u ovoj državi treba zaobići ovakvih restrikcija. Tu se potpuno slažem. Šta znači to – Evropska kancelarija za prevođenje nije pod udarom ovog zakona? Kakav vi cirkus pravite? O čemu se ovde radi? Da li će zbog toga da trpi, recimo, budžetska inspekcija? Da li će zbog toga da trpi urbanistička inspekcija, građevinska inspekcija? Da li ćemo zbog toga da trpimo na poslovima unapređenja životne sredine? Da li ćete službe koje će biti angažovane na efikasnom i kvalitetnom ubiranju poreskih prihoda da osakatite zbog ove jedne nesrećne i jadne kancelarije? Ovo je vaša percepcija vaših nesrećnih evropskih integracija. Zato SRS predlaže ovu izmenu, iako ima stav da je ovo potpuno besmislen, nedorečen i nepotpun zakon. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Velimir Ilić. Samo vas molim da se prijavite. Sledeći put ćete. Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Mirko Čikiriz, Aleksandar Jugović, Žika Gojković i Aleksandar Čotrić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Markićević je podneo amandman da se član 4. stav 1. briše. Briše se: „2010“, a upisuje se: „2011 godine''. Šta to znači? Smanjenje administracije, otpuštanja u lokalnoj vlasti, to je otpuštanje činovnika koji imaju najniže plate, najmanja primanja. U masi sredstava koja će se koristiti u budžetu, to je toliko minorno. Mi smo tražili da se ta primena pomeri na 2011. godinu, jer ipak, od Nove godine otpustiti ljude, ostaviti toliki broj sitnih činovnika bez posla, a primiti neke nove ljude, koji se ovih dana već primaju, gde su primanja izuzetno velika, nije korektno. Konkretno, napomenuo bih da je trenutno raspisan konkurs, na primer, u Kontroli leta, 34 službenika odjednom. Tamo su plate sigurno preko 200-300 hiljada dinara. Da li ima smisla otpuštati one koji imaju primanja ispod 20.000, a dovoditi ljude koji imaju primanja izuzetno velika, gde jedan, maltene, prima platu koliko 10 najobičnijih službenika? Meni jako smeta što vi, gospodo iz vladajuće koalicije, ovde komentarišete da smo imali u nekim prethodnim vladama velika primanja. Tačno je da se ovde sada otpuštaju ljudi koji su nepodobni stranački, da će se primiti, na raznorazne načine, drugi, da svaka sednica Skupštine donese hiljade novih radnih mesta, kroz raznorazne vidove. Uzmimo samo Komunalnu policiju. Uzmimo sada agencije. Čuli ste gospođu iz Radikalne stranke, koja je pročitala koliko su po agencijama izuzetno velike plate. Tu se primaju čisto stranački ljudi i to nema nikakvog objašnjenja. Zašto se to događa? To vi morate da objasnite. Znači, vi ćete sada, kroz ova otpuštanja, otpustiti stranački nepodobne, da biste pojedine stranke na određenim prostorima uništili i vratili vaše stranačke istomišljenike. To dokazujete kroz niz primanja, otvaranja novih radnih mesta, i to je vrlo nekorektno. To radite permanentno. Sada imamo opštinu Voždovac, kao jedan od primera. Meni je drago da je tu ministar prosvete. Da li je moguće da je administracija u opštini Voždovac toliko dokona da je sada, evo, gospodine ministre, svaki učenik osnovne i srednje škole opštine Voždovac dobio pismo, pismo – učenik i pismo – roditelj. Tobože, privremeni organ i predsednik privremenog organa Branko Arsenijević je zaključio u razgovoru s decom na ulici i kojekuda da deca imaju mnogo dobrih predloga na opštini Voždovac. On je odlučio da, kao privremeni organ, uvaži to što deca imaju primedbe i sada se obraća svoj deci na teritoriji opštine Voždovac, da su njihovi predlozi veoma dobri i konstruktivni i svako dete je sada dužno da odnese pismo svome roditelju posebno, gde piše – poštovani roditelji. Tu kaže da su te ideje dece toliko dobre da želi da učenici sve te svoje ideje pretoče u projekte, da roditelji sada vrate pismo opštinskoj administraciji, pa da zajednički sednu i razmotre svaki taj predlog deteta i da se poboljšaju uslovi življenja na opštini Voždovac. Kako se to niste setili da uradite u Kaluđerici, na primer, koja nema kanalizaciju, na Umci, gde nema kanalizacije? Kako se niste setili da to uradite u Ovči, Borči, Mirijevu, gde ima milion problema? Sada ste se odjedanput setili Voždovca, pošto su izbori, da su deca prepametna, da imaju, naročito prvaci, izvanredne predloge za određene projekte koje treba realizovati i sada ćete sa svakim prvakom, drugakom, trećakom, s njihovim roditeljima, koji će da vrati to pismo, sesti da sve to razmotrite i ne znate šta ćete pre da završite, a predloga je toliko mnogo. Videli smo, gradonačelnik odlazi da obriše spomenik, jer su deca rekla da spomenik nije očišćen, spomenik Stepi Stepanoviću, dokoni gradonačelnik, a ne zna da je prokopano pola Beograda. Da li znate da sada kopate, pred zimu? Krenite prema Višnjici s Karaburme, mašine rade, zaustavljen je saobraćaj, a sneg će za koji dan. Pre neki dan, kada je pao sneg, tamo je bio haos totalni u saobraćaju. Pola santimetara je palo snega i bio je paralisan Beograd, satima nije moglo da se prođe itd., ali sada ćete vi da sednete i svaku dečiju primedbu da razmotrite. Ovo je totalna zloupotreba dece u političke svrhe. Zaista nema smisla da jedna opštinska administracija napiše 50.000, 60.000 pisama, da ih uputi svakom roditelju, svakom učeniku posebno, pa da roditelj vrati to pismo, pa da se to pismo zavede i da se onda okupe roditelji, zajedno s decom, da sednu da razmatraju s dokonim predsednikom Privremenog veća, da on vidi te projekte itd. Na Voždovcu ima milijardu problema koji nisu rešeni, a deset godina nisu rešavani problemi u Ripnju, u Kumodražu itd. Gospodo, od 1996. godine ste vi na vlasti u Beogradu, šta ste čekali, zašto to niste rešavali? Da li je moguće da privremeni organ sve to konstatuje i vidi, a vaši gradonačelnici u drugim opštinama ništa ne vide? Kako je moguće da cela Umka nema kanalizaciju i, zbog velikog broja septičkih jama, klizi ka Savi? Svake godine se doasfaltira put po pola metra, koliko stvaraju klizišta. Kada siđete i pogledate s obale Save, vidite da je asfalt debeo deset metara. Ta klizišta se masovno prouzrokuju, zato što svako dvorište ima tri do četiri septičke jame. To je katastrofa za jedno naselje. Da ne pričam o Kaluđerici, da ne pričam o Mirijevu, da ne pričam o naseljima koja nemaju 60-70% asfalta. Da li je moguće da se ovakve stvari rade u kampanji? Zašto? Stalo vam je da pobedite na Voždovcu, da prevarite građane i da zloupotrebite decu i roditelje, osnovce, srednjoškolce, umesto da im dajete instrukcije kako da manje obolevaju, da se ne okupljaju, da poboljšate uslove roditeljima, da deca dobiju imunitet, da više jedu mesa, da bude viši standard, da povećate kupovnu moć stanovništva na opštini Voždovac, da legalizujete objekte, da počne gradnja. Pogledajte Voždovac i ovaj deo Beograda. Gospodo iz vladajuće koalicije, držite vlast u Beogradu od 1996. godine, a za ovaj deo Beograda prema Šumadiji, koju izuzetno mnogo koristite, naročito preko kopova, rudnika i dve termoelektrane, niste uradili ništa poslednjih deset godina. Taj deo prema Šumadiji dobio je samo groblje ''Orlovača'' u poslednjih deset godina i početa je obilaznica, to smo mi počeli, i radovi su danas stali i ne radi se ništa. Zašto? Zbog čega? To treba objasniti. Prema tome, nije korektno da se ovo radi u vreme izborne kampanje i da deca iz osnovne i srednje škole, profesori i nastavnici, užurbano pišu neka pisma, jer se želi da prođu kroz neki vid kampanje. Želeli bismo, ako je moguće, da se uozbiljite, da se o ovih milijardu problema kojih ima trenutno u Srbiji razgovara. Pričate o višku administracije. Osam godina sam bio gradonačelnik Čačka. Od 1996. godine, do danas, opština Čačak ima u administraciji manjak 70 zaposlenih, koliko joj sleduje prema broju stanovnika. Zašto? Zato što smo mislili o tom narodu, uradili puteve i zato svako selo ima asfaltni put, kanalizaciju, vodu i sve ostalo. Zato što nismo primali administraciju, kao pojedini gradovi čiji su gradonačelnici svoje stranačke ljude zapošljavali u skupoj administraciji, podizali broj administrativnih radnika i smanjivali izradu određenih projekata na tom području. To je vaš problem...
Gospodine Iliću, molim vas da se vratimo...
Imam stranačko vreme.
Na osnovu člana 103, rasprava u pojedinostima, koja upravo teče, tiče se smanjenja zaposlenih u republičkoj administraciji. (Momir Marković: O tome i priča.) Molim bez dobacivanja. Uvidom u stenogram možete tačno videti u kom trenutku sam intervenisala, podsećajući narodnog poslanika Velimira Ilića na obavezu poštovanja člana 103. Zakon koji se tiče administracije na lokalnom nivou je sledeći na redu. Sada razgovaramo o zaposlenima u republičkoj administraciji, o amandmanu koji je podneo, zajednički, kolega Miroslav Markićević. Deset minuta od vremena predsednika Poslaničke grupe ste već iskoristili. Molim vas da u sledećih pet minuta od vremena ovlašćenog predstavnika i ukupnog vremena Poslaničke grupe koje vam je na raspolaganju, 10 minuta i 48 sekundi, vaše izlaganje upodobite sa članom 103. Poslovnika Narodne skupštine, koji nas sve obavezuje da govorimo o tački dnevnog reda. Nastavite.
Skrenuo sam pažnju malo na lokal, jer se o tome ovih dana mnogo priča, ali to ne znači da ne treba raspraviti o ovoj skupoj administraciji, o agencijama, o javnim preduzećima, gde su plate evropske. Naši pojedini direktori su već u EU, imaju plate i više od evropskih standarda, a sada pričamo o lokalu, gde su plate afričke. Tu je veliki raskorak. Prethodnih meseci smo ovde raspravljali o direktorima koji imaju plate preko 10.000 evra i neki su ljudi iz vladajuće koalicije su ovde govorili da je to opravdano, da su dobri menadžeri, da treba toliko da imaju. Međutim, kada se uđe u ta preduzeća, zaključuje se da je tamo trulež, da je veliki gubitak, da su veliki gubitaši i da ti veliki naši menadžeri ne mogu primati tolike plate. To je ono što crpi budžet, što izvlači pare, što se veliki deo budžetskih sredstava koristi za sanaciju tih preduzeća. Prema tome, ne možemo računati državnu administraciju, onu najnižeg ranga, koja ima plate od 25.000 do 30.000, gde visoka stručna sprema ima 40.000 dinara. Govorimo malo o onima koji imaju izuzetno velike plate, o skupim i preskupim agencijama, o velikom broju ljudi koji se zapošljava. Uzmimo Narodnu kancelariju, da li se tu preduzimaju restriktivne mere? Da li se tu želi smanjiti administracija? Zašto nam je potrebna Narodna kancelarija predsednika Republike u svakom mestu? To je čitava mašinerija. Zbog čega je to potrebno ovoj državi ako funkcionišu institucije? Zašto sada mora da se javlja paralelna administracija? Sada hoćete da prenesete nadležnosti republičkih organa, Vladinih organa, odnosno ministarstava, na Vojvodinu. Da li će to biti velika, dupla, glomazna administracija, koja će povući hiljade novih administrativnih mera, hiljade i stotine novih, preko agencija koje će sada imati pravo na svoje agencije? Pravimo paralelu jednom sistemu koji sada funkcioniše u državi. Da li je to potrebno u ovom momentu ili nije potrebno? Rekli ste da je potrebno, da biste zadovoljili velike apetite pojedinih vaših ortaka iz koalicije koji žele da kroz ovaj vid zaposle svoje poslušnike iz stranaka i da im omoguće hiljade novih radnih mesta. Pogledajte kakva je struktura zaposlenih. Svaki dan čujemo i čitamo da se otvaraju nova radna mesta, s izuzetno velikim platama. Da li je to znak da neko želi da umanji sredstva predviđena u budžetu za državnu administraciju, a ceh će da plate oni najjeftiniji službenici? Nemojte se čuditi. Supruga jednog od ministra će ovih dana dobiti mesto, bar je bilo tako u štampi. Supruge mnogih ministara su dobile, ali niko nije otišao da radi kao činovnik u ministarstvu, gde je plata 20, 30, 40 hiljada dinara, već u ove agencije koje su milionske vrednosti, gde su plate izuzetno velike. Prema tome, napravimo jednu administraciju koja će da traje godinama. Ova država još nema državnu administraciju, jer svaki put kada se odvijaju izbori, dođu stranke i potpuno razbiju uhodani sistem, dovedu svoje ljude, potpuno promene stručne i kvalitetne ljude i traže poslušne, stranačke ljude. To nije korektno i to se sada često događa. Uzmimo administraciju Aerodroma. Pogledajte kakva je administracija i šta se događalo. Zašto tamo nijedna afera nije mogla da procuri? Da li znate da je na Aerodromu prekršen zakon sto puta, da je kršen Ustav, da je Aerodrom prodao zemljište Kontroli leta za milione evra, i kada sam kao resorni ministar pokrenuo da je krivično delo otuđiti zemlju, rečeno je da nisu prodali nego su je iznajmili na 99 godina, a danas se tamo pravi velika zgrada. Šta se dogodilo? Ako daju u zakup, onda imaju pravo sami da raspolažu sredstvima od zakupnine. Šta mislite, gde su ih uložili? Svi funkcioneri su kupili po stan i po džip. Džip im treba za obilazak Aerodroma. Oni se izjutra, pre doručka, rekreiraju i svi kolektivno, u koloni, obiđu Aerodrom. Mora svaki funkcioner, direktor, šef kabineta, zamenici, pomoćnici, svi da izađu u velikoj koloni da bi obišli. Naravno, te džipove popodne voze kući, pa im to služi. Svi su dobili po "grend čiroki". To je, kao, regularno. Svi su dobili po stan, jer su imali vanredne prihode od izdaje zakupa. Znate li koliko je to bilo? To je bilo oko četiri, pet, šest miliona evra i oni su sredszvima od zakupa mogli sami da raspolažu i rade šta hoće. Sada ne vodimo o tome računa. To su sredstva koja je trebalo da se sliju, jer je prodata državna, a ne privatna imovina, u budžet Republike Srbije, u Direkciju za imovinu RS. Sada ste promenili zakon. To sada ne bi važilo. Oni su sada slobodni i nemaju nikakvu obavezu, ali po onom zakonu, tako se odigralo. Mogli smo da uštedimo šest miliona evra na jednom mestu, ali niko nije reagovao, nijedan nadležni organ, iako sam kao ministar pisao dopise svima. Postavljao sam mnoga pitanja ovde, gospodo, veoma važna. Zato one nesrećne vagone blatite svaki dan. Molim, pohapsite te ljude koji su te vagone kupili. Hajde već jednom da rešimo, ako je Srbija propala zbog devet vagona na Železnici, dajte da ih sve pohapsimo i odredite maksimalnu kaznu da spasemo državu. Kralo se na hiljade mesta. Zašto? Zato što ste to omogućavali, gospodo, vašim koalicionim partnerima da bi bili poslušni i da bi slušali u Vladi. Prema tome, ima mnogo rupa gde curi, gde treba sve to zapušiti i gde će biti više sredstava za budžet. Srpska privreda na ovaj način ne može pokriti ovoliki odliv sredstava, koji je svakodnevno sve veći i veći. Zato vas molim da u novom budžetu o tome povedete računa. Nemojte više odlivati sredstva na razne načine, da ne pričam za šta ste sve davali, o tome knjige mogu da se pišu, koje bi imale hiljade i hiljade strana, ali sada ste našli da ubijete ''guju'', na tim jadnim službenicima koji rade, hrane svoje porodice i koji će od Nove godine ostati bez parčeta hleba. Hvala.
Tri minuta i 20 sekundi je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe i iskorišćeno je ukupno vreme koje je na raspolaganju predsedniku Poslaničke grupe. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Gospodine Iliću, hvala na informaciji vezanoj za tu inicijativu, ali nisam mogao da razumem dobro da li je problem u sadržaju pisma – da se deca zloupotrebljavaju u političke svrhe, ili je problem u inicijativi? Ovo govorim iz razloga što i vi, verovatno, kao i ja, dobro znate da lokalna samouprava ima pravo da pokreće različite vrste inicijativa koje se odnose na način trošenja sredstava vezano za funkcionisanje obrazovanja. Ovo govorim iz razloga što se malo zna, trebalo bi da lokalne samouprave širom Srbije izdvajaju značajna sredstva za razvoj lokalne samouprave, a učešće lokalnih samouprava u izdvajanju za obrazovanje iznosi 0,9% BDP. Inicijativa SO Voždovac, odnosno gradske opštine Voždovac po tom pitanju ne bi trebalo da bude problem. Da li će ili neće biti, na koji način će biti ta inicijativa konkretizovana, videćemo u danima i mesecima koji su pred nama. Inače, moram reći da nije nepoznato, kada su sve vrste izbora, da se sve strukture, i lokalne i republičke, angažuju, verovatno i vi, kao ministar, prethodni, i ja kao sadašnji, ili ovaj budući, i to je nešto što zakon ne zabranjuje. Zakon se ponaša tako u tim aktivnostima. Postoji Zakon o sprečavanju sukoba interesa i drugi zakoni koji regulišu ponašanje ministara i lokalnih samouprava. Pogledaću ovo pismo. Ako bude bilo kakvog osnova za sumnju da se deca zloupotrebljavaju, kao ministar ću reagovati. Čisto da znate.
Na član 4, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na ovaj zakon smo podneli nekih šest amandmana, ali mislim da je jako važno da kažemo da se, što se tiče SNS-a, na ovakav način ne rešava višak zaposlenih u državnoj adminsitraciji. Ovaj zakon pokazuje da živimo u jednom nenormalnom društvu, da imamo Vladu koja je neodgovorna. Vlada je dala sebi za pravo da određuje koliko službenika, koliko izvršilaca je potrebno da bi se obavio neki posao u državnim institucijama, u državnoj upravi. To je, pre svega, posao ljudi koji se profesionalno bave organizacijom rada. Imamo FON, imamo ljude koji su spremni i stručni da analiziraju rad državnih institucija, državnih agencija, koji mogu da daju predloge za racionalizaciju, koji mogu da daju najadekvatniju sistematizaciju, na osnovu najnovijih dostignuća kada je u pitanju tehnologija, pre svega, kada su u pitanju informaciona i komunikaciona tehnologija, da se uključeu rad Ministarstva i u rad svih institucija, da na osnovu toga dobijamo smanjenje troškova i smanjenje broja zaposlenih. To je neki normalan put kojim bi trebalo da se ide, a ne da se prvo odredi broj službenika, nekih 28.400, koliko je već dato. Očigledno je da se radi o političkom dogovoru između političkih stranaka. Očigledno je da danas u Srbiji može tako da se radi, zato što se vlast vrši radi same vlasti, radi privilegija, a ne zato što se ima namera da se sprovede neki politički program, neke reforme, zato što nema ni neke srednjoročne vizije države, društva, naših državnih institucija u nekoj bliskoj budućnosti. Znači, vlast danas u Srbiji omogućava pojedincima ne samo privilegije, već i materijalnu korist, ali omogućava i političkim strankama da, kroz zapošljavanje, kroz jedan broj radnih mesta koja obezbeđuju za svoju političku stranku, dobiju određeni broj glasova, da kroz vlast omoguće finansiranje političkih stranaka, da kroz vršenje vlasti sačuvaju privilegije koje su već stečene. Mi danas, nažalost, imamo jednu partijsku državu i u takvoj partijskoj državi imamo tranzicionu birokratiju, koja je sama sebi dovoljna. Baš u takvom društvu, u takvom okruženju, moguće je i donositi ovakve zakone, koji su sasvim neprihvatljivi za jedno normalno društvo, za jedno društvo kakvom teži Srpska napredna stranka. Imamo, očigledno, veliku intelektualnu korupciju u našem društvu, činjenicu da naša elita ne radi na razvoju tržišne ekonomije, na tome da dođemo do društva u kome će vladati pravo, ne radi na tome da razvijamo državne institucije, da se i sama direktno angažuje u privredi i da, eventualno, omogući da naša privreda profunkcioniše, već se naša elita bavi rentama, pokušava da iskoristi ovo vreme tranzicije u kome se nalazimo da obezbedi, eventualno, procenat za sebe, za svoje političke stranke. Zakon koji imamo pred sobom je, očigledno, kao što rekoh, dogovor političkih stranaka o broju potrebnih zaposlenih, odnosno raspodeli koju su oni napravili unutar same koalicije, unutar same Vlade. On je, uz to, i rezultat pritiska MMF-a, koji uvek insistira na smanjenju javnih rashoda, na smanjenju javne potrošnje, ne zato što brine o našoj privredi, ne zato što brine o našoj ekonomiji, već zato što se plaši da neće država moći da vraća anuitete koji prispevaju, kredite kojih ima i te kako puno u ovoj državi. Za SNS je kompletan zakon neprihvatljiv, kao što rekoh, zato što se ne definiše javna potrošnja, zato što se ne ustanovljava nikakav princip u smislu visine javne potrošnje u odnosu na bruto domaći proizvod, niti se određuje koliko investicija iz bruto domaćeg proizvoda mora da se angažuje u samoj privredi, da bismo, eventualno, došli do novih radnih mesta, da bismo našu privredu mogli da pokrenemo. Ne vezuje se ni za javnu potrošnju, ne vezuje se, samim tim, ni za broj radnih mesta i troškove koje ona imaju, niti za inflaciju, niti za bilo koji drugi ekonomski parametar, već se paušalno, odoka, razrezuje koliko je zaposlenih potrebno u državnoj administraciji političkim strankama. Mislim da je za SNS izuzetno bitno da najzad dođe do reforme odnosa između države i privrede i između države i pojedinaca, da ovaj debalans koji postoji u potrošnji i proizvodnji najzad krene da se rešava. Ovim i ovakvim zakonom, bez sumnje, do toga neće doći. Ovaj i ovakav zakon pokazuje najbolje kakav je karakter ove vlasti i suštinu samih odnosa političkih stranaka unutar te koalicije. On je neprihvatljiv i svi pritisci koji se provlače kroz ovaj zakon na pojedine institucije, u smislu da će biti onemogućen transfer pojedinih sredstava, isplaćivanje plata, pokazuju da ova vlada nema nikakvu viziju, nikakvu želju da izvrši bilo kakve reforme, već se po inerciji nastavljajedna politika koja je u ovih deset godina koje su iza nas pokazala da je neuspešna i da ne vodi ka boljem životu građana Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospodina ministra nema da bih mu se obratila i vrlo mi je žao što su izašli, pa ne znamo kada će neko od njih doći, ali ono što hoću da kažem je da smo u članu 4, u st. 1. i 2, predvideli da se menjaju reči: "ovim zakonom", rečima: "zakonom o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji", kao i da se u st. 1. i 2. reči: "počev od 2010. godine", brišu, kao i zapete koje razdvajaju ove reči od ostalog dela teksta. Kada sam pročitala objašnjenje Vlade, vrlo sam se začudila pošto ono glasi – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana pod rednim brojem 1 iz ovog mišljenja. Kakve veze ima ovaj amandman broj 4, koji smo mi podneli, s amandmanom broj 1? Nema nikakve. Ali, kada sam pogledala sve ostale naše amandmane, imamo potpuno tipsko obrazloženje Vlade za sve ono što smo napisali. To pokazuje veliku ozbiljnost, umalo da kažem gospodina Milana Markovića, ministra koji bi trebalo da bude resorni ministar za ovaj zakon, a koji, iz očiglednih razloga, dakle, zaista ga je sramota da predstavlja ovo što je ovde napisano, beži iz sale, nikada ga ovde nema, čak i kada predstavlja zakon. Onaj ko bi trebalo da predstavlja zakon, ministar Dinkić i njegovi saradnici, umreše od smeha. Ministar Dinkić nije došao. To pokazuje ozbiljnost onih koji su nam pričali u kampanji da će napraviti 200.000 novih radnih mesta, a prema analizama sindikata, od prvog meseca, od januara ove godine, do septembra, posao je izgubilo između 155.000 i 250.000 radnika. To je ista ona ozbiljnost onih koji su pričali da Vlada mora da štedi, da otpušta radnike, a istovremeno su zaposlili, od januara do septembra, 353 nova čoveka. To je ista ona ozbiljnost kojom su, bez ikakvih jasnih kriterijuma, bez priče o tome kako će se analiza vršiti, da li se vrši, na koji način će se izvršiti, jednom novom savremenom analitičkom metodom koja se zove ''odokativna metoda'', odredili da će broj zaposlenih u republičkoj administraciji biti 28.400, a svi ostali treba da pokušaju da razumeju na koji način je to određeno. Dakle, ne prihvatamo objašnjenja. Recite – DSS ne može da napiše amandman koji ćemo mi prihvatiti i to je onda jasno. Hvala vam.
Trideset sekundi je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, opet nemam kome da se obratim iz Vlade. Mislio sam da ponovim deo onoga što sam pričao u petak, ali moraću, izgleda, da sačekam da se neko od ministara ponovo pojavi. Uzgred, budi rečeno, lično mislim da se gospođa Kovač jako ljupko smeška, tako da je molim da nastavi da se smeška. Nadam se jedino da i preostale poslove u Ministarstvu radi tako uspešno. Što se tiče ovog amandmana, u najkraćem, on je potpuno konzistentan. Evo i gospođe Kalanović. Zahvaljujem. Dakle, on je potpuno konzistentan s amandmanima DSS-a i, pošto je gospođa Kalanović došla, ponoviću deo onoga što sam kazao u petak. Dakle, ponoviću, ne mogu da smislim dovoljno dobru kvalifikaciju za ovaj zakon a da ostanem elementarno pristojan. DSS ne spori potrebu da se administracija, kako republička, tako i lokalna, organizuje efikasno i racionalno, ali to mora da se radi po određenoj normalnoj i logičnoj proceduri. Mi ne prihvatamo da neko izbaci broj od 28.400, ničim izazvan, i da to bude mera ovog zakona. Ne znam da li taj broj treba da bude manji, ne znam da li treba da bude veći i, izvinite, ne vidim nijedan razlog da to bilo ko zna. Čim ljupke dame završe s razgovorima, nastaviću. Ono što je Demokratska stranka Srbije predložila, to je da se utvrdi procedura kojom će da se obavi ovaj posao, procedura koja može da se uradi vrlo jednostavno i vrlo brzo. Svojevremeno sam za nedelju dana napravio sistematizaciju radnih mesta u ovoj skupštini, što gospođa Kalanović zna. Prema tome, nije to nikakva mudrost. Naprosto, svi državni subjekti treba da daju svoje predloge, Vlada to treba da razmotri i da po nekim jedinstvenim kriterijumima ustanovi koliko nam administracije treba, zatim da donese zakon o određivanju maksimalnog broja, ali zakon koji će biti posledica utvrđene logične procedure. Pri tom, dve stvari valja reći. Blanko pozivanje na praksu EU je potpuno neprimereno u ovom slučaju, i to iz više razloga. Navešću vam dva dijametralno suprotna. S jedne strane, EU je mnogo bogatija od nas, pa možda može da plati i veći broj službenika nego što možemo mi. Primera radi, u nemačkom Bundestagu, na jednog poslanika dolaze četiri zaposlena, što bi značilo da u Skupštini treba da radi hiljadu zaposlenih, a radi 249. Lično, ne mislim da treba da radi hiljadu,jer smo mi siromašniji od Nemačke. S druge strane, mnoge poslove u EU i njihovim administracijama, koje oni ne moraju da rade, mi moramo. Ako ništa drugo, oni ne moraju da imaju Kancelariju za pridruživanje EU. Ne moraju da usvajaju jedan od stotina, mislim, čak, i hiljada konvencija, koje je EU odradila tokom 90-tih godina, a mi to moramo. Prema tome, to su sve zajedno babe i žabe i ne može se to ni na koji način poistovetiti. Konačno, motiv, a to je da se uštede finansijska sredstva. Vrlo jednostavno se može matematika izvesti. Naš planirani budžetski deficit je 1,400.000.000 evra, tako kažu da će da bude. Uštede na ovih 3.000 zaposlenih godišnje je 12.000.000 evra, za njihove plate, pod pretpostavkom da imaju 30.000 dinara mesečno, a imaju manje. To su formalne uštede. Suštinskih ušteda nema, ni trenutno, ni trajno. Jer, za jedan deo njih država će imati dodatne troškove, na razne vrste socijalnih davanja. S druge strane, pojaviće se 12.000.000 manje u potrošnji, pa ako ništa drugo, država na te pare neće uzeti 18% PDV-a. Dakle, finansijskih efekata nema. Čak i da je svih 12 miliona, to je manje od jednog promila budžetskog deficita. O socijalnim i ostalim pitanjima neću sada da govorim, o tome sam govorio prošli put. Iz tog razloga je Demokratska stranka Srbije predložila da se i sam naslov ovog zakona menja i zatim, konzistentno kroz ceo zakon, da ovo bude zakon o postupku za utvrđivanje broja zaposlenih u državnoj administraciji, odnosno lokalnoj administraciji, kada je reč o onom drugom zakonu. To je jedina mogućnost, osim, naravno, najbolje mogućnosti koja postoji, a to je da se ovaj i ovakav zakon povuče iz procedure. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika je iskorišćeno četiri minuta i 30 sekundi. Zahvaljujem. Na raspolaganju, kao ovlašćenom predstavniku, ima još dva minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, podnela sam amandman na član 5, kojim predlažem da se u članu 5, posle stava 1, doda stav 2, koji glasi: „Organi državne uprave, javne agencije i organizacije za obavezno socijalno osiguranje najmanje dva puta godišnje podnose izveštaj nadležnom odboru Narodne skupštine Republike Srbije.“ U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana stoji da se on ne prihvata zbog toga što su, u skladu sa članom 6. Predloga zakona, podaci u vezi s njegovom primenom javni i što, s tim u vezi i po osnovu ustanovljene odgovornosti Vlade i ministra, Narodna skupština može, u skladu sa Zakonom o Vladi i Poslovnikom Narodne skupštine, vršiti kontrolu u vezi s primenom odredaba Predloga zakona i postupanjem republičke administracije i nadležnih organa. S obzirom na to da govorimo o dva zakona, odnosno tri zakona, koji su vrlo osetljivi, jer se tiču smanjenja broja zaposlenih, u ovom trenutku, o zakonu o republičkoj administraciji, a najvažniji zakon koji ova skupština donosi je zakon o budžetu, dok su sredstva koja su u budžetu vlasništvo građana Republike Srbije, mi možemo da ih raspoređujemo samo u skladu s njihovim poverenjem i njihovim očekivanjima. Zato je naša odgovornost velika. Ovo su svi oni zaposleni koji primaju platu direktno iz budžeta. Ono što zaista smeta u ovom zakonu i još u nekim drugim zakonima, na šta smo ukazivali pažnju, to je što Skupština treba da bude kontrolni organ, što u Skupštinu treba da pristižu izveštaji, što o njima treba da se raspravlja, a najviše o tim izveštajima koji se tiču utroška budžetskih sredstava. Drugo što smeta u ovom zakonu, moram da pročitam, to je obrazloženje na jedan drugi naš amandman, koji je odbijen i koji govori o selektivnosti ovog zakona. Kaže se – amandman se ne prihvata zbog toga što se u pogledu primene odredbe Predloga zakona na državne organe vrši ograničenje njihove primene samo na organe državne uprave. Znači, samo na neke na koje se primena zakona neće odnositi. Već smo čuli, koleginica Lidija Dimitrijević je pročitala neke cifre od kojih mi se zaista zavrtelo u glavi, a verujem i građanima Srbije kada su čuli. Međutim, ono što jeste problematično kod ovog zakona, po ovome kako ga donosimo, on bi trebao da bude već za mesec dana primenjen. On jeste iznuđen, posle konsultacija s MMF-om. I ranije je skretana pažnja na javnu potrošnju i briga oko sredstava koja se time troše. Međutim, zanimljivo je da mi u praksi već imamo taj zakon, i pre njegovog donošenja je primenjivan. Moram da iznesem jedan primer iz mog Zapadnobačkog okruga. Tamo su neka radna mesta još u septembru ukinuta, veterinarski instruktori su ostali neraspoređeni. U pitanju su, konkretno, tri čoveka u Zapadnobačkom okrugu. Zanimljivo je da su ostali neraspoređeni, s izuzetno lošom ocenom, oni veterinarski inspektori koji dokazano, argumentovano imaju potpuno ispunjenje svojih radnih obaveza. Imaju čak i neki prebačaj po očekivanim radnim zadacima, ali ukazivali su na nepravilnosti u radu rukovodioca, koji je tu partijski određen. Gle čuda, oni nemaju nikakvu partijsku knjižicu, ili bar nemaju odgovarajuću partijsku knjižicu, i već 15. septembra su njihova radna mesta ukinuta i oni su neraspoređeni. Biće veliki problem kada se takvi ljudi nađu na sudu. Biće veliki problem kada se, posle primene ovog zakona, mnogi ljudi nađu na sudu i kada sudske procese dobiju oni koji budu oštećeni. Tada će država imati dodatnih problema, finansijski problem, pre svega, s kojim ne znamo kako će da se izbori. Ono što ne možemo da podržimo u ovom zakonu, a što smo očekivali da će amandmanima da bude popravljeno, jeste nedovoljna kontrola nad izvršenjem ovog zakona i selektivnost koju on otvoreno nudi. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, na član 6, amandman je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Veoma kratko, član 6, na koji je Odbor podneo amandman, govori o podacima o broju zaposlenih i angažovanih lica i o potrebi da ti podaci budu javni. Odbor je predložio da javnosti treba da budu dostupni i podaci o osnovu za njihove isplaćene plate, dodatke i naknade, što je dobro, ali nije dobro to da ovaj zakon uopšte predviđa nekakva angažovana lica, odnosno, ono o čemu sam govorila malopre, da će ovaj zakon, s jedne strane, otpustiti radnike, a s druge strane će doći neki novi, koji su podobni sadašnjem režimu. Evo, samo ću radi javnosti da prevedem šta znače brojke iz ovog zakona. Kaže nam Vlada da trenutno u državnoj administraciji ima 30.624 zaposlenih. Ovaj zakon predviđa da taj broj bude 28.400, znači, otkaze će dobiti 2.224 ljudi iz državne administracije. Član 3. Predloga zakona dozvoljava da se na određeno vreme, ugovorom o delu, povremenim ili privremenim poslovima itd., angažuje do 10% ljudi, novih ljudi, što znači da će taj broj biti 2.840. Otkaz će dobiti 2.224, ali će zato biti zaposleno novih 2.840. To znači da kada ovaj zakon stupi na snagu, kada se bude primenjivao, dame i gospodo, građani Srbije, u državnoj administraciji biće 616 ljudi više zaposlenih nego danas. Hvala.
Jedan minut i 55 sekundi iskorišćeno je od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 6, stavu 1, DSS je, nakon reči: „zaposlenih“, izbrisala reč: „i angažovanih“. U stavu 2, umesto tačke, stavlja se zapeta i dodaju reči: „da ih redovno ažuriraju, a sve u roku od 30 dana od dana donošenja akta o sistematizaciji radnih mesta u skladu sa Zakonom o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji“. Posle stava 3, dodali smo novi stav 4, koji glasi: „Organi državne uprave, javne agencije i organizacije iz stava 3. ovog člana dužni su da osnuju registar iz stava 3. ovog člana u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu Zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji“. Zašto smo izbrisali ovo „angažovanih“? Ja bih, da je gospodin koji je napisao ovaj zakon tu, pitala, da li su nekada pogledali zakone koji važe u ovoj zemlji? Da li su u tim zakonima pronašli termin ''angažovani''? Takav termin u zakonima ne postoji. Sva lica koja su angažovana, moraju se smatrati i zaposlenim. Zbog toga nam se čini da ovo „angažovanih“ treba brisati i zbog toga nam je jasno zbog čega je ovde stavljeno. Stavljeno je kako bi se, nakon što se otpuste ljudi u državnoj administraciji, primili neki novi ljudi. Naravno, kriterijum je partijski da oni budu dodatno angažovani. Drugo, u stavovima2. i 3, vi, gospodo, izostavljate rokove. Ne znam da li je vama poznato da morate da napišete rokove u zakonima? Zbog toga smo ovo što ste vi izostavili i dodali u članu 2. i 3. Ovo samo u ovom članu 6, koji je potpuno u koliziji sa članom 3. ovog istog zakona, pogledajte ga, pa onda počnite da nam se smejete. Član 6. i član 3. su potpuno u koliziji. To je primer prave pravničke aljkavosti i vi taj primer prave pravničke aljkavosti demonstrirate kad god nam dostavite neki zakon, jer su ti zakoni u suprotnosti jedan s drugim, u suprotnosti s Ustavom, u suprotnosti su članovi jedan s drugim. Dajte to nekom pravniku da pogleda, pa onda da komentarišemo. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Na član 6, amandman su, zajedno, podnelinarodni poslanici Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo, htela bih da istaknem činjenicu da je aprila ove godine LDP podneo jedan predlog zakona o ministarstvima, kojim je predloženo da se prepolovi broj ministarstava; umesto 26, da bude ukupno 13 ministarstava. To bi značilo značajniju uštedu u pogledu republičke administracije, uštedu državne uprave. Javna potrošnja bi se znatnije smanjila ukoliko bi Vlada krenula od sebe, ukoliko bi smanjila broj ministarstava. To je bio naš predlog, jer smo smatrali da ćemo pre ili kasnije doći u ovu situaciju u kojoj se trenutno nalazimo, da moramo priznati da je javna potrošnja velika, da nam je republička administracija preglomazna i da su troškovi toliko veliki da ova država to više ne može da podnese. Htela bih da vas podsetim na činjenicu da je Srbija faktički preuzela kompletnu administraciju nekih ranijih država koje su prethodile Srbiji, Srbije i Crne Gore, Savezne Republike Jugoslavije, odnosno SFRJ. Ta administracija je bila primerena veličini svih tih država koje su prethodile današnjoj Republici Srbiji, tako da zbog toga imamo situaciju da nam se ministri obraćaju na taj način da, recimo, Ministarstvo prosvete smatra da ima manjak broja zaposlenih, jer je sistematizacijom predviđen 501 zaposlen, a ima 360 i nešto zaposlenih. Smatra da ne podleže ovoj racionalizaciji koja je predložena zakonom o racionalizaciji republičke administracije. Na isti način razmišlja i Ministarstvo za NIP. I ono smatra da je zaposlilo samo jednu trećinu od potrebnog broja administratora itd. Jedino se Ministarstvo poljoprivrede držalo preporuke da ne zapošljava nove radnike, odnosno da konstantno smanjuje taj broj i to se već pokazalo u nekoj uštedi od dve milijarde dinara. Ako razmišljamo na način da je zaista potrebno da se uvede racionalizacija, možemo da podržimo predlog predlagača zakona da se smanji broj. Međutim, kod ovog smanjenja broja, postavlja se pitanje – koji su to kriterijumi koji će se primenjivati da bi se postigao efekat racionalizacije? Da li su to kriterijumi u pogledu korisnosti radnih mesta, predviđeni za državnu administraciju? Da li su to kriterijumi u vezi sa stručnosti tih radnika, službenika koji rade na tim poslovima? Da li su to oni najbitniji kriterijumi, ili mi u te kriterijume ubrajamo još ponešto? Nažalost, dosadašnja iskustva nam govore da možemo očekivati velike kontroverze i velike probleme u sprovođenju ovog zakona, ukoliko bude usvojeni. Iz tog razloga, moja poslanička grupa je podnela određene amandmane na ovaj član 6, gde predlažemo da se napravi transparentnost u pogledu podataka o broju zaposlenih i angažovanih lica, tako što bi se ti podaci prezentirali preko Interneta, pa predlažemo da ta prezentacija bude najmanje jednom u toku meseca, da se, ujedno, na Internetu prezentira i visina plata tih zaposlenih, da se ova procedura iz člana 6. učini potpuno transparentnom i javnom. Šta se dešava s našim amandmanima? Jednostavno se ne usvajaju. Ne usvajaju se s obrazloženjem da to ne bi bilo racionalno i ne bi bilo nikakvog efekta. Međutim, efekat bi bio taj da bismo dobili javnost, dobili bismo transparentnost, i to bi rezultiralo demokratskom kontrolom broja zaposlenih. Dakle, jedna kontinuirana kontrola, koja bi predviđala čestu mesečnu kontrolu, a to bi opet rezultiralo time da se postavi pitanje odgovornosti svih onih koji ne poštuju zabranu zapošljavanja, odnosno da se drže obaveze da se racionalno ophode prema javnoj potrošnji i uopšte prema budžetu koji ih finansira. Vlada ćepodzakonskim aktima, do kraja ove godine, da utvrdi broj zaposlenih koji su potrebni za 26 ministarstava. Dakle, Vlada će biti ta koja će dati poslednju reč u vezi s ovim zakonom o kom danas raspravljamo. Teško je poverovati da će Vlada, koja je toliko netransparentna u svojim odlukama, da odluči da krene od sebe u vezi s racionalizacijom, pogotovo što je već mogla da učini određene korake s tim u vezi, zato što su sve te agencije koje rade poslove u okviru Vlade, svi ti fondovi, svi ti zavodi itd., podložni kontroli Vlade. Podložni su da Vlada kaže mišljenje, da ocenjuje rad tih agencija, recimo, i ukoliko te agencije ne zadovoljavaju određene kriterijume u pogledu stručnosti, u pogledu zakonitosti svog rada, trebalo bi da one, odnosno vodeći ljudi tih agencija i odgovaraju. U krajnjoj konsekvenci, i da izgube posao koji rade, ukoliko ga ne rade odgovorno, stručno i po zakonu. Recimo, imamo slučaj da je američka agencija za osiguranje privatnih ulaganja u inostranstvu suspendovala dalje osiguranje svih investicija u Srbiju. Zašto? To je direktna posledica Agencije za privatizaciju i odbijanje vlasti, između ostalog, i tih agencija u Beogradu, da postupe prema pravnosnažnoj odluci Međunarodnog arbitražnog suda. Dakle, pod znakom je pitanja međudržavni Sporazum o podsticanju investicija iz 2001. godine, koji je zaključen između SADi Srbije. Ako pođemo od pretpostavke da je ova agencija za privatizaciju prenebregla neke konkretne i određene obaveze i da je time, eventualno, napravila veliku štetu, prouzrokovala posledice koje će biti negativne po Srbiju, postavlja se pitanje – zašto se niko iz te agencije nije pozvao na odgovornost? Eto mogućnosti, recimo, izvršnog organa, Vlade, da racionalizaciju republičke administracije radi i po tom osnovnom kriterijumu odgovornosti i stručnosti rada u toj agenciji. Kada pođemo od činjenice da je od 2001. godine došlo do bitnijeg smanjenja zaposlenih u Srbiji, recimo, u prerađivačkoj industriji – 248.000, u poljoprivredi – 35.000 itd., dakle, uglavnom se radi o nekoj prerađivačkoj industriji, možemo uočiti da je do povećanja zaposlenosti došlo u prosveti, oko 13.000, u državnoj upravi i u komunalnim uslugama, otprilike, od po 5.500 zaposlenih. Dakle, očigledno je da je javni sektor taj koji zapošljava, a u sektoru koji se bavi neposrednom proizvodnjom, koji se bavi proizvodnjom koju mora sam da finansira, dolazi do manjka zaposlenih. Iz tog razloga imamo konstantno povećanje javne potrošnje i konstantno povećanje zaposlenih u javnom sektoru. Kada pogledamo da i sada, kada se raspravlja o smanjenju broja republičke administracije, o manje zaposlenih u javnom sektoru, postoje određeni izuzeci koji se odnose na policiju i Vojsku, a i na one koji imaju pet godina do penzije, faktički, mi opet kola lomima na onima koji su najaktivniji, koji se nalaze u situaciji da mogu najviše da rade i najviše da pruže. Mislim da nije najracionalnije da smanjujemo samo broj zaposlenih, ukoliko to smanjenje ne bude pratilo i nešto drugo, pored te kvantitativne ocene, ako pri tom ne vodimo računa o tome da li ćemo, time što ćemo otpustiti određen broj radnika, dobiti i veće troškove, zbog toga što ćemo imati zastoj u radu tog javnog sektora, odnosno u republičkoj administraciji. Mnogo je tu činjenica koje moraju da se uzmu u obzir da bi se dobio krajnji željeni efekat, a to je racionalizacija i ušteda. Danas se samo priča o racionalizaciji, a ušteda je, nekako, u drugom planu. Ušteda je ta koja je, između ostalog, bila pitanje broj jedan u pregovorima naše vlade s MMF-om i u redu je da se radi na tome da se smanjuje izdatak države i da se smanjuje potrošnja iz budžeta. Međutim, ako ta ušteda bude išla na uštrb svega ostalog, dakle, stručnosti rada republičke administracije, korisnosti njihovog rada, a mi moramo da imamo republičku administraciju koja će da zadovolji, pre svega, interese građana, u tom slučaju, ta ušteda neće biti korisna, biće apsolutno bez tog efekta koji se u zakonskom predlogu i navodi kao obrazloženje za ovu racionalizaciju u republičkoj administraciji.
Od vremena Poslaničke grupe preostalo je 45 sekundi. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Ovaj amandman koji su podnele kolege iz LDP-a je veoma sličan amandmanu koji je usvojio Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i zaista je interesantno zašto on nije prihvaćen, nego je Odbor pravio neki gotovo isti ili sličan. Suštinsko pitanje jeste – zašto je uopšte predviđeno angažovanje nekih novih lica kada zakon, to sam malopre rekla, predviđa 2.224 otkaza u republičkoj administraciji? Pitanje za gospođu Kalanović, ne znam da li ste bili u prilici da pogledate jučarašnju „Politiku“. Tražim, radi javnosti, pre svega, u ime naše poslaničke grupe, da nam odgovorite šta se dešava i šta će se desiti s ovim ljudima koji se sada primaju na posao? Juče je u „Politici“ objavljen oglas za osam novozaposlenih u Ministarstvu rudarstva i energetike i troje u Ministarstvu finansija. Kakvo je ovo licemerje, kakvo je ovo igranje i Narodnom skupštinom, i građanima Srbije, i ljudima koji su sada zaposleni u državnoj administraciji i koji strepe ko će od njih dobiti otkaz? Rasprava o zakonu je u toku, a juče je objavljen oglas za 11 novih radnika koji će biti primljeni u ova dva ministarstva. Hvala.
Iskorišćeno vreme Poslaničke grupe je minut i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, gospođo ministar, i ovaj amandman koji je podnela Poslanička grupa DSS-a je konzistentan s ukupnim predlozima DSS-a koji, još jednom ću da podsetim, idu za tim da se ovaj nesumnjivo važan posao obavi onako kako valja, tj. po nekoj logičnoj proceduri. Prvo, da se ovaj zakon pretvori u zakon o toj proceduri, dakle, o postupku za određivanje maksimalnog broja zaposlenih, i da se onda, s vrlo kratkim rokovima, što se može učiniti ako se hoće, osmisli koji je to optimalan broj zaposlenih u republičkoj administraciji, da li je to baš 28.400, da li je taj broj manji ili veći, i da se onda uz taj zakon predvidi procedura – ako nekog, eventualno, treba otpuštati, kako otpuštati, po kojim pravilima igre, posebno za one koji su pred penzijom itd. Naravno da bi najbolja opcija bila da se ovaj, a i ovaj sledeći zakon, povuku iz procedure, jer bojim se da će ova vlada za sobom ostaviti mnogo posla nekoj narednoj vladi, da ispravlja zakone, odnosno gluposti koje je ova vlada u vidu zakona donela, a skupštinska većina usvojila. Podsetiću na Zakon o informisanju, pa onda ova dva zakona, a bilo ih je, nažalost, još. DSS će obrazložiti još neke svoje amandmane u vezi s ovim zakonom, ali ovo više ponavljati neću. Dakle, ili prihvatite sve amandmane DSS-a, koji su konzistentni jedan s drugim, ili povucite zakon iz procedure; to je jedino pametno u ovoj situaciji. Hvala.
Hvala, gospodine Šami. Na član 7, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Bajram Šehović, Vitomir Mihajlović, Meho Omerović i Munir Poturak. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Pejčić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvažena ministarko Kalanović, mi smo u načelnoj raspravi govorili da jedno ministarstvo zalazi u delokrug drugog ministarstva. Naime, zakonopisac ovog zakona je Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, a po logici stvari trebalo je da bude Ministarstvo za lokalnu samoupravu i državnu administraciju. To bi bilo isto, gospođo Kalanović, kao kada biste vi pisali zakon o osnovnom sistemu obrazovanja i ušli u resor gospodina Žarka Obradovića. Znači, to je otprilike taj parametar. Normalno, prekršili biste Zakon o Vladi. Zato smo upozoravali da je na taj način prekršen Zakon o Vladi i da Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj nije trebalo da piše ovaj zakon, već ovo drugo resorno ministarstvo koje sam malopre spomenuo. U tom smislu, hteli smo da ispravimo tu nepravdu. U članu 8. ovog zakona predložili smo da nadzor i praćenje ovog zakona, tj. implementaciju ovog zakona vrši ministarstvo koje je resorno za to, a to je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Međutim, Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj ovde daje vruć krompir jednom drugom ministarstvu, to je Ministarstvo finansija, koje treba da isprati ovaj zakon i njegovu implementaciju. Smatramo da ovim amandmanom postižemo cilj ovog člana i vraćamo u nadležnosti jednom resornom ministarstvu delokrug, a to je da se bavi državnom upravom i praćenjem ovog zakona. Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima ministarka, gospođa Kalanović.
Radi potpune informisanosti, predlagač nije Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, predlagač je Vlada, a tekst je pisalo Zakonodavstvo, tako da je u radnoj grupi koja je pripremala zakon bio i ministar nadležan za poslove ekonomije i regionalnog razvoja, ali Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja nije podnosilac zakona. Hvala.
Izvolite, gospodine Pejčiću, pravo na objašnjenje.
Ovde je branio zakon gospodin Mlađan Dinkić, koji je rekao da su ga oni pisali; Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj je pisalo zakon o kome sada pričamo. Ne vidim razlog zbog čega branite ministra kada vas je on sam u Skupštini demantovao. Zahvaljujem.
Gospođa Kalanović.
Želim, takođe, da podsetim da je gospodin Mlađan Dinkić potpredsednik Vlade koji je ovlašćen da ovaj zakon brani u Narodnoj skupštini i da ga je branio kao potpredsednik Vlade, a ne kao ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Nemam razloga da ga branim, prosto, iznosim činjenice.
Hvala. Ne mislim da smo ušli u suštinu amandmana. Na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji istovremeno ima i reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, za Poslaničku grupu SRS-a je irelevantno ko je predlagač ovog zakona. Mi smo ukazivali u raspravi o načelu, a i sada, o amandmanima, ukazujemo na potpunu besmislenost ovog zakona. Znači, osnovni razlog za donošenje ovog zakona jeste bahat odnos režima prema svojim građanima. Nema ovde uticaja ni svetska ekonomska kriza, ni domaća kriza, ni MMF. Primanja od 2000. godine, pa naovamo, bila su po političkoj liniji, strogo stranački gledano. Sada je dobra prilika, s obzirom na to da se za ovih devet godina struktura vlasti po političkim strankama menjala, da se kaže hvala onima koji ne pripadaju u ovom momentu vladajućem režimu. Pored ovih besmislica, mi želimo konkretno da ukažemo na član 8, koji glasi: „Nadzor nad primenom ovog zakona vrši ministarstvo nadležno za poslove finansija“. Mi smo predložili da se doda još jedan stav, koji glasi: „Ministarstvo finansija podnosi izveštaj o sprovođenju ovog zakona Odboru za finansije Narodne skupštine Republike Srbije, na svaka tri meseca od dana kada ovaj zakon počne da se primenjuje“. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a u obrazloženju se kaže da ga ne prihvata iz potpuno identičnih razloga zbog čega se ne prihvata i amandman na član 5. koji je podnela gospođa Zlata Đerić. Ona je rekla da je republička administracija u obavezi da izveštaj o ovom podnosi Vladi dva puta godišnje. Vlada je odgovorila njoj, a samim tim i na ovaj amandman. Kaže: „U članu 6. je definisano da je obavezno javno objavljivanje broja zaposlenih“. Mi ovde ne intervenišemo zbog javnog objavljivanja. Vi ste članom 13. predvideli sankciju ukoliko se do 31. 12. ne donese akt o organizaciji i sistematizaciji tih radnih mesta. Mi se pitamo, i zbog toga ovaj amandman podnosimo – šta ako neko donese akt o organizaciji i sistematizaciji koji se potpuno uklapa u 28.400, a kasnije ga ne poštuje? Zbog čega smo predložili da je Ministarstvo finansija nadležno da svaka tri meseca podnosi izveštaj Odboru za finansije Skupštine Republike Srbije? Iz dva razloga. Prvi razlog jeste što taj odbor sačinjavaju predstavnici svih poslaničkih grupa, bez obzira na to da li su u ovom momentu u opoziciji ili poziciji, s jedne strane, i, s druge strane, što tim odborom predsedava neko ko se zalaže za doslednu primenu zakona, neko ko odlično razume finansijske tokove u Srbiji i ko se bori protiv zloupotrebe u trošenju sredstava građana Srbije. Ako hoćete da kažem i to ime, to je uvaženi kolega Zoran Krasić. Setite se samo, kada smo imali Zakon o eksproprijaciji zemljišta za izgradnju regionalnog gasovoda, da je ukazivao, u februaru, da će biti problema kod primene tog zakona, a gospođa iz Ministarstva finansija je ukazala da neće biti. Posle smo videli da je to bio zaista veliki problem. Mi samo zahtevamo da se kontrolna funkcija prenese i u nadležni Odbor za finansije, ima dovoljno razloga za to. Ukoliko se vi ne plašite kontrole, gospodo iz G17, gospođo Kalanović, obraćam se vama, zato što ste vi jedini predstavnik Vlade ovde, prihvatite ovaj amandman; on ne može da šteti, može da koristi i onima koji su u Vladi, a tvrde za sebe da su čestiti, pretpostavljamo da takvih ima, i građanima Srbije. Zbog toga je potrebno ovaj amandman prihvatiti. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Danijela Lovrin-Gavrilović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, DSS menja onaj član 9. koji je predložila Vlada, kako kaže gospođa Kalanović, i on treba da glasi ovako: "Rok za donošenje akta o sistematizaciji radnih mesta, u skladu sa Zakonom o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, jeste 15 dana od dana stupanja na snagu tog zakona". Ako ste pažljivo čitali amandmane koje smo vam mi, kao poslanička grupa DSS-a, napisali, u amandmanu na član 2. smo vam ponudili izlaz iz ove priče koju ste nama i građanima Srbije ovde ponudili, odnosno da ne postoji postupak kojim se utvrđuje optimalan broj zaposlenih u administraciji. Mi smo vam, dakle, dali metod i postupak da analitički i vrlo sistematizovano dođete do tog optimalnog broja zaposlenih. Da se razumemo, niti je DSS zagovornik toga da ovako skup i veliki administrativni aparat treba da ostane u tom broju, niti su vam sindikati, oni koji su zaposleni u administraciji, neko ko je neprijatelj u ovom poslu. Bilo bi normalnije i pametnije da ste se saglasili, da ste popričali sa sindikatima, kako već niste, jer i oni nude jedan od modela kako možete da dođete do optimalnog broja zaposlenih. Očigledno, vi ne želite da znate koji je to broj. Vama, iz nekog vrlo jednostavnog razloga odgovara da ovog trenuta idete na 10%, pa na sledeći zakon, na 15%, itd. Dakle, vi jednostavno ne želite da se bavite ozbiljno ovim poslom.
Na član 10, amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Miroslav Markićević i Dragan Stevanović. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sudeći po vašem malopređašnjem izlaganju, gospođo Kalanović, stekao sam utisak da se vi ograđujete od ovog zakona. Prvo ste rekli da niste vi predlagač, nego je predlagač Vlada, a onda, da nije vaše ministarstvo pisalo zakon, nego Zakonodavstvo. Nekako stičem utisak da ste i vi svesni koliko vredi ovo i koliko ima smisla. Vrhunac licemerja Vlade, pošto niste vi predlagali zakon, nego Vlada, sadržan je u članu 10. ovog zakona. Mi smo predložili da se taj član briše, pošto ne znam koliko i da li bi neko uspeo da nađe model i modus da ovo što ste predvideli u ovom članu promeni. U obrazloženju kojim ste odbili amandman napisali ste, između ostalog, da taj član i mehanizmi predviđaju, pazite sad ovo – da to posluži kao jedno od merila za donošenje pravilne odluke o tome ko će biti raspoređen, a ko ostaje neraspoređen, odnosno višak. Ovo je mehanizam kojim ćete praviti liste za odstrel i kojim ćete otpuštati ljude koji jesu ili nisu po vašoj političkoj volji. Zašto to kažem? Pogledajte sada ovo. U stavu 1, predviđate rok od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona da rukovodioci organa državne uprave, itd., sprovedu, odnosno izvrše proveru kvaliteta zaposlenih. Sada ćete vi koji ste 10 godina stvarali ovaj birokratski mastodont za 30 dana da izvršite pravičnu procenu ko vredi, ko treba da ostane, ko ne vredi i ko ne treba da ostane. Koga normalnog u Srbiji u to možete da ubedite, u princip pravičnosti koji ste sveli i predvideli u roku od 30 dana? Vi koji ste zatekli 2000. ili 2001. godine 8.000 ljudi u državnoj upravi, ili 9.000, a sada ih ima 30.000? Evo sada jedne paralele. Kada smo usvajali u ovoj skupštini, kada smo razgovarali o Zakonu o planiranju izgradnje, jedan od mehanizama je bio da skupštine lokalnih jedinica, u tri naredna meseca od stupanja zakona na snagu, donesu samo odluke o pristupanju izradi prostornih planova, odluke koje se pišu za 10 minuta i još manje vam treba za sednice Skupštine da ih usvoji. Kada su prostorni planovi u pitanju, tu, u principu, i pozicija i opozicija imaju jedinstven stav. Predlagali smo amandmanom da se za taj postupak u zakonu predvidi 30 dana.Vlada koju sada vi predstavljate ovde je rekla da to nije dovoljno i da nam treba tri meseca, odnosno 90 dana. Sada nas ubeđujete da ćete za 30 dana sprovesti pravičan skrining ko treba a ko ne treba da ostane da radi u državnoj administraciji. Mi vas pitamo – kojim ste se kriterijumima rukovodili kada ste napravili ovakvu administraciju kakvu ste napravili? Isključivo političke obaveze, zasluge i pripadnost. Da li zaista verujete da ćete da nas ubedite da ćete mamine i tatine ''bumbare'', koje ste godinama zapošljavali, sada da otpuštate i da ceh njihove neodgovornosti i nesposobnosti neće platiti čistačice, vozači, administrativni radnici ili drugi koji su tu bez zaštite? Pazite sada dokle to ide dalje. I stavu 3. tražite da se u okviru tih ocena uzme period od prethodne dve godine. Rukovodioca državnog organa koji je dozvolio da dve godine trpi jednog neradnika, nesposobnog, nekvalifikovanog čoveka, prvo treba otpustiti, pa ga treba uhapsiti, gospođo ministre, jer je neprocenjiva šteta koju je svojom neodgovornošću naneo državnom organu u kome radi. Sada ćete takvom čoveku koji je, možda iz opravdanih, ili političkih pritisaka, morao da trpi nesposobne i neodgovorne, da poverite ovakav mehanizam, da on u ime pravičnosti definiše ko će ostati bez posla, a ko neće ostati bez posla, odnosno ko će biti, a ko neće biti raspoređen. Vi se, gospodo ministri, i vaša vlada u kojoj sedite, podsmevate narodu, podsmevate građanima, podsmevate ovoj skupštini. Dokle ćemo tako, bog te pita. Hvala.
Reč ima gospođa ministar Kalanović.
Dame i gospodo, svoju ulogu ovde shvatam i kao svojevrsno pojašnjavanje nejasnoća koje izlaze iz podnetog zakona i izlaganja s kojima se srećemo u Skupštini. Međutim, moje partnerstvo kao predstavnika Vlade podrazumeva da se vrlo dobronamerno informišemo o stvarima koje su na dnevnom redu. Danas sam u situaciji da čujem da ova vlada ima broj ministarstava koji ne odgovara činjenici. Danas sam u situaciji da čujem da sam ja predlagač, smatrajući da sam još uvek član, odnosno zaposlena u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj. Nisam, ja sam ministar za Nacionalni investicioni plan i za Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj me vežu lepe uspomene, jer sam tamo radila, s njima imam iskreno partnerstvo, kao i sa drugim ministarstvima u ovoj vladi, ali nisam nikakav portparol Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj nego, prosto, ministar za Nacionalni investicioni plan. Ovde se, takođe, srećem s činjenicom da je 2000. godine u državnoj administraciji radilo 8.000 ljudi, bez potpuno jasnog razgraničavanja da je Srbija u tom trenutku imala republičku administraciju koja je brojila 8.000 ljudi i da danas ima jedan sasvim drugačiji oblik postojanja. Svesna sam toga da svojim znanjem i iskustvom, dobronamernošću, informacijama sa terena, između ostalog, onim o čemu ste malopre pričali vezano za gospodina Krasića, želite da na najdobronamerniji način utičete na ovaj zakon. Ali, ako hoćemo da dobronamerno utičemo na ovaj zakon, moramo najpre pravilno da se informišemo o činjenicama, a činjenice jesu ove. Na kraju, još jedna stvar, ne da se ne ograđujemo od ovog zakona, nego ga podržavamo iz sve snage. Ovaj zakon treba da dovede do onoga o čemu neprekidno pričamo, do novog zapošljavanja, ali kroz rasterećenje privrede. Znamo da oni koji u ovom trenutku troše novac u državnoj administraciji jesu zaduženi za važne poslove, ali prave uštede idu u pravcu rasterećenja privrede, u povećanju broja ljudi koji rade u onim proizvodnim delatnostima koji značajno utiču i na zapošljavanje, i na povećanje standarda, i na povećanje plata, i na povećanje penzija, i na povećanje plata onih koji rade u državnoj administraciji. U tom pravcu, kao član Vlade i, doduše mali, ali jedan od predlagača ovog zakona, apsolutno sam za njegovo donošenje, za podizanje efikasnosti državne administracije, za uštede, za otpuštanje onih ljudi koji su preko broja, a imaju najslabije rezultate, ali i za traženje njihovog mesta u nekim drugim delatnostima za koje su u ovom trenutku spremni, a što se može postići samo na račun uštede i plasiranja novca na neku drugu stranu, a ne na plate i penzije onih koji na tim mestima, praktično, nisu potrebni.
Dozvoljavam pravo na repliku narodnom poslaniku Draganu Stevanoviću.
Gospođo Kalanović, nijednog trenutka nisam rekao da ste vi nečiji portparol, niti sam prebrojavao ministarstva, niti kom ministarstvu pripadate, samo sam stekao utisak da se ograđujete od ovog zakona i to sam vrlo jasno, na početku svoje priče, rekao. Neukusno je da se pozivate na saveznu administraciju. Evo, da uzmemo, uz najbolje namere i najveću želju da budem konstruktivan, da je 5.000 ljudi prešlo iz savezne administracije, ne verujem ni da je 2.000, neka je 5.000, to je 13.000. Gde je razlika do 30.000? Slažem se s vama, ali hajde da govorimo argumentima, pošto ste opredeljeni da nas informišete i obaveštavate kako nismo upućeni u neke stvari. Nikada vi niste ovaj zakon branili činjenicom da hoćete da unapređujete privredu ove države, niti ovim zakonom privredu možete da unapređujete. Ovaj zakon ste branili unapređenjem administracije, podizanjem administrativnih kapaciteta ove države. Da li je to tačno? Gospođo ministre, 275 dana treba da dobijete građevinsku dozvolu, 625 dana vam treba, u proseku, to nije najgore, ima i gore od toga, da ostvarite svoja prava na osnovu sudskih rešenja u ovoj državi. Kome u ime Vlade, kao stranom investitoru, možete da garantujete pravnu i finansijsku sigurnost u ovoj državi, s ovim stepenom korupcije, na koji ne ukazuje samo SRS, ukazuje vam Transparency international, ukazuje vam Evropska komisija u koju nas vodite, EU, institucije tog tela vam na to ukazuju. Ne možete priču o unapređenju administracije svesti na otpuštanje radnika. To je sistemsko delovanje. Problem u ovom sistemu su navike vaše, vaših saradnika iz Vlade, koji ovaj sistem urušavaju i destruišu, a nikako ne rade u njegovoj funkciji, u fukciji njegovog unapređenja. Prema tome, lepo je to što hoćete da budete i korektni i slatkorečivi, međutim, život i svakodnevica su nešto dijametralno suprotstavljeno onome o čemu pričate i stvarnosti na način na koji je doživljavate. Hvala.
Po istom osnovu, gospodin Perić.
Gospođo ministar, citirali ste ono što sam govorio vezano za predsednika Odbora za finansije. Poslanici SRS-a i Poslanička grupa u celini uvek su dobronamerni prema građanima Srbije, a prema režimu, onda i onoliko koliko zaslužujete. Ovde ima ministara koji ne zaslužuju da budemo korektni, ali mi to jesmo. Ima onih koji se trude da saslušaju sve primedbe poslanika i u meri u kojoj je moguće, u zajedničkom interesu građana Srbije, da ih i razreše. Govorili ste o novom obliku organizovanja. Diplomirani sam pravnik, vi ste, čini mi se, inženjer organizacionih nauka, ali to nije bitno, s vama neću polemisati o tome, drugi je sistem i sada smo jedna država i prihvatamo deo zaposlenih iz zajedničke države s Crnom Gorom, da je tako nazovem, da bi svi mogli da nas razumeju. Kolega Stevanović je objasnio da to nije ta brojka, da to nije 20.000, koliko se sada, objektivno, povećalo. Niste vi jedini krivac, kad kažem vi, ne mislim personalno na vas, mislim na vašu stranku u celini, za preglomaznu administraciju na republičkom nivou, ali ste dobar doprinos dali da ona bude u toj meri. Kažete – želimo ovaj zakon, treba da bude na dobrobit građana Srbije. Neće, nemoguće je. Kažete – želimo da povećamo broj zaposlenih, da stvorimo privredni ambijent da se otvore nova radna mesta. Pa, gospođo Kalanović, vi i oni koji zajedno s vama, i danas i pre vas, čine ovu vladu, to govore od 2001. godine. Da li imamo takvu situaciju danas? Pa, nemamo. Ne možete više nikog uveriti da su vam te namere, jer nije tačno i do sada ništa nije urađeno na poboljšanju situacije u zapošljavanju. Nacionalna služba za zapošljavanje jeste u nadležnosti vaše stranke, odnosno vode je ljudi koji su članovi G17 plus, ali na terenu nije takva situacija da dovodi do otvaranja novih radnih mesta. NSZ ne može sama po sebi da završi, nego može Vlada u celini. Da li je to uradila? Nije. Vidite li zaduživanja koja pravi ova država, i danas ćemo o tome govoriti, pa nisu usmerena na otvaranje novih radnih mesta. Nažalost, kod nas je zapošljavanje sve manje i manje, a broj onih koji se otpuštaju sve veći i veći.Imali smo takvu situaciju, tu treba da pokažete iskrenu nameru. Džeremi Mudi, konsultant prilikom privatizacije "JAT ervejza", za jedan dan – 2.500 evra. To je otprilike prosečna plata jednog građanina Srbije. Da li znate koji je tu odnos – 1:365. Da li je to moguće? Da li je to moralno? Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Periću. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Izvolite, gospodine Čolakoviću.
Poštovani potpredsedniče, gospođo ministre, predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe PUPS-a, podneo sam amandman na član 10, iz dva razloga. Prvi je da se izbegne subjektivizam u ocenjivanju radnika prilikom procene od strane rukovodilaca službe. Drugi je da se ispoštuju socijalni partneri u vezi s pravima i obavezama radnika. U vezi s ovim prvim pitanjem, mislim da bi bilo jako dobro da je bilo sluha od strane predlagača zakona da prihvati predlog sindikata, koji sam u obliku amandmana predložio, da se na ocenu rukovodioca, kada je u pitanju radnik, može staviti prigovor i da se u vezi s tim uvede pravo zaštitnika radnika, odnosno sindikata da može dati svoje mišljenje. U vezi s drugim pitanjem, mislim da ne može samo jedno ministarstvo biti određeno za uvažavanje partnerskih, odnosno odnosa između Vlade, sindikata i poslodavaca. Naime, u načelnoj raspravi, gospodin Ljajić, ministar rada i socijalne politike, obećao je da će se svi amandmani koji su vezani za ovo pitanje posebno razmotriti i da će se uvažiti neki predlozi amandmana koje su podneli narodni poslanici u vezi s ovim zakonom. Mislim da i ostala ministarstva to treba da uvaže i imaju u vidu. Partnerski odnos između sindikata, Vlade i poslodavca mora da se neguje i unapređuje i to su neke evropske vrednosti o kojima stalno govorimo. Zbog toga mi je nejasno zbog čega nisu bili razgovori između sindikata i predlagača zakona i, drugo, zašto se ne uvažavaju sindikati kao socijalni partneri? Mislim da se ovo odnosi na ona ministarstva i one predlagače koji su ovo pripremali. Drugo, govoriću o tome kada bude i sledeća tačka dnevnog reda, odnosno zakon o smanjivanju administracije u lokalnoj samoupravi, moraju se uvažavati partnerski odnosi i mišljenja zaštitnika radnika, odnosno sindikata, ne samo jednog, nego svih koji su dobili to pravo da reprezentativno predstavljaju radnike. Zbog toga je Poslanička grupa PUPS-a, u čije ime podnosim amandman, nezadovoljna stavom da se ovaj amandman ne prihvati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Čolakoviću. Molim vas, recite mi da li je ovaj minut i 40 sekundi van vremena za obrazlaganje amandmana od Poslaničke grupe ili od vašeg vremena? Od vašeg. Hvala lepo. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić i Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospođo ministar, gospodo poslanici, u članu 10. stav 1. se vrlo jasno vidi razlika između predlagača zakona i onoga što su poslanici DSS-a tražili u ovom zakonu. Član 10. kaže: ''Rukovodioci organa državne uprave, javnih agencija i organizacija za obavezno socijalno osiguranje i druga ovlašćena lica u tim organima, odnosno organizacijama, u skladu sa zakonom, dužni su da izvrše proveru kvaliteta rada zaposlenih u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona''. Dakle, planirate da to rade rukovodioci organa državne uprave. Oni vrše proveru kvaliteta rada zaposlenih. Poslanici DSS-a smatraju, i time menjaju vaš član 10. stav 1, da su rukovodioci organa državne uprave, javnih agencija i organizacija za obavezno socijalno osiguranje i druga ovlašćena lica u tim organima, odnosno organizacijama, u skladu sa zakonom, dužni da obrazuju komisiju za proveru kvaliteta rada zaposlenih u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu zakona. Članovi komisije obavezno moraju da budu predstavnici relevantnih sindikata. To je nešto što je govorio prethodni govornik, gospodin Čolaković. To isto smatramo i mi. Vama partneri u ovom poslu, u određivanju kvaliteta, moraju da budu zaposleni, odnosno članovi relevantnih sindikata, jer samo komisija može biti objektivna. Kažete da niste prihvatili amandman zato što se ne može uskraćivati pravo da rukovodioci neposredno odlučuju o kvalitetu rada onih za čiji rad su odgovorni. Naravno, ali je bilo prirodno da naprave komisiju u kojoj mogu da budu i oni. Ovako, ako oni budu odlučivali o tome ko ne radi, ko ne radi dovoljno kvalitetno, nećete otpustiti one koji ne rade, nećete otpustiti ni one koji ne rade kvalitetno, otpustićete one koji misle svojom glavom i nisu u vašoj političkoj opciji. Ono što vam mi nudimo, to je kriterijum, gospodo, i podela odgovornosti, jer u sindikatima imate partnere, a nemate suparnike. Hvala.
Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Đuro Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Reč ima gospodin Petronijević.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 10, koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SPS – JS-a, povući ću i obrazložiću zašto ga povlačim. Povlačim ga iz dva razloga. Prvi, zato što smo podnošenjem ovog amandmana želeli, inače, to je amandman sindikata, da ono na čemu stalno insistiramo, a to je socijalni dijalog između poslodavaca, sindikata i Vlade, bude stalna kategorija. I kada je bilo priče u načelu, podržavajući ovaj zakon, tražili smo da se socijalni dijalog između Vlade i sindikata nastavi, sve do konačnog rešenja, do konačnog usvajanja zakona. Zašto smo to predložili? Karakteristika ovog zakona je da se, kada se utvrđuje višak zaposlenih, to čini na dva načina, član 10. kao rezultat ocene državnih službenika, odnosno utvrđivanja rezultata kada su u pitanju nameštenici, te po tom osnovu jedan broj ostaje kao višak. Postoji tu jedna razlika. Kada su u pitanju nameštenici, prilikom razmatranja da li zaposleni ispunjava rezultate, ostvaruje rezultate, da li to radi dobro ili ne, ako to ne radi dobro, onda dobija otkaz po članu 179. tačka 1) Zakona o radu. U tom slučaju, kako kažu, u skladu sa zakonom, data je mogućnost da, kada poslodavac upozori na tog radnika, dužan je da pribavi mišljenje sindikata u vezi s tim. Amandman je imao nameru da se na sličan način to uradi i kada su u pitanju državni službenici, opet iz dva razloga. Prvo, smatramo da ocenjivanje državnih službenika ima za cilj stalno unapređivanje kvaliteta rada, i to nije nešto što se čini samo sada, ima smisla da se uvek utvrđuju rezultati rada državnih službenika,da se afirmišu oni koji dobro rade, a otpuštaju, da upotrebim taj izraz, oni koji ne rade dobro, pa se stvara prostor za neke druge koji će bolje da rade. To je suština ocenjivanja rezultata državnih službenika. Imajući u vidu da je, konkretno, u ovom slučaju, i to jedan od načina za smanjivanje administracije, imajući u vidu potrebu da ova vlada, u šta verujem, želi da na najbolji i najpošteniji način obavi ovaj posao, trebalo je obezbediti i neku zaštitnu klauzulu da neće doći do bilo kakvih zloupotreba. U tom smislu, zakon bi izgubio smisao. Zbog čega povlačim amandman? Opet iz dva razloga. Prvi je zato što verujem u ovo obrazloženje koje je dato, smisleno obrazloženje, i nemam tu dilemu. S druge strane, i dalje insistiram da taj socijalni dijalog socijalnih partnera, u ovom slučaju, Vlade i sindikata, mora da bude prisutan uvek i do kraja, i mislim, nisam sujetan čovek, da je amandman gospodina Mome Čolakovića još sveobuhvatniji. Ako postoji volja da se u daljem toku socijalnog dijaloga između Vlade i sindikata da i ta zaštitna klauzula, da neće biti zloupotrebe, ne očekujem zloupotrebu, ne verujem da će Vlada to činiti, ali bi nam bilo bitno da pošaljemo poruku da smo se i na ovaj način zaštitili da tih zloupotreba neće biti. Prema tome, amandman gospodina Mome Čolakovića je kompletniji i kvalitetniji, a ja nisam sujetan, pa iz tih razloga, uz uvažavanje obrazloženja koje sam dobio, da će se primeniti sistemski zakon u vezi s tim, povlačim ovaj amandman.
Jedno obaveštenje – u međuvremenu je poslanička grupa LDP-a ovlastila narodnu poslanicu, potpredsednicu Skupštine Juditu Popović, za ovlašćenog predstavnika. Na član 10, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 10, koji tretira pravo radnika, ako se to može nazvati pravom, pre bih rekla nepravo, da kada ga ocene kao državnog službenika nedovoljnom ocenom i uruče mu rešenje, to se rešenje može smatrati konačnim i protiv njega se može pokrenuti upravni spor. Mi smo tražili da se ta odrednica o konačnosti ocene, jer je to, u stvari, rešenje o otkazu, briše. Vladina odbrana da nije uskraćena pravna zaštita nekome ko dobija otkaz, time što mu se omogućava da vodi upravni spor, prosto je smešna kada pročitate obrazloženje. Da čitam ono što piše, ili da prevodim na srpski, ili i jedno i drugo? Kaže se – nije primerena primena sistemskih rešenja u pogledu pravne zaštite državnih službenika, s obzirom na broj rešenja koji će biti donet i očekivani broj postupaka za zaštitu prava po osnovu tih rešenja. Sad ide prevod – s obzirom na to da se nama žuri i da znamo koliko ćemo ljudi otpustiti, odnosno dati im ocenu jedan, uzimajući u obzir rokove za odlučivanje, pošto primena pravnih instituta predugo traje, a Vladi se žuri, onda nije moguće, kaže Vlada, pred drugostepenim organom obezbediti okončanje postupka u propisanim rokovima. Zato je, saglasno ustavnim odredbama, umesto prava na žalbu, obezbeđena tužba u upravnom sporu, a time i kontrola zakonitosti upravnog akta. Znači, Vlada tačno zna koliko će ljudi da dobije jedinice, odnosno rešenja o otkazu. Ona nema vremena da čeka da oni imaju pravo žalbe i da vode redovne postupke, nego kaže – ne uskraćujemo im pravo, izvolite, idite na upravni spor, ali vi za nas više niste na platnom spisku Vlade. Kakva je to štednja na račun prava ljudi? Kakva je ovo štednja Vlade na račun pravne procedure, kad znamo da upravni sporovi traju predugo i da za to vreme čovek mora da jede, da plaća komunalije, da školuje decu? Čak i da dobije taj predugi spor, čak i da ga dočeka, šta će u međuvremenu da radi? Vi znate da ovi upravni postupci uopšte ne tretiraju suštinu stvari, već, bukvalno, neke proceduralne propuste. Uopšte nije važno što vi ovo nazivate zakonom, ovo zakon nije. Vi ste nama, čak, za mesec dana, od dana dostavljanja zakona do obrazloženja, napisali šta je to kriterijum za ovih 28.400 ljudi. U obrazloženju zakona niste, rekli ste – taj broj i tačka. Svi zameramo da nema kriterijuma, ali ste nam sada, u odgovoru na jedan amandman, posle mesec dana rekli da taj broj od 28.400 jeste odnos između obima i frekventnosti vršenja poslova iz delokruga. Gospodin Dinkić je u jednom intervjuu rekao – pozvao sam moje pomoćnike i rekli su mi da su se očigledno uverili da svi zaposleni nemaju dovoljno posla. Ovde kažete – nije dobar odnos do sada bio, utvrđujemo novi, između obima i frenkventnosti vršenja poslova iz delokruga. Ovo je uvredljivo. Za mene je strašno da izlazite ovde s nečim što je, u stvari, uredba, što ste inače radili uredbama, kao što uredbama delite novac, subvencije i sve što ste radili, ali ste izašli da podelite odgovornost s ovom skupštinom za nešto što uopšte nema ustanovljene kriterijume; sistematizacije će se tek doneti, kazne postoje ko ne objavi na Internet prezentaciji koliko ljudi radi, a ne piše ni koje su to agencije, koji su organi na koje se odnosi itd. Gospođo Kalanović, neću vama da se obraćam, hoću da zamolim građane da se zamisle ko je autor onog broja od 8.000 zaposlenih, ili 28.000, ili 30.000, i ko to večito istura političku vlast ispred, a u stvari radi kako njemu i njima odgovara? Taj drugi je ešalon državne administracije. Da li mi je dozvoljeno, predsedavajući, da pitam da li pored gospođe Kalanović sedi Vesna Kovač? Da li je to Vesna Kovač, sekretar Ministarstva industrije svojevremeno, 1998. i 1999. godine, kad smo bili u Vladi? Ne, niste, ali ste bili ministar finansija, možda, koji je potpisao ugovor s Evropskom bankom za obnovu i razvoj kada je Direktorat za kontrolu leta, odnosno Agencija dobila 45 miliona kredita. Niste ni ta Vesna Kovač? Da li je to samo koincidencija? Niste ni ta. Izvesni ljudi, poput sekretara Ministarstva finansija, Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, juče – Ministarstva industrije, sticajem okolnosti se zovu isto Vesna Kovač, gospodinu Miši Beku su 1999. godine registrovali ulog u firmu „Dalija“ na osnovu papira na kom on kaže – obećavam da ću da uložim dva miliona za popravku krova u firmi „Dalija“. Podneta tužba Jorgovanke Tabaković, ministra za ekonomsku i vlasničku transformaciju, i ministra industrije Luke Mitrovića, poništena namera o ulaganju koju je Kljajević svojevremeno upisao u Privrednom sudu, Trgovinskom kasnije, kao stvarni ulog. To nije radio ministar, to radi druga ekipa ljudi, koja menja ministre onako kako se smenjuju vlade, koja pravi ovakve zakone, rugajući se građanima, nižim zaposlenim, rugajući se vlasti. To radi ekipa ljudi koja sedi u agencijama i koju ovde štitite, koji su van uvida javnosti, s ogromnim privilegijama, platama koje dobijaju na račun poslova koje im da Vlada i ova skupština i zaista nije u redu da sa Skupštinom delite odgovornost. Ne ministri, nego oni koji im pripremaju ovakve zakone, a površnost ministara, Sekretarijata za zakonodavstvo, očigledna je kroz neustavne zakone koje dobijamo, ponavljam, Zakon o eksproprijaciji, Zakon o Pravosudnoj akademiji, koji, takođe, nije ustavan u mnogim odredbama. Iako su ministri stručni za određene resore i poslove, ljudi koje oni biraju i koji rade moraju da znaju pojedinačne zakone u prste, a ne da ih dovode u Skupštinu da nam se, zajedno, podsmevaju građani Srbije, koliko se ovo radi površno i neodgovorno, o čija će se leđa obiti ovakav zakon, kojima uručujete dokumenat, ocena 1 – idi svojoj deci i reci da ne radiš. Koliko godina već Vlada ima obavezu da ocenjuje dva puta godišnje, da jednom godišnje upozna s ocenom zaposlenog? Otkud sada da za mesec dana ocena treba da odluči o nečijoj sudbini? Ko je to dozvolio? I da li je to jedini način štednje, ili ovaj i ovakav direktorat, koji je sada pominjao i gospodin Ilić, koji je od Agencije, odnosno od JAT-a, dobio ogromno zemljište za gradnju objekta po kreditu koji pominjem i koji je slučajno vaša imenjakinja potpisala 2005. godine, u februaru, dok je bila državna zajednica Srbije i Crne Gore? Ko garantuje za taj kredit od 45 miliona Evropske banke za obnovu i razvoj i 35 miliona Evropske investicione banke, da neko privatno gradi, troši, zarađuje, i da se ne kontroliše, a da država bude garant? Te saradnike menjajte i takve otpuštajte ovim zakonom, a ne ljude kojima ćete ovako nehumano, nestručno i površno davati otkaze i ostavljati ih bez sredstava za život.
Gospođo Tabaković, samo da vas pitam, ovo vreme od ...? (Jorgovanka Tabaković: Od vremena ovlašćenog predstavnika Poslaničke grupe.) Od ovlašćenog predstavnika. U tom slučaju, iskoristili ste vreme ovlašćenog predstavnika. Zahvaljujem. Na član 10, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Aleksandar Pejčić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministar, vidite koja je prednost ministra u odnosu na poslanike, može da popije kafu kada god to želi. Mi tu čast i privilegiju nemamo. Činjenica je da će u republičkoj administraciji ostati negde oko 28.400 radnika, što predviđa ovaj zakon, a da će oko 2.800 radnika izgubiti posao. Podsetiću vas, gospođo ministre, da je 2005. godine urađena prva racionalizacija, kada ste bili i vi u toj vladi. To je prva vlada Vojislava Koštunice. Tada je na principu dobrovoljnosti otišlo preko 2.900 radnika. Ukupno je otišlo 3.165. U ovom zakonu o kome danas pričamo, tog principa dobrovoljnosti nema. Naime, Vlada se odlučila da se obračuna sa svojim političkim neistomišljenicima, a ovaj zakon jeste pogodno tlo za tako nešto, na taj način što će se uvesti vanredno ocenjivanje. O jednom amandmanu koji je Poslanička grupa podnela na član 10. govorila je gospođa Milica Vojić-Marković, a ja ću govoriti o članu 10. st. 4. i 4a, o zaštiti radnika od strane socijalno odgovorne Vlade. Predvideli smo da nakon dobijanja ocene, u roku od sedam dana službenik ili radnik ima pravo da se žali toj komisiji. Rekli smo da je najbolje da u toj komisiji budu i predstavnici sindikata, pa tek tada, posle iscrpljivanja tih stvari, može da se povede upravni spor. Mislimo da je ovaj amandman izuzetno kvalitetan i dobar i da bi se s tim složili i socijalni partneri, sa kojima niste obavili razgovor o ovom zakonu. Takođe smo rekli da je dobro da se ovaj zakon povuče iz procedure i da ponovo prođe određenu javnu raspravu, gde bi svi relevantni faktori bili zadovoljeni. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Pejčiću. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Vesna Pešić. Izvolite.
Podneli smo amandman na ovaj član 11. i pročitaću kako on treba da glasi, a kako je Vlada predložila zakonom. Mi, u stvari, insistiramo da se u postupku utvrđivanja statusa neraspoređenog državnog službenika, zatim, utvrđivanja da ne postoji nijedno radno mesto na koje nameštenik može biti premešten, odnosno raspoređen, i utvrđivanja da za radom zaposlenog prestaje potreba u javnoj agenciji ili organizaciji za obavezno socijalno osiguranje, u obzir uzimaju isključivo rezultati rada. Predlogom ovog zakona se kaže, samo da pomenem ovu poslednju rečenicu – uzimaju se u obzir rezultati rada i imovno stanje. Vidite, tražili smo da se iz ovoga člana izbaci "i imovno stanje", ne zato što mislimo da nije važno, kada se raspravlja o ovakvim stvarima, imati u vidu neko socijalno stanje, imovno stanje službenika koji ostaju bez posla, nego zato što ovo imovno stanje unosi jedan veoma neodređen kriterijum. Da li se uzima porodično stanje, da li se uzima muževljevo stanje, ženino stanje? Da li se uzima nekakva pokretna ili nepokretna imovina? Jednostavno, to nije dovoljno jasno. Može veoma lako da dođe do toga da se neko neodređeno imovno stanje uzme kao glavni kriterijum, a da se rezultati rada, koji su najvažniji, potpuno ponište, time što će se pokriti nekakvim imovnim stanjem. Znači, bez obrazlaganja ovog imovnog stanja, šta se pod tim uopšte porazumeva, poništava se i može se poništiti kriterijum "rezultati rada". Sigurno da je za nas, za ovakvo teško odlučivanje, najvažnije da se uzmu u obzir rezultati rada. Navešću vam različite primere gde neko može da poseduje imovinu koja je potpuno mrtva. Na primer, ja sam naslednica, među mnogim naslednicima, neke kuće u Novom Sadu, u kojoj niko ne živi, koja je u zaštićenom, ambijentalnom delu, gde ne moženišta, niti može da se proda. To će na kraju da pripadne gradu Novom Sadu, niko ništa od te imovine nema, a može da mi se uzme u obzir da imam imovinu i da je to nekakvo imovno stanje. Imate niz mogućnosti te mrtve imovine, koja može da se iskoristi u ovakvim slučajevima i da se otpusti radnik pod firmom imovine, a da se poništi kriterijum ''rezultati rada''. Pogotovo što znamo i imamo već te informacije u raznim službama, recimo, u Nacionalnoj službi za zapošljavanje, da se isključivo šalju na listu ljudi koji nisu članovi G17 plus, a do velikog broja tih službenika došlo je tako što su te službe nakrcali i punili Vladimir Ilić i drugi vaši saradnici, znači, po partijskoj liniji.
Gospođo Pešić, zahvaljujem. Vreme je odavno isteklo.
Mogla sam da iskoristim i vreme Poslaničke grupe.
Sve je isteklo, i vreme Poslaničke grupe, i vašeg amandmana.
Dobro. U svakom slučaju, mislim da se ovom relativizacijom samo doprinelo da se osnaži partijski kriterijum otpuštanja službenika s radnog mesta.
Molim vas da ne dobacujete, gospodine Krasiću. To nije ni fer, ni lepo. Na član 11, amandman je podnela poslanik Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Gordana Rajkov.
Poštovani gospodine potpredsedniče, gospođo ministar, članovi Vlade, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, amandman koji sam podnela na član 11. i koji je trebalo da osigura da jedna od stvari koje će se uzeti u obzir u određivanju broja zaposlenih, osim rezultata rada i imovinskog stanja, bude i pripadnost nekoj od posebno zaštićenih kategorija, kao što su, recimo, samohrani roditelji, trudnice, zaposlene žene koje su trudne ili na porodiljskom odsustvu, osobe s invaliditetom i drugi, imao je svrhu da osigura da ove kategorije, koje su već posebnim propisima uvedene u taj režim, budu i dalje zaštićene, odnosno da se ovi činioci uzmu u obzir. Budući da je na Odboru za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku razmatrano ovo pitanje i da je Odbor formulisao novi amandman, koji bi trebalo da ovaj član pojasni i osigura da će postojati primena opštih propisa o radu, u načinu i obimu koji se tim propisima predviđaju, ovaj amandman povlačim i glasala sam za amandman Odbora. Hvala.
Hvala i vama, gospođo Rajkov. Na osnovu člana 142. stav 5, na član 11. amandman je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Petronijević Milisav.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podrška amandmanu Odbora za rad i socijalnu politiku i obrazloženje zašto podržavam taj amandman biće razlog da odustanem od svog amandmana, koji je naredni, ali ipak želim da obrazložim o čemu se radi. Mi smo u načelu podržali ovaj predlog zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Podržali smo ga, polazeći od toga da je to samo jedan korak, jedan deo sveukupne nužne reforme javne uprave, koja ima za cilj da obezbedi efikasnu, kvalitetnu, racionalnu, jeftinu upravu, koja će raditi u interesu građana i privrede, zasnovanu na detaljnoj analizi, organizovanosti rada svih organa i organizacija, od ministarstava do agencija, svih propisa koji postoje, i da ne nabrajam dalje, jer sve to utiče na broj zaposlenih u administraciji, dakle, samo kao deo, a ne kao puko otpuštanje ljudi, već kao deo sveukupne reforme. Samo tako i prihvatamo, nažalost, da to kao posledicu ima i veći broj ljudi nego što je potrebno. Kada već dođemo do toga da postoji jedan broj ljudi koji je višak u odnosu na celokupan posao, smatramo da je veoma važno taj posao odraditi na najbolji mogući način, pošteno i socijalno pravedno do kraja, jasno, pred građanima Srbije. Imamo čitav niz kriterijuma, redosleda poteza, koje smo iznosili kada je bila u pitanju načelna rasprava. Smatramo da prvi, da ne kažem osnovni, koji mora biti prisutan kada se određuje da li će biti toliko, ili već koliko radnih mesta, mora biti kriterijum – opšta korisnost tog radnog mesta. To je prvi kriterijum koji treba da određuje koja radna mesta postoje, da li to radno mesto treba da postoji, da li obavlja poslove u interesu građana, u interesu privrede. Drugi kriterijum jeste da li ga obavlja stručno, da li ga stručno lice obavlja, na efikasan, najbolji način. To su rezultati rada. Znamo mi, u pitanju je sistem državne uprave, veoma važan, i veoma je važno da se obezbedi kvalitetan kadar za obavljanje tih poslova. Naravno, tako nešto treba učiniti na neke druge načine, a ne samo kroz ovo. Ono na čemu smo insistirali, i to je bio predmet našeg amandmana, to je da kada su ispunjeni i prvi i drugi kriterijum, mora da dođe do izražaja treći kriterijum, a to je zaštita posebno ugroženih kategorija. To je, inače, obaveza koja proističe iz opšteg propisa – Zakona o radu, gde su precizno utvrđene kategorije zaposlenih koje uživaju posebnu zaštitu, posebno osetljive kategorije zaposlenih, s jedne strane, kako bismo sprečili eventualne zloupotrebe. Smatramo da to mora da bude nužan kriterijum i u tom smislu smo predložili amandman koji je nabrojao sve kategorije za koje smatramo da moraju da uživaju zaštitu prilikom obavljanja tog posla. Imajući u vidu da je na sednici Odbora za rad i socijalnu politiku usvojen amandman koji obuhvata sve ono što smo predložili kroz naš amandman, kao i ono što je uvažena koleginica Gordana Rajkov predložila, koji je ovde podeljen, koji obuhvata sve to, povlačim moj a podržavam amandman Odbora za rad i socijalnu politiku. Samo kratko, o čemu se radi. Koristiću vreme koje imam kao ovlašćeni predstavnik. Bilo je predviđeno zakonom da se vodi računa o rezultatima rada i imovnom stanju. Uz naš predlog i predlog uvažene Gordane Rajkov da se zaštite posebne kategorije, Vlada je u obrazloženjurekla, između ostalog, da se zaštita posebnih kategorija zaposlenih u organima državne uprave obezbeđuje primenom opštih propisa o radu, na način i u obimu koji su utvrđeni tim propisima. Odbor je stao na stanovište, upravo, oslanjajući se na to, da dopuni amandman sledećim – da se, vodeći računa o rezultatima rada i imovnom stanju, dodaju i reči: „u skladu s primenom opštih propisa o radu i na način i u obimu koji su utvrđeni tim propisima“. Mislimo da je to najpoštenije. Oni su već navedeni u tim propisima.Smatramo da predlagač treba da stavi to u zakon. Odbor je na sednici, kada je razmatrao to pitanje, mislim, jednoglasno, nisam siguran, usvojio taj amandman. Predlaže Skupštini da ga usvoji i dajem punu podršku tom amandmanu, a upravo iz tih razloga povlačim svoj. Hvala.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Moja obaveza je da ipak konstatujem da je narodni poslanik Milisav Petronijević povukao svoj amandman na član 11. zakona. Na član 12, amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milisav Petronijević i Mirko Munjić. Reč ima gospodin Munjić.
Tražio sam da se član 12. briše, koji kaže: ''Organi državne uprave, javne agencije i organizacije za obavezno socijalno osiguranje mogu, u periodu od šest meseci nakon stupanja na snagu akta o sistematizaciji radnih mesta iz člana 9. ovog zakona, popunjavati slobodna radna mesta mimo ograničenja iz člana 182. Zakona o radu''. Samo bih se u ovom kratkom vremenu osvrnuo na obrazloženje Vlade, odnosno neke delove iz obrazloženja, s obzirom na to da je Vlada dala vrlo zanimljivo obrazloženje. Prvo, Vlada kaže da bi prihvatanjem ovog amandmana nastupile štetne posledice. Nema nikakvog utemeljenja za ovo, štetne posledice su nastupile već davno, i to višestruko štetne posledice. Prvo, one su nastupile time što se državni aparat višestruko povećao od 2000. godine, kao što smo videli, od 8.000 na preko 30.000. Negde oko 2.600, 2.700 ljudi je prešlo iz tadašnje savezne administracije, dakle, preko 22.000, 23.000 članova administracije je povećano u ovom periodu. Drugo, time što ste od tada do danas na vlasti nastupila je još veća posledica, kao i što ćete biti još neko vreme. Time nastupa ili je nastupila još veća posledica, pogotovo što vam ovi zakoni daju realne izglede da državnu administraciju upodobite i upriličite vašim partijskim interesima. Objašnjenje za neprihvatanje amandmana – da treba ostaviti mogućnost za novi prijem službenika koji imaju posebna znanja i sposobnosti, takođe, može imati dvojako značenje – ili do sada niste imali tih kadrova koji imaju ta posebna znanja i sposobnosti, pa ste sada, nekom naknadnom pameću, uspeli da dođete do tih kadrova, ili je i ovo prostor za prijem partijskih kadrova. Ako je bilo šta od ovoga, onda nije dobro. Hvala.
Hvala, gospodine Munjiću. Na član 12, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Petronijević, izvolite.
Amandman na član 12. podneo sam iz sledećih razloga. Jednostavno, želim da kroz dijalog dođemo do najboljih rešenja, zato što mislim da je smisleno moje upozorenje kako ne treba to prihvatiti, a, priznajem, smisleno je i obrazloženje Vlade da želi na taj način da obezbedi veći kvalitet, da stvori mogućnost za veći kvalitet. Pozivam vas da još jednom pogledate to, pogotovo što takvog člana nema u sledećem zakonu, zakonu o određivanju maksimalnoj broja u lokalnoj administraciji. O čemu se radi, da bi nam bilo svima jasno. Član 182. Zakona o radu kaže da "ako otkaže ugovor o radu poslodavac zaposlenom u slučaju iz člana 179. tačka 9.", a to je kada je u pitanju tehnološki višak zbog organizacionih promena itd., kao što, inače, ovo o čemu smo pričali malopre znači, "poslodavac ne može na istim poslovima da zaposli drugo lice u roku od šest meseci od dana prestanka radnog odnosa". Šta je bila intencija? Intencija je bila da Vlada uozbilji poslodavca da, kada utvrđuje i donosi sistematizaciju, kada utvrđuje tehnološki višak, obrati pažnju i na najozbiljniji način to uradi; to je bila suština. Vlada je ovde predložila da se ne primeni taj član. Mislim da ima smisla kada Vlada kaže da je to mogućnost za poboljšanje kvaliteta rada, ali, istovremeno, Vlada mora da vodi računa da ne obesmisli cilj ovog zakona, a to je da odredi onoliko radnih mesta koliko je optimalno potrebno za funkcionisanje republičke administracije. Može da se stvori utisak, ne verujem da to namerno rade, da onog momenta kada to Vlada uradi, već prekosutra otvara novo radno mesto koje je prethodno ukinula i onda ljudi gube poverenje u tako nešto. Da je napravljena neka kombinacija sa ciljem da se kaže da to ne može, a ako se slučajno, u međuvremenu, takva mogućnost pojavi, pojave se novi poslovi itd., itd., da onda imaju prednost oni koji su ostali neraspoređeni itd., to bi imalo smisla. Suština je u sledećem – razmotrite, razmislite još jednom, da ne pošaljemo poruku, a siguran sam da Vlada nema tu nameru, da čim se usvoji sistematizacija, mogu se otvoriti radna mesta, ona ista koja su ukinuta, na osnovu kojih su ljudi postali tehnološki višak. Pogotovo je to nebitno ako zakon određuje maksimalan broj zaposlenih od 28.400, pa pravite vi agencija koliko hoćete, organizacija koliko hoćete, sve što pada na pamet da se pravi, to je maksimalno i to je, ustvari, vrednost ovog zakona. Molim vas da još jednom pogledate to, iz prostog razloga da pošaljemo najozbiljniju poruku javnosti da nemamo nameru da ni na koji način obesmislimo taj zakon, niti da dovedemo u pitanje to da ćemo sve uraditi na najbolji mogući način. Hvala lepo.
Hvala. Na član 12, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Zoran Antić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS je podnela amandman na član 12. i mogu potpuno da se složim s argumentacijom mojih kolega, ali ako već Vlada nije odlučila da briše ovaj član zakona, mogla je da prihvati makar amandman SNS-a, po kom se rok koji je predviđen za popunu radnih mesta, sa šest meseci, produžuje na 12 meseci. Mi smatramo da, pre svega, treba postaviti pitanje da li je neko radno mesto koje je predviđeno u sistematizaciji potrebno ili nije potrebno i da se tek na osnovu odgovora na to pitanje može pristupiti popunjavanju tog radnog mesta. Čini nam se da je ključno pitanje koja će to radna mesta u državnoj administraciji i u zemlji Srbiji danas, posle šest meseci, biti nepopunjena? Toliko stranaka, toliko interesovanja, toliko nezaposlenih, da li je moguće da neko kvalitetno radno mesto, koje zahteva visoko obrazovanje, profesionalizam, bude nepopunjeno? Smatramo da će ta radna mesta za koja nemamo adekvatne ličnosti, znači, koja zahtevaju profesionalce, ostati nepopunjena, pa, u cilju kvalitetnije državne uprave, taj rok, koji je 6 meseci, treba produžiti na 12 meseci, da bi to garantovalo da ćemo doći do kvalitetnije državne uprave. Radi se, verovatno, o nekih sto, dvesta, trista radnih mesta koja će biti nepopunjena. Siguran sam da će mesta službenika, vozača, portira biti popunjena u roku od tri dana, a ne u roku od šest meseci, i da to neće biti dovoljno. Ali, kvalitet naše državne uprave je, ipak, na niskom nivou. To pokazuje i stanje u našoj državi, to pokazuje i masa zakona koji dolaze u Skupštinu, na koje poslanici imaju jako puno primedaba. Ovo što je predlagač dao u zakonu, to je, rekao bih, jedna lažna briga o narodnim parama,lažna solidarnost sa građanima Srbije. Činjenica je da je u 2008. godini svaki prosečan građanin izdvojio negde oko 156.000 dinara kroz raznorazne takse, kroz raznorazne poreze, i da su građani jako nezadovoljni kvalitetom usluga koje pruža državni sektor. Znači, trećina tih para je otišla za javni sektor, a nemamo adekvatan kvalitet kada je u pitanju državna uprava. Građani ne prave problem kada su u pitanju profesionalci, kada su u pitanju visokoobrazovni ljudi, siguran sam da ne prave veliki problem ni kada su u pitanju njihove plate. Ako ćemo iskreno, oni, pre svega, nisu zadovoljni političkom elitom, nisu zadovoljni nama, nosiocima političke vlasti na svim nivoima, i u našim primanjima, u našim privilegijama nalaze razlog za nezadovoljstvo. Siguran sam da, kada biste prihvatili ovaj amandman SNS-a, ne biste imali nezadovoljstvo građana, naprotiv, imali biste kvalitetniju državnu upravu i mogućnost da se ona u pravom smislu profesionalizuje, što je osnovno zalaganje SNS-a. Hvala vam.
Hvala. Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Retko može da se primeti da nešto toliko može da bude besmisleno kao član 13. Evo, da publika shvati o čemu se radi, to je, otprilike, član gde je napisano da će sudija za prekršaje da kazni ministra zato što do 31. 12. ove godine nije doneo pravilnik o sistematizaciji u skladu s brojem koji mu propiše Vlada. To je napisano i, naravno, građani se smeju, prvo, zato što se zakon ne primenjuje na ministre, a rukovodilac organa državne uprave je niko drugi nego ministar, onaj koji donosi pravilnik o sistematizaciji radnih mesta. Ovo nije jedina besmislenost u ovom zakonu. Ovaj zakon je kompletno besmislen, iz jednog prostog razloga što je neko osmislio varijantu kako da se kupi ovo vreme, da Vlada podeli s Parlamentom nešto što je u isključivoj nadležnosti Vlade. Organizacija posla državne uprave je nešto što je, po Ustavu, definisano kao izvršilačka funkcija, nešto što pripada izvršenju zakona, izvršenju propisa i to je u isključivoj nadležnosti Vlade i ministarstava. Oni su osmislili način da nas ubace u ovu priču, da podelimo neku odgovornost, da se napravi što veća konfuzija, a očigledno je da su oni koji su radili ovo malo koristili nešto što je naše prebogato iskustvo, ako ne ovo za proteklih 15-20 godina, onda nešto što je bilo pre 30 godina, kada smo imali poprilično dobro uređenu državnu upravu i regulisan status državnih službenika. Ili, ako već toliko streme ka Evropi, onda su mogli da koriste, recimo, francuska i italijanska iskustva. U Francuskoj i Italiji se obično kaže za državne službenike da su gospoda. Zašto? Zato što nisu pogođeni bilo kakvim ekonomskim promenama ili problemima u dotičnim državama. Zašto država štiti svoje službenike? Upravo zbog profesionalizma. Vrlo je komplikovana procedura da dođu do državne službe, ali kada dođu do državne službe, onda su u Italiji ''sinjore'', a kada su u Francuskoj, onda su već posle nekoliko godina od zapošljavanja nosioci posebnih titula i lenti i san je gotovo svakog intelektualca, profesionalca u Francuskoj da bude državni službenik, bio on učitelj, vaspitačica ili neko ko radi u nekom od vrlo važnih ministarstava. Naravno, u tim državama se menja ministar i, eventualno, pomoćnici, ali državni službenici se ne menjaju. Najviši državni službenik je, recimo, generalni sekretar Senata. On je 30 i nešto godina državni službenik. Menjaju se vlasti, on se ne menja. Ko prima u radni odnos državne službenike? Apsolutno nepristrasna, profesionalna komisija, oslobođena bilo kakvog političkog uticaja. Znate, to je sad problem Srbije. Kada žaba vidi gde se konji potkivaju, i ona bi vrlo rado da digne nogu, pa da dobije potkovicu, da bi ličila na konja, ali ne može. Zato je ovo nakaradan zakon, smešan zakon, zakon koji ništa ne rešava, a i sam naziv zakona je besmislen. To je kao zakon o imaginarnom broju. Prvi put, kažem vam, na bazi nekog mog velikog iskustva, vidim da postoji zakon u čijem naslovu stoji broj, maksimalan broj. Čemu to? To je čista izvršilačka funkcija, nešto što je moralo da se uredi na potpuno drugačiji način, pre svega, uredbama, podzakonskim aktima. Vi sada imate Uredbu o organizaciji državne uprave. Da vam samo skrenem pažnju na još jednu stvar. U tom prepisivanju, ili bogatstvu ideja kako da se skrati broj državnih službenika, zaboravili ste jednu stvar, da na sve akte o sistematizaciji radnih mesta u ministarstvima saglasnost daje Vlada. U ovom članu 13. vi ste propisali poseban prekršaj i radnju izvršenja prekršaja, gde bi onaj protiv koga bi se vodio prekršajni postupak morao da odgovara i zbog toga što neko pre njega nije izvršio neki posao, što je potpuno apsurdno. Da vam skrenem pažnju, u pravnom sistemu Srbije je tek pre nekoliko godina, pre jedno sedam-osam godina, uvedena mogućnost da po osnovu službene dužnosti i vršenja posla u okviru državnog organa službenik može prekršajno da odgovara, ali na mnogo nižem nivou, na nivou državnog službenika, a vi ste ovde propisali da prekršajno odgovara za ministarske poslove – ministar. Krajnje besmisleno. Koja je svrha ovog predloga zakona, to nikome živom neće biti jasno. Bilo bi bolje da ovaj zakon lepo povučete i da se potrudite da ne postoji u istoriji trag o njemu. Ako ste baš zapeli, moram da vam kažem, pa, može i da se donese ovaj zakon. Kada ste počeli da srljate, da propadate, propadnite. Državni službenici koji dobro rade svoj posao se ne sekiraju. Zašto se ne sekiraju? Ne zbog toga što će, eventualno, da ostanu, već zato što znaju da će vam, ako njih izbacite, ostati neznalice i podobni ljudi u službi, a onda ćete videti kako ćete da naplatite poreze, kako ćete da naplatite bilo koje druge obaveze koje su prihod države.
Zahvaljujem. Na član 13, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 13. koji su podneli poslanici SNS-a glasi: „U članu 13. stavu 1. briše se tačka na kraju rečenice i u nastavku se dodaje tekst: „i ako ne postupi u skladu sa članom 6. stav 2. ovog zakona.“ U članu 13. dodaje se stav 2, koji glasi: „Lice koje primi posebnu naknadu ili poklon suprotno članu 2. stav 3. ovog zakona i odgovorno lice isplatioca, kazniće se novčanom kaznom u visini desetostrukog iznosa isplaćene naknade ili poklona“. Amandman se odnosi na kaznenu meru rukovodiocima organa državne uprave, javne agencije, organizacije za obavezno osiguranje, ukoliko ne donesu akt o sistematizaciji radnih mesta, a u skladu s aktom Vlade. Obrazloženje o odbijanju amandmana je da se amandman ne prihvata jer nije prihvaćen amandman koji sadrži materijalnu odredbu kojom je propisana zabrana postupanja, odnosno radnja koja se sankcioniše ovim amandmanom. Naravno da amandman nije prihvaćen, jer je u vezi s amandmanom na član 2, koji je podnela Poslanička grupa SNS-a, a koji se odnosi na zabranu primanja posebnih naknada i poklona za obavljanje dvojnih funkcija u organima Republike Srbije. Jednostavno, ne želite da prihvatite amandmane jer se odnose na vas, na vaše partijske kolege i ne želite da postoje članovi zakona koje, svakako, ne biste poštovali, pa zašto bi onda stajali u zakonu, jer ako ne stoje u zakonu, ne možete ni da ih prekršite. Meni je odbijanje ovih amandmana potpuno jasno, a šta ono treba da kaže građanima Srbije? Da imaju nemoralnu Vladu, kojoj je bitnije da funkcioneri primaju dve ili više plata ili nadoknada, nego što će država Srbija imati 10.000 gladnih usta nakon usvajanja i primene ovog zakona. Hvala vam.
Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Na osnovu člana 85. stav 1. Poslovnika, prekidamo rad i nastavljamo u 15 časova, 11. tačkom dnevnog reda – Predlogom zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji. Zahvaljujem na saradnji.
Dame i gospodo narodni poslanici, započinjemo rad u popodnevnom delu sednice. Pre nego što otvorim pretres u pojedinostima o 11. tački dnevnog reda, podsetiću vas na vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama u okviru prethodno objedinjene načelne rasprave o 9, 10. i 11. tački dnevnog reda, a pre pretresa u pojedinostima 11. tačke, predloga zakona koji smo imali i u objedinjenoj raspravi u načelu. Poslanička grupa PUPS ima ukupno vreme Poslaničke grupe i 13 minuta i 15 sekundi – ovlašćeni predstavnik; Poslanička grupa manjina, ukupno vreme; Poslanička grupa Nova Srbija – tri minuta od vremena Poslaničke grupe; Poslanička grupa LDP ima vreme ovlašćenog predstavnika, odnosno predsednika Poslaničke grupe; Poslanička grupa SPS-JS ima 16 minuta i 30 sekundi od vremena Poslaničke grupe; Poslanička grupa Napred Srbijo ima 15 minuta i 45 sekundi od Poslaničke grupe; Poslanička grupa DSS ima 19 minuta od vremena Poslaničke grupe i dva minuta i 10 sekundi za ovlašćenog predstavnika; Poslanička grupa G17 ima ukupno vreme; Poslanička grupa SRS ima pet minuta i 20 sekundi od vremena Poslaničke grupe; Poslanička grupa ZES ima ukupno vreme ovlašćenog predstavnika i 91 minut i 30 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85, da ćemo danas raditi i posle 18 časova, pretresom u pojedinostima o tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude bila predmet našeg razmatranja. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ODREĐIVANjU MAKSIMALNOG BROJA ZAPOSLENIH U LOKALNOJ ADMINISTRACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Momo Čolaković, Vjerica Radeta; zajedno, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimorović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić; zajedno, Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Miroslav Petković i Milan Lapčević; Gordana Pop-Lazić, Miroslav Marinković; zajedno, Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević, Bajram Omeragić i Riza Halimi; Sreto Perić, Mirko Munjić, Milan Lapčević, Mihajlo Purić, Riza Halimi; zajedno, Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Miroslav Petković; Boris Aleksić, Zlata Đerić; zajedno, Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević; Daniela Lovrin-Gavrilović, Srđan Miković, Dejan Mirović, Milorad Buha, Petar Jojić, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Milisav Petronijević i Suzana Grubješić, kao i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu, Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodna poslanica Suzana Grubješić je, pisanim putem, povukla amandmane koje je podnela na čl. 8. i 10. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1, amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovaj put zaista moram da se obratim i građanima Srbije, zato što govorimo o još jednom predlogu Vlade RS koji će ostaviti određen broj ljudi bez posla. Onaj zakon, o kojem smo raspravljali u prepodnevnom delu, ostaviće oko 2.500 ljudi u državnoj administraciji bez posla, a ovaj predlog zakona predviđa da će oko 10.000 ljudi ostati bez posla u svim opštinama u Srbiji, računajući, na primer, i opštinu Kuršumlija, koja je postala poznata po tome da tamo ljudi kupuju cigarete na komad, da tamo niko ne radi osim jednog broja ljudi koji rade u lokalnoj samoupravi, MUP-u, Sudu i tužilaštvu, koji će, takođe, biti izmešteni iz Kuršumlije, tako da i to nešto ljudi što je primalo neku platu sada mogu da očekuju da im je Vlada Borisa Tadića pripremila otkaze. U članu 1. se govori koga sve ovaj zakon obuhvata, odnosno gde sve mora da se smanji broj zaposlenih, ali kaže da se ovo ne odnosi na javna preduzeća. Mi u SRS-u smatramo da je ovo velika zloupotreba i da to, u suštini, govori da Vlada RS nema nameru da smanji javnu potrošnju, već ima nameru da iz lokalnih samouprava, kao i iz državne uprave, otera ljude koji im politički ne odgovaraju, a da opet, kako to član 3. ovog predloga zakona predviđa, po osnovu ugovora o delu, preko omladinskih zadruga itd., zaposle 10% ljudi od ukupnog broja. Znači, opet će da se zadovoljavaju potrebe lokalnih partijskih odbora, režimskih stranaka, a ljudi koji su stekli veliko iskustvo ostaće bez posla i, nažalost, s iskustvom koje su stekli u lokalnoj samoupravi, nemaju više gde da se zaposle. Ovo je odnos Vlade Republike Srbije, štetočinski odnos prema građanima Srbije, a Vlada kaže da se ovaj amandman ne prihvata, između ostalog, zbog toga što kaže da se ovo odnosi na ona pravna lica koja se u potpunosti, ili pretežno, finansiraju iz budžetskih sredstava. S tim u vezi, javna preduzeća se izuzimaju od primene ovog zakona, odnosno ograničenja, imajući u vidu da ona u obavljanju delatnosti pružaju usluge uz naplatu propisane cene i da se po tom osnovu pretežno finansiraju. Ovo u jednom delu jeste tačno, što se tiče finansiranja, ali je tačna i činjenica da je najveći broj zloupotreba upravo u javnim preduzećima, da se tamo zapošljavaju partijski kadrovi, da se tamo određuju plate koje ni do dana današnjeg nisu usklađene sa svim ovim restriktivnim merama koje se u Srbiji sprovode. Uostalom, najbolji primer je Bojan Krišto, njegova plata, koja je veća nego plata svih zaposlenih u Kuršumliji, ali ni do danas nismo dobili izveštaj finansijske inspekcije o tome, niti je kome falila dlaka s glave zbog toga. Dakle, ovaj zakon je jedna velika prevara, jedna velika zloupotreba i ovaj zakon će ostaviti 10.000 ljudi bez posla, čemu se SRS najoštrije protivi. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poslanička grupa Napred Srbijo SNS podnela je amandman na član 1. kojim tražimo brisanje dela člana, a to znači da se ovaj zakon o ograničenju broja zaposlenih u lokalnoj administraciji ne odnosi na ustanove koje se finansiraju iz budžeta (osim ustanova u oblasti obrazovanja, zdravstva i predškolskih ustanova), privredna društva i druge oblike organizovanja čiji je jedini osnivač jedinica lokalne samouprave (sem javnih preduzeća), a koji se finansiraju iz budžeta. Znači, vrlo neprecizna odredba i definicija šta je to lokalna administracija. Možda je lokalna samouprava odlučila da deo održavanja komunalne infrastrukture radi preko nekog vida privrednog društva koje je organizovala, a da se to ne zove javnim preduzećem. Ona će zbog takvog načina održavanja, npr., komunalne infrastrukture, biti kažnjena, zato što ako se ne zove javno preduzeće, ona nema taj izuzetak. Vlada Republike Srbije je, u okviru republičke administracije, isključila ovu kategoriju ustanova i privrednih društava. Čak je u pretposlednjem broju ''Službenog glasnika'' osnovala još jednu savetodavnu ustanovu – za poljoprivredne usluge, sada u Prokuplju, a prethodno u Novom Pazaru, pozivajući se na pravo Vlade da osniva privredno društvo po Zakonu o privrednim društvima, i to u obliku D.O.O. Znači, Vlada Republike Srbije može u Prokuplju, iz ne znam kojih razloga, da osniva privredno društvo, kome daje sredstva za rad, potpuno ga budžetski finansira, povećavajući broj zaposlenih, a na lokalnom nivou kaže da čak i u takvim oblastima mora da bude ograničen broj zaposlenih. Ko će poštovati državu koja sebi nameće prava a drugima samo obaveze? Da li ja mogu da govorim afirmativno o zakonu u kom Vlada gleda samo sebe, gledajući svoj prvi red, svoja preduzeća, svoje prijatelje, svoje koalicione partnere, a ono što joj je daleko od očiju, ne da je daleko od srca, nego je daleko i od zakona? Član 179. Ustava dopušta lokalnoj samoupravi da na svoj način i u skladu sa svojim potrebama i mogućnostima uređuje vršenje vlasti. Ovaj član zakona to poništava. Da li je moguće iz ovog člana zakona izvući šta je to određenje preduzeća koje se finansira, odnosno oblik organizovanja koji se finansira iz budžeta? Možda to nije finansiranje u celosti, možda se to privredno društvo, ili neko preduzeće, oblik organizovanja, delom finansira iz sopstvenih prihoda, a delom iz budžeta. To se u ovom članu zakona ne vidi i proizvešće mnoge probleme u primeni. Iako, generalno, nije dobro rešenje, ono će, i ovako loše, stvoriti mogućnost, koja je gotovo pravilo prilikom donošenja zakona, za tumačenje u zavisnosti od toga ko traži mišljenje i pravilo kao uputstvo za primenu zakona. Još je smešnije da u obrazloženju Vlada kaže da je prilikom odlučivanja da ovako uredi smanjenje broja zaposlenih pošla od analize broja zaposlenih u lokalnoj administraciji u Republici Srbiji i u gradovima i opštinama u zemljama EU. Gospodo moja, prijatelji, kolege, da nije ovo malo mnogo za trenutak u kom se nalazimo? Vi ćete nekoj opštini sa juga Srbije da kažete – pošli smo od toga šta je Evropa. Kad nećete da ograničite plate u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva, gde je izvesna Vesna Kovač potpisala ugovor o kreditu na 45 miliona evra, u ime Ministarstva finansija, kažete – to su plate koje su u skladu s međunarodnim konvencijama. Pa, da li saobraćajni policajac na putevima Srbije, ili onaj ko je zadužen za rečnu plovidbu, i to je međunarodna trasa, prima platu u skladu s međunarodnim kriterijumima, kao što ste dopustili da bude u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva? Molim vas da prihvatite ovaj amandman i isključite ovaj vid ograničenja iz ograničenja broja zaposlenih u lokalnoj administraciji, jer će te opštine da odluče same da li im je važno da imaju veći broj zaposlenih, ali manje tehnički savršene sprave, računare i opremu kojima će raditi, jer je njima važnije da ljudi rade i primaju plate. Način na koji će oni da obave poslove za svoje građane je njihova obaveza i njihovo pravo i ne može im Vlada biti tutor u svakom trenutku.
Iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Miroslav Petković i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS-a podnela je niz amandmana kojima predlaže da se ovim zakonom uredi postupak o utvrđivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji. Znači, ista stvar kao i kod prethodnog zakona, jer smatramo da nije izvršena ozbiljna, temeljna analiza na osnovu koje bi se došlo do toga koliko zaposlenih treba da bude u lokalnoj administraciji. Naime, prilikom određivanja maksimalnog broja zaposlenih korišćen je samo jedan kriterijum, a to je broj stanovnika. Mi mislimo da je to neozbiljno, jer svaka lokalna samouprava ima određene specifičnosti, o kojima ću nešto više govoriti malo kasnije. DSS smatra da je neophodno izvršiti racionalizaciju opštinske uprave, odnosno lokalnih samouprava, da ona mora biti planska, sistematska i lišena svake partijske obojenosti. Bojim se da ovako predloženim zakonom to neće biti tako. Kao što sam rekao, nije izvršena detaljna analiza i osnovni kriterijum, odnosno jedini kriterijum je bio broj stanovnika. Da bi se izvršila uspešna racionalizacija, ne može jedini kriterijum biti broj stanovnika u određenoj opštini, već se moraju uzeti u obzir određene specifičnosti funkcionisanja lokalnih samouprava i pojedinačno, za svaku opštinu, treba da se utvrdi broj zaposlenih činovnika, odnosno maksimalan broj zaposlenih činovnika u lokalnoj samoupravi. Problemi, odnosno specifičnosti u funkcionisanju su uslovljeni ne samo brojem stanovnika i obimom nadležnosti, u zavisnosti od toga da li je u pitanju grad ili opština, već i veličinom teritorije, razuđenošću naseljenih mesta, privrednom razvijenosti, ulaganjem u infrastrukturu, veličinom budžeta i raznim drugim elementima koji su bitni da bi se došlo do toga koji je to optimalan broj zaposlenih u lokalnoj administraciji da bi ona bila efikasna, jeftina i u službi građana. S obzirom na to da dolazim sa Zlatibora, odnosno iz opštine Čajetina, želim da postavim pitanje – da li neko razmišlja o opštinama na čijim teritorijama se nalaze turistički centri? O Zlatiboru, Kopaoniku, Soko Banji, Vrnjačkoj Banji? Da li znate da u tim turističkim centrima ima, konkretno, na Zlatiboru, preko 5.000 objekata čiji vlasnici ne žive na teritoriji opštine Čajetina, ali, takođe, imaju određene potrebe, i lokalna samouprava je dužna da servisira i te ljude u raznim stvarima, od rešenja o porezu na imovinu, radnih dozvola itd.? Da li znate koliko zahteva ima za legalizaciju, koliko zahteva za građevinske dozvole, za upotrebne dozvole, akte o urbanističkim uslovima i razne druge stvari koje lokalna samouprava mora da servisira za one ljude koji nisu njeni stanovnici? Da li znate da se u tim turističkim centrima, u nekoliko meseci u toku godine, sliju čitavi mali gradovi, od 20-25.000, koji, takođe, imaju određene potrebe i koje lokalna samouprava mora da servisira? To niko nije uzimao u obzir, nego broj stanovnika, što je potpuno neprihvatljivo. U tim turističkim centrima, odnosno opštinama na čijoj teritoriji se nalaze, potreban je znatno veći broj građevinskih inspektora, komunalnih inspektora, komunalnih redara. Potrebno je, čak, više tih službenika nego u jednom gradu od 100.000 stanovnika. To uopšte nije uzeto u obzir. U tim turističkim opštinama postoje turističke organizacije koje zapošljavaju određeni broj ljudi, dok druge opštine, na primer, koje nemaju turističke resurse, nemaju uopšte osnovane turističke organizacije, niti imaju potrebe da ih osnivaju – kulturne centre, sportske centre koji organizuju niz manifestacija i priredaba. Neke opštine ne moraju da imaju, ili mogu da imaju manje zaposlenih, za razliku od ovih opština koje imaju više aktivnosti te vrste. Sve to je trebalo izanalizirati pre nego što se zakon našao na dnevnom redu. Ono što je uvredljivo, to je odgovor Vlade kojim se obrazlaže da se ne prihvata ovaj amandman. Između ostalog, kaže da je ovo naše rešenje koje je predloženo u amandmanu neracionalno, nepotrebno, usložnjava način uređivanja pitanja koje je neophodno urediti bez odlaganja, da nije efikasno. U svojim amandmanima smo predvideli i vrlo kratke rokove u kojima bi se te analize obavile i zakon usvojio. To je dva meseca, u zavisnosti od Vlade i njene efikasnosti, za koliko bi se taj postupak mogao obaviti, ali na jedan valjan način. Želim da kažem da je Ministarstvo finansija, 2005. godine, donelo odluku o zamrzavanju plata u lokalnoj samoupravi. Ni tada se nije vodilo računa o tome da li su sve opštine poštovale dotadašnje uredbe, odnosno propise kojima su bile uređene plate, nego je izvršeno zamrzavanje plata na nivou koji je zatečen. Sada imamo u različitim opštinama širom Srbije primere da službenik koji radi na istom referatu ima duplo veću platu od svog kolege u nekoj drugoj opštini u Srbiji, što je nedopustivo. Jer, tada je to odrađeno ''preko kolena'', paušalno, bez nekih analiza, pa se bojim da će i ovaj zakon izazvati slične posledice. Još jednom vas pozivam da prihvatite ove amandmane i da na pravi način uredimo pitanje racionalizacije službenika u lokalnim samoupravama.
Iskorišćeno vreme od Poslaničke grupe je tri minuta i 40 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman, s ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Miroslav Petković i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, DSS, kao što ste malopre čuli od gospodina Đurića, i na ovaj zakon je podneo jedan set konzistentnih amandmana, s istom idejom kao i na prethodni, a to je da se utvrdi procedura, odnosno postupak na koji način će se utvrditi i ustanoviti maksimalan broj zaposlenih u lokalnim samoupravama. Kao i malopre što sam govorio, DSS nema ništa protiv da se lokalna administracija učini efikasnom, učini racionalnom, tako da ne košta državu i građane mnogo novca, ali da se to uradi na jednoobrazan način, po jednoj proceduri. Ta procedura polazi od toga da opština predloži koliko misli da treba da ima zaposlenih, a zatim da Vlada, poštujući jednake kriterijume, uvažavajući i sve druge raznolikosti koje prirodno postoje među opštinama, utvrdi taj broj i da se onda sprovede, opet, procedura kako doći do tog broja, eventualno, načini otpuštanja radnika, njihove zaštite u slučaju da su pred penzijom itd. Naša osnovna primedba u prethodnom zakonu bio je broj 28.400 izbačen iz rukava, a u ovom zakonu – broj od četiri zaposlena na hiljadu stanovnika. Prvo, ne vidim nijedno obrazloženje zašto to ''četiri'' nije moglo biti ''tri'', ''tri i po'', ''pet'' ili ne znam ni ja koji drugi broj. Ne znam. Svakako da i tada, kada bi to bio neki početni kriterijum, treba uvesti neka dodatna merila i dodatne korektivne faktore koji bi taj kriterijum popravili. Znam da je Vlada predložila neke, bojim se, prilično ovlaš date korektivne faktore. Ne vidi se zašto su baš takvi, ali potpuno je jasno da je to neophodno. S jedne strane ima nekih poslova u nekim opštinama, malopre ste čuli od gospodina Đurića, na primer, opštinama koje se bave turizmom i koje opslužuju mnogo veći broj građana od broja koji ima prebivalište na toj opštini. Ali, ima i drugih stvari. Postoje neki osnovi koji su potpuno jednaki, radilo se o opštini od 5.000 ili od 50.000 stanovnika. Vi morate imati, na primer, službu za sahranu, bez obzira na to da li imali jednu sahranu dnevno ili 100 sahrana dnevno. Morate izdavati razna uverenja, bez obzira, opet, na to koliko imali odgovarajućih službi, koliki je broj stanovnika te opštine. Mogu da vam sada nabrajam veliki broj poslova koji uopšte ne zavise od toga koliko opština ima stanovnika, uopšte ne zavise. I tu se poziva na neke standarde EU. Malopre sam objasnio da se u mnogim stvarima ne možete meriti s EU. S jedne strane smo siromašniji, s druge strane, EU neke svoje poslove je davno odradila, a mi, uključujući tu i lokalnu samoupravu, tek treba da odradimo. Štošta što u EU funkcioniše već deceniju i više, kod nas tek treba da profunkcioniše. Pri tom, ima još jedna činjenica, a to je da dve trećine opština u Srbiji, kao jedine zaposlene građane, imaju građane koji rade u državnim službama. Doduše, tu uračunavam i one kojih se ovaj zakon ne dotiče. To su policija, sudstvo, zdravstvo, prosveta, ali i lokalna samouprava. Pored njih, niko više u tim opštinama ne radi. Ne govorim o nekim minijaturnim opštinama, govorim čak i o nekim gradovima, kao što je, na primer, Svilajnac. Ima takvih gradova još, gde ništa, pored državnog posla, ne postoji. Od čega će taj narod da živi, gospođo Kalanović? Vratiću se ponovo na naš predlog. Čitav niz amandmana koje smo podneli idu za tim da se ustanovi precizna procedura koja će da dovede do određivanja broja zaposlenih u lokalnoj administraciji na jedan logičan i normalan način. To se sve može sprovesti relativno brzo, a onda ćemo videti koja će to biti merila, da li će to biti četiri na hiljadu, da li će to biti neki drugi broj i na koji način će sve to biti korigovano. Zahvaljujem. Utrošio sam minut i 40 sekundi na račun grupe, ako se ne varam, ili 50. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković.Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković.
[[Isključen mikrofon.]] [[Zoran Šami, s mesta: Ne čujemo ga, pokvaren mikrofon.]] Da li može sada? Hvala. Moram još jednom da izrazim nezadovoljstvo odnosom prema predlagaču zakona, prema sindikatima i prema našim amandmanima. Podneli smo pet amandmana u dogovoru sa sindikatima. Podsećam još jednom da je ministar Ljajić ovde, prilikom načelne rasprave o ovim zakonima, obećao da će posebnu pažnju obratiti na amandmane koji se odnose na mesto i ulogu sindikata u vezi sa zaštitom radnika. Opozicija je podnela veliki broj amandmana. Mi smo podneli, kako rekoh, šest. Sindikati su stali iza ovih amandmana i meni sada nije jasno zašto ih je predlagač zakona odbio – da li zbog opozicije, zbog PUPS-a, ili zbog sindikata? Prokomentarisaću samo ovaj amandman, a o ostalim amandmanima neću uzimati reč. Naime, pred početak ove rasprave dobili smo predlog amandmana Odbora za pravosuđe i upravu, koji, u suštini, samo prepričava i potvrđuje amandman koji smo podneli. Kaže se da u jedinici lokalne samouprave u kojoj živi više od 2% izbeglih i raseljenih lica i, još, da jedinice lokalne samouprave koje formiraju lokalnu policiju, odnosno komunalnu policiju, mogu da primaju više. Mi smo kazali u našem amandmanu da se, imajući to u vidu, može povećati broj zaposlenih na hiljadu stanovnika, sa četiri, na pet. Kad se to sabere, to je to. Mislim da to nije dobro i da nije korektno na taj način raditi. Da li to radi jedno ministarstvo ili drugo, ili jedni saradnici ili drugi, to nije mnogo bitno. Pred ovaj parlament se mora izaći vrlo jasno, precizno i jedinstveno, jer Vlada nudi zakon. Zbog toga, još jednom upozoravam da bi dobro bilo imati u vidu mesto i ulogu pregovarača, pregovaračkih partnera – država, sindikati i poslodavci, i sa više sluha uvažavatione organizacije, onaj organ, tj. sindikat, koji štiti svoje radnike. Još jednom izražavam nezadovoljstvo zbog toga kako je predlagač postupio u odnosu na amandmane koje smo podneli. Zahvaljujem.
Minut dodatnog vremena od vremena ovlašćenog predstavnika. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Marinković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković.
Uvažena predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 2, koji glasi da se u članu 2. stav 1. Predloga zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji, posle reči: "poslednjem popisu stanovništva", dodaju reči: "obračunatom po metodologiji ranijih popisa". U potpunosti pozdravljam težnju i nameru Vlade da se racionalizacijom i smanjenjem broja radnika lokalne samouprave dovedu u ravnotežu efikasnost i broj ljudi koji radi i troškovi koje oni proizvode. Smatram da je amandman koji sam podneo u saglasnosti s ovakvom težnjom. Međutim, u obrazloženju sam dobio odgovor da amandman Vlada ne prihvata, jer deluje neprecizno i stvara nedoumicu u pogledu perioda iz koga se uzimaju podaci. Stvarno imam nedoumicu, jer po tom popisu iz 2002. godine, recimo, opština iz koje potičem, Svilajnac, ima 25.511 stanovnika, a 26.813 birača. To znači da bi ukupno 7.586 stanovnika, što bi bio broj koji bi iznosio 33.000 stanovnika, bilo osnov na kome bi se matematički izračunalo koliko je to četiri promila. Kada bi se to proračunalo, imali bismo 4,1 promil zaposlenih na hiljadu stanovnika, što bi odgovaralo ovom predlogu zakona. Međutim, ljude koji rade u inostranstvu, a koji su poreski obveznici, koji plaćaju komunalne takse, plaćaju porez na imovinu, ista ta administracija opslužuje, tako što im šalje rešenja o plaćanju poreza i druge administrativne mere, izdaje dokumenta. Evo, sad smo imali, u toku leta, situaciju da je zbog tog velikog broja ljudi koji rade u inostranstvu opštinska uprava morala da radi i subotom i nedeljom. Ti ljudi realno postoje, u smislu servisa administracije koja im se pruža. Da je osnov nešto drugo, razumeo bih, ali mislim da se ovde radi o matematičkom propustu tačnog obračuna na osnovu realnog broja stanovnika. Ono što me možda malo više brine, to je da taj popis sa 25.000 stanovnika može u budućnosti da proizvede mnogo veću, ozbiljniju represiju, odnosno štetu, koja će se ogledati u smanjenju broja lekara koji rade u domu zdravlja, broja profesora, kod racionalizacije. U svakom slučaju, s obzirom na to da je zakon zasnovan, da kažem, na dobrovoljnosti, da se ne mora otpustiti, ali da je osnov toga visina transfera koji će se prebacivati opštinama, smatram da bi Vlada mogla da razmisli još jedanput i da i kolege narodni poslanici to imaju u vidu, s obzirom na to da realnog smanjenja posla ne bi bilo, a mi, kao odgovorna opština, spremni smo da taj broj radnika smanjimo u nekom narednom periodu, možda čak i na tri promila, što znači da podržavamo zakon, ali molimo da se tačno obračuna i da imamo isti status kao druge opštine, jer vidim da ovde imamo i opštine koje imaju 11 promila zaposlenih na broj stanovnika. Zahvaljujem.
Minut i 45 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, članovi Ministarstva, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, naša poslanička grupa SPS-JS podržava amandman gospodina Marinkovića, koji pokušava da precizira kategoriju stalnog broja stanovnika koji se uzima kao parametar za izračunavanje maksimalnog broja zaposlenih u lokalnim samoupravama, odnosno koliko to hiljada stanovnika, zapravo, postoji na osnovu popisa u jednoj lokalnoj samoupravi i koliki se broj službenika dobija množenjem sa četiri. Međutim, ipak smatramo da ovaj član u 1. stavu ne prejudicira način na koji će se uzimati broj stanovnika, koji je u kategoriji stalnog broja i koji je parametar za izračunavanje broja zaposlenih, definicija koja govori da ukupan maksimalan broj zaposlenih na neodređeno vreme u lokalnoj administraciji ne može biti veći od četiri zaposlena na hiljadu, prema poslednjem popisu stanovništva. Molim vas da vreme ide na račun Poslaničke grupe. Ovde je problem i postavlja se pitanje – šta podrazumevaju i proizvode reči: "po poslednjem popisu stanovništva"? U skladu s međunarodnim preporukama od 2002. godine, u stalan broj stanovništva ubrajaju se samo oni koji imaju prebivalište i borave u jedinici popisa; ne uzimaju se u obzir ljudi koji su na tzv. privremenom radu u inostranstvu. Takvih ljudi u nekim lokalnim samoupravama je zaista mnogo, naročito u krajevima istočne Srbije. Tako npr., u Negotinu je preko 15.000 ljudi na stalnom radu ili boravi u inostranstvu, u opštini Petrovac na Mlavi, negde oko 12.000, u opštini Svilajnac, oko 7.000, oko 8.000 – u Požarevcu, ima ih više hiljada iz opštine Bor, Kladovo, Zaječar, itd. Dakle, ovo je prisutno naročito u istočnoj Srbiji, mada ima tih pojava i u drugim delovima Srbije. Na osnovu te međunarodne preporuke, mi smo imali takvu primenu i određenih podzakonskih akata, propisa, uputstava itd., pa smo, recimo, i visinu transfera imali po ovom broju stanovnika, iako ta međunarodna preporuka nema snagu zakona i obaveznosti. Ona nije imperativ i ne mora se primenjivati, a naročito se ne mora i ne treba primenjivati ako doprinosi negativno onome što zovemo ravnomerni regionalni razvoj, ili stvaranje pretpostavke za brži razvoj nerazvijenih krajeva. Prema tome, primena ovoga nije u saglasju s onim što je Zakon o regionalizaciji i ravnomernom razvoju regiona u Srbiji i ovim pitanjem bi se trebalo svakako pozabaviti. Ovde mi ne računamo na te ljude, iako oni faktički postoje, a zapravo, s određenog aspekta za državu, za lokalnu samoupravu, za druge organe, kao da ne postoje. Isto se računa i tamo gde ih ima 15.000 ili 10.000, i u opštini gde ih stvarno nema. Mi smo ovde videli da je stigao amandman koji se odnosi na raseljena lica i podržavamo jedan takav amandman koji uvažava taj broj ljudi i na osnovu koga će se uvećati broj radnika, odnosno službenika u administraciji. Ali, kada je reč o ovim ljudima koji su s prebivalištem u tim lokalnim samoupravama, a koji se ne računaju i ne priznaju, oni, praktično, imaju gori položaj od raseljenih ili izbeglih lica. Ti građani zaista postoje i trebalo bi ih drugačije tretirati, i zbog njih samih, i zbog tih lokalnih samouprava u kojima oni žive, a za to postoji više razloga. Nabrojaću nekoliko njih. Oni se tretiraju kao dijaspora. Iako, po definiciji, oni pripadaju toj grupaciji, i tu dijasporu možemo posmatrati nijansirano, u smislu – ljudi koji su državljani Srbije, ili ljudi koji nisu više državljani Srbije, ali su nekada bili i koji imaju neku vezu, iz ponosa, s našom državom. Međutim, ovde je reč o ljudima koji imaju imovinu, koji imaju decu, koji imaju roditelje, koji stalno dolaze u zemlju i koji ostvaruju sva prava i sve obaveze prema državi, u jednakoj meri kao i građani koji se računaju u taj tzv. stalan broj stanovnika. Dakle, oni, prvo, imaju prebivalište u određenim lokalnim samoupravama, u određenim mestima. Nalaze se na biračkom spisku. Iako će im novi zakon o jedinstvenom biračkom spisku dati pravo da mogu da glasaju prema mestu boravka u inostranstvu, iz onoga što je i do sada bio odziv građana koji žive u inostranstvu, činjenica je da će oni u najvećem broju pokušati da to svoje pravo ostvare u svojoj lokalnoj samoupravi, u mestu gde imaju prebivalište. Apsurd je, kao što je rekao gospodin Marinković, da ima u ovim opštinama više birača na biračkim spiskovima od već priznatih građana, prema kojima se određuje parametar za mnoge nadležnosti lokalnih samouprava, u ovom slučaju, i za broj u lokalnoj samoupravi, ali i za visinu transfera, što je možda još važnije od ovog prvog pitanja o kome danas razgovaramo. Ti ljudi vode sudske sporove u našim opštinama, u opštinskim upravama, a sutra, u jedinicama tih osnovnih sudova koji opstaju, ne vode ih tamo. Njihova deca, u uzrastu osmogodišnjeg obrazovanja, u nekim elementima su na teretu opštinskih budžeta, kao što je prevoz, kao što su besplatni udžbenici, itd. Poreske lokalne službe servisiraju ove građane kroz naplatu komunalnih taksa, a ima i naknada za korišćenje građevinskog zemljišta, koja se naplaćuje u jednakoj meri i građanima koji stalno žive ovde i onima koji privremeno borave i rade u inostranstvu. Porez na imovinu fizičkih i pravnih lica, takođe, naplaćuju i tu oni, isto, spadaju. Kada je reč o pravno-imovinskoj službi, tu je obilje poslova koje opštinska uprava vrši prema građanima. Između ostalog, izdaje urbanističke uslove i građevinske dozvole, a zapravo ti građani najviše i grade i ulažu novac u razne objekte u okviru svojih domaćinstava. Pogledajte širom istočne Srbije, gde ima ljudi koji borave i rade u inostranstvu, kako se ti krajevi, po ličnom standardu i imetku, razlikuju od drugih delova Srbije, gde nema takvih ulaganja. Samim tim, i inspekcijske službe imaju mnogo više poslova u ovim opštinama, zbog ovih građana, nego u drugim opštinama, gde takvih građana nema. Imamo i ostale potrebe ovih nepriznatih građana, uslovno rečeno, a to su izdavanje raznih izvoda i raznih uverenja i dokumenata, kao što su izvod iz matične knjige rođenih, umrlih, izvoda venčanih, uverenja o državljanstvu, overa svih dokumenata itd. Povrh svega, treba napomenuti da ovaj broj građana, koji nije za zanemarivanje, ima ogroman doprinos u onome što je izvor deviznih rezervi naše zemlje, imaju značajne obaveze prema državi i uzimaju učešće u ispunjavanju svojih obaveza. Samim tim, kada su oni izvor tih deviznih rezervi, a, takođe, ispunjavaju sve poreske i druge obaveze prema državi, prema drugim organima, prema asocijacijama, prema lokalnoj samoupravi, oni treba da budu i parametar za određivanje visine transfera, ali i za ono što je broj sudija u lokalnoj samoupravi, opstanak zdravstvenih ustanova, kao što su bolnice prema broju stanovnika, što je broj lekara itd. Ovde nije reč samo o konkretnom zakonu, tj. jeste, jer je sigurno da ugao iz koga iznosimo ovu problematiku zavređuje i drugačije računanje stalnog broja stanovnika, što bi dalo uvećani broj službenikau lokalnoj samoupravi, ali je značajno i za druge parametre i druge nadležnosti koje pripadaju lokalnim zajednicama u Srbiji. Gospođo ministarka, izuzetno mi je drago što ste ovlašćeni predstavnik danas za razgovor o ovom zakonu. Smatram da ste pravi sagovornik i da ste apsolutno u stanju da ovo saslušate, ako ne da lično odlučujete o tome, ono da prenesete razmišljanja naših lokalnih samouprava i ljudi koji vode lokalne samouprave o ovoj značajnoj problematici koja se tiče i pitanja ravnomernog regionalnog razvoja. Zamolio bih vas da učinite napor da s predstavnicima ovog parlamenta, bez obzira na pripadnost poslaničkim klubovima i strankama, i s nekim od predstavnika lokalne samouprave, ne treba od toga praviti konferenciju, samit itd., dođemo do razgovora s vama lično o primeni ovog, ali i drugih propisa koji obrađuju ovu problematiku, kao i s ministrom Dinkićem i ministarkom Dragutinović, to se odnosi na propise koje ne donosi ova skupština, a koji značajno utiču na život tih lokalnih zajednica, koje ne mogu da opstanu, jer im se skraćuju mogućnosti za bilo kakvo opstajanje kada im se potencijali na osnovu kojih opstaju, a i ovo su određeni potencijali, neprekidno smanjuju. Na drugoj strani, primenom takvih propisa i takvog računanja stanovništva itd., imamo uvećanje. Recimo, studenti koji odlaze u veća mesta, računaće se u tim većim mestima itd., znače uvećanje potencijala već razvijenih sredina. Razumeo sam da naša vlada, koju podržavamo, to uopšte nije sporno, mi ćemo glasati za ovaj zakon, uvažava sve napore za nalaženje jedne politike koja će u svim segmentima nastojati da da impulse razvoju sredina koje su manjkave u materijalnoj bazi i u drugim resursima. U toj nadi, još jedanput vas molim da date svoj doprinos ovome. Mi ćemo glasati za ovaj zakon. Podržavamo ovaj amandman, ali smatramo da nije presudan, da ostavlja mogućnost primene u određivanju broja stanovnika i ovako i onako. To zakonski nije određeno, ali je veoma značajno da se ovi aspekti sagledaju na drugi način i da damo mogućnost za jačanje nekih segmenata u lokalnim samoupravama koje su manje razvijene.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević, Bajram Omeragić i Riza Halimi. Vlada, Odbor za pravosuđe za upravu i Odbor za rad i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor se nije izjasnio, te će se i o njemu, kao i o drugima, Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine,amandman na član 2. podneo je i Odbor za pravosuđe i upravu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Sreto Perić.
Član 2. ovog zakona je veoma kompleksan. Stav 1. govori o maksimalnom broju zaposlenih na 1000 stanovnika, stav 2. pravi neke izuzetke. Podneli smo amandman na stav 2. ovog član i to ću komentarisati. Stav 3. donosi rokove do kada su lokalne samouprave koje imaju veći broj zaposlenih nego što je predviđeno u stavu 1. dužne da donesu akt o sistematizaciji. U 4. stavu ovog člana propisane su sankcije, koje se ogledaju kroz umanjeni transfer sredstava lokalnim samoupravama koje budu prekršile stav 1. ovog člana. Na štase odnosi izuzetak stava 2. ovog člana, gde smo podneli amandman da se briše? ''Jedinica lokalne samouprave samostalno odlučuje''. Ovo je varka. Nama su poznate dve krivine – leva i desna, a ovaj zakon ih ima bezbroj, sijaset, od izuzetaka po strukturi, do konačnih nekih lokalnih samouprava, ali one su male, to će se pokazati u praksi. „Samostalno odlučuje da li će vršiti smanjenje lokalne administracije do maksimalnog broja zaposlenih ili će višak zaposlenih preko maksimalnog broja zaposlenih finansirati iz sopstvenih izvora.“ Vama je ovaj stav bio potreban. Jedan od kolega, koji podržava ovu vladu, upravo reče – ovaj zakon nema obaveznosti. Ima i te kako, pa ste u obrazloženju zbog čega se ne prihvata ovaj amandman SRS-a naveli: ''Po tom osnovu, lokalnoj samoupravi mora se obezbediti pravo da, preko maksimalnog broja zaposlenih u smislu Predloga zakona, može imati i druge zaposlene''. Šta vredi golo pravo ukoliko nije stvoren ambijent, ukoliko lokalne samouprave nemaju uslova da sopstvenim sredstvima isplaćuju zaposlene preko ovog broja predviđenih? Kakvo pravo znači Kuršumliji, Ljuboviji, Malom Zvorniku, Bojniku, Krupnju i drugim opštinama, koje ne mogu da iz sopstvenih sredstava i transfera sredstava isplaćuju ni onoliki broj radnika koji su predviđeni stavom 1. ovog člana, a kamoli ostali deo? Najčešće se kaže – ako nam ne možete pomoći, vi nas bar isto tretirajte. To vam kažu iz malih sredina, koje zasigurno ne mogu iz sopstvenih sredstava isplaćivati veći broj zaposlenih. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, LDP ne može podržati predlog zakona koji ide na smanjenje broja lokalne administracije, a da prethodno ova vlada nije učinila sve da napravi strategiju kako sprovesti ovaj zakon. Nije dovoljno, jednostavno, seći, nego treba prethodno stvoriti uslove koji će tačno naznačiti na koji će način ta seča da se izvrši. Ovaj amandman Odbora za pravosuđe i upravu ukazuje na činjenicu da ceo zakon nije dobro promišljen i da se nisu uzeli u obzir svi činioci koji utvrđuju na koji način će se smanjiti lokalna administracija. Slažemo se s tim da često nismo zadovoljni načinom funkcionisanja lokalne samouprave i njene administracije. Slažemo se da često ta administracija niti je dovoljno stručna, niti je dovoljno ažurna, niti je dovoljno efikasna. To su neke stvari oko kojih možemo da se složimo i o čemu možemo da razgovaramo i da probamo da pronađemo neka rešenja koja će zadovoljiti sve, a, pre svega, osnovne kriterijume – šta je potrebno ovoj državi, šta je potrebno vlasti na lokalnom nivou da bi efikasno funkcionisala, a sa što manje troška građana koji plaćaju porez. Međutim, podsetila bih vas da ti građani koji su zaposleni u lokalnoj administraciji nisu oni koji su krivi zbog toga što je u poslednje vreme toliko porasla administracija na lokalnom nivou, a, bogami, porasla je i na republičkom nivou. To je taj nedostatak strategije. Strategija bi trebalo da se izgradi za nekoliko godina unapred, a ne za nekoliko godina unazad, odnosno za kraći vremenski period unapred. Od ovog zakona se očekuju rezultati tek 2011. godine. Ako tek 2011. godine možemo da očekujemo efikasnu, racionalnu i štedljivu administraciju, to je dug vremenski period, s ovakvim zakonskim rešenjima koja su u Predlogu zakona. Ova zakonska rešenja ne daju odgovore na krucijalna i ozbiljna pitanja, na pitanja od kojih zavisi funkcionisanje lokalne samouprave. Bez decentralizacije, koja nam je i te kako potrebna i koja je i te kako predviđena, na onom putu za evropske integracije, ne možemo da postignemo efikasnost u funkcionisanju lokalne samouprave. Ta decentralizacija predviđa i određenu stručnost u funkcionisanju. Kako ćemo tu stručnost postići, ako već sada drastično smanjujemo, 15% nije malo smanjenje administracije, kada se može očekivati totalna zabuna i paraliza funkcionisanja lokalne vlasti? Očekujemo da sprovodimo reforme tako što ćemo se ponašati kao slonovi u staklarskoj radnji. Gde god se mrdne slon, on nešto polomi. Može da se očekuje da će i ovaj zakon, kao uostalom i zakon o smanjenju broja republičke administracije, i te kako da lomi stvari. Ne znam kako će onda da postigne onaj osnovni cilj, a to je efikasnost i racionalnost. Predviđa se da se u lokalnoj samoupravi uvede jedan šalterski sistem. Predviđa se da se stvori neka elektronska komunikacija među državnim institucijama. Predviđa se izbacivanje nepotrebnih izveštaja, koji i te kako otežavaju rad lokalne administracije. Predviđa se da se poreske službe modernizuju. Predviđa se da se inspekcijske službe modernizuju. To se predviđa samo usmeno, verbalno, na nekim konferencijama za štampu, a u ovom zakonskom predlogu, gde se predviđa smanjenje broja lokalne administracije, nema ni reči o tome da ćemo zaista da učinimo rad te administracije efikasnijim nego što jeste. To što sam vam sada rekla je jedan od načina da se efikasnost poboljša. Jer, ko se nije susreo s lokalnim službenikom za nekim šalterom, koji će navesti nekih desetak papira koji moraju da se donesu da bi se regulisale neke osnovne stvari iz domena poreza, građevinske dozvole ili slično. Ali, bez stvaranja jedne nacionalne strategije u pogledu propisa koji postoje a koji se već ne upotrebljavaju, ili su, jednostavno, neupotrebljivi, nećemo moći sve ovo da sprovedemo, ni jedan šalterski sistem, ni tu komunikaciju elektronsku itd. Recimo, lokalne samouprave su, govorim konkretno o Zrenjaninu, i te kako paralisane činjenicom da se još uvek ne zna na koji način se primenjuju odredbe onog famoznog Zakona o planiranju i izgradnji. Ne rade službe koje bi trebalo da rade u vezi s izdavanjem građevinskih dozvola i svega ostalog što je bitno za tu sferu delatnosti. To je jedan od načina koji samo pokazuje koliko ta lokalna administracija ne funkcioniše ukoliko nema jedne vizije na koji način ćemo lokalnu administraciju da reformišemo, da je poboljšamo. Dakle, nije dovoljno samo seći, potrebno je prethodno stvoriti uslove da ta seča da rezultate koji se traže. Recimo, ne znam da li su poslanici upoznati s tim, građani, najverovatnije, nisu, još uvek je na snazi Uredba o državnim praznicima u FNRJ iz 1947. godine. Još uvek je na snazi Uredba o Saveznoj javnoj ustanovi za utvrđivanje pomorskih plovnih puteva iz 1978. godine. To su propisi koji se ne upotrebljavaju više, a čak ne mogu ni da se primenjuju. Pored toga što se ne primenjuju, oni su neprimenjivi, a takvih neprimenjivih, koje je čak i ova skupština donela, ima još, a koliko tek imapropisa koje su raniji skupštinski sazivi izglasavali i donosili, a nisu realni i nisu životni. Prema tome, očekujem da će i ovaj zakonski predlog, kao i mnogi pre njega, u jednom momentu da prestane da se primenjuje, jer neće moći da se primenjuje, jer će uneti zabunu i konfuziju, jer će toliko da se iskomplikuje njegova primena, pogotovo što smo još uvek i te kako ispolitizovana država, koja, pored stručnosti, daje puno na političku pripadnost prilikom zapošljavanja u lokalnoj samoupravi ili republičkoj administraciji. Javna je tajna da je stranačka pripadnost jedan od osnovnih kriterijuma za zapošljavanje. Čitajući odredbe ovog zakona, možda na prvi pogled i možemo da nađemo određeni racio u pogledu smanjenja broja, ali nije dovoljno, podvlačim, smanjiti broj i posle izvesnog vremena, navrat-nanos, taj broj povećavati, kada smo pri tom uklonili mnogo dobre i stručne službenike, sa godinama iskustva. U tom slučaju, to može samo da napravi još veću štetu nego što je šteta koju prave ti službenici, govorim o tih 15%, koji su višak i koji dobijaju platu, po mišljenju Vlade, neosnovano, bez razloga, jer ako je nešto nepotrebno u procentu od 15%, u tom slučaju normalno da je to nepotrebno i štetočinski. Slažem se s tim da smanjimo troškove kad god treba i da se ponašamo skromno i u skladu sa sredstvima koja ova država može da stvori, ali nemojmo zaboraviti da i u lokalnoj samoupravi, i u opštinama i gradovima, u naseljenim mestima, ljudi rade, zarađuju i očekuju da za taj svoj novac dobriju određene konkretne rezultate, brzu, kvalitetnu uslugu, dakle, uslugu koja je civilizovana. Ukoliko samo smanjimo broj službenika, a pri tom ostavimo sve ono loše što je u prethodnom periodu bilo karakteristično za rad administracije i birokratije, nismo uradili ništa. Zaista je nepotrebno donositi ove zakone koji će stvoriti samo puno jada i muke i tim ljudima koji će ostati neraspoređeni, a i građanima koji bi trebalo da koriste njihove usluge.
Od vremena ovlašćene predstavnice Poslaničke grupe ima još tri minuta i 40 sekundi na raspolaganju. Utrošeno je 11 minuta i 20 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS je podneo niz amandmana, pokušavajući da makar malo ublaži ovaj zakon, koji je jako nepovoljan, pre svega, za opštine iz unutrašnjosti. Konkretno, u ovom članu 2. zapala nam je za oko činjenica da imamo dvojne kriterijume kada je u pitanju republička administracija i lokalna administracija, u tom smislu da su za lokalnu administraciju predviđene sankcije, sankcije koje znače umanjenje transfernih sredstava tim opštinama, a da takvu sankciju nemamo kada je u pitanju republička administracija, što je krajnje neprimereno. Uz to, na neki način, to je suprotstavljeno i Evropskoj povelji o lokalnim samoupravama, jer lokalne samouprave imaju jedan nivo samostalnosti u vršenju politike na lokalnom nivou, a suprotstavljeno je i želji za većom samostalnosti opština i preuzimanjem odgovornosti kada je u pitanju rad i život njenih građana. Prema tome, smatramo da je ovaj stav neprihvatljiv, da je potrebno da se briše, a, generalno, što se tiče celog zakona, rekao bih par reč. Mislim da on bitno uvećava regionalne razlike, koje su i sada izuzetno velike, uvećava ih u tom smislu da ni do sada teret tranzicije nije bio ravnomerno raspoređen između različitih regiona, pre svega, administrativnih centara i republike i pokrajine, da imamo pristojan razvoj i Beograda i Novog Sada, a, s druge strane, imamo ozbiljnu stagnaciju kada su u pitanju opštine iz unutrašnjosti. To možete da uočite na svakom od parametara, ako hoćete i kroz broj nezaposlenosti, gde su velike razlike između Beograda i Novog Sada, s jedne strane, i par opština koje su na tom putnom pravcu, gde se očigledno koncentriše ekonomski potencijal cele Republike i ostalih opština iz unutrašnjosti. Kroz visinu primanja, isto tako, imate veliku razliku između opština na lokalu i centralnih administrativnih centara. Ako ćete, i kroz bruto domaći proizvod, koji se pratio do 2005, a posle 2005. se očigledno, političkom odlukom, prestalo s praćenjem bruto domaćeg proizvoda. Znači, Republički zavod za statistiku je od toga odustao da se ne bi primetilo koliko je velika razlika između razvoja ovih opština, odnosno gradova Beograda i Novog Sada, i opština u unutrašnjosti. Ako pogledate, u poslednjih par meseci, pad prometa, koji je znatno veći u opštinama u unutrašnjosti, i pad prometa u maloprodaji u Beogradu i Novom Sadu, primetićete da se te regionalne razlike samo produbljuju. Ovaj zakon će doprineti da se te regionalne razlike još više prodube i ono što ste rekli, odnosno paralela koju ste povukli između državne administracije i lokalne administracije ne stoji, jer lokalnu administraciju imamo po svim opštinama, pa i u opštinama u Beogradu, a republičku administraciju imamo samo u Beogradu, odnosno pokrajinsku u Novom Sadu. Od 105 agencija, koliko ih ima, niste našli za shodno da se makar jedna nađe, ako ne u mojoj Jagodini, u mom Pomoravlju, onda u Kragujevcu, u Nišu. Nije valjda da su Niš i Kragujevac sposobni da imaju univerzitet, da imaju fakultete, a da nisu sposobni da vode par agencija. Veliki broj zaposlenih u administraciji u ovih poslednjih deset godina određivao je nivo tražnje i baš zbog te tražnje, zbog te kupovne moći koju danas imaju centri Beograd, Novi Sad, i ovih par opština na tom putnom pravcu, mi imamo činjenicu da ti centri i dan-danas privlače gro stranog kapitala, i ono malo stranog kapitala stranih direktnih investicija, i sveukupnih investicija u Srbiji, koje su iovako male. Znači, u tim centrima se koncentriše još veći nivo neke ekonomske moći, nekog ekonomskog potencijala da se isisavaju ove opštine koje su iz unutrašnjosti. Kada je reč o višku zaposlenih u svim lokalnim samoupravama, svesni smo toga svi da je veliki broj zaposlenih, da je bar polovina zaposlenih višak, ali je činjenica da je neuspeh tranzicije, neuspeh ekonomskih reformi i nedostatak privrednog sektora osnovni razlog zbog čega se ljudi danas odlučuju da se zaposle u lokalnim samoupravama, iako su plate, rekao bih, ne tako velike, ali to je jedina alternativa, to je ventil koji oni imaju, koji građani iz unutrašnjosti imaju, jer ova vlast, republička vlast, nije omogućila da se razvije privatni sektor i da im se stvori bilo kakva alternativa za bolji život. Ako pogledate privredni rast koji smo imali u prethodnom periodu, on se zasnivao, pre svega, na sektoru usluga. Krenite od sektora usluga, šta je tu bio, pre svega, bankarski sektor? Sve centrale svih banaka nalaze se u Beogradu i Novom Sadu. Ako gledate uvoznički lobi, pogledajte koliko uvoznika imate u Beogradu i Novom Sadu, jer se i na osnovu toga generisao jedan broj radnih mesta, najveći broj radnih mesta, opet, u ovim centrima. Veleprodaja, transport, sve ono što je vezano za trgovinu, pa i maloprodaja, i ovi veliki tržni centri koji se pojavljuju širom Srbije, samo su, na neki način, taj ekonomski potencijal koje ima unutrašnjost usisavali prema Beogradu i Novom Sadu, tako da smo danas stvarno došli u situaciju da građani van Beograda i Novog Sada žive jako loše. Istina, novosadska administracija uvek ima izgovor – kriv je Beograd, a beogradska nema izgovora, ali to nije problem, nema nikakve razlike između lokalnih samouprava van administrativnih centara, ni u Vojvodini, ni u užoj Srbiji. Znači, siromaštvo, neizvesnost, besperspektivnost su isti u svim tim opštinama i znatno veći nego što je to u beogradskim opštinama. Prema tome, donositi zakon kojim će taj neravnomerni razvoj još da se uvećava, kojim se ostavlja veći prostor administrativnim centrima, sužava kupovna moć, tražnja i perspektiva lokalnim samoupravama, krajnje je nemoralno, nečasno. Pomenuo bih ove male opštine u mom okrugu, to je, pre svega, opština Rekovac, u kojoj ste, kroz proces privatizacije, uništili sve od onog što je postojalo. Tamo, bukvalno, nemate nijedan privredni kolektiv, recimo, koji danas funkcioniše, u kome ima nekih zaposlenih. Ljudi žive od poljoprivrede, a kakvo je stanje u poljoprivredi u ovoj godini, možete da vidite i po cenama koje imaju za svoje poljoprivredne proizvode, po obimu prerade tih poljoprivrednih proizvoda. Znači, konkretno, u toj opštini, sve od Levča, od Bogatina, od poljoprivredne zadruge, od pogona koje je imala Fabrika kablova "Svetozarevo", danas Jagodina, sve je, bukvalno, zatvoreno. Ono što je privatizovano, nije proradilo. Ti ljudi nisu imali neku alternativu, osim da se, eventualno, zapošljavaju u komunalnom preduzeću, opštini i zdravstvenom centru. Takvim opštinama najteže padaju ovakvi zakoni i, u suštini, nebriga koju republička vlast ima, jedno deklarativno zalaganje za ravnomerni razvoj, a sve se svodi na to kako kroz regionalni razvoj, kroz neke regionalne integracije da što više kapitala dođe u Srbiju, da se taj kapital, prvo, zadrži u Beogradu, pa da nam Beograd raspodeli i udeli milostinju, nama, sirotinji iz unutrašnjnosti. Nažalost, ova priča o regionalnom razvoju, kroz ovaj zakon će, kao što sam rekao malopre, samojoš više da se produbi. Malo nas ima, nažalost, ali poslanici iz unutrašnjosti trebalo bi, kada je u pitanju ovaj zakon, da budu znatno jedinstveniji, bez obzira na to da li su vlast ili opozicija, bez obzira na to ima li blanko ostavki ili nema blanko ostavki, složile se naše centrale političkih stranaka ili ne. Mi moramo da se borimo za ravnomerni razvoj Srbije. Toga danas nema. Kao poslanici, nemamo dovoljno hrabrosti da dignemo svoj glas, da se izborimo za svoje opštine i za svoje sredine. Prepuštamo se letargiji, a prilika je da se kroz ovaj zakon čuje glas i nas poslanika iz unutrašnjosti. Hvala.
Iskorišćeno vreme Poslaničke grupe je 7 minuta i 30 sekundi. Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Dame i gospodo, ako sam ja asocijacijacija na regionalni razvoj, duboko sam vam zahvalna na tome. Ako je regionalni razvoj trenutno ključna tema u Srbiji, takođe sam vam duboko zahvalna na tome, jer smo prepoznali temu o kojoj moramo da pričamo i na kojoj Srbija mora u narednom periodu mnogo da radi. Ako se sećate, a podsetiću vas, kada sam u ovom parlamentu branila Zakon o regionalnom razvoju, izrazili ste bojazan da će Zakon o regionalnom razvoju da se pretvori u novo zapošljavanje u Nacionalnoj agenciji, u regionalnoj agenciji, u oblasnim asocijacijama. Tada sam vam rekla da je vaša bojazan neosnovana, da neće biti zapošljavanja i da ćemo smanjivati broj zaposlenih na svim nivoima. Danas pokazujemo ne da neće biti zapošljavanja o kojem ste vi pričali, nego će biti preraspoređivanja, čak će neki ljudi, nažalost, morati da iz javnog sektora odu u privatni, a deo sredstava koji će se uštedeti stvoriće povoljniji privredni ambijent, a ekonomija obima o kome će razmišljati buduće oblasne asocijacije i regionalne agencije će dati efekte u pravcu zapošljavanja u nekim drugim sektorima, a ne samo u javnom. Meni je izuzetno drago da ste se danas na neki način vratili na Zakon o regionalnom razvoju, da ste ga pomenuli, da ste i sami raspršili tu vašu zebnju da će Zakon o regionalnom razvoju da se pretvori u novo zapošljavanje. Danas vidimo – neće. Takođe, zahvaljujem gospodinu Mihajloviću, koji me je pozvao da lično razgovaram s opštinama po Srbiji. Nije tajna da sam u opštinama u Srbiji svakodnevno. Nije tajna da su opštine u Srbiji duboko svesne tereta koji se zove – nagomilana administracija, posebno one u kojima češće dolazi do promene vlasti. S tim ljudima se svakodnevno srećem. Neko je pomenuo da govorimo o jednošalterskom sistemu u opštinama, da govorimo o uslužnim centrima. Mogu da vas obavestim da su u gotovo svim opštinama u Srbiji, čak i u onim najnerazvijenijim, jednošalterski sistemi realnost, a da imamo povećanje broja zaposlenih, iako logika nalaže drugačije. Volela bih da vidite kako ti jednošalterski, ili uslužni centri, da ne kažem jednošalterski sistemi, izgledaju u opštini, recimo, Vladičin Han, ili Babušnica, koje su nerazvijene. Pozvala bih vas da vidite kako to izgleda u opštinama na jugu Srbije, koje su i kroz donacije Republike uredile svoje uslužne centre. Onda bismo sami zaključili – zar je moguće da su nam tu potrebni svi oni ljudi koji su radili pre 15 godina, kada smo morali da čekamo pred tim kancelarijama u dugačkim redovima, pa pred drugim druge, pred trećim treće, kada smo sada dovoljno uložili sredstava i znanja da napravimo uslužne centre u opštinama u Srbiji? Tu dolazimo do onog pitanja – da li u svim opštinama u Srbiji, u unutrašnjosti ili u nekim drugim, imamo opterećenje u broju zaposlenih na isti način? Da li imamo isti način razmišljanja? Moj odgovor je – ne. Zbog toga sam veoma srećna. Ako pogledamo koliki je broj zaposlenih u pojedinim opštinama u Srbiji, dolazimo do veoma različitih podataka – od nepuna tri, u odnosu na hiljadu stanovnika, pa do 17 na hiljadu stanovnika. Onda postavljamo pitanje – da li to baš tako treba i kako smo nagomilali taj broj zaposlenih? Dolazimo do toga da nam u danu kada se menja skupštinska većina u jednom velikom gradu, predsednik opštine potpiše 40 rešenja za prijem u radni odnos, za neke druge. Dolazimo i do toga da nam je fond za razvoj jednog grada na jugu Srbije veći nego Fond za razvoj Republike Srbije, i to za 25%, da ima 83 zaposlena, a da grad nije ni tako veliki da bi morao da trpi toliko opterećenje. To su razlozi zbog kojih je Vlada Republike Srbije dala jedan zakon o utvrđivanju broja zaposlenih u lokalnim samoupravama, ali, poštujući lokalne samouprave, ovaj zakon nije tako oštar kao zakon na republičkom nivou. Postavlja se pitanje – čime vi to kažnjavate Republiku? U Republici nemamo transfere, ali zato imamo milionsku kaznu za onog političara koji predstavlja ministarstvo. To će se primenjivati ne bude li bilo drukčije. Da pogledamo i kako se formiraju budžeti lokalnih samouprava. Lako je govoriti gospodinu Đuriću iz Čajetine, čiji je budžet daleko preko jedne milijarde, iako ima 15 hiljada i 600-700 stanovnika. Lako je, jer transfer nije odlučujući u budžetu i, koristeći stav 2. člana 2, vi ne morate da poštujete broj zaposlenih, jer poštujem to da vi imate problem kada vam se leti svije na Zlatibor 40 hiljada ljudi i kada je potrebno i njima dati dodatne uslužne delatnosti. Ali, vaš budžet i vaše kase dozvoljavaju da to platite iz sopstvenog budžeta i da ne morate da hajete za maksimalan broj koji vam je dala Republika. Poređenja radi, opština Vrnjačka Banja, koja ima 26.490 stanovnika, koju ste, takođe, pomenuli, koja ima 10.000 stanovnika više, koja i broj noćenja ima približno jednaka sa Zlatiborom, samo je, u njenu korist, broj zaposlenih u opštinskoj administraciji manji nego što je u opštini Čajetina, ne žali se, čak smatra da moraju da je smanje da bi imali dodatne transfere. Ako pažljivo pročitamo član 2, vidimo šta je tu pravo opredeljenje opštine. Da li je opredeljenje opštine da jedino zapošljavanje ima kroz povećanje broja radnika, ili je opredeljenje opštine da racionalno i efikasno koristi broj svojih zaposlenih u pravcu pružanja usluga građanima, ali ne na njihovo opterećenje, jer se, uglavnom, radi o opštinama koje nemaju velike budžete, nego nasuprot, kao kamen u cipeli, opterećujući opštinu dodatnim transferima. Pozivam opštine u Srbiji da o tome razgovaramo, kao što razgovaramo svaki dan, da tražimo izlaze i da kroz neke druge pravce utičemo na zapošljavanje ljudi u opštinskim upravama, ali nikako ne da prosipamo brigu za radnike koji su zaposleni u opštinskim upravama, nagomilavajući one koji sede u opštinskim kancelarijama, ne bih rekla – na veliku radost onih kojima pružaju usluge.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić, pravo na repliku.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, ponosan sam na to što opština Čajetina ima budžet milijardu i dvesta miliona, jer takav budžet nije bio 2004. godine. Dok DSS nije došao na vlast u Čajetini, imala je budžet dvesta miliona, ali smo aktivnostima opštinskog rukovodstva stvorili dobar ambijent i uslove za privlačenje investicija. Popravili smo taj budžet i beskompromisnom borbom s investitorima, i onim legalnim, i nelegalnim, povećanjem cena komunalnog opremanja. Znači, Zlatibor je postojao i pre našeg dolaska na vlast, pa se budžet nije punio tim nivoom i tom dinamikom. Vi ste rekli Vrnjačka Banja ima manje zaposlenih. Nisam siguran da ih ima manje, ali verovatno ima nekoliko javnih preduzeća koja obavljaju određene delatnosti u opštini Vrnjačka Banja, dok, na primer, opština Čajetina nema ni direkciju za uređenje i izgradnju, nego su tih dvadesetak ljudi koji su radili u nekadašnjoj direkciji za uređenje i izgradnju sada radnici opštinske uprave, jer posluju u okviru Fonda za investicije za građevinsko zemljište, tako da i oni potpadaju sada pod ova četiri zaposlena na hiljadu stanovnika. Da imamo direkciju, oni ne bi potpadali pod tu racionalizaciju, jer javna preduzeća nisu predmet ovog zakona. Nisam bio zlonameran. Rekao sam da DSS podržava racionalizaciju da smatra da je neophodno izvršiti je, napraviti efikasnu lokalnu administraciju, koja će biti jeftina, efikasna i u službi građana, ali mislim da je trebalo pojedinačno, od opštinedo opštine, utvrditi taj broj, jer ne može, složićete se sa mnom, biti četiri zaposlena na hiljadu stanovnika u svim opštinama. Negde ima potrebe da to bude pet, negde tri. Govorio sam o tom kriterijumu broja stanovnika. To što kažete da lokalne samouprave mogu da iz svojih budžeta finansiraju zaposlene, mi ih finansiramo i sada iz svog sopstvenog budžeta, ali ćemo biti kažnjeni time što imamo neke aktivnosti koje druge opštine nemaju, bićemo kažnjeni smanjenjem transfernih sredstava koja su nam ionako umanjena ove godine. Tačno je, ona predstavljaju mali deo prihoda budžeta u opštini Čajetina, međutim, bićemo dodatno kažnjeni zbog toga što moramo da servisiramo neke građane koji nisu stanovnici opštine Čajetina. Mislim da to nije u redu.
Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Tražio sam da se član 3. briše. Član 3. govori o ukupnom broju zaposlenih na određeno vreme, zbog povećanog obima posla, koji ne može biti veći od 10% od broja zaposlenih na određeno vreme u lokalnoj samoupravi. Uvek lokalna samouprava može da istakne da ima povećan obim posla, uvek može da istakne da joj treba određeni broj radnika na određeno vreme, da joj treba neki broj radnika koje će angažovati preko omladinske zadruge, preko studentske zadruge, putem ugovora o privremenim, povremenim vršenjima poslova itd. Međutim, ovde je u pitanju kako se lokalna samouprava ponaša, da li se ponaša domaćinski ili ne. Ne mogu a da ne pomenem lokalnu samoupravu iz koje dolazim, opštinu Čačak, u kojoj je SRS na vlasti, zajedno s koalicionim partnerima iz Nove Srbije, DSS-a, SPS-a, koja se zaista ponaša domaćinski. Mi imamo 60 radnika na neodređeno vreme, koje smo mogli da zaposlimo. Imamo 50% radnika na određeno vreme, koje smo mogli da zaposlimo do stupanja na snagu ovog zakona. To nismo uradili zbog toga što se domaćinski ponašamo i što pokušavamo da te radnike zaposlimo na druga mesta, a ne u lokalnoj administraciji. Ako ih već zapošljavamo na nekim mestima koja se finansiraju iz budžeta, pokušavamo da ihzaposlimo u onim javnim preduzećima koja se samofinansiraju, preduzećima koja rade dohodovno, koja rade na komercijalnoj osnovi. To je pravo domaćinsko poslovanje i mislim da tako svaka lokalna samouprava treba da radi. Drugo, propisivanje ovih 10% predstavlja samo mogućnost za manipulaciju, za uhlebljenje svojih kadrova, za uhljebljenje partijskih kadrova, i zbog toga smo i tražili da se ovaj član izbriše. Mislim da Vlada treba da prihvati ovaj amandman. Hvala.
Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Mihailo Purić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Miroslav Petković i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Poštovana gospođo ministar, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih vas da mi uračunate vreme i za peti amandman, znači, ukupno četiri minuta bih govorio, pošto su amandmani kompatibilni. Može? Znači, moraću da se javim. U redu. Počeli smo da pričamo o jednoj stvari koja se zove zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji. U početku, moram reći, ne izazivajući repliku, da se uopšte ne slažem sa svojim kolegom Miletićem Mihajlovićem, koji je rekao da ste vi kompetentni ovde da dođete. Mislim da niste, već je ovde trebalo da sede gospoda Marković, Dinkić, da je trebalo da nam oni odgovaraju na pitanja, a ne vi, jer se radi... (Verica Kalanović, s mesta: Bez obzira što znam sve o Leskovcu?) Bravo. Mislim da je trebalo da oni dođu i oni treba da odgovaraju na određena pitanja. Takođe smo rekli, u raspravi u načelu, da ovaj zakon nije dobar, da ga treba povući, i ponudili smo vam jedno dobro rešenje kroz formu amandmana, koje je trebalo da prihvatite. Niste prihvatili. Moje kolege su pokušale da vas ubede da su ti amandmani suvisli i osnovni i da ih treba prihvatiti, da je to jedna forma zakona koji će biti mnogo humaniji nego ona koju vi predlažete. Međutim, dolazim iz Leskovca, bio sam načelnik Okruga i sve znam, kao i vi, o Jablaničkom okrugu. Bojim se da će mi vreme nedostajati, ali ću se kasnije javiti da vam pričam. Dolazim iz okruga i opština koji imaju manje od 15.000, a i opština koje su i veće od 15.000 stanovnika. S obzirom na to da su tim opštinama transferom smanjena sredstva, Leskovcu je smanjeno 120 miliona, pitam vas – kada će Leskovac dobiti tih 120 miliona koje mu je Republička vlada smanjila transferom? Da li znate? Ne znate, niko ne zna. Druga stvar, privatizacija, koristiću vreme Poslaničke grupe, u Jablaničkom okrugu je katastrofalna. Od 129 preduzeća, svega tri do četiri je korektno privatizovano i tih tri do četiri rade korektno. Znate koja su to – "Zdravlje", Mlekara "Leskovac", neke firme koje rade. Međutim, ono što je karakteristično za ovaj zakon je to da je on podložno tlo za otpuštanje političkih protivnika, kao što se i desilo u Leskovcu. Tačno je da je pre formiranja nove vlasti podeljeno preko 45, kako ste vi rekli, rešenja o stalnom radnom odnosu, ali niste rekli drugu činjenicu – da ste vi i vaši koalicioni partneri zaposlili još 52. To niste rekli, to ste ispustili i to vam odgovorno tvrdim. Gradonačelnik Kocić, s kim imate dobru komunikaciju, zaposlio je čak i svog šuraka i, zamislite, dao mu platu 1.000 evra. ''Demokratski šurak'' dobio platu 1.000 evra. Vaš direktor pozorišta, gospodin Rakić, otpustio 14 radnika, od toga, sedmoricu iz DSS-a, nijednog iz G17 plus. Znate li zbog čega? Zato što ste vi eksperti, jer pozorište ne bi moglo da funkcioniše bez radnika iz G17 plus, a mi smo tom istom direktoru zaposlili ženu pre dve godine, iako ga nismo uslovljavali da bude član DSS-a, a on se kod vas učlanio pre godinu dana, mesec dana pre nego što će se formirati nova vlast. Znači, jedan lojalan član, pravi član G17 plus. Učlanio se mesec dana pre nego što ste došli na vlast u Leskovcu. Svaka čast. Lepo ste rekli. Nastaviću kasnije, o drugom amandmanu. Zahvaljujem.
Od vremena Poslaničke grupe potrošeno je minut i 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Miroslav Petković i Milan Lapčević. Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Biće mi zadovoljstvo ponovo da polemišem s ministarkom, ako ona to želi. Spreman sam za tako nešto, pošto sam se pripremio za ovaj set zakona. Naime, moram da vam kažem iskreno da mi iz DSS-a nismo protiv racionalizacije. Ta racionalizacija mora da bude transparentna, javna, a ne da se kriterijumi određuju paušalno. Zamislite, gradonačelnik Leskovca je rekao da mu je izuzetno žao što će samo 347 radnika otići iz lokalne samouprave, pazite, samo 347. To je 347 porodica, puta četiri, preko 1.200 radnih usta ostaje bez posla. Napomenuo sam da je izuzetno loša privatizacija urađena u Leskovcu. Svi su zapošljavali u lokalnoj samoupravi, počevši od DSS-a, ne aboliram sebe, pa preko drugih stranaka – G17 plus, DS-a, SRS-a i svih ostalih stranaka. Ljudi su našli uhlebljenje jedino u toj lokalnoj administraciji. Normalno je da racionalizacije treba da bude. Mi smo predlagali, pošto je Leskovac velika opština, peta opština u Srbiji, sa preko 160 hiljada stanovnika, da to bude na principu novih opština, da se lokalna samouprava relaksira na taj način što će se otvoriti neke nove opštine, pa će ta predimenzionirana radna snaga otići u te nove lokalne samouprave, kao što su Vučje, Grdelica, Brestovac, Pečenjevci, da ne nabrajam još, tamo ima potrebe za određenim brojem lokalnih samouprava. Znači, to je bila naša ideja. Ono što želim da vam postavim kao pitanje, izuzetno je bitno, pošto smo ovih dana usvajali Zakon o komunalnoj policiji. Pošto je Leskovac grad od preko 50 hiljada stanovnika, imaće potrebu za otvaranjem novih radnih mesta. Mi, s jedne strane, otpuštamo administraciju, a, s druge strane, uposlićemo određeni broj stanovnika. Takođe, usvojili smo Zakon o stambenim agencijama, koji će, isto, morati da dobiju novu radnu snagu. Kako će se to desiti? Postavio sam pitanje i u lokalnom parlamentu – da li će prioritet imati ljudi koji gube posao? Ne. Prioritet će imati samo stranački ljudi, pod znacima navoda, tako je rečeno. Dakle, svi oni koji su deo vladajuće koalicije moći će da se zaposle u tim novoformiranim institucijama, agencijama, a ostali neće moći. Dakle, ono što sam i potvrdio. Ovaj zakon je izuzetno dobro tlo, pogodno tlo za sukob i odstranjivanjepolitičkih neistomišljenika. Ono što će biti i te kako loše po građane Leskovca, jeste što se ovaj zakon već primenjuje. Gradonačelnik Leskovca, bez ikakvih uputa Skupštine, bez ikakvih uredbi Vlade, već primenjuje ovaj zakon. Da li ćete vi, kao Vlada, reagovati na tu njegovu drskost, nadobudnost, pošto, kažem, bez ikakvih odluka, bez ikakvog zakona, on već uveliko otpušta radnike po Leskovcu. Zahvaljujem.
Od vremena Poslaničke grupe, iskorišćen je minut. Na član 6, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Miroslav Petković i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Miroslav Petković. Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman na član 8, kojim smo predložili da se stav 1. menja i glasi: "Za sprovođenje ovog zakona odgovorna je Vlada, o čemu u roku od 30 dana obaveštava Narodnu skupštinu Republike Srbije", a da se stavovi 2, 3. i 4. brišu. Stavovi 2, 3. i 4. ovog člana definišu šta se dešava ukoliko lokalne jedinice lokalnih samouprava ne ispoštuju ovaj maksimalni broj, odnosno ne otpuste dovoljan broj radnika do maksimalnog broja. Tu se predlaže da se jedinicama lokalne samouprave smanjujutransferna sredstva, i to na svakih 0,1 promila preko maksimalnog broja zaposlenih – 1% od planiranih transfernih sredstava. Ustavom Republike Srbije, član 188. stav 4, garantovano je pravo lokalnim samoupravama na finansiranje iz republičkog budžeta, u skladu sa zakonom, i na osnovu toga je donet Zakon o finansiranju lokalnih samouprava. Ova odredba, znači, odredba ovog člana onemogućava finansiranje jedinica lokalne samouprave u skladu s Ustavom i pomenutim zakonom. S druge strane, mi smo ove godine, odnosno Vlada Republike Srbije je ove godine umanjila značajno sredstva lokalnim samoupravama, u ukupnoj masi, za oko 40%, a nekim opštinama i više od toga, pa bi pretnje novim smanjenjem transfernih sredstava dovele neke opštine na rub egzistencije, odnosno onemogućile bi potpuno da funkcionišu. Ne pričam o svojoj opštini, koja, hvala Bogu, ima dobar budžet, nego o nekim drugim opštinama čije je funkcionisanje zaista ugroženo, da ne pričam o nekim infrastrukturnim i razvojnim projektima koji su zaustavljeni u tim opštinama dosadašnjim smanjenjem transfernih sredstava. Dodatnim smanjenjima transfernih sredstava, mislim da bi one bile onemogućene potpuno da funkcionišu. Zato predlažem da prihvatite ovaj amandman.
Na član 8, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 8, stav čije smo brisanje predvideli, predviđa kažnjavanje lokalne samouprave koja ne smanji broj zaposlenih, kako je to predviđeno ovim zakonom. Ne javljajući se za repliku malopre, moram, gospođo Kalanović, da kažem da ''strožije mere'' za republičku administraciju jednostavno nisu tačne. U članu 13. zakona o maksimalnom broju zaposlenih u republičkoj administraciji je sankcionisano ne prekoračenje broja zaposlenih, ne prekoračenje sredstava za taj broj, nego nedonošenje sistematizacije. Zaista je smešno govoriti o tome da je ovo neka kazna, a to je, u stvari, prekršajna kazna za nedonošenje jednog akta – o sistematizacije. To lepo piše u članu 13. Ko ovde od nas ne govori istinu, neka svi građani znaju. Ali, zašto ne bi ministar doneo akt o sistematizaciji? Njega ovaj zakon ne obavezuje na poštovanje sistematizacije, nego da donese jedan papir. Zašto tvrdim da je ovo tačno? Zato što Vlada ima ovakav pristup. Svako od nas poznaje u životu ljude koji su snishodljivi prema moćnijima od sebe, a prema nižima, prema slabijima, vrlo drski, grubi, onakvi kako je to ova vlada ovim zakonom uradila. Ne iskorišćavajući rezerve u poreskoj politici, pogotovo u finansijskoj sferi, Vlada Republike Srbije ne stimuliše proizvodnju, nego oslobađanjem od poreskih obaveza finansira i podstiče ulaganje u finansijsku sferu. To je moćan lobi. To se ne sme dirnuti. Šta drugo Vlada radi? Ne kontroliše tokove novca, ni budžetskih, ni javnih sredstava, ne dira u agencije, za njih nema čak ni efikasne primene Zakona o budžetskom sistemu, da vidi kako se ogroman novac odliva, troši, potpuno nezakonito, poput nekih, ne svih, ali nekih predsednika opština, koji lokalnim kriminalcima omoguće prekoredno dobijanje placeva, gradnju, unosne i lukrativne poslove, a onda od tih i takvih dobijaju mrvice, jer njima omoguće ekonomsku snagu, a posle, ti i takvi upravljaju politikom ljudi na lokalu. To je kukavička politika i najlakše je udariti najjače tamo gde ti ne mogu uzvratiti udarac. To je udarac na lokalnu samoupravu. Kakav? Napišete u obrazloženju odbijanja amandmana da morate ovako da im skrešete broj zaposlenih, jer vi njima ne ograničavate, kažete, pravo da samostalno obrazuju organe, organizacije i službe za svoje potrebe, utvrde njihovu organizaciju i rad, kao da organizacija, služba, itd., može bez ljudi da postoji. Kažete, ne diramo im u to pravo. Da, tako i ministarka pravde kaže – ne, imaju pravo da budu predlagani i oni koji ne završe obuku u Pravosudnoj akademiji, ali ne mogu da budu izabrani, jer ovi imaju nenadoknadivu prednost. Znači, nemojte nas praviti ludim. Pravo izbora i pravo predlaganja je zakonom različito rešeno, kao i ovo, da imaju pravo da obrazuju organe. Da li imaju pravo da prime koliko im treba ljudi da te organe osposobe da funkcionišu? Još, u obrazloženju, sledeću rečenicu kažete – pri ostvarivanju tih prava treba voditi računa o obezbeđivanju sredstava za rad tih organa, organizacija i službi, kao i da se teret njihovog finansiranja ne prenosi na druge nivoe. Kako ste, gospodo moja iz Vlade, utvrdili koliko ko doprinosi budžetu, a koliko ko troši? Baš me zanima da li ste utvrdili, na primer, za čoveka koji živi u Novom Sadu, a radi, prima platu i troši pare u Beogradu, koji deo PDV-a ide Pokrajini Vojvodini, a koji deo ostaje u Beogradu? Na primer, porez na dobit preduzeća koje ima svoj organizacioni deo u Beogradu i u Novom Sadu, ili na jugu, kad plaća porez na dobit, koji deo, koliko je doprineo i plaćen u svakoj od ove tri organizacione celine? Recite mi, molim vas, kako to delite, na primer, u od carina deo, od prihoda koji se carinama stiče, na deo koji je za Leskovac, Kuršumliju, Beograd, Sentu ili Novi Sad? Ne da vi nećete, nego ne postoji mehanizam, ni poreski, ni softver koji ovo može da razdvoji. Dva osnovna kriterijuma – korisnost poreza i poreska pravednost, vi ovde hoćete da dovedete u pitanje, govoreći da vi, Bože, finansirate te lokalne samouprave. Draga moja gospodo, onaj ko više ima, treba više i da plati poreza, jer onaj ko ima više, koristi dobre puteve koje je napravila država, onaj ko ima više, više mu ugovora i vrednih poslova država štiti, a onaj ko ima manje, manje treba i da plati. To su osnovna poreska načela, a ovaj član zakona ugrožava član 9. tačku 7) Evropske povelje, po kojoj sredstva koja se prenose kao transferna sredstva ne možete da opredeljujete vi, kao neko ko ih transferiše, ne zarađuje sam; ne možete da opredelite koliko je ko tome doprineo. Ovo je država s jednom granicom, gde ne možete precizno da odredite šta je solidarnost, a šta je poreska obaveza.
Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, na član 8, amandman je podneo Odbor za pravosuđe u upravu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
U ime Poslaničke grupe, podneli smo amandman kojim smo predložili da se član 9. briše. Taj amandman je posedica prethodno podnetih amandmana, jer ukoliko bi prethodni amandmani bili prihvaćeni, ovaj član u zakonu bi bio preuranjen, odnosno ne bi bilo potrebe da se tu nalazi, s obzirom na to da definiše prava i obaveze onih koji budu ostali bez posla, koju vrstu nadoknade bi dobili, a predložili smo da ovo bude zakon kojim će se urediti postupak za određivanje maksimalnog broja zaposlenih. U poslednjem stavu tog člana se kaže da se u postupku utvrđivanja statusa neraspoređenog zaposlenog u organu jedinice lokalne samouprave i utvrđivanja da za radom zaposlenog prestaje potreba u ustanovi, privrednom društvu i drugom obliku organizovanja, u obzir uzimaju rezultati rada i imovno stanje. Tu uopšte nisu definisani jasni kriterijumi na osnovu kojih će se objektivno utvrditi rezultati rada i njihovo imovno stanje, tako da postoji bojazan da će ti službenici biti ostavljeni na milost i nemilost onoj političkoj strukturi koja u određenoj opštini vrši vlast. Želeo bih još nešto da kažem, zaista mislim da su naši predlozi krajnje korektni i dobronamerni. Mislim da se slažemo u tome da postoji potreba da se izvrši racionalizacija, ali na pravi način, i mislim da bi trebalo da razmislite o prihvatanju nekih naših amandmana, jer se primena zakona ne odlaže dugo, odlaže se dva meseca, ali da se odradi na pravi i valjan način. Ono što bih još zamolio, a što nedostaje da bi lokalne samouprave funkcionisale onako kako treba, jeste zakon o imovini lokalne samouprave. Treba inicirati donošenje tog zakona, da bi jedinice lokalne samouprave dobile određenu imovinu, dobile određene prihode od toga i da same postanu nosioci sopstvenog razvoja. Naravno, one opštine koje su manje razvijene, koje imaju male budžete, ili relativno male prihode u tim budžetima, biće dotirane od strane države, što je potpuno normalno, ali ipak mislim da treba ostaviti mogućnost lokalnim samoupravama da budu nosioci sopstvenog razvoja, time što će dobiti svoju imovinu i veće nadležnosti. Zbog toga smatram da je ovaj zakon preuranjen. Pokrajinska administracija u Vojvodini nije obuhvaćena racionalizacijom, iz razloga što se ne zna koje će nadležnosti još dobiti zakonom o prenosu nadležnosti, pa se ne može utvrditi tačan broj zaposlenih. Takođe, imamo dosta nedefinisanu zakonsku regulativu kada su lokalne samouprave u pitanju. Verovatno će biti zakona koji će opštinama davati nove i nove nadležnosti i obaveze, pa će to proizvesti potrebu za određenim brojem službenika, koji sada rade u republičkoj administraciji, a to će kasnije biti preneto na neki lokalni nivo. Zato mislim da još jednom razmislite i da prihvatite ove amandmane, kako bismo na valjan način regulisali ovu materiju, a ne odlažemo zakon dugo, na neka dva meseca. Hvala.
Minut i 15 sekundi od vremena Poslaničke grupe je iskorišćeno. Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, mnogo više ću se baviti ovim zakonom u sledećem amandmanu, ali amandman koji sam podnela na član 9. ispred poslaničke grupe Nova Srbija glasi da se u članu 9. stav 5, posle reči: "rezultati rada", dodaju zapeta i reči: "porodični status". To se odnosi na famozne kriterijume kojima će se, navodno, rukovoditi prilikom sprovođenja ovog zakona. Ovaj zakon je prilično neupotrebljiv, o tome sam ranije govorila, da ne kažem da je tragikomičan u svojoj neprimenljivosti, a kasnije ću vam dokazati na primerima opština kako će se sprovoditi na delu, ali ovde, kod ovih kriterijuma, za koje smatramo da su ostavljeni vrlo rastegljivi i nedorečeni, kaže se sledeće u obrazloženju za odbijanje amandmana – amandman se ne prihvata zbog toga što je isti predložen s obrazloženjem koje se vezuje za to da li zaposleni, odnosno njegova porodica ostaje bez prihoda, a imajući u vidu to da je u odredbi člana 9. stav 5. Predloga zakona već predviđeno da se kao kriterijum koji se uzima u obzir u postupku utvrđivanja statusa neraspoređenog zaposlenog u obzir uzima, između ostalog, i imovno stanje. Kada stavite kao kriterijum "imovno stanje", onda tu može da se podvede sve i svašta i da se sve proglasi problematičnim imovnim stanjem, zbog čega neko mora ili ne mora da sačuva radno mesto. Istovremeno, prilikom sprovođenja ovog zakona, ako do njega uopšte bude moglo da dođe u onoj meri u kojoj se to zagovara, onaj ko bude sprovodio zakon sudariće se sa još dva zakona – Zakonom o diskriminaciji i Zakonom o ravnopravnosti polova. Biće problem kako da se ovaj zakon, u ime one efikasnosti koju zagovara, zaista sprovede u delo. To je ono što ovaj zakon, između svih ostalih propusta, čini neprimenljivim. Hvala.
Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Marinković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, amandman na član 9. je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću vrlo kratko, imajući u vidu da je ovaj amandman sličan onom o kome smo danas govorili prilikom rasprave o Predlogu zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Naime, u okviru kriterijuma za koje se zalažemo kada se utvrđuje broj neraspoređenih posle usvajanja sistematizacije radnih mesta, zakon je predvideo da se prilikom utvrđivanja tog statusa vodi računa o rezultatima rada i imovnom stanju. Imajući u vidu da je to još jedan od amandmana koje je sindikat uputio, kao i da i dalje insistiramo na stalnom socijalnom dijalogu između poslodavca i sindikata, smatrali smo da taj amandman treba da uđe u proceduru, ne bi li se, sve do konačnog rešenja, našlo najbolje rešenje. Naši kriterijumi, o kojima sam danas govorio, stavljaju na prvo mesto opštu korisnost radnog mesta, da li to radno mesto uopšte treba da postoji, na drugom mestu je stručnost, efikasnost, rezultati rada, i kada su ispunjena oba, tražimo da se posebno obrati pažnja i da se zaštite posebne kategorije zaposlenih, određene kategorije u skladu sa Zakonom o radu, kao što su: zaposlene žene za vreme trudnoće, na porodiljskom odmoru ili odsustvu zbog nege deteta, samohrani roditelji, roditelji sa više dece, osobe s invaliditetom i da ne nabrajam dalje. U tom smislu smo i predložili amandman kojim se, pored rezultata i imovnog stanja, dodaje i primena Posebnog kolektivnog ugovora koji važi za državne organe, imajući u vidu da je, malopre ste pomenuli, Odbor za rad i socijalnu politiku usvojio amandman koji, oslanjajući se na obrazloženje koje je dala Vlada, obuhvata sve to.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 10, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman je podnela narodna poslanica Daniela Lovrin-Gavrilović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman, s ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Gospođo potpredsednice, gospođo ministar, dame i gospodo, članom 10. stav 1. Predloga zakona predviđeno je da ukoliko je broj zaposlenih na neodređeno vreme u lokalnoj administraciji na dan stupanja na snagu ovog zakona manji od maksimalnog broja zaposlenih, taj broj se ne može povećati do 31. decembra 2010. godine. Dozvoljavanjem moguće korekcije, koju sam predložio podnetim amandmanom s ispravkom, a to je da se u članu 10, na kraju stava 1, umesto tačke stavi zapeta i dodaju reči – osim u slučajevima koji su nastali zbog stupanja na snagu zakona kojima su utvrđene nove nadležnosti jedinica lokalne samouprave, a najviše do maksimalnog broja zaposlenih, praktično se to dozvoljava, za slučajeve koji su nastali bez uticaja jedinica lokalne samouprave, a zbog stupanja na snagu zakona kojima su utvrđene nove nadležnosti jedinica lokalne samouprave, Time se omogućava kvalitetnije obavljanje poslova jedinica lokalne samouprave. Ograničenjem ove korekcije na „najviše do maksimalnog broja zaposlenih“, prate se u potpunosti i drugi razlozi za donošenje zakona, kao što je racionalizacija lokalne administracije i smanjivanje broja zaposlenih u javnoj administraciji i administraciji jedinica lokalne samouprave u njenom sastavnom delu. Usvajanjem amandmana, s ispravkom, dovešće se u ravnopravan odnos jedinice lokalne samouprave koje su do danas znatno smanjile broj zaposlenih. Moram samo da kažem da je stupanjem na snagu, na primer, Zakona o komunalnoj policiji, uvedena obaveza obrazovanja komunalne policije grada, a članom 2. stav 2. tog zakona – da grad obezbeđuje broj komunalnih policajaca koji odgovara. To je samo jedan od primera zbog kojih bi trebalo ovaj amandman, s ispravkom, prihvatiti.
Na član 10, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Poslaničke grupe NS-a, podnela sam amandman na član 10. stav 1, koji treba da se menja i glasi: ''Ukoliko je broj zaposlenih na neodređeno vreme u lokalnoj administraciji na dan stupanja na snagu ovog zakona manji od maksimalnog broja zaposlenih, taj broj se može povećati do maksimalnog broja do 31. decembra 2010. godine''. U članu 10. stav 3. se onda briše. Kolega Mirko Munjić je pomenuo Čačak, opštinu iz koje dolazi, kao opštinu u kojoj se godinama odgovorno prema budžetu građana vrši opštinska vlast i gde je broj mogućih zaposlenih daleko manji od onoga koliko je dozvoljeno zakonom do sada, a ipak je opština izuzetno efikasna. Takav je slučaj i u opštini Topola, pa smo smatrali, ovim amandmanom, da tim opštinama, koje do sada evidentno nisu zloupotrebile nijednog momenta svoje pravo na vršenje vlasti, treba ostaviti mogućnost da povećaju svoju administraciju u slučaju stvarne potrebe, jer smatram da će oni to da opravdaju. Međutim, ono što moramo da prihvatimo u rešavanju pitanja administracije, jeste da nije dobra polazna tačka da budžet treba da bude najveći poslodavac. Najveći poslodavac mora da bude privreda. Tada će budžeti lokalnih uprava i republički budžet biti bogati i tada se ovakve mere neće morati sprovoditi, jer ovakve mere ponekad deluju zaista kao karikatura, s obzirom na to da mi trčimo malo pre nego što treba u Evropu, pa smo prihvatili taj standard da je 4.000 građana mera za jednog opštinskog službenika, a znamo da postoje službe, mislim da je gospodin Šami o tome vrlo jasno govorio, koje moraju da funkcionišu i u opštinama koje imaju 6.000 stanovnika, 66.000 stanovnika i u gradovima koji imaju 600.000 stanovnika. Dakle, postoji nešto što je život i postoji nešto što je administracija. U praksi često to nije spojivo, ali ako bismo se držali slova na papiru koje zagovara ovaj zakon i koji pokušava da prepiše Evropu u Srbiji u ovom trenutku, to znači, gledajući situaciju u Srbiji od severa do juga, da opština Nova Crnja, koja ima 12.705 stanovnika, može da zaposli za sve potrebe opštine, iz svih svojih mesnih zajednica, tri službenika, da opština Novi Kneževac, koja ima skoro 13.000 stanovnika, može da zaposli tri službenika i 1/4, znači tri i frtalj, što bi rekli moji Bačvani. Opština Bački Petrovac ima više sreće, ima skoro 15.000 stanovnika, tri i po službenika. Sremski Karlovci – samo dva i 1/4. Opština Ljig, četiri službenika cela. Golubac – dva i po na 9.913 stanovnika. Žabari – tri i 1/4. Lapovo – dva službenika. Ćićevac – dva i po, Trgovište – jednog i po službenika. To bi trebalo da budu službenici koji treba da se bave lokalnom politikom, da sprovode ono što lokalna vlast odredi, da se bave finansijama, komunalnom delatnošću, da servisiraju sve te poslove, da se bave opštim poslovima, društvenim delatnostima, da izdaju uverenja, dozvole, da primaju razne predstavke građana, da pri tom uvek budu efikasni, a u tim opštinama, pogotovo na jugu Srbije, znamo da postoje mesne zajednice, mesne kancelarije, kod kojih je krajnji tehnološki domet sijalica. To možemo da vidimo i na televiziji, u nedavnim prikazima tih mesnih zajednica. Dakle, zaista ne vidim adekvatno obrazovanje tih službenika, adekvatne lične sposobnosti kojima oni mogu da izađu u susret potrebama ovog zakona i potrebama stvarne administracije na terenu. Da li to mogu da vrše neki ''supermeni'', neki ''spajdermeni'', neki ''betmeni''? Moguće da mogu, ali u Srbiji takvih za sada nema. Tvdrim da se ovaj zakon po tim evropskim standardima neće sprovesti, jer u opštinama se i trenutno, gospodin Marković nije tu, a on je najpozvaniji, sprovodi znatno zapošljavanje novih kadrova, niko se ne otpušta. Znači, nepotrebno je da karikiramo celu priču, da pred MMF-om pokažemo da smo doneli ovaj zakon, kao da oni neće videti da od toga u stvarnoj priči, u životu, nema ništa.
Iskorišćeno je ukupno vreme Poslaničke grupe NS-a i vreme predstavnika. Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, gospođa Zlata Đerić je u potpunosti u pravu, ovaj zakon se donosi, pre svega, zbog MMF-a. Dovoljno je da pogledate obrazloženje zakona i videćete da nema preciznih podataka o uzrocima koje je Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja radilo za anketu koja, navodno, obuhvata 16 država EU. Dakle, to je prvo što pada na pamet kada vidite obrazloženje zakona. Drugo, što se tiče konkretnog amandmana, on je zasnovan na sledećim argumentima. Niko nam ne garantuje da će se kriza okončati do kraja 2010. godine. Jedino MMF ima prognozu da će BDP porasti u sledećoj godini. S druge strane, imate „Unikredit banku“, koja tvrdi da će u 2010. godini BDP pasti za 0,7%. Dakle, potpuno je neizvesno šta će se desiti u sledećoj godini i u tom smislu smatramo da je preuranjeno da se postavlja ovakav rok i zbog toga je i podnet amandman na stav 2. ovog člana.
Na član 10, amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milorad Buha i grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, pa narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 10. stav 3. i zatražio sam da se stav 3. briše. Naime, u stavu 3. je predviđeno da, u slučaju da lokalna samouprava zaposli povećan broj od onoga koji ste vi stavili kao standard, postoji instrument u okviru transfernih sredstava i da se ta transferna sredstva privremeno obustave. Šta to znači – da se privremeno obustave, nije u obrazloženju rečeno, da li je to privremeno za tu godinu ili je trajno itd., ali, u suštini, pravna kategorija zaustavljanje transfera je protivustavna i protivzakonita. Niko nema pravo, po odredbama Ustava, po odredbama Zakona o budžetskom sistemu, Zakona o lokalnoj samoupravi i Zakona o finansiranju lokalne samouprave da ova sredstva uskraćuje lokalnoj samoupravi. To je direktno kršenje ljudskih prava građanima koji uredno izmiruju zakonom predviđene obaveze. Ta sredstva se alimentiraju republičkom budžetu, u vidu transfera se vraćaju lokalnoj samoupravi i sada jednim zakonom, kao što je ovaj zakon, sredstva koja su građani uredno izmirivali, koja su uredno uplaćena i koja bi trebalo uredno da se vraćaju lokalnoj samoupravi, ovom odredbom ta prava građanima uskraćujemo. Kažem, nemamo to zakonsko pravo, nemamo to ustavno pravo, to je direktno kršenje ustavnih i zakonskih odredaba i pozivam ovde prisutnog ministrada povede računa, jer ovo je notorno kršenje prava, a, s druge strane, radi se o neotuđivom pravu da svaki građanin, ako je izvršio obavezu, ima pravo na raspolaganje tim sredstvima.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Brisanje stava 3. člana 10. je, u stvari, dokaz koliko ste prvo sebi, kao Bog, ''bradu stvorili'', odnosno koliko ste onima nad kojima imate direktnu vlast majka, kao Vlada, a lokalnoj samoupravi maćeha. U zakonu kojim ste odredili maksimalan broj zaposlenih u republičkoj administraciji obaveza je da se donese akt o sistematizaciji, i ako se ne donese do kraja godine, samo se propiše, navodno, prekršajna kazna i obaveza je da se objavi registar zaposlenih, organizacija čiji registar ne postoji, ali za to nema čak ni prekršajne kazne i nije usvojen ni amandman koji smo mi podneli da se neobjavljivanje registra zaposlenih na republičkom nivou sankcioniše. Zato za lokalnu samoupravu imate, u zakonu koji ne liči na zakon, jer sve ostavlja da se kasnije definiše, ali precizno uređuje način zaustavljanja prenosa sredstava lokalnim samoupravama ako prekorače broj zaposlenih. To dokazuje prema kome ste strogi i koliko ste strogi. Nezakonito je čak i da prenosite transfer, ali da usmeravate namene, jer se time ugrožava diskreciono pravo lokalnih samouprava da raspolažu, ali klica ovoga, što ste nameravali da uradite još u julu, posađena je u Zakonu o budžetskom sistemu, kada je Vladi ostavljeno pravo da utvrđuje prioritete i vrši prenamenu sredstava prema lokalnim samoupravama, čak, i jednom delu fondova. Znači, niti je ovo slučajnost, niti je ovo površnost, ovo je planirana namera i vi ćete kao Vlada sve učiniti da drugima uskratite prava, i ustavna, samo da vas niko ne dirne s mesta na kojem ste.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, amandmanna član 11. podneo je Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, ostajem kod amandmana koji sam podneo na član 11. stav 2, s tim što smatram da se ovim zakonom ništa neće poboljšati, niti se može uštedeti. Tamo gde se može uštedeti na lokalnom nivou, to je, prvo, smanjenje broja vozila u lokalnoj samoupravi. Prema mojim procenama, oko 5.000 ih ima, a treba ih svesti na samo po tri vozila po opštini. Umesto vozila, koja koriste velike količine benzina i ogromne troškove, pogotovo kada su u pitanju vozila i njihove cene, predložio bih da lokalna samouprava svojim činovnicima kupi nove bicikle, jer tu bi se mnogo uštedelo, zatim da se ukinu turistička putovanja lokalnih moćnika, jer lokalni moćnici putuju po belom svetu, za čim lokalna samouprava nema nikakve potrebe. Imam primer da je jedan direktor komunalnog preduzeća putovao u Italiju na sajam cveća da vidi kako rastu zumbuli, a Srbija ima svoje zumbule. Zatim, demontiranje 90% svih rashladnih uređaja iz prostorija lokalne samouprave i montiranje istih u bolnice i zdravstvene centre gde se leče naši bolesnici. Ukinuti im mogućnost zaključenja ugovora na određeno vreme, ukinuti angažovanje, pre svega, savetnika, ukinuti reprezentaciju za 90%, kao privremenu meru, za dve godine oročenu. Dame i gospodo, gospođo predsedniče, dozvolite mi da iskoristim priliku da u ime Srpske radikalne stranke i u svoje ime čestitam svim pravoslavnim vernicima koji sutra, u subotu, 21. novembra 2009. godine, slave svoju krsnu slavu Svetog arhangela Mihaila, u želji da je proslave sa svojim najbližim, u zdravlju i veselju. Što se tiče, gospođo predsedniče, lokalne samouprave i zapošljavanja, obavestio bih vas da sam tražio sazivanje vanredne sednice Skupštine grada Pančeva, tj. predložio sam da predsednik Skupštine grada Pančeva zakaže sednicu i stavi kao 1. tačku dnevnog reda – ukidanje Odluke o iznošenju smeća. Radi se o tome da jedino Pančevo u Srbiji ima dve odluke za čišćenje i iznošenja smeća, koje je za 50% skuplje u Srbiji, ako ne negde i 100%. U tom pravcu sam predložio predsedniku Skupštine grada Pančeva da zakaže sednicu. On je to odbio. Međutim, odbornici SRS-a, pošto imamo trećinu odbornika, zakazali su vanrednu sednicu, da rešavamo lokalne probleme, kada su u pitanju problemi od opšteg interesa naših građana, za 25. novembar, u 12 časova, u Velikoj sali Skupštine grada Pančeva. Na toj sednici ćemo raspravljati i o interventnim merama za pomoć socijalno ugroženom stanovništvu, a, kao dopunu dnevnoga reda, predložićemo raspravu o statutu Vojvodine. Obaveštavam građane Pančeva da će ta skupštini biti održana 25. novembra 2009. godine. Obaveštavam i predsednika Skupštine grada Pančeva iz DSS-a, da i on dođe na tu sednicu, i pozivam ovim putem, na drugi način ne znam kako, i gradonačelnika Pančeva da dođe na ovu sednicu Skupštine grada Pančeva, na kojoj bismo rešavali probleme na lokalnom nivou. Zbog toga, smatram da bi bilo potrebno da se povede računa o uštedi. Ima mesta, na razne načine. Još jedna ušteda, kako bi se mogla poboljšati materijalna situacija i materijalni položaj naših sugrađana.
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem. Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Amandmanom sam samo tražio da se izvrši mala izmena, da se "ili" zameni sa "i". Znate i sami, kada se u pravu kaže, u nabrajanju, "i", onda je to kumulativno, a kad se kaže "ili", to je alternativno. Međutim, dobio sam odgovor, koji je mene sramota i da komentarišem, da vam kažem iskreno. Radi se o obavezi da se preko Internet sajta opštine ili na oglasnoj tabli iznese podatak o tome koliko ima zaposlenih službenika u lokalnoj samoupravi. Ali, vidite i sami kako oni to tumače. Verovatno, zato što sam ja predložio, ne prihvataju. U krajnjem slučaju, to nije ni bitno, vi ste krenuli tim putem i nema potrebe da vas dižem. Rekli ste da ćete da padnete – padnite. Ali, građani treba da znaju da je ovo zakon kojim DOS negira sam sebe. Za devet godina su uspeli da povećaju broj zaposlenih i u lokalnoj samoupravi. Samo da vas podsetim, pre devet godina su bili protesti, navodno, centralna vlast ne usmerava transferna sredstva opštinama itd. Tada se nije imalo razumevanja za NATO agresiju i neke probleme ekonomske prirode, a sada, moram da vam kažem da smo, u junu ili u martu ove godine, za 15 milijardi uskratili, ne mi, nego vlast je skratila iz budžeta sredstva lokalnoj samoupravi, i to ona transferna sredstva. Pokušavajući da ovu materiju rešite zakonom, vi ste, praktično, uskratili mogućnost i političkim strankama da njihova inventivnost, njihov politički program budu alternativa. Jer, vi želite sredstva da stavite u četiri promila na 1.000 stanovnika, što je potpuno neprihvatljivo, tim pre što ovaj predlog zakona stvarno nema ustavni osnov i ničemu ne vodi. Samo da vas podsetim, nekada ste ove stvari rešavali tako što ste o u zakon o budžetu ubacivali po nekoliko članova, kojima ste...
Dva minuta, zahvaljujem. Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, ovaj zakon je mogao biti lepa uredba. Znači, sve se moglo regulisati jednom uredbom, ali, šta je, tu je. Pošto smo već pri kraju kada su u pitanju amandmani na predlog ovog zakona, ovde se desi da male ribe idu u čorbicu, a velike ribe će i dalje da se tove i da se goje. Ko su male ribe? Zaposleni u lokalnim samoupravama. Ovde zaista postoji mehanizam za kažnjavanje svih onih koji ne budu poštovali odredbe ovog zakona, i treba, kada donosimo zakone, da imaju snagu obaveznosti. Ali, kada je u pitanju prethodni zakon, ovde su vam već ukazali na član 13. zakona o maksimalnom broju zaposlenih u republičkoj administraciji, on nalaže obavezu starešinama državnih organa da donesu akt o organizaciji. Jedan od ministara, gospođo Kalanović, rekao je – neću da se pridržavam zakona. Naučio sam da zapošljavam, a ne da otpuštam radnike. Kakvu poruku šaljemo i koja je obaveznost prema zakonu o lokalnim samoupravama? Nikakva. Vi iz vaše stranke i poslanici SRS-a u jednom su saglasni, a to je da ne želimo da zapošljavamo u državnoj administraciji, nego u realnom sektoru. Recite mi vi – gde? Da li, možda, na železničkoj pruzi kod Lapova? Da li, možda, u Kombinatu ''Raška'', ili u sličnim kombinatima, u ''Viskozi'', ''Krušiku'', ili u nekim drugim firmama? Nemoguće je i stoga smatramo da je ovaj zakon neprihvatljiv. Ne možemo biti za one zakone koji dovode do ukidanja zaposlenih, do smanjenja broja. Preneli ste ovo u nadležnost Ministarstava finansija. Predložili smo da o sprovođenju ovog zakona, u jednom delu, konkretno, u delu odredaba člana 11, vodi računa i Ministarstvo za državnu upravu, jer želimo da smanjenjem broja zaposlenih, ukoliko ste to već naumili i hoćete to da uradite, a shodno političkim ....
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 12, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, gospođo ministar, predložili smo amandman, odmah da kažem, ne volim da pišem amandmane gde se nešto briše, ali ovde stvarno nije bilo drugog. Naime, član 12. ovoga zakona predviđa da praktično sva pitanja od značaja za sprovođenje ovog zakona bliže određuje Vlada. Mislim da Vlada, po prirodi stvari, ima pametnija posla od ovoga. To je jedno. Drugo, ako već neko treba iz Vlade da vodi računa o ovome, to bi onda bilo Ministarstvo za lokalnu upravu. Ne vidim razlog da cela Vlada vodi računa o tome da li je neko tamo, neka kafe kuvarica u nekoj opštini dobila otkaz ili nije dobila otkaz. Najprostije rečeno, predložili smo da se ovaj član briše ili da se preformuliše u nekom suvislom smislu, da to radi nadležno ministarstvo. Hvala.
Na član 12, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Član 12. kaže da način i rokove izveštavanja iz člana 8. stav 1. ovog zakona, zatim, sadržinu registra iz člana 11. stav 3. ovoga zakona, kao i druga pitanja od značaja za sprovođenje ovog zakona bliže uređuje Vlada. Tražimo da se doda – u roku od 15 dana. U svim relevantnim pitanjima koja su vezana za način i rokove izveštavanja, za sadržinu registra, kao i za ostala pitanja, Vlada donosi posebne akte. Ali, kada će Vlada da donese te akte? To vam MMF verovatno nije rekao i sve što vam MMF ne kaže, tu nastaje neka pravna praznina. U kom roku će to Vlada da uradi? Može da prođe tri meseca a da Vlada ne donese ove akte, je li tako? Do sada nas Vlada nije uverila u svoju ažurnost, u svoju revnost. Zaista nemamo poverenja u ovu vladu, da će ona u nekom razumnom roku doneti ove akte. Zbog toga tražimo da to bude u roku od 15 dana, kako odredba ovog člana ne bi bila bespredmetna. Predlažemo da je Vlada obavezna da, u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu ovoga zakona, donese ove akte. Kad god se traži nešto konkretno, to Vlada izbegava. Jer, davati nekome obavezu da nešto uradi, a ne predvideti rok u kome će taj neko nešto da uradi, pogotovo ako je u pitanju Vlada Srbije, zaista je iluzorno i treba prihvatiti ovaj amandman SRS-a. Hvala.
Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, kao i u prethodnom zakonu – o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, u članu 8. tražili smo da reči: „poslove finansija“, zamenimo rečima: „državne uprave i lokalne samouprave“. Radi se o istoj stvari – kršenje Zakona o Vladi po dva osnova. Jedan –ministarstvo, kao što je Ministarstvo za ekonomiju i ravnomerni regionalni razvoj, na čijem je čelu Mlađen Dinkić, zadire u nadležnosti drugog ministarstva, a to je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a posle toga Ministarstvo za regionalni razvoj predlaže da nadzor nad ovim zakonom vrši Ministarstvo finansija. Znači, ovaj amandman je suvisao i u skladu sa Zakonom o Vladi. Nadamo se da ćete prihvatiti ovaj amandman i na taj način poboljšati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Samo vas molim da se još jednom prijavite u elektronski sistem. Izvolite.
Zahvaljujem.Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospođo ministar, ovaj član 13. mu i dođe kao neka višnjica na šlagu torte, nazovitorte, koju predstavljaju ovaj i prethodni zakon. Ne, nije tačka na pljačku, gospodine Krasiću, ovo je tačka na ljudsku pamet. Naime, predložiti da Ministarstvo finansija vodi računa o sprovođenju ovog zakona, prosto mi je neshvatljivo. Još bih nekako razumeo da se radi o posebnom poslu, za koji nije predviđeno u Zakonu o Vladi ko će da ga obavlja, pa sad, hajde, neko ministarstvo da ga obavlja. Gospođa Dragutinović bolje da vodi računa o onim milijardama koje su joj se negde zaturile, a ovaj posao neka prepusti onom ministarstvu, ako uopšte neko ministarstvo treba da vodi računa o ovome, umesto da se u to petlja Ministarstvo finansija. Kad smo već kod finansija, mislim da se, strateški, lokalna samouprava loše finansira, u smislu lošeg načina finansiranja. Ovih problema, pa ni ovog zakona ne bi ni bilo da je u lokalnoj samoupraviizvršena decentralizacija, ali ne separacija, nego decentralizacija države Srbije, da je lokalnoj samoupravi ostavljena mogućnost da zarađuje novac, na primer, tako što bi joj se odobrio neki porez na promet, pa bi bila zainteresovana za poslove na svojoj teritoriji, pa onda neka na osnovu svojih prihoda i rashoda zapošljava koga hoće i koliko hoće. Ponovo ću se vratiti na oba ova zakona. Prilika je da se zaključi diskusija na ovu temu. Ovo je, nažalost, jedan u nizu, a imali smo više takvih zakona ove vlade, zakona koji su monstrumi od zakona, zakoni van svake pameti i svake logike, zakoni koji pokušavaju da reše jedan problem tako što će da naprave još hiljadu i jedan problem i, zapravo, ništa rešiti neće. Isti je takav bio Zakon o izmenama i dopunama Zakona o informisanju, pa će na kraju da završi na Ustavnom sudu ili u Strazburu. I ovaj zakon će da završi u nekim udžbenicima za neke buduće generacije, kao primer kako se neadekvatnim sredstvima pokušava rešiti neki problem. Ceo problem je u tome što smo mi obećali MMF-u da ćemo, umesto 10% bruto dohotka, trošiti 8% na plate u državnoj upravi, što ne umemo da rešimo taj problem, a pokušavamo sve to da opravdamo nekim, rekao bih, demagoškim pričama. Da se razumemo, niko ne voli administraciju, ja prvi je ne volim. Proveo sam dane i nedelje stojeći po raznim šalterima, često za potpuno besmislene stvari, ali nemojte se zavaravati, neće onih milion nezaposlenih postati srećniji ako se pojavi još 10 hiljada nezaposlenih, jer to samo znači još veći pritisak na razna socijalna davanja, na narodne kuhinje, na, kraju krajeva, konkurenciju u traženju posla. Ništa se ovim zakonom, ama baš ništa, promeniti neće. Na stranu što je realno, i tu sam računicu izveo, ukupan saldo svih ovih zakona, u odnosu na naše budžetske deficite, minimalan, gotovo nikakav, a kad se uzmu troškovi koji će da proisteknu primenom ovog zakona, čak mislim da će država biti u minusu. Umesto svega toga, hajde da napravimo stvarno ozbiljan rez. Za to su, verujem, zainteresovane sve političke stranke, da se napravi stvarno efikasna administracija, da rešimo problem. U krajnjoj liniji, što reče gospođa Kalanović, eto, ima tamo nekih koji rade 20 godina a ne znaju posao koji treba da rade. Znam da ima mnogo onih u administraciji koji ne razlikuju sasvim do kraja računar od pegle, odnosno jedinu sličnost vide u tome što se utaknu u struju. I to treba rešiti. Treba, s jedne strane, naći mesta za mlade i školovane. S druge strane, treba imati uviđavnosti prema onima koji su proveli 30 godina u toj administraciji, koji su na pragu penzije i kojima bi, po logici stvari, trebalo nešto obezbediti. Računati na to da će oni da se obuče sada, sa 60 ili 55 godina, teško da to može. Hajde da napravimo neku logiku, hajde da krenemo onako kako se to radi, da snimimo koje su nam realne potrebe, da vidimo da li imamo manjka ili viška. Ako imamo viška zaposlenih, šta ćemo s tim viškom, na koji način da se oni obezbede, na neki način, ako su pred penzijom, ne znam, da im se otkupi radni staž. Samo nabacujem neke ideje. To sve treba lepo osmisliti i lepo napisati. Ovo što se predlaže je hajdučija, a ono što ozbiljno brine je što je to postao stil. Hajdučija ne sme da bude stil, gospođo Kalanović. Ovo je već treći ili, čak, četvrti zakon čiji je osnovni moto hajdučija. S hajdučijom se daleko stići neće, to vam garantujem, ali ne sekiram se ja za vas, sekiram se za ovu državu, koja će posle, tj. čijih će sledećih pet vlada morati da pegla ovakve hajdučije. Prema tome, molim vas, kad već nećete da prihvatite amandmane DSS-a, koji su svi u jednom pravcu, a to je da ovo bude zakon o proceduri, načinu na koji će se doći do smanjenja broja administracije, ako to već nećete, onda, aman, povucite ovo čudo od zakona i dajte da taj problem, a svi smo saglasni, rešavamo onako kako valja. Zahvaljujem.
Od vremena Poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta. Na raspolaganju je još 2.30 minuta. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Zaista je neverovatno da ovde treba da bude uključeno Ministarstvo finansija, umesto Ministarstvo za državnu upravu. Razumem da iza ovoga stoje veliki finansijski efekti koji moraju biti praćeni, pa se zbog praćenja finansijskih efekata čitave ove operacije obezglavljivanja ljudi u državnoj administraciji Ministarstvo finansija javlja kao nadležno ministarstvo da isprati ovaj posao. Sećam se uvodnog izlaganja ministra Mlađana Dinkića, kada je rekao, što se u stenogramima može proveriti, da su finansijski efekti ovog zakona vrlo mali, ili minimalni u odnosu na druge pozitivne efekte koje ovaj zakon može da ima, kada je reč o racionalizaciji državne uprave, odnosno državne administracije. Po našem mišljenju, taj njegov stav o racionalizaciji i poboljšanju državne administracije ovim zakonom nije tačan. To je sve samo nije tako, ali čovek je priznao da su finansijski efekti izuzetno mali. Otpustićete 3.000 ljudi i štošta još po lokalnoj administraciji, silom zakona, naravno, putem političkog pritiska, političke prinude i političkog izvršenja, kroz nepopravljivu ocenu – ne zadovoljava, koju ćete upućivati službenicima, donetu i po babu i po stričevima, ali da nadzor nad celim ovim poslom treba da obavlja Ministarstvo finansija, to je, verujte, potpuno neobjašnjivo. Ovo jeneposredan resor, sve ovo o čemu pričamo, Ministarstva za državnu upravu. Šta se tu između vas u Vladi dešavalo? Verovatno je pritisak koji je G17 plus vršio, preko svog predsednika, na ostatak Vlade da se ovakvo rešenje usvoji rezultat svega toga. Pretpostavljam da drugi ministri, naročito resorni ministar za državnu upravu nije lako prihvatio da to padne na njegov teret, kako obrazlaganje ove materije u Narodnoj skupštini, što je evidentno, tako ni preuzimanje bilo kakve neposredne zakonske odgovornosti nad ovim projektom. To je stvar politike, to je stvar vašeg političkog dogovora, s jedne strane, mada, s druge strane, taj politički dogovor očigledno pokazuje kako stvari stoje u ovoj stvari.
Vreme je iskorišćeno, dva minuta i 30 sekundi. Zahvaljujem. Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Narodni poslaniče, molim vas, samo jedanput, za registraciju u elektronski sistem. Izvolite.
Dame i gospodo, cilj ovog zakona, kako ja razumem, jeste da se izvrši neka racionalizacija i uštede budžetska sredstva. Što se tiče Pančeva, da bi se obezbedila sredstva u budžetu, pre svega, i došlo do uštede, trebalo je raskinuti sledeće ugovore o privatizaciji i na taj način obezbediti da građani Pančeva imaju neku korist od onog što su ranijih desetina godina radili, stvarali, a što su drugi opljačkali. Pre svega, Veterinarska stanica u Pančevu je privatizovana, zatim VP "Pansirovina", "Utva vozila'', NIP Kibernetski centar – Pančevo, "Jabuka", Industrija skroba Pančevo, "Utva servis" Pančevo, "Tamiš informatika" Pančevo, "Utva projekt" Pančevo, "Silomont" Pančevo, Mlekara a.d. Pančevo, "Konstruktor" Pančevo, "Seme Tamiš" Pančevo, "Tamiš trgovina" Pančevo, "Minel oprema" Pančevo, "Elektropromet" Pančevo, "Gaj", "Staklo" Pančevo, "Petroremont" Pančevo, "Zvezda" auto-moto društvo, zatim Fabrika krzna "Krznara", HIP "Azotara", Pekarska industrija, ''Stari Tamiš'', Pamučni kombinat "Trudbenik", Fabrika sijalica i PIK Tamiš, sa 10 svojih ranijih kompanija. Dame i gospodo, ako ćete uštedu, od 25 ministarstava, izvolite, smanjite ih na 10, kao što to priliči uporednom pravu i uporednim državama, plus 111 republičkih organa i fondova. Imate 17 uprava, 20 agencija, 11 fondova, pet direkcija, devet zavoda, službi i inspektorata i da ne nabrajam, još osam hiljada korisnika budžetskih sredstava. Ono što je govorio gospodin Đurić Arsen, kada je u pitanju Čajetina, tamo nema dovoljnog broja policije, nema ni zdravstvenih radnika, nema ustanova, institucija, a dnevno se na Zlatiboru, u opštini Čajetina, okupi i 50.000 ljudi. Dakle, dame i gospodo, onda morate pojačati, ovo je specifična opština. Radi se i o drugim opštinama, zato ovo, generalno, nije moralo i nije trebalo da bude ovakav predlog zakona, kada su u pitanju pojedine opštine i pojedini gradovi. Dakle, tu vam je moguća ušteda.
Zahvaljujem, dva minuta. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi da da završnu reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O REGULISANjU ODNOSA REPUBLIKE SRBIJE I ZAJMOPRIMACA ILI GARANATA ZA PREUZETE OBAVEZE PO ZAJMOVIMA MEĐUNARODNE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (pojedinosti) Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović, povodom razmatranja 12. tačke dnevnog reda, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnice predlagača dr Diane Dragutinović, ministarke finansija, mr Verice Kalanović, ministarke za Nacionalni investicioni plan i dr Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, pozvala da sednici prisustvuju i Zorica Dunović, pomoćnica ministra finansija i Rajna Andrić iz Ministarstva finansija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević, Dejan Mirović i Milorad Buha. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1, amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije i zajmoprimaca ili garanata za preuzete obaveze po zajmovima Međunarodne banke za obnovu i razvoj, Poslanički klub SRS-a je podneo ukupno tri amandmana. Zarad javnosti, ističem da su sva tri amandmana podneta isključivo s namerom da pokušamo da vlasti stavimo do znanja da se ne slažemo s politikom koju vodi prema Kosovu i Metohiji, da je to pogrešna, a moglo bi se čak reći, i pogubna politika. Činjenica je da je AP Kosovo i Metohija, praktično, pod okupacijom, 15% teritorije Republike Srbije je oduzeto i čini se sve da se na toj teritoriji stvori jedna zasebna država – Kosovo. SRS insistira na tome da srpska vlast ne sme, da nema prava da na bilo koji način učestvuje u tome. Rezultat ovih naših nastojanja i zalaganja su i amandmani. Dame i gospodo narodni poslanici, ako u jednom zvaničnom dokumentu, kao što je ovaj predlog zakona koji je upravo sada u skupštinskoj proceduri, bude napisano u članu 1. da se ''ovim zakonom uređuju odnosi Republike Srbije i zajmoprimaca ili garanata sa sedištem na teritoriji Republike Srbije van teritorije AP Kosovo i Metohija'', postavlja se opravdano pitanje – ne znači li to da Republika Srbija time indirektno priznaje nezavisnost? Ova teritorija, 15%, mora od strane srpskih vlasti da bude tretirana isto onako kao i ostali deo teritorije. Važno je pri tom naglasiti, po ko zna koji put, da je Rezolucijom UN 1244, kao jedan od ciljeva, navedeno smeštanje Kosova i Metohije pod privremenu upravu UN-a, naglašavam ovo – privremenu. Takođe, ovom rezolucijom garantuje se suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije. Citiraću sada i neke delove onoga što je proteklih godina govoreno, a sve u cilju da se srpska južna pokrajina Kosovo i Metohija, protivno svim načelima međunarodnog prava, suprotno Povelji UN-a, otme Srbiji. U januaru 2005. godine, na mesto rukovodećeg direktora bankarskih i platnih autoriteta Kosova, što ima funkciju centralne banke na Kosovu, došao je Francuz Mišel Svešin. U jednom intervjuu, na pitanje – kako procenjujete situaciju bankarskog sektora na Kosovu, on odgovara – kada se uzme u obzir činjenica da je sve napravljeno ni od čega, nakon 1999. godine, i upoređujući sa stanjem istog u susednim zemljama, mogu reći da je situacija bankarskog sektora veoma dobra. ''Naravno, treba tu još dosta poboljšanja, posebno kod kolekcije depozita. Štaviše, dosta transakcija izvedeno je u gotovini. Siguran sam da se dosta ušteđevine čuva ispod dušeka ili na računima u inostranstvu. Kosovo zbog toga mora da poveća kolekciju depozita. To je jedini način da se bankarski sistem snabde sa više fondacija, kako bi se finansirao razvoj kompanija, većinom malih i srednjih preduzeća.'' Dalje, na pitanje – koji će uticaj imati na bankarski sektor nedavno potpisani Okvirni sporazum s Evropskom bankom za ulaganja, kao i Memorandum o razumevanju s Evropskom bankom za rekonstrukciju i razvoj, Mišel Svešin odgovara: "Uticaj će biti veoma pozitivan. Jako sam srećan da je EBRD već uložila u kapital jedne domaće banke i potpisala jedan dogovor za zajam jednoj lokalnoj banci, koja će sada moći da pruži fondacije za mala i srednja preduzeća. Ovo će podržati razvoj domaćih banaka od kako nisu u mogućnosti pružanja dugoročnih depozita". Ovo su bili delovi intervjua iz 2005. godine. Pre nešto manje od mesec dana, tačnije, 30. oktobra, u samoproglašenoj republici Kosovo, proslavljena je 10-godišnjica osnivanja centralne banke Kosova. Tada je navodni predsednik nelegalno proglašene države rekao: "Danas obeležavamo 10-godišnjicu osnivanja jedne od značajnih institucija državnosti naše zemlje, Centralne banke Kosova. Tokom ovih 10 godina Kosovo je osnovalo i konsolidovalo institucije finansijskog sistema i postiglo bankarsku stabilnost, koja se u velikoj meri pripisuje Centralnoj banci. Bankarski sistem Kosova, na čelu sa Centralnom bankom, čini snažan podsticaj za ekonomski razvoj zemlje i blagostanje građana". Dalje se kaže: "Tokom ove godine, republika Kosovo je završila uspešno proces učlanjivanja u MMF i Svetsku banku, za šta je značajnu ulogu imala Centralna banka. Na ovaj način smo otvorili nove puteve za učlanjivanje republike Kosovo u međunarodne institucije i organizacije, ali i u istorijske procese evroatlantskih integracija." U februaru ove godine, poslanici SRS-a su već javnost na to upozorili, dogodilo se ono skandalozno ponašanje austrijske ''Rajfajzen banke''. Naime, u prospektima ove banke, koja posluje u Srbiji, nezavisno Kosovo je tretirano ravnopravno s ostalim državama u Evropi. Raiffeisen international je holding kompanija koja upravlja poslovanjem 16 Raiffeisen banaka, piše u prospektu ove banke na srpskom jeziku. Autor prospekta objašnjava da je sedište kompanije u Beču i da ova banka, osim u Srbiji, posluje i u Mađarskoj, Slovačkoj, Poljskoj, Češkoj, Bugarskoj, Hrvatskoj, Ukrajini, Rumuniji, BiH, Sloveniji, Kosovu, Belorusiji i Albaniji. Vlada samoproglašene republike Kosovo ima, navodno, ministra trgovine i industrije Ljutfija Žarkoa. U aprilu ove godine je imao posete delegacija poslovnih ljudi iz Nemačke i Turske. Evo kako im je predstavio uslove koje Kosovo pruža stranim investitorima. "Strani investitori sada Kosovo već vide kao potencijalno regionalno tržište. Kosovo je stvorilo povoljne uslove za investicije iz inostranstva i da kosovski proizvodi mogu bez problema biti izvezeni na tržište EU i u celom svetu. Kosovo je članica Sporazuma o slobodnoj trgovini CEFTA i ima potpunu liberalizaciju robe, tako da se Kosovo vidi kao regionalno tržište sa 30 miliona potrošača. Kosovo ima trgovinske preferencijale s EU, a SAD su stvorile specijalne trgovinske povlastice za naše proizvode, pri čemu 4.500 artikala mogu da se izvoze bez ikakvog problema na američko tržište". Što se drugih oblasti tiče, rečeno je da je zakonodavna infrastruktura u punom skladu sa zakonodavstvom EU, stvaranja dobre klime poslovanja, uz eliminisanje svih birokratskih oblika za brzo registrovanje biznisa. Bankarski sistem je siguran i postoji povećanje depozita i kredita. Privatizacija društvenih preduzeća je u toku, a sada je u toku i proces privatizacije javnih preduzeća, i to distribucija KEKA, Aerodrom i PTK, tj. pošta. Ovako govore predstavnici nelegitimne, proglašene samostalne republike Kosovo i njihovi mentori, oni čiji se interesi zastupaju u južnoj srpskoj pokrajini. Sve ovo o čemu su govorili pročitao sam zbog onoga što je rečeno na početku, a to je da srpska vlast nema pravo da na bilo koji način učestvuje u stvaranju nezavisne republike Kosovo. Ovako napisan predlog zakona, u kome je napisano da se odnosi na subjekte s teritorije Republike Srbije van teritorije AP KiM, ukoliko bude usvojen, značiće indirektno priznavanje nezavisnosti. Zbog toga je jako bitno i ponovo upozoravamo da ova tri amandmana poslaničkog kluba SRS-a moraju da budu prihvaćena. Kako danas stvari stoje u južnoj srpskoj pokrajini, na čijoj teritoriji se pokušava stvaranje jedne fantomske države, činjenice su sledeće. Od dolaska KFOR-a i UNMIK-a, multietnički karakter Pokrajine je narušen. Od 437 mesta u kojima su pre 1999. godine živeli Srbi, izuzimajući opštine Leposavić, Zvečan i Zubin Potok, etnički je potpuno očišćeno 312 naselja. Iz Pokrajine je prognano i raseljeno, nakon "Milosrdnog anđela" NATO pakta, više od 250 hiljada Srba i drugih nealbanaca, koji su utočište našli u centralnoj Srbiji, dok je manji deo ostao na KiM-u ili otišao u treće zemlje. Prema podacima UNHCR-a, od 200 hiljada prognanih u centralnoj Srbiji i u Crnoj Gori, u Pokrajinu se vratilo samo 7.286, dok podaci Koordinacionog centra za KiM govore da broj povratnika iznosi tek nešto više od 3.000. Zabeleženo je više od 7.000 etnički motivisanih napada. Ubijeno je više od 1.000 Srba i 104 pripadnika nealbanskih nacionalnosti. Otet je 841 Srbin, 968 osoba je teško ranjeno, a sudbina nestalih ni do dan-danas nije utvrđena. Prema podacima Srpske pravoslavne crkve, lokalno albansko stanovništvo uništilo je 5.250 nadgrobnih spomenika na 254 groblja, dok na više od 50 ne postoji više nijedan čitav spomenik. Oštećeno je ili uništeno 155 crkava i manastira, 24 spomenika kulture, a mnogi spomenici kulture i verske baštine su ugroženi. Za dva dana, u organizovanom nasilju, marta 2004. godine, podsećam, spaljene su 34 crkve i manastira, od kojih je 18 registrovanih spomenika kulture od posebnog značaja, dok je jedan i na listi svetske kulturne baštine UNESKO-a. Što se tiče položaja preostalih Srba i drugih nealbanaca na KiM-u, oni nemaju slobodu kretanja i bezbednost, a imaju velike teškoće da obezbede životnu egzistenciju. Ima mnogo problema u ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu i obrazovanje dece, dok su srpski i jezici ostalih nealbanaca potpuno zapostavljeni u službenoj upotrebi, a restrikcije struje i vode srpskim domaćinstvima svakodnevna pojava. Podsećam samo da su UNMIK i KFOR tu da bi omogućili poštovanje ljudskih prava. Užasan je podatak da je 28 Srba iz evidencije Udruženja porodica kidnapovanih i nestalih Srba nestalo pre NATO agresije, 5% u toku agresije, a čak 75% posle dolaska mirovnih snaga na KiM. Ovaj podatak je nesporan u Crvenom krstu. Inače, prema podacima Međunarodnog komiteta Crvenog krsta, od 1998. godine, evidentirano je više od 5.200 umrlih lica, a sudbina više od 3.500 ljudi ostala je nerazjašnjena. U knjizi nestalih Međunarodnog komiteta Crvenog krsta, 2000. godine bilo je registrovano 3.300 Albanaca, a samo 300 Srba. Međutim, prema evidenciji Udruženja porodica kidnapovanih i nestalih, nestalo je 1.300 Srba. U Crvenom krstu su rekli da je to zbog toga što uvažavaju informacije koje dolaze od porodica, odnosno ne uzimaju u obzir podatke komšija, prijatelja, zvanične podatke i novinske izveštaje. Sve porodice nestalih nisu se obratile Crvenom krstu, a u nekim slučajevima nestale su čitave porodice Srba, pa njihov nestanak i nema ko da prijavi. Podsetićemo se sada i bivše glavne tužiteljke Haškog tribunala Karle del Ponte, koja je prikrivala zločine nad kosovskim Srbima, koje su Albanci kidnapovali i ubili. Del Ponte je Udruženju porodica Srba kidnapovanih i ubijenih na Kosovu 2004. godine saopštila da ima informacije da su svi kidnapovani Srbi sa Kosova kasnije pobijeni, ali je prećutala da zna da su im, pre nego što su ubijeni, izvađeni organi. Kasnije je, u svojoj knjizi "Lov", objavila da je Tužilaštvo, tokom istrage zločina pripadnika OVK nad nealbancima, saznalo da su ljudi nestali u sukobima u Pokrajini korišćeni u operaciji krijumčarenja organa, pod pokroviteljstvom te organizacije. Del Ponte je sakrila istinu i prećutala informaciju o teškim zločinima nad kidnapovanim Srbima, čime je pomogla zločin, iako je spisak nestalih i kidnapovanih dobila 2001. godine. Naravno, nikog nije uhapsila. Del Ponte je u svojoj knjizi navela da je Haško tužilaštvo do informacija o vađenju organa kidnapovanim Srbima došlo uz pomoć grupe pouzdanih novinara, koji tvrde da su kosovski Albanci, u leto 1999. godine, kamionetima na sever prebacili 300 otetih Srba kojima su izvađeni vitalni organi radi prodaje na crnom tržištu širom Evrope. Ti zatvorenici bili su u kampovima na severu Kosova, u mestima Kukeš i Tropoje. Sećamo se priče o žutoj kući, u kojoj su albanski hirurzi vadili organe zatvorenicima. Izvađeni organi su preko Aerodroma "Dines" kod Tirane slati u hirurške klinike u inostranstvo, gde su korišćeni za presađivanje klijentima koji su to skupo plaćali. Zbog svega rečenog, a najviše zbog teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije, amandmani Poslaničke grupe SRS-a morali bi da budu prihvaćeni. Hvala.
Četrnaest minuta je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Radi javnosti, moram da kažem da su ova tri naša amandmana identična, u smislu našeg principijelnog stava, a nema potrebe ni da ga menjamo, da jednostavno ne pristajemo. Ne pristajemo i pozivam i poslanike, pozivam i predstavnike Vlade, pozivam i sve građane da povodom ove tačke dnevnog reda kažemo da ne pristajemo, ne usaglašavamo se. Jednostavno, ne želimo da se u našim propisima vrši svojevrsna diskriminacija na neustavan način. Moram da vam skrenem pažnju da se u našem ustavu, koji promoviše teritorijalni integritet, celovitost, suverenitet Republike Srbije, reč "autonomna pokrajina" koristi u množini. Jedini izuzetak,čini mi se, beše član 177. ili 178. Ustava Republike Srbije, gde se pominje Autonomna pokrajina Kosovo i Metohija, u smislu naše obaveze iz Rezolucije 1244 da obezbedimo suštinsku autonomiju i lokalnu samoupravu za sve građane, sve naše državljane na teritoriji KiM-a. Problem SRS-a, zbog čega nas neko ne razume, upravo je taj. Ako je Srbija donela Ustav Republike Srbije i regulisala naše ponašanje kada donosimo zakone, onda i kod ovih zakona gde se regulišu neke obaveze, banke, garanti, krajnji korisnici itd., itd., moramo da poštujemo Ustav Republike Srbije. Zbog toga smo u ova tri člana Predloga zakona, gde se pominje tekst – ne računajući, ili van Autonomne pokrajine KiM, morali da intervenišemo. Tako, ova vaša obrazloženja uopšte ne želimo ni da komentarišemo, zato što su potpuno irelevantna. Potpuno irelevantna. Nema opravdanja, ne postoji opravdanje da se iz naših propisa, da se u našim zakonima može vršiti takva vrsta razlikovanja dve naše autonomne pokrajine. Sada vam unapred skrećem pažnju i povodom neke buduće sednice, gde će biti govora o statutu i zakonu o nadležnostima Autonomne pokrajine Vojvodine, da vodite računa o tome da Ustav Republike Srbije to što vi razmišljate ne priznaje. To što ne pristajemo na ovo što se dešava sa teritorijom KiM-a, morate i vi da prihvatite da ne pristajete. Na to vas obavezuje Ustav Republike Srbije i svi građani Republike Srbije. O čemu se radi? Nesporno je da je 10. juna 1999. godine, na bazi Plana Ahtisari-Černomirdin i Kumanovskog sporazuma, doneta rezolucija Saveta bezbednosti koja priznaje suverenitet Republike Srbije na celoj svojoj teritoriji i na KiM-u. Nesporno da je ona pod patronatom Ujedinjenih nacija. Nesporno je da mi imamo prava da budemo prisutni na toj teritoriji. Neću sad da ulazim u detalje pošto svi to znaju. Neprihvatljivo je ponašanje vlasti koja, jednostavno, kao da sve čini naruku onima kojima je stalo da KiM bude nezavisna država. To mi osuđujemo. Mi ne tražimo od vas da se bijete, ne tražimo da palite tenkove, ne tražimo nikakvu vrstu nasilja, ali tražimo da dignete glas, jer je to vaša obaveza. Ne smete da pristanete, jer kada pristanete, kad se kaže pristanak, to ne znači samo verbalno, na papiru, nego i konkludentnim radnjama. Sada ću vam izneti neke vaše poteze koji predstavljaju pristajanje. Pristajete na tu neku novu realnost, pristajete na to što Kosovo i Metohija polako, ali sigurno, klizi. Od verbalnog protivljenja biće malo koristi. Vaše verbalno protivljenje je, otprilike, uljuljkavanje, da se nacija malo primiri, da je, navodno, velika sila zapela, ali toj velikoj sili mora da se kaže da mi nemamo pravo na to. Nemamo pravo. Između ostalog, nemamo pravo na mnoge stvari, nemamo pravo, čak, ni da se mešamo u to šta se dešava u SPC-u, jer ona je starija nego, maltene, naša država. Ko je nama dao to pravo? Da krenemo redom. Juče je došao jedan visoki zvaničnik Makedonije, srdačno se pozdravio s predsednikom Republike. Glavna vest je da, jeste, mi smo priznali Makedoniju u njenom nazivu, a Grčka je blokirala sve moguće integracije Makedonije zbog naziva. Sada mi nije jasno da li vi želite da nas posvađate s Grcima? Ne razumem vaše poteze. Drugi potez koji ne mogu da shvatim, aktuelni predsednik Vlade Makedonije je bio pomoćnik, savetnik ministra u vreme dok je ministar finansija bio Božidar Đelić. On je ladno priznao nezavisno Kosovo. Sećate se, prošle godine, pred sednicu Saveta Generalne skupštine, gde je trebalo da se donese odluka da pitanje nezavisnog Kosova ide na Međunarodni sud pravde, Crna Gora priznala jednostrano nezavisno Kosovo. Vi nastavljate dalje da se srdačno rukujete, da pronalazite, navodno, neke zajedničke interese i sve to pravdate time – da biste olakšali građanima. Šta da olakšate građanima? Uopšte mi nije jasno. Mi ćemo, verovatno, u nastavku ove sednice, tokom sledeće nedelje, imati nekoliko ratifikacija međunarodnih ugovora s državama koje su priznale nezavisno Kosovo. Molim vas, zar je to moguće u nekim ozbiljnim državama? Evo, počeću od jednog benignog primera. U Južnoafričkoj Republici, većinsko stanovništvo se 20 i nešto godina nije pomirilo sa činjenicom da je njihov lider bio u zatvoru, i pobedili su. Ceo svet je morao da prizna i poražen je aparthejd. Ali, oni su bili uporni u toj svojoj borbi. Da ne pričam o Bliskom Istoku, gde postoje, takođe, male države kojima je stalo do zaštite svoje teritorije, stalo im je do svoje državnosti, jednostavno, bore se mnogim sredstvima, možda neki put i preteruju, ali uporno se bore za ono što je njihovo. Jednostavno, nemaju prava da trguju nečim što su primili od svojih predaka. Kod nas se dešava potpuno obrnuto. Setimo se 2008. godine, gotovo su svi u Narodnoj skupštini insistirali na tome da se donese jedna rezolucija kojom bi se izrazilo neslaganje, protest, kojom bi se poslala poruka da ne želimo Euleks kao jednu misiju koja treba da omogući vladavinu prava na KiM-u, ali vladavinu prava za većinsko stanovništvo, koje treba da formira državu, iako su godinama pre toga njihovi kadrovi školovani što u Hrvatskoj, što u Sloveniji, pripremani za to. Nismo mogli da donesemo tu rezoluciju. Onda se kasnije ispostavilo, decembra prošle godine, da je ova vlast pozvala Euleks, prihvatila Euleks, računajući da će brže dođu u EU.Vi ste, jednostavno, tom nekom vašem političkom idealu podredili život u Srbiji. Teško je da se živi u Srbiji. I Srbija i srpski narod imaju pravo na život. Imaju pravo na dobar život. Zadatak je i Narodne skupštine, prilikom donošenja zakona, i zadatak svih onih koji se bave politikom, da se omogući dobar život građanima. Ali ne, vi imate taktiku, hajde od nečeg da se odreknemo, hajde nešto da prećutimo, hajde, nešto ćemo medijski da pokrijemo nekim događajima, da se ne obrati pažnja, pa tako će to da ide, nekako ćemo da zadovoljimo vaše gazde, da zadovoljite one u inostranstvu i oni će da budu zadovoljni. Pre nekoliko dana, Robertson se hvalio kako je NATO imao uspešnu akciju na teritoriji KiM-a i da su se svi vratili svojim domovima, ali ne zna da se 200.000 i nešto Srba nisu vratili. Pre nekoliko dana smo imali te njihove izbore. Do pre mesec i po dana, oni nisu znali da li da sprovedu izbore ili da ih odlože, zato što im se 15. novembar nekako približio 1. decembru, kada kreće ta rasprava u Međunarodnom sudu pravde, pa razmišljali šta da rade, kako da rade, ali se 21 srpska lista pojavila. Kako je to moguće? Kad se pogledaju te liste, kad se pogleda ko je izašao na te njihove izbore – državni službenici, Srbi sa KiM-a koji primaju platu iz budžeta Republike Srbije. Doduše, neki primaju iz budžeta Republike Srbije, ali i iz Tačijevog budžeta. Nije njima problem. Zar oni treba da kreiraju političku volju ljudi koji žive na KiM-u? Ministrovo obezbeđenje u Leposaviću napravilo neki incident, neko bacio kamen, polomila se šoferšajbna, raspustio je Skupštinu opštine, raspisao nove izbore i nema obrazloženje, nema ničega. Na KiM-u život zavisi od ministra za KiM, a on je pre nekoliko godina bio prvi Srbin u jednoj prelaznoj vladi, privremenoj vladi na teritoriji KiM-a. Kakve poruke šaljete ljudima? Uzmi sve što ti život pruža. Drp sistem. Dokle to ljudi, dokle? To ne vodi nikakvom rešenju. To su samo radnje kojima ova vlast kaže da pristaje. Možete vi kao Vlada da pristajete, ali vi ste manjina, vas je 20 ili 30. To nije autentična volja građana Republike Srbije. Autentična volja građana Republike Srbije nalazi se u Ustavu Republike Srbije i vi morate da poštujete Ustav Republike Srbije. To je naša intervencija. Ne tražimo od vas nešto nemoguće, svesni smo situacije, svesni smo i da je onaj ko je napravio plan za nezavisno Kosovo dobio Nobelovu nagradu za mir. Neko može da se beči, neko može da se krsti od čuda, ali tako funkcioniše ta međunarodna zajednica. Samo, nemojte vi da pristajete na to. To su naša upozorenja, to su naše kritike. Zato dižemo glas. Neki put vam se ne sviđa, neki put malo više okrpimo neke, ali jasna je poruka. Nemate pravo da pristajete na cepanje države. To pravo nema niko. Idemo dalje. Kakvi kadrovi reprezentuju ovu vladu na KiM-u? Kao rogovi u vreći. Da vam kažem iskreno, tri udarne stranke koje čine ovu vladu imaju tri eksponirana kadra na teritoriji KiM-a, a oni ne razgovaraju međusobno. Trude se ko će da bude veći Deda Mraz. Evo šta rade u Leposaviću, asfaltiraju neki sokak do ulaska u selo i kažu otvoreno – kroz selo ćemo kada pobedi, zna se ko treba da pobedi. Zašto cepate ljude? Iz budžeta ste skinuli transferna sredstva, ljudima obećavate posao, obećavate kule i gradove, samo da se glasa za vas. Koji je krajnji efekat te vaše vlasti? Pristajanje. Na šta? Da polako, ali sigurno, ovo odlazi, odlazi. Kako ćete onda da zastupate stav pred Međunarodnim sudom pravde kada vas suprotna strana pita – vidite, završili smo ovaj posao? Ide sad carina, idu druge stvari, žele da zaokruže državnost nezavisne države Kosovo, a koji su naši instrumenti? Naši su instrumenti što u zakonu priznajemo da Kosovo više nije sastavni deo Republike Srbije. Odakle vam to pravo? Nemate prava to da radite. Ili ćete da usvajate ove amandmane, ili ovaj zakon da povučete. Da li vidite i sami da je taj vaš glavni argument – 126 glasova, najgori argument koji je mogao da se koristi. To je, navodno, profilisana volja članova zakonodavnog tela, ali šta vredi kada je to suprotno Ustavu. To je sve ništavno sa gledišta ustavnosti i zakonitosti, apsolutno, sve ništavno. Ne vidim razlog zašto se ovako srlja i daje materijal onima koji jedva čekaju da se pojave ovakvi materijali i da trljaju ruke od zadovoljstva, da kažu – eto, Srbija je u mišjoj rupi. Sad otvarate i pitanje Vojvodine, biće još nekih drugih pitanja, da ne budem crni gavran koji proriče nešto loše, da preskočim malo, ali to je vaša politika. I sami znate, najboljeg partnera za zaštitu Srbije, za zaštitu teritorijalne celokupnosti imate u SRS-u. Ne postoji vernija politička stranka na političkoj sceni Srbije koja jasno, glasno podiže svoj glas. Trudimo se da uvek pričamo istinu, trudimo se da zastupamo, pre svega, ono što predstavlja interes građana Republike Srbije, držimo se tog Ustava, neki put nam možda i ne odgovara, ali Ustav je nešto što su građani… Naravno, kritikujemo praksu kako vi primenjujete Ustav, to je naše legitimno pravo. Znate, mnogo je stvari, ne želim da ih nabrajam, ne želim da budem detaljan, ne želim da pričam o posledicama, ne želim da apostrofiram ni sve uzroke, jer mora da se napravi neko uzdržavanje, da se ipak nešto ne pretera, ali mora da se pošalje jasna poruka našim građanima. SRS je protiv ovog zakona. Podneli smo tri amandmana da ispravimo tekst zakona, u smislu usaglašavanja s Ustavom Republike Srbije. SRS ne pristaje na ovo što se radi, da nam se država cepa, polako, ali sigurno. Molim vas, bez ikakve namere da bilo šta zloupotrebimo, ali svako ko se bavi politikom juče je dobio veliki moralni čas. Građani znaju šta je dobro, znaju šta je moralno, i to poštuju. Dajte da se pridržavamo toga svi. Dajte da svi damo svoj doprinos da se toga pridržavamo. Dajte da u ovoj Srbiji zavlada ponovo moral. Dajte da zavlada dobro u ovoj Srbiji. Dajte da svi budemo na tragu kako da obezbedimo nešto bolje, kako da se obezbede poslovi, kako da se obezbede radna mesta, kako da se obezbede oni ljudi koji žive na svojim ognjištima na teritoriji KiM-a, kako oni na severu, tako i oni u onim prokleto nazvanim enklavama. Ali, vi ne šaljete tu poruku, to je problem. Kada ne šaljete tu jasnu poruku, onda su ljudi zbunjeni i uopšte me ne iznenađuje što poneko, radi puke egzistencije ili nekog velikog bogatstva, pristaje i da ide s Tačijem, da ide s ovima ili s onima itd. Vi ga, prosto, terate da ide tamo. Vi ne želite da priznate nešto što se desilo prošle godine, 11. maja. Blokirali ste sve te opštine, ne prenosite sredstva za plate, ne prenosite sredstva za one najosnovnije komunalne investicije koje treba u tim enklavama da se naprave, i onda, naravno, podstičete da se raspišu izbori, da onda krenete s vašom kampanjom, kao što beše u Gračanici. Otvori se kafić, tri dana – iju-ju, ja-ja itd., sve veselo, lepo, kao da je sve oko nas u redu. Znate i sami, Tači je rekao – mir, dok ne krene ova rasprava pred Međunarodni sudom pravde. I, oni gledaju šta se dešava u međunarodnim odnosima, na nekim drugim lokacijama, da li može neki presedan samo za ovaj slučaj da se napravi itd. Imaju podršku iz inostranstva i traže pogodne ljude ovde koji će da prihvate to, da pristanu na to. Ne smete da pristanete i svakim potezom morate da manifestujete Ustav Republike Srbije, da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije i da se u Srbiji nikada niko neće odreći KiM-a. To mora stalno da se ponavlja. To mora na svakom mestu da se priča, a ne – krenemo s nekom protestnom notom, posle 10 dana – gde si, prijatelju Vujanoviću, kako si mi, Filipe, brate, daj da se izljubimo mi junačka srca dva, dva junačka oka itd., puj pike, ne važi se, sve zaboravljeno što je bilo, a dva dana ste kmečali – eto, Crna Gora nam zabila nož u leđa itd. Ili, imate sada Estoniju, druge države koje su priznale nezavisno Kosovo. Pravite sporazume o izbegavanju dvostrukog oporezivanja, a ne verujem da u Estoniji imamo 10 biznismena koji potpadaju pod odredbe tog zakona. Mora jasno da se kaže šta je prioritet. Prioritet je Ustav Republike Srbije. Prioritet je ono što je definisano Ustavom Republike Srbije i to je sistem vrednosti prema kome se rukovodimo svi. Ako Vlada takvu poruku ne šalje, onda ova vlada nije dobra. Onda građani Republike Srbije zaslužuju bolju Vladu, mnogo bolju Vladu zaslužuju. Ne znam koliko još možete medijskim manipulacijama da održite neku pažnju na vama. Ovo sa "Fiatom", vidite kako ide kilavo, ono s besplatnim akcijama, vidite kako ide kilavo. Zaposlićete 300.000, a svakog meseca po 10.000 otpuštate, evo, i sad ste krenuli s ovim. Sada imate unutrašnji haos. Ali, to je vaše, ne ulazim u to toliko. To je vaše, vi ćete iz toga nekako da izađete. Videli ste i sami kako izgledaju te kilave koalicije, na šta liče. Ali, to ne žele građani Srbije. Oni žele da se poštuje Ustav Republike Srbije. Oni traže jasnu poruku šta je sistem vrednosti, prema čemu da definišu svoje ponašanje. Vi ih ovako zbunjujete. Vi ovde dajete nešto što je trenutna korisnost, ispred nečega što je i Ustav i moral i sve drugo. To je loša poruka, a mi smo tako mali narod da, ukoliko se ne vratimo moralu, svojoj duhovnosti i poštenju, istini i radu, nestajemo. To morate da shvatite. To je sudbina malih naroda. Zato moramo da se vratimo našim vrednostima, oko tih vrednosti da se skupljamo, takve propise da donosimo, takva poruka da ide iz ove sale. Koja je to poruka iz ove sale – 15 poslanika? Mogu da izvučem zaključak, zbog ovih naših amandmana, da se nekome, jednostavno, smučio više i taj KiM, pa više ne može da sluša. Verovatno su i neki drugi razlozi, ali, u krajnjem slučaju, nije ni to bitno. Bitno je da Vlada ne sme da šalje poruke da se odriče KiM-a. Napisali ste u obrazloženju da stičemo pravo kasnije da naplatimo. Molim vas, pomerite ovo obrazloženje da ga javnost ne vidi. Molim vas, da ga javnost ne vidi. Puno puta mi je teško da komentarišem obrazloženja Vlade. Znate, to je otprilike neko obrazloženje kao da, ne znam, Marfijevi zakoni. Imao sam toliko toga da vam kažem, a zamolio bih vas, kao čovek koji je dugo u ovoj sali, kome, po pravilu, i ne usvajate to što priča, ali bih vas zamolio, pre svega, kao čovek – usvojite ove amandmane, nemojte da nam vi otimate KiM iz Republike Srbije.
Iskorišćeno je 22 minuta od vremena Poslaničke grupe, ukupno 36 minuta, tako da je na raspolaganju Poslaničkoj grupi 31 minut i 12 sekundi. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Želela bih da kažem koju reč o zakonu koji je na dnevnom redu, s obzirom na to da tačka 12 govori o Predlogu zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije kao zajmoprimca, ili garanta za preuzete obaveze o zajmovima Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Hoću, radi istinitog informisanja javnosti, da kažem da je reč o oslobađanju od obaveza ''Vojvođanske banke'' i ''Agrobanke'' za kredite po kojima su one bile garanti za direktnu i indirektnu komponentu, a da je deo duga, odnosno zajma koji su u periodu 1990-1996. godine koristila pravna lica s teritorije AP KiM izuzet od oslobađanja, izuzet od oprosta duga, radi zadržavanja prava nad tim dugom, nad tim pravnim licima, a to je učinila NBJ, prijavljujući potraživanje po ovom osnovu od ''Kosovske banke'' AD Priština u stečaju, čije je sedište u Beogradu. Mene ne zanima kako vi razumete nešto što govori poslanik, kako neko drugi razume zakon, ali ovo je činjenica koja piše u zakonu. Naprotiv, da se oslobodilo tih obaveza, gubili bismo pravo na potraživanje po tom osnovu. Nije reč ni o kakvom oslobađanju, naprotiv, oslobađa se ''Vojvođanska banka'' i ''Agrobanka'' po osnovu kredita za Fond vode, ono što su koristile zemljoradničke zadruge za razvoj poljoprivrede, a ovo ostaje kao potraživanje prema pravnim licima u AP KiM. Ono što nije dobro u ovom zakonu, a možda i jeste dobro, to je što se podsećamo koliko smo olako 2002. godine izvršili konverziju dolarskog iznosa duga prema Međunarodnoj banci za obnovu i razvoj od 2,1 milijarde i konvertovali u evre, što za nas nije dobro kao državu, jer je odnos bio gotovo 1 : 1. Da smo tu konverziju, na šta smo imali pravo, ostavili za kasnije, možda bi uslovi otplate ovog kredita, koji će trajati do 2031. godine, bili za nas povoljniji. Otplaćena je kamata od 50 miliona dolara. Ostaje nam još kamata proračunata, otprilike, od oko 100 miliona dolara. Kažem oko, jer je kamata promenljiva i otplaćivaće se do 2031. godine. Da se podsetimo, da ne bismo ulazili olako u ove kredite, da kroz Upravu za javni dug radimo ozbiljnije konvertovanje ovih deviznih obaveza, jer to jeste obaveza Uprave za javni dug, i da kao država imamo odgovoran odnos prema ulaganju, prema potraživanjima i regresnom pravu naplate od ovih i ovakvih garanata. Ovom zakonu će se radovati i ''Vojvođanska'' i ''Agrobanka'', i to nije poklon njima, te dve banke su izmirile svoju obavezu po osnovu indirektne komponente, jer su tadašnjoj državi prodavale devize, a dobijale dinare, a ono što je bila direktna komponenta, prevedeno je u osnivački ulog Republike Srbije u tim bankama. To je istina o ovom zakonu i zahvaljujem vam na pažnji.
Od vremena ovlašćene predstavnice preostalo je 11 minuta i 10 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, ovaj zakon se može povezati sa činjenicom da je u avgustu 2009. godine otpisano negde oko 550 miliona dolara Republici Srbiji na osnovu tzv. kosovskog duga. Međutim, nigde u zakonu, niti u javnosti Srbije se ne može naći podatak da je od 2002. godine, do februara 2008. godine, samo Svetskoj banci otplaćeno 360 miliona dolara. U tom smislu, naši amandmani su podneti zbog izuzeća AP KiM, jer kada saberete ove cifre i uzmete u obzir tekst zakona, doći ćete do činjenice da se, faktički, priznaje finansijska nezavisnost tzv. države KiM za 190 miliona dolara, ili 135 miliona evra. Kada uporedite to da na KiM-u postoji oko 13,5 milijardi evra rudnih bogatstava s ovih 135 miliona evra, doći ćete do činjenice da se radi samo o jedan odsto. Naravno, ovo nije izdvojen proces i podsetiću vas, što se tiče separatizma, da je i u Crnoj Gori uvedena prvo nemačka marka, zatim evro, i da je tako došlo, prvo, do finansijske nezavisnosti, a zatim i do političke, i što to ne reći, ali o tome ćemo argumentovano pričati nešto više kada dođe statut Vojvodine na dnevni red, da je 27. članom statuta Vojvodine predviđeno da ta naša druga pokrajina može da se zadužuje na finansijskom tržištu. To je u potpunoj suprotnosti sa članom 82. Ustava, koji propisuje da se autonomne pokrajine i lokalna samouprava mogu zaduživati samo uz uslove koji su propisani zakonom. Prema tome, radi se o jednom povezanom procesu, o jednom procesu koji se očigledno podstiče iz SAD-a, i to nije nikakva tajna, tako da pojedini kvaziopozicioni političari, koji govore da niko nije uticao da dođe do ovakvog predloga statuta Vojvodine, nisu u pravu. Takođe, koliko je besmisleno da se zbog tako jedne male cifre u odnosu na BDP Srbije pristane na takve uslove Svetske banke pokazuje i upoređenje sa BDP-om iz 2007. godine. On je iznosio oko 30 milijardi evra. Znači, faktički se dopušta zaduživanje tzv. države Kosovo za negde 0,3% BDP-a Srbije. To je, takođe, skandalozna činjenica. Mi iz SRS-a smatramo da se tih 130 i nešto miliona evra moglo naći na nekim drugim stranama, od nekih drugih preduzeća i ljudi koji posluju na finansijskom tržištu Republike Srbije. Imamo primer američkih kompanija, znači, upravo iz te zemlje koja stoji iza ove nelegalne secesije Kosova i Metohije imamo „Duvansku industriju Niš“, koja je zaradila samo u 2008. godini, tj. imala je neto prihod oko 2,5 milijarde dinara. Još skandaloznije je da se ne povećavaju porezi za „Ju-Es Stil“, ili bivši „Sartid“, gde je izvoz samo u jednoj godini, predkriznoj godini, iznosio jednu milijardu dolara, znači, negde oko 14% ukupnog izvoza Republike Srbije. To je sve dobijeno za nekih 20 miliona dolara, što je u odnosu na ovaj izvoz oko 2%, a to je skandalozno. Takođe, isti ti poslodavci su otpustili veliki broj radnika, bez obzira na to što je Ekonomski institut procenio vrednost „Sartida“ 2003. godine na nekih 50 miliona dolara. To je skandalozno ponašanje poslodavaca iz SAD-a. Takođe, promenili su plate. U decembru 2008. godine, plate su iznosile negde oko 40 hiljada dinara, a u januaru, 26 hiljada dinara. Dakle, ekonomska kriza je iskorišćena za drastično rezanje visine plata. Što se tiče Svetske banke, potpuno je neverovatno s ekonomske tačke gledišta da se glavni udar uslova MMF-a i Svetske banke odnosi na naše penzionere. Ako me pamćenje ne vara, u Republici Srbiji ima negde oko milion i 600 hiljada, milion i 200 hiljada penzionera, i njihovi prihodi se kreću od 20 hiljada do 11 hiljada dinara. Dakle, oni su poslednji deo našeg društva na kojem treba da se primenjuju ovi rigidni uslovi Svetske banke. Na kraju, očigledno je da zaprijem tzv. Kosova u Svetsku banku nismo dobili ništa, već samo jednu minimalnu uštedu od 160 miliona evra, koliko iznose ovi krediti, koja, kada pogledate, u stvari, nije ni ušteda, jer taj teret se sa banaka i preduzeća prevaljuje na državu, Republiku Srbiju. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj član je sličan onom prvom. Prvi se odnosio na banke, a ovaj se odnosi na krajnje korisnike. Ako se sada uzme taj istorijski aspekt, kao krajnji korisnici su mogli da budu SOUR-i i radne organizacije. Ako se u članu 2. Predloga zakona navede da se odnosi na sve korisnike, znači, krajnji korisnici sa sedištem na teritoriji Republike Srbije van AP Kosovo i Metohija, onda moram da vam kažem da se veliki broj naših privrednih kapaciteta nalazi na teritoriji KiM-a. Trebalo bi da se zna da je postojao poseban savezni fond za pomoć nedovoljno razvijenima, pogotovo pomoć teritoriji KiM-a. Kojim međunarodnim kreditima, šta je sve izgrađeno, ne tiče se direktno ove teme, ali je važno da se zna, zato što pričamo o pojmu „krajnji korisnik“. Krajnji korisnik je mogla da bude neka radna organizacija. Pored tog osnovnog problema neustavnosti, jer Ustav autonomne pokrajine poznaje u množini a ne u jednini, ne sme da postoji razlika u njihovom statusu kao teritoriji, ali ne sme da postoji razlika ni kod krajnjih korisnika u pogledu njihovog statusa. Ako je krajnji korisnik neko privredno društvo koje potpada pod član 2, onda je potpuno irelevantno, kad se definiše pojam „krajnjeg korisnika“, da li je on u Beogradu, Novom Sadu ili Prištini. Ova vrsta podele i razgraničenja je neprihvatljiva. O tome se radi. U konkretnom slučaju, moguća su i različita rešenja, ali to je već izvršenje zakona. Ovde pričamo na nivou principa, principa koji glasi – u skladu s Ustavom Republike Srbije, ne sme da postoji ovakva vrsta podela. Ovde stvarno znači podelu, ali normativno je zabranjeno. To je naša osnovna primedba. Ko kako shvata, to je drugo pitanje, da li želi da shvati, ili ne želi da shvati. Ne sporim da na političkoj sceni ima i ljudi kojima smeta ovaj status KiM-a unutar Republike Srbije. Oni su se jasno izjasnili, ne samo prilikom donošenja Ustava, nego i u svojim političkim stavovima, gde kažu – ne treba gubiti vreme s pričom o KiM-u. To je njihov politički stav, ali oni su jasni. Hvala Bogu, u manjini su. Pokazuju neku vrstu hrabrosti u odnosu na neke u većini, koji čine većinu, a ne žele javno da priznaju, ali će sve da učine da se to desi. Jednostavno, za mnoge u ovoj vladi KiM je stvarno balast, kao kamen oko vrata, i oni ne žele s tim da se sukobljavaju. Oni žele da budu praktični, žele da kažu – plus, minus, podvuci crtu pa vidi gde se šta nalazi. To je taj ekspertski način razmišljanja, koji nema uvid u to šta je država, šta je narod, šta su ljudska prava, šta su ljudi, nego, jednostavno, preko tekućeg računa i salda na tekućem računu gledaju ceo život. To je taj neki krajnje pojednostavljeni individualistički koncept pogleda na svet – materijalno bogatstvo, grabi, grabi, grabi, a nema veze što se ide preko leševa, nema veze što prapostojbina odlazi, ili se neke druge crne stvari dešavaju. Ne sporim da takvih ljudi ima, koji tako gledaju, ali mi kao narod i kao država, kao nešto što je kolektivitet, ne smemo tako da gledamo, ne smemo to da podržimo. To moramo javno da osudimo, jer je to suprotno Ustavu Republike Srbije. U tom smislu su naše intervencije kada je u pitanju ovaj predlog zakona, jer je potpuno neprihvatljivo ovakvo ponašanje, jer ono ide ka pristajanju. Znate, u međunarodnom pravu, prvo je pitanje da li ono uopšte postoji kao pravo, ali nema veze, pošto je to jedna arena gde se sukobljavaju interesi i svako koristi neku argumentaciju ili činjenice da bi svoj interes ostvario ili ga zaštitio. Zato, o klasičnom pravu ne može da se priča u međunarodnom pravu. Za proteklih 10-ak godina, nešto malo više, 14 godina, bankarski način razmišljanja je preovladao u pravu. To je ta šargarepa ili štap, to je ono što je Holbruk – sedne i donese papir, to je onaj Rambuje, potpiši ili kraj, završili smo priču. Nema međunarodnih pregovora, nema konferencija, nema dogovora, nego, jednostavno, brutalna sila maksimalno dolazi do izražaja i nema nijednog argumenta koji to može da dovede u pitanje. To treba tako da se kaže, ali mi ne smemo da pristajemo na to. Moramo da podignemo glas i moramo da budemo oprezni kada pišemo naše propise, pogotovo mi u Skupštini kada donosimo zakone, da iz formulacije nekog člana, nekog stava, neke tačke, ne može neko da izvuče zaključak da se pristaje. Moram da vam skrenem pažnju na još jednu vrlo važnu činjenicu, ima veze s ovim predlogom zakona, ali ima veze i s nekim zakonima koji su doneti u ovoj skupštini i mislim da se još nekoliko takvih nalaze na ovoj sednici Narodne skupštine. Mislim da je jedan od tih zakon o ravnopravnosti polova. Pričamo o principu, ne ulazim u odredbe zakona, to sad nije bitno, znate, Savet Evrope, EU, neke međunarodne komisije, ove nevladine organizacije itd., vrše strahovit pritisak na vlast u Republici Srbiji da se donesu neki zakoni koji, čak, u nazivu imaju nešto što je otklon od nečega što je neka vrsta diskriminacije. Sada, da neko kaže da u Srbiji postoji diskriminacija prema polovima, taj bi lagao. Njima je u inostranstvu potrebno da donesemo takav jedan zakon, jer onda kažu – tog momenta ste se vi oslobodili one svoje prošlosti, iako prošlost nije bila takva kako je oni zamišljaju. Ali, kažu – vi ste nam dali argument. Onda pohvale ministra inostranih poslova ili ovu vladu, kao – napravljen je veliki napredak, donet je taj zakon kojim je sprečena diskriminacija. Znači, do donošenja tog zakona, to je bilo kod nas, sada ste raščistili s tim. Slično je i s ovom odredbom, gde kažete – van teritorije Kosova i Metohije, apsolutno isto, potpuno slično. Nažalost, nije pobedio moj koncept, koji zastupam već devet godina, da se ide ka širokoj autonomiji i lokalnoj samoupravi, sa svim pravima prema svim građanima na Kosovu i Metohiji, svim našim državljanima. Išlo se nekim drugim putem, te regionalizacija, te kantoni, te šta su sve izmišljale ove prethodne vlade, teško je i pomenuti sve. To su sve bile neke varijacije na temu – mi bismo, ali da se ne vidi. Decembra prošle godine, došao je Euleks. Strane banke su prisutne na Kosovu i Metohiji. Molim vas, gledajte koja šamarčina se deli Srbiji. Pre nekoliko dana – spomenik Bilu Klintonu u centru Prištine, molim vas. Da ne pričamo o nekim drugim stvarima. Znate, oni su do nekog datuma 1998. godine bili teroristička organizacija; Holbruk skinuo cipelice, prekrstio noge, postali su borci za slobodu. Sve je to priča vezana za ovaj zakon. Bez obzira na to što ide ovaj odloženi prenos, bez obzira da li će to biti u 2 ili u 3, nije bitno, neka se smeje ko se smeje, baš me briga, ali ostaje zabeleženo u istoriji ko se borio za šta. Smejali su nam se i 10. juna 1999. godine, kada smo bili jedini na političkoj sceni protiv prihvatanja Plana Ahtisari – Černomirdin. Tada su nam rekli – vi ne znate ništa, dolaze UN, NATO, oni će da brane Srbe, tamo će da bude međunarodno pravo. Šta se desilo? Desilo se da je za mesec dana, maltene, etničko očišćeno Kosovo, cela teritorija Kosova i Metohije. Znate, nismo mogli da ih sprečimo, imali su potrebu da se revanširaju, uostalom, i KFOR se plaši dateroristi ne krenu prema njima. Ko pravi oružane snage Kosova i Metohije, nezavisno Kosovo? NATO pakt. Oni se hvale kako prave. Kažu – te će snage imati 2.500 pripadnika, 800 će biti u rezervi, mi ih obučavamo i računamo da svake godine smanjimo po nekoliko hiljada, sa 15.000 do kraja ove godine, na 10.000, a u bliskoj perspektivi da se svede samo na 2.500 ljudi. Poruke su jasne, ne razume jedino onaj ko to ne želi. Sa čim idete za 1. decembar, evo, za koji dan je 1. decembar? S kakvim predlogom zakona izlazimo ovde? Vi u zakonu priznajete – ne interesuje nas Kosovo i Metohija. Zato podnosimo ove amandmane, zato vas prozivamo da, konkretno, kada je član 2. u pitanju, ovde se govori o krajnjim korisnicima sredstava, bude u zakonu – krajnji korisnik sredstava definisan na opšti način, krajnji korisnik sredstava sa teritorije Republike Srbije. Ne delite to po pokrajinama, jer budite sigurni da će neko ovu odredbu pogrešno da protumači. Samo da vam skrenem pažnju, pre nekoliko godina je bila velika povika oko toga da li Vlada Republike Srbije, da li uopšte Srbija treba da otplaćuje to što se zove kosovski dug. Znate, bilo je nekih koji kažu – ne, ne treba mi to, treba da dignemo ruke od toga, to nisu naše obaveze, itd. To je išlo u prilog nezavisnom Kosovu, kao što je išao u prilog nezavisnom Kosovu i taj blagi stav da oni budu članovi MMF-a. Kako je moguće da neko ko nije država članica UN-a bude član MMF-a? Sećate se 2000. godine, novembra, da vas podsetim, pošto sam savremenik i tih događaja, tada je podnet zahtev da se SRJ primi kao nova članica UN-a, a ne da se traži stavljanje van snage odluke o suspenziji našeg članstva, koja je doneta 31. maja 1992. godine. U obrazloženju je rečeno – sugerisano nam je da to uradimo, jer će u januaru 2001. godine da budu problemi u Americi oko izbora. Stvarno su bili problemi oko izbora. Onda nam je Međunarodni sud pravde, u odluci o nadležnosti, gde je odbio naš tužbeni zahtev povodom tužbe upućene protiv deset država koje su nas bombardovale, rekao – znate šta, od 1992. godine, sve do 5. novembra 2000. godine, bio je nedefinisan status SRJ, da li je ona bila član UN-a ili nije bila član UN-a, ali kada je podnet zahtev za prijem, onda je razrešeno, znači, 5. novembra ona je postala član UN-a. Pošto su ovi događaji bili 1999. godine, onda nemate pravo, po članu 34. Statuta Međunarodnog suda pravde, na zaštitu pred Međunarodnim sudom pravde. To vam je to međunarodno pravo. Ali, mi moramo da podsećamo. Kamo sreće da ova država izda jednu hronologiju, po datumima, šta se sve dešavalo, da ova mlada pokoljenja shvate kako je razbijena SFRJ, razbijena spolja i uz pomoć nekih iznutra. Sada mi treba – puj pike, ne važi se, idemo dalje, pristajemo na to. Ne smemo da pristajemo na to. Ne sme da se pristaje na to. Vodite računa kada donosite zakon. Vodite računa kakve naslove imaju ti zakoni, jer čak i naslovima i datumom donošenja vi priznajete da je tog datuma postojalo nešto što je loše, diskriminacija. Da li uopšte ima smisla pričati ovoj vladi, koja neku novu realnost diže na nivo fetiša, novu realnost predstavlja kao nešto što je iznad života i tako traumatično vodi ovaj narod i ovu državu da građani moraju da se trgnu ako žele da žive, moraju da traže bolju vladu. Od ove nema vajde.
Od vremena Poslaničke grupe iskorišćeno je 12 minuta i 55 sekundi. Na raspolaganju je 14 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Pred nama je zakon kojim krnjimo finansijski i bankarski sistem Republike Srbije, i to je tek početak. To je tek početak, jer će posle ovoga dolaziti i određeni drugi zakonski propisi, kojima ćemo ga do kraja uništiti, u smislu održavanja finansijskog i bankarskog sistema i na prostorima AP Kosovo i Metohija. Čelnici ove države su nas pre godinu dana ubeđivali da će učiniti sve da sačuvaju finansijsku i bankarsku, ekonomsku i svaku drugu samostalnost Srbije na prostorima Kosova i Metohije, ali u stvarnom životu to ne čine. Zašto to ne čine? Činjenica je da nemamo suverenitet u ekonomskom i finansijskom smislu na prostoru Kosova i Metohije. Hajde da vidimo šta se dešava s finansijskim sistemom. Da li ijedna naša banka ima mogućnost da naplati svoja potraživanja od institucija koje se zvanično tako i zovu, institucija pod zaštitom UN-a, odnosno UNMIK-a? Nema. Da li ijedno naše privredno društvo, ijedno naše pravno lice ima mogućnost da naplati svoja potraživanja i normalno posluje s institucijama i pravnim licima, privredom na Kosovu i Metohiji? Nema. Nema platnog prometa, nema mogućnosti da se obave obligaciono-pravni odnosi koji su bili do 2000. godine. Kažem, ovo je tek početak. Igramo igru sa dva koloseka. Jedan kolosek je zvanična državna politika koja je utvrđena Ustavom, pet rezolucija je od 2004. godine doneto kojima je zacementiran naš pravni, politički, privredni, ekonomski, finansijski i bankarski sistem na prostorima Srbije sa Kosovom i Metohijom. Međutim, ova vlast čini sve da ispuni zahteve Zapada i da okrnji sve ono što je sastavni deo Ustava, rezolucija, naših zakonskih akata. Kakva je politika EU prema Kosovu i Metohiji i prema Srbiji i koliko je ona principijelna, tj. neprincipijelna prema Srbiji, neka posluži samo jedan podatak. Evropska unija je 2005. godine, kada je sačinjavala Memorandum o ekonomskoj i finansijskoj politici EU od 2007. do 2012. godine, predvidela pretpristupne fondove za Kosovo u iznosu od 565 miliona evra, i to posebno za jačanje državnih institucija, a ono što je predviđeno za Republiku Srbiju je duplo veći iznos, s obzirom na to da znamo da na KiM-u živi nešto preko milion, ne više, stanovnika, a na prostoru Srbije – 7,5 miliona. Onda vidimo koliko izdvajaju za KiM, ponavljam, 2005. godine. Upravo taj podatak govori o principijelnosti i još nema nezavisnosti samoproglašenog Kosova, još nema ni naznaka, ali EU neprincipijelno čini sve ono što je učinila u toku 1999. godine, zajedno sa SAD-om, u jednom neprincipijelnom, prljavom ratu protiv Srbije i srpskog naroda, otcepljenjem itd. Šta se dešava s imovinom preduzeća, i kolega Krasić je rekao, govorimo o Fondu za pomoć nerazvijenima itd., nerazvijenim pokrajinama i republikama. S obzirom na to da se radi o pokrajini i solidarnom izdvajanju, solidarno izdvajanje ne podrazumeva vraćanje. Međutim, postojala je još jedna zakonska mogućnost izdvajanja sredstava, to su zajednička ulaganja. To nisu bila solidarna sredstva za pomoć nerazvijenim pokrajinama. Mnogo naših pravnih lica je ušlo u zajedničko ulaganje s privrednim subjektima sa KiM-a. Kakva je sudbina tih sredstava? Da li iko ima taj podatak? Da li iko raspolaže tim sredstvima? Da li smo išta učinili da vratimo ta sredstva, ili da ti privredni subjekti budu u pravnom smislu zajednički privredni subjekti, koji dele dobit ukoliko dobiti ima? Kakva je sudbina ostalih ulaganja? Mi smo na prostoru KiM-a, posle 1990. godine, uložili ogromna sredstva. I dan-danas se ulaže. Ulagalo se od 2000.do 2007. godine, kroz subvencije, mnogo sredstava za pomoć privredi koja je grcala u problemima zbog rata i zbog ekonomske situacije u kojoj se nalazila čitava država. Kakva je sudbina tih sredstava? Da li iko o tome vodi računa? Da li smo pokrenuli tužbu da naplatimo ono što smo uložili tamo, što nam legitimno međunarodno pravo omogućava? Ne, o tome ćutimo. Zašto ova vlast ćuti o svemu tome? Ovo je vlast dodvornička i čini sve da izvrši naloge, ne vodeći računa o nacionalnim interesima. Kakva je sudbina imovine fizičkih lica koji su u ratu proterani? To je genocid nad srpskim narodom na KiM-u, nad Srbima koji su u ratu proterani na prostore Republike Srbije. Da li iko vodi računa o njihovoj imovini? Da li se vraćaju tamo? Ne vraćaju se. Njihova imovina je opljačkana, uništena, zapaljena, devastirana, i Srbi koji su napustili sve to ne mogu se vratiti. Govorimo o univerzalnosti privatne svojine. Da li je tajprincip univerzalnosti prisutan na KiM-u? Šta čini aktuelna vlast da pomogne Srbima sa KiM-a – puke proklamacije, obećanja, ali nema povratka, nema njihove privatne svojine. Zapaljena je i uništena. Šta čini država u pogledu penzija, s obzirom na to da je Srbija preuzela na sebe obavezu isplate penzija? Da li Kosovo ovoga trenutka uplaćuje doprinose u naš fond? Ne. Da li uplaćuje u druge fondove za lečenje interno raseljenih lica? Da li uplaćuje određena sredstva za školovanje interno raseljenih lica itd.? To su milionske sume, niko o tome ne razgovara. To vas ne interesuje, ali zato imamo mogućnost da se zadužimo, pa ćemo preko svega toga namiriti sve ovo, a ne pričamo o onome o čemu treba da pričamo s međunarodnim finansijskim institucijama, međunarodnim posrednicima, s međunarodnom zajednicom, sa svima onima koji moraju progledati. Jednog trenutka se to mora otvoriti. Što pre, tim bolje, ali, nature vam šest problema, kada vi kažete jedan, oni vam kažu šest problema i zatrpaju vas problemima i obavezama. Onda, tog trenutka zaboravite šta dalje činiti. Izvršite četiri, dobijete još šest, pa još šest itd. Treba da nas zabrine, u svakom slučaju, posebno vas u aktuelnoj vlasti, iz kojih sredstava ćete namirivati sve ovo? Prezaduženi smo, grcamo u obavezama. Ne izmirujemo normalno obaveze. Što se tiče ovog zakonskog propisa, ovo je tek početak svega onoga što nas očekuje, ali morate preuzeti aktivnu ulogu. Morate svima onima koji su u svojim glavama i u svojim projekcijama, pre 20-30 godina, nacrtali samostalnu državu KiM, koji to sada samo implementiraju kroz razne oblike, reći – ne može to. Tu mora biti kraj. Imamo crnu sliku Srba iz Republike Srpske Krajine, iz Republike Srpske, pa i iz Crne Gore. To se jednog trenutka mora zaustaviti. Neka nam slika onoga što učinio predsednik Češke, Vaclav Klaus, posluži kako treba da se bori za nacionalne interese. On je jedini od predsednika, on je poslednji potpisao sporazum koji su svi očekivali. Razvlačio je na sve moguće načine, hoće, pa neće, pa na Ustavni sud, pa sačekaće, pa videće itd. On jeste evroskeptik, ali je jasno rekao – ne može tako. S druge strane, otvoreno je tražio – dajte nam određene benefite. Ako je to dobila Irska da bi prošao Lisabonski sporazum, ako je to pre toga činila Engleska zbog određenih stvari, ako je to činila Francuska, hoćemo da to bude i Češka, bez obzira na sve zajedništvo, bez obzira na benefite koje je donela EU. Tražio je, zahtevao i licencirao je svoju državu na ovaj način. Tako se ljudi bore za svoje nacionalne interese, a ne kao vi.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je pet minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predsednik predlagača želi da da završnu reč na osnovu člana 144? (Ne) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim smo završili rad na današnjem popodnevnem delu sednice Narodne skupštine, a nastavljamo u ponedeljak, 23. novembra, u 10 časova, raspravom u pojedinostima o 13. tački dnevnog reda. Hvala vam.