Prema evidenciji Službe ima 145 prijavljenih. Molim da, radi evidencije, utvrdimo koliko nas ima u sali. S obzirom da nas ima dovoljno po Poslovniku, možemo da počnemo rad. Pre prelaska na raspravu obaveštavam prisutne narodne poslanike da su obaveštenje o sprečenosti da sednici prisustvuju dostavili sledeći narodni poslanici: Miloš Aligrudić i Gordana Čomić. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG AMANDMANA NA USTAVNU POVELjU DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA, SA PREDLOGOM ZAKONA O SPROVOĐENjU AMANDMANA I I II NA USTAVNU POVELjU DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA Da li neko od predstavnika odnosno predsednika poslaničkih klubova želi reč? Ako se niko ne javlja za reč, preći ćemo po redosledu diskusija. Pre nego što krenemo po redosledu prijavljenih diskusija, samo da kažem, pošto je neko juče bio zainteresovan za moje zdravlje, da sam bio u inostranstvu, želim da ga obavestim da, ako ne misli da je Gračanica i Laplje Selo inostranstvo, onda nisam bio, a ako misli, onda sam bio u inostranstvu. Po redosledu prijavljenih za pretres Predloga amandmana na Ustavnu povelju je Zoran Ćirković, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub Nove Srbije je pre dve godine učestvovao u raspravi o Ustavnoj povelji državne zajednice Srbija i Crna Gora. Tada smo se izjasnili protiv teksta Povelje, i to ne iz razloga što smo protiv zajedničke države sa Crnom Gorom, nego sumnjajući u ustavna rešenja propisana Ustavnom poveljom. Naravno, mada ne likujemo zbog toga, pokazalo se da rešenja prosto nisu dobra, jer ta državna zajednica nije dobro funkcionisala. Kao potvrda toga jeste da institucije, propisane Ustavnom poveljom, nisu zaživele. Sada smo prosto dovedeni u jednu mat poziciju. Ova skupština je proglasila zakon o neposrednim izborima, učestvovao sam u toj raspravi i čini mi se da sam rekao da činimo račun bez krčmara, iz razloga što sam sumnjao da će do izbora doći, makar ne u Ustavnom poveljom propisanom roku. Crna Gora se nije ni izjasnila po pitanju tih izbora i taj zakon nije ni donela. U ovom momentu imamo jedno iznuđeno rešenje i poslanička grupa Nove Srbije i njenog predizbornog koalicionog partnera podržava donete amandmane, iz razloga što je u pitanju jedno zatečeno stanje. Dakle, ovi amandmani, poštujući činjenicu da su rokovi za izbore protekli, služe da se Ustavnom poveljom takvo stanje ozakoni. Taj potez je, opet kažem, iznuđen i poštujući političku realnost mi ćemo podržati ustavne amandmane. Ono što nam opet ostaje kao gorak ukus jeste činjenica da je Srbija, kao veća članica te zajedničke države ili državne zajednice, dovedena u poziciju da očekuje kako će na to reagovati Crna Gora. Prateći medije, vidimo da vlast u Crnoj Gori, u principu, ne odustaje od referenduma. Mada se ne usuđujem da budem prorok, jer prosto ta nezahvalna uloga mi ne priliči, čini mi se da će se Crna Gora, ipak, pre opredeliti za referendum, nego za sprovođenje neposrednih izbora. Moja sumnja u tom smislu je opravdana, jer 2006. godine, odnosno naredne godine je redovan rok za izbore u Crnoj Gori. Sasvim je izvesno da bi se predloženim amandmanima održali i neposredni izbori za državnu zajednicu. Da bi izbegli tu činjenicu, siguran sam da će vlast Crne Gore pristupiti referendumskom izjašnjavanju građana, koji uživaju rezidencijalno pravo u Crnoj Gori. Ono što sumnjam jeste činjenica da li će to baš svet moći da nametne Crnoj Gori demokratske standarde, koji su opisani u Ustavnoj povelji i predviđenim amandmanima. Ali, bilo kako bilo, u svakom slučaju to je samo problem Crne Gore. Srbija je u toj stvari u fazi čekanja. Ona će postupiti po zakonu koji je izglasala, postupiće po amandmanima koje će sada izglasati i još jednom, dakle, poslanička grupa Nove Srbije i njenih predizbornih koalicionih partnera će podržati izmene Ustavne povelje, odnosno predložene amandmane. Hvala.
Hvala, gospodine Ćirkoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se za diskusiju spremi narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče je u svom uvodnom izlaganju Tomislav Nikolić rekao da Srpska radikalna stranka neće glasati za Predlog zakona za sprovođenje amandmana na Ustavnu povelju državne zajednice, ne zato što smo protiv državne zajednice, iako ona nije zajednička država, kao što to neki pogrešno govore, reč je o dva potpuno različita, ne samo pravna termina, već suštinski dva različita pojma. Dakle, ne zbog toga, već zbog činjenice što nam se Ustavna povelja i njene izmene uvek nameću, zato što nam nikada ništa dobro ne donose, već samo ukidaju državne atribute onoga što bi trebalo da postoji kao centralna vlast u državnoj zajednici, nekada u zajedničkoj državi Srbije i Crne Gore, koja se nazivala Savezna Republika Jugoslavija. Naime, od 5. oktobra pa naovamo samo imamo gubitak nadležnosti savezne države, odnosno ukidanje savezne države, dobijanje jednog pravnog provizorijuma, koji nije ni savez država, koji, srećom, nije ni personalna unija, pošto se nisu poklopili nasledni redovi vladalaca iz obe države članice, nije ni čista realna unija, čak ima i neke od karakteristika koje su manje u poznatim realnim unijama u pravno-političkoj istoriji, kao što je bila Austrougarska. Nemamo jedinstven carinski sistem, ni jedinstvene carinske propise, koji su svojevremeno postojali u Austrougarskoj. Imali smo neke elemente koji su nam zadržavali nadu da postoji mogućnost da nekada, u nekom trenutku, te hibridne elemente, koji odstupaju i od federalizma i od konfederalizma, ako hoćete - saveza država, možemo da vratimo malo više na tu stranu, kao što su bili neposredni izbori, a protiv čega je bila zvanična Crna Gora, ne Crna Gora, nego rukovodstvo Crne Gore od početka, zato što su želeli da negiraju, po svaku cenu i na svaki način, postojanje bilo kakve državne zajednice, a pogotovo onoga što ste vi nazivali zajedničkom državom. Danas možemo, kada procenjujemo hijerarhiju pravnih akata na nivou centralne vlasti, na nivou država članica, da vidimo da imamo neuporedivo lošija rešenja nego što smo ih imali u Ustavu iz 1974. godine. Naime, tada promene koje smo imali bile su vrlo loše, do tog trenutka smo imali rešenja po kojima su republički ustavi morali da budu u skladu sa saveznim Ustavom. Posle toga je došlo do promene, pa je rečeno, ne smeju da budu u suprotnosti, a čime se išlo na ruku stvaranju hibridnih federalno-konfederalnih elemenata, odnosno suštinski sve više konfederalnih, a samo formalno-pravno federalnih elemenata. Danas imamo nešto što ne poznaje savremeno pravo, što ne poznaju savremeni politički sistemi, a na sličan način je ta norma postojala u nekadašnjem Sovjetskom Savezu po Ustavu iz 1953. godine i upravo po tim šavovima je Sovjetski Savez razbijen. To je da svaka jedinica, odnosno država članica ima pravo i mogućnost da donese suverenu odluku o otcepljenju od centralne vlasti i da formira na taj način svoju državu. Zbog čega mi ovo treba da podržavamo? Šta je ovo što nam se nudi. Nudi nam se da će nam istog dana biti održani neposredni izbori za Skupštinu državne zajednice kada budu održani izbori za skupštine država članica. Šta time dobijamo? Mi time, u stvari, pokazujemo da mi neposredne izbore za parlament državne zajednice nemamo, a reći ću vam i zašto. To je jedna logička prevara, jer u stvari imamo suštinski posredne izbore. Ako imate republičke izbore, ići će lista SRS dr Vojislav Šešelj, a prvi na listi Tomislav Nikolić. Imate izbore za parlament državne zajednice, pa ići će vam lista SRS dr Vojislav Šešelj, prvi na listi Tomislav Nikolić. Podrazumeva se da će biti plus-minus 5-10 hiljada glasova u igri velikih brojeva, a to je nikakva razlika, i u broju mandata proporcionalno nikakva razlika, i da će ta lista dobiti jednak broj glasova. Uopšte da ne ulazimo sada koliko će to biti, kao i lista DSS Vojislav Koštunica, recimo, ili bilo koja druga lista, DS Boris Tadić, svejedno. Suštinski bi to bilo dobro i bilo bi normalno rešenje da mi sada održimo, ne mora sada da ne mislite da je u pitanju politička igra, pa mi sada govorimo da je to zato što se to nama dopada ili ne. Ne. Može bilo kada, ali da ne bude u istom trenutku kada i izbori za parlament država članica. Možete i posle toga da držite i pre toga, kada god hoćete. Drugi je problem taj što smo mi prekršili Ustavnu povelju i što zbog kršenja najvišeg pravnog akta centralne vlasti, najvišeg pravnog akta u državnoj zajednici, mi sada moramo da donosimo ove amandmane. Postavlja se pitanje ko je kriv. Obično kažu, mi smo na to primorani, krivo je crnogorsko državno rukovodstvo i mogu da kažem da je tačno da su oni separatistički nastrojeni, tačno je da vode ozbiljnu kampanju, žalosno je da mi u Srbiji nismo u stanju da se dogovorimo kako da podržimo one snage koje su protiv tog separatističkog bloka. Žalosno je da Tadić i onaj nesrećni Bogdanović idu dole na njihove promocije. Žalosno je da govore gluposti dole. Žalosno je da pomažu onima koji hoće uništenje ove zemlje, ali šta da radite, da vidimo koliko ima svih ostalih koji bi želeli da pomognu one druge, koji bi želeli da pomognu opstanak državne zajednice, pa da jednog dana stvaramo uslove za postojanje zajedničke države ili savezne države, odnosno federalne države, to su sve sinonimi, ako nismo u stanju da napravimo jednu jedinstvenu državu. Dakle, šta mi radimo po tom pitanju? Ne preduzimamo ništa. Neki od vas izlaze ovde pa nam kažu, pa danas je bolje stanje nego juče zato što Milo Đukanović nešto priznaje. Šta priznaje? Moraće da prizna sada u julu optužnicu, pošto Italijani dižu konačno optužnicu protiv njega za sav kriminal, i za sve one glisere, i za sva ona čuda i ne znam šta će onda silni demokratski prijatelji odavde da kažu, pošto su na njegovim krilima dolazili i ovde na vlast i odozdo vodili kampanje, i bio im je najveći prijatelj. Ne znam u koliko su glisera učestvovali, u koliko tankera, brodova, koliko droge, cigareta i svega drugoga. Nama se sada nameće pitanje: hajde, ljudi, da vidimo šta ćemo da radimo; hoćemo li to da prećutimo i da ga pustimo da vodi Crnu Goru u nezavisnost, suprotno interesima ne samo građana Crne Gore, već suprotno interesima velikog dela našeg naroda koji živi u Crnoj Gori; ili ćemo nešto da preduzmemo. To ćutanje, to gde neće to da se desi, neće da mu dozvoli EU, a kao što vidite hoće. Ubeđivali ste nas da neće EU da dozvoli da ne bude neposrednih izbora, a kao što vidite, EU je to dozvolila i naredila vam ovakve poluidiotske amandmane. Znam da to i vi znate, najveći broj vas ovde, i znam da se sa svim što sam rekao slažete. Moje pitanje vama i moja želja je da sednemo, ljudi, smislite, vi ste vlast, recite šta da radimo po tom pitanju. Nađite rešenje, a ne da nas dovodite kao pred svršen slučaj, kao pred potpuno svršenu stvar. Evo, mi ovo moramo da uradimo, nama je to tako sada napravljeno i naređeno. Hajde onda da ukinemo i Skupštinu, i Vladu, i predsednika i sve ako to sve tako mora. Hajde onda da se ni o čemu ne pitamo i da ni o čemu ne odlučujemo. Zbog čega? Ovde govorite o referendumu po evropskim standardima. Da li znate šta to znači za Mila Đukanovića i za ove nesreće što idu dole da ga podržavaju, ove žute nesreće. O čemu je tu reč? On će da kaže, dovoljno je od onih koji izađu na izbore 50 posto plus jedan. Kako će to da sprovede u delo? Na silu će to da sprovede u delo, zato što će da kupuje, zato što će da otima, zato što će da radi sve moguće policijske metode da bi to napravio. Sada da vas obavestim šta je uradio na izborima u Budvi. Dobio je ubedljivu većinu, ali je napravio jednu neverovatnu stvar, a to je da je doveo 480 ljudi iz Beograda i okoline da glasaju za njega. Imali su svi obavezu da stave tačkicu na oba listića, pošto su bili listić za gradonačelnika i listić za stranačke liste koje se biraju, kako bi se znalo kako su oni glasali. Imam i svedoka koji je spreman da to tvrdi. Imali su u desnom uglu obavezu da stave tačkicu da bi se znalo kako su ti koji su iz Beograda dolazili morali da glasaju za separatističku listu i za separatističkog kandidata Mila Đukanovića. Šta smo mi uradili. Da li smo mi to negde rekli? Da li smo mi negde nešto napravili, negde nekome nešto pomogli? Što se nas tiče, mi smo se kao politička stranka odrekli našeg kandidata i podržali smo kandidata drugih prosrpskih i projugoslovenskih stranaka. Kao lista smo prošli cenzus, pa niko ne može da nam govori ništa i postali parlamentarna stranka, ali niko drugi ništa nije radio, nije preduzimao. Hoćemo li tako deo po deo zemlje da gubimo? Hoćemo li tako deo po deo teritorije da gubimo? Hoće li to isto da bude sa Kosovom i Metohijom i sa ovim potpuno blesavim stavovima koje niko ne zna kako neko zastupa, a to je više od autonomije, a manje od nezavisnosti. Šta to znači pojedinim članovima Vlade, pitam vas, ministre Lončar, da nam to objasnite, iako nije u direktnoj vezi sa ovim, kažite nam šta to znači. Razgovarao sam sa ljudima iz okruženja Vojislava Koštunice i oni kažu da su protiv toga, a onda pitam, kažite mi šta to znači ovim bukvalno nesrećnicima koji ništa ne znaju, a idu i to ponavljaju i drže se toga kao pijani plota. To znači odložena nezavisnost, gospodine Lončar, to znači nezavisnost za dve, tri godine Kosovu i Metohiji, i to znate i vi kao i ja, to znamo svi i svi ćutimo, i svi se pravimo kao da se ništa u Srbiji ne dešava. Čiji je to stav, čoveče, čiji je to stav, da li je to ova skupština ustanovila, da li je ova skupština donela neku odluku da smo mi za nešto što je više od autonomije a manje od nezavisnosti. Šta je to unutar jedne zemlje a što je više od najviše autonomije. Šta? To je uslovna ili tzv. odložena nezavisnost. Zašto to kriju? Kako onda smeju za to da se zalažu? Hoće li neko o tome javno i otvoreno da govori. Svaki dan vam ovaj to ponavlja, na svakom mestu i gde god da se nađe, ovaj Drašković. Svaki dan. To što se narod u Srbiji sprda sa njegovih dva, tri posto ili koliko ima, nema ni dva posto, nije ni bitno, u krajnjoj liniji. Čoveče, to je ministar inostranih poslova, vi imate u Vladi Srbije neke koji to ponavljaju. Hoće li neko to konačno da kaže i da to nije politika ove zemlje ili jeste. Hoće li neko konačno da kaže da nije politika ove zemlje da se ide na završni skup Mila Đukanovića u Budvu, gde kaže, demokratska i evropska Crna Gora biće kada uđe u EU, isto kao i demokratska i evropska Srbija. Kako to? Znači, može i odvojeno, ne smeta im, ne smeta žutima ništa, samo neka je glisera, i neka je kriminala i kriminalaca, i baš ih briga. Pročitao sam vam citat ovog genija beogradskog, što je išao dole na njihov završni skup. Mnogo je mudro govorio, kakve je mudre reči izgovorio, samo da ste to mogli da čujete. A kakve su druge reči izgovarali. Njihov najvažniji zadatak na lokalnim izborima u Budvi bio je: "Živela nezavisna, samostalna i suverena Crna Gora". I zajedno sa njima Boris Tadić i Nenad Bogdanović. Lepo odseli u najskupljoj kafani na Svetom Stefanu, poslali mi ljude da lepe plakate, gde će, kad oni zaseli, ne mogu da priđu na Sveti Stefan. Zatvorili Sveti Stefan, 150 telohranitelja, neki sa velikim glavama, velikim mišićima, sa mnogo heklera, mnogo čuda, zatvorili da se ne vidi, samo kamere crnogorske televizije i televizije Budva, ne bi li pokazali građanima kako eto Sveto Marović i Boris Tadić misle dobro za Budvu, kako je lepo da bude nezavisna Crna Gora. Čekao sam samo kada će stav da bude i da Budva bude nezavisna. Ni to me ne bi iznenadilo. Da se vratim na ovaj stručni deo, kada smo govorili o realnoj uniji, o nekom hibridnom modelu između konfederacije i realne unije, moram da kažem da tu ima neverovatnih stvari. Mi danas nemamo jedinstven platni promet sa Crnom Gorom. To je nešto što je apsolutno neverovatno i onda je besmisleno da nam bilo ko na bilo koji način govori o dobrim odnosima i o boljim odnosima danas sa rukovodstvom Crne Gore ili ne znam sa kim. Hoću jednu stvar da vas upozorim. Nemojte da državnu imovinu zajedničke države svojevremeno, danas njenog pravnog sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora, rasprodajete tako što će taj novac da uzima separatističko rukovodstvo Mila Đukanovića. I ne može Milo Đukanović da raspolaže vojnom imovinom u Valdanosu, niti bilo gde drugo, pošto vidim da mu je sinulo da pokupuje i da pootima sve što je vojna imovina na crnogorskom primorju, nego da vidimo mi kako je moguće da se i ta imovina između ostalog zaštiti, i da se pomogne onima koji hoće opstanak, makar i ovakve tvorevine kakva je državna zajednica, i ma kako nakaradno skrojena i ma kako nakaradno napravljena. Mi u SRS to pokušavamo i mislim da to isto i vi osećate, i vidite i mislite. Jesmo i korektna i dobra opozicija, a zašto. Zato što vam nikada nismo ugrožavali državu, ne vama, nego svima nama, i kada god je država u pitanju uvek ćemo da pokušamo sa svima da pronađemo neku vrstu zajedničkog jezika. Ali, od vas tražimo i insistiramo da se ponašate neuporedivo odgovornije, da ukazujete na stvari koje se u državi događaju, a ne prošao je još jedan dan, zažmurite, pa niko ništa, što da ulazimo u sukobe sa ovima ili sa onima. Aman ljudi, nema više hoćemo li da ulazimo ili nećemo u sukobe, otvoreno je pitanje Kosovo i Metohija, otvorena je Crna Gora. Cela Crna Gora, evo Palalić je bio u bilbordima za crnogorsku nezavisnost. Da li ima kontrakampanje? Nema. Bori li se neko za to nekim argumentima? Ne bori se. U čemu su oni jači? U tome što imaju više glisera. Možemo mi pošteno da prikupimo, ako je za to potrebno. (Glas iz sale: Više glisera.) Ne, za glisere ste vi specijalisti. Boris Tadić je specijalista za glisere. Mi oko glisera ne znamo, pravo da vam kažem, to sam čuo kada se vi međusobno podržavate, kada hvalite demokratske glisere Mila Đukanovića, a i on vaše demokratske glisere. Šta sve prevozite u njima, to ćete nam vi reći, stvarno ne znam. Samo sam čuo da su vam profiti veliki, ali kažu da su cigarete, neki kažu i droga, neki kažu i neke druge stvari, stvarno ne znam. Samo da završimo ono što je vrlo ozbiljna stvar. Možemo mi na pošten način da skupimo dovoljan broj ljudi znalaca, ljudi časnih, poštenih i odgovornih, ljudi koji su spremni da pomognu opstanak ove države, i to svi zajedno, ako treba po tom pitanju da nađemo rešenje, možemo to da pronađemo. Videćete kako umni ljudi, ljudi koji žele da se bore, koji imaju vere, lako pobeđuju glisere, i Mila Đukanovića, i Borisa Tadića.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a da se pripremi za diskusiju narodni poslanik Zoran Krasić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, kolege narodni poslanici, za SPS ovi predlozi amandmana na Ustavnu povelju nisu način da se hronični problemi u funkcionisanju državne zajednice reše, već samo prolongiraju. Nisu način da se ti problemi reše, jer ovi amandmani nemaju taj sadržaj, koji bi mogao pomoći da se problemi u funkcionisanju državne zajednice reše. Ovim amandmanima se rešava jedan konkretan problem. To je pitanje izbora poslanika u Skupštinu državne zajednice i daje se jedan okvir za drugo pitanje koje se permanentno javlja u funkcionisanju državne zajednice. SPS je glasala pre dve godine protiv Ustavne povelje i bili smo potpuno u pravu, jer smo tada tvrdili, a praksa je to kasnije i pokazala, da nije stvorena zajednička država, jer nema funkcije zajedničke države, da je stvoren jedan mutant od države, koji ima ogromne probleme u funkcionisanju. Problemi se javljaju u organizacionom delu, u opisu posla te državne zajednice a pogotovo problemi koji eskaliraju kroz ponašanje ljudi koji predstavljaju državnu zajednicu. Naime, imali smo situaciju proteklih dve godine da se predstavnici državne zajednice ponašaju kako koji, svako zastupa svoju politiku. Imali smo situaciju da se na međunarodnim skupovima predstavnici državne zajednice vide ili ne vide, pozdrave ili ne pozdrave, daju različite izjave. Čak smo imali primer da ambasador državne zajednice napusti tu funkciju, da bi postao predsednik Pokreta za nezavisnu Crnu Goru. To sve, a obilje drugih dokaza govori da su problemi u funkcionisanju brojni, da državna zajednica ovakva kakva je nema dugu budućnost. Ali, dokle god postoji šansa vredi se za nju boriti i u tom kontekstu posmatramo i ove predloge amandmana. Kada sam rekao da se njima rešava jedan konkretan problem, prvi amandman koji je podnela Vlada Republike Srbije se odnosi na način izbora za Skupštinu Srbije i Crne Gore i on rešava problem legitimiteta sadašnjih poslanika. Amandman određuje da se mandati sadašnjih poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore produže do održavanja tih izbora. Mi ćemo imati možda jednu paradoksalnu situaciju, da se u Crnoj Gori održe izbori u jednom vremenskom periodu, u Srbiji u drugom, ali i to je problem koji se vidi i koji se pokušava kupovinom vremena rešiti, jer suština ovih amandmana jeste kupovina vremena, u očekivanju da će se promeniti vladajuća struktura u Crnoj Gori ili da će se promeniti ukupno raspoloženje građana. Raspoloženje građana i jeste promenljiva kategorija, i ako je to i neki elemenat na kojem eventualno gradimo strategiju kako rešiti problem funkcionisanja državne zajednice ili kako rešiti problem zajedničke države, onda i to može biti neki razlog za koji se valja boriti. Drugi amandman se odnosi na pitanje referenduma države članice. Naime, ovde se konstatuje da će država članica koja organizuje referendum sarađivati sa EU na poštovanju međunarodnih standarda. Iskreno rečeno, očekivao sam od predstavnika Vlade makar da nas upozna sa sadržajem onoga šta je to međunarodni demokratski standard, jer iskustva zemalja EU, iskustva referenduma koji su održani u zemljama EU, pokazuju da je taj pojam međunarodni demokratski standard vrlo rastegljiv i da se standardi utvrđuju u odnosu na pitanje koje je na dnevnom redu. Negde se uopšte ne postavlja pitanje bilo kog kriterijuma, dovoljno je da određen broj ljudi izađe da glasa, negde se postavlja uslov 50%, negde dve trećine. Bilo bi dobro makar da smo čuli ako ima iskustva da je EU raspisivala neki referendum koji se odnosi na pitanje opstanka države, pitanje sudbine dela teritorije, šta je to što je u tom trenutku bio standard. Ubeđen sam da ovde taj standard neće biti nizak, naprotiv, biće visok, ne zbog nas samih i ne zbog sudbine državne zajednice Srbije i Crne Gore, nego i zbog činjenice da će Evropska unija sigurno gledati i na sebe, ali i na situaciju u Republici Srpskoj i na Kosovu i Metohiji. Ne pominjem tek tako Republiku Srpsku i Kosovo i Metohiju, jer su to dva dela teritorije, jednog u okviru Bosne i Hercegovine, a drugog u okviru Srbije, gde se na jedan ili drugi način pominje pitanje referenduma, ili ako se ne pominje, sigurno će se postaviti. A Evropska unija će morati to pitanje da definiše i zbog sebe, jer onaj kriterijum koji se utvrdi u slučaju održavanja referenduma u Crnoj Gori moraće da se primenjuje i kod njih, pa ćemo biti u situaciji da vidimo šta je to međunarodno priznati demokratski standard, s obzirom da taj pojam ima vrlo različit sadržaj. Ovo sam pomenuo, pre svega, da bi se shvatilo da postoji veoma jasna granica i domet ovih amandmana i ponavljam još jednom, dakle za nas, poslanike SPS-a, ovo jeste način da se reši jedan konkretan problem, drugi da se postavi jedan okvir, ali suštinski da se kupi vreme i da se u dolazećoj budućnosti pokušaju ti problemi rešiti. Mi naime smatramo, poslanici SPS-a, da se za zajedničku državu Srbija i Crna Gora vredi boriti, i zbog zajedničke istorije, zbog zajedničkih korena, zbog naše tradicije, zbog naših potreba, zbog rešavanja problema sadašnjosti, a bogami i budućnosti. Istorija odnosa Srbije i Crne Gore je takva da pokazuje da su uvek bolje rešavale probleme, i jedna i druga, kada su bile zajedno, nego kada su bile odvojene. Naime, u prošlosti se govorilo da postoji jedan narod u dve države, srpski narod u Srbiji i Crnoj Gori, i taj narod u dve države se u prošlosti i te kako pomagao, i vojno i politički, naravno i ekonomski, i to je bilo nešto što je sastavni deo njihovog zajedničkog života i njihove borbe protiv zajedničkog neprijatelja. Nekada je to bilo Otomansko carstvo, Austrougarska u novijoj istoriji, u političkoj istoriji Italija i druge evropske zemlje, ali sve to pokazuje da su zajednički rešavale nadolazeće probleme. Čak ima i slučajeva u istoriji da je Crna Gora tražila da se njeni određeni problemi ili teritorijalno proširenje vrši na račun teritorija koje dobije Srbija, ali moram još jednom reći, sve je to bio deo zajedničke strategije da se što više pripadnika istog naroda otrgne ispod uticaja i kontrole velikih sila i da bude bilo u Srbiji, bilo u Crnoj Gori. Tada se to nije postavljalo kao pitanje, jer se govorilo, pisalo i od strane i jedne i druge dinastije, ili treće dinastije, u obe države da je reč o istom narodu. Istorijsko pitanje na koje još uvek nemamo odgovor, ako je reč o jednom narodu, zašto za tih 58 godina, koliko je recimo Nikola Petrović bio vladar Crne Gore, nijedanput nije uspelo da se dođe do sporazuma o zajedničkoj državi Srbija i Crna Gora, a poznato je da je dinastija Petrovića u rođačkim i kumovskim odnosima bila sa Karađorđevićima i Obrenovićima. Ali, to je drugo pitanje i nije predmet ove skupštine. Smatramo takođe da je dobro da postoji zajednička država zbog potreba zajedničkog rešavanja aktuelnih problema. Suštinski je lakša zaštita nacionalnih i državnih interesa. Ne treba se zavaravati, jer i Crna Gora i Srbija su napadnute na svaki način i sa stanovišta zahteva zemalja u okruženju za delovima teritorije Srbije i Crne Gore. Projekat velike Albanije, primera radi, ne uključuje samo teritoriju Kosova i Metohije, nego uključuje i delove teritorije Makedonije, to je zapadna Makedonija, ali uključuje i delove teritorije Crne Gore. Logično je pretpostaviti da će, u slučaju razdvajanja Srbije i Crne Gore, pozicija Crne Gore biti i te kako slabija nego ako to bude jedna zajednička država. Mislim da je to nešto što se prenebregava, pogotovu od vladajuće političke strukture u Crnoj Gori, i jednostavno se ta tema ne pominje. Potrebno je, takođe po našem mišljenju, da postoji zajednička država da bi mi u sadašnjem vremenu, na pragu 21. veka, pokazali sposobnost da možemo da rešavamo probleme demokratskim sredstvima, pregovorima, da možemo da gradimo, da možemo da napredujemo, umesto da se delimo i svađamo. Takođe smatramo da je potrebno da postoji zajednička država, jer zajednički možemo brže da napredujemo, i Srbija i Crna Gora, i politički i ekonomski, i da budemo deo onoga što se zove integracioni proces. Neću namerno upotrebiti reč "integracioni procesi u Evropi", nego "integracioni procesi kao deo procesa savremenog sveta". Činjenica je da je dobro da postoji zajednička država i zbog jednog razloga koji se odnosi na pitanje zaštite pripadnika srpskog naroda. Naime, poslednji popis stanovništva u Crnoj Gori je pokazao da su se preko 30% građana Crne Gore izjasnili kao Srbi. Sasvim je logično da je njima lakše pomoći, ostvariti veći stepen zaštite u zajedničkoj državi, nego da to bude u odvojenim državama, jer onda je situacija drugačija i onda od jednog naroda postajete pripadnik manjine, sa svim onim šta to znači, a praksa odnosa prema manjinama je vrlo različita. Razdvajanje Srbije i Crne Gore bi suštinski značilo završetak jednog projekta iz 1990. godine, projekta razbijanja i negacije Jugoslavije, ali takođe je to i projekat o kojem se manje priča, odnosno projekat deljenja srpskog naroda i u suštinskom i u prostornom smislu. Kada se osvrnemo na deceniju iza nas i pogledamo šta se stvorilo na zgarištu bivše SFRJ, videćemo da su formirane nove države. Kada pogledamo kakva je sudbina srpskog naroda primetićemo jedno zanimljivo stanje, od naroda pozitivnog dela velike Jugoslavije, Srbi su u novonastalim državama nepriznati ili nisu priznati ni kao manjina, ni kao narod. Ili su priznati kao manjina, kao u Hrvatskoj, ali su u međuvremenu etnički očišćeni i njihov broj je jako smanjen na procenat da ne predstavljaju, kako vole pojedini nacionalisti u Hrvatskoj da kažu, pretnju hrvatskom narodu. Naravno, bez bilo kakvih prava, a sa budućnošću koja je krajnje ružičasta, jer se ne dozvoljava njihov povratak na ognjišta, a kamoli rešavanje imovinskih i pravnih sporova. U Bosni i Hercegovini opet imamo jednu zanimljivu situaciju. Kroz Dejtonski sporazum Srbi su konstatovani kao pozitivan narod, ali njihova sadašnja pozicija je takva da im se prava permanentno umanjuju i vrši negacija državnosti Republike Srpske za račun onoga što se zove Bosna i Hercegovina ili ta država, koja se očigledno formira na način da bude što više zajedničkih funkcija i da se negiraju svojstva entiteta. Suštinski, u Bosni bi to bila negacija Dejtonskog sporazuma, a on postoji. Razdvajanje Srbije i Crne Gore u istorijskom smislu bi bilo praktično vraćanje jedan vek unazad. Kada pogledamo stanje koje postoji, primetićemo jednu zanimljivost, postoji paralela iz koje se mogu izvući zanimljivi zaključci. Ako pogledate gde se sada nalazimo i pogledate kraj 19. veka, vreme Berlinskog kongresa, primetićete, što se tiče srpskog naroda i situacije na Balkanu, bukvalno istu situaciju. Srbija i Crna Gora su bile tada dve podeljene države ili države koje su želele da reše neke svoje probleme. Srbi u Bosni i Hercegovini su bili pod vlašću Kalaja, a danas su pod vlašću Pedija Ešdauna, Kosovo i Metohija pod vlašću Otomanske imperije, a danas pod vlašću UNMIK-a i KFOR-a. U periodu 1912-1978, prema različitim podacima, od 200 do 350 hiljada Srba i Crnogoraca je proterano sa Kosova i Metohije. Od 1999. godine pa naovamo, pod okriljem UNMIK-a i KFOR-a, 250 hiljada Srba je proterano, a situacija je ista. Sada nam još samo treba da se Srbija i Crna Gora podele. Onaj od političara ko ne vidi tu situaciju, ko ne može da uoči ovu paralelu, ko ne može da shvati da iza zahteva za razdvajanje Srbije i Crne Gore stoje interesi velikih sila, onih koji su uvek delile Balkan, taj objektivno ne treba ni da se bavi politikom, a kamoli da priča o zajedničkim interesima ili o potrebi održavanja zajedničke države. Ovo pominjem zato što smo i juče, od strane različitih ljudi ovde u Narodnoj skupštini, čuli mnogo toga u prilog održavanja zajedničke države, i busanje u grudi, i priče o tome da država treba da postoji. Suštinski, neki od njih rade na razbijanju zajedničke države. Moram ovde danas da pomenem dva primera. Jedan koji su pomenule neke druge kolege poslanici, a reč je o poslanicima DS, jedan događaj koji je juče pomenut, pomenuću ga i ja, jer zaslužuje da bude pomenut, jer je jedan od čelnih ljudi DS, naš kolega Bogdanović, potpredsednik DS, učestvovao na predizbornom skupu DPS u Budvi i, logično, promovisao politiku nezavisne Crne Gore. Tu se postavlja jedno logično pitanje – da li DS priča jedno, a radi drugo, kao što je radila i u prošlosti? Za vreme bombardovanja Jugoslavije 1999. godine oni su pričali o potrebi odbrane zemlje, a u inostranstvo su išli i tražili da se nastavi bombardovanje, da bi socijalisti i Milošević što pre otišli sa vlasti. Zadnjih godina njihovi poslanici, ili ljudi koji su izabrani sa njihove liste, promovišu politiku razbijanja Srbije i razbijanja Srbije i Crne Gore. Nije samo skup u Budvi, nego je najavljen i skup u Prištini od 13. do 15. juna, na kome takođe učestvuju ljudi koji su poslanici ove skupštine i koji su izabrani sa liste DS – Boris Tadić. Novine su to prenele, a ja sam zabeležio. Tu ima naših nekoliko kolega, od Nataše Mićić, Žarka Koraća i drugih ljudi iz frakcije nekadašnje Demokratske stranke. Zanimljivo je, da ne pominjem druge, jer oni nisu poslanici, ali ovi su izabrani sa liste DS – Boris Tadić. Sada se postavlja pitanje šta oni, primera radi, imaju da traže u Prištini i da razgovaraju o statusu Kosova i Metohije mimo države Srbije, mimo Vlade i mimo platforme koju država utvrđuje. Za čiji interes oni rade? Da li su oni prethodnica onih snaga u međunarodnim odnosima koje razbijaju naš prostor i našu zemlju ili obavljaju neke poslove koji su ugovoreni davno, pa se, što se kaže, račun mora izvršiti do kraja? U čije ime ti ljudi rade, jer nije samo pitanje Crne Gore i promovisanja separatističke struje u Crnoj Gori, nego i pitanje Kosova i Metohije? Bilo bi dobro i da kolega Bogdanović ovde izađe i da nam objasni kako je moguće da potpredsednik Demokratske stranke veliča separatistički pokret u Crnoj Gori i kako je moguće da poslanici DS u ovoj skupštini nastupaju mimo države, a i mimo onoga što se zove zajednička strategija. Jer kad je bila rasprava u Savetu bezbednosti, makar smo na TV imali prilike da vidimo da se i predsednik Srbije priključio stavovima Vlade Republike Srbije i Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju, i da postoji jedinstven front oko toga šta treba činiti oko Kosova i Metohije. Ovo govorim zato što je to vrlo važno. Pokazalo se koliko su bile prazne, koliko su bili politički motivisane izjave i ponašanje čelnika DOS-a, nekad zajedničkog, a pogotovo DS, kada su pozivali Srbe da učestvuju na izborima na Kosovu i Metohiji. I Petersen, i pre toga Kušner i svi drugi Kušneri su pokazali da su im Srbi potrebni samo kao jedna slika, kao jedan okvir, kao jedan ram, da bi mogli sutra da kažu da postoje institucije. Ako ste slušali pažljivo Petersena, on je pomenuo samo jedno: postoje institucije. Ništa drugo nije mogao da kaže, ni reči o povratku Srba i Crnogoraca, ni reči o ispunjavanju Rezolucije 1244, niti ju je pomenuo, niti reč o bezbednosti, niti reč o kvalitetu života na Kosovu i Metohiji. Samo je pomenuto da postoje institucije. A ko je pomogao da se stvore institucije? Pomogli su oni ljudi koji su pre tri godine zvali da se izađe na izbore na Kosovu i Metohiji. Tada je to bila politika jedinstvenog DOS-a. I pomogao je Boris Tadić prošle godine kada je zvao da se izađe na izbore. Bilo bi dobro da čujemo predstavnika DS šta je Boris Tadić obećao ako se u roku od 90 dana ne ispuni, pa da danas podnesemo račun i da vidimo da li je on svoje obećanje izvršio. U svakom slučaju, imamo tu jednu licemernost na delu. Jedno se priča, drugo se radi. Ali, imamo i obavezu kao poslanici da na takve pojave progovorimo i da kažemo da je to suštinski protiv interesa i Srbije i Crne Gore, protiv interesa Srbije, pošto su ovde pomenute dve različite stvari. Na kraju, želeo bih da kažem da za nas, poslanike SPS, nije sporno da ove amandmane podržimo, jer treba da učinimo sve što se može učiniti da bi stvorili makar bilo kakvu mogućnostda državna zajednica postoji. Ovim amandmanima se daje još jedna prilika Crnoj Gori. Izbija se argument iz ruke onoj većini u Crnoj Gori koja bi jedva dočekala da mi ne usvojimo ove amandmane i koji bi onda vikali – eto, hoćemo mi, ali Srbija neće; ili – bi mi, ali nema dobre volje u Srbiji. Ovo je jedna prilika koja se daje Crnoj Gori, ali koja nema po nas u Srbiji, bar prema mišljenju nas poslanika SPS, negativnih tonova. Mislim da je to nešto što se može prihvatiti. Ovo nije loše po Srbiju i mislim da bi Skupština ovo trebalo da prihvati, jer ovim se stvara prilika da se situacija promeni i popravi nabolje, a ne da bude još gora u odnosu na lošu koja postoji.
Gospodine Ristiću, vi niste šef poslaničke grupe. Doduše, možda ste se u međuvremenu promenili, ali nisam obavešten. Gospodine Markoviću, vi po Poslovniku? Ako je po Poslovniku možete, a za repliku ne vidim osnova.
Gospodine predsedavajući, javio sam se da prigovorom povredu Poslovnika, jer ste gospodinu Bošku Ristiću uskratili pravo na repliku. (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, otkud ste vi znali da ću da uskratim reč gospodinu Ristiću? Vi recite sada na koji član Poslovnika se pozivate i onda govorite o Poslovniku. Izvolite.) Kada ovde govori gospodin Žarko Obradović, uvek se pozivam na član 100, na povredu dostojanstva Narodne skupštine. Evo, ovoga puta se pozivam na član 100. Smatram da je dostojanstvo Narodne skupštine povređeno i time što je uskraćeno pravo na repliku gospodinu Bošku Ristiću. Zbog toga sam se javio, jer gospodin Boško Ristić je digao ruku na vreme, još dok je gospodin Žarko Obradović imao svoje izlaganje. Vi ste videli i svesno niste hteli da mu date pravo na repliku. Sada vas molim kao kolegu potpredsednika da ispoštujete Poslovnik i kolegi Bošku Ristiću date pravo na repliku i na taj način prevaziđemo ovu situaciju.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Markoviću, po Poslovniku.
Gospodine Anđelkoviću, ovaj način vođenja sednice Narodne skupštine priliči ovoj poslaničkoj većini. Znam da je vama socijalistima u Srbiji ponovo sve dozvoljeno, kao što je to bilo dok ste bili na vlasti i čestitam vam na vašem uspehu. Ali, verujem da u vama ima dovoljno tolerancije da date članovima DS pravo da ponekad odgovore na salvu uvreda, kleveta, neistina koje se upućuju sa ove govornice na račun predsednika države, Republike Srbije i narodnih poslanika DS. Znam da to prija vama da slušate i sve što vam gore ide, vi više pljujete po nama. Ali, moraćete jednog dana da shvatite da to nije rešenje, moraćete da se naviknete na parlamentarizam i moraćete da se naviknete da čujete i drugu stranu, da čujete i ljude koji drugačije misle. Još je ovde učinjena jedna velika obmana i red je da se to čuje sa ove govornice. Od 2000. godine do danas najveća greška Srbije, rukovodstva Srbije, vlade Vojislava Koštunice, jeste bilo pozivanje Srba da bojkotuju izbore na Kosovu i Metohiji. To će vam reći svaki ozbiljan čovek, svaki ozbiljan analitičar i svaki ozbiljan poznavalac kosovsko-metohijskog problema. Nemojte manipulisati pitanjem Kosova i Metohije, jer dovoljno ste već na vlasti zahvaljujući toj manipulaciji i dovoljno vam je lepo zahvaljujući toj manipulaciji. Imajte malo srca i razumevanja za ljude koji dole žive. Imajte malo razumevanja za situaciju u kojoj se ova država nalazi. Nemojte se junačiti sa govornice, jer dok se vi junačite sa govornice i svađate sa drugim rukovodstvima narod ispašta. Dok se političari svađaju, narod ide u zbegove. Dok se političari junače, narod gine. Tako je bilo od 1990. naovamo, a sada za poslednju slamku spasa se hvatate, vi iz vladajuće koalicije, i pokušavate istu retoriku, isti vokabular da primenite na pitanje Kosova i Metohije i na pitanje Crne Gore. Ponovo vas pozivam, gospodine potpredsedniče, poštujte Poslovnik, Poslovnik je iznad nas, dajte pravo gospodinu Bošku Ristiću na repliku. On je ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba Demokratske stranke.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Inače, gospodine Boško Ristiću, pročitajte Poslovnik. Možete do govornice da dođete tek kada vas predsedavajući pozove. Prema tome, molim vas da sedite u vašoj klupi i da se ponašate kao narodni poslanik u skladu sa Poslovnikom. Gospodine Markoviću, vašu sam ruku video, polako, fino, lepo, samo sačekajte. Gospodine Markoviću, vi ste zloupotrebili sada pravo na javljanje za reč. Podigli ste Poslovnik i dao sam vam pravo da se javite po Poslovniku. Vi ste govorili o izborima na Kosovu, gde je predsednik Republike prekršio odluku Skupštine i pozvao Srbe na Kosovu, iako je Skupština zaključila drugačije. Vi ste kršili Poslovnik tako što ste govorili politički govor, a ne citirajući član Poslovnika koji je ovde prekršen. Zato vas molim da ubuduće, kada se pozovete na Poslovnik, i govorite o povredi Poslovnika. Drugo, predsedavajući, shodno članu 97, ima pravo da odluči. U slučaju stava 1. i 2. ovog člana, gde se govori o replici, odluku donosi predsednik Narodne skupštine. Doneo sam odluku, i kada je reč o zahtevu gospodina Žarka Obradovića da se javi za repliku po vašoj diskusiji, i kada je reč o narodnom poslaniku Bošku Ristiću da se javi za repliku, da nema osnova za to, nego smo prešli na diskusiju. Pošto se gospodin Boško Ristić javio po Poslovniku, za to ima pravo i dobiće pravo po Poslovniku. Izvolite, gospodine Ristiću.
Ovog puta, dame i gospodo poslanici, ne mogu da se obratim poštovanom predsedavajućem zato što nikako ne mogu da poštujem ovo njegovo uzurpatorsko ponašanje u upravljanju Skupštinom, izborom miljenika za davanje reči...
Ja sam blagi lek u odnosu na Natašu Mićić. Držao sam po 20 minuta ruku, javljao se za reč, a ona me nije primećivala jer sam nizak. Prema tome, poznat sam kao najtolerantniji potpredsednik ovde, ali moram da poštujem Poslovnik. Vi ste naučili na privilegiju kod gospođice Nataše Mićić, a ta privilegija ovde ne postoji, samo poštovanje Poslovnika. Zato se vratite na Poslovnik, a ne tražim da me poštujete, već samo da se međusobno uvažavamo. Izvolite, gospodine Ristiću. Evo, vratiću vam vreme.
Gospodine predsedavajući, ukoliko želite da komuniciramo na takav način, da pijemo kafu, pa možemo da proćaskamo na način kako ste zapodenuli ovaj razgovor meni iza leđa, što je neprimereno i što je očigledna povreda Poslovnika, što je neprimereno predsedavajućem u parlamentu Srbije. Želim da ukažem na povredu Poslovnika iz člana 100. jer ste zajedno saučestvovali i združenom snagom sa ostalim poslanicima učestvovali u pokušaju da sprečite predstavnike Demokratske stranke da iznesu svoje legitimne stavove u ovom parlamentu. Dopustili ste niz uvreda prema Demokratskoj stranci i njenom predsedniku, i prema predsedniku države, niste reagovali, a bili ste dužni po Poslovniku da čuvate integritet Skupštine i lica koja nisu trenutno u parlamentu, nemaju mogućnosti da sa ove govornice demantuju laži koje su se sa ove govornice čule. Zato očekujem da ćete se prizvati Poslovniku i da ćete ubuduće poštovati Poslovnik prema svim poslanicima na podjednak način. Demokratska stranka vodi doslednu politiku. Demokratska stranka vodi reformsku politiku. Demokratska stranka se zalaže za načela demokratičnosti u svim sferama života, pa i u ovom parlamentu. Za ovom govornicom se čulo šta će Srbija uraditi da spreči referendum u Crnoj Gori, gde bi se građani Crne Gore izjašnjavali o svom statusu. Ovde se kaže da predsednik Tadić i Demokratska stranka ništa nisu učinili da spreče separatističke težnje u Crnoj Gori. Molim vas da tu retoriku iz devedesetih godina prošlog veka stavite van snage, van ove govornice. Dok su neki čuvali tadašnju Jugoslaviju, onu veliku i ovu SRJ, videlo se kakva je njena sudbina bila. Metodi nasilja, metodi majorizacije, metodi nespremnosti da se čuje glas svakog pojedinca u Srbiji, Crnoj Gori i u bivšoj Jugoslaviji, govori o tome da tu nema demokratičnosti, da tu nema demokratije. Nema nametanja konačnih rešenja. Demokratija znači nenasilno rešavanje konflikata, rešavanje suživota i rešavanje interesa na način gde ljudi treba da štite svoje interese, ali i da štite interese manjine, ukoliko postoji većina koja misli drugačije. Zaštita manjina jeste načelo demokratičnosti. Demokratska stranka se zalaže za amandmane na Ustavnu povelju, da bi se omogućio suživot i da bi se omogućila normalna demokratska rasprava u interesu građana Srbije i građana Crne Gore.
Gospodine Ristiću, isteklo vam je vreme po Poslovniku. Molim vas da završite. Inače, to što ste govorili, govorili ste repliku, a ne povredu Poslovnika.
Želim na kraju da tražim pravo na repliku po osnovu člana 100, pošto ste uskratili pravo da odgovorim onima koji su napadali Demokratsku stranku i njenog predsednika.
Zahvaljujem se, gospodine Ristiću. Gospodine Vučiću, gospodine Obradoviću, ne vidim razloga za repliku. Zbog čega? Prvo, gospodin Obradović ovde nije uvredio ni Demokratsku stranku, niti je uvredio predsednika Republike Srbije. Moram da kažem da bih kao predsedavajući intervenisao da je gospodin Obradović lično uvredio predsednika Republike Srbije, ali iznošenje različitih političkih stavova i neslaganje sa stavovima predsednika Republike, valjda za to služi parlament. Nemoguće je da takve stvari prihvatamo kao uvredu. Prema tome, nije bilo uvrede. Molim vas da ne zloupotrebljavate Poslovnik, nego da se vratimo dnevnom redu. Po Poslovniku prvo Žarko Obradović, pa onda po Poslovniku gospodin Marković.
Izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika, i to člana 97, zato što je gospodin Ristić rekao da se služim lažima i izrekao još niz uobičajenih propagandnih parola, koje demokrate vole da promovišu, a suštinski rade potpuno drugo. Jedna od rečenica je bila - demokratija je nenasilno rešavanje konflikata. Postaviću pitanje tim zagovornicima nenasilnog rešavanja konflikata, kako objašnjavaju tvrdnju vodeće pi-ar firme Nemačke, 18. marta 2004. godine, da je organizovala putovanja po Evropi za vreme agresije u maju 1999. godine, na kojima su govorili njihov prethodni predsednik gospodin Đinđić zajedno sa Milom Đukanovićem u prilog NATO agresiji. To je nenasilni metod rešavanja konflikata. Drugo, pozvao sam gospodina Bogdanovića, i još jednom ga zovem neka izađe, neka nam ovde kaže šta je to govorio u Crnoj Gori. Ako kao pripadnik SPS mogu biti u zabuni, to je nešto što se može shvatiti, a možete misliti u kakvoj je zabuni tek akademik Tadić, kao član DS, koji kritikuje to ponašanje. Nemojte mi reći da odlazak na jedan predizborni skup, koji promoviše politiku nezavisne Crne Gore, nije podrška toj politici. Postavio sam sasvim logična pitanja: da li Demokratska stranka priča nešto, a radi drugo? Zašto? Zato što poslanici, izabrani sa liste Demokratska stranka - Boris Tadić, idu i promovišu ideju o razbijanju Srbije i razdvajanju Crne Gore. Gospodin Bogdanović je jedan od njih, gospodin Svilanović je drugi, Nataša Mićić, Žarko Korać. To su ljudi koji učestvuju na ovakvim skupovima. To su ljudi koji promovišu ove ideje. Nije ovde reč o demokratskom načinu rešavanja problema, nego završavanju poslova protiv Srbije i Crne Gore. Nijednom rečju, niti sam pomenuo, niti rekao da ima bilo ko nameru da spreči bilo koji referendum. Naprotiv, stalno sam upotrebljavao izraz da se ovim amandmanima kupuje vreme da bi se rešio problem. To što vi sebe prepoznajete u nekim rečenicama, ne mogu ništa, ali nijedna od izgovorenih reči nije bila uvredljiva. Naprotiv, zasnivala se na onome što su predstavnici Demokratske stranke tvrdili i što su mediji preneli. Izvolite, odgovorite da li je to tačno ili ne. Hvala.
Po Poslovniku, reč ima gospodin Marković. Izvolite.
Meni je žao ako je gospodin Ristić rekao za vas da lažete, ali onda nije trebalo da govorite ovo što ste sada govorili, jer je gospodin Ristić bio potpuno u pravu, jer nema potrebe da izlazi i da to ponavlja. Što se tiče novinskih napisa, gospodine Obradoviću, jednom smo imali polemiku o novinskim napisima, odnosilo se na vaše partijske kolege, i tada smo zajednički zaključili da novinski napisi i nisu baš neki merodovan način da ovde vodimo diskusiju. U novinama može da se piše sve i svašta, i vi dobro znate da sve što ste ovde pričali vezano za pokojnog premijera Srbije jeste gruba neistina, kao u vreme kada ste bili na vlasti, ne znam šta ste sve pričali, kao i za vile na Ženevskom jezeru. Što se tiče vas, gospodine predsedavajući, vi ste na jedan nekorektan način ponovo obmanuli javnost i ovu Narodnu skupštinu. Vi i ja smo u jednoj TV emisiji raspravljali o tome šta je ova Narodna skupština utvrdila povodom Kosova i Metohije i koliko to veze ima sa pozivom Srbima da izađu na izbore. Gospodin Tadić, predsednik Republike Srbije, ni na jedan način nije prekršio ni jednu jedinu odluku ove Narodne skupštine. To mora da bude jasno. Vi ne možete opravdati vašu pogrešnu političku procenu po pitanju izlaska na izbore Srba na Kosovu i Metohiji time što ćete sada vređati predsednika svoje države. Vi ste tada pogrešili i priznajte grešku. Loša je procena bila, neizlazak Srba na Kosovu i Metohiji je naneo štetu Srbima na Kosovu i Metohiji i položaju Republike Srbije u međunarodnim odnosima, i razmerom po pitanju sudbine KIM. Nemojte da pokušavate svoju lošu političku procenu da sakrivate time što ćete vređati predsednika svih nas, predsednika Republike Srbije, gospodina Borisa Tadića.
Prvo, moram da odgovorim gospodinu Markoviću. Ako je ovo loša odluka da se pozovu Srbi da ne izađu na izbore - svih političkih partija, sem predsednika Republike, onda je još lošija odluka DOS-a 2002. godine da pozovu Srbe da izađu na izbore, jer se pokazala kao potpuno suluda. Posle toga smo dobili 17. mart. Znači, 2002. godine su Srbi pozvani da izađu na izbore od svih političkih partija, a posle toga su Srbi dobili 17. mart, kao rezultat izlaska na izbore. Prema tome, gospodine Markoviću, to su fakti i nema razloga da se oko toga sa vama ubeđujem. O tome govori istorija. Da li još neko po Poslovniku želi reč? Gospodine Markoviću, nemate pravo na repliku, morao sam da vam odgovorim. Prvo, gospodin Vučić ima repliku, zatim gospodin Ristić, pa Obradović. Izvolite, gospodine Vučiću.
Zahvaljujem se što ste mi dali reč. Pogrešno sam protumačen, imao sam pravo na repliku, kao što ne vidim razlog da se izbegava dozvoljavanje prava na repliku predstavnicima Demokratske stranke. Dobro je da izađu, da svako kaže, i da se mišljenja i argumenti sučele za ovom govornicom ovde. Rekao je gospodin Ristić, aludirajući na ono o čemu sam pričao, da mi treba da se udružimo i ujedinimo kako bismo sprečili referendum u Crnoj Gori. To nisam govorio, gospodine Ristiću. Rekao sam da bi trebalo da pomognemo ili uradimo sve da se, makar medijski, suprotstavimo apelima za nezavisnost Crne Gore. Ukazao sam na više od 500 bilborda, raspoređenih svuda po Crnoj Gori, koji reklamiraju tobožnji internet-sajt www. cgnezavisnost.com na svakom koraku. Govorio sam o učešću vaših predstavnika, pre svega predsednika Republike Borisa Tadića, a znao je u čemu učestvuje, u direktnoj izbornoj kampanji Demokratske partije socijalista, dakle, separatističke političke stranke, separatističke političke opcije, to je ona opcija koja želi uništavanje državne zajednice, ne zajedničke države, jer ste zajedničku državu ranije uništili. Dakle, oni žele uništavanje državne zajednice. Vi se na njihovim skupovima pojavljujete, na završnom skupu se pojavljuje i Nenad Bogdanović, ne znam u kom svojstvu. Ali, moram da vam kažem, ono što je potpuno jasno, da je ovoga puta, u vašoj stranci, tata u pravu. Tata Ljuba je javno rekao da ne može da se složi sa tim stavovima, da traži preispitivanje, a siguran sam da tata zna bolje kakva bi politika trebalo da bude. Izgleda da vi ne vodite politiku kakvu vam tata traži. Tata traži jednu politiku prema Crnoj Gori, a vi vodite drugu politiku prema Crnoj Gori. Takvu politiku vodite i u Srbiji. Tata traži da ne bude kriminala i lopovluka, a vi, bogami, sve suprotno od onoga što je tata rekao. Što se tiče suživota, ne znam šta vam to znači, mi ovde govorimo o pitanju države, nemam ništa protiv što će gospodin Bogdanović da koristi i zloupotrebljava svoju televiziju bez prava na odgovor, dakle, apsolutno bez prava na odgovor, da me vređa, naziva najgorim imenima, neka to radi. Volim kada možemo da razmenjujemo argumente u ovoj skupštini, kako to rade narodni poslanici, kako bi bilo logično, prirodno i normalno, džentlmenski, ljudski, časno i odgovorno - jedan drugome u lice da to saopštimo. A ne pozvao sam Studio B, da pričam šta mi padne na pamet, da vređam kako mi padne na pamet. Nemoj slučajno da ste pozvali nekoga da odgovori ili da izgovori neku reč suprotnu tome. (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, moram da vas upozorim na vreme.) Hvala vam, gospodine Anđelkoviću. Potpuno ste u pravu. Molio bih vas da ubuduće, u vreme dok govore predstavnici Demokratske stranke ili bilo koje druge stranke, ne govorite odatle, jer je to kršenje Poslovnika. Samo govorim o tome da ne da ste nedosledni, nego sa jedne strane pričate kako ste za očuvanje državne zajednice, a na terenu sve radite da razbijete državnu zajednicu. Sve radite da oterate Crnu Goru iz državne zajednice. Sve radite da građanima Srbije ogadite državnu zajednicu. To je ono što je pogrešna politika i to je ono protiv čega se borimo. Što se tiče nas, prebacujete nam: govorite kao 90-tih godina, govorite kao u srednjem veku, kao u starom veku. Reći ću vam jednu stvar, koja je najvažnija, a koju je rekao Gaj II još u starom Rimu, pa možete da mi kažete - vratio se nekoliko era unazad. On je rekao: "Sloboda je od svih stvari najpreča". To izgleda vi u Demokratskoj stranci zaboravljate, sem što s vremena na vreme odete na Pale, okrenete vola; sem što s vremena na vreme spalite američku zastavu ispred Američke čitaonice; sem što s vremena na vreme uradite još neku sličnu stvar, a onda tražite da se to sve zaboravi. A mi vam dođemo kao neko ko se vezuje za stari vek, srednji vek, ili ne znam šta. To je jedino što sam imao da vam kažem. (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, hvala.) Gospodine Anđelkoviću, završavam. Nama nemojte da se obraćate, kao većini u Skupštini Srbije, iz prostog razloga što se mi izbora ne bojimo. Naprotiv, jedva ih čekamo i na tim izborima pobedićemo vas zajedno - i vas i njih, i doneti Srbiji ono što je danas najpotrebnije, a to su promene. Hvala.
Gospodine Markoviću, gospodine Ristiću, jesam, ali evo gospodin Marković se setio Poslovnika, a moram da poštujem Poslovnik. Izvolite, gospodine Markoviću.
Nisam se setio Poslovnika, nego moram reći, od juče sam postao mnogo zabrinut za Poslovnik, kada sam video kako gospodin Žarko Obradović brani svaku tačku Poslovnika, pa sam odlučio i sam tako da ga branim. I da ponovim ono što je juče gospodin Žarko Obradović meni rekao, a sada kažem vama, gospodine Anđelkoviću: ako imate nešto da kažete narodnim poslanicima, stanite za govornicu i govorite, nemojte sa mesta komentarisati posle svakog našeg izlaganja šta imate, izvolite za govornicu i recite šta imate, i ne zloupotrebljavajte funkciju potpredsednika Skupštine Srbije.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću, ali nažalost kada vi kažete i izađete ovde, vi niste rekli koji sam član prekršio, a imam obavezu, kada vi upozorite na Poslovnik, po Poslovniku da objasnim da li je Poslovnik prekršen ili nije. Sada ste se setili kada ste seli u drugi red da je to član 100, a vi ste prekršili Poslovnik činjenicom da ste se javili po Poslovniku, a niste rekli koji je član. Moja je obaveza posle toga da vam objasnim da li je prekršen Poslovnik ili ne, i to činim. Sada da se vratimo na redosled replika. Reč ima gospodin Boško Ristić, replika, a nadam se da će poštovati takođe Poslovnik. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po pravu na repliku, jer sa pomenut po imenu i prezimenu, a inače sam još i predstavnik DS, koja je danas više puta pominjana u negativnom kontekstu, pre svega od strane gospodina Obradovića. Postavljeno je pitanje, da li je DS za državnu zajednicu i za zajednicu Srbije i Crne Gore koja nas vodi ka Evropi. Znači, izričito kažem sa ove govornice, u svoje ime i u ime DS, koju danas zastupam ovde u parlamentu, da je DS opredeljena za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Mi smo se za to zalagali kada smo redefinisali odnose u SRJ i kada smo definisali državnu zajednicu, uvažavajući političke interese mnogih politički legitimnih grupacija i u Srbiji i u Crnoj Gori, a pre svega oličenih u parlamentarnim strankama u Srbiji i Crnoj Gori. Pitali ste me, kako je moguće da se DS zalaže za državnu zajednicu, a da se njeni predstavnici pojavljuju na predizbornim mitinzima DPS. Te dve stvari nisu u direktnoj vezi. Ako jesu, pošto su se neki predstavnici vladajuće koalicije nasmejali gromoglasno iz klupa, pitam vas kako vi podržavate vladu u kojoj je G17 plus, koji se takođe zalaže za separatističku Srbiju, za samostalnu Srbiju. Kako vi dajete podršku takvoj politici vlade u kojoj se nalazi G17 plus, koji ima svoj program za samostalnu Srbiju. Da li je to licemerje u politici? Da li je to doslednost? Zašto im ne uskratite podršku ukoliko vam je stalo do državne zajednice. Pokažite se na delu. Kažite, nećemo sa G17 plus koja se zalaže za separatističku Srbiju, koja se zalaže za odvojene puteve u Evropu između Srbije i Crne Gore. Gde je tu doslednost? Svi ti koji se javljaju sa takvim lažnim dilemama, sa zamenom teza, koji ne priznaju evropske i demokratske standarde i koji ne priznaju pravo DS na slobodno političko delovanje i izražavanje svojih političkih stavova, nisu demokratski opredeljeni. Oni samo pokušavaju da se sakriju iza nazovidemokratskog plašta. Sve dotle dok se ne distanciraju od politike zločina, od politike stradanja, od politike uvlačenja Srbije u konflikte sa svetom i sa svojim susedima, nisu iskreni i nisu dosledni. Sve dotle dok slede lidere koji su optuženi za ratne zločine, sve dotle dok slede lidere koji su optuženi za ubistva na prostorima Srbije, nisu iskreni i dosledni. Sve dotle dok ne raskinu tu direktnu vezu sa takvim ljudima i sa takvom ideologijom, nisu demokratski sagovornici. Hvala.
Gospodine Ristiću, hvala. Replika, po Poslovniku, reč ima gospodin Šormaz, a vama ću, gospodine Ristiću, odgovoriti kada se sklonim sa mesta predsedavajućeg. Inače, malo sam stariji čovek, gospodine Markoviću, ne mogu baš stalno da šetam. Izvolite.
Naravno, član 100. Jedan sam od onih koji se gromoglasno nasmejao što je malopre gospodin Ristić rekao, pa nisam poneo kravatu da bih je stavio, može i ovako, nema problema, jer kravata mi ne smeta, i kada je imam i kada je nemam vrlo lako mogu da se obraćam, a naročito vama iz DS. Naime, G17 plus ima svoj stav, ali G17 plus ništa ne radi aktivno na tome da Crna Gora postane samostalna. Onog trenutka kada oni odu da podrže separatiste, kao što su vaši predstavnici otišli u kampanju, sigurno da mi sa njima nećemo više biti u vlasti. To što vi pričate, jedno je politički stav, a drugo je ono što radite na terenu. Vi ste licemeri i radite suprotno od onoga što govorite da radite, to je pod jedan. Pod dva, ako zaista, recimo, Boris Tadić nije bio tamo da bi podržao, a verujem da je bio, jer ima ljudi koji su bili u kampanji i videli ga, a znam da je bio u Miločeru i znam da je bio na još nekim mestima, predlažem Narodnoj skupštini Republike Srbije, prvi rebalans, da gospodinu Tadiću dignemo platu da bi mogao da ide normalno na more, a ne na račun Mila Đukanovića, i da Srbiju zastupa onako kako treba.
Gospodin Albijanić, po Poslovniku, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 100, a u pitanju je dostojanstvo Narodne skupštine, a ako hoćete i dostojanstvo značajne poslaničke grupe, a to je G17 plus. Gospodine Ristiću, zaista vas molim da radi vaše međusobne polemike sa drugim političkim strankama ne upotrebljavate ime stranke G17 plus na takav način. Reč separatizam niti poslanička grupa, niti ijedan član G17 plus nije pominjao niti upotrebljavao. Dakle, ako imate problema da koristite adekvatan rečnik, malo se koncentrišite i porazmislite, i onda nešto suvislo kažite. Moram vam reći da ste ono što je u obrazloženju našeg predloga od pre nekoliko meseci i vi pomenuli za govornicom u uvodnom izlaganju, jer mi smo predložili da se Ustavna povelja promeni. Dakle, zašto? Zato što državna zajednica Srbija i Crna Gora nije funkcionalna, ne funkcioniše na dobar način. Mi smo ovde u Skupštini Srbije glasali protiv neposrednih izbora za državnu zajednicu i jasno predočili program G17 plus, državni program evropske Srbije, pod sloganom "Srbija na prvom mestu". Na to imamo pravo i to radimo na primeren i dostojanstven način. Isto tako smo rekli razlog da se Ustavna povelja promeni pomeranjem datuma neposrednih izbora, jer to su pragmatične i praktične činjenice, to je faktičko stanje funkcionisanja državne zajednice. Vi znate kada je istekao mandat poslanicima i sve to smo u obrazloženju jasno i glasno naveli. Neću biti smetnja da vi kako god želite nastavite međusobnu polemiku, nemojte na tako loš način da pominjete ime G17 plus, jer nikada u svojim izlaganjima nismo i druge navodili na bilo koji način da nas pominju u takvom svetlu. Ono što je važno je da G17 plus nije protivnik da institucije bolje funkcionišu. Naprotiv, graditelji smo institucija i sve činimo da država na bilo koji način bude funkcionalna, iako imamo mnogo argumenata da to nije, i sve činimo da u Srbiji pokažemo da je ovde važno izgraditi jake i čvrste institucije. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Albijaniću. Za repliku se javio gospodin Obradović. Gospodine Markoviću, vama ću replicirati kada se sklonim odavde.
Meni je drago što ni jedan od kolega iz poslaničke grupe DS koji su izlazili za ovu govornicu nije pokušao da opovrgne ijedan od navoda koji sam ovde izneo. To govori da u stvari argumenata nema, nego jednostavno prazno politikanstvo i prazna priča. I znate kako, kada nemate nijedan argument, onda idemo naširoko, i skreneš pažnju preko neke druge teme i pričaju se neke opšte priče. Jedno sam samo shvatio ovde, da mi poslanici Narodne skupštine Republike Srbije ne bi smeli nikako, i ni u kom kontekstu, da pomenemo predsednika DS Borisa Tadića. Zašto? Zato što je on očigledno zaštićen kao beli medved i mi ne smemo da pomenemo išta. Bio sam vrlo decidan, rekao sam da je nekadašnji DOS zvao da se izađe na izbore i da je to bila greška, i neki su tu grešku priznali. Da je novu grešku napravio Boris Tadić kao predsednik Srbije, jer je pozvao Srbe da izađu na izbore za kosovske institucije i pomogao Petersenu da podnese ovaj izveštaj u Savetu bezbednosti. Džabe, to su činjenice. Pomenuo je još nešto što vi ne pominjete i niste mi dali odgovor. Rekao je - ako u roku od 90 dana ne bude to, to, to i to, ja ću to i to. Što nam ne kažete šta je uradio? Naravno da ništa nije bilo, ali to obećanje, kao i mnoga druga predizborna obećanja, ostalo je prazno slovo na papiru. Kada govorite i pokušavate da objasnite taj odnos DS i DPS u Crnoj Gori, ajde, možda ne razumem, suviše sam pristrastan, ali evo dozvolite, citiraću stav člana DS-a i predsednika Saveta za zajedničku državu Srbije i Crne Gore, akademika Ljube Tadića:"Biti za zajedničku državu i podržavati vas u Crnoj Gori je besmisleno". Pa vi onda objasnite svojima, ne morate meni i Narodnoj skupštini, pošto građani Srbije znaju kako stoje stvari. I te priče vezane za prošlost, te vi ste ovo, te vi ste ono, ljudi, sada je 2005. godina, 30. maj, vi ste bili neograničena vlast, pa kada ste mogli podnositi krivične prijave zbog nekog šporeta protiv socijalista, ne daj bože da je bilo ko od nas bio umešan u neku krivičnu radnju ili nešto što se zove ubistvo. Mi bi visili. Kakva priča, to su prazne priče, koje su nažalost fantastično medijski eksploatisane i dan-danas istu priču pričate. Što ne pomenete drugu stranu medalje? Što ne pomenete da ste opljačkali Srbiju kroz privatizaciju? Hiljadu najboljih preduzeća za dve milijarde. Što ne pomenete 13.000 ljudi koji su uhapšeni bez odluke suda, što ne pomenete demokratski način rešavanja problema, bombardovanje zemlje? Pričajte o tome.
Po Poslovniku, gospodin Marković. Gospodine Nikoliću, vi ste u pravu, sve retke životinje su zaštićene.
Mislim da bi gospodin predsedavajući trebalo da zamoli nekoga da ga zameni da se malo odmori, jer ne znam šta je značila ova opaska da su sve retke životinje zaštićene i na koga se to odnosilo. Budite hrabri i recite na koga se odnosilo i pokažite vaš odnos prema državi i njenim institucijama. Ovde reklamiramo član 100, jer gospodin Obradović, uprkos tome što se trudi i što hoće ljubazno, on uvek, kao i gospodin Šormaz, svojom pojavom za govornicom povredi dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodine Obradoviću, gospodin Boris Tadić je predsednik Republike Srbije. Mi smo pričali o političkom odnosu prema izlasku Srba na izboru na Kosovu i Metohiji.Stav DS i predsednika Republike je bio da na te izbore treba izaći. Ukoliko Srbi izađu na te izbore i budu činili 25% parlamenta Kosova i Metohije, koliko su mogli da čine da su izašli na izbore, predsednik Boris Tadić je rekao - u tom slučaju možemo da razgovaramo o izvesnim standardima koji treba da se ispune, i rok je dao – 90 dana. Kako vi sada tako nekorektno obrćete stvari. Srbi nisu izašli na izbore, a vi tražite da gospodin Boris Tadić ispuni obećanja. To nije u redu. To nije ni logički normalno, znači, kako vi očekujete da predsednik Boris Tadić govori o onome što je stavio pod pretpostavkom da Srbi izađu na izbore. Ili je važno samo pljunuti po predsedniku Srbije i pljunuti po sopstvenoj državi. Dokle više? Vi mislite da mi ne možemo tako po Vojislavu Koštunci, a Vojislav Koštunica je predsednik Vlade. Zar mi ne možemo tako po šefovima poslaničkih grupa ovde. Ali, oni predstavljaju građane. Ne možemo tako prema sopstvenoj državi. Dokle više? U blato smo se zatrpali, toliko smo jedni druge nabacali blata, da se više ne vidimo od tog blata. Drugo pitanje, kakav je to način da vi tako paušalno komentarišete period od 2000. do 2003. godine? Vas mogu da pitam, gospodine Obradoviću, za vreme vladavine SPS se desilo to, to, to i to, kolone izbeglica. Na RTS-u kao da je kolektivno venčanje, a istovremeno kolona izbeglica iz Knina ide i biva bombardovana od strane hrvatskih aviona. To je bila vaša vladavina. Ne kažem da ste vi bombardovali, da ste vi puštali, ali isto je pitanje objektivne odgovornosti partije koja je tada bila na vlasti, kao što postoji objektivna odgovornost partije koja je bila na vlasti u nekom drugom periodu, kao što postoji objektivna odgovornost sadašnje partije na vlasti za neka dešavanja u ovoj državi. Tada, u vreme tih 10 godina, bile su i sankcije, i bombardovanje, i ubistva koja nisu rešena. A 29 ubistava je rešeno u toj akciji "Sablja". Vi toliko napadate akciju "Sablja" da se nekada pitam da li je vama žao što je rešeno 29 ubistava. (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, vreme.) Završavam. Da li je u akciji "Sablja" bilo zloupotreba? Verovatno jeste. Naravno da je bilo, učestvovalo je 20.000 ljudi. Zloupotreba imate na opštinskom šalteru kada se pojavite, a ne tamo gde učestvuje 20.000 ljudi. Ali, ne možete zbog jednog procenta zloupotreba da celu akciju, prvi ozbiljni pokušaj države da se suprotstavi organizovanom kriminalu, kao što vi želite, do te mere da kompromitujete, da do te mere poskidate sve ljude koji su učestvovali, da pohapsite one koji su vodili tu akciju. Ko će sutra u ovoj državi biti hrabar da se suprotstavi organizovanom kriminalu? Koji će tužilac sutra smeti da pokrene nešto? Mi na ovaj način, gospodine Obradoviću, uništavamo sopstvenu državu.
Gospodine Markoviću, četiri minuta je proteklo. I gospodina Obradovića sam prekinuo u tri minuta i šest sekundi. Prema tome, Poslovnik se mora poštovati. Vi imate pravo na svoje vreme, pa se javite i onda ga koristite. Kada je reč o članu 100, narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici su dužni jedni drugima da se obraćaju sa uvažavanjem. Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatan život drugih lica. Ni jedan od ova tri stava niko od prethodnih diskutanata nije upotrebio i nisam shvatio da je neko tražio da se o tome glasa. Znači, to što se politički stav nekome ne sviđa, to je stvar za raspravu prema dnevnom redu u okviru vremena kojim neko raspolaže. Molim da to svi poslanici imaju u vidu i da koriste, jer izgleda nekima služi ovde član 100. onako kada nemaju argumente da se jave za reč, onda član 100. Predsednik skupštine, predsedavajući je dužan da nakon toga da objašnjenje, ukoliko ima. Ako posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine o povredi Poslovnika nije zadovoljan, narodni poslanik može da traži da se stavi na glasanje. Ali, gospodine Markoviću, moram da vam dam i to objašnjenje, kada je reč o izlasku Srba na izbore, to su različiti politički stavovi. Moram, vi ste rekli da je tu povređen Poslovnik u članu 100, zato što je neko ovde govorio o različitom stavu predsednika Republike da pozove Srbe na izbore. Inače, moram da vam kažem, nije tačno da Srbi nisu izašli na izbore. Srbi su izašli na izbore, samo 0,03%. Nije tačno da nema nikoga u vlasti od Srba na Kosovu, imate onog Petkovića. Prema tome, neko je poslušao, govorim argumentovano i istinito, i ni sa te strane nije povređen Poslovnik. Zato vas molim da uvažavamo Poslovnik, da poštujemo članove, da se ako stvarno ima povreda Poslovnika tim povodom javimo, a ako ima neko da je povređen lično, može da se javi za repliku, tada ću je dati. Da se vratimo temi. Gospodin Obradović, replika, gospodin Šormaz, replika. Gospodine Krasiću, stvarno se izvinjavam, vi čekate na reč već 45 minuta, to je jedan školski čas, ali šta da vam radim.
Javio sam se za repliku po članu 97. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, jer očigledno je da bi predstavnicima DS-a najviše odgovaralo da mi ne pričamo ništa i da ne pominjemo uopšte da su oni bili vlast, a pogotovu kako su vršili vlast. Znači, ne treba pomenuti da je Boris Tadić, predsednik Srbije, pozvao Srbe na izbore, jer to uznemirava čoveka. Šta je, ruši mu integritet. Ne smemo da pomenemo da je obećao građanima Srbije prilikom tog poziva neke stvari koje naravno da nije ispunio, kao brojne druge stvari iz predizborne kampanje. Zašto? Zato što je njemu, kao i DS-u, generalno samo marketing važan. A tako je bilo i oko privatizacije, hiljadu preduzeća, dve milijarde evra, i to najboljih preduzeća. I niko živi ne veruje da se bolje živi, samo oni, mediji i Aca. I zato Mile Isakov u onoj knjizi o DOS-u kaže da su pozvani na referisanje kako bi ubedili narod da bolje živi, jer narod ne zna da bolje živi. I to je politika DS-a, samo marketing, a kada imate medije, onda je sve moguće. Zašto niste ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije prihvatili predlog da se formira anketni odbor i da se vidi ko krijumčari duvan u ovoj zemlji i ko stiče bogatstvo? Zašto niste prihvatili predlog da se formira anketni odbor da se utvrdi ko stoji, ko je naredio i kako je počinjeno ubistvo Ćuruvije? Zašto niste prihvatili brojne druge predloge nekadašnje opozicije, a kada ste bili vlast? Nemojte sa zamenama teza. Pitao sam ovde kada je bio prošli saziv, prvi saziv DS-a, pitao sam tadašnjeg predsednika Vlade, pitao sam ministra policije, zašto država nije pristupila hapšenju lica koja su evidentirana i bila sastavni deo "Bele knjige" koju je napravio MUP, a ni predsednik Vlade, ni ministar tada nisu odgovorili. Ako su imali podatke 10 meseci pre toga, šta su čekali? Tačno je, postojala je sprega kriminala i države, i ne možete da uđete i onda hapsite svoje, i radite protiv sebe. I to veličanje "Sablje"; a u vreme "Sablje" uhapsili ste 13 hiljada ljudi bez odluke suda, da ne kažem poništili Ustav. To veličanje vanrednog stanja; Kenedi je ubijen u Americi, pa nije uvedeno vanredno stanje, a vi ste uveli vanredno stanje da bi se obračunali sa političkim protivnicima. Znate da je MUP izdao saopštenje, ni do dan-danas se ne zna ko ga je potpisao, kažu, ubijali za potrebe SPS-a i radikala. Naravno, ali je to bilo u ime države. To je ta država koju su oni stvarali. Znači, ne smemo da pomenemo ništa od toga. A zašto? Da se ne bi loše osećali, da građani Srbije ne bi znali šta se radilo. Ne može, ovo je Narodna skupština Republike Srbije, a mi kao poslanici po Ustavu i po Poslovniku imamo pravo da kažemo, a pogotovu da odgovorimo na ove lažne optužbe koje se pred nas postavljaju. Koristim to poslovničko pravo i branim integritet, i svoje poslaničke grupe, i logično sebe lično. Prijatno.
Samo momenat, vi ste tražili repliku, ali je gospodin Milan Marković tražio po Poslovniku, ima prednost. Izvolite.
Gospodine Obradoviću (izgleda da je izašao, a niste, tu ste, dobro je onda), vi izgleda zaboravljate kako je krenula ova diskusija. Ova diskusija, juče sam predsedavao, krenula je tako što se govorilo o amandmanima na Ustavnu povelju. Ovlašćeni predstavnik DS-a, gospodin Boško Ristić (član 100, povređeno je dostojanstvo načinom izlaganja gospodina Obradovića) izašao je i izneo stav DS-a, gospodine Obradoviću, a zatim su svi u ovoj sali, sve poslaničke grupe izašle i počele da napadaju DS po različitim osnovama, počev od toga zašto DS sarađuje sa političkim partijama u Budvi, pa nadalje. Znači, tako je počelo i nemojte menjati teze. Druga stvar, niko vama, gospodine Obradoviću, ne brani da vi pomenete gospodina Borisa Tadića. Otkud vam ideja da neko može da vam brani? Ne slažem se sa metodom, načinom na koji vi to radite, jer to je krajnje zlonamerno. Kada ste malopre govorili o "Sablji", evo odmah ću vam reći o zlonamernosti, u "Sablji" ćete da pomenete jedan ili dva procenta grešaka ili zloupotreba, i uvek ćete govoriti o tome. Nikada nećete reći šta je ono što je dobro izašlo iz prvog pokušaja države da se ozbiljno obračuna sa organizovanim kriminalom, šta je dobro? Dovoljno je što je 29 ubistava rasvetljeno. Ako vama to nije dobro, svaka vam čast, to liči na SPS. Sad mi je drago da ste se napokon otkrili. I reći ću još nešto vezano, kažete svi ovde, za zajedničku državu sa Crnom Gorom. Stalo vam je do države zajedničke, a kako - vređanjem Mila Đukanovića, vređanjem organa, legalno i legitimno izabranih organa Crne Gore. Da li je to način da se borimo za zajedničku državu? Da li je to način ako predstavnik DS-a ode na poziv DPS-a, vladajuće stranke u Crnoj Gori, da ga ovde optužite, dva dana ništa drugo ne radite, nego pominjete Nenada Bogdanovića. Neka nas pozove SNP, isto ćemo otići. Razgovaraćemo sa svakim političkim faktorom u Crnoj Gori, a naš posao, pošto smo političari, jeste da pravimo mostove. Setite se, gospodine Obradoviću, vaša stranka je vodila Srbiju, kako je prošao pokušaj Srbije da nameće rukovodstvo drugim republikama. Ne možemo mi nametati nikome rukovodstva. Ukoliko vam je stalo do Crne Gore, ukoliko vam je stalo do građana Crne Gore, poštujte njihovu izraženu volju, njihove predstavnike, ma koliko ih ne voleli. Ne mora niko ovde da voli ni Filipa Vujanovića, ni Mila Đukanovića, ali naš narod koji živi u Crnoj Gori je njih izabrao i mi sa ove govornice treba da se obraćamo njima sa uvažavanjem. Tako se gradi zajednička država, tako se prave prijatelji i to je jedina šansa da ta država ostane u zajednici sa Srbijom. Ono što je bilo cilj 1990. godine pa naovamo imalo je neslavni završetak, učimo se na sopstvenim greškama, treba da radimo drugačije, treba da pravimo mostove. I gospodin Nenad Bogdanović će ponovo otići, na poziv i SNP-a, i DPS-a, i bilo koje partije u Crnoj Gori, Hrvatskoj, bilo gde da pravimo mostove. Kada se političari svađaju, ne stradaju političari, strada narod. Nisu političari sa ove govornice 1990. i neke godine, ti što su govorili to što se sada ovde čuje, bili u zbegovima, nisu njihova deca stradala po ratištima, nisu njihova deca obogaljena, nisu oni osiromašeni, većina se obogatila za tih 10 godina, stradao je narod. Kada se mi svađamo, strada narod. DS nije stranka koja će da se svađa sa drugima u Srbiji i van Srbije.
Samo momenat, imamo replike, Dragan Šormaz, a Zoran Anđelković je isto tražio repliku; hajde redom nekim, Zoran Anđelković, pa Dragan Šormaz, pa Žarko Obradović. I Anđelković traži po Poslovniku.
I replika i Poslovnik, za sve sam se javio, zato što nisam hteo da koristim mesto predsedavajućeg, a obećao sam gospodinu Markoviću da ću se javiti i po Poslovniku, i za repliku. Znate šta, razumem da ljudi imaju pravo da menjaju svoj politički stav, dobro je kada ga menjaju pozitivno. Loše je kada ga menjaju unazad. Razumem, i Milo Đukanović je bio najveći Jugosloven, veći od svih nas ovde, i od mene je čak veći Jugosloven, i zbog toga sam ga doveo, mislim na predsedništvo one Jugoslavije, zato što je bio veliki Jugosloven. Ali, čovek je krenuo separatističkim putem. I to razuzmem, ima pravo da bude separatista. Kad malo dublje uđem u celu priču, onda shvatam da usluge Mila Đukanovića, koje im je davao dok su bili opozicija i dok su sedeli na Svetom Stefanu i planirali 5. oktobar, ne mogu lako da se zaborave. Ne mogu da se zaborave ni finansijske ni bilo koje druge pomoći koje su u tom periodu bile. Sada vi možete da se slikate sa separatistima dole. Nemam ništa protiv da se sa njima razgovara. Naravno da treba da se razgovara, i sa separatistima u Crnoj Gori, i sa ljudima koji drugačije misle. Ali kad odete da podržite tu politiku, vi objektivno podržavate razbijanje državne zajednice. Da ste za razbijanje državne zajednice, gospodo izDS, vi ste pokazali time što ste rasturili SRJ. Mi smo bili protiv razbijanja SRJ. Mi smo i tada rekli da Ustavna povelja stvara jednu kvazidržavu koja neće da funkcioniše. Ovi amandmani su neka mala popravka, koliko može, da pružimo ruku. Vi ste upropastili SNP, oni su ušli zbog sitne vlasti, da se malo kao nešto operu. Uvukli ste ih tada u vlast i da nas smene, i njih ste upropastili, upropastili ste tu projugoslovensku ili prozajedničku opoziciju u Crnoj Gori, a sve zarad vaših ličnih interesa, da bi vi imali neki interes oko toga i da se slikate tamo. Slikajte se koliko hoćete, samo recite da podržavate separatističku politiku DPS. Javno to recite i u Srbiji, ali nemojte da pričate u Srbiji jedno, a u Crnoj Gori drugo. Vi se sećate da su neki i u Australiji pričali nešto, pa su mislili da neće da se sazna ovde. Tako i vi idete u Budvu i mislite da se neće saznati u Beogradu i u Srbiji šta tamo pričate i za šta se zalažete. Založite se i ovde za razbijanje države, da znamo vašu politiku, a ne da mi ovde pričate o ustavni amandmanima i Ustavnoj povelji, a protiv ste zajedničke države, to ste pokazali. Mi smo čuvali tu zajedničku državu, takvu kakva je, sa SNP, ali je to funkcionisalo. Naravno, sačuvali smo i Kosovo u okviru Srbije. Vi se sada pozivate, i busali ste se u grudi tri godine dok ste bili na vlasti, na Rezoluciju 1244. Da nije bilo bombardovanja, ne bi bilo Rezolucije 1244. Da smo u Rambujeu potpisali sporazum, bilo bi 2002. godine referenduma na Kosovu, pa bi Kosovo bilo nezavisno, pa sada ne bi bilo ni priče Tadića, ni bilo koga. Dobili smo bombardovanje da sačuvamo svoju teritoriju. Onaj narod i ona vojska koji ne brane svoju državu, to nije ni narod ni država. Ti vojnici koji su branili državu bili su časni vojnici, a vi ih sa ove govornice proglašavate krivim. Na isti način kao kod "Sablje", kako kažete da ste rasvetlili 29 slučajeva. "Sablja" ne rešava nego sud. To je vaša odluka. Vi ste se tako tri godine ponašali, da je izvršna vlast isto što i sud. "Sablja" je uhapsila 12.000 ljudi, rekla da ima podataka za 29 slučajeva kako da se reši, a sud treba da završi. Vi i danas tvrdite da ste vi rešili 29 slučajeva. (Predsedavajući: Vreme.) Jaruzelski je uhapsio 7.000 ljudi u pet puta većoj Poljskoj, sa svim demonstracijama koje su bile. Vi ste uhapsili 12.000 ljudi. U Čileu je Pinoče, kao najveći diktator, uhapsio 7.000 ljudi, a vi ste uhapsili 12.000. U rezoluciji Informbiroa protiv jednog Sovjetskog Saveza je uhapšeno 11.000 ljudi, a vi ste uhapsili 12.000 ljudi. Ćutite, sakrijte se i nemojte više da pričate o toj "Sablji", jer je to sramota za srpski narod, ne samo za vas što ste napravili "Sablju" i uhapsili 12.000 ljudi.
Pošto dolazi do zloupotrebe kada se pozivaju na Poslovnik, Dragan Šormaz čeka već duže, ako hoćete i vi možete da se pozovete na Poslovnik. Repliku? Onda ćete sačekati.
Pozivam se na prvi stav člana 100. jer je potrebno da se poštuje dostojanstvo Skupštine. U izlaganju gospodina Markovića je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, time što su svesno i namerno izvrnute reči i teze diskutanata juče i danas ovde. Jedan sam od onih čije su reči izvrnute i zato osećam potrebu da reagujem. Koliko sam ispratio ovu diskusiju, niko odavde nije sporio legalitet i legitimitet režima Mila Đukanovića u Crnoj Gori, niti je bilo ko pozivao na rušenje tog režima, kao što vi kažete, gospodine Markoviću. Niko nije sporio ni pravo DS da vodi politiku kakvu želi da vodi. Rekli smo vam juče da je to vaše pravo. Ali, nemojte da nam pripisujete nešto drugo. Mi samo kažemo da je nemoguće ono što vi tvrdite – da se borite za zajedničku državu, a da učestvujete na izbornim skupovima koalicije Mila Đukanovića. To je nemoguće i to vam kaže i vaš član i otac predsednika vaše stranke. To vam kaže javno. Prema tome, nemojte nam podmetati kukavičja jaja ovde i nemojte da sumnjate u našu zdravu pamet. Lepo kažite da li ste za zajedničku državu, ali delima, a ne rečima, kao što radi gospodin Ristić. Vi ste to pričali pre tri godine, pa ste ispoštovali uslove u Povelji – posredne izbore. To ste pričali kada je donošen Zakon o izboru poslanika 2003. godine, a krali ste mandate. Vi non-stop imate, kada je u pitanju zajednička države, sukob između reči i dela. Vi tvrdite da ste za zajedničku državu, a sve činite da tu državu rasturite. To je suština vašeg problema.
Reč ima poslanik Dragan Šormaz.
Imam repliku na izlaganje gospodina Markovića, koji me je lično pomenuo i koji je rekao da je sama moja pojava ovde uvreda za dostojanstvo Skupštine. Ima stenogram, gospodine Markoviću, pa ćemo videti. Ako je mislio na kravatu, sada ću mu reći da poslanici iz DS, kolega iz Kruševca, kolega iz Leskovca, moj kolega iz Smedereva, takođe nemaju kravatu, a došli su u Narodnu skupštinu. To je pod jedan. Pod dva, kravata je hrvatski izum, ako niste znali. Možda kao srpski nacionalista ne volim da nosim kravatu iz tih razloga. Pod tri, video sam predsednika države Borisa Tadića u bezbroj TV priloga bez kravate, kad šeta i mazi dečicu po glavi, i naravno ne radi ništa, a voli da priča. Jednu stvar ću vam reći, gospodine Markoviću. Ne interesuje me što je gospodin Boris Tadić predsednik države. To uvažavam. Vi znate da nikada ne bi bio predsednik države da ga DSS nije podržao na tim izborima u drugom krugu. Tu stvar morate da uvažavate. Ali, kada Boris Tadić radi suprotno od jednoglasne odluke Narodne skupštine Republike Srbije, to predstavlja problem za državu, bez obzira što je on predsednik. To neko može nazvati i drugi terminom, ja neću, ali to što je on uradio je suprotno jednoglasnoj odluci, za koju ste i vi glasali, za koju je i on glasao, jer tada nije bio predsednik Republike, bio je poslanik ovde, kada je usvojena ona vladina deklaracija ili šta smo već usvojili za Kosovo i Metohiju. Znači, vrlo dobro to znate i nemojte da mešate babe i žabe. Jasno recite, kao što je rekao malopre kolega Vukosav Tomašević, šta su visoki funkcioneri DS, jedan od njih gradonačelnik Beograda, drugi predsednik Republike, tražili u kampanji DPS, osim ako nisu išli na njihov račun da se kupaju i sunčaju. Ako jesu, kažem još jednom, biće rebalans budžeta, povećaćemo platu predsedniku Republike, i nije problem, moći će da ide od svoje plate na more, ne samo u Crnu Goru, nego i u Bodrum, ako poželi.
Gospodin Marković, povreda Poslovnika.
Gospodine Šormaz, sve ovo što ste rekli sam malopre objasnio. Normalno, vi imate većinu u parlamentu i vas uvek može više da izađe. Na moje izlaganje može da izađe vas deset i da to ponovi. Meni je žao što moji argumenti nisu bili dovoljni da razumete vi i vaš prethodnik. Dakle, mi kao DS stojimo na stanovištu da se sa legalnim i legitimnim organima Republike Crne Gore mora sarađivati, da se moraju graditi mostovi. Iskustvo pokazuje da kad se rukovodstva svađaju ispašta narod. Što se tiče moje opservacije vezano za vašu ličnost, ukoliko je tako zvučalo, najdublje vam se izvinjavam. Ne mislim da ste vi bilo kakva uvreda, kako je već to ispalo. Mislim da ste uvaženi kolega poslanik, kao što su svi u ovom parlamentu. Voleo bih da primetite uvrede ne samo kada se odnose na vas lično, nego kada, recimo, vaš kolega Mika Vlaović juče uvredi kompletnu poslaničku grupu DS, ocenjujući njihovu časnost. Dakle, još jedanput želim da vam kažem da, ukoliko se smatrate uvređenim, primite moje najiskrenije izvinjenje. Nisam imao nameru da povredim vašu ličnost. Vaše izlaganje smatram i dalje nekorektnim, jer se odnosi na izvrtanje teza i onoga što sam rekao. Ne želite da prihvatite argumente i da se suočite sa njima. Bože moj, u krajnjem slučaju, to je deo političke scene i političkog vokabulara koji ovde postoji.
Reč ima poslanik Žarko Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, odnosno koristeći pravo na repliku, s obzirom da sam spomenut od strane gospodina Markovića i to pre nekoliko minuta. Očigledno je došlo do pogrešnog tumačenja, namernog pogrešnog tumačenja, i pokušaja zamena teza, jer je gospodin Marković pomenuo politiku nametanja rešenja iz devedesetih godina, koja eto po našu državu nisu dala rezultate i ta politika je doživela krah. Moram da kažem, a to je stav SPS-a, da smo mi, pre svega mi kao tada vladajuća partija, spremni da apsolutno utvrdimo sve okolnosti i činjenice vezano za ono što nam se zbivalo devedesetih godina. Smatramo da je po državu loše, po narod pogubno da se koriste ovakve demagoške teze kao što je zastupao kolega. Na ovaj način se amnestira sva ona politika koja je vođena devedesetih godina protiv nas, sankcije, bombardovanje, amnestira se Nemačka, koja je prva dala podršku Hrvatskoj i Sloveniji za svoju secesionističku politiku, amnestira i Vatikan, Amerika i Evropska unija. Svi oni koji su nas bombardovali i svi oni koji su nam devedesetih godina učinili ono što su učinili. Kažem vam još jedanput, mi smo spremni da razgovaramo o svim temama, ali tražimo da se tačno, kada se izađe za ovu govornicu, razgovara i o Markalama, o ulici Vase Miskina, o Srebrenici, ali i o Račku, i o svim zločinima koji su počinjeni i koji su korišćeni kao povod, bilo za napad na našu zemlju, bilo za napad na neku političku stranku. Ne bežimo od toga da se istraži ubistvo Ćuruvije, Pantića i ostalih. Postavio sam jedno logično pitanje, akoje država Srbija imala juna 2002. godine belu knjigu u kojoj su sadržani svi podaci o kriminalnim grupama u Srbiji, zašto nije primenila državni mehanizam i zašto te ljude nije privela pravosuđu? Zašto? Zato što je postojala sprega kriminala i države, pa se nije mogao učiniti rez. Sada da se liju krokodilske suze nad tom pričom da se nije moglo. Moglo je, ali se nije htelo. Gospodina Đukanovića sam pomenuo samo uzgred, ali u kontekstu navoda koje sam citirao ovde, da je zajedno sa predsednikom vaše partije 1999. godine promovisao po Evropi politiku da treba Srbiju bombardovati. To je bila tada politika i to se ne može zaboraviti. Ako možete odgovorite, a ako ne možete prećutite, ali nemojte nam držati predavanje ovde o moralu i o pravdi. Za vreme Sablje je uhapšeno 13.000 ljudi. Govorimo o tome da su za vreme Sablje ljudi hapšeni bez odluke suda, da je Sablja iskorišćena za politički progon političkih protivnika. Potpredsednik Glavnog odbora SPS, član Izvršnog odbora su uhapšeni. Zašto? Eto, prohtelo se nekome iz DOS-a da budu uhapšeni. Niko ne dovodi u pitanje rezultate Sablje, nego želimo da se o Sablji govori na objektivan način, da se vidi šta je suština Sablje: ono što mi tvrdimo, povod da se politički protivnici kazne, ili ono drugo, da se zamažu oči javnosti i da se to što radi Demokratska stranka prikaže marketinški kao neki uspeh.
Gospodin Boško Ristić, pa gospodin Mika Vlaović. Dve replike.
Dame i gospodo poslanici, još malopre sam se javio iz zadnjeg reda, prvi sam se javio za repliku i mislim da mi je predsedavajući s pravom dao reč. Ovde se postavilo ponovo nekoliko pitanja, da li je Demokratska stranka za državnu zajednicu, za političku zajednicu sa narodom Crne Gore. Opet decidirano izjavljujem, u svoje ime i u ime Demokratske stranke, Demokratska stranka smatra da je državna zajednica Srbija i Crna Gora najbolji pravno-politički okvir da Srbija i Crna Gora budu deo evropskih integracija. Smatramo da je to najbolje sredstvo za implementaciju evropskih vrednosti i evropskih ciljeva koji su utkani kao moto stvaranja Ustavne povelje državne zajednice. Mi smo na tim političkim stavovima istrajavali od početka stvaranja državne zajednice, od predloga Ustavne povelje i zakona za njeno sprovođenje u ovom parlamentu, do izglasavanja i do okupljanja svih političkih snaga na koje je tada Demokratska stranka imala uticaj da podrže Ustavnu povelju, kako bi ona dobila većinu u ovom parlamentu. Postavilo se pitanje prisustva naših članova na nekim predizbornim skupovima. Opet želim da kažem kolegi koji je malopre postavio pitanje političke doslednosti, kako se zalažemo za zajedničku državu, a bili smo preko svojih predstavnika u predizbornoj kampanji stranke koja ima promociju nezavisne Crne Gore. Opet želim da pitam baš tog poslanika, tog mog kolegu iz DSS, zašto sedi u Vladi sa strankom koja u svom programu ima nezavisnu Srbiju. Da li to znači da se ta stranka, sa kojom oni sede u koaliciji, odrekla svog političkog programa ili da ima lažni politički program, a da njihovo političko delovanje odudara od njihovog lažnog političkog programa? Gde je tu istina i iskrenost? Kada bismo lažno postavljali dileme, onda bi takvim pitanjem mogao da se pruži i lažni odgovor. Samo želim da kažem da svaka državotvorna stranka, svaka politička partija u ovom parlamentu, kojoj je stalo do države Srbije, do njenog teritorijalnog integriteta, gledaće da se pragmatično ponaša i da traži političke mogućnosti za zajednički politički život sa Crnom Gorom, sa građanima Crne Gore, kako bismo ostvarili svoje političke interese. Nema ovde nijedne političke stranke koja se zalaže za rasturanje Srbije i za rasturanje državne zajednice na način gde bi građani Srbije ili građani Crne Gore bili oštećeni. Legitimno je tražiti povoljniji put, brži i lakši put za ostvarivanje političkih ciljeva, koji treba građanima Srbije da obezbede bolji život i bolju zaštitu njihovih prava, naravno kroz razvijene demokratske i depolitizovane institucije. Građani Srbije će prepoznati koje su to političke stranke koje pokušavaju da partijski uticaj ostvare upravo prema državnim institucijama. Malopre se ovde pominjalo bombardovanje, pominjale su se sankcije, pominjalo se da su neki politički predstavnici tražili da se nastavi bombardovanje prema Srbiji. Tvrdim da je to notorna laž. Ne postoji građanin Srbije koji je sedeo ovde pod bombama i koji se zalagao za produženje bombardovanja, za taj način rešavanja političkih konflikata. Želim isto tako da kažem da je na sceni povraćaj jedne metode borbe sa političkim neistomišljenicima, gde se recimo pominje bombardovanje i neslaganje sa tim bombardovanjem. U Valjevu se za predsednika Okružnog suda predlaže čovek, igrom slučaja Obradović kao Žarko Obradović koji je govorio pre mene, koji je sudio Klintonu, Bleru i ostalima na način kako se to radilo. Ako je to povratak te politike, sa time se ne slažem.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović, replika.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao ozbiljan čovek ozbiljne političke stranke pitam vas: koga sam to juče uvredio? Demokratsku stranku sigurno nisam. Pojedince iz Demokratske stranke rekavši istinu, a to je istina, nisam uvredio. Rekao sam da imate časnih ljudi koji treba da izađu, ako treba da nam ovde spočitavaju i drže pridiku, a nemojte gospodo da nam ovde drže pridiku ljudi koji su krali poslaničke mandate, koji su mahali avionskim kartama. Prebacujete sa kim smo mi to u koaliciji. Sa kime ste vi u Vojvodini u koaliciji? Sa Ligom socijaldemokrata, koja nije ušla u Republičku skupštinu. Vaš predsednik Izvršnog veća Vojvodine isto je bio umešan u krađu poslaničkih mandata i u mahanje avionskim kartama. Je l' to najbolje što imate u Vojvodini? Još nešto da vam kažem, gledao sam Skupštinu od 2000. godine i mislio sam, kada je nova opcija došla na vlast, da kao zemljoradnik treba da se povučem i da radim svoj posao koji sam radio. Niste ispunili moje želje i ponovo sam se vratio u politiku. Ovde ste stalno govorili, kada neko izađe da diskutuje o amandmanu, o nekom zakonu, vi iz Demokratske stranke ste reformatori, a svi ostali su kočničari reforme. Ko je sada reformator i ko je kočničar reformi? Mi smo, iako smo bili kočničari, dobili Studiju izvodljivosti za manje od godinu dana, a vi to niste za tri godine. Vama je najveći uspeh to što ste podržavali lopovluk u Vojvodini, što ste podržavali razne mafijaške grupe. To je vaša politika. Hvala.
Po Poslovniku, reč ima Milan Marković.
Ko koga podržava, to je teško utvrditi. Vidim da vi podržavate neke koji odgovaraju pred Specijalnim sudom za ubistvo premijera Đinđića, tako bar izgleda u javnosti. Gledao sam na jednoj televiziji jednu interesantnu emisiju, gde su bile dve lutke, jedna je vaš vrli predsednik Koštunica, a drugi je vrli ministar policije. Te dve lutke su slavodobitno pevale o 12. martu itd. Prema tome, nemojte vi govoriti o sprezi sa kriminalom. Iskreno mislim da je vaša stranka ta koja će duboko morati da razmisli i utvrdi kolika je uloga pojedinih vaših lidera u sprezi sa kriminalom u Srbiji. Ali, da li časni Mika Vlaović ovde govori o časti narodnih poslanika iz Demokratske stranke? Da li je to onaj časni Mika Vlaović koji je ovde svesno rušio parlamentarizam na najgrublji mogući način, glasajući za falsifikat Zakona o radu? Zar vas nije sramota zbog toga? Da li smete da se ovde zakunete u decu da niste glasali za falsifikat? Svesno ste falsifikovali Zakon o radu. Svi to znate. Nema poslanika u ovoj skupštini, a koji ne zna da ste falsifikatori. Vi ste ukrali mandat Ljubiši Đokoviću. Je li Dragan Jočić potpisao prvu krađu mandata Ljubiši Slavkoviću? Kako vas nije sramota? Vi iz DSS-a mislite što smo mi ovako blagonakloni, što nećemo da kažemo, da je to što smo slabi. Vi ste najveći licemeri srpske političke scene. Kakva je vaša politika? Demokratska stranka Srbijeje časna, pazite tu časnu stranku, kojoj je vrlina - mogu sa svima. Stranka može sa svima. Vrlo ste časni. Ko o čemu - DSS o poštenju. O kom poštenju? Koji lopovi u Vojvodini? Da vam pričam o lopovima u Beogradu. Sram vas bilo.
Reč ima Dušan Proroković, replika.
Ne znam zašto ste nervozni, sve je u Srbiji pod kontrolom. Nemojte da se nervirate, loše je po zdravlje. Dragan Jočić nije oduzeo mandat gospodinu Slavkoviću. Demokratska stranka Srbijenije ukrala mandat poslaniku Đokoviću. To je bila intencija druge poslaničke grupe, ali pošto vi i dalje gledate lutke, pošto i dalje posećujete lutkarsko pozorište, informišete se preko lutkarskih predstava, a ne preko nekih ozbiljnijih medija, nešto drugo da čujem od vas nisam ni mogao. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Predrag Marković.
Zahvaljujem se, pre svega, gospodinu Vlaoviću, koji mi je dozvolio, mada smo se istovremeno javili po Poslovniku, prvi uzmem reč. Javljam se po članu 100. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, kao narodni poslanik, i podsećam vas da je osnovno dostojanstvo, dostojanstvo koje počiva na radu. Ova skupština je dovoljno odgovorna od strane svih poslanika da radi svoj posao. Naš posao je, sasvim izvesno, da donosimo zakone, da bi oni bili sprovođeni i da omogućavamo stabilnost u društvu. Zbog toga, još jednom, insistiram da se vratimo raspravi. Ovde smo čuli mnoge stvari koje znamo. U odnosu na to što znamo, građani su i glasali i izabrali ovu skupštinu. To je potpuno jasno i oko toga nema razloga da se mi danas prepucavamo. Naša obaveza je da nastavimo da radimo. Molim da, zbog uznemirenih strasti, po Poslovniku predsedavajući da pauzu od sat vremena i da onda nastavimo sa onim što je na dnevnom redu. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, teško je povređen član 100. i dostojanstvo Narodne skupštine izlaganjima gospodina Markovića, a i gospodina Ristića, naravno. Mislim na gospodina Markovića iz Demokratske stranke. Imam 43 godine, 16 godina sam veštak sudske medicine, ovakvu budalaštinu još nisam čuo. Znači, gospodin je gledao igrokaz lutaka i iz toga zaključio da predsednik Vlade, gospodin Koštunica, podržava kriminalce. Ne znam šta ste zaključili iz crtanih filmova, koje verovatno gledate. Dakle, podržavali ste u toku lokalnih izbora Demokratsku partiju socijalista, koja ima otvoreno separatističke tendencije. Potpuno prosta logika je da iz toga sledi da podržavate njihovu politiku. Nije mi jasno kako možete da podržavate ljude koji otvoreno zagovaraju secesiju, a da istovremeno podržavate državnu zajednicu, da kažete da je to najbolji pravno-politički okvir. To je klasičan primer licemerja. Govorite o mostovima saradnje, o mostovima međunarodne saradnje, o saradnji između administracija, a mi još uvek živimo u istoj državi, gospodo demokrate. O krađi mandata; kažite nam koliko je Skupština u prošlom sazivu imala poslanika. Samo mi to kažite. Gospodin predsednik Administrativnog odbora neka kaže koliko je Skupština imala narodnih poslanika. Da li 280 ili 300? I dan-danas ne znamo ko je podneo ostavke, kada je podneo i da li je uopšte ta ostavka ikada uvažena. Među njima je bio i gradonačelnik Niša. Gospodin Jočić je predsedavao Administrativnim odborom, za tu odluku nikada nije glasao. Vi ste zagovarali i 45 mandata oduzeli. Bar nemojte o toj temi da govorite. Znači, klasična zamena teza - ukrali mandate, a drugi krivi; podržavate separatiste, a zagovarate državnu zajednicu. Gospodo, duboko ste povredili dostojanstvo u ovoj skupštini.
Hvala. Reč ima poslanik Mika Vlaović.
Reklamiram povredu Poslovnika u članu 100. Poslanici su dužni jedni drugima da se obraćaju sa uvažavanjem. Mislim da ovde nisam nikoga uvredio i ne bih da polemišem, znam šta vam je cilj - da odugovlačite raspravu, da se ne usvoji ovo što je na dnevnom redu. Narod kod mene kaže: "Ko se Boga ne boji, a ljudi ne stidi, s njim ne vredi polemisati".
Reč ima poslanik Vukosav Tomašević.
Gospodin Boško Ristić ima čudan manir da na jedno pitanje odgovara tako što postavlja drugo pitanje. Mi lepo, po ne znam koji put, pitamo da li je doprinos očuvanju zajedničke države vaše učešće u kampanji separatističkog bloka u Crnoj Gori, a on odgovara: "Šta radi G17 plus"? Možemo da razgovaramo o tome šta radi G17 plus, ne bežimo od tog razgovora. Ali, ovaj put to nije tema, gospodine Ristiću. Ovaj put je tema: učešće Demokratske stranke i vaših visokih predstavnika na skupu Mila Đukanovića u Budvi. Dakle, ponovo vas pitamo da li je doprinos očuvanju zajedničke države kada idete u kampanju stranke koja poziva na rušenje zajedničke države. To jednostavno ne može biti tako zbog zdravog razuma. To vam ponavljam, a kaže i vaš član akademik Tadić, otac vašeg predsednika. Pri tom, ne može biti priča ovde o mostovima koje pominje gospodin Marković, jer ste vi tamo išli kao stranački predstavnici. Dakle, tamo nije išao predsednik Srbije, ni gradonačelnik Beograda, u zvanične međudržavne ili međugradske i međuopštinske posete, tamo su išli predsednik DS i potpredsednik DS, da podrže kampanju Mila Đukanovića. To je kraj, osim ako nećete da se ubeđujete ponovo i da je gospodin Bogdanović sa govornice DPS u Budvi pozvao na očuvanje zajedničke države. Evo gospodina Bogdanovića i neka izađe i neka nam kaže da li je to rekao, a ako je to rekao, skidam mu kapu i duboko mu se izvinjavam.
Samo momenat, Boris Karaičić, da li ste tražili po Poslovniku? (Boris Karaičić: Odustajem.) Vidite, pošto ima još puno prijavljenih, a da neko ne bi davao završnu reč, dajem pauzu od sat vremena i nastavljamo u 14,55 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Po službenoj evidenciji ovoj sednici prisustvuje 117 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Nastavljamo sa redosledom narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović. A niste vi govorili, gospodine Krasiću. Izvinite, dobio sam pogrešno obaveštenje ovde. Dakle, narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Homan. Izvinjavam se, pošto nisam vodio tokom prepodneva, vaše ime je zaokruženo.
Na početku moram građane Srbije da obavestim da u prepodnevnoj raspravi svi učesnici su bili u pravu. Da, vi koji se čudite, zar je to moguće, jeste, svi su u pravu. Sve ste vi iz DSS-a u pravu što ste pričali o DS-u, i oni su u pravu povodom onoga što su pričali o vama, i svi ste međusobno u pravu što ste pričali o G17 plus, i dobro je što ste napokon privremeno... dobro, sada ćete da čujete da sam i ja u pravu.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju, a vas, gospodine Krasiću, da se vratimo temi.
Samo o temi i pričam i potvrđujem sve navode koje smo jutros imali prilike da čujemo, a vi ste bili opravdano odsutni pa niste čuli, pa ne možete da se uklopite u raspravu. Da sada samo podsetim da je u pitanju objedinjena rasprava o dve tačke dnevnog reda. Tiču se amandmana na Ustavnu povelju i ustavnog zakona za sprovođenje amandmana na Ustavnu povelju državne zajednice. Moram da vam skrenem pažnju da u stvari mi pričamo o potpuno drugoj tački dnevnog reda. Ona je mogla da ima i naziv "Hronologija destrukcije SFRJ", "Hronologija destrukcije SRJ" ili možemo da pričamo o kontinuitetu destrukcije koji se dešava na teritoriji koju danas obuhvata državna zajednica. Moram da vas podsetim da iz jednog grubog kršenja Ustava SRJ mi nismo mogli ni da očekujemo drugo nego kontinuitet tog kršenja i kao kontinuitet tog kršenja javila se i Ustavna povelja. Samo da podsetimo, u vreme dok je bio na snazi Ustav Savezne Republike Jugoslavije rečeno je da pojedine njegove odredbe predstavljaju faktor nestabilnosti, da moderna federacija ne može da zaživi i onda smo imali taj 5. oktobar, a pre 5. oktobra imali smo izbornu kampanju. Kao svedok nekih događaja na teritoriji Republike Crne Gore DOS je imao vrlo dobru kampanju, njihov kandidat Vojislav Koštunica je bio zastupljen u medijima, tada nije bila nikakva smetnja što se tiče tog nenarodnog režima DPS-a. Šta se desilo posle 5. oktobra? Posle 5. oktobra se desilo da se napravila neka nova koalicija između DOS-a i onog dela socijalista iz Crne Gore. Da li je to bilo iskreno? Pa naravno da nije bilo iskreno. Neki su podržavali taj SNP, a drugi takođe u Vladi zajedničkoj, SNP-a i DOS-a, podržavali su DPS. Kao rezultat toga imali ste izopštavanje DPS-a iz savezne vlasti i kao rezultat toga imali ste Ustavnu povelju Boška Ristića i kompanije, koja u stvari ne predstavlja ništa. Ovde ste svi u pravu kada kažete da niko ne zna šta je Ustavna povelja, da li je to ustavni akt, da li je to konstitutivni akt, da li je u pitanju državna zajednica, da li je u pitanju unija, da li je u pitanju federacija, konfederacija. Moram da vam stvarno objasnim, u pitanju je ništa. To ništa je napravljeno tako što je vladajuća nomenklatura u Crnoj Gori formirala jednu posebnu ustavnu komisiju na nekom paritetnom osnovu, koja je uradila tu Ustavnu povelju. Ta Ustavna povelja je na mišiće izgurana u svim ovim mogućim skupštinama i kao rezultat toga smo imali ovo što se danas menja. Imali smo situaciju da su prvi ti navodni izbori, koji treba da predstavljaju kontinuitet SRJ, bili po posrednom izbornom sistemu, gde su Narodna skupština Republike Srbije i Skupština Crne Gore delegirale svoje poslanike u Skupštinu Srbije i Crne Gore. Ta Skupština Srbije i Crne Gore je nekako zaživela, ali nijedna druga institucija nije zaživela, ne samo u roku koji je propisan ustavnim zakonom za sprovođenje Ustavne povelje, nego i u odlagajućim rokovimakoji bi možda mogli na neki način da se tolerišu. Mi imamo situaciju da je u startu nešto što je zamišljeno nefunkcionalno i ne postoji. Nastalo je na bazi jednog sporazuma, a podsećam vas da su se dva potpisnika tog sporazuma, Miroljub Labus i Zoran Đinđić, odmah posle potpisivanja prekrstili i rekli su - ne znamo šta smo potpisali. I ovi koji kažu da su za približavanje i neku zajedničku državu, svi ste vi neiskreni. Vama nije stalo do zajedničke države i to je činjenica. Možete vi ovde deklarativno da se ubijate, da dokazujete ko je veći, ko je manji patriota, ko više misli o nekoj zajedničkoj državi. Vama nije stalo do zajedničke države. Vama je stalo da tamo u institucije, kako to sada zovete državne zajednice, ubacite ove izanđale kadrove, koji vam smetaju na republičkom nivou, te je tako otišao i Vuk Drašković. Neću njegove izjave da komentarišem, ali ste saučesnici u tim njegovim izjavama, jer nikada niste podržali našu inicijativu da se ukloni sa te funkcije čovek koji poništava međunarodno-pravni subjektivitet naroda koji živi na teritoriji ovoga što vi zovete Srbija i Crna Gora. To je istina, to građani Srbije lepo znaju. Sada da se vratim na ove amandmane. Pre nekoliko meseci, kada je istekao rok za održavanje neposrednih izbora na teritoriji Srbije i Crne Gore, došao je Havijer Solana, nije hteo da se sastane sa ljudima, pošto nisu postigli svoj dogovor, ali je kao zamena za njegovo razočarenje izašla vest kako Srbija i Crna Gora ne sarađuju sa Haškim tribunalom. Znači, reči Haški tribunal se zloupotrebljavaju uvek i na svakom mestu kada vladajuće oligarhije nisu sposobne da primene ono u šta su se zaklele, a zaklele su se u Ustavnu povelju. Da li je oni zvali mala povelja ili velika povelja, velika priznanja iz inostranstva, sve je to prazno, u to ne možete da ubedite ni jednog građanina na teritoriji Republike Srbije. Ovo je jedna neuspela ekskurzija, kako eksperti pokušavaju da budu vidoviti, kako oni žele da pametuju, a u stvari uništavaju. I vi ste na tom tragu, to je vaš put uništavanja svega onoga što bi bilo zajednička država koja bi obuhvatila teritoriju Srbije i Crne Gore, a pri tom kunete se svi u Kosovo i Metohiju. Baš vas briga za Kosovo i Metohiju. Da ste brinuli o Kosovu i Metohiji, onda bi verovatno od 2000. godine i češće bili tamo, a ne kao što smo imali neke situacije da DS ne može da održi svoj sastanak, pa Tadić kuka na nekoj administrativnoj granici, kako ga nije KFOR pustio da održi sastanak tamo negde prema Kosovskoj Mitrovici. To je istina, to građani Srbije vrlo lepo znaju. Vi ste ucenjeni i kao rezultat te ucene javio se prvo veliki Solana, a sada i mali Solana u vidu amandmana na Ustavnu povelju. Mogu da shvatim da Solana ne zna naš jezik, ali ne mogu da shvatim da ovaj nelegitimni predlagač amandmana ne razume normalnu komunikaciju i normalne reči koje se koriste u Republici Srbiji. Kako ste mogli u prvom amandmanu na Ustavnu povelju, recimo, da upišete reči "republički parlament", jer tako nešto ne postoji u zakonodavstvu Crne Gore niti u zakonodavstvu Republike Srbije. Ako se odražava i treba da se označi najviši zakonodavni i ustavotvorni organ jedne države, onda se kaže za Srbiju - Narodna skupština Republike Srbije, a za Crnu Goru se kaže - Skupština Crne Gore. Republički parlament ne postoji, to jeste politička kvalifikacija, ali pravna nije. Međutim, to stoji u prvom amandmanu, u kome se navodi da će neposredni izbori biti održani odvojeno u obe države članice kada se održavaju izbori za republičke parlamente. Vi na taj način nešto, što bi moralo da se konstituiše istog dana, dakle da ima isti sadržaj i iz Crne Gore i iz Srbije, odvajate, jer vezujete konstituisanje Skupštine Srbije i Crne Gore od datuma kada se održavaju izbori odvojeno u državama članicama. To je nedopustivo za organ kakav bi trebalo da bude Skupština Srbije i Crne Gore. To što ste naveli u prvom amandmanu na Ustavnu povelju razrađujete dosledno u članu 1. Ustavnog zakona, pa precizirate kada će predsednik Srbije i Crne Gore da raspiše izbore, te neposredne izbore, pa onda se kaže, dan pošto se raspišu izbori u državi članici. Vi tu pravite jednu veliku grešku, jer smo mi to slično imali u postojećoj Ustavnoj povelji i nije bilo te sile koja je mogla da natera Svetozara Marovića da raspiše izbore. On je vrlo vešto koristio situaciju da u Crnoj Gori ne postoji poseban zakon o izboru poslanika, neposrednom izboru poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Vi na ovaj način amnestirate jedno stanje koje je stvoreno, a nedavno smo imali prilike da saznamo da neposredni izbori nisu odgovarali samo Crnoj Gori, nego i režimu u Srbiji. Zašto? Uplašili su se zato što je došlo do promenjene izborne volje u Republici Srbiji. Odbacite pola od ovih istraživanja, neka bude na vašu štetu, ali opet vama ne odgovara, jer vladajuća koalicija, kada sabere sve te ankete, ne može da dođe, što bi rekao gospodin Albijanić, ni do kolena onoj stranci koja ima najviše. To je vaš problem i vi ste svi na tragu kako da se spreči SRS da osvoji vlast. Odmah da vam kažem, na pogrešnom ste tragu, radi vašeg saznanja, vi ste otpisani. Dakle, vi ste otpisani, prvo od građana Republike Srbije, a drugo, što svi međunarodni faktori sve više saznaju da problemi u Srbiji i Crnoj Gori zavise od oligarhija u Srbiji i Crnoj Gori. Druga stvar gde se pravi velika greška jeste amandman II na Ustavnu povelju, gde govorite o demokratskim standardima u kojima treba da se održi referendum. To je jedna obična floskula, jedno zamajavanje, da upotrebim izraz Milana Markovića, zamajavanje kome su skloni ovi pripadnici demokratske opcije ili stranke demokratskog bloka, jer ta politička konstatacija u Ustavnoj povelji ništa ne znači, jer nije dignuta na nivo pravne norme. Ako pričamo o demokratskim standardima za održavanje referenduma, moram da vas podsetim da tako nešto ne postoji u Evropskoj uniji. Sutra će u Holandiji da se održi prvi referendum u istoriji te države i oni nemaju nikakav standard povodom referenduma. Ako pričamo o zapadnoj Evropi, doduše pričamo o državi koja nije članica Evropske unije, a to je Švajcarska, oni gotovo svake nedelje održavaju poneki referendum. Jer njihov konfederalni status i pravo lokalnog samoupravljanja podrazumeva, između ostalog, da se o bitnim pitanjima za život i rad građana na teritoriji nekog grada, nekog zaseoka, svi građani izjašnjavaju na referendumu i tu postoje potpuno drugi standardi. Ono što je problem u funkcionisanju ove državne zajednice, kada je u pitanju referendumsko pitanje oko nezavisnosti i otcepljenja jedne od republika članica državne zajednice, jeste pitanje da li je u Republici Crnoj Gori moguća zloupotreba referenduma. A ona jeste moguća i ova ustavna povelja to ne razrađuje i ne sprečava. Zašto? Moguća je, počev od referendumskog pitanja, u zavisnosti od toga da li se postavlja u pozitivnim ili negativnom kontekstu, mogući su različiti odgovori i različito tumačenje volje na referendumu birača u Republici Crnoj Gori. A zatim, da vas ne ubeđujem, postoje i druge mogućnosti vezane za tehniku sprovođenja referenduma, gde je vlast u mogućnosti da okrene izbornu volju, odnosno referendumsku volju građana. To se u Republici Crnoj Gori demonstrira na svim izborima, i u Nikšiću, i pre nekoliko dana u Budvi. U Nikšiću se to demonstriralo na taj način što su građani, koji su na vreme bili obavešteni kako treba da glasaju, dobili glasačke listiće sa specijalnom tačkom, sa mobilnim telefonima da se snimi njihov glas, i tako je režim Mila Đukanovića obezbedio da vlada i na lokalnom nivou. Moram da vam kažem, ova državna zajednica u suštini ne zavisi niti od Srbije niti od Crne Gore, a verujte mi mnogo manje i od Solane, a mnogo više od državnog tužioca u Napulju i Bariju. Zašto? Onog momenta kada se objavi članak da državni tužilac razmatra kakve su mogućnosti da se uskrati imunitet predsedniku Vlade Crne Gore, njegova sestra advokat sa jednom torbom punom para odlazi da potkupi italijanske medije i italijanske zvaničnike, kako bi se za šest meseci sprečila ta priča, a onda naravno on preko Brisela i svojih drugih glasnogovornika to digne na nivo državotvornog problema. A onda u Srbiji imamo podeljenu vlast, gde je demokratski blok pojačan sa G17 plus. A usput da kažem to je stranka koja je protiv državne zajednice i protiv približavanja. Ali, zbog toga da bi bili i dalje u prilici da manipulišu i kontrolišu sve finansijske tokove u Srbiji, oni su spremni da progutaju knedlu i da kažu Čedi Antiću, smiri se malo, viši državni interesi kažu da moramo da budemo za ove ustavne promene, jer ukoliko nismo za ustavne promene, moramo da izađemo iz Vlade, a ako izađemo iz Vlade onda je otišla carina, otišle su banke, otišli su svi izvori sredstava. Jer, uostalom, ova stranka, čiji je poslednji predsednik poslaničke grupe, gospodin Albijanić, i postoji zbog toga da bi što više vršili kontrolu finansijskih tokova u Republici Srbiji. Tu su demokrate u pravu kada napadaju G17 plus, jer nije dosledna. Naravno, Čeda Antić će da se smiri, daće mu se 100 evra za neku emisiju i biće sve u redu. Slična je situacija i što se tiče DS-a. Njih ne interesuje državna zajednica, jer da ih je interesovala državna zajednica, oni nikada ne bi dali saglasnost da Davinić bude taj koji će da zakopa Vojsku Srbije i Crne Gore, već bi se verovatno potrudili da uzmu nekoga koji bi manje zakopao, nekog doslednog naslednika Borisa Tadića, jer je i on zakopavao tu vojsku. Znate, ako se svađate na levici, ako se svađate unutar demokratskog bloka, imate toliko medija, idite tamo i svađajte se, ovde se priča o nečemu što je državni interes. Pošto često čujemo od predstavnika DS-a da su oni državotvorna stranka, ne znam koju su oni državu napravili, ali znam jednu koju su uništili. Ta jedna koju su uništili zove se SRJ, a što se tiče Republike Srbije, tu ćemo da vas sprečimo. Tu ćemo da vas sprečimo i tu neće da vam pomogne ni Kasa, ni ovaj vaš Bogoljub Karić. Dakle, neće ni Bogoljub Karić da vam pomogne, i to što ste međusobno u nekoj koprodukciji oko ekstraprofita i oko vraćanja kamate, to je posebna priča, o tome smo raspravljali i zbog toga je pukao onaj vaš Živković. Ali, vodite računa, jer kada izađete za ovu govornicu, mi ne znamo koja frakcija priča. Da li frakcija porodice Tadić, ili frakcija Bogdanović, ili frakcija Šutanovac ili ko zna koja frakcija. Zato idite vi na Studio B, dogovorite se tamo u okviru emisije "VIN" da zauzmete jedinstveni stav, a ako vam je potreban medijator, ja sam stečajni upravnik i vrlo rado ću da završim svoj posao. Da vam kažem pošteno, posao mi vrlo dobro ide i za to moram da vam ukažem zahvalnost, olakšali ste mi posao, jer se raspadate na svim nivoima. Ove statistike pustite. Znači, SRS ne može da podrži ovo zato što je ovo u funkciji rastakanja države. Još jedna stvar: Vlada Republike Srbije nije ovlašćeni predlagač ove tačke dnevnog reda i ovog predloga. O tome mora da se vodi računa, kao što poslanici moraju da vode računa o članu 45. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, gde Ustavni odbor nije ovlašćen da razmatra i napiše ono što je napisao u izveštaju. Tu je došlo do grubog prekoračenja ovlašćenja Ustavnog odbora. Da je malo pravde i pravičnosti i da je malo više poštovanja Ustava Republike Srbije, pa i vaše Ustavne povelje i našeg Poslovnika, ova tačka dnevnog reda se danas ne bi našla na dnevnom redu, a ukoliko bi se i našla na dnevnom redu, onda bi poslanici mogli da podnose amandmane na predloženi tekst, pa tek nakon te rasprave da vidimo šta je volja Republike Srbije, pa sa tom voljom da idete da se usaglašavate sa voljom kojom dolazi iz Republike Crne Gore. Ovako su ovo uradila dva neovlašćena organa, pod pritiskom Havijera Solane. Samo ste zaboravili jednu stvar, zadnji događaji pokazuju da i Havijer Solana nije svemoguć. Vidite i sami, publika i građani i u Evropi vrlo su često skloni da kritikuju Solanu, ne prihvataju njegove predloge. Čućete i sutra kada Holanđani završe. Neću da prejudiciram neke stvari, ali obratite pažnju, ni Holanđane više ne mogu da prevare, ni neki drugi neće moći da se prevare više, jer je osujećena podvala globalizma koja negira elementarne interese svih evropskih naroda. O tome vodite računa. Ako želite stvarno da vodite politiku, onda dajte neke ustavne amandmane i zakon za sprovođenje tih amandmana, koji bi bio ozbiljan, pre svega kao pravni akt, a zatim akt koji bi izražavao političku volju građana Republike Srbije i građana Republike Crne Gore. Ovo što se ponudili nije volja građana Republike Srbije i Republike Crne Gore, nego volja Havijera Solane na zalasku karijere i poslednji potezi ili trzaji republičkih oligarhija kako da spreče nove izbore, kako da zaustave novu izbornu volju građana i da sebi omoguće da zloupotrebe ove pozicije na kojima se nalaze. Dokaz za tu zloupotrebu je i sama činjenica da ste pre nekoliko dana odbili da raspravljate o Vladi i da formirate anketni odbor povodom afere "Erikson".
Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, kao član Odbora za ustavna pitanja, pre svega bih želeo nešto da kažem o jučerašnjoj sednici i o tome zbog čega sam, kao i većina članova Ustavnog odbora, glasao protiv toga da se raspravlja o amandmanima i o zakonu za njihovo sprovođenje. Ima dva osnovna razloga. Prvi razlog je da nema osnova za amandmansko intervenisanje na ovaj tekst. Njega treba usvojiti ili odbiti. Tu nema sredine, nema promena, jer ako nešto treba da usvoje tri skupštine, potpuno je nelogično da jedna nešto menja, pa onda druga da menja nešto drugo i onda nikada ne možemo da dođemo do jedinstvenog teksta. To je sasvim jasno. Drugi razlog je to što svi amandmani imaju, a to smo već navikli od podnosilaca ovih amandmana, isti tekst, a to je "briše se". To u prevodu, u ovom konkretnom slučaju, znači da su podnosioci amandmana protiv izmena Ustavne povelje. Tako će i glasati. Tako i treba da glasaju. Pokušaj manipulacija ovakvim amandmanima ovog sadržaja samo služi za političku promociju, to je svima jasno, i predstavlja zloupotrebu prava na podnošenje amandmana. Zbog toga je Odbor za ustavna pitanja ovu mogućnost i odbio. Druga stvar, treba reći, pre svega, šta je naš cilj danas. Naš nacionalni cilj, to je valjda svima jasno, jeste Srbija u EU. To možemo da postignemo samo ukoliko je Srbija funkcionalna država, efikasna i štedljiva. To možemo postići samo ako obezbedimo našim građanima bolji i pravedniji život. Kakva će država sve ovo omogućiti, to može da bude predmet rasprave i to je za stranku G17 plus danas predmet rasprave. Videćemo. Za sada, kako stvari stoje, državna zajednica Srbija i Crna Gora to nije. Nadamo se, zbog toga podržavamo amandmane na Ustavnu povelju, da će sada to moći da bude. Trenutno se nalazimo u sledećoj situaciji i to je važno reći. Pre svega, mora da se istakne da smo kao stranka bili protiv usvajanja Zakona o neposrednom izboru poslanika za skupštinu državne zajednice. Pokazalo se da smo bili u pravu, jer je bilo nemoguće, i danas je nemoguće, naterati jednu državu članicu da organizuje ove izbore. Zbog toga je došlo do ovih amandmana na Ustavnu povelju, a treba reći da je ovim amandmanima, u stvari, prihvaćen predlog G17 plus iz decembra prošle godine, gde smo tražili ovakvu promenu Ustavne povelje, da bismo mogli da se pokrenemo sa mrtve tačke. Takođe smo se izborili i za dvostruki kolosek u vezi priključivanja EU, i tada smo krenuli sa mrtve tačke. Treba reći da, bez obzira na sve to, Srbija danas plaća 95% troškova državne zajednice, a Crna Gora, naravno, onih 5%, a vlast se deli po pola. Treba reći da imamo dve diplomatije: diplomatiju državne zajednice i diplomatiju Crne Gore. Nemamo diplomatiju Srbije. Imamo i različit novac, različite carine. Zaključak je da nemamo funkcionalnu državu. Ovim treba da se pokuša da se to promeni. Zato u budućnosti moramo da se i dalje trudimo da zaštitimo nacionalne interese i dostojanstvo građana Srbije, jer države postoje zbog građana. Pre svega, treba pitati građane šta žele i šta misle. Ne treba se ograničavati na to da se referendum organizuje samo u jednoj članici državne zajednice. Zašto se ne bi organizovao referendum i u Srbiji, ako to bude potrebno. Mi moramo da imamo stabilnost, kako bi svu energiju koncentrisali na ono što nam je, kao što sam na početku rekao, glavni cilj, a to su evropske integracije i rešavanje budućeg statusa Kosova i Metohije. S tim u vezi naravno da se moramo dogovoriti i dogovarati sa rukovodstvom Crne Gore. Nadamo se da će i Skupština Crne Gore prihvatiti ove amandmane. Stoga predlažem svima koji kritikuju ovo rešenje, kao i način donošenja, a mi ga smatramo nužnim da bi spasili, kao što sam juče rekao, što se spasiti može, pozivam ih da predlože neko drugo rešenje. A ne samo da kritikuju, jer zaista je lako kritikovati, a ne čuh u ova dva dana šta se nudi kao rešenje. Lako je kritikovati i biti protiv, a ozbiljnost jedne politike se vidi, pre svega, u mogućnosti da se smogne snage i konstruktivno pristupi pronalaženju rešenja nekog problema kao što je ovaj, tj. funkcionalnost državne zajednice, jer ovde je osnovni problem funkcionalnost državne zajednice. Stalno se prigovara – G17 plus je protiv državne zajednice Srbija i Crna Gora. Mi smo protiv toga da budemo u nekoj državnoj zajednici ili državnoj tvorevini koja nije funkcionalna. Državna zajednica Srbija i Crna Gora, kao što sam iz nekoliko primera istakao, nije funkcionalna država i zbog toga smo mi protiv takve države. Međutim, mi smo za to dadamo šanse državnoj zajednici ovim amandmanima da postane funkcionalna država i zbog toga ćemo podržati ove amandmane. Ukoliko se pokaže da ni sa ovim intervencijama državna zajednica Srbija i Crna Gora ne može da bude funkcionalna država, mi znamo koja država može i hoće da bude funkcionalna i prava evropska država, a to je Srbija.
Za repliku se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Prethodni narodni poslanik je pogrešno protumačio stavove SRS i na Odboru za ustavna pitanja, a i na samoj sednici Narodne skupštine. Nema smisla da vi one koji žele da daju amandmane na neki predlog nazivate ljudima koji zloupotrebljavaju pravo na dostavljanje amandmana. Nema smisla da one koji su protiv predloga za koji ćete vi glasati nazove ljudima koji su protiv zajedničke države. Na to nemate pravo vi, zato što je vaša ideologija da se razdvojimo i moram da sumnjam u dobre namere kada vi glasate za neki predlog koji nas tobož sastavlja sa Crnom Gorom. Koji je vaš interes onda. Mislim da ste vi ovde najsvesniji toga da ovim prolongiranjem rokova u stvari razbijamo državu i sve vam ide na vodu. U javnosti - mi smo za zajedničku državu, evo pružamo vam priliku još jednom, a kada budete završili sednicu i kada naručite po kafu reći ćete - ovo odlično ide, prolongiramo rokove, država se raspada. Dajte mi jednu garanciju da će Crna Gora usvojiti zakon o izboru poslanika u Skupštinu zajednice Srbija i Crna Gora. Dajte mi jedan argument. Ako za dve godine nije htela, ako posle dva predloga u samoj Skupštini Crne Gore nije usvojen nijedan i nije dobila zakon o izboru narodnih poslanika. Ako predstavnik Crne Gore, koji je predsednik Srbije i Crne Gore, nije raspisao izbore u Ustavom predviđenom roku, dajte mi jedan dokaz da ovo produženje rokova garantuje direktne izbore u Crnoj Gori. Nemojte samo da pričate o tome kako mi nemamo rešenje. Sada ima rešenja, je l' da? Ne, vi tri godine vodite državu u rasulo, pa dajte radikali rešenje. Podnesite ostavke pa da vidite rešenje. Ima li boljeg rešenja nego da ova vlada odstupi? Ima li boljeg rešenja? Šta, treba da vas pustimo još godinu dana da pravite agoniju? Hoćete li imati obraza iduće godine da nam ponudite amandmane i na ovu amandmanisanu Ustavnu povelju? Vi imate druga posla. Pogledajte, ova donela lap top u salu, pravi se važna. Pogledaj ti ovo čudo svetsko, igra igrice, slaže pasijans.
Reč ima narodni poslanik Albijanić, replika.
Po Poslovniku. Ne treba mi replika, nije ni važno. Po Poslovniku važno je dostojanstvo poslaničke grupe, a i poslanika pojedinačno. Ne želim da ulazim u polemike, važno je da iskažem stavove G17 plus. Promena Ustavne povelje, što sada imamo na dnevnom redu Skupštine... Nije, nego Poslovnik.
Nego šta je, gospodine Albijanić? Poslovnik ili replika? Gospodin Toma Nikolić se prepoznao u izlaganju prethodnog diskutanta ...
I na nedostojan način se izrazio prema ....
A vi, shvatio sam da tražite repliku zato što ste se prepoznali u negativnoj konotacija gospodina Tome Nikolića, kao stranke. Ako ste zato tražili pravo na repliku, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dozvolite da nastavim. Dakle, kada se neko obrati i narušava dostojanstvo Skupštine, a pogrešno priča o poslaničkoj grupi kojoj pripadam i koju vodim u Skupštini Srbije, reći ću šta je istina. Istina je da je G17 plus predložila promenu Ustavne povelje, i to pre nekoliko meseci, tako što će se datum neposrednih izbora odložiti posle referenduma u Crnoj Gori. Mi imamo stav da je potreban referendum i u Srbiji i u Crnoj Gori, da se vidi šta je volja građana. Prema tome, u promenama piše da će posle referenduma, dakle kada budu izbori za Republiku, biti izbori i za državnu zajednicu. Imamo prvo referendum, pa ćemo videti kakav je stav građana. Dakle, posle referenduma. Referendum je nešto kada će se građani izjasniti. Najveće je pravo građana da se izjasne u kakvoj državi žele da žive. To mislim da nije sporno. Takođe, ne može da bude sporno ako G17 plus upotrebljava reči kao što su - dogovor, razgovor političkih elita Srbije i Crne Gore o traženju konačnog rešenja. Ako međunarodna zajednica i Evropska unija smatraju da je politički dijalog nešto što je važno unaprediti, valjda je logično i normalno da i mi unapređujemo dijalog među nama samima, i dijalog Srbije i Crne Gore. Što se G17 plus tiče, stav je potpuno nedvosmisleno jasan, da vidimo šta građani misle u kakvoj državi žele da žive, pošto ova država nije funkcionalna država. Mi pomažemo tako što ćemo glasati za ove amandmane da državna zajednica funkcioniše, neka se održi referendum i videćemo kakvi su ti rezultati. Nemojte G17 plus da sporite institucionalno delovanje. Nismo mi tu da rušimo, već smo tu da gradimo, učvršćujemo i pravimo institucije, a neka narod odluči onako kako valja i dolikuje.
Nadam se da smo sada razjasnili nejasnoće koje su bile. Po Poslovniku se javio gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto najjača karika u Vladi Srbije kaže da su amandmani na njen predlog, da najjačoj pročitam kako izgledaju amandmani, pošto ne zna. Prvi amandman: "Neposredni izbori za Skupštinu Srbije i Crne Gore biće održani odvojeno u obe države članice onda kada se održe izbori za republičke parlamente. Mandati sadašnjih poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore biće produženi do održavanja tih izbora". Drugi amandman: "Regulativa o mogućem referendumu mora biti zasnovana ..." Gde ovde piše da će biti posle referenduma održani izbori? Gde piše, kariko, ne mislim lično na vas, mislim na najjaču kariku. Vi sada nama ovde rušite dostojanstvo. Rekli ste da sam srušio dostojanstvo Skupštine. Moguće. Možda ovde treba neko dostojanstveniji od mene da zastupa stavove SRS, ali zašto obmanjujete građane Srbije? Ovo gledaju ljudi u direktnom prenosu. Zašto obmanjujete ljude da će izbori biti posle referenduma, kada to ne piše u amandmanima na Ustavnu povelju? Zato vas pitam kada će biti održani izbori, sada već i u Srbiji i u Crnoj Gori. Pitao sam vas za Crnu Goru, pošto nemate nikakvog uticaja na rukovodstvo Crne Gore. Možda bi žuti mogli da utiču na rukovodstvo Crne Gore kada će biti izbori, ali vas sada pitam kada će biti izbori u Srbiji za Skupštinu Srbije i Crne Gore i šta će nama prolongiranje tih rokova? Zašto se niste dogovorili sa rukovodstvom Crne Gore da oni prolongiraju rokove, a da mi održimo izbore? Zašto da mi gazimo Ustavnu povelju? Ima li neki razlog Srbija da ne održi neposredne izbore za Skupštinu Srbije i Crne Gore? Nema. Jedini razlog je što i najjača karika, najveća karika i sve druge karike ne bi više predstavljale ovaj lanac koji nas vuče na dno i koji će jednog dana da nas podavi. To je razlog.
Reč ima gospodin Krasić, po Poslovniku. Gospodin Nikolić je razjasnio nejasnoće koje su bile u pogrešnoj interpretaciji. Da vidimo šta je sada povređeno u Poslovniku.
Gospodine Anđelkoviću, vi ste čuli šta je gospodin Nikolić prigovorio, ali vi niste mogli da pretpostavite šta ću ja da prigovorim. (Predsedavajući: Zato pitam.) Znam da je vidovitost karakteristika nekih drugih, a ne predsedavajućeg. Dozvolite mi da kažem da je prekršen član 100. Poslovnika i da ste bili dužni da upozorite gospodina Albijanića. On ima stvarno potrebu, kao poslednji predsednik poslaničke grupe G17 plus, da izađe ovde, ali nema potrebe da nas ovde omalovažava. Gospodine Albijaniću, vi treba da protumačite reči koje se čuju sa ove govornice. To što vi imate politički stav, to je dobro. Još bolje je kada o tome obavestite građane, ali nemojte da menjate teze. Vi pričate o nečemu što ne stoji u predlogu za promenu Ustava. Vi izlazite i ovde osporavate narodnim poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije pravo da, kao reprezent volje građana Republike Srbije, utiču na formiranje zajedničkog predloga za promenu Ustava i Ustavne povelje. To je zabranjeno. Ne smete više da kažete da ste za demokratiju. Kako vi možete da kažete da ste za demokratiju? Vi ste za dogovor partijskih oligarhija, koje pukom slučajnošću još uvek vladaju, zato što se ovde nije prelomilo, a odavno treba da se prelomi, odavno mora da se prelomi. Mi imamo situaciju da su neki ljudi greškom na vlasti. Greška se desila. Sada, mi vam ovde sa razlogom objašnjavamo, to što se vi pozivate i potencirate kao neku vašu prednost, neko vaše opredeljenje, to je magla. Mi upravo građanima Republike Srbije, kao što smo to rekli i pre tri, četiri i pet godina, kažemo da je to podvala, kao što je Ustavna povelja bila podvala. I tada smo vas kritikovali i rekli - dajte, ako želite da napravite državnu zajednicu, da liči na državu, da Ustavna povelja bude ustav, najviši pravni akt, dajte neposredne izbore, pa da imaju neke svoje autonomne rokove u kojima se obavljaju, u zavisnosti od mandata Skupštine Srbije i Crne Gore. Ne, vi ne želite izbornu volju građana. Vi omalovažavate građane. Ali, niste vi iz G17 plus u tome jedini. Tu su i ove demokrate. Kod njih je cela matematika u medijima. Nema njih u stranci. Nema njih u Skupštini. Oni se nalaze u "Blicu", B92, Narodnoj kancelariji. Koja je to institucija Narodna kancelarija? Nemojte, molim vas, nas da kritikujete da smo mi protiv. Vi ste protiv državne zajednice. Vi ste protiv bilo kakve pomisli o federaciji ili nekom drugom obliku, gde bi se formirala država koja bi obuhvatila Srbiju i Crnu Goru. Vaš politički stav i politički stav Demokratske stranke jeste nezavisno Kosovo i to jasno kažite. Nemojte, skrivajući se preko Čede Antića, Čede Jovanovića, Zorana Živkovića, Gorana Svilanovića, "ide maca oko tebe", kažite jasno i glasno. Vi ste protiv ove države. Vi ste pozivali bombardovanje. Vi ste prvi rekli kolika je ratna šteta, a niste ni znali da li je rat počeo.
Sačekajte malo, gospodine Albijaniću. Ne znam da li je povređen Poslovnik. Gospodine Krasiću, vi ste, po običaju, svi iskoristili pravo po članu 100, gde se kaže da je narodni poslanik dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, narodni poslanici su dužni da se obraćaju jedni drugima sa uvažavanjem. Nisam shvatio, kao predsedavajući, da se gospodin Albijanić sa neuvažavanjem odnosio prema bilo kom drugom poslaniku, sem ako su različiti politički stavovi neuvažavanje. Mislim da nema potrebe da dalje raspravljamo o ovom pitanju. Ako smatrate da je povređen član 100, molim da se u danu za glasanje o tome izjašnjavamo. Gospodine Albijaniću, i gospodin Krasić je izneo različite političke stavove, ne znam šta vas je povredio. (Miloljub Albijanić, sa mesta: Replika) Ako je replika, onda izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moram vas podsetiti da sve stranke Vlade Republike Srbije, i Demokratska stranka je iznela taj stav, predlažu promenu Ustavne povelje, odnosno podržavaju predlog koji je pred nama. Da raščistimo tu situaciju, ko je za kakav predlog ili ne. Ono što je jako važno, mi ne koristimo reči, kao što su "gazimo". Mi ne gazimo Ustavnu povelju, već je menjamo amandmanima. To je primereno. I ne osporavamo pravo skupštinama da se izjasne. Skupština je najveće zakonodavno telo u Srbiji i izjasniće se o predloženim amandmanima. Stvar je samo da prođe skupštinsku proceduru ono što je rezultat dogovora političkih elita u Srbiji i Crnoj Gori. Neko je pomenuo, dakle, kada će biti izbori i osporio ono što sam rekao, da promenimo Ustavnu povelju posle referenduma u Crnoj Gori. Svakako je moje očekivanje da će izbori biti posle referenduma u Crnoj Gori, a ovde će izbori sigurno biti posle 2006. godine. Juče sam vam rekao da će biti 23. decembra 2007. godine, da vam učinimo onih pet dana, pošto 28. nije nedelja. Hvala.
Reč ima gospodin Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je teško slušati predstavnike ove stranke, čiji je prethodni govornik član, kada brani Ustavnu povelju i priča nam o Ustavnoj povelji, ali ne želi da kaže da je ovde, u stvari, na delu konačno razbijanje i ove države, pa makar i ovako nakazne kakva je sada. Ono što je istina, kažete i sami da je ta država potpuno nefunkcionalna, ali nećete da kažete da je upravo Miroljub Labus bio potpredsednik Savezne vlade, nećete da kažete da je upravo Miroljub Labus bio i jedan od tvoraca i pisaca ove ustavne povelje. Nećete da kažete da imate i ministre u ovoj saveznoj vladi, koji su upravo i najviše uticali na rastakanje same države, a gospodin Davinić je odlučujuće uticao na rasturanje Vojske Jugoslavije. Ono što je, takođe, nesporno je i to da ne samo što sada gazite Ustavnu povelju, nego ste Ustavnu povelju pogazili već nakon 30 dana, jer je 30 dana bio rok za konstituisanje svih organa u skladu sa Ustavnom poveljom, a to zahvaljujući vama i vašim koalicionim partnerima iz Crne Gore nije urađeno. Ustavna povelja pogažena je i onda kada niste raspisali izbore u skladu sa njom, a niko od vas u vladajućoj koaliciji, ni u jednom trenutku, nije bilo šta rekao u javnosti, insistirao ili bilo šta drugo. Imali ste za to mogućnosti, da ti izbori budu raspisani. Vi ste, pored toga što je u parlamentu Republike Srbije donet Zakon o neposrednom izboru poslanika u Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora, propustili da to isto zatražite i od onih koji su to bili dužni učiniti u Crnoj Gori. Čekali ste da rokovi prođu, ćutali ste, a onda ste rekli, ovo je sada realnost i mi to moramo da prihvatimo. Da li ćete vi i kroz dve godine, kada proteknu ponovo rokovi za raspisivanje izbora i po ovim amandmanima, koje ste sada dali, reći, evo, proteklo je vreme, ovo je sada realnost, mi moramo da prihvatimo ovo ili će biti nešto mnogo gore. Zanimljivo je i to što nam govorite da ćemo upravo, preko ovih amandmana, doći do te Evrope, razne stvari ste nas ubeđivali da treba da uradimo zarad te Evrope, evo, sada treba ove amandmane da donesemo. Doduše, čudi me i stav Vlade Republike Srbije, odnosno njenog predstavnika ovde, gospodina Lončara, koji kaže da je 7. aprila, pod pokroviteljstvom same Evropske unije, kako je on rekao, "potpisan sporazum o izmeni Ustavne povelje." Zaista ne znam kada je to Havijer Solana postao sama EU, odnosno personifikacija te unije, i trebalo bi da nam kažete kada je to neki od zvaničnih organa EU predložio upravo ovakve amandmane. To, naravno, nikada nije učinjeno. Ko je uopšte ovlašćeni predlagač izmena Ustavne povelje? Da li je to Vlada Republike Srbije, da li je to Vlada Republike Crne Gore, savezna država, Boris Tadić i Vojislav Koštunica, ili je to Havijer Solana. Mislim da je nakon ovoga što se desilo 7. aprila jasno da se radi samo o Havijeru Solani, da jedini ovlašćeni predlagač izmena je on, jer ovakva ustavna povelja je bila njegovo čedo. Prethodni put ste, doduše, malo duže pregovarali, a ovog puta došao je praktično bez najave, doleteo, dao vam tekst ovih amandmana i rekao, potpisujte ovo brže-bolje i gurajte u parlament. Ono što čudi je da vi pokušavate – i pored toga što ste rekli, evo neće biti izbora još dve godine, ovom parlamentu istekao je mandat, ali će mu taj mandat produžiti još dve godine – da očuvate neki privid nekakve demokratije. Bilo bi zanimljivo da vidimo šta bi to ova Evropa, kojoj svi toliko težimo, rekla kada bi neka druga zemlja, zašto ne bi, na primer, Francuska rekla, evo, umesto pet godina mandat će parlamentu sada trajati sedam; nema potrebe da raspisujemo izbore, biće to dobro i ovako, produžićemo mandat i ministrima i svima ostalima, nema potrebe da se izjašnjavamo, imamo mi i važnijih stvari. Zašto nam kažete da način izbora poslanika ostaje neposredan? Kako može da ostane neposredan, ukoliko su ovi poslanici izabrani posredno. Onda valjda način ostaje posredan, jer vi njih na posredan način ovlašćujete da još dve godine sede tamo gde sede, iako iza toga ne stoji volja naroda. Način izbora poslanika će biti neposredan tek onda kada ga bude, a sada dok nema tog izbora, dok im vi na ovakav način, koji je svakako protivan Ustavnoj povelji, produžavate mandat, ne možete reći dosta je neposredan izbor. Fraze da se ovim amandmanima usklađuju propisi na nivou državne zajednice, da se omogućava funkcionalnost državne zajednice i da je na ovaj način rešena kriza u funkcionisanju institucija državne zajednice, u najmanju ruku, teško su objašnjive. Jer, podsetiću vas i na to da ste do 2000. godine govorili da je jedini problem u funkcionisanju savezne države Slobodan Milošević. Nakon pada Slobodana Miloševića rasturili ste, suprotno tada važećem Ustavu, SRJ. Napravili ste državnu zajednicu, a naravno niste ispoštovali rokove u vezi izbora ni organa, niti u vezi izbora suda. Niste ispoštovali ni odredbe koje određuju da ne mogu iz jedne države članice biti i ministar odbrane i ministar inostranih poslova. Niste ispoštovali ni odredbe koje kažu da nakon dve godine moraju da se zamene ministri sa njihovim zamenicima. Sve u svemu, niste ispoštovali ništa. Zgazili ste od prvog do poslednjeg slova ove ustavne povelje. Zaista, i pored najbolje volje, ne mogu da vidim, niti da zamislim kako će ova dva amandmana, koja produžavaju mandat nečemu što ne funkcioniše, uspeti da to promene. Na koji će to način profunkcionisati ova zajednica, koja nikada ne može da profukcioniše, zaista bi bilo dobro da nam odgovorite. Takođe, treba da nam date odgovor na pitanje kako mislite da usaglasite odnose u državnoj zajednici, ukoliko vi, čak ni u ovoj vladi Srbije, koja ima negde sve zajedno oko 15 posto popularnosti, ne možete da usaglasite stavove u vezi ovoga. Izlaze predstavnici G17 plus i otvoreno se zalažu za raspad državne zajednice. Gospoda koja su prethodno govorila ne samo da nisu mogla da pogledaju u kameru, nego nisu mogla ni ovde svojim kolegama poslanicima, mrmljali su nešto u bradu, pa ni sami nisu znali kako bi i zašto opravdali svoj stav po ovom pitanju. Onda kažu radikalima, vi ste protiv toga, protiv ovih amandmana, i tako ćete i glasati. Naravno da je tako. Mnogo je bolji taj stav i mnogo je lakše objasniti stav naš, nego vaš stav da ste protiv, ali ćete glasati za. Kako je to moguće? Što se tiče održavanja neposrednih izbora, već smo vam rekli da je potpuno besmisleno održavati isti dan i izbore za republičke parlamente u Crnoj Gori i Srbiji, i izbore za poslanike u državnoj zajednici. Smisao ove ustavne povelje, prethodno potpisane, i ovog neposrednog izbora bio je da se proveri volja građana. Nema potrebe da volju građana proveravate dva puta u istom danu, jer u zavisnosti od stavova političkih partija glasaće ljudi i za poslanike u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Razlika između glasova koje neka stranka dobije na jednoj i na drugoj listi može da bude samo minimalna. Ovo je potpuno izigravanje i Ustavne povelje i onoga što ste obećali građanima. Budite sigurni da ovo što ste smislili oko amandmana neće tako lako proći kao što mislite. Zakon o sprovođenju amandmana na Ustavnu povelju takođe je predlog zakona, kao i svi ostali zakoni koji dolaze ovde u proceduru. Morao je, ponavljam, morao je Zakonodavni odbor da se izjasni i o tom zakonu, morao je da se izjasni o amandmanima na taj zakon, isto kao što ćete morati da stavite i na raspravu i na glasanje amandmane koje su podneli predstavnici SRS. Sve suprotno što uradite, a ne bi vam bio prvi put, predstavlja gaženje i volje naroda, i suštine parlamentarizma, i Poslovnika o radu ove Narodne skupštine. Zato još jedanput dobro razmislite šta ćete i kako ćete raditi, jer ste već umnogome prevazišli one u prethodnom sazivu, koji su čuveni po gaženju Ustava, zakona i Poslovnika. Vi, iako vam je za sada nešto kraći mandat, a verujem da nećete uspeti da dostignete po trajanju mandata one prethodne, uspeli ste da ih za ovo kratko vreme prestignete po broju koliko ste puta prekršili Ustav i zakon. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Šaroviću. Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a potom narodni poslanik Vjerica Radeta. Gospodine Markoviću, nemojte da padnete, i još da budem kriv kao predsedavajući, i da izlomite nogu. Nemojte, molim vas, izvolite.
Dobro, obzirom da je to moj prijatelj i kolega, znam da je to bilo slučajno na tom mestu. Poštovani gospodine ministre, poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da ponovim ono što se čulo u prepodnevnoj raspravi i ono što je izneo ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba Demokratske stranke, Boško Ristić, o stavu naše stranke o današnjoj temi i uopšte o stavu naše stranke prema državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Najpre, DS smatra da je državna zajednica Srbija i Crna Gora optimalan pravni i politički okvir za ono što su ciljevi građana Srbije i Crne Gore. Iskreno se nadamo da ćemo u taj stav ubediti i građane Crne Gore. Dakle, ova zajednica koju sada imamo jeste najbolje sredstvo da zajednički pristupimo evropskim integracijama i uđemo u EU. Naravno, drugo pitanje je efikasnost zajednice u kojoj danas živimo i u tom smislu potpuno su opravdane kritike koje su se čule ovde u poslednja dva dana. Zbog toga će DS uložiti maksimum svojih napora da se poboljša efikasnost državne zajednice Srbija i Crna Gora. Naš stav je posledica pre svega realnosti. Dakle, realnost je takva da nas tera da budemo pragmatični u vođenju politike i da pragmatično sagledavamo okolnosti koje determinišu našu političku scenu. Naša tema su amandmani na Ustavnu povelju. Ovde su se isticala dva pitanja. Jedno od tih pitanja jeste procedura, a drugo pitanje jeste uopšte kako je došlo do stvaranja državne zajednice Srbija i Crna Gora. Što se tiče procedure, mogu da uvažim argumente koji su se ovde iznosili protiv ovakve procedure kakvu danas imamo, ali morao bih da podsetim na nekoliko činjenica zbog kojih ti argumenti ne stoje. Prvo, ova procedura je najpre utvrđena procedurom od prošle godine kada je usvojena Ustavna povelja. Ta procedura prošle godine je zasnovana na Beogradskom sporazumu, koji je usvojen u martu 2002. godine. Beogradski sporazum je de fakto sporazum dve strane, i u tom smislu to je pre svega jedan operativni dokument koji ima konstitutivni karakter i koji se ogleda u stvaranju države Srbije i Crne Gore. Ne bih rekao da je izvršeno razbijanje SRJ, nego je stvorena nova tvorevina, a to je državna zajednica Srbija i Crna Gora. Kao takav, sporazum podleže proceduri ratifikacije, i tako je bilo i u Saveznom parlamentu i parlamentu Crne Gore, a tako i parlamentu Srbije. To može da nam se ne sviđa, ali sigurno je da zajednica koju smo pre toga imali je de fakto prestala da postoji i u njoj smo imali mnogo više elemenata koji su nas razdvajali od onih elemenata koji spajaju Srbiju i Crnu Goru. Ma kako to danas izgledalo i ma kakve kritike se mogu uputiti na račun postojanja zajednice Srbija i Crna Gora, sigurno da u funkcionalnom smislu je napravljen korak napred u odnosu na SRJ. U njoj, da podsetim, imali smo granicu između Srbije i Crne Gore, koju su karakterisala dva monetarna sistema, dva tržišta, i ono što je bilo najgore karakterisala je tenzija, političko nasilje i verbalni konflikti rukovodstva Srbije i Crne Gore. Druga tema jeste kršenje Ustavne povelje. Nema nikakve dileme da je Ustavna povelja prekršena više puta, mi prosto to moramo priznati i to je sramota za sve nas u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Mi smo svedoci političkog voluntarizma, i ne samo kada je u pitanju Ustavna povelja. Nas prosto zakoni vrlo često ne obavezuju i to se ponavlja. Nije se to desilo kada je u pitanju Ustavna povelja, to se dešava i u ovom parlamentu, i da ne bih sada vraćao temu, da ne bismo otvorili diskusiju koja je bila pre podne, jednostavno želim da se sami podsetite svih onih momenata kada su politički interesi i kada je pritisak izvršne vlasti nad zakonodavnom bio takav da se nisu poštovali ne samo Poslovnik Narodne skupštine, već i Ustav. Dakle, politički voluntarizam koji postoji u našoj državi jasno pokazuje da smo mi daleko od ideala vladavine prava kome svi težimo. Jedna od tema ovde jeste i odnos prema političkim faktorima u Crnoj Gori. Dakle, u Crnoj Gori kao i u svakoj državi imamo vlast, imamo opoziciju na vlasti, na vlasti je partija DPS, u opoziciji je niz partija, od kojih je najveća SNP i sada se postavlja pitanje našeg odnosa prema njima i mi iz DS-a smo ovde pretrpeli kritike od uvaženih kolega, zbog toga što mi smatramo da sa tim strankama treba sarađivati na jedan direktan i otvoren način. Mi smatramo da je to najbolji način da se borimo za zajedničku državu. Mislimo da je jedini način da radimo u interesu građana i Srbije i Crne Gore, da damo šansu zajedničkoj državi, upravo je taj da sarađujemo i sa vladajućom i sa opozicionim partijama u Crnoj Gori. Mi moramo da poštujemo izbor građana Crne Gore. Mi to prosto dugujemo građanima Crne Gore, to je demokratska procedura i to je demokratski standard. Na vlasti jeste DPS, ona je pozvala predstavnike naše stranke da budu gosti na jednom njenom mitingu i naši predstavnici su bili gosti na mitingu. Već u prepodnevnoj diskusiji sam pomenuo i drugu varijantu, druga varijanta je ignorisanje drugih partija ili drugih republika ili drugih država i kroz to smo jednom prošli. Srbija je ignorisala rukovodstva drugih država, njihove političke težnje, umela je često da sarađuje sa opozicijom u Republici koja se nalazi unutar iste države. Gde nas je to dovelo, gde nas je dovela svađa političkih rukovodstava? Ponoviću ono što sam rekao pre podne. Kada se političari svađaju strada narod. Nije rešenje i nije šansa za zajedničku državu odbiti saradnju sa DPS, rešenje je upravo kontra, uspostaviti punu, neposrednu i iskrenu saradnju sa DPS koja je sada na vlasti. Na jednak način poštovati i SNP, koja je sada u opoziciji i koja će možda doći na vlast. Samo na taj način možemo pomoći našim građanima, šta god da bude rezultat referenduma u Crnoj Gori, a taj rezultat može biti pozitivan, može biti negativan sa našeg aspekta, može doći do toga da Crna Gora želi da se ocepi. Ako to bude, od ključnog značaja će biti naš dobar odnos sa DPS, jer će se samo na taj način moći zaštiti interesi građana Srbije i Crne Gore, a mi znamo kolike su veze istorijske, porodične i imovinske između Srba i Crnogoraca koji žive u Beogradu i Podgorici. Naravno, u toj diskusiji čulo se još nekoliko po meni nesuvislih primedbi. Jedna od tih je bila da mi sada treba da cenimo kvalitet rukovodstva Crne Gore. To nije na nama. Mi možemo intimno da kažemo šta mislimo o rukovodstvu Crne Gore i to je lepo, ali za ovom govornicom to nije naš posao. Za ovom govornicom politička partija koja je na vlasti Crne Gore jeste politički fakat, politička činjenica, i mi kao političari moramo naše ponašanje da saobrazimo činjenicama koje čine političku realnost. Drugo što ste čuli, što je bilo vrlo interesantno, jeste pitanje održavanje referenduma u Crnoj Gori. Referendum treba i mora da se održi po najvišim evropskim standardima, ali nemojmo sebi davati za pravo da unapred govorimo o tome da li će taj referendum biti dobar, a još manje da dajemo sebi za pravo da učimo Crnogorce kako će oni držati referendum u Crnoj Gori. Mi na to nemamo pravo, ne samo zbog toga što se radi o drugoj republici i o građanima druge republike. Mi na to nemamo pravo što mi sami ovde postupcima ne pokazujemo da smo dorasli demokratskim procedurama, bar ne u onoj meri u kojoj je dorastao parlament Crne Gore. Podsetiću vas da je trenutno u crnogorskom parlamentu na dnevnom redu rasprava o poverenju Vladi Republike Crne Gore i da je to demokratski standard koji Srbija od 2000. naovamo još uvek nije dostigla, i prethodnom vladajućom većinom, i ovom vladajućom većinom, koja uporno odbija da takvu tačku stavi na dnevni red. To je jedno od krucijalnih prava manjine u svakom parlamentu, a demokratija se, dragi moji prijatelji, upravo meri pravima manjine. Dakle, ono što se po mom mišljenju se od nas traži, i najviše što se traži i najviše što možemo mi da pružimo i da učinimo, ako nam je stalo do Crne Gore i do ljudi koji žive tamo, jeste da uvažavamo njihov politički izraz, ma kakav on bio i ma koliko se on nama sviđao ili ne. U tom smislu pokušajte da razumete želju DS da ostvari prijateljske odnose i sa SNP, i sa DPS. Sledeće pitanje jeste pitanje sudbine državne zajednice Srbija i Crna Gora, i tu ću vrlo kratko. Mi u Srbiji imamo, u krajnjem slučaju i u okviru Vlade Republike Srbije, različita zalaganja za to kakva će biti sudbina državne zajednice. Naime, dva ključna partnera u Vladi Republike Srbije imaju oprečne stavove po pitanju zajednice Srbija i Crna Gora. Smatram da to i nije toliko sporno. Licemerno je, istina, prebacivati Demokratskoj stranci saradnju sa nekim strankama u Crnoj Gori, a istovremeno tolerisati takav stav. Treba da vas podsetim da je upravo stranka G17 plus, koja se zalaže za razdvajanje Srbije i Crne Gore, stranka koja rukovodi Vojskom Srbije i Crne Gore. Međutim, tu ne mora da bude ništa sporno, ukoliko se svako od nas za svoje legitimne ciljeve bori legalnim sredstvima u okviru Ustava i zakona. Siguran sam da će G17 plus, kao što to radi stranka u Crnoj Gori, DS, stranke u Vladi Srbije, da ćemo svi mi biti dovoljno civilizovani na taj način da se borimo za naše ciljeve. Pitanje posrednih i neposrednih izbora. Ovo pitanje posrednih i neposrednih izbora se postavilo i pre nekoliko meseci, kada smo ovde razgovarali o Zakonu o izboru narodnih poslanika u parlament savezne države. Sada, meni je i tada bilo jasno, a većini poslanika i ovde je tada bilo jasno, da Crna Gora neće pristati iz praktičnih političkih razloga na neposredne izbore za tu državnu zajednicu. Čini mi se da i delu vladajuće koalicije u Srbiji u tom momentu ti izbori nisu odgovarali. To je nešto što je stvar pragmatično-političkih odluka, istina dnevno-političkih, ali takve su. Nije bilo, dakle, teško predvideti, ali meni nešto drugo u celoj toj stvari smeta. Zašto rukovodstvo Srbije tada nije krenulo da preduzme određenu akciju, zašto smo morali da čekamo šest meseci da dođemo do ove promene Ustavne povelje, zašto nam je za tu promenu Ustavne povelje trebalo učešće međunarodnog faktora. I na taj način kao da smo bili nesposobni da komuniciramo sa Vladom Crne Gore i da se dogovorimo oko promene Ustavne povelje. Ne može se zariti glava u pesak i gurati i insistirati na nekoj priči, jer to ovu državu u poslednjih 10 godina ili 15 nikada nije dovelo do željenog cilja. Ovo je sve moglo da se reši i šest meseci ranije, i to je predlagao i predsednik Srbije Boris Tadić i, istina, predlagao je potpredsednik Vlade Miroljub Labus, ako se ne varam. Znači, to se jeste predlagalo, nije učinjeno. Smatram da Vlada Republike Srbije, i svaka vlada, mora da vodi politiku kroz vreme, da posmatra i da anticipira političke događaje. Ovo je bilo nešto što je bilo jasno jedan kroz jedan i ovo se znalo istog onog dana kada smo ovde stavili taj zakon na dnevni red, a nije moralo da se čeka ovoliko da bi se do tog rešenja došlo. I dalje, moram priznati, ne znam, to sam pitao i tada, ne znam da li je bio ministar Lončar, ali tada sam pitao da li Vlada Republike Srbije ima stav po pitanju održavanja referenduma u Srbiji. Važno je da kažete vi koji vodite ovu državu da li imate stav po pitanju referenduma u Srbiji, prosto je to neophodno, posebno zbog toga što je vaša koalicija dosta raznorodna, vrlo čudno sastavljena od stranaka koje imaju različit stav prema zajednici Srbija i Crna Gora. Drugo, što je veoma važno, što je od krucijalnog značaja u krajnjem slučaju za budućnost, kakva god odluka Crne Gore na referendumu bila, jeste kakav je odnos vaše vlade i Vlade Crne Gore, da li vi komunicirate normalno, da li vi uopšte imate komunikaciju, ili se gledate preko "nišana". Jer, ovo je veoma važno, zbog toga što smatram da je vaša uloga da imate jednako dobre odnose sa DPS-om, kao što imate sa SNP i sa bilo kojom partijom koja je vama bliska ideološki ili vam nije bliska. Znači, to je nešto o čemu morate da vodite računa i morate da date odgovore na ta pitanja, to je po mom mišljenju veoma važno. To bi otprilike bilo u nekim najkraćim crtama o tome šta je stav naše stranke po pitanju državne zajednice Srbija i Crna Gora. Mislim da sam u potpunosti objasnio naše zalaganje za dobre međupartijske odnose sa partijama u Crnoj Gori i mislim da ste svi razumeli da je to isključivo u funkciji održavanja i očuvanja zajednice Srbija i Crna Gora. Sa druge strane, u prepodnevnoj diskusiji, bilo je malo žuči, različite rasprave, ali u toj diskusiji su se mogli čuti vrlo interesantni argumenti, žao mi je što vi niste bili prisutni tu, ali to se vama može oprostiti, obzirom da ste vi naš saborac i u noćnim satima kada raspravljamo zakone koji, zbog neefikasnog rada Narodne skupštine, dolaze na dnevni red u noćnim satima, dakle kada normalan svet spava.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a potom narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, radi javnosti hoću da podsetim na vreme kada je potpisivan Beogradski sporazum i kada je usvajana Ustavna povelja, na stavove SRS, kada smo bili najžešći kritičari i ove Ustavne povelje, i tog Beogradskog sporazuma, zato što smo znali da to što ste Žabljački ustav, kako ste vi nazivali Ustav SRJ, zamenili Solaninom Ustavnom poveljom, u stvari je značio početak kraja zajedničke države. Juče predsednik Skupštine, kada su predstavnici SRS u ovom smislu govorili, reče, pokušao je da bude duhovit, da Solana nije čovek. Mi to znamo i mi smo to znali, nije čovek, jeste monstrum koji ne voli Srbiju, ali podržava podaničke vlade u Srbiji, i onu prethodnu i ovu danas. Interesantno je, sa stanovišta prava i pravne nauke, kako je nekome moglo da padne na pamet da predloži Narodnoj skupštini ove amandmane na Ustavnu povelju i zakon za sprovođenje amandmana na Ustavnu povelju državne zajednice Srbija i Crna Gora. Taj vrlo interesantan način posebno iznenađuje što je u pitanju predstavnik Vlade gospodin Zoran Lončar, koji je ovde rekao da prima platu na Pravnom fakultetu, a verujte, ministre, da se pravnička javnost smeje ovome što pokušavate danas da ozakonite u ovom parlamentu. Vi ste prosto postali, i vi i oni pre vas, inovatori u pravnoj teoriji ili praksi, i ne znam samo da li ste negde zaštitili svoje patente, prvo od postojanja one fantom države, koju ste nazvali državnom zajednicom, pa sada do ovog i ovakvog načina menjanja Ustavne povelje. Dozvoljava se Vladi Republike Srbije da ničim izazvana, odnosno bez pravnog osnova, bez ustavnog osnova predlaže izmene, odnosno amandmane na Ustavnu povelju, a narodnim poslanicima, Skupštini Srbije se ne dozvoljava da amandmanski reaguju na taj isti tekst. Predsednik parlamenta je ovde juče objasnio da, kako on reče, nije učestvovao u izradi Ustavne povelje, ali to ne znači da sada, kada je ponovo na dnevnom redu Ustavna povelja, odnosno amandmani na Ustavnu povelju, ne treba da se drži Ustava i zakona. To što je u vreme kada je usvajana Ustavna povelja, nazoviprofesor pravnog fakulteta, to je onaj podli i prljavi plagijator Stevan Lilić, izmislio da narodni poslanici o nekom aktu mogu da raspravljaju po principu - uzmi ili ostavi, to je tada prihvaćeno. Tada je skupštinska većina mislila da je to dobro, tada su slušali Solanu. Vi danas takođe slušate istog čoveka i na isti način pokušavate da narodnim poslanicima onemogućite normalan rad. Mogu da shvatim da ste Solanu u to vreme slušali, a danas vam je valjda jasno, odnosno od nedelje vam je valjda jasno da nema potrebe da budete slepi poslušnici. Eto, vidite narod Francuske kako je reagovao u nedelju i ništa im ne fali niti će im šta faliti. Ovo što ste predložili u amandmanima je nešto prosto neverovatno, neprimenjivo. Kao što smo vam govorili da je neprimenjiva Ustavna povelja, danas vam govorimo da opet pravite neki fantom propis, nešto što niko nikada nije imao, što ništa u suštini ne menja, što odlaže agoniju. Juče sam jednog kolegu – koji je za ovom govornicom pričao kako ovi amandmani na Ustavnu povelju znače u stvari zalaganje za očuvanje zajednice između Srbije i Crne Gore, kako nisu mogli da primenjuju Ustavnu povelju kad crnogorska vlast nije htela da raspiše izbore i nije bilo izbora, nisu valjda mogli da ih teraju oružjem – pitala, kada se usvoje ovi amandmani i opet se ne dese izbori u Crnoj Gori, a dese se u Srbiji, na koji način će tada da prisili vlast u Crnoj Gori da raspiše izbore. Rekao mi je da ne zna. Zato ga sada pitam javno da kaže svima da to ne zna i da kaže svima da glasa za nešto za šta je siguran da ne može da se primenjuje, odnosno da je sasvim izvesno da će doći do problema u primeni ovog akta. Da nije tako, onda bi se Ustavna povelja, takva-kakva je, primenjivala. Mi srpski radikali, koji smo bili najveći protivnici donošenja ovakve Ustavne povelje, najviše smo se zalagali za njenu primenu. Vi koji ste se borili i izborili da se donese ta Ustavna povelja, niste ništa učinili da se ona i primeni. Šta se sad dešava kada dođe, ako dođe, do primene ovih amandmana? Da li iko živi zna koliki je mandat poslanicima u ovom nazovisaveznom parlamentu, u parlamentu Srbije i Crne Gore? Da li iko zna da će tamo jedan broj poslanika imati mandat, recimo, tri godine, drugi pet godina? Da li je bilo ikakve smetnje da se na isti način postupi i kada je u pitanju ova osnovna Ustavna povelja koju sada amandmanima menjate? Zašto nisu raspisani izbori u Srbiji tada, kada je bio zakonski rok, odnosno rok iz Ustavne povelje – 4. februar prošle godine? Istu situaciju biste imali: Srbija bi dokazala da poštuje Povelju, vlast u Crnoj Gori očigledno ne i ne bi bilo nikakvih problema. Danas ovim pokazujete da vlasti u Srbiji nije stalo do očuvanja zajednice Srbije i Crne Gore. Dokazujete to od tog vašeg famoznog 5. oktobra 2000. godine. Malopre sam bila iznenađena kada je kolega Marković kritikovao sadašnju vladu, kako je sastavljena od stranaka sa različitim stavovima, različitim programima, i kako i u okviru vladajuće koalicije postoji stranka koja se zalaže za razdvajanje Srbije i Crne Gore. Naravno, to je tačno, ali je takođe tačno da je ista situacija bila i u onoj prethodnoj Dos-ovskoj vladi. Valjda niko nije zaboravio da je jedan od ministara, tada ministar pravde, u ime one svoje stranke prikupljao potpise za raspisivanje referenduma za razdvajanje Srbije i Crne Gore. Dakle, ne postoji nikakva razlika između one prethodne i ove vlade danas, ne samo kada je u pitanju opstanak zajednice Srbije i Crne Gore, nego i po mnogim ključnim pitanjima od interesa za građane Srbije. Gospodine Lončar, vi ste juče rekli da je Ustavna povelja dobila najveće ocene na evropskom nivou i da je jedini cilj ovih amandmana očuvanje zajednice Srbije i Crne Gore. Prvo vas pitam – ako je ova ustavna povelja dobila najveće ocene, zašto se ne izboriste za njenu primenu? Onaj ko vas je nagovorio da napravite fantom državu, onaj ko vas je nagovorio da potpišete Beogradski sporazum, onaj ko vam je izdiktirao tekst Ustavne povelje, sigurno je bio dovoljno moćan i da vas natera, zajedno sa onim separatističkim režimom u Crnoj Gori, da poštujete ovu ustavnu povelju. Problem je u tome što nije bilo volje ni u rukovodstvu, u vlasti Srbije, niti u vlasti Crne Gore. I jedni i drugi imate neke svoje ideje koje, nažalost, vode ka razdvajanju zajedničke države. Zapravo, zajedničke države više i nema. To je zajednica država. To nije samo formalno različito, nego i suštinski značajno različito, jedno i drugo. Dakle, vi ste predvideli u članu 1, recimo, zakona za sprovođenje amandmana na Ustavnu povelju da prve neposredne izbore za poslanike Skupštine Srbije i Crne Gore raspisuje predsednik Srbije i Crne Gore narednog dana od dana raspisivanja izbora za Narodnu skupštinu Republike Srbije, odnosno za Skupštinu Republike Crne Gore, tako da se oni održe istovremeno kada i izbori za Narodnu skupštinu Republike Srbije, odnosno za Skupštinu Republike Crne Gore. Da li će ovo biti istoga dana, da li će ovo biti i u jednoj i u drugoj republici istoga dana? Da li će zaista Svetozar Marović toga dana kad se raspišu izbori u Srbiji da raspiše i tzv. savezne izbore, odnosno izbore na nivou zajednice? Da li neko od vas ima nekakve garancije da će zaista biti moguća primena ove ustavne povelje sa ovim amandmanima, koji će verovatno biti ovih dana usvojeni? Ili, zamislite, kažete u članu 2: "U pogledu razloga za prestanak mandata i postupka posrednog izbora poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore primenjuju se pravila koja su važila na dan izbora delegacije države članice u Skupštinu Srbije i Crne Gore". Gospodine Lončar, da li vi znate da je, kada je donet Zakon o izboru narodnih poslanika, u prelaznim i završnim odredbama stavljen van snage taj zakon na koji se vi ovde pozivate. Nema ga više, ne postoji, nigde ga nema. Kako na osnovu nepostojećeg zakona vi mislite da birate poslanike u ovu državnu zajednicu? Kako se bar tad ili kako se sad ne setiste da menjate nešto u tom Zakonu o izboru narodnih poslanika, da ostavite ovo kao varijantu? Stalno vam nešto fali u komunikaciji između zakona, kao da vam ne dolaze iz istog izvora. Znam, a znate i vi da dolaze. Malo povedite računa o prevodima, uskladite to, da bar ne bude ovako očigledno, da ne bude smešno. Zaista, da nije žalosno, bilo bi smešno. Vi to dobro znate, gospodine Lončar, i znate da se vaši studenti na Pravnom fakultetu smeju ovakvim rešenjima. Kako ćete vi njih da naučite, profesor od ugleda na vašem fakultetu, kako ćete da im kažete da vi stojite iza ovog, ne mogu to da nazovem nikakvim pravnim aktom, jer to zaista nije to. Dakle, poslanička grupa SRS neće glasati za ove nakaradne predloge Vlade Republike Srbije. Prvo, zato što Vlada nije ovlašćena da ih predlaže; drugo, zato što su u koliziji sa postojećim aktima, zato što nemaju pravnog ni ustavnog osnova, zato što ne mogu da se primenjuju, zato što ne doprinose očuvanju zajednice Srbije i Crne Gore. Ali, želim da naglasim, da ne budemo pogrešno protumačeni, srpski radikali jesu za zajedničku državu, i učinićemo sve da ta zajednička država i opstane. Bez obzira na pokušaje delova Vlade Srbije, koja se zalaže za odvajanje Crne Gore, bez obzira na pokušaj Borisa Tadića i Nenada Bogdanovića da podrže u izbornoj kampanji separatistički režim Mila Đukanovića, srpski radikali će i ovde i u Crnoj Gori učiniti sve da opstane zajednica Srbija i Crna Gora. Ali, to može i bez ovih amandmana i zato nećemo glasati za njih.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, pa narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovane kolege, ne mogu a da ne primetim da Ustavna povelja i amandmani na Ustavnu povelju, kao najviši zakonodavni akt zajedničke države, zaslužuje da ovde bude premijer, da ne bi gospodin ministar Lončar trpeo udarce koje ne zaslužuje. On je zadužen za jedan drugi segment – za funkcionisanje lokalne samouprave. Od njega očekujemo da lokalna samouprava funkcioniše i da preduzima mere u skladu sa zakonom, kada se za to steknu uslovi, kako bismo onako loš zakon barem u posledicama ublažili. Mogao je i gospodin Tadić da dođe ovde zajedno sa Koštunicom. Oni su taj sporazum 7. aprila potpisivali, mada mi narodni poslanici taj sporazum niti smo videli, niti nas je neko nešto pitao, pa kao neko prethodno pitanje postavljam – zar nije sve to trebalo da ide nekim obrnutim redom, da nas prvo neko kao narodne predstavnike pita vezano za ove amandmane na Ustavnu povelju, pa da onda utvrde neki termin sa Havijerom Solanom i potpišu taj sporazum. Ovde je jedan narodni poslanik postavio pitanje i zamerio aktuelnoj Vladi zašto smo čekali šest meseci da se predlože ovakvi amandmani na Ustavnu povelju, a evo odgovorila bih mu zato što Havijer Solana očigledno nije imao vremena ranije da dođe, nije imao prazan termin. Ono što me je posebno obradovalo u samom predlogu Vlade na ove amandmane, na Ustavnu povelju, jeste priznanje Vlade da je sadašnji mandat poslanika postojećeg saziva Skupštine Srbije i Crne Gore nelegalan. Naime, Vlada predlaže Narodnoj skupštini da predlog amandmana i predlog zakona usvoji po hitnom postupku jer bi se njihovim usvajanjem po hitnom postupku otklonila sumnja u legalnost mandata poslanika postojećeg saziva. Dakle, ono na šta smo ukazivali od momenta kada su po važećoj Ustavnoj povelji trebalo da budu raspisani izbori, neposredni izbori za poslanike u parlamentu državne zajednice, sada nakon šest meseci vidimo priznaje i Vlada, predlažući kao neko ko je odabran, ne znam ko bi drugi mogao da predloži ove amandmane na Ustavnu povelju Narodnoj skupštini, po sistemu uzmi ili ostavi. Tumači se da je ovo akt koji treba samo da se ratifikuje. Po mom mišljenju to nije tako. Ovo je akt koji bi trebalo prethodno da se raspravi u Narodnoj skupštini, da se čuje šta narodni poslanici o njemu misle, pa da onda oni, koji su sebe samoovlastili, potpisuju neki sporazum. Što se krivo rodi, vreme ne ispravi; tako smo počeli sa Ustavnom poveljom i tako je i danas. I ako se bude ukazala potreba da se ponovo Ustavna povelja u nekom delu menja, opet ćemo morati da zovemo Solanu, opet će morati da postoji neki novi sporazum i tako unedogled. Neke kolege su ovde govorile o nečemu što nije na dnevnom redu, o tome da je neophodno da se omogući građanima Crne Gore da se na referendumu izjasne da li su za zajedničku državu ili ne, a svi izgleda zaboravljamo da su se oni već jednom izjasnili 1992. godine da jesu za zajedničku državu. Upravo zbog toga što onaj savezni ustav nije omogućavao ponovo neki referendum trebalo je da se donese ovakva povelja koju danas amandmanski menjamo, dakle Ustavna povelja koja će im to pravo ponovo dati, i to zbog toga što očigledno nije završen posao na ovim prostorima, odnosno što oni koji su spolja rastakali ovu državu taj posao još nisu završili, što su mnogo uložili u Mila Đukanovića i neke demokratske snage ovde u Srbiji, da bi se stvorili uslovi, da bi se stvorio ambijent da čak i ovde u Srbiji jednog dana građani kažu - dosta nam je više ovakve države, onakve, labilne i nestabilne, već jednom da se razdružujemo. Mi smatramo da to nije dobro. Sećate se, bili smo oštri kritičari same Ustavne povelje i menjanja statusa države, i mislim da će Koštunica ostati upisan kao jedan od državnika koji je sam sebi ukinuo funkciju i državu, ali samim tim napravio velike probleme i Crnoj Gori i Srbiji. Ne bih da govorim o svemu što su moji prethodnici rekli i obrazložili zašto su ovakvi amandmani za nas neprihvatljivi, imajući u vidu pre svega uvažavanje nekog zakona koji je davno postao istorijski. Prosto ne shvatam kako je to moguće u pravnom poretku, ali nije nam prvi put da takve stvari radimo, pa verovatno će to i sada tako proći. Činjenica je, ako bismo kao političari govorili, da Crna Gora i aktuelni režim u Crnoj Gori nije hteo da donese zakon o izboru narodnih poslanika. Činjenica da ga još uvek nema i činjenica je da niko ne zna da li će ga uopšte i doneti, pa se postavlja pitanje šta će zaista da se dogodi ako takav zakon ne donesu. Pretpostavimo činjenicu da ovaj saziv Skupštine i ova vlada istraju do isteka mandata od četiri godine. Ovaj saziv parlamenta zajedničke države ostaće u ovakvom sastavu još dve godine. Odavno je trebalo da bude zamenjen, a samim tim i neki drugi ljudi bi bili na značajnim funkcijama u toj kakvoj-takvoj labavoj državnoj zajednici. Sigurno je da ni Davinić ne bi bio u nekom novom sazivu parlamenta ministar odbrane, niti bi Vuk Drašković bio ministar inostranih poslova, i bojim se da smo u ovakvu situaciju došli i opstajemo u takvom haotičnom stanju samo zbog toga da bi ti ljudi završili onaj prljavi posao za koji su plaćeni, za koji su dovedeni na te funkcije. Sećate se 2000. godine, kada su nam ovde demokrate govorile da treba samo da dođe do demokratskih promena, da će demokratski izabrani predstavnici, demokratska vlada ovde u Srbiji sa demokratskom vladom Mila Đukanovića u Crnoj Gori odmah rešiti sve te nesuglasice, da ćemo živeti u bog zna kakvom jedinstvu, u miru i ljubavi, pa se to nije dogodilo. Po meni, ovo pitanje mora da bude rešeno političkim dogovorom, ali političkim dogovorom iskrenih političkih partnera. Vidite, kao što je prethodni DOS imao Batića koji se zalagao za samostalnu Srbiju, tako i sadašnja Vlada i sadašnja većina DSS ima G17 koji otvoreno kažu da su za samostalnu Srbiju. Imamo Demokratsku stranku koja neće otvoreno da kaže da jeste za to, ali svojim potezima i ovim poslednjim svojim boravkom u Crnoj Gori i podrškom koju daju Milu Đukanoviću takođe pokazuje da je za samostalnu Srbiju i za razdvajanje. Dakle, imamo jedno političko licemerje ljudi koji nisu dorasli da se nađu na tako odgovornim funkcijama. Onda kada se skupe Filip Vujanović, Milo Đukanović, Tadić i Koštunica, pritisnuti od strane Solane, da još dobijemo na vremenu i da Solana završi ono što je započeo, onda sve nas, a i građane Srbije samo može da boli glava. I džaba nam priča pravnička, stručna priča o tome da su ovakvi amandmani nemogući, da nam oni nisu nikakva dalja garancija, da smo zapali još pre šest meseci u ćorsokak. Ili da smo zapali u stvari u taj ćorsokak još onda kada je potpisan 2002. godine Beogradski sporazum i kada smo ovakvu povelju doneli, i kada smo stvorili takvu državu kakva ne postoji nigde u svetu. Bojim se da tim putem ne nastavimo, odnosno da i druga važna državna pitanja vezana za Kosovo i Metohiju opet na isti način ne rešavamo. Jutros u vestima sam čula jednu izjavu Vuka Draškovića, koji kaže - bezuslovno ispunjavanje svih uslova radi ulaska u Evropsku uniju i bezuslovna saradnja sa Haškim tribunalom. Vuk Drašković verovatno mora da ostane na ovoj poziciji na kojoj jeste i mora ovako da govori kako govori, jer mučenik ne zna da li se nalazi na haškoj optužnici, i ako zna da se nalazi, da li će ona biti aktivirana. To je ono zlo u kome se trenutno nalazi srpski narod, ma gde on bio, u Srbiji ili Crnoj Gori. Većina će odlučiti hoće li ovakve amandmane usvojiti. Oni ostaju pravna i politička istorija. U svakom slučaju, neki koji dolaze iza nas sudiće o tome kakve smo efekte iza ovoga imali, odnosno šta smo dobili, a šta izgubili.
Zahvaljujem se gospođi Pop-Lazić. Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković. SRS ima još 16 minuta i pet govornika. Izvolite, gospodine Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi se po drugi put u ovom sazivu nalazimo pred jednom veoma važnom temom od nacionalnog interesa za državu Srbiju. Prvi put smo razgovarali o Kosovu i dogovorili smo se kako ćemo postupati u odnosu na to veoma složeno nacionalno pitanje. Tako se i sada nalazimo pred, po meni, veoma važnim pitanjem, po drugi put u ovom sazivu. Neko od poslanika je juče rekao da jedna poslanička grupa voli Crnu Goru. Rekao bih da poslanička grupa G17 plus, kojoj pripadam, voli Srbiju, da nam se dozvoli da volimo Srbiju, ne kažem da neko drugi ne voli Srbiju, ali eto, kažemo - volimo Srbiju. Oni misle, kada razgovaramo oko Ustava ili Ustavne povelje bolje rečeno, polazimo od toga da smo mi mogli u to vreme da napravimo onakvu državu kakva je nama odgovarala. Ustavna povelja, kako kaže sama reč, jeste međudržavni ugovor ili, bolje rečeno, dogovor, koji je urađen uz prisustvo međunarodne zajednice. Zašto je do toga došlo? Naravno, zbog toga je došlo zato što smo imali stalne sukobe među državama članicama, ranije velike države, što se kasnije pretvorilo, nažalost, u sukob između dve članice male države, ili Savezne Republike Jugoslavije. Pri tome moramo uvažiti činjenicu da je narod Crne Gore glasao za koga je glasao, da je narod Srbije glasao za toga za koga je glasao i da mi to ne možemo menjati. Vlast se stiče i dobija na izborima. Ako to prihvatimo, onda moramo prihvatiti činjenicu da je Ustavna povelja doneta saglasnošću volja onih političkih stranaka koje su bile u to vreme na vlasti u Srbiji i Crnoj Gori. Dakle, Srbija nije bila u prilici da diktira elemente, ona je morala da prihvata, i Ustavna povelja, takva kakva je, mogla je biti u takvim okolnostima, ni više ni manje. Verujem da nije bilo stranke koja je u to vreme u Srbiji bila zadovoljna takvom ustavnom poveljom, ali ona je bila rezultat nužnosti koja je nastala iz volje birača u obe republike. Takva ustavna povelja, naravno, nije zadovoljila ni Srbiju koja ju je potpisala, a u kasnijoj primeni još manje je mogla da zadovolji bilo koga. Mi zato upravo sada govorimo o dokumentu koji nije, u celosti, primenjen i koji, baš zbog toga što nije primenjen, mora da se dopuni na ovaj način kako se dopunjava. Ne vidim koji je mogući drugi način nego da se to učini izmenom Ustavne povelje. Oni koji su protiv izmene Ustavne povelje, a za zajedničku su državu, ne nude nam način na koji bi se tako nešto izmenilo. Mi imamo Ustavnu povelju, ona je pravni dokument i pošto se G17 plus zalaže za vladavinu prava, jedino izmenom pravnog dokumenta možemo učiniti nešto u toj državi takva kakva je. Hoću samo da vam napomenem da u toj državi imamo samo ograničena ovlašćenja, da je država Srbija iz svog suvereniteta prenela veoma značajna ovlašćenja u okviru tih ograničenih ovlašćenja, da je država Srbija prihvatila da finansira 95% svega toga, a da pri tome ima samo 50% ovlašćenja i da biračko telo Republike Srbije, zbog ove ustavne povelje, ima višestruko ograničen kapacitet odlučivanja o pitanjima te zajednice. Veoma je značajno da građani Srbije znaju da svaki građanin sa biračkim pravom u Crnoj Gori, kada rešava o pitanjima zajedničke države, ima preko 10 puta veći kapacitet. To nije bez značaja, jer ti isti građani doprinose više od 20-30 puta za finansiranje te zajednice. Moram da vam kažem da je stav G17 plus i to da smo protiv bilo kakvog nametanja volje bilo kome, uključujući i biračko telo, odnosno narod koji živi u Crnoj Gori. Mi uvažavamo činjenicu da u Crnoj Gori živi 30% ljudi koji seizjašnjavaju kao Srbi, i u drugim republikama, koje su nažalost, nastale raspadom velike države. Međutim, to je fakat, to je istorijska činjenica i mi se na to ne možemo vraćati. Videli smo u našoj bližoj istoriji da primena bilo kakvih drugih vidova, osim dogovora, ne proizvodi rezultat i da srpski narod, nažalost, uvek strada iza takvih eksperimenata. Srbija je, inače, u zajedničku državu uložila svoju državnost. Kad god se ta država raspadala, raspadala se nekoliko puta, najviše je stradao srpski narod. Upravo sada kažemo, hajde da se dogovorimo, to je dogovor, da uvažimo jedni druge. Dogovor je bila i Povelja. Mi nismo Povelju mogli da nametnemo bilo kome, niti svoje uslove. Povelja je nastala kao sporazum dve države. Samo je tako možemo tretirati. Razumem da Povelja nije zadovoljila ni naše interese u momentu donošenja, ali njena primena je pokazala da Republika Crna Gora, putem svojih predstavnika, nije zainteresovana tako sužena ovlašćenja da primeni do kraja. Podsetiću vas na usklađivanje carinskog režima, podsetiću vas na dve valute. Dakle, nemoguće je da se pod takvim uslovima nešto ozbiljno poradi u toj državi, a to upravo ne zavisi od Srbije, nego zavisi od Crne Gore. Kada govorimo o referendumu, mi nismo njega izmislili, on se nalazi u dokumentu, znači, u Ustavnoj povelji, on je predviđen za tri godine, predviđen je za obe države članice. Zaista mi je žao, jer će se G17 plus zaista do kraja za to zalagati, što se druge stranke za to ne zalažu, da zaista građanima Srbije pružimo priliku da kažu da li žele zajedničku državu i kakvu zajedničku državu žele. Onda bi mi mnogo lakše mogli da se odlučimo i za to kako mi da se postavimo kao stranke. Mi ovako govorimo o nekom hipotetičkom interesu građana, koji su za ili nisu za zajedničku državu, a da pri tome građane Srbije za to nismo pitali. G17 plus se zalaže da se građanima Srbije omogući, kao i građanima Crne Gore, da se izjasne hoće li ovakvu ili onakvu državu, i s kim hoće da žive u zajedničkoj državi. Mislim da postoji prilika da se razgovara i sa nekim drugim državama u našem okruženju, gde ljudi govore slične jezike, gde ljudi imaju iste ili slične interese. Dakle, ne mogu da govorim o zajedničkim državama kao izrazu ljubavi, ljubav je samo prema otadžbini, a to je nama Srbija. Ovde mogu da govorim o interesima, kao nečemu što države povezuje ili razdvaja. Ako bi biračko telo, odnosno narod i građani Crne Gore videli u Srbiji nekoga s kojim hoće da žive u zajedničkoj državi, zašto se ne bi za to odlučili. Ovog momenta oni to ne vide i to izričito i pokazuju. Mislim da i građanima Srbije treba pružiti priliku da se o tome izjasne. Šta uređuju amandmani? Amandmani uređuju vreme održavanja neposrednih izbora za poslanike, tako što ih vezuju za izbore za skupštinu republike članice i produžavaju mandat sadašnjih poslanika; to je amandman jedan. Amandman dva uređuje jedno značajno pitanje, gde zaista dajem za pravo onim poslanicima, koji smatraju da ono nije do kraja uređeno, šta su to evropski standardi. Mislim da je to moglo detaljnije i bolje da se uredi. Ali, s obzirom na opštost akta kao što je Ustavna povelja, mislim da mu tu, na neki način, nije mesto. Dakle, u aktu niže pravne snage smo to mogli detaljnije propisati, mada tumačenjem ovoga proizilazi da će ona strana koja bude htela da sprovede referendum biti podložna opservaciji Evropske unije, odnosno one organizacije kojoj mi stremimo i na čijem putu se nalazimo. Prelazna odredba, amandman tri u stvari nam daje pravni osnov za sprovedbeni zakon, koji je isto tako deo ovog paketa. Koja bi bila alternativa ako mi ne prihvatimo ove amandmane, odnosno zakon za njihovo sprovođenje, jer ima i takvih zalaganja. Prvo što bi bilo, nastaje pravni vakuum, dakle, država nema parlament, takva kakva je - nema ga. Drugo, prema članu 14. Povelje, državna zajednica je međunarodni subjekat. Postavlja se pitanje ko će biti međunarodni subjekat ako te zajednice više ne bude bilo? Treće, očuvaće se kakav-takav nivo funkcija koje je Srbija prenela na zajednicu, a to su odbrambene funkcije, spoljna politika, zaštita ljudskih i manjinskih prava, međunarodni ekonomski odnosi i unutrašnji ekonomski odnosi. Dakle, i te funkcije, ma koliko mi sada kažemo da se one u potpunosti ne izvršavaju, bile bi dovedene u pitanje, a one su prenesene iz državnog suvereniteta Srbije na državni suverenitet te zajednice. Veoma značajno je i to što ne bi ispunili standarde jedne pravne države, na koje Srbija pledira jer hoće da uđe u Evropsku uniju, i Srbija je, sa ovom vladom, dobila Studiju izvodljivosti. Što se tiče ubrzanog razvoja Srbije koji treba da dođe do izražaja, on ima određeni uticaj na to kako će se opredeliti biračko telo u Republici Crnoj Gori. Ukoliko bi se Srbija, a ona to već čini, legitimisala kao neko ko je poželjan u EU i nalazi se na ulazu u EU, mislim da bi sa te strane imali i drugačiji odnos biračkog tela, odnosno naroda koji živi u Crnoj Gori. Dakle, to je jedan od razloga da se ide na ovakvu promenu. Što se tiče G17 plus, G17 plus će prihvatiti ove izmene, međutim, te izmene su utoliko prihvatljive ukoliko odgovaraju interesima naroda koji živi u Srbiji. Hvala.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, naša poslanička grupa ima još 17 minuta vremena i moja diskusija je otprilike 17 minuta, a vidite da imamo još sedam minuta do kraja i iskoristiću samo jednu veliku misao šefa poslaničke grupe G17 plus - nemamo vremena da gubimo vreme, pa ću ostaviti svoju diskusiju za sutra ujutru.
Reč ima Zoran Anđelković, a potom Vojislav Milajić i time završavamo. Imamo 10 minuta. (Poslanici SRS napuštaju salu.) Pa, da vidimo da li nas ima. Nemam ništa protiv, samo da vidimo, ne mogu napamet ništa da kažem. Izvolite, gospodine Anđelkoviću. Imate tri minuta. Izvolite.
Mene je gospodin Zoran Krasić jednom upozorio da gledam desno, iako mi je muka i vrat mogu da izlomim, ipak gledam, povremeno pogledam i moram da poštujem kompjuter. Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite samo nekoliko rečenica povodom ovog zakona. Kao što znate, SPS će podržati ove izmene, ali odmah da budemo potpuno jasni, podržaćemo zato što smo mi, kao što je poznato, ne samo za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora, mi smo za Jugoslaviju, za SRJ, za dobru državu između Srbije i Crne Gore, jer je to interes građana Srbije i Crne Gore i države Srbija i Crna Gora. Naravno da nismo glasali, a ni danas ne bi, nije se u tom smislu ni stav SPS promenio, jer smo i tada mislili i sada mislimo da je to bio jedan kvazidokument kvazidržave, koji neće predstavljati nikakvu osnovu za funkcionisanje ove dve republike, ova dva naroda, ove dve funkcionalne, ako mogu tako da kažem, teritorije. Tada i sada smo mislili da će to umnogome usložiti funkcionisanje državne zajednice, a ubeđeni smo kada kažemo da je interes zajednička država i državna zajednica Srbija i Crna Gora, onda mislimo u svim mogućim parametrima. Ubeđeni smo da je to interes i kada je reč o tržištu, pa nije EU napravila prvo neku zajednicu i odmah pravila ustav, nego napravila neku zajednicu, pa je povećavala ingerencije i danas ovo glasanje koje ide po Evropi, pa i ovo propalo u Francuskoj, jeste potreba za jačanjem te državne zajednice, u krajnjem slučaju, a ona ima i veće ingerencije kao državna zajednica po tom predviđenom ustavu nego ova naša Ustavna povelja. Znači, potreba za jačanjem prostora tržišta, za jačanjem prostora saobraćaja, šta nas povezuje. Ne povezuje nas samo sa Crnom Gorom činjenica da ima 31,7 posto Srba tamo, povezuje nas i tržište, i saobraćaj, i kultura, i istorija, i šta god hoćete, i potreba za zajedničkim životom. Naravno da bih voleo da ne bude ni samo državna zajednica Srbija i Crna Gora, voleo bih da vidim i Republiku Srpsku i Makedoniju. Znam, i kada bi se glasalo u Makedoniji, ubeđen sam da bi oni bili zainteresovani za takvu državnu zajednicu. Ako ima uslova, i zato mi danas glasamo i želimo da glasamo o tim amandmanima, da pomognemo da jača državna zajednica, da dođe do promene političkog stava u Crnoj Gori, pomoći ćemo da ta državna zajednica preživi. Ubeđeni smo da, ukoliko na referendumu pobedi interes građana Crne Gore, a to znači izjasne se za zajedničku državu ponovo, a glasali su pre 12 godina za tu zajedničku državu, da će u tom slučaju jačati i menjati se Ustavna povelja ka ustavu zajedničke države. Nije ovde samo pitanje perspektiva prema EU i činjenica da se time stvara zajednička država i državna zajednica. Ako se vratimo malo unazad, sećam se tih velikih priča krajem devedesetih godina o tome da samo da dođe do promene vlasti u Srbiji, a i danas sam slušao neke nebuloze i gluposti povodom toga, kao eto naše državno rukovodstvo Srbije nije sarađivalo sa državnim rukovodstvom u Crnoj Gori, pa potom zbog toga to nije moglo dobro da funkcioniše. To su potpuno nesuvisli i netačni stavovi. Ne mora isto rukovodstvo da bude u Crnoj Gori kao na nivou državne zajednice ili na nivou savezne republike. Ne mora da bude ni isto rukovodstvo u Bavarskoj, u nezavisnoj državi Bavarskoj, tako se zove, kao što je na nivou Nemačke. To ne znači da, ako je na nivou Nemačke druga koalicija na vlasti, da mora da se menja koalicija u Bavarskoj i obrnuto. Poštuje se izborna volja, ali se mora poštovati ustav i ustavne obaveze koje iz toga proističu. Mi to tražimo ovde da i Srbija i Crna Gora poštuju svoje obaveze iz Ustavne povelje takve kakva je. Naravno, mislimo i ne bismo imali ništa protiv i da je ovaj referendum ranije u Crnoj Gori, i kada bi rekli da će biti na jesen, bolje da vidimo na čemu smo i gde smo, i da li će to biti državna zajednica, da li će se stvoriti stvarno državna zajednica ili će nastaviti ovakva kvazidržava da funkcioniše... (Predsednik: Vreme, gospodine Anđelkoviću.) Završavam za minut. Ako malo pogledamo tu istoriju i ako pogledamo šta se dešavalo posle 2001. godine, kada je DOS obećavao popravljanje odnosa, samo da dođe do promene vlasti, a pre svega DS, obećavali su to, samo da dođe do promene vlasti. I šta se dogodilo; danas imamo ovo što je gospodin Marković govorio malopre: imamo i dalje dve novčanice, imamo i dalje granicu, imamo i dalje zahlađenije odnose između Srbije i Crne Gore kao država i imamo i dalje nerešene odnose, i imamo i dalje sukob ta dva rukovodstva. Prema tome, referendum i potom izbori ukoliko bude država, a ukoliko ne bude zajedničke države neće biti ni izbora, to jeste rešenje, pa zato SPS podržava da to pitanje prekratimo. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Milajić, ali budući da vi imate 15 minuta i ostalo je samo dva minuta do kraja, slažete se da to bude ujutru. Hvala vam mnogo. Nastavljamo ujutru u 10,00 časova. Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 115 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miloš Aligrudić, Gordana Čomić, Esad Džudžević, Vladan Vučićević, Snežana Lakićević-Stojačić, Boško Ristić i tokom prepodneva Velimir Stanojević. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG AMANDMANA NA USTAVNU POVELjU DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA, SA PREDLOGOM ZAKONA ZA SPROVOĐENjE AMANDMANA I I II NA USTAVNU POVELjU DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA (nastavak) Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a posle njega narodni poslanici Vojislav Milajić i Nataša Jovanović. Skrećem pažnju da je 15 minuta na raspolaganju, da biste rasporedili vreme.