Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 123 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 114 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik, Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje upućujem ministru finansija, gospodinu Dušanu Vujoviću, a tiče se novog pravilnika o evidenciji i prijavljivanju PDV koji će stupiti na snagu 1. januara 2017. godine. Ono što moram da upitam uvaženog ministra jeste nešto što sam rekao i u raspravi koja je bila kada je doneta izmena Zakona o PDV, u jesen, odnosno oktobru 2015. godine, a kada sam izrazio bojazan upravo s ovoga mesta, da će te izmene Zakona doneti veoma komplikovanu proceduru svim pravnim licima u Republici Srbiji, koji prijavljuju ili evidentiraju PDV po novom Zakonu, odnosno po novim pravilnicima koji će biti doneti. Nažalost, bio sam u pravu. Savez računovođa Srbije i uvaženi stručnjaci ukazuju da će novo prijavljivanje PDV biti toliko komplikovano, uvažene dame i gospodo, da će biti potrebne nove tabele, odnosno 13 novih tabela i 155 novih stavki, koji će se prijavljivati i ja se s pravom pitam, u ime svih nas, da li je moguće da mi hoćemo, naravno, investicije i kapitalizam, a sa druge strane, hoćemo socijalističko knjigovodstvo? To je nešto što me i kao poslanika boli, jel moram da kažem da je, kada je ovde u Narodnoj skupštini, usvajan Zakon o PDV, odnosno izmena Zakona, da je u obrazloženju stajalo da to neće doneti nikakve nove troškove pravnim licima na teritoriji Republike Srbije. Nažalost, to se pokazalo kao netačno, jer je specijalizovani sajt Neobilten, već izračunao da će samo za novi softver i nove ljude koji moraju biti angažovani u knjigovodstvima i u specijalizovanim agencijama, biti potrebno preko pet miliona evra, da se utroši novca. Moj poziv ministru finansija je da imamo sasvim dovoljno vremena, sada je polovina oktobra, do 1. januara kada bi ovaj nov pravilnik trebao da stupi na snagu, da se napravi jedan dogovor, jedan kompromis i da se ovakav rigidan pravilnik ne primenjuje, već da se sa stručnim asocijacijama, napravi pravilnik koji neće iziskivati ovako komplikovanu i skupu proceduru. Moje drugo pitanje je upućeno ministru poljoprivrede, gospodinu Nedimoviću, a tiče se pitanja koje sam i u prošlom sazivu ovog parlamenta više puta pitao, a to je premiranje odnosno premija za mleko za male proizvođače, koji predaju manje od 3.000 litara mleka kvartalno. Danas u Srbiji, da bi neko mogao da naplati premiju za mleko koje iznosi sedam dinara, a cena mleka je od 22 do 25 dinara mora da predaje mlekarama najmanje 3.000 litara mleka, odnosno preko 33 litara dnevno. Ono što je veliki problem, a ja ću vam dati na primeru samo dve mlekare iz centralne Srbije, odnosno koje otkupljuju mleko na teritoriji Kragujevca, Topole i Aranđelovca, a to su „Milkom“ Gradsko i „Kuč“ Kragujevac, koje npr. „Milkom“ otkupljuje od 260 gazdinstava sa teritorije Stragara, Topole i Aranđelovca, a od njih samo jedna petina ima pravo da ostvari premiju. Mislim da je svima nama koji smo i ovde narodni poslanici i koji smo naravno roditelji i koji imamo malu decu interes da naša deca piju kvalitetno mleko i ono što mislim da je važno jeste da mi kao poreski obveznici subvencionišemo nešto što ima kvalitet, a ne kvantitet i količinu i mislim da je svima nama važno i bitno da to mleko koje se predaje ima kvalitet i da nije sporno da dobije premiju. Ovako, evo npr. u druge mlekare „Kuč“ iz Kragujevca koja kupuje od nekih 2.500 gazdinstava mleko sa teritorija Kragujevca, Topole i Aranđelovca, gde bukvalno svaki treći ili četvrti proizvođač ima pravo da ostvari premiju. To je veliki problem, plus evidencija, odnosno prijava od strane mlekara ka upravi za agrarna plaćanja i njihova administracija koja je dosta spora i molim uvaženog ministra Nedimovića da se time pozabavi jer na ovakav način veliki broj malih gazdinstava će se bukvalno ugasiti. Zbog toga vas molim da još jednom razmotrite ovo pitanje i da se nađe adekvatno rešenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Kako ne bih dalje živela u uverenju i sumnjala da je Srbija pravna država, molila bih MUP, ministra Stefanovića, da odgovori na dva pitanja. Tačnije, dokle je stigla istraga i šta organi reda imaju od informacija povodom evo protoka već dve godine od napada na pekare u Vojvodini čiji su vlasnici naši sugrađani Albanci. S obzirom da je u noći između 15. i 16. oktobra 2014. godine izvršen niz napada nakon fudbalske utakmice Albanija – Srbija, i to u mojoj Vojvodini odakle dolazim, tačnije na nekoliko pekara u Novom Sadu, Staroj Pazovi i Somboru. Neke su zapaljene, odnosno požari su podmetnuti, na druge pucano iz vatrenog oružja, a na treće je bačena bomba, a do današnjeg dana ni jedan od slučaja nije dobio sudski epilog i želela bih da znam u kojoj fazi je istraga i šta se dešava sa podacima do kojih su organi reda došli? Drugo pitanje se isto odnosi na isto ministarstvo i na istog ministra, gde imamo naličje prava i pravde a to je kako je moguće i zašto policija, odnosno organi reda nisu preduzeli ništa da spreče okupljanje Ustavom zabranjene klerofašističke organizacije „Obraz“ 24. septembra ove godine. Dakle pre samo nekoliko dana ova organizacija se sa još nekoliko desničarskih organizacija okupila usred grada Beograda i održala protest na kojem je Ustavom zabranjena 2012. godine organizacija „Obraz“ i njen, još uvek pretpostavljam predsednik govorio. Želim naprosto odgovore na ta pitanja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Mićić. Izvolite.
Pitanje za predsednika Republike kome uskoro ističe mandat, a koji je tim povodom obznanio da smatra da građanima duguje još jedan mandat. Ne znam na osnovu čega je to zaključio jer pre svega nama građanima duguje odgovore na mnoga pitanja i mnoga objašnjenja i bilo bi dobro da funkcioneri pri kraju svojih mandata polože račune i daju potrebna objašnjenja. Na prvom mestu, zašto predsednik Republike konstantno dovodi u pitanje evropski put Srbije, otvarajući sumnju da ne zna šta se nalazi na kraju tog puta ili otvarajući sumnju kako neko nešto ima protiv Srbije, naravno misleći na zapad? Zašto nije iskoristio svoj ugled kako bi doprineo regionalnoj saradnji, nego je naprotiv na svako varničenje u regionu on zapravo dolivao ulje na vatru. Zašto je stavljao privatne i lične interese ispred državnih, i to u više primera, gde je ponižavao i domaće državne organe i pravosudne organe? I, zašto je imenovao za počasnog konzula Genadija Timčenka, ruskog milijardera, koji je pod sankcijama SAD i na njihovoj „crnoj listi“, i time doveo u pitanje naš odnos prema zapadu, pre svega, naše odnose sa SAD? Da li mu odgovara što gospodin Timčenko je izjavio da Srbija nema interes da uđe u EU i da je EU protiv Srbije? Kako može da mu bude slučajno da li se neko lice nalazi na „crnoj listi“ ili ne, da mu bude svejedno i da to pravda time da je i on nekad bio na takvoj nekoj listi? Jedino što je u toj poseti Sankt Peterburgu Tomislav Nikolić je izjavio, a sa čim bih se mogla složiti, jeste da je najbolji primer saradnje Rusije i Srbije prodaja NIS-a, samo što ja mislim, za razliku od njega, da je to najnegativniji posao, najlošija prodaja, čiju cenu plaćamo i dan danas na štetu svih građana. Ako ništa drugo, tu rudnu rentu naplaćujemo samo 3%, iako po zakonima naše zemlje ona iznosi 7%, i to na 30 godina smo zaključili takav ugovor. Na kraju, takođe bih pitala za imenovanje počasnog konzula, da li je Ministarstvo inostranih poslova dalo neku vrstu saglasnosti i da li uopšte postoje neki kriterijumi za postavljanje, odnosno imenovanje konzula? Na samom kraju, da kažem da je krajnje neuobičajeno da predsednik Vlade, koji je inače sklon komentarima, da se apsolutno uzdržava i ne komentariše nijednu izjavu ni postupak Tomislava Nikolića koji nas udaljava od EU.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Poštovane kolege, imam nekoliko kratkih pitanja. Prvo pitanje je za premijera i ministra spoljnih poslova gospodina Dačića - zašto smo odustali, odnosno zašto nije ispoštovan zahtev direktora Kancelarije za Kosovo i Metohiju, gospodina Đurića, da se pitanje Trepče i imovine Srbije na Kosovu i Metohiji stavi na dnevni red sednice Saveta bezbednosti? Mi smo čuli usmeni odgovor premijera, ali mislim da zavređuje detaljniji i konkretniji odgovor, kako od nadležnog ministra spoljnih poslova, tako i od strane premijera. Ne treba da naglašavam koliko je važna tema Kosova i Metohije, bez obzira što jedan deo naše političke elite pokušava tu temu da nekako gurne pod tepih i da se ponaša kao da ne postoji, ali nas, nažalost, naši prijatelji, sa ili bez navodnika, iz sveta i Evrope svakodnevno podsećaju da je ta stvar ipak prisutna i da hteli mi to ili ne hteli da priznamo, pitanje evrointegracija jeste povezano sa pitanjem prihvatanja ili mirenja sa nezavisnošću Kosova i Metohije. U tom svetlu, mislim da i ovo nestavljanje na dnevni red Saveta bezbednosti pitanje Trepče i srpske imovine na Kosovu i Metohiji zapravo jeste neka vrsta povlačenja i kapitulacije u ime tog apsolutnog božanstva evrointegracija. Drugo pitanje, a vezi sa prvim, namenjeno je predsednici Narodne skupštine gospođi Maji Gojković – zašto ne stavlja na dnevni red i kada će staviti na dnevni red tematsku sednicu Skupštine Srbije o Kosovu i Metohiji u svetlu aktuelnih problema i ove krize oko Trepče i imovine na Kosovu i Metohiji? Drugim rečima, mi smo tek juče imali Drugu sednicu Odbora za Kosovo i Metohiju. Odbor za kulturu i informisanje, čiji sam ja član, je do sada imao šest, najmanje šest, ako ne i sedam sednica. Ne verujem da je kultura i informisanje u Srbiji, ma koliko inače bili veliki problem, da su veći problem od problema Kosova i Metohije, pa da se Odbor za kulturu sastaje šest, sedam puta, a Odbor za Kosovo i Metohiju svega dva. Stoga mislim da je potrebno staviti i napraviti ovde u plenumu tematsku sednicu tome posvećenu. Treće pitanje, a možda i najvažnije, s obzirom na ovo upravo ovih dana, postavljam pitanje ministru unutrašnjih poslova, naravno, i premijeru, kakva je uloga, ili kakva su njihova saznanja o ulozi gospodina generala Bratislava Dikića sada u Crnoj Gori i crnogorskim izborima i šta oni znaju, kakva saznanja imaju o tome da li su oni teroristička grupa ili su zapravo grupa koja je angažovana od strane aktuelne crnogorske vlasti da bi poslužila u predizborne svrhe, odnosno poslužila crnogorskom režimu da stvori dramu oko navodnog državnog udara i tako zapravo popravi svoj rezultat na izborima koji su se održavali u nedelju? Ovo kažem tim pre što je poznata, mada javnosti ne dovoljno poznata uloga gospodina Dikića, koji je imao pre tri godine na lokalnim izborima na severu Kosova i Metohije, kada je gospodin Dikić, a brojni su svedoci za to, i javno su nastupali, predlagao Srbima sa severa da razbiju kutije, odnosno da otmu kutije, što su oni, naravno, odbili, a na kraju se to ipak dogodilo od strane neidentifikovanih i nepoznatih lica pod fantomkama. Dakle, pošto već imamo iskustvo i naše vlasti imaju iskustvo sa gospodinom Dikićem u toj ulozi, bilo bi zanimljivo pitati i saznati šta o tome misle i šta o tome znaju predsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova. Napokon, poslednje pitanje, vrlo kratko, takođe na račun premijera i ministra unutrašnjih poslova, kako je moguće da smrt, naravno, svaka smrt je tragična, ali smrt jednog osuđenog narko dilera gospodina Saleta Mutavog postane tema na takav način da premijer ili predsednik Vlade čak dva puta ga uzima poslednjih mesec, dva dana u usta i to oba puta ili u neutralnom ili u pozitivnom kontekstu? Kako je moguće da osuđeni narko diler bude na slobodi i da bude vođa navijača? I u tom svetlu, da li je poznato da je gospodin Sale Aleksandar Stanković bio član SNS? Kažem bio, ne ulazim u to da li je bio u trenutku svoje smrti. Hvala.
Vreme, kolega Vukadinoviću. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Moje prvo pitanje se odnosi na resorna ministarstva za poljoprivredu, trgovinu i privredu. Zašto Srbija, po ugledu na Francusku i druge evropske zemlje, ne donese propise o obaveznom označavanju porekla proizvoda kako bi potrošači znali da li kupuju uvezeno meso i mleko i njihove prerađevine od životinja koje su hranjene stočnom hranom na bazi sirovina od genetički modifikovanih organizama? Drugo pitanje, zašto Javni pravobranilac ulaže žalbu na svako rešenje Republičkog geodetskog zavoda o prevođenju imovine u zadrugama iz društvene u zadružnu svojinu, što je u skladu sa odredbama aktuelnog Zakona o zadrugama i time usporava proces imovinske i finansijske konsolidacije zadruga i onemogućava ih da normalno posluju? Sledeće pitanje je Republičkoj direkciji za imovinu – koliko je nepokretne i pokretne imovine Republička direkcija za imovinu preuzela iz zadruga po vrstama imovine od važenja odredbi članova 154. i 157. prethodnog Zakona o zadrugama dok nije donet novi zakon? Sledeće pitanje – zašto zakupac Slavko Pavlović iz sela Nakovo, koji je od države uzeo 50 hektara državnog zemljišta na dugoročni zakup od 20 godina, i podigao 50 hektara savremenog zasada jabuka i krušaka, nije mogao da dobije potvrdu od tog istog ministarstva da mu se dozvoljava podizanje zasada na toj površini i time je izgubio pravo na podsticaje u iznosu od 60.000 evra? Sledeće pitanje za Ministarstvo poljoprivrede – za koga je rezervisano 250 hektara prve i druge klase na području tri katastarske opštine Botoš, Banatsko Despotovo i Lazarevo, ako odbornici Skupštine Grada Zrenjanina o tome uopšte nisu raspravljali i 500 hektara na teritoriji opštine Žitište? Interesuje me da li su ti potencijalni investitori podneli bilo kakve elaborate o namerama investiranja i ko je to rezervisao pre nego što oceni podobnost takvih investitora? Sledeće pitanje – da li u Republici Srbiji postoji državna institucija koja je nadležna da zaštiti ljudska i ekonomska prava srpskog domaćina Selimira Milovanovića iz sela Lopatanj u opštini Osečina, koji je pre tri godine kupio novi traktor IMT 539, što je pohvalno uz podsticaje Ministarstva poljoprivrede? Međutim, žalosno je da je kupljeni subvencionisani traktor od prvog dana sa neispravnim menjačem koji serviseri ni četiri puta nisu uspeli da poprave, a u međuvremenu je Vlada Srbije donela odluku da se ugasi IMT. S obzirom da se žalio na preko deset adresa različitih ministarstava, inspekcija i svi su se proglasili, verovali ili ne, nenadležnima, čak se dva puta obraćao i Kabinetu predsednika Vlade Aleksandra Vučića, ali nikakav odgovor. Dakle, ako nije moguće da nađe zadovoljavajuću satisfakciju po postojećim zakonskim rešenjima, predlažem poslanicima da mi se pridruže da napravimo leks specijalis za Selimirov traktor. Predsednici Narodne skupštine i nadležnim službama u Skupštini – kada će se promeniti anglosaksonski naziv domena parlament.rs i usaglasiti sa zvaničnim nazivom Narodne skupštine, odnosno da glasi – narodnaskupstina.rs, kao što je to slučaj i sa drugim državama koje uvažavaju zvaničan naziv najvišeg zakonodavnog organa u svojoj državi? Tri pitanja za predsednika Vlade Republike Srbije. Predsednik Vlade je u svojstvu mandatara za izbor nove Vlade, u vreme izlaganja ekspozea i odgovora na pitanje u vezi istog 9. i 10. avgusta, dva puta izrekao, po meni, apsolutne neistine sa dva različita ali i oba netačna obrazloženja da je čeri paradajz genetički modifikovan proizvod. Tražim od predsednika Vlade da mi u formi objašnjenja dostavi dokaze na osnovu kojih je utvrdio da je čeri paradajz genetički modifikovan ili da se javno izvini poslanicima i građanima Srbije, posebno proizvođačima, uvoznicima i potrošačima čeri paradajza i naročito majkama koje decu hrane i sa čeri paradajzom. Drugo pitanje za predsednika Vlade koji je u svojstvu mandatara za izbor nove Vlade u vreme izlaganja ekspozea i odgovora na pitanja u vezi istog izrekao, po meni, takođe, neistinu, da u Srbiji postoje dva ravnopravna pisma ćirilica i latinica. Tražim od predsednika Vlade da mi u formi objašnjenja dostavi dokaze na osnovu kojih zakonski u odredbi je utvrdio da u Srbiji postoje dva ravnopravna pisma ili da se javno izvini poslanicima i svim građanima Srbije, posebno građanima većinskog srpskog naroda koji koristi ćirilično pismo. Hvala.
Vreme, kolega, pet minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Izvolite.
Imam dva pitanja upućena Vladi i resornom ministru nauke i obrazovanja, ali ne znam kako da im uputim, u koju banju da im pošaljem pismo, jer ovo što mi sad ovde radimo je dosta neobično, razgovaramo sa Vladom, a ne znamo gde se Vlada u ovom trenutku nalazi, ali preći ću na pitanja. Već skoro dve godine naučna javnost Srbije je uznemirena, jer nisu rešena osnovna pitanja finansiranja nauke, zbog čega imamo osetan pad naučnih rezultata, niti imamo registre istraživača, koje sve naučnike, niti imamo ikakav oblik budućeg finansiranja. Uvođenje projektnog sistema je pokazalo da to možda važi za neke nevladine organizacije koji dobiju donaciju, pa onda ima nekakav projekat, ali nemoguće je zamisliti stvaranje naučnog podmlatka isključivo na osnovu projekata. Kada odličan student završi studije i zaposli se u nekom institutu, on mora tri, četiri godine najmanje da sprema doktorat. Nije uključen ni u čiji projekat. Šta upravo to znači? To znači potpuno uništavanje tog projekta. Protestuju mnoge naučne institucije od akademije do zajednice instituta, apsolutno bez ikakvog rezultata. Prethodni ministar Verbić je usvojio neke projekte, raspisao je bio konkurs, onda je Vlada na opšte zaprepašćenje poništila odluke svog ministra i onda se stvar vratila na početak. Ovih dana imamo veliku uznemirenost u naučnoj zajednici. Ono što nas zabrinjava, ja znam da društvo u nečemu napreduje, u nečemu nazaduje tj. uči sa svakim društvom, ja znam da mi napredujemo u oporezivanju građana i imamo tu poresku disciplinu uvedenu, pominje se i suficit i to je lepo, ali isto tako imamo i nazadovanje u nauci i nazadovanje u obrazovanju. Oporezivanje je ključ i za godinu, da se neke stvari završe, isplate, ali ovo nazadovanje u nauci i obrazovanju ostavlja strateški duboke tragove. Mnoge zemlje su se upravo izvukle iz zaostalosti, razvijajući nauku i obrazovanje. Tu je primer Finske, Irske i nekih drugih zemalja. Mi nismo bogata zemlja da se možemo razbacivati nekakvim resursima, pa će to da nam pokrije sve. Imamo resurse, mlade ljude koji treba da se bave naukom i da prate ono što se u svetu događa. Drugo pitanje tiče se obrazovanje. Bio sam ponosan na jednu tekovinu, gde se poštuje Ustav i to sam jedva izborio uprkos otporu mnogih lobija stranih izdavača koji su pokušali da to miniraju. Pozvao sam se na član 71. Ustava koji kaže – svako ima pravo na obrazovanje. Stav 2. – osnovno obrazovanje je obavezno i besplatno, a srednje obrazovanje je besplatno. Ako je nešto obavezno, i to po Ustavu obavezno, to znači da onaj ko krši obavezu podložan je sankcijama. Svaki roditelj koji ne šalje dete u školu biva kažnjen. To piše u Ustavu, a država svoju obavezu, da bar taj udžbenik iz koga će dete da uči, učini besplatnim, što čini 90% zemalja razvijenih danas u svetu. Na to smo se oglušili, jer postoje mnogi lobiji, kreću se milijarde u tom obrtu, izmišljaju se razni udžbenici, skupi udžbenici, itd. Govorimo o natalitetu. Šta da radi čovek sa troje dece koja treba da idu u školu? On mora da uzme kredit na jesen da bi kupio udžbenike toj deci, a uštedeo bi pare da je to besplatno. Razbacujemo na razne stvari, na mnoge finansijske resurse, ali ovde gde je najvažnije da svakom detetu obezbedimo udžbenik, koji mu Ustav garantuje, to je bilo usvojeno. Naši bivši koalicioni partneri, socijalisti, su se u tome slagali, i to smo, Bog zna kako, uspeli da propagiramo. Na kraju, ispostavilo se da od toga nema niša. To je prvo kršenje Ustava. Pokrenuću naravno i ustavni spor oko toga. Još jednom da upozorim da o osnovnim stvarima, kao što su nauka i obrazovanje, ne vodimo računa. Tu smo sproveli jednu ideologiju nazadovanja i niko ne može poreći činjenicu da su naša nauka inaše obrazovanje ispod onoga što je bilo pre možda 30 godina. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, upućujem pitanje premijeru Aleksandru Vučiću – zašto Vlada Republike Srbije nije oštro reagovala na ovu podvalu svetskih razmera sa kojima se suočila, kada je mafijaški režim Mila Đukanovića u Crnoj Gori plasirao preko svih svetskih agencija da je Srbija poslala grupu terorista u Crnu Goru da izazovu puč, da obore Đukanovićev režim i da njega uhapse? Vest je obigrala celi svet i ne vredi je sada demantovati. Toliko je ona upečatljivo delovala u prvi momenat. Ne sme premijer da se nadmeće sa bivšim predsednikom Borisom Tadićem oko toga ko je veći prijatelj sa crnogorskim režimom, nego da pokrene inicijativu, da se sastane Narodne skupština na specijalnoj sednici i da raspravi stanje u odnosima između Srbije i Crne Gore, a pogotovo sa aspekta statusa srpske nacionalne manjine u Crnoj Gori, čijih pripadnika ima skoro 200 hiljada, a koji su tamo ugnjetavani, vrši se nad njima proces denacionalizacije, na silu se teraju da se izjašnjavaju kao Crnogorci, kao pripadnici izmišljene nacije, nameće im se nepostojeći jezik i nepostojeće pismo. Sada je u Crnoj Gori obavljeno neverovatno falsifikovanje izbornih rezultata. Milo Đukanović je 20.000 imena nepostojećih ljudi ubacio u biračke spiskove. Masovno je kupovao lične karte da ti građani koji prodaju ličnu kartu ne izađu na izbore, da umesto njih ide neko drugi i glasa za njega, a ti građani koji su dobili novac sutradan se pojave na šalteru i kažu izgubili smo ličnu kartu, traže novu, ili se vrate kod onoga kome su prodali i kažu sad nam daj nazad, sada ti više ne treba. Izbori su apsolutno pokradeni. Nemoguće je u Pljevljima da Milo Đukanović ima dva puta više glasova nego sve srpske stranke zajedno. Apsolutno nemoguće. To je nemoguće i u primorju, to je nemoguće i u Nikšiću i u Podgorici. Krajnje je vreme da se srpska Narodna skupština time pozabavi. Pogotovo što smo sada oklevetani, plaćeni su ljudi iz Srbije, a neki su nasumice tamo uhapšeni da bi se javnosti predstavilo da su to teroristi koji su došli da se obračunaju sa Đukanovićem. Stvar je vrlo ozbiljna. Ako mi odlučno ne reagujemo narod će reći evo vam dokaza da je Srbija agresorska zemlja da udarimo ponovo po Srbiji. Manje su laži plasirane 1999. godine, pa je došlo do strane intervencije. Ovu laž svet nije video od Hitlerovog napada na Poljsku, kada su nemački vojnici se preobukli u poljske uniforme i napali slobodni grad Ancik. To nam je izveo Milo Đukanović. Njegova mafija žari i pali po Srbiji. Njegova mafija dominira Srbijom. Na čelu Đukanovićevog režima je Brano Mićunović, a ne sam Đukanović. Ivan Delić višestruki ubica koji je ubio i Pavla Bulatovića, njihov je čovek. To je pokazala ona naša anketna komisija oba doma Savezne skupštine, koja je istraživala činjenice o ubistvu Pavla Bulatovića. Ne može se više pred tim ćutati. Ja znam da je svojevremeno Milo Đukanović bio blagonaklon prema naprednjacima. Sećam se i njihovog susreta u Parizu u hotelu „Ric“, ali evo sada ste došli na vlast, ne smete se osvrtati na ono ranije, nego morate voditi računa o sudbini svog naroda i države.Milo Đukanović kada ode u zatvor, dva, tri puta mu pošaljite paket sa kobasicama i mandarinama pa mu se odužite za to.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Ja bih postavio nekoliko pitanja Ministarstvu poljoprivrede. Prvo pitanje je vezano za donošenje pravilnika o otežanim uslovima rada u poljoprivredi. Pravilnik je donesen aprila ove godine i taj pravilnik nije dobar za područja iz kojeg ja dolazim, sa jugoistoka Srbije. Pravilnik daje mogućnost da područja koja su višlja od 500 metara nadmorske visine, recimo imamo dva sela jedno je 500 metara, drugo je 499, jedno selo ima pravo na marginalna sredstva. To su sredstva koja su povoljnija, time se rešava problem za premiju za mleko kao što je malopre govorio gospodin Jovanović, jer u marginalnim područjima se mnogo lakše ostvaruju ta prava i subvencije za poljoprivredu. Mislim da je pravilnik loš. Pozvao sam i razgovarao sam sa sadašnjim ministrom gospodinom Nadimovićem i nadam se da ćemo taj pravilnik promeniti. Pravilnik je takav da područja kao što je opština Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han i taj deo jugoistočne Srbije gde je poljoprivreda velika šansa, gde su sela stara tu možemo promenom Pravilnika dati mogućnost da se tamo izdvaja više sredstava i subvencije i na taj način da ljudi koji tamo žive da ostanu tamo da žive i da se ozbiljnije bave poljoprivredom. Jedno pitanje je vezano za komasaciju, pošto svi mi koji se bavimo poljoprivredom znamo da je komasacija najbitnija stvar u poljoprivredi, početkom prošle godine i ove godine, komasacija je rađena u sedam opština zajedno. To je finansirano iz GIZ-a, nemačka organizacija, gde su njihovi stručnjaci doneli određene pravilnike. Radili su zajedno sa našim stručnjacima i ti pravilnici bi pomogli u rešavanju problema komasacije u našoj Srbiji. Inače, pravilnik koji se koristi vezano za komasaciju je pravilnik iz 1977. godine. Mislim da bismo Upravi za zemljište trebali svi zajedno da damo naglasak da promene pravilnike, da dostave nove i da se komasacija mnogo više radi u našoj Srbiji. Još jedno pitanje, vezano je za Ministarstvo finansija, kada smo usvajali Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, pitanje je konkretno, za vraćanje utrine, pašnjaka selima na korišćenje. Taj zakon je donesen 1992. godine i cilj tog zakona je bio da se pojača stočarstvo, da se poveća snaga stočarstva. Svedoci smo da bez jakog stočarstva nema nama ni razvoja poljoprivrede. Taj zakon iz 1992. godine nije dao rezultate, tako da sada u Srbiji imamo preko 200.000 hektara zemljišta koje je obradivo, a koje nema svog vlasnika, odnosno neko ga je uzurpirao i koristi ga bez naknade. Sa druge strane o tome znaju samo pojedinci. U opštini Svrljig imamo preko 4.500 hektara takvog zemljišta koje je vraćeno selima na korišćenje, sela su stara i sela više nemaju dovoljan broj ljudi koji kako bi koristili to zemljište zajedno sa svojim komšijama, a na tom zemljištu po zakonu iz 1992. godine može samo biti ribnjak i da se radi stočarstvo. Dostavio sam predlog Ministarstvu finansija i nadam se da ćemo imati mogućnosti da taj zakon iz 1992. godine stavimo van snage i da se lokalnim samoupravama da da mogu da raspolažu tim zemljištem i da može na tom zemljištu da se investira i da se gradi, da od toga imaju mogućnost da se finansiraju lokalne samouprave, da se ljudi uposle i da se puni budžet Republike Srbije. Toliko.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Pitanja su za premijera Republike Srbije. Za vreme iznošenja ekspozea su mu postavljena neka pitanja na koje mi je odgovorio pa ću ih ponoviti. Kompanija Er Srbija pravi gubitke iz godine u godinu. U 2015. godini napravila je gubitak od 45 miliona evra, prethodne 2014. godine 75 miliona evra, a u polovini 2013. godine kada je strani partner preuzeo rukovođenje 35 miliona evra. Znači samo u poslednje dve godine gubitak je 120 miliona evra. U isto vreme građani Srbije su Er Srbiji dali subvenciju od 120 miliona evra, a Vlada se hvali sa tim da je Er Srbija postala profitabilna kompanija. Pored toga, poreski obveznici su preuzeli dugove Er Srbije i platili u iznosu od oko 150 miliona evra, tako da je ukupno u Er Srbiju u poslednje dve godine otišlo 270 miliona evra. Fiskalni savet nas je obavestio na sednici Odbora za finansije da je od penzionera ukupno uzeto u 2015. godini 20milijardi dinara, odnosno oko 180 miliona evra. Moje pitanje za premijera je da li penzioneri u stvari subvencionišu Er Srbiju? Drugo pitanje se tiče Železare Smederevo. Železara je u 2014. godini napravila gubitak od 134 miliona evra, kada se izuzmu subvencije od 36. U 2015. godini je napravila gubitak od 142 miliona evra, ukupno preko 270 miliona evra. Ponavljam, penzionerima je oteto 180 miliona evra u 2015. godini, da li je taj novac uzet penzionerima da bi se finansirali gubici i nesposobni menadžment Železare? Treće, imali smo proše sednice diskusiju o investiciji, odnosno o kreditu koji dobijamo iz Azerbejdžana, odnosno o azerbejndžanskoj kompaniji „Azevirt“ koji gradi deo puta od Beograda do Čačka, odnosno deo koji je od Ljiga do Preljine. Videli smo da imaju jako povoljan ugovor, da ne plaćaju uopšte poreze, ne plaćaju ni carine, ni akcize, ni jednu taksu, ni naknadu, pa je pitanje za premijera - da li je istina da ta firma uvozi naftu iz Azerbejdžana bez plaćanja carina, akciza i PDV? O kolikoj količini nafte govorimo? Da li je istina da tu naftu dalje preprodaje našim podizvođačima pod punim tržišnim cenama i zašto je to tako dozvoljeno? Drugo pitanje u vezi iste teme je - da li je istina da je firma „Azevirt“ zakupila separaciju „Takovo“ iz koje vadi usitnjeni kameni agregat, koji takođe prodaje našim podizvođačima po ceni od 35 evra po metru kubnom, dok je tržišna cena 21 evro po metru kubnom? Zbog čega premijer, odnosno Vlada, nadležna ministarstva i sve agencije dopuštaju ovakvo ponašanje i izvlačenje novca građana Srbije? S druge strane, naša građevinska industrija propada. Kada će premijer prestati da potpisuje i podržava ugovore koje favorizuju strane investitore na račun domaće industrije, gde domaća industrija propada, strane kompanije uzimaju kajmak, a znamo da uvek kad se prave takvi dilovi da je u pitanju korupcija i to domaća korupcija, a ne strana? Zatim, pitanje je, premijer je bio juče u Topličkom okrugu i govorio je o Kuršumlijskoj banji koja propada godinama i naravno optužio neke prethodne vlasti da su krive za to, ne toliko 90-te, nego posle 5. oktobra pa na ovamo. Moje pitanje za premijera je – zašto već četiri godine, a na vlasti je četiri godine, od 2012. godine, ništa nije uradio na tome da se uvede u Kuršumlijskoj banji, nego se stalno vadi na nekoga ko nije radio posao prethodno. Da li premijer zna da je ovo 2016. godina i nije više 2012. godina i kada će preuzeti odgovornost, konačno za ono što se dešava u društvu i prestati da prebacuje odgovornost na nekog drugog? Zatim, premijer je takođe kazao citiram: „Porodilje u Srbiji dobijaju 4.000 dinara za prvo dete, 11.000 dinara za drugo i eto, minimalne plate, pa posle neće da rade“. Pitam premijera - kada će se izviniti porodiljama za ovu krajnje neprimerenu izjavu? Na kraju pitanje za predsednicu Narodne skupštine. Poslanička grupa DJB je četvrta po snazi u Skupštini Republike Srbije i duplirali smo podršku od izbora do danas. Kada će se napraviti konačan raspored sedenja u Narodnoj skupštini da četvrta po snazi poslanička grupa ne sedi u ćošku Skupštine nego da dobije mesto u prvom redu? Takođe, molim predsednicu Skupštine da ne odgovara usmeno na ova pitanja nego da poštuje Poslovnik i da nam pismeno odgovori u roku od 15 dana.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od bivšeg neuspešnog stečajnog upravnika, i ja ću postaviti neka pitanja vezano za gubitke, ali ovog puta, odnosno trudiću se da raspolažem sa konkretnim i tačnim podacima, a ne sa nekim paušalnim i netačnim podacima o nekim gubicima. Moje današnje poslaničko pitanje upućuje MUP-u, odnosno nadležnim organima tog ministarstva, a u vezi sa istragom povodom nezakonitog, nesavesnog i štetnog poslovanja Javnog preduzeća za upravljanje poslovnim prostorom „Vračar“. Naime, u proteklom periodu ovo javno preduzeće za rubriku – verovali ili ne, je imalo ogromne gubitke, strašne gubitke, nerealne gubitke, koji se mere stotinama miliona dinara. Zamislite situaciju u kojoj na Vračaru, gospodine Raduloviću isti onaj Vračar odakle je protekla inicijativa za vašu smenu…
Ne postavljate pitanje gospodinu Raduloviću.
…Dakle, na Vračaru, možda i najatraktivnijom opštinom za poslovanje, za izdavanje u zakup poslovnog prostora, zamislite da na tom Vračaru dođemo u situaciju da Javno preduzeće ima potraživanja nenaplaćena, završnim saldom od skoro 800 miliona dinara. Revizijom, zvaničan podatak je u pitanju, je utvrđeno da su ukupna potraživanja skoro 800 miliona dinara, odnosno tačnije 791 milion 953 hiljade dinara. Sada, mi bi možda mogli delimično, samo delimično da razumemo neke razloge za to, da razumemo situaciju da je to preduzeće blagovremeno na vreme pokušalo da popravi situaciju, pokušalo da nešto učini, pokušalo da preduzme sve one zakonom inače predviđene korake da predupredi jednu ovakvu situaciju, ali ne. Očigledno da bivše rukovodstvo, a podsetiću vas koja je stranka vršila vlast i to ne jedan mandat, već mnogo mandata, a to je DS sa nekim koalicionim partnerima, odnosno DS u više agregatnih stanja, ali je očigledno da to rukovodstvo nije zanimalo. Pustili su da to tako prođe. Nikom ništa. Mislili su verovatno da će večito biti na vlasti. Neće. Nisu vas građani slučajno počistili na ovim izborima. Ili su ga namerno vodili u propast, a logičan zaključak se nameće u tom smislu – kako drugačije da ocenimo činjenicu da od ukupne sume koju sam naveo malopre, skoro 800 miliona dinara, čak 580 miliona dinara je u procesu zastarenja, 580 miliona dinara. Neki preliminarni podaci, gospodine predsedavajući, ukazuju da će svakako od te sume od 580 miliona oko 300, možda malo više od 300 miliona apsolutno zastareti, odnosno nećemo imati uopšte pravo na potraživanje te sume. Za ovo drugo ako se izborimo, izborili smo se, ali 300 miliona sigurno. Da li je to mali novac? Šta smo mogli da uradimo za 300 miliona dinara? Da li se neko zapitao? Ja postavljam pitanje – ko je kriv za 300 miliona dinara, sigurnih 300? Čija je odgovornost? Da li je u pitanju neznanje, nestručnost ili nemar ili sve od navedenog? Verujem da je sve od navedenog, ali čvrsto verujem i da je u pitanju još jedna stvar, a to je kriminal, kriminal dame i gospodo, lopovluk, namerno sklapanje štetnih ugovora i to kao masovna pojava. Namerno urušavanje sistema. Kako objasniti čitav niz zakupaca, nepregledan niz je u pitanju zakupaca koji dinara godinama ne plaćaju. Kako je nastala ta povlašćena vrsta zakupaca? Da li su bili bliski možda DS? Da li su bili možda u talu sa DS? Čitav nepregledan niz zakupaca koji dinara godinama ne plaćaju na ime kirije, na ime zakupa. Da li su se zapitali šta može da se uradi za 300 miliona dinara? To je pola budžeta, ljudi. To nije mali novac. Koliko vrtića je moglo da se renovira? Koliko zdravstvenih ustanova? Koliko škola? Koliko satova za Šutanovca da se uradi? I ko zna šta još. Tako je vladala DS. To je pravi primer načina vladanja, u stvari doživljavanja vlasti od strane DS i posle se pitate zašto su vas građani obrisali na ovim izborima. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Sonja Pavlović. (Sonja Pavlović, s mesta: Poslovnik.) Nema povrede Poslovnika kada se postavljaju poslanička pitanja. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, iz današnjih pitanja može se naslutiti da su poljoprivreda i zaštita životne sredine dominantne teme u Srbiji i moje pitanje će se odnositi na ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine. U Srbiji se vrlo često kao popularno rešenje za suzbijanje korova umesto spaljivanja ili nekog drugog metoda biljnih ostataka jeste primena herbicida, a kod nas se najviše koristi „Total glifosat“, kod nas poznat kao herbicit „Total“. Ovde je reč o sistemskom gebricidu na bazi lifosata sa širokim dejstvom koji se vrlo neselektivno upotrebljava u poljoprivredi u Srbiji za suzbijanje korova i time dovodi do veoma velikog problema koji može izazvati ovaj totalni herbicit, pre svega zbog toga što se nestručno i neodgovorno koristi širom Srbije u količinama većim nego što zakon to dozvoljava i propisuje i vrlo često zbog toga što su neselektivni oni uništavaju svaku biljku sa kojom dođu u kontakt. Primer Holandije, države koja ima najrazvijeniju agroprivredu u Evropskoj uniji govori o tome da je ona zabranila glifosat i tako svoje pravilnike stavila iznad onih koje propisuje Komisija Evropske unije, što nam govori da je moguće imati strože zakone od Evropske komisije ili od Evropske unije. Primer Holandije nam govori da je moguće odoleti interesima multikompanija i velikih hemijskih sistema. Mi, kao Zeleni Srbije, u okviru poslaničke grupe SPS, danas pokrećemo ovo pitanje jer smo dobili izveštaje i sa Univerziteta u Beogradu, dobili smo pitanja i pritužbe lovačkih udruženja, prirodnjačkih udruženja, ekoloških društava i svi sa jednim apelom da total ima toksikološka dejstva na floru i faunu, posebno ima izražen uticaj na ptice i pčele, a žrtve neodgovorne primene često su i zaštićene vrste. Česta primena totala u količinama većim od propisanih i neodgovorno rukovanje narušava biološku ravnotežu i štetno deluje po životnu sredinu, pre svega na zemljište i vode, ali i putem lanca ishrane može ugroziti zdravlje građana i građanki Srbije. Kroz podzemne vode total može dugoročno kontaminirati izvore i bunare sa pijaćom vodom, stići u organizme građana, koji onda mogu oboleti od kancera. Kada se zemlja dugo tretira glifosadnim herbicidima, ona u jednom trenutku počinje da bude manje plodna i, naravno, može se završiti totalno jalovom zemljom. Sve zelene partije su protiv glifosata u celoj Evropskoj uniji i poslednjih šest meseci je bilo posebno aktuelno ovo pitanje u Evropskom parlamentu. Nas upotreba glifosata dovodi do još jednog veoma značajnog pitanja, a to je kvalitet vode u seoskim vodovodima, kvalitet vode u seoskim bunarima. To pitanje nam donosi, naravno, i odgovor zašto vrlo često imamo problem sa endemskim bolestima u nekim selima, a ne znamo uzroke. Zbog toga, Zeleni Srbije ističu da tretiranje biljaka totalom nije rešenje i zbog predostrožnosti i bezbednosti i posledica koje su mnogobrojne i dugotrajne treba ga izbaciti iz upotrebe u Srbiji. U poljoprivredi Srbije nema mesta za total. Poljoprivrednicima treba predstaviti alternativne načine na koje se žetveni ostaci mogu otkloniti, sakupljanje, baliranje, dalje korišćenje u stočarstvu, u proizvodnji energije i u druge svrhe. Neke moje kolege prethodnici su govorili o tome kolika je naša želja za zdravom privredom, organskom proizvodnjom velika. Mi što pre moramo ukinuti ovaj totalni herbicid. Svetska zdravstvena organizacija dovodi ovaj herbicid u vezu sa mogućim uzrokom oboljenja od karcinoma, a nažalost Evropska komisija je njegovu upotrebu privremeno produžila do 31. decembra 2017. godine. Moje pitanje za ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine je – ko kontroliše primenu totalnog hebricida u Srbiji? Kako se ona kontroliše? Da li proizvođači postupaju odgovorno i da li se pridržavaju zakonskih propisa i karenci? Da li Srbija planira da totalno zabrani total i da time zaštiti poljoprivredu Srbije? Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici - narodni poslanik Ivan Kostić. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres o 4. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU. Saglasno članu 90. stavu 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: Mladen Šarčević, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Vladimir Popović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Vesna Mandić i Mirjana Popović, vršioci dužnosti pomoćnika ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i Marko Popadić, šef kabineta ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave unačelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe da, ukoliko to već nisu učinile, odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stavu 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Da li želi reč predstavnik predlagača Mladen Šarčević, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja? Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Pozdravljam narodne poslanike i želim uspeha u radu na ovoj sednici. Moram još da kažem da ove godine idemo sa ovakvim modelom izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju jer smo shvatili da je u jednom trenutku došlo do nerazumevanja ranijih propisa koji su doneti kada je u pitanju studiranje studenata po tzv. starim programima. U toku leta, u toku avgusta, posle formiranja Vlade primio sam jako mnogo pisama starih studenata, koji nisu bili ni organizovani, nego su dolazili pojedinačno i do mene lično i putem mejlova. Ja sam ih nekako zamolio da se organizuju putem društvenih mreža, što su oni uradili, došli na jedan lični sastanak i onda smo videli da je to zaista više jedan pravni problem, ne samo pitanje da li treba da toliki broj ljudi još ima šansu da produži studije po starom modelu. Razlozi su životni, raznorazni. Činjenica je da ima i veliki broj ljudi. Svi ti neki ljudski razlozi su bili jedan deo priče. Drugi deo priče bio je taj zakon koji je donet u to vreme kada je donošen, da je dat dupli broj godina da se završe studije po starom modelu. Onda sam ja saznao od tih starih studenata da mnogi fakulteti nisu počeli iste godine da primenjuju taj propis, što niko od tadašnjih zakonodavaca nije ni predvideo. Onda smo imali jako kratko vreme da to proverimo, te smo uz saglasnost tih grupa starih studenata, njihovog advokata, neke gospođe iz Vranja, zamolili fakultete, i to u ono letnje vreme, još dok se oni tek skupljaju. Onda smo saznali da je negde oko 65% fakulteta za to da se produži jer jednostavno bi došli u situaciju da nas preko 4.000 ljudi s razlogom i tuže za neku nastalu štetu njima lično. Kada smo u tome videli da imamo saglasnost negde dve trećine fakulteta, ostalo je da se obratimo Savetu za visoko obrazovanje. Znači, sve smo to radili najbržom mogućom brzinom koja je bila tada dostupna. U jednom košu smo, naravno, uradili izmene i dopune Zakona kada su u pitanju studenti koji studiraju po Bolonji, koji po budžetu treba da ostvare pravo ako osvoje onih 60 poena. Svake godine to dolazi na Skupštinu i ja se nadam da će ovo biti poslednji put da se raspravlja i o tome, da ćemo tražiti da se ta materija uredi sa fakultetima i svim univerzitetima, da vidimo koji je to prag, koja je to kvota, zašto to ne može da se dovede u sklad, gde su studenti krivi, šta su zahtevi fakulteta i univerziteta i mi otvaramo već rasprave povodom te teme. S obzirom da je počela godina, jednostavno nije bilo vremena da se u tom kratkom periodu uradi i ta neka analiza i da se uđe u otklanjanje razloga, da se ne mora zakonski primenjivati ovako svake godine. U trećem cugu su se pojavile kategorije ljudi koji su počeli doktorate i magistraturu po starim principima. Mi smo to prosledili i na Vladu i na Savet za visoko obrazovanje. Savet za visoko obrazovanje nije imao zakonskog osnova, kako je nama dao u dopisu, da i oni uđu u ovu kategoriju. Tako da danas i amandmani i sve ono drugo što Skupština ima pravo mi nismo mogli, kao predlagač, da stavimo, ako poštujemo institucije kao što je, naravno, Savet za visoko obrazovanje koje formira ova naša Skupština. Tako da, mi smo danas ovde kao neko ko smatra da sve ove predloge koje smo prosledili preko Vlade raspravimo i da pokažemo kooperativnost oko saradnje po ovim pitanjima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima izvestilac Odbora. Zatražite samo još jednom reč, ne vidim na monitoru vašu prijavu. Narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim izneti informaciju i obavestiti vas u ime Odbora za obrazovanja da smo ovaj predlog temeljito, iscrpno razmatrali i ovo je jedno od pitanja, odnosno jedan od predloga oko koga smo postigli puni konsenzus u Odboru za obrazovanje, doduše u ovom segmentu predloga i rasprave u načelu. Ono što preovladava u Odboru a što će verovatno biti tema već drugog dela ove sednice, jer imamo veoma značajan broj prispelih amandmana, a to je pitanje, dakle, magistranata i doktoranata koji ovim predlogom nisu obuhvaćeni, zato bih zamolio narodne poslanike koji su prijavljeni da diskutuju po ovom pitanju u načelu, da imaju u vidu da su preko svojih predstavnika u Odboru izrazili saglasnost, te da nastojimo uštedeti vreme kako bi se temeljitije posvetili amandmanima i onom delu koga lično smatram treba menjati. U tom pogledu želim da se zahvalim i ministarstvu i Vladi koji su imali sluha za studente jer definitivno došlo je vreme da institucije koje se bave obrazovanjem imaju više sluha za studente, te da na neki način siđemo među njih i osetimo šta su njihovi stvarni problemi. Ovo je primer da je to moguće. Nadam se da će ovaj predlog biti usvojen, sada u načelu, a potom u definitivnoj verziji i shodno amandmanima koji su prispeli. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Mi iz LSV ne možemo da se složimo sa onim čemu zapravo težišno služi ova izmena zakona kroz amandmanske predloge, a na predlog resornog ministarstva, odnosno Vlade Republike Srbije u smislu da je ona usmerena na produženje studiranja i te poštapalice već dugo prisutne o večitim studentima, jesu nešto sa čim mi u osnovi ne možemo da se složimo, ali imamo razumevanja za to. Imamo razumevanja, ako se izmestimo u cipele tekućih studenata u odnosu na sve okolnosti, neke manje, a mnogo više opravdane koje su do ovog statusa dovele. Međutim, ono sa čim ne možemo ni da se složimo, ni za šta nemamo razumevanja i za šta ćemo svakako uvek da se izjasnimo protiv jeste diskriminacija koja je nedopustiva od nekog ko treba da se stara o jednakim uslovima za sve studente i koja na način na koji je ispostavljena, način na koji rezultira kroz ovaj predlog, diskriminiše stare, odnosnopredbolonjske magistrante i doktorante time što i njima ne daje mogućnost da produže svoje studije. Ono na šta se ministar pozvao i u svom uvodnom izlaganju, a i u nekim javnim izjavama jeste da on neće promeniti odluku o starim posdiplocima, da za to ne postoji zakonski osnov i pre nekoliko minuta se pozvao i na mišljenje Saveta koji takođe, kako je ministar malopre rekao, a nije imao zakonski osnov da drugačije tretira stare predbolonjske magistrante i doktorante. Ministar i njegov tim treba da zna da iza ove aktivnosti, odnosno mere koje žele da se primene ne postoji zakonski osnov i zato se danas nalazimo ovde i zato se zakon i menja da bi se stvorio zakonski osnov, odnosno izmena zakona da se sve predložene inicijative mogu sprovesti u skladu sa zakonom, odnosno menjajući se zakon. Tako da taj argument da nije imao zakonskog osnova i ministar kako je sam rekao, ne postoji zakonski osnov da se starim magistrantima produži period studiranja, apsolutno ne stoji jer ne bismo danas sedeli ovde i ne bismo razmatrali sve predložene amandmane. Takođe, ono što mene navodi na jedno površno bavljenje ministra ili ministarstva ovom problematikom, jeste činjenica da je ministar rekao da ne menja odluku o starim postdiplomcima što znači da je sa njim pokušano da se razgovara da on tu odluku promeni. Da je bilo na nivou narodnih poslanika, na nivou studenata, na nivou zainteresovanih strana, mislim konkretno na magistrante i doktorante u predbolonjskoj fazi, čim on kaže – ne menjam odluku, znači, da inicijativa je postojala i mene ne može nikako da zadovolji argument da ne postoji zakonski osnov, jer ponavljam ne bismo ovde bili u nameri da se sve ovo promeni, da zakonski osnov za bilo šta postoji, jer mi sada menjamo zakon zato smo ovde. Ono što takođe ne stoji jeste na strani 7. prateće materijala koji smo dobili uz predlog ovih izmenama, a odnosi se na izjavu o usklađenosti Nacrta zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju sa propisima EU. Pod tačkom 3. navodi se usklađenost propisa sa odredbama Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između evropskih zajednica i njihovih država članica itd. U odeljku D – veza sa nacionalnim programom za integraciju Republike Srbije u EU. Znam da sva ova štiva SSP ima više od 700 strana, znam da je to jedno obimno štivo, ali sam očekivala da se u ovom višemesečnom čekanju da Vlada počne da radi i da dolazi sa predlozima pred narodne poslanike, ako ne ministar neko mogao pozabaviti temeljnije i Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju i Nacionalnim programom za usvajanje pravnih tekovina EU za period od 2014. godine do 2018. godine s obzirom da ono što je navedeno takođe nije tačno, odnosno nije tačno to na šta se predlagač poziva, na vezu sa SSP i sa NPN za 2014. godinu do 2018. godine zato što je jedina interventna mera koja se tu planira jeste za 2014. godinu, na izmenu zakona, što je bilo pre nekoliko godina, a sve ostalo se odnosi na celoživotno učenje, programe stručnog usavršavanja, a nikako da ovakva jedna interventna zakonska mera ima veze sa SSP. U tom smislu, naravno preporučila bih ministarstvu da se ozbiljnije pozabavi onim na šta se poziva, verovatno, misleći da je to tako dobro, jer ja ne vidim ni jedan dobar razlog da se poziva na međunarodne sporazume, a da to ne stoji i da razmisli još jednom o inicijativi LSV i amandmanu koji ćemo podneti, da se u ravnopravnom režimu, dakle, bez diskriminacije predbolonjskih magistranata i doktoranata omogući svima produžetak studiranja. Ukoliko se ovakva intervencija usvoji amandmanski, sigurna sam da će moje kolege podržati ovu izmenu zakona, ali u o stanku ovakvog stanja kada pravimo razliku između studenata, što je nedopustivo za nekog ko treba da bude njihov domaćin i neko ko treba da obezbedi jednake uslove, što podrazumeva SSP i svi ostali prateći akti koje svrstavamo u pravne tekovine EU, drugačije nećemo moći da podržimo ovaj propis. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milena Bićanin.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, uvaženi ministre, da vas najpre pozdravim. Prvi put ste u parlamentu sa jednom temom sa kojom se mi, parlamentarci, srećemo već duži niz godina, tako da, rekli bi, za nas ovde nema ničega novog od onoga kako razumemo zašto se ovo dešava, do toga šta treba da učinimo. Obzirom da sam član Odbora za obrazovanje, mi smo na sastanku razmatrali predlog izmena Zakona i, koliko sam ja razumela, svi smo voljni da predložene izmene prihvatimo, svi smo uložili izvestan broj amandmana i on se zaista tiče tog pitanja ravnopravnog statusa svih učesnika u procesu obrazovanja, bilo da se tiče studenata, „prebolonjaca“, da tako kažem, ili onih koji su trenutno na svojim magistarskim i doktorskim studijima. Kako ja razumem i kako moja poslanička grupa razume zašto je bitno da ovo pitanje ovoga puta podržimo, ali, kao što ste vi rekli, ovo bi zaista trebalo da bude poslednji put? Zato što, prosto, imamo jednu veliku štetu koju možda i ne sagledavamo svakodnevno, ali koja se na kraju pojavi kao šteta, jer sa ovakvim stalnim izmenama Zakona o visokom obrazovanju, očigledno imamo informaciju da nešto moramo da menjamo u okviru zakona, a drugo je ono što nam govori da nismo u suštini i do kraja obezbedili kvalitet i praćenje kvaliteta obrazovanja. Jer, da smo sve učinili što je potrebno i da smo apsolutno imali sve vrste neophodnih podataka, analiza i zadataka koje bismo preuzeli, pretpostavljam da bi se ovaj problem dešavao ali mislim da bi on već davno negde bio iza nas. Što se tiče Predloga zakona, moje mišljenje je da studentima „prebolonjcima“ treba izaći u susret, ali mi je žao da mi nemamo jednu ozbiljnu analizu, mislim da je nismo imali ni prošle godine kada smo razmatrali ovu temu, koji su sve to razlozi koji su opredelili ovakvu situaciju? Naravno, mi možemo da se informišemo na osnovu nekih iskustava nekih studenata, svojih poznanika, na osnovu svog iskustva, na kraju krajeva, možemo neke razloge da prepoznamo, ali, mislim da bi, radi rešavanja ovog problema i izbegavanja buduće situacije, zaista nam bila neophodna jedna ozbiljna analiza svih mogućih uzroka koji dovode do ove situacije. Nismo to imali ni ovoga puta i onda mi u našoj diskusiji to svedemo na – jedno su lični momenti, da je neko u jednom trenutku morao da prekine studije, nije mogao da ih nastavi, zaposlio se, neko je osnovao porodicu, rađao decu, itd, i to su razlozi koji su potpuno opravdani i koji će uvek postojati. Ali, sistem obrazovanja, sad govorim o visokom obrazovanju, mora da prepozna i takve situacije i ne sme ni studenta, a ni samog sebe, mislim na sistem, da stavlja u situaciju stalnog nekog produžavanja nečega, a bez prave podrške onome zbog koga sistem postoji. Sistem postoji zbog onih koji se obrazuju. Jer, sam po sebi, ne čini ništa. Znači, sistem mora da da podršku. Ja nekako očitavam i učitavam da sistem nije davao dovoljno podrške. Ako imamo priču o tome, da li su to gradske legende ili ne, ali, čini mi se da su zaista realna iskustva, jer, ponovo kažem, svi smo ih prošli, da pojedini profesori imaju izuzetno visok kriterijum, i ja pozdravljam taj kriterijum i taj kriterijum mora da postoji, ali, ako je uočeno da kod pojedinog broja profesora jako mali procenat studenata položi ispit, odnosno može da položi, onda bi taj profesor, vi to, ministre, jako dobro razumete u odnosu na sve sisteme u kojima ste radili, onda bi taj profesor sa najboljim namerama pedagoga, naučnika, čega god, intelektualnog poštenja, trebao da pomogne svojim studentima da taj program savladaju. Jer, cilj tog profesora, ja pretpostaljam, jeste uspeh studenata, znanje i kvalitetno realizovan proces obrazovanja prethodno. To se ne dešava. To se zaista ne dešava i otuda mnogi ljudi u jednom trenutku prekinu obrazovanje. Da li je to korisno za ovo društvo? Nije. Ministre, takođe znate da je znanje uvremenjeno. Znači, svako znanje, svakom učesniku u procesu obrazovanja dajete u jednom trenutku, u trenutku koje njegove sposobnosti svakog tipa to mogu da prime, mogu da razviju i da daju novu vrednost. Mi ovde gubimo taj kontinuitet. I to je, opet, velika šteta. Velika šteta za sistem obrazovanja, velika šteta za studenta, velika šteta ukupno za ono što će uslediti kad taj neko završi svoj fakultet, kad bude konačno počeo da radi. Sa tom diplomom, da li će biti dovoljno spreman, da je u svim tokovima onoga što treba maksimalno da da u trenutku kad se zaposlio kao akademski građanin, ono što od njega očekuje poslodavac, sistem, u bilo kome da se nalazi? Prema tome, nisu naše štete samo to što neko ima nerešen životni status i mnoge planove zbog toga i što društvo, naravno, ima tu neku i materijalnu posledicu, nego su naše štete nekog drugog tipa, a to sistem obrazovanja treba da reši i ja verujem da ste vi tu zbog toga, a to je, naravno, onako kako je u ovom sjajnom dokumentu napisano. Strategijom obrazovanja do 2020. godine je i predviđeno – akademske studije treba da prate razvojne potrebe Republike Srbije na svim nivoima njenog postojanja, njenih ciljeva, koji su nama u društvu svima jasno poznati. Ono što je u Strategiji, naravno, a kada govorimo o ovoj vrsti osnovnih studija takođe predviđeno – to je ta divna pretpostavka da će do 2020. godine 38,5% građana imati visoko obrazovanje. Ja sumnjam da ćemo mi stići za četiri godine taj cilj postići i da ćemo mi u tome uspeti, jer, bojim se da su neke godine prošle bez dovoljno pažnje prema ovom problemu i ukupnom pitanju problema obrazovanja u suštini. Što se tiče studenata koji su na doktorskim i magistarskim studijama, takođe se zalažemo za to da se njima taj rok produži. Ja ne bih sada ovde elaborirala koji su to razlozi, obzirom da nemamo analizu od institucije, ne bih baratala onim informacijama koje imam i za koje ja lično verujem da su jako pouzdane, ali, prosto, nisu relevantne za diskusiju. Sistem mora da da analizu zašto se nešto dešava. Ono što bih takođe rekla to je da taj naš sistem obrazovanja, ja zaista, ministre, verujem da će ovo biti poslednji put, evo, dali ste nam tu vrstu obećanja, da ćemo se poslednji put baviti ovim pitanjima i da će sve naše diskusije u kasnijem periodu se ticati pitanja kvaliteta, iz prostog i jedinog razloga, a to je u stvari potreba ovog društva za obrazovanim ljudima, za ljudima koji su spremni da učestvuju u procesu rada na bilo kom nivou, da li je to sa srednjoškolskim obrazovanjem ili sa svakim drugim višim. Jer, ono što mi svakako kao građani ove zemlje vidimo, to je prosto da su brojna pitanja koja se pred svima nama nalaze svakodnevno, da je svet u nekim teškim turbulencijama i da svaki građanin, ja se, pre svega, vraćam na svoju zemlju, svaki građanin je ravnopravno važan i ravnopravno značajan i ravnopravno mu treba dati mogućnost da može da doprinese svojim znanjem u rešavanju bilo kog problema ili stvaranju napretka u bilo kom segmentu društva. I to je ono što, naravno, sa sobom ovaj sistem obrazovanja nije uspeo da reši, ali ne samo sistem obrazovanja, to je to delikatno pitanje napuštanja obrazovanih ljudi ove zemlje. Ja taj njihov odlazak vidim kao dalju nespremnost da se rve sa sistemom u kome ne mogu da budu uspešni, a biti uspešan znači imati mogućnost da, osim onoga što ćete uložiti kao svoj kapacitet, intelektualni i obrazovni, da imate i organizacione mogućnosti da sve to realizujete. Ti ljudi koji odlaze su oni koji hoće da uče, ministre, a mi se zalažemo za koncept doživotnog obrazovanja. Ti ljudi su otišli, oni znaju da ih to čeka. Sigurno ste čitali autobiografiju Mihajla Pupina „Sa pašnjaka do naučenjaka“. Meni je žao što su Amerikanci imali čast da ta knjiga bude deo njihove obavezne lektire, a da mi ovde u Srbiji tu čast nikada nismo imali, a da nikada, pre svega, videli potrebu, nažalost, da to imamo, kad on odlazeći u Ameriku kaže – ja sam tada verovao da sa sobom nosim takve vrednosti koje će Amerika prepoznati. Trebalo je vremena da se prepozna. Ovo je 21. vek. Ljudi koji odavde odlaze sa obrazovanjem koje imaju već sada su prepoznati kao neko ko može da doprinese negde. E, to negde može da bude na celom svetu. Ljudi su slobodni da se kreću, ali ministre, ovde je ključna stvar, to mora da bude u najvećoj meri tih naših akademskih građana ovde. Moramo da im stvorimo uslove. Ja u tom smislu verujem da ćemo odlukom da ovaj Predlog zakona usvojimo ovog puta, razgovaraćemo o amandmanima. Zalažem se apsolutno za princip dostupnosti, nediskriminacije, jednakosti. Nema sistema obrazovanja ako nije pravičan i efikasan, nema kvaliteta, prosto. Ali, prosto, mislim da ovo treba da bude poslednji put, da svaki sledeći put sve što budemo činili u svakom segmentu obrazovanja će davati nadu onima koji danas već razmišljaju da odu, da te dane odlože i da ostanu ovde, jer je ovom društvu potrebna moć znanja i kompetencija. To je snaga. To je snaga svake države. Nijedno pitanje u svetu ne može da se reši bez toga da nešto znate, bez toga da ste radili istraživanje, bez toga da ste mogli da radite istraživanje, nijedno pitanje. Ja vas molim da zajedno sa svojim saradnicima učinite šta možete. Moja poslanička grupa će podržati. Ali, zaista, da se sledeće godine u ovo vreme zaista sretnemo sa nekim drugim temama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Bićanin je baš ovako bila konkretna, direktna i temeljno je prišla ovoj temi. Ovo generalno tema o kojoj ne može puno da se priča, ali mislim da vam je dala dobre smernice i za rad u budućnosti. Kada je u pitanju poslanička grupa JS, i mi ćemo, naravno, podržati izmene i dopune ovog zakona. Ali se slažem, čuo sam da će određene stranke, a kako čujem i Odbor za obrazovanje da podnese neke amandmane koji će da idu u prilog i ovima koji se trenutno nalaze na magistarskim i doktorskim studijama, kada je u pitanju njihov rok, naravno, i to ćemo svakako podržati. Za razliku od koleginice Bićanin, ja ću biti konkretniji samo u jednoj stvari kada su u pitanju određeni kriterijumi određenih profesora sa Beogradskog univerziteta. Vi svakako znate, ako ništa drugo, bar je po novinski naslovima bila prepoznatljiva jedna profesorka sa Geografskog fakulteta koja već drži preko 900 studenata sa samo jednim ispitom koji nisu položili. Zamoliću vas da i tom problemu nađete neki način za sistemsko rešenje. Zašto kažem sistemsko? To nije samo jedan ispit i to nije samo jedan profesor. To je 900 mladih ljudi koji sigurno ne mogu da nađu posao u svojoj struci zbog tog jednog ispita. To je 900 mladih ljudi koji pitanje je da li se upuštaju u bračne vode. To je preko 900 dece u nekom narednom periodu, a svi vrlo često se pozivamo na borbu protiv bele kuge. Ako Ministarstvo prosvete bar u nekom delu može da pomogne, to je kada su u pitanju ovi studenti, a nema ih mali broj, imaju ovakav jedan problem. Naravno, o studentima ne treba da vodimo računa i o mladim ljudima samo sa ovakvim zakonima, bar mi koji dolazimo iz JS, ne samo deklarativno, mi se uvek pozivamo na to da su mladi zakon. Hoću da vas informišem, verovatno već znate i pre nego što ste postali ministar da je u organizaciji grada Jagodine preko 600 studenata već šesti put za redom obilazilo Beč, obilazili su svoje kolege i visokoškolske ustanove u evropskim zemljama, imali su priliku da sa njima razmene neka iskustva i naravno, svaki put kada studenti odu tamo, poruka im je da se vrate, da usvoje neka nova znanja i neka nova iskustva, ali da ih donesu nazad u Srbiju. Poenta je da se potrudite da u ovom mandatu, a verujem da hoćete, što više sredina van velikih gradova, znači, nekih manjih gradova i manjih opština dobijaju fakultete. Ja dolazim iz Vrnjačke Banje. Mi smo 2011. godine imali sreću da otvorimo Fakultet za turizam i hotelijerstvo. Iako smo prepoznatljivi svima kao jedno visoko razvijeno turističko mesto, tek onog trenutka kada smo dobili studente, te 2011. godine, pa evo već pet godina unazad, grad je oživeo. Sada živimo nekako 365 dana u godini. Zašto vam to kažem? Zato što neke manje sredine mogu da naprave ne male prihode upravo od fakulteta. Mi u ovom trenutku imamo preko 600 studenata koji su smešteni u Vrnjačkoj Banji, koji nekim drugim 600 porodica imaju direktnu korist upravo od njih. To može da bude jedan mehanizam gde poprilično može da se utiče na privredu, a s druge strane, možemo i da zadržimo veliki broj mladih ljudi da ne napuštaju mala mesta i opštine. Neka statistika koju sam imao priliku da vidim kaže sledeće, da od sto ljudi koji odu i završe fakultete u velikim sredinama, tek 10 se vrati u svoja matična mesta ili manje opštine iz kojih su otišli. Evo, s ovom idejom, naravno, uz svu podršku koju sam rekao da će poslanička grupa svakako glasati za izmene i dopune ovog zakona, zamoliću vas da ovo na kraju što sam spomenuo bude jedna bar inspiracija za vaš mandat i da nam pomognete da i mi u Vrnjačkoj Banji dobijemo bar još jedan fakultet zato što s ovim jednim videli smo da nam se grad, tj. opština drastično promenila na bolje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sanda Rašković Ivić.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, važan indikator razvoja jedne države i društva jeste posvećenost da podrži i osigura kvalitetno visoko obrazovanje. Prvi pokazatelj te posvećenosti jeste svakako procenat budžetskih sredstava koje jedna država odvaja i za nauku i za obrazovanje. To kod nas, nažalost, u Srbiji je u stalnom trendu opadanja. Pa, evo, za vas, gospodine ministre, jedne teme na kojoj bi bilo dobro da poradite. Sistemi obrazovanja i socijalne zaštite u našoj zemlji nisu u potpunosti upodobljeni i to sprečava decu, naročito iz najsiromašnijih porodica, ne više iz vulnerabilnih porodica kao što je to nekada bilo, nego iz porodica srednje klase, pogotovo u unutrašnjosti, gde, kako je kolega maločas rekao, nema fakulteta da odustanu od daljeg školovanja i studiranja, pa bi bilo dobro da se i socijalni aspekt, kao i ekonomski aspekt, da isto tako i lokalna samouprava pita oko daljeg razvoja visokog obrazovanja u našoj zemlji Srbiji. Takođe, kroz procedure upisa u visoke škole i u fakultete, još uvek je važan socio-ekonomski status, zato što postojeći sistemi kreditiranja i stipendiranja studenata nisu baš najbolji, odnosno nisu dovoljni da mladi ljudi koji su iz siromašnijih porodica mogu sami sebe da izdržavaju. Ovo govorim zbog toga što je većina naših porodica, a to je srednja klasa koja ima prosečnu platu od 360 evra mesečno, i tu je jako teško onda izdržavati decu na fakultetu ili višoj školi, pogotovo u drugom gradu. Takođe, naravno, treba voditi računa i o ovim projektima ekonomskog razvoja i videti šta je kurentno, šta se u našoj zemlji traži. Mi moramo da imamo na umu da je 1990. godine u Srbiji bilo milion i sto hiljada radnika. Danas imamo 250.000 radnika. Time ne samo da je nezaposlenost povećana, nego je i smanjena potreba za četiri ili pet puta za inženjerima, odnosno svim onim pratećim visokim i višim kadrovima koji su pratili ovoliki broj radnika. Ja bih ponovo podcrtala tu ulogu ekonomije, odnosno ekonomskog razvoja i potrebe za ljudima. Poznat je slučaj jednog mladog lekara kojeg su u Nacionalnoj agenciji za zapošljavanje pitali da li bi on bio spreman da se prekvalifikuje. Znate, nakon šest godina jednog teškog i skupog studija, kako za studenta, tako isto i za njegove roditelje, pitanje o prekvalifikaciji bi bilo smešno da nije tragično. Što se tiče samog zakona, ja ću reći da će naša poslanička grupa DSS podržati izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju uz jedan važan zahtev, a to je da se izjednači status studenata, magistarskih i doktorskih studija i po starom i po novom tzv. bolonjskom sistemu. Znači, mi podržavamo produženje roka za završetak studija onih studenata koji su upisali studije po starom sistemu. Imali su svoje razloge zašto suovoliko odužili. Dalje, naravno, podržavamo pravo studenata u školskoj 2013. i 2014. godini da zadrže mogućnost finansiranja iz budžeta najduže do godinu dana po isteku redovnog trajanja studija, a znači vraćamo nešto što se pre toga zvalo apsolventski rok i što je negde u moje vreme, a i kasnije takođe, bilo prisutno. Naravno, podržavam ovo pravo studenata da upisuju sledeću godinu sa 48, a ne sa 60 ESPB. Podsećam na to da je DSS pre tri godine, takođe, tražila ovo isto smanjenje. Vi, gospodine ministre, niste, pod navodnike, krivi za ove sve dopune koje treba da se izvedu, ali ono gde ide moja primedba jeste da se malo kasni, s obzirom na to da je, evo, već sada treća nedelja oktobra i da su počele i vežbe i predavanja, i onda se stvorio jedan haos oko upisivanja studenata na visoke škole i na fakultete. Znači, dodala bih još jednom da je DSS podnela amandman kojim zahteva da se izjednači status studenata, magistarskih i doktorskih studija i po starom i po novom sistemu, znači, i pre bolonje i od kada je bolonja prihvaćena od 2005. godine. Lista prioriteta kod mnogih ljudi koji su se zaposlili ili kod žena koje su se zaposlile, pa onda još i rodile jedno ili dvoje, ili bože daj troje dece, se promenila. Može se doktorirati i sa 50, i sa 45 godina, ali ne može se rađati prvo dete sa 45 ili sa 50 godina. Pitanje je koliko se u našoj zemlji odista ceni znanje. Srbija po konkurentnosti, a po izveštaju globalnog indeksa konkurentnosti koji je radio Svetski ekonomski forum za 2016. i 2017. godinu je na devedesetom mestu među 138 zemalja. Po visokom obrazovanju i obukama ona je na 69 mestu. To znači negde na polovini, a po indeksu inovacija stojimo zaista tragično. Mi smo na 120 mestu. Zašto smo mi ovde na 120 mestu i zašto smo mi ovako nisko pali, što se tiče konkurentnosti i što se tiče inovacija i sofisticiranosti tehnologija? Mi tu stojimo jako loše zbog ogromnog odliva mozgova tzv. brain drain, koji jednu državu potpuno razoružava, što se tiče znanja, a kasnije i mogućnosti rada, doprinosa i razvoja. Pada mi na pamet jedna rečenica iz sjajnog Sultanovićevog kabarea koji kaže – odliv mozgova je ono, oni koji su imali mozga i bili pametni, oni su se odlili u inostranstvo na bolje plate, a mi koji mozga nemamo, mi smo ovde ostali. Znate, nije dovoljno da mi svojoj deci, unucima, studentima, prijateljima recitujemo Šantićevu pesmu: „Ostajte ovde, sunce tuđeg neba neće vas grijat, kao što ovo grije. Grki su tamo zalogaji hljeba, gde svoga nema i gde brata nije“. Predsednik SANU Vladimir Kostić je u jednom svom intervju, govoreći o odlivu mozgova rekao da će to za Srbiju biti jako veliki problem, jer za 15 godina mi bi mogli da dođemo do situacije u kojoj imamo ozbiljan deficit raspoloživih resursa, odnosno ljudi sa visokim obrazovanjem, pa ćemo morati takve da uvozimo, ali ne znam ko će nam doći. Najčešće je ekonomska situacija uzrok odlaska, ali ona je kombinovana i sa lošom državnom upravom, i to je onaj faktor koji visoko stručne motiviše da odlaze. Kao podsticajni faktor mogli bismo imenovati tzv. oligarhijsku strukturu, korumpirane strukture koje su nedovoljno školovane, koje se zapošljavaju po partijskoj liniji, kojima pametni i školovani ljudi predstavljaju kritičare njih i kritičare sistema, i to naravno nije dobro došlo i zato se, čak i blagonaklono, u nekim sredinama gleda na odlazak mladih. Ja kao profesorka Visoke strukovne zdravstvene škole se svakodnevno suočavam sa odlaskom mladih iz zemlje. Već na završnoj godini, a pogotovo na specijalističkim studijama, ona bolja deca i studenti i studentkinje već su im prišli razni agenti iz Italije, Nemačke, Norveške i nudi im se zaposlenje u inostranstvu. Kada se brane završni radovi, uvek su izmešana osećanja, jer uz zadovoljstvo i radost što je student završio školu i postao akademski građanin, istovremeno je to izmešano i sa suzama, jer mnogi od njih već imaju posao u Italiji, Kanadi, SAD, Nemačkoj i drugim zemljama Evrope i EU, da bi tamo odlazili da leče i neguju neke druge ljude. Takođe, moj prijatelj sa Elektrotehničkog fakulteta kaže da su njemu sva bolja deca, sa poslednje godine studija, već bezecovana, a od 10 odbranjenih doktorata na hemiji, u poslednjih nekoliko godina, čak osmoro je našlo posao širom sveta i nisu ostali u našoj zemlji. Ako se i dalje bude nastavilo ovakvo zapošljavanje, preko partijskih knjižica i forsirali ljudi sa lažnim i kupljenim diplomama, mi ćemo se pretvoriti u zemlju u kojoj će svi mladi i školovani i pametni da odu, a ostaće samo neškolovana radna snaga da bude ovde roblje za strance. Citirala bih jedan tekst Vladimira Grečića, koji je nedavno objavljen u Politici, a koji je izazvao vrlo veliku pažnju, a koji kaže da je broj ljudi koji je emigrirao iz Srbije u države OECD, to su Kanada, Amerika i 18 zemalja Evrope, u periodu od 2004. do 2013. godine iznosio prosečno 226 hiljada godišnje, 2013. godine je emigriralo 45 hiljada osoba, a 2015. godine imali smo zaista rekord sa 58 hiljada koji su emigrirali iz Srbije. Procenat sa visokom školom, po Grečiću, iznosi oko 15%, a po izveštaju OECD-a 2013. godine u državama članicama bila je 61 hiljada visoko obrazovanih koji su bili rođeni u Srbiji. Naravno, ovde treba da kažemo nešto i o materijalnom položaju. Materijalni položaj profesora je različit, od više škole do fakulteta, pa se dešava da tamo gde se upisuje veliki broj studenata, a gde nemate potrebe za laboratorijskim vežbama, nemate rashode, da ti imaju mnogo veće plate od ovih drugih. Naravno, sada posle ove fiskalne konsolidacije, koja je poharala džepove profesora, ta situacija je još gora. Treba napomenuti i to da fakulteti ne dobijaju dovoljno sredstava za grejanje i komunalne troškove i evo, imamo za vas jednu ideju, ministre Šarčeviću, da vi rešite finansiranje komunalnih troškova univerziteta hitnim zahtevom ka budžetskoj rezervi, da bi se onda ta sredstva, koja fakulteti dobijaju, mogla upotrebljavati za unapređenje nastave a ne za plaćanje grejanja. Što se tiče samog odnosa prema Bolonji, znamo svi šta je Bolonja, deklaracija potpisana 1999. godine, 2003. godine potpisuje Srbija, 2005. godine imamo novi Zakon o obrazovanju. To je bilo dobro jer su tu prihvaćeni lako prepoznatljivi uporedni sistemi, koji se temelje na dva ciklusa. Jedan je dodiplomski, jedan je diplomski. Uvodi se bodovni sistem, ESPB, odnosno evropski sistem prenosa bodova, kao jedan priklani sistem u unapređenju najšire razmene studenata. Što se tiče rezultata Bolonje u Srbiji, jeste tačno da je smanjena efikasnost studiranja, jer je smanjen broj godina studiranja, ali i prosek kod dece koja studiraju je viši nego što je to bilo pre, ali ima više diploma, ali ima mnogo manje znanja i mnogo manje osposobljenosti. Ja ću ponovo citirati akademika Kostića, predsednika SANU, koji kaže da je recimo, 2000. na 2001. godinu, u Srbiji bilo 86 fakulteta, a deceniju kasnije bilo je 236 fakulteta, od kojihsu 209 državni i 27 privatni sa 1228. studijskih programa, a pored toga 2010. godine, samo lista naziva menadžera sadrži 25 naziva, koje tržište rada ne prepoznaje. Neko ko je profesor na visokoj strukovnoj školi zdravstvenih studija, mora da kaže da se nije još uskladilo prepoznavanje, pogotovone sestara i tehničara na četvrtoj godini, specijalističkoj godini, koja je i te kako potrebna, sa tržištem rada, pa čini mi se da je i to negde vaš posao da to upodobite, gospodine ministre. Dramatičan skok je u odbranjenim doktorskim disertacijama. U 2006. godini imali smo 206 doktorskih disertacija, dok imamo u 2012. godini 770 doktorskih disertacija, znači broj je skočio za 374 procenta. Naravno, loše je i to što je utvrđeno za neke, a za neke od visokih funkcionera ove države postavljena je sumnja da imaju kupljene diplome, da su falširali svoje doktorate, nikakvih sankcija nije bilo i time mladim ljudima koji vredno uče, žele da uče i koji bi hteli da ostanu u ovoj državi, na neki način šalje se jako loša poruka. Dakle, da zaključim, mi ćemo kao poslanička grupa DSS podržati izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, s tim da tražimo da se dopune, kao što sam rekla, pravom na produženje rokova za magistrante i doktorante po starom i po novom sistemu. Svesni smo duboko da su ovo kozmetičke promene. Predlažemo zato da se prema visokom obrazovanju, a shodno sagledavanju u Bolonjskom sistemu, učine određene stvari i preduzmu odgovarajuće mere, a to je da se objektivno prati i analizira kvalitet nastave studijskih programa na višim školama i fakultetima. Tu spada, naravno, i kvalitet profesora i kriterijumi o kojima je ovde bilo reči, jer imate neke profesore koji drže 900 studenata i ne daju im da polože, a to im je poslednji ispit, a ima i nekih profesora koji se i ne pojavljuju na nastavi, koji ne predaju i kod kojih ljudi jako lako prolaze i nikakvo znanje se ne traži. Takođe, tražimo analizu efikasnosti studiranja ne samo kroz skraćenje broja godina studija, nego takođe kroz evaluaciju osposobljavanja i znanja. Vrlo često mladi ljudi donesu diplomu s kojom ne znaju šta da počnu, jer niti šta znaju, niti su osposobljeni da rade. Takođe treba evaluirati i studentsko opterećenje i sticanje ESPB-a, takođe treba uključiti i privredu i lokalnu samoupravu u priču uopšte i planiranje dugoročno visokog obrazovanja u Srbiji. U međuvremenu ovim popustima treba da relaksiramo postojeći zakon. Zakon o visokom obrazovanju nije metodska jedinica, pa kada smo ga usvojili, završili smo, to je obrazovanje dinamička kategorija i potrebno je na njoj stalno raditi kao na instrumentu stalno vežbati i stalno unapređivati. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala poštovani predsedavajući. Gospodine ministre, kolege poslanici, evo posle više od dva i po meseca kako smo izabrali Vladi imamo ministra sa predlogom zakona po hitnom postupku, naravno i svega tri tačke u kojima se samo ponovo produžavaju u nedogled primene prelaznih i završnih odredbi zakona koji je usvojen još 2005. godine. Ministar je sam u svom izuzetno kratkom izlaganju, doduše u skladu sa dužinom zakona, četiri minuta obrazložio da u stvari on nije inicijator ove izmene, da eto, preko leta su se organizovali sami studenti kojih se tiču konkretno rešenja o kojima danas razgovaramo i kako je ministarstvo samo bilo protočni bojler odakle su inicijative otišle prema Visokom savetu obrazovanja i odatle je stigla saglasnost za ovakve izmene i dopune. Sada, moram da kažem, jeste ministar je izabran pre dva i po meseca, možda je i bilo nerealno očekivati od njega i njegovog tima, ukoliko je i uopšte sastavljen do kraja, da sada dođe sa nekim ozbiljnim izmenama ili eventualno novim zakonom u skladu sa Strategijom o visokom obrazovanju do 2020. godine, koja je usvojena još 2012. godine i da vidimo da li se ona sprovodi, da li je realna, da li tu nešto treba menjati pa samim tim i zakone. Dobili smo ovaj predlog i ja bih dao neke komentare i postavio neka pitanja. Zanima me koliko je to ljudi iniciralo ovu izmenu kada je ministar prihvatio da je prosledi Visokom savetu obrazovanja, da li je to pet, deset, pedeset? Koliko je uopšte ljudi, s obzirom da smo poslednje izmene kojima je produžen ovaj rok o kome danas opet govorimo da treba da se produži za još dve godine, one su usvojene pre dve godine. Pre dve godine smo produžili rok za dve godine i zaključno sa školskom 2015/2016. god. su ti studenti koji su započeli svoje studiranje po starom sistemu trebali da završe svoje studije. Podsećam vas kada je usvojen zakon 2005. godine. rok je bio dve godine po završetku roka od redovnog studiranja, pa je to onda menjano četiri puta. Ovo je peta takva izmena. Postavljam pitanje ne samo ministru, nego svima nama, pre svega vladajućoj većini – šta je za ovih pet godina radila da se ova stvar završi? Da li ćemo za dve godine ponovo imati nekog novog ministra,jer vi ste ministre četvrti ministar koga je ova većina izabrala, što takođe govori o odnosu SNS i koalicionih partnera prema obrazovanju u Srbiji. Pre dve godine je ovde bio vaš kolega Verbić i isto je tako govorio da to moramo, ljudi nisu stigli, sigurno da možemo da nađemo dovoljno primera ljudi koji iz krajnje objektivnih razloga nisu mogli da završe studije i redovne i doktorske i magistarske koje doduše ovaj zakon ne tretira, koji su mogli i morali da završe pa nisu, pa hajde da im izađemo u susret, ali da li je napravljena neka analiza o kojem broju ljudi se radi? Mene zanima za ove dve godine, koliko je ljudi kojima smo dali šansu, završilo te studije? Ovaj zakon je, da kažem u političkom žargonu, kupovina mira među studentima. Izlazite u susret zahtevima studenata da tu ne bi bilo nekih problema, nekih protesta, ali ja mislim da ona ponovo ide na uštrb kvaliteta studiranja. Ja se nadam, ministre, da ćete vi imati hrabrosti, jer ova Vlada je izabrana kao nova, hrabra Vlada koja će da krene u reforme, doduše, i ona prethodna, i vaš prethodnik je isto bio deo jedne takve hrabre Vlade i moj utisak je da je za dve godine njegov najveći uspeh bio da uz pomoć BIA, policije, ne znam ni ja koga, sačuva pitanja za malu maturu. To je bio najveći uspeh prethodnog ministra. Ono što jeste problem visokog obrazovanja u Srbiji, neke kolege su govorile u prethodnim govorima o tome, i ja ću se tu isto i nadovezati, da ovaj zakon naravno ne tretira sva ona bolna mesta koja imamo danas u visokom obrazovanju. Tu pre svega mislim na nepovezanost sa zahtevima tržištima rada. Mi danas imamo ljude koji se obučavaju, studiraju za struke koje uopšte ne postoje na tržištu rada. Postavlja se pitanje – šta će biti sa tim ljudima kada završe fakultete, oni onda dođu i kažu – pa evo, mi smo studirali juče, nešto hoćemo da radimo, a vidite na tržištu rada, za takvim radnim mestima jednostavno nema potrebe. Da li će se nešto konačno uraditi po tom pitanju, da se prilagode programi na visoko-obrazovanim ustanovama, da odgovaraju tržištima rada? Evo danas slušamo sa jedne strane da u toj IT industriji, koja je jedan od potencijalnih grana privrede u kojima Srbija može brzo da napreduje i da bude konkurentna, nedostaje 15 do 30.000 obrazovanih ljudi. Da li će se tu nešto promeniti? Sporo studiranje i dalje postoji. Ponovo, umesto da nagrađujemo one koji studiraju u roku, koji vredno daju sve ispite, mi opet ovu granicu od 60 kredita smanjujemo na 48. Dobro je, to je popularno verovatno među studentima, ali koliko to doprinosi kvalitetu visokog obrazovanja u Srbiji? Naravno, korupcija. Kupovina ispita i diploma, doktorata. Jedna devalvacija uopšte naučnog rada, hiper produkcija doktora i to je bila tema ovde i političkih rasprava, jer se govorilo o sumnjama fakultetskih i doktorskih diploma najviših državnih funkcionera. Imamo i dalje neintegrisan univerzitet. Imamo nedostatak podrške za projekte – razmenu i razvoj. To možda nije konkretno tema ovog zakona, ali i danas je kolega prof. Mićunović postavio pitanje – šta je sa konkursima za naučna istraživanja? Dve godine nisu objavljeni konkursi. Država ne finansiranja naučne radnike u Srbiji. Onda polemišemo da li su tačne cifre o tome koliko je ljudi obrazovanih, visoko obrazovanih ili uopšte napustilo Srbiju poslednjih godina. Akademik Kostić je govorio o 27 hiljada visoko obrazovanih ljudi koji su u poslednjih šest godina napustili Srbiju. Da li mi kao država, kao zemlja možemo uopšte da imamo budućnost sa ovakvim odlivom ljudi? Šta će ova Vlada da uradi po tom pitanju? Na ovoj listi konkurentnosti o kojoj je koleginica Rašković Ivić govorila ima lista koja govori o tome koliko je zemlja sposobna da zadrži talentovane obrazovane ljude. Tu smo na pretposlednjem mestu. Od svih zemalja u svetu, tu smo drugi od pozadi, kako se kaže. To su stvari o kojima, ja mislim, da mi vrlo brzo moramo da razgovaramo ovde. Ministar je preuzeo jednu veliku obavezu, jedan vruć krompir, kako se kaže, s obzirom na stanje generalno u obrazovanju. Mislim da ćete imati veliki problem da popravite stanje ako nemate podršku Vlade, stručne javnosti, pa da kažem i celog društva, jer mislim da naši problemi u obrazovanju počinju od škole, od odnosa roditelja, preko roditelja đaka prema nastavnicima, države prema nastavnicima, njihove motivisanosti da rade. Činjenica da je danas obrazovanje postalo i unosan biznis, što nije sporno, ali mi imamo obavezu ustavnu da osnovno obrazovanje bude besplatno i obavezno, obavezno i besplatno. Naše mišljenje je da u tom slučaju država mora da ponudi besplatne udžbenike svim đacima u osnovnim školama, a ne da se tu prave ogromne milionske zarade. Izrada jednog udžbenika košta pedeset dinara, a on se prodaje za 700 ili 800 dinara. Govorim fizički koliko košta. Naravno da treba platiti i autore i sve to se podrazumeva. Nije sporno. Ali da li je to mesto za uvođenje tržišta ili ćemo omogućiti svim đacima besplatne udžbenike kako bi oni mogli da ono što je proklamovano u Ustavu o obavezno i besplatnom osnovnom obrazovanju stvarno i ostvare? Kažem da ovo nije tema ovog zakona. Mi ćemo verovatno na kraju podržati ovaj zakon. Predložili smo jednu izmenu vezano za produženje roka za doktorske studije obzirom da smatramo da onim ljudima koji su pokazali da imaju znanje i završili su redovne studije i želeli su da nastave dalje da se bave naučnim radom, treba omogućiti i ostaviti tu mogućnost i nadam se, vidim da takvi amandmani i slične sadržine dolaze od strane mnogih poslaničkih klubova, da ćemo do kraja doći do nekog rešenja koje će omogućiti tim ljudima, za koje je možda i najmanje sporno da imaju znanje, jer su već stekli fakultetsku diplomu, ali žele i dalje da se usavršavaju i da doprinesuu naučnom radu, da ćemo i njima izaći u susret. Iskreno stvarno verujem i želim da je ovo poslednji put da razgovaramo o produženju ovog roka. Kažem, 2005. godine zakon je usvojen sa idejom da u roku od tri godine se završi studiranje po starim programima, svi oni koji su u tom trenutku studirali. Sada produžavamo taj rok na školsku 2018/2019. godinu i takođe se nadam, ministre, da nećemo doći u situaciju koju imamo danas, a to je da je praktično prestalo pravo na studiranje po sili zakona, jer zakon kaže do kraja školske 2015/2016. godine da mogu da se završe, odnosno da mogu da se završe studije. Počela je nova školska godina 2016/2017. Ova se završila 1. oktobra a mi danas raspravljamo i verovatno tek krajem ove nedelje ćemo usvojiti ove izmene, da ne radimo to više ni onima koji studiraju, ali pre svega da se okrenemo razmišljanju obudućnosti ove zemlje koja da bi mogla da opstane mora da pre svega vodi računa o svojim najobrazovanijim i najtalentovanijim građanima. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Đurišiću. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, ovo što je danas tema jeste ad hod rešenje kada su u pitanju studenti koji su upisali po starom sistemu studije i jednostavno želimo da im produžimo rok na dve godine i odmah da kažem da se poslanička grupa DS slaže sa predlogom ministarstva i da ćemo mi te izmene podržati. Ono što je veoma zanimljivo jeste da ja danas toliko neću upirati prstom u vas, s obzirom da ste ministar koji je tek stupio na dužnost, ali svakako politiku vaše Vlade koja postoji od 2012. godine, politiku Vlade, iako ste izjavili tokom jučerašnjeg dana, da imamo strategiju obrazovanja koja je stara 16 godina. Politika Vlade 2012. godine je bila takva da je podržala jednu strategiju i 2012. godine, posebnu strategiju o reformi obrazovanja u Srbiji. Mislim da od te 2012. godine do danas nismo uradili ništa da bi sistemski promenili stvari na bolje. Sistemskih rešenja nema, ni odgovora na pitanje šta mi zapravo želimo sa visokim obrazovanjem u Srbiji. Koji je cilj visokog obrazovanja? Šta mlad čovek danas kada završi fakultet sa jedne strane zna da li negde može da se zaposli i kakve su mu u globalu perspektive opstanka u ovoj zemlji? To je ono suštinsko pitanje na koje morate vi kao novi ministar da date odgovor. Mislim da vam je zadatak verovatno najteži u ovoj Vladi Republike Srbije. S obzirom da ste nov ministar, imaćete ne samo ogroman posao na vašim leđima, već ćete morati da nadoknadite sve ono što za ove četiri godine ova Vlada zapravo je propustila da uradi. Zašto imamo studente koji završavaju fakultete, a da pri tome, i sami ste svesni, vrlo česti ne znaju ni šta su studirali? Ako uzmemo u obzir da imamo nastavnike koji predaju na fakultetima, a da ne znaju šta se u modernoj pedagogiji desilo zadnjih 30 godina. Zašto su nam univerziteti, na primer, tako loše kotirani? Zašto su nam planovi loši i zastareli, a profesori opet, s druge strane, nisu spremni na bilo kakvu promenu niti izmenu? Zašto ne možemo, na kraju, da rešimo pitanje kontrole kvaliteta, i ne samo kada je u pitanju ulazak na univerzitet, nego i kada je u pitanju i izlaz sa univerziteta? Šta je to što jedan student kada završi fakultet ima, kao diplomirani, u svojim rukama, da li je on kvalifikovan na tržištu radne snage i da li tržište radne snage prepoznaje njega kao potrebu, da bi sutra neko od njih zadržan bio u zemlji i da bi to znanje mogli da upotrebimo za buduće generacije? Šta je sa nostrifikacijom diploma naših, hajde tako da kažem, možda i najobrazovanijih ljudi koji su završili prestižne univerzitete u inostranstvu? Zašto imamo poplavu lažnih doktorata, plagijata, kupljenih diploma? To su sve pitanja koja se tiču pre svega vas, iako niste odgovorni lično. Pristali ste da budete deo jedne politike koja je dovela do priličnog haosa u visokom obrazovanju. Mi danas imamo studente koji su sa svojim pritiskom vas naterali da date jednu izmenu i dopunu Zakona, ali ne možemo a da ne rešimo problem sistemski u nekom narednom periodu. Studenti koji su pisali po starom programu su ti koji su ovo inicirali, i ponavljam, mi ćemo podržati, ali naravno uz vaše obećanje da će sledeći put u Skupštinu ući ne izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, nego nov zakon o visokom obrazovanju. Kada su u pitanju postdiplomci, iako ste prvobitno i vi kao ministarstvo bili, malopre ste i objasnili, Savet za visoko obrazovanje se nije složio sa tim, nisu mi dalje jasni razlozi zbog čega, ali mi želimo dogovor danas da sa svim poslaničkim grupama, sa vama kao ministrom i naravno Odborom, da se dogovorimo da se usvoji amandman kojim bi rok za završetak bio produžen i postdiplomcima. Zbog čega? Ako uzmemo u obzir, kao što i sami znate da je rok bio 31. decembar 2013. godine za prijavu teme, a da se do sredine 2014. godine potvrđivala i tema i podobnost, njima ni dve godine nisu ostale da kvalitetno završe svoju doktorsku disertaciju. To samo ne da nije fer i kada se uzme u obzir da je nekima ostalo možda mesec, dva ili tri dana da završe svoj posao, mi bi, ukoliko im ne bi produžili, zaista doveli do katastrofalne štete koju ne bi mogli da izmerimo čak ni novcem. Imamo u vidu da su, na primer, 30 ili 60 dana mnogi bili na kolektivnim godišnjim odmorima. Neko čeka javni uvid, neko čeka senat, neko ima sve, a s druge strane, ukoliko im ne produžimo ovaj rok, ispašće da sve ono što su pošteno uradili tokom poslednje dve godine mi kao institucija ne cenimo. Mislim da to moramo da produžimo i mislim da moramo da se usaglasimo da je to u interesu pre svega naše države. Cenovnici, ako pominjemo njih, pretpostavljam da kao ministar ste i više nego upoznati da odbrana disertacije košta i preko 100.000 dinara, da godina na doktorskim studijama košta i do 150.000 dinara. Ako uzmemo u obzir i ostale troškove, ako uzmemo u obzir čestu kupovinu knjiga koje su iznad proseka kada je cena u pitanju u odnosu i na region, mi dođemo u nekim slučajevima i do cifre od pola miliona dinara da bi neko doktorirao. Pa kako to onda može da doktorira u Srbiji samo onaj, očigledno, koji se bavi privredom i očigledno je jači privrednik? Dakle, sa tim novcem, bez stipendiranja, ne može niko da dobije šansu da svoj talenat iskoristi i da to znanje koje stekne iskoristi ova zemlja u kojoj taj neko živi. Kada su u pitanju doktori nauka i magistri, koji su do sada svojim radom zaista sve pošteno stekli, jesu li oni kao ljudi sa svim znanjem koje su stekli tokom svih ovih godina zaista na kraju i potrebni našem društvu, ukoliko imamo takav odnos prema njima? Ono što je veoma važno, tu dolazimo do ključnog pitanja – kakvo društvo mi na kraju želimo? Šta će se dogoditi ako odlaze najbolji iz Srbije i ako konstantno znanje odlazi iz Srbije? Ukoliko znanje ne ostane u našoj zemlji, da li imate predstavu koliko je to gubitka i koji je to gubitak u novcu? Koliko je milijardi evra izašlo iz Srbije, ako znamo da jedini kapital koji ova zemlja ima, a on je najvredniji, jeste ljudski kapital i sa znanjem koje ti ljudi imaju, a koriste ga neke druge zemlje umesto Srbije? Naša poslanička grupa je uložila amandman kojim se predlaže da se i postdiplomcima produži rok za završetak svojih disertacija. Molim vas, kao ministra, da to podržite i vi. Treća kategorija jesu studenti koji su upisali po Bolonji. Bolonja koja je, i sami znate, silom penetrirala u visokoškolski sistem kod nas, ona ne postoji čak ni u Bolonji, ukoliko se ne varam. Mnogi od tih studenata nisu uspeli da završe svoje studije jer su morali pre svega da rade. Morali su ne samo da od svojih roditelja traže da ih finansiraju, nego je pre nekoliko dana bio jedan porazni članak u medijima koji je govorio o nepovoljnim keš kreditima koji njihovi roditelji moraju da uzimaju i koji njihove roditelje teraju bukvalno u dužničko ropstvo. Kakav je to sistem i kakva je to institucija samofinansiranja, ukoliko na kraju taj neko završi u dužničkom ropstvu? Dakle, roditelji tih studenata daju sve. Ukoliko njima takođe ne produžimo i ukoliko i njih ne stavimo u istu ovu kategoriju kao prethodne dve pomenute grupe, mislim da ćemo ne samo finansijski devastirati veliki broj porodica u Srbiji, koje su mnogo uložile da bi neki student završio svoje studije, a pored toga su i oni radili i bili zaposleni. Pored toga, mnogi od njih su, pretpostavljam, pisali i vama i mnogim poslaničkih grupama, sasvim sam siguran, i svim narodnim poslanicima, insistirajući na tome da se ceni i uvaži ono što su oni uradili i stekli tokom svog školovanja. Nekoliko njih, evo, pročitaću samo nekolicinu. Jedan od studenata sa Univerziteta u Novom Sadu govori da će taj broj dodatnih ispita i reupis značiti novu školarinu i verovatno ponovno slušanje novih ispita, koji su inače kopija već onih ispita koji su položeni ili polovina istih ili drugi naziv istih knjiga, a potpuno, naravno, istih profesora. Samim tim, većina nas, kako kažu, koji nisu u mogućnosti da uplate 700 ili 1.000 evra će pred sam kraj studiranja napustiti studije. To je trošak za našu zemlju. Nisu oni krivi što se nisu snašli u haosu našeg visokog obrazovanja, verujte mi na reč, ni oni, ni njihove porodice koje skupo plaćaju njihovu budućnost. Mnogi drugi su, naravno, pisali i apelovali na vas kao ministra i na nas kao narodne poslanike da i njima omogućimo završetak studija, kako sutradan ne bi otišli u inostranstvo i kako ne bi tražili da se obrazuju u nekom drugom mestu. U suprotnom, gospodine Šarčeviću, ukoliko to ne uradimo doprinećemo kontinuiranom odlasku znanja iz Srbije. To će na kraju biti poguban efekat u pokušaju da naša zemlja ostane akademski relevantna, ne samo kada je u pitanju region već kada je u pitanju ceo svet. Zaključak je sledeći, ne možemo da nemamo novca za ove mlade ljude. Ne možemo da imamo 74 milijarde dinara koje netransparentno Vlada raspolaže svojim zaključkom na razne privatne mahinacije, kombinacije, privatne televizije, privatne firme i preduzeća i nekome iz državne kase daje veliku pomoć i subvencije. Ne možemo da koristimo 17 milijardi dinara za zapošljavanje partijske vojske u momentu kada smo se dogovorili da štedimo i kada nema više zapošljavanja u javnom sektoru. Podsetiću vas da je to negde oko 30 hiljada ugovora o delu. Ne možemo da imamo za projekte poput „Beograda na vodi“ 220 miliona evra keša koji direktno u naš budžet uplaćuje tom zajedničkom preduzeću za taj projekat koji će služiti samo jednoj nekolicini ljudi da bi se obogatila, koja već ima ogromne svote novca, da bi gradila stanove od 3500 evra po kvadratu. sa druge strane, da nemamo za ove mlade ljude koji se na koncu, čini mi se, drže u Srbiji i ostaju u njoj. Mislim da njima moramo sa tim novcem da pomognemo. Taj novac je dovoljan, ne samo da izvršimo finansijske konsolidacije koje su na primer vraćanje penzija, ne samo reforma visokog obrazovanja, taj novac je dovoljan i da svaki toalet u osnovnoj školi, srednjoj školi, na fakultetu renovirate o državnom i da jednostavno i od škole osnovne, srednje i fakulteta napravimo instituciju. Jedan đak mora školu da doživljava kao instituciju. A da bi je tako doživljavao on u toj školi mora da ima toalet koji je bolji od toaleta koji ima kod kuće. Moramo da ulažemo u infrastrukturu. Moramo da ulažemo u njihovo znanje i moramo zaista da im omogućimo takve uslove da oni svoje znanje sutra mogu da iskoriste i kapitalizuju ali u našoj zemlji. Moramo da im omogućimo zapošljavanje. Moramo da približimo tržište rada visokom obrazovanju. Ne možemo da dozvolimo da se sukobima na pojedinim katedrama, pojedinih fakulteta godišnje proizvede manje, odnosno izađe manje programera nego što je to zaista potrebno jednoj industriji koja je u razvoju, a to je IT sektor. Mi moramo da budemo spremni da napravimo plan, da preskočimo razvoj koji teče danas po ustaljenom obrascu pojedinih afričkih zemalja. Mi nemamo vremena za to. Mi moramo da preskočimo 50 godina sa visokim tehnologijama, sa IT sektorom, sa sofisticiranim industrijama. Tu negde Srbija mora da nađe svoj alternativni pravac i put, da ne trošimo novac na gluposti. Novca, tu me uhvatila jeza, očigledno ima samo mi nemamo dobre prioritete i vi kao ministar morate da se izborite svojim autoritetom, podrškom tih mladih ljudi i nas kao narodnih poslanika da taj novac bude pametno utrošen. Jer ako ulažemo u nauku i visoko obrazovanje nadam se da će sledeći put ministarstvo da se tako i zove, da jednostavno imamo reformisano školstvo, reformisano obrazovanje, reformisano visoko obrazovanje. Nauku koja zaista daje konkretne rezultate gde imamo merila kvaliteta na izlasku sa univerziteta. Smatram da je to važno kako bi ovo društvo ostalo društvo građana, a ne društvo robova i kako bi zaista uspeli da taj mladi svet sačuvamo jer odliv mozgova, verujte mi da nema cenu. Ako budete u stanju da ga izračunate, videćete da ste potrošili milijarde evra i propustili da ih iskoristite time što su oni najbolji, najtalentovaniji, koji možda nisu imali mogućnost da završe studiranje u Srbiji otišli negde u neku drugu zemlju i tamo kapitalizovali svoj talenat. To je problem našeg obrazovnog sistema i visokog obrazovanja i iskreno se nadam da ćete imati sluha za sve kategorije ljudi koje smo danas pominjali i da ćete zaista izaći u susret onima kojima je vaša pomoć preko potrebna. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Božoviću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo, drugarice i drugovi, uvaženi ministre sa saradnicima, poslanička grupa PS-NSS-USS podržaće Predlog ovog zakona, jer smo potpuno svesni razloga bitnosti i hitnosti donošenja ovih propisa. O tome ne bih posebno govorio dalje, jer mislim da ste kroz obrazloženje i uvodni deodali jasne i iskrene razloge i motive za predlaganje ovih zakonskih izmena. Ono što želim da kažem jeste da mi je jako žao što kao bitan za nacionalni interes nije svrstana i rasprava o obrazovanju. Evo iz kog razloga, čak bih zaista i iskreno predložio da se iza ovakve sednice kada je obrazovanje u pitanju, zabrane TV prenosi da bi se izbeglo politikanstvo koje očigledno nikako da se zaobiđe ni kod ovih najvažnijih tema koje su nam navodno svima izuzetno važne i izuzetno bitne i svi želimo da doprinesemo da bude što bolje kada je u pitanju obrazovanje. Obrazovni deo je jedan segment, a ono što mene posebno brine i što očekujem od ovog ministarstva u budućem periodu jeste da obrazovnom sistemu vrati i vaspitnu ulogu. Mislim da je to srž koja je jako važna kada je u pitanju obrazovanje, nekada smo znali da je škola vaspitno-obrazovna ustanova, danas smo to pretvorili samo u tržište rada, fikcije, o mogućim radnim mestima, neispunjene želje ili ispunjene želje, najkraćim putem ili prečicom. Jasno treba razgraničiti šta je potreba tržišta rada i to je težak posao vašeg Ministarstva, a šta je to što održava kroz državne fakultete, kroz programe koje oni imaju mora da obezbedi za neki budući period predviđajući unapred šta je sve to i u kojoj meri ovoj državi neophodno. Ne samo što je neophodno, nego mora se pružiti mogućnost svakome ko želi da studira, da studira pod istim uslovima i da stekne znanje određenog standarda. Pitanje standardizacije očigledno je nešto što je loše urađeno sa zakonom iz 2005. godine bez namere da bilo kome šta spočitava. Očigledno je da je bilo na pojedinim visokoškolskim ustanovama ogromnog otpora, tihog ili javnog, uvođenju Bolonje, a neki fakulteti su Bolonju vrlo brzo i efikasno primenili. Na vama je zadatak da procenite šta je to za prethodnih 11 godina bio ključni problem. Zakon ili primena zakona? Ono što se ne sme dopustiti ni sa novim Zakonom o visokom školstvu i svim novim zakonima kada je obrazovanje u pitanju jeste da ostane bilo šta nedefinisano, nerazjašnjeno i da onda, uslovno rečeno, iznuđeno ovakvim potezima pojedine stvari koriguju. Znam da je to gotovo nemoguća misija, ali se mora tome posvetiti ozbiljna pažnja kako bi se slični metodi korekcije uočenih grešaka u budućnosti izbegli. Jako je važno da svako ko danas upisuje prvi razred osnovne škole, upisuje srednju školu, želi da upiše ili upisuje fakultet, državni ili privatni, svejedno, ima apsolutnu izvesnost pod kojim uslovima može da studira i da ti uslovi budu vrlo jasni i precizni za svo vreme koje mu se garantuje u tom nekom periodu gde će biti nepromenjeno. To je jako važno, jer onda ne bismo došli u situaciju da sada procenjujemo šta je veća šteta za državu da li to što pojedini studenti koji su studirali na državnim fakultetima iz raznoraznih razloga nisu uspeli da završe u rokovima koji su ranije postavljeni, da li je to veća šteta ili je veća šteta po obrazovni sistem beskonačno produžavanje rokova. Jako je teško naći tu pravu meru, jer svaki slučaj je jako specifičan za sebe i tu možda i nećete biti pravični prema svakome u predlogu, ili mi nećemo biti pravični prema svakome u tom predlogu nekih novih budućih zakona, ali zakoni moraju biti vrlo jasni i pravični do one more prema svakom koliko je to moguće. U ovom trenutku mislim da mi nemamo izbora, jer jednostavno, takve stvari su postavljene 2005. godine kako su postavljene, išle su nekim svojim tokovima, nego da ove zakonske izmene usvojimo. Šta ćemo sa amandmanima i kako ćemo se postaviti u odnosu na njih, čućemo nakon rasprave o istima. Vaspitanje je nešto što podvlačim da nam je nužno. U vreme kada roditelji sve manje imaju vremena za svoju decu, jer smo pomerili radno vreme od devet do pet, nismo kod kuće, nismo u stanju da ih pratimo, škola mora, ne da vrati nekadašnji, pređašnji nivo vaspitne uloge, nego da ga i prevaziđe u pozitivnom smislu. Treba razmisliti i o praktičnim stvarima, kao što su đačke uniforme, uvođenje striktne discipline i reda u školama. Možda nekome izgleda i banalno, ali čak i sa obavezom da se svaka smena u školi započinje postrojavanjem dece, sa intoniranjem himne, ulaskom sa određenim redom i redosledom u školske učionice. O tome neka neko drugi da krajnju ocenu i procenu koliko to ima pozitivnog uticaja kod mladih na jednostavno usađivanje poštovanja prema radu, prema disciplini, a samim tim i prema pravilnom usvajanju onog znanja koje im se nudi. Upravo iz tog razloga, iako traje tv prenos, molim svoje kolege da danas izbegnu slanje jako ružnih poruka mladima. Znate, ako je već tako, neka budu vrlo u jasni u svojim komentarima. Malopre smo čuli komentar da nam je visoko školstvo nekonkurentno, a onda u sledećoj rečenici da se otimaju za naše visokoškolce, za naše fakultetski obrazovane mlade ljude i nije to ništa novo da su oni koji su moćniji i bogatiji od nas to radili i u davna, davna vremena. Kompleksno je stanje u zemlji Srbiji i ne možete ga vi rešiti kad je u pitanju stvaranje želje mladih ljudi i podsticanja želje da ostane, osim kroz vaspitni deo, što je takođe jedan od bitnih elemenata koji će uticati sutra na odluku mladog čoveka da li će ostati u svojoj zemlji ili ne, osim onog ekonomskog dela. O tome neko drugi treba da vodi računa. Ali, Vlada kao tim treba da vodi jednu kompaktnu politiku, koja će biti sistematična i stvoriti takve uslove. Mi od vas očekujemo ozbiljne i korenite promene u obrazovnom sistemu u budućem periodu. Meni su poznata vaša iskustva u praksi, gde ste sve radili i to podvlačim s punim pravom i sa razlogom očekujem da se u Srbiji napokon, kada je obrazovanje u pitanju, nešto ozbiljno pomeri na bolje. Molim vas uvažene kolege da danas ne šaljemo ružne poruke mladima koji se odlučuju da li će upisati fakultete ili neće neodmerenim izjavama o navodno lažnim diplomama, o navodno lažnim doktoratitima. Pitam se samo da li ste svesni koliko to može uticati na vaspitanje mladih? Ministre, vi možete uticati na vaspitanje omladine za budući period uvođenjem jasnih standarda u škole. Nas ne možete vaspitati. Ja samo mogu da zamolim kolege da povedu računa o tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama predlog veoma suženih izmena i dopuna već postojećeg Zakona o visokom obrazovanju. Naravno, i ovu priliku koristimo da kažemo nešto šire o samom zakonu i o načinu njegove realizacije, jer kad bismo sve sveli na ono što sadrži predloženi zakon o izmenama i dopunama, onda rasprave ne bi ni bilo. Nije loše što to radimo. Mene iznenađuje što ministar nije izašao pred Narodnu skupštinu sa predlogom rešenja za studente koji su se upisali po ranijim zakonima, a još nisu okončali školovanje. Rok im je bio do septembra ove godine. Mislim da bi tu trebalo jedno radikalnije rešenje uvesti da položeni ispit bude položeni ispit za sva vremena i da važi 40, 50 godina, jedan ispit koji je položen i da se to ne dovodi u pitanje i da ne može niko da poništi ako je neko završio dve trećine, tri četvrtine studija, pa nije stigao da diplomira. Ono što je završeno, završeno je, ono što je potpisano, potpisano je. Ono što nama nedostaje je nedostatak volje ove naprednjačke vlasti da se zaista stvari suštinski menjaju u sferi visokog obrazovanja. Vi ste sada kao novi ministar u situaciji da dokažete da to nije tako. Ja bih se obradovao. Ali, zašto tvrdim da ova vlast nije pokazala? Pre godinu dana biran je sastav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Izabran je predsednik. Znate li ko je izabran, jeste li čuli, ministre? Dejan Popović. Nemoralnijeg profesora na Beogradskom univerzitetu nema. On je prvi počeo da zastupa taj koncept Bolonje, koji nas je zapravo upropastio. Ali, na stranu to, nisu razlike u konceptu. O Dejanu Popoviću akademik Kosta Čavoški je napisao knjigu pod naslovom „Kameleon“. Mogao je i kamenolom, pošto otprilike tako deluje. Dejan Popović je bio pomoćnik ministra finansija Božidara Đelića, zamislite, redovni profesor univerziteta. Pristao je da bude pomoćnik ministra. Dejan Popović je izradio onaj čuveni koncept poreza na ekstra profit koji se naplaćuje retroaktivno. Nema države na svetu gde se retroaktivno naplaćuje porez. To su nam Božidar Đelić i njegov pomoćnik Dejan Popović uveli. Sada Dejan Popović da bude ličnost od najvišeg autoriteta u sferi visokog obrazovanja. Onda je njemu dat veći autoritet nego što imaju rektori univerziteta. To je nepodnošljivo. Sećamo se tog Dejana Popovića još dok je bio član predsedništva Centralnog komiteta Saveza Komunista Srbije. Lično sam proučavao njegove govore, apologetske tirade Slobodanu Miloševiću na tim sednicama je objavio u svojoj knjizi „Dosmanlijski sejmeni“ na pravnom fakultetu, a onda se on pretvorio u najoštrijeg kritičara Miloševića i krenuo na suprotnu izdajničku stranu, dosmanlijsku, i bio pomoćnik jednog od najpokvarenijih dosmanlijskih ministara koje smo imali, koji pukim čudom još nije u zatvoru. To mora da se promeni. Inače, koncept Nacionalnog saveta po mom mišljenju nije dobar. Ima previše velika ovlašćenja. Onoliko koliko su njegova ovlašćenja prevelika, utoliko je Ministarstvo uskraćeno za svoja normalna ovlašćenja koja bi trebalo da ima. Ne može Vlada da daje nekom paradržavnom savetu ovlašćenja koja su primarno ovlašćenja ministra. Treće, imamo dosta razloga da govorimo o profilisanju naših studija. Imamo veliki broj državnih univerziteta, još veći broj, izgleda, privatnih univerziteta, ali nemamo jasno profilisane studije. Na primer, pravni studiji razlikuju se od fakulteta do fakulteta, od grada do grada. Nemamo opšti profil pravnika, koji mora da se školuje na svim pravnim fakultetima. Tako za ekonomistu, tako za politikologa, tako za filozofa, istoričara i sve ostale. Fakultet treba da da opšte i osnovno obrazovanje, a sve ostalo treba da bude stvar specijalističkih kurseva, postdiplomskih studija itd. Kod nas je svaki fakultet vlastan da sam određuje predmete u nastavnom planu i onda se izmišljaju predmeti prema strukturi profesora na fakultetu i ti novo izmišljeni predmeti obično nikada ne postanu ozbiljni predmeti, najlakše se polažu ispiti iz tih predmeta, oni su proforme uvedeni, a pravnik završi pravni studij nekad, a da uopšte nije imao predmet filozofija prava, da nije imao predmet pravnu sociologiju, da nije imao predmet socijalnu psihologiju, itd. Dakle, moralo bi Ministarstvo da izradi profil svih studija na visokoškolskim ustanovama, a da se onda visokoškolske ustanove tome prilagode. Ovde se traži, u ovom zakonu, od svih profesora da imaju napisan udžbenik, a toliko imamo profesora na univerzitetu kojima bi trebalo dekretom zabraniti da pišu udžbenik. Udžbenik mogu da pišu samo najbolji i da se obnavljaju periodično konkursi za najbolje udžbenike iz svih predmeta, pa onda da veličamo onoga ko je zadovoljio kriterije i čiji je udžbenik prihvaćen onda za sve fakultete iz određene oblasti. Dakle, mora da bude slobodna konkurencija, a ne zadatak da na jednom fakultetu imate tri, četiri udžbenika i onda student bira po kom će udžbeniku. Imate kvalitetan udžbenik koji je napisao akademik i imate sklepani udžbenik. Ja znam na Pravnom fakultetu, na primer iz istorije političkih pravnih teorija, nastavnik nije stigao da napiše nešto o svim teoretičarima prava, pa je pojedine delove uzimao iz tuđih udžbenika, označio doduše da je to preuzeto odatle i odatle. Šta će onda njemu udžbenik? Mogao je celi taj udžbenik, koji je preuzimao delimično da propiše kao glavni udžbenik za taj predmet. Bolje je da i dalje važi udžbenik Radomira Lukića, nego da se neko muči da sklepa nešto što ne liči na udžbenik. Mi moramo što pre da stvorimo uslove da se ujednači značaj privatnih i državnih univerziteta. Još uvek privatni univerziteti ulivaju nepoverenje. Jedan od razloga za to je nedostatak profilisanosti studija, jer ko formira razne fakultete, daje im samostalne nazive, i samostalno određuje koji će se predmeti na njima predavati.Tamo treba intervenisati, napraviti popis studija koji su potrebni Srbiji, šta sadrže nastavni planovi tih studija i naterati sve fakultete da to striktno poštuju. Propast je za fakultete otvaranje opcionih grupa, smerova i sličnih izuma, i to je način da se uvode novi predmeti, koji suštinski nisu potrebni i na kojima se ozbiljna nastava uopšte ne izvodi, ali imamo na broju ogroman broj predmeta. Što se tiče studenata, svake godine mi imamo ogromne probleme oko upisa, upisnih rokova, polaganja prijemnih ispita, itd. Prijemne ispite treba sasvim ukinuti. Čemu prijemni ispit, ako je neko završio gimnaziju ili drugu neku srednju školu? Onda nam gimnazije ne valjaju, onda nam srednje škole ne valjaju, pa ukinimo srednje škole i da idemo odmah na prijemne ispite. To logika nalaže. Ja znam da sve srednje škole nisu istog kvaliteta. Znam da i tamo ima korupcije, da se nekada te škole završavaju bez adekvatnog znanja, ali zato ima rešenja. Na svim fakultetima, na prvoj godini, da se dozvoli upis svima koji žele da studiraju na tom fakultetu, i na medicinskom, i onda im na prvoj godini dati osam predmeta opšte-teorijskih i ko to položi u roku ide dalje, a ko ne položi nek se snalazi. Onda svi imaju šansu, i onaj ko je morao da završava srednju školu za koju se kaže da je teška, da ima stroge kriterijume, da ima stroge profesore, itd, i za onoga koji je plaćao neki ceh mladosti. Znamo kakvo je srednjoškolsko doba, sa kakvim se sve problemima susreću mladi ljudi i kada dođu pameti ne mogu da nadoknade ono što su izgubili. Hajde da im damo to, da sednu, zagreju stolicu i nadoknade. Kada su čisto teorijski predmeti na prvim godinama svih studija, onda tu nema dodatnih troškova, onda samo profesori imaju ogromnih problema oko ispita, ali može se povećati broj profesora, a i lakše im je bar da izvode nastavu iz teorijskih predmeta, pa to što im je lakše u nastavi, nek im bude teže na ispitima. Time bismo dosta stvari promenili. Ima fakulteta koji su uveli jednosemestralne predmete. Svi su im predmeti jednosemestralni. To je najlakše na fakultetima društvenih nauka i dosledno treba sprovesti. Na nekim fakultetima to nije moguće, kao na medicinskom, na nekim fakultetima tehničkih nauka, itd, nije bitno, ali na svim fakultetima je moguće da prva godina bude eliminatorna. Ono što se radi na prijemnim ispitima, zapravo, da se uradi na prvoj godini studija. Mnogo kvalitetnije. Osam predmeta, ko položi, svaka mu čast. Osam opšte-teorijskih predmeta, i tu je već selekcija bar 30%, a možda i više. Na medicini bi bila i više. Mi imamo situaciju da se povećava cena školovanja, da studenti nisu u mogućnosti da plaćaju školovanje ako se samostalno finansiraju, da nekada nisu u mogućnosti iz raznoraznih razloga da dobiju pravo na budžetsko finansiranje. Sve bismo te probleme rešili sa konceptom ovakve prve godine i onda jednostavno obavezu da se fakultet završava godina za godinom. Mogu se preneti npr. dva ispita, ali na kraju ako je propisano da studije traju četiri godine, može se dodati još jedna godina apsolventskog staža ili pola godina i dovoljno je. To država da pruži besplatno. Onaj koji nije u stanju da iskoristi šansu koju mu pruža država taj neka plaća sve. To je pravedno. Zašto bi ovo trebalo uraditi? Da bi se opet povratila prirodna selekcija unutar naše omladine. Selekcija je potrebna, nije svakoga bog stvorio jednako sposobnog za sve poslove. Nekoga je stvorio za intelektualni rad, nekoga za zanat, nekoga za umetnost itd. Svako mora da nađe sebe u društvu, ali ne smeju se ispunjavati želje i prohtevi onih koji bi na silu da postignu nešto za šta ih bog nije dao. Postoje oni koji mogu sto godina da uče a da ne savladaju određenu materiju. Kada uvedemo prirodnu selekciju, kada uvedemo konkurenciju i kada ta selekcija bude na prvoj godini, kada se konkurencija realizuje na prvoj godini, onda je posle sve lakše. Dalje, imamo probleme sa ocenjivanjem. Uvek sam bio protiv pismenog ocenjivanja ukoliko to nisu oni blic testovi koji se završavaju 15-20 minuta najviše pola sata, kao pomoćni deo ispitivanja. Ispitivanje mora biti usmeno, naravno na fakultetima tehničkih i prirodnih nauka, uz to da bude obogaćeno još nekim drugim vidom ispitivanja, da ne govorim napamet, rukovanje nekim spravama, da se učestvuje u eksperimentima i slično. Ne smemo doći u situaciju sećam se bilo je to davno, ideja nekih mojih kolega da se na Fakultet političkih nauka uvede daktilografija na smeru žurnalistike. Kao, novinar ne može ako ne poznaje daktilografiju. Tačno je da ne može, ali to je nešto što mora sam da savlada, da upiše kurs i da naporno trenira. Ne na fakultetu da uči nešto što nije fakultetska materija. Na fakultetu da budu samo predmeti koji su striktno naučni i tome da se dodaju strani jezici itd. Kod stranih jezika opet postoje razni problemi. U vreme komunizma kod nas je proterivan sistematski ruski jezik. To je nastavljeno i pod dosmanlijskom vlašću. Ruski jezik mora da se vrati kroz širom otvorena vrata, zatim mora se ići na propagiranje učenja kineskog jezika, arapskog jezika, španskog, uz nemački i francuski koji su i te kako prisutni. Dakle, ne sme da se nameće ni jednom visokoškolcu koji će jezik da uči, ali da mora dva da savlada u toku studija, po njegovom izboru. Ko uči arapski ili kineski njemu će biti teže, biće slabiji kriterijum, a ko uči engleski ili ruski, moraće da zadovolji neke više kriterijume jer je te jezike mogao da uči u osnovnoj i srednjoj školi itd. Još uvek imamo fakultete bez obaveznog stranog jezika, ili imamo fakultete gde se to pro forme izučava.
Izvinjavam se gospodine Šešelj, vreme, morate da privedete kraju.
Priveo.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani ministre sa vašim uvaženim saradnicima, poštovani narodni poslanici, meni je izuzetno drago da smo čuli ovde neke nove kreativne ideje u Narodnoj skupštini Republike Srbije koje su došle iz redova poslanika vlasti, da se razmišlja i o ukidanju ovih televizijskih prenosa skupštinskih zasedanja, jer očito treba zabraniti i ovaj poslednji glas opozicije koji još u Srbiji može da se čuje. Naravno, nadamo se, niti ćemo dozvoliti da do tako nečega dođe. Ono što sigurno brine ogroman broj građana Srbije jeste stanje u kome se danas nalazi srpsko obrazovanje i ne samo danas, nego godinama i decenijama unazad. Posebno je dramatičan materijalni status prosvetnih radnika u Srbiji koji je zaista ponižavajući, najobrazovaniji sloj našeg stanovništva ima plate koje su ispod republičkog proseka. To samo govori o tome kako se ceni obrazovanje u ovoj državi, odnosno koliko se ne ceni prosveta i prosvetni rad onih koji provode maltene više vremena sa našom decom nego što to mi kao roditelji činimo. Veliki je problem i narušen je autoritet naših učitelja, nastavnika i profesora koji su pod ovom poplavom tzv. dečijih prava ili ne znam, prava roditelja došli u situaciju da se više ništa ne pitaju i da se praktično plaše roditelja i dece u nastavnom procesu. Od svega toga što je zaista ponižavajuće i uvredljivo i za decu i za nastavno osoblje najveći problem predstavlja odnos prema prosveti koji je decenijama unazad takav da je prosveta predmet eksperimentisanja uživo i eksperimentisanja u kome nema kraja. Još od čuvene škole igrice Gaše Kneževića, do danas traju pokušaji da se reformiše naše obrazovanje koji su najčešće pod udarom zapadnih reformističkih ideja i koji zapravo niti su u duhu naše prosvetne tradicije, niti imaju smisla za naše nacionalno obrazovanje i vaspitanje. Prošli smo veliki put od Gaše Kneževića do ukidanja imena škole „Svetog Save“ za sedam miliona arapskih dolara, prolazimo veliki put od svih pedagoških i psiholoških reformi koje je naše obrazovanje trpelo od vremena DOS do vaše ideje gospodine ministre, koja mi definitivno nije jasna, da roditelji treba da ocenjuju nastavnike. Zaista ne vidim kako će roditelji da znaju šta se to i kako radi na nekom času i otkud njima pravo da ocenjuju ljude koji su prošli neku metodiku nastave i položili neke ispite i magistrirali i doktorirali negde da bi bili prosvetni radnici. Da li je to na osnovu nekih informacija koje će im đaci davati, pa treba roditelji da ocenjuju njihove učitelje, nastavnike i profesore? To nema smisla, reforma obrazovanja u Srbiji je krahirala i ono o čemu mi danas govorimo je jedan izuzetno dobar primer. Deset godina je Bolonje u Srbiji, možemo da konstatujemo da je bolonjski proces reforme visokog obrazovanja u Srbiji doživeo svoj kraj i krah i da je hitno potrebno menjati postojeći Zakon o visokom obrazovanju i temeljno preispitati vrednost i ciljeve i rezultate bolonjskog procesa u visokom obrazovanju. Mi ovde treba da obratimo pažnju upravo na te efekte. Treba da obratimo pažnju na rezultate te bolonjske reforme koja je definitivno ostavila negativne posledice po srpsko školstvo. Razlozi su različiti i ta generalna kritika Bolonje može da krene od uvođenja ocenjivanja izradom tekstova preko svake mere, prevelikog značaja seminarskih radova i kolokvijuma, raznih nametnutih suvišnih i nepotrebnih izbornih predmeta, ukidanjem diplomskog rada ili magistarskih studija, uvođenja master strukovnih studija i generalne degradacije, posebno doktorskih zvanja i ovog bujanja nekakvih doktora nauka, plagijatora i svega drugoga, što nije toliko čudno kada vam je predsednik države kupio diplomu ili kada su vam ministri plagirali doktorske radove, onda ne treba da čudi ni što je čitava nacija u transu kupovine diploma i izmišljenih, kupljenih i plagiranih doktorata. Ovim se kompletnim bolonjskim procesom definitivno snižava nivo znanja u Srbiji, dovodi do jedne ozbiljne degradacije i zvanja i znanja i danas smo u toj situaciji da više ne znamo zapravo kuda ide naše obrazovanje. Najbolji dokaz tome je što smo za ovih 15 godina velikih zapadnih reformi našeg obrazovanja promenili verovatno i 15 ministara prosvete. Ja ne znam, gospodine ministre, vi biste trebali znati taj podatak, koji ste vi po redu ministar u poslednjih 15 godina? Da li ministre prosvete menjamo na svakih šest meseci, na godinu dana? Kakva je tu reforma moguća sa takvim smenama ministara? Da li svaki ministar kreće iz početka? Ko se tu na koga nadovezuje? Ima li tu ikakvog kontinuiteta i smisla? Evo, i vi ste, već ne znam da li drugi, treći, peti ministar u ovih pet godina vlasti SNS, što je dobar dokaz da SNS nema pojma šta će sa srpskim obrazovanjem. Jer, da su oni imali bilo kakvu ideju iz one famozne bele knjige koju su zaboravili da su ikada napisali, oni bi stavili jednog ozbiljnog ministra i taj ozbiljan ministar bi za ovih pet godina već sproveo reformu obrazovanja. Ovako, vi sada morate iz početka. Ili, možda vi nećete iz početka? Možda vi uvažavate vašeg prethodnika Srđana Verbića, koji ne znam zašto je smenjen ako je bio dobar? I ne znam zašto nastavlja da radi u vašem ministarstvu ako je bio dobar? Znači, nije imalo razloga smenjivati dobrog ministra. Niti ima razloga ostavljati u ministarstvu lošeg ministra koga ste smenili. Ali, to je sada već kadrovska politika SNS, da ne ulazim u to. Govorim vam o nečemu potpuno drugom. Govorim vam o jednom diskontinuitetu srpske prosvete u odsustvu jasnog plana, u odsustvu stručnjaka koji su ozbiljno uključeni u reformu obrazovanja i nametanju zapadnog modela obrazovanja koji se Srbiji nameće već 15 godina. Evo, recimo, da bismo mi doneli ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, mi moramo, kao što ovde Vlada nama predlaže, da imamo tzv. izjavu o usklađenosti Nacrta zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju sa propisima EU. Za mene je to najobičnija nebuloza. Ne vidim zašto bismo mi naš Zakon o visokom obrazovanju usklađivali sa bilo čijim propisima van ove države? Jel ovo „banana država“? Jel ovo neka kolonijalna država? Jel ova država nema pravo da donese svoje zakone, da svaki zakon u republičkoj Skupštini mora da ima izjavu usklađenosti sa propisima EU. Ja protestujem protiv toga. Protestujem protiv nametanja zakona sa strane, protestujem protiv prepisivanja zakona sa zapada koji se nameću ovome društvu i državi, protestujem protiv neusklađivanja tih zapadnih i evropskih zakona sa našom pravnom tradicijom, sa našom istorijom, sa našom kulturom, sa našim identitetom, sa našim nacionalnim interesima i svim drugim, što zapravo treba da bude u prvom planu, a ne Evropska unija. To je naš problem ovih 16 godina, što je Evropska unija u prvom planu, a naši nacionalni i državni interesi, naš identitet, naše nasleđe, naše tekovine, su jednostavno gurnute u drugi plan. Imamo mi ozbiljne prosvetne sindikate, gospodine ministre. Naši prosvetni sindikati ne brinu samo o materijalnom statusu, što jeste jedna od važnih obaveza sindikalnih aktivnosti, nego izuzetno brinu o ozbiljnosti reforme obrazovanja u Srbiji. Ja bih vam preporučio da pogledate niz ozbiljnih dokumenata koje je uradila Unija sindikata prosvetnih radnika Srbije, koji su veoma ozbiljno, u nizu okruglih stolova, se posvetili temi reforme obrazovanja. To su ljudi koji su svaki dan u klupama, ljudi koji svaki dan drže dnevnike, ljudi koji svaki dan rade sa decom i oni bolje znaju obrazovanje od teoretičara iz EU, od nevladinih organizacija, od pedagoga i psihologa koji reformišu naše obrazovanje. U konkretnom prevodu na ove izmene i dopune Zakona, to znači da mi ovde, recimo, kao prvi problem s kojim se suočavamo, imamo situaciju da ova zakonska izmena dolazi kasno. Fakulteti su već, ako sam u pravu, a voleo bih da me u tome demantujete, ovo je najveća zanimljivost ove naše današnje rasprave, dobili dopis da rade kao da su izmene Zakona usvojene. Vi me demantujte ako nisam u pravu. Šta to znači? Upis u novu školsku godinu je počeo 1. oktobra. Danas je 18. oktobar i biće završen, ili je završen, do usvajanja ovog zakona, po preporuci da se radi po predlogu zakona. Ovo je jedna genijalna zakonodavna novost u istoriji srpskog parlamentarizma i zakonodavstva. Od sada, gospodine Martinoviću, SNS će ući u istoriju prava kao jedan genijalni pronalazač jednog novog pravnog instituta koji se zove – raditi po predlogu zakona koji će tek da uđe u skupštinsku proceduru.
Molim vas, gospodine Obradoviću, nema potrebe da se obraćate narodnim poslanicima.
Zar nisam pohvalio ove pravne iskorake SNS? Nije dobro kad ih kritikujem, nije dobro kad ih hvalim, stvarno ne znam kako da se ponašam?
Ipak se vratite na ono što je suština ove tačke dnevnog reda.
Da se vratimo onda na ono o čemu je već bilo ovde reči, mada je ovo zaista genijalna stvar da se postupa po Predlogu zakona. Možda će tako SNS da uredi sve oblasti našega društva i po predlogu zakona koji će nekad ući u proceduru da se već funkcioniše u Srbiji? To bi bio jedan simpatični način za uvođenje totalnog jednopartijskog sistema. U svakom slučaju, mi ovde imamo i druge probleme. Već smo čuli o problemima onih koji su na magistarskim i doktorskim studijama po tzv. starom sistemu i ne vidim zašto su oni diskriminisani da se i njima ne može produžiti studiranje, odnosno postdiplomsko studiranje kao i drugima? Ima još jedan problem koji možda nije dovoljno primećen, a to su studenti koji su upisani po Bolonji od 2006, znači, 2006, 2007, 2008. godine i koji imaju pravo po zakonu i odluci Univerziteta da završe četvorogodišnje studije za devet godina, što je takođe isteklo 1. 10. još prošle, 2015. godine. I tu se takođe našlo veoma kreativno rešenje, koje otprilike glasi da se konstatuje prestanak njihovog statusa studenata a onda se oni ponovo upisuju, uz priznavanje svih položenih predmeta. Dakle, i na ovaj način bolonjci postaju večiti studenti. Mogu da završavaju studije do beskonačnosti, odnosno, ove godine, recimo, upisuju svoju 11. godinu studiranja. I tako su administrativnom merom zadržali status večitih studenata. Međutim, što po ovim izmenama i dopunama Zakona, mi smo u tom pravcu intervenisali jednim amandmanom, sada se praktično diskriminišu ovi studenti koji su upisani po Bolonji. Zašto se mogu produžiti studije onima koji su upisani po starom, a ne mogu se produžiti studije onima koji su upisani po Bolonji? Odnosno, oni se teraju na ovaj reupis, što znači novo plaćanje, što znači novi indeks, što znači novo zarađivanje za fakultete. Zašto bi oni bili materijalno diskriminisani u odnosu na stare studente? Ako dozvoljavate starim studentima da može da im se produži studiranje za dve godine, molim vas da prihvatite naš amandman i da dozvolite svim studentima koji su upisani po Bolonji od 2006. godine da mogu takođe da produže svoje studiranje, bez novog upisa i novog indeksa. I ono što smo takođe ovde konstatovali i primetili jeste da mi predlažemo princip – ili da svima izađete u susret, ili da nikome ne izađete u susret. Prosto, to bi bila elementarna pravda i poštenje, a ne ovako selektivno, jednima izlazite u susret i produžavate studiranje, a drugima to ne omogućavate. Zaključak priče je da neblagovremeno donosite ove izmene i dopune zakona, kasnite više od 18 dana, uvodite novu pravnu praksu koja postupa po predlogu zakona u skupštinskoj proceduri, što je zaista genijalan izum, niste ovde pred nas izašli sa ozbiljnim zakonskim izmenama ovog već sada krahiranog bolonjskog procesa u Srbiji, što je dokaz da SNS za pet godina nema nikakvu ideju o srpskom obrazovanju, jer ne bi nekoliko puta u Vladi menjala ministre, i uvodite diskriminaciju među studentima, izlazite u susret jednoj grupi studenata, a ne izlazite u susret drugoj grupi studenata. Za vas je, naravno, verovatno najvažnije da ste vi ovde dali izjavu o usklađenosti ovoga nacrta zakona sa propisima EU, jer je to ovoj Vladi očito najvažnije. Evropska unija je preča ovoj Vladi od interesa srpskih studenata, srpskih majki, porodilja, domaćih privrednika i svega drugoga što smo mogli da čujemo ovih dana od predsednika Vlade, koji se još nije izvinio za one neviđene uvrede svim srpskim majkama i porodiljama, koje je optužio da uzimaju pare za rađanje dece. To je zaista nešto što do sada nije viđeno. Ja vas molim da Narodna skupštine Republike Srbije više nikada ne dozvoli Vladi Republike Srbije da daje određene naredbe, direktive, preporuke bilo kome u ovoj državi da postupa po predlozima zakona. Neka ovo bude poslednji zakon po kome će se postupati pre nego što je donet u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala.
Imate pravo na repliku ako hoćete. Po Poslovniku narodni poslanik Aleksandar Martinović, izvolite.
Ukazujem na povredu člana 106, gospodine Arsiću, da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Gospodin Boško Obradović je govorio o svemu, samo je najmanje govorio o tački dnevnog reda. Prvo, gospodin Boško Obradović se nije izvinio ženi koju je tukao u Republičkoj izbornoj komisiji. Mi iz SNS-a ne prihvatamo da nam jedan siledžija i nasilnik drži lekcije o pravima žena. Nešto da vam kažem, gospodine Obradoviću, možete vi za sebe…
Molim vas, bez ličnog obraćanja.
… da tvrdite da ste sto puta veći Srbin od svih nas zajedno i da poznajete srpsku istoriju bolje od svih nas zajedno, ali ja da vam kažem – nemate pojma. Knez Miloš, pa knez Aleksandar Karađorđević, pa knez Mihailo, pa kralj Milan, pa svi drugi srpski kneževi i kraljevi slali su najbolje srpske sinove na školovanje u Beč, Peštu, Berlin i Pariz. I u tom 19. veku postojali su ljudi poput vas koji nisu shvatali značaj novih ideja za razvoj moderne srpske države i zvali su ih, znate kako, pogrdno, „nemačkari“, oni koji su se školovali u Nemačkoj, za takve poput vas, koji misle da su najpametniji i da sve znaju, govorili su „nemačkari“, a za one koji su se školovali u Parizu „parizlije“. Ali, evo, baš ti „nemačkari“ i baš te „parizlije“, napraviše visoku školu u Beogradu, koja 1905. godine postade Beogradski univerzitet. Baš ti „nemačkari“ i baš te „parizlije“ su postali najbolji pravnici u obnovljenoj srpskoj državi u 19. veku. Oni su kreatori najboljih zakona koje je kneževina, odnosno Kraljevina Srbija imala.
Privodite kraju, kolega Martinoviću.
Prema tome, pre nego što udarite po SNS, molim vas osvrnite se malo u istoriju i pogledajte da ono što danas radi SNS radili su najbolji srpski sinovi koji su u 19. veku obnovili srpsku državu, između ostalog i prosvetu. Ne tražim da se glasa.
Smatram, gospodine Martinoviću, da nije prekršen Poslovnik ni u jednoj odredbi i da je ovo u stvari bila jedna replika, pa u skladu sa članom 103. ova dva minuta biće oduzeta od vremena poslaničke grupe. Reč ima [[Boško Obradović, s mesta: Pravo na repliku.]] Nemate pravo na repliku. (Boško Obradović, s mesta: Slomio sam ženi ruku, imenom i prezimenom.) Nemate pravo na repliku zato što je dobio pravo na diskusiju. (Boško Obradović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Prijavite se, ako hoćete po Poslovniku.
Uvaženi predsedavajući, vi ste do sada pokazivali tolerantnost i korektnost u davanju replika. Pozivam se na član 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji jasno kaže u stavu 2. – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu ili političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Zašto ja nisam mogao da se javim za pravo na repliku, iako sam optužen od gospodina Martinovića da sam nekada nekoj ženi lomio ruku, što nikada u životu nisam radio? Zato što ste vi njemu omogućili da se u okviru povrede Poslovnika bavi replikom. Zato je sada prirodno da i meni omogućite ili da u okviru ove povrede Poslovnika njemu repliciram ili da mi date pravo na repliku. Dakle, zaista je sramno da vi dozvolite predsedniku poslaničke grupe SNS da iznosi takve neistine, laži i klevete kakve je upravo rekao, a da ga ne upozorite. Znači, da sam ja ikada ikome lomio ruku, vi biste to sigurno zabeležili kamerama i eksploatisali u čitavoj javnosti. A, vi ste, gospodine Martinoviću, odustali od sopstvenog predloga anketnog odbora o istraživanju izborne krađe, čime ste priznali da je sve to bila laž i foliranje od strane SNS. Da tu ima iole istine, pa vi biste pohrlili da se napravi anketni odbor i da se dokaže da sam ja radio bilo šta, izuzev što sam se bunio protiv izborne krađe, a to mi nikada nećete zabraniti. Uvek sam se bunio i uvek ću se buniti protiv svake izborne krađe koju je uradila bilo koja vlast, pa i vaša. U tom smislu, mislim da je zaista korektno ili da svi imamo pravo na repliku ili da svi imamo pravo da u okviru povrede Poslovnika repliciramo i da se uvede ta praksa i da se poštuje za obe strane. Hvala.
Kolega Obradoviću, vi ste isto uradili što i kolega Martinović, doduše, nešto kraće, jedan minut od vremena poslaničke grupe. Gospodine Martinoviću, vi još uvek imate pravo na repliku. Po Poslovniku, Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uopšte nije bitno šta ja kažem šta je radio Boško Obradović, ali kamere su zabeležile da je Boško Obradović upao u Republičku izbornu komisiju sa galerije tamo u kralja Milana, dobacivao ljudima iz Republičke izborne komisije – bitango, lopove.
Molim vas, koji član sam prekršio samo recite.
Član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Nakon toga je Boško Obradović zavrtao ženu i tukao, Maju Pejčić, u Republičkoj izbornoj komisiji, samo zato što mu izborni rezultati koje je te večeri iznela Republička izborna komisija nisu odgovarali. Sada može Boško Obradović da kaže za mene ili za moje kolege šta god mu padne na pamet, ali koliko ja znam, ni Vladimir Orlić, ni gospodin Bojanić, ni Srba Filipović, ni Marko Parezanović, koliko ja znam, nijednu ženu nisu tukli, nisu im nikad zavrtali ruke i pri tome do iznemoglosti pričali o pravima ženama, o pravima majki itd. Pa, i ta Maja Pejčić je, znate, gospodine Arsiću, žena. Možda je i ona majka. Možda je i ona supruga. Pa, gde je to čojstvo i junaštvo kod Boška Obradovića bilo onda kada je toj istoj Maji Pejčić, koja, žena, nema više od 60 kilograma, zavrtao ruku? Dakle, neću da dozvolim da neko baca ljagu na poslaničku grupu SNS i da nam govori da smo protiv prava majki, protiv prava žena. Ko? Isti onaj ko tuče žene, isti onaj ko ženama zavrće ruke, samo zato što izborni rezultati nisu po njegovoj volji.
Opet dva minuta, u skladu sa članom 103. Pravo na repliku sada ima narodni poslanik Vladimir Orlić, u ime poslaničke grupe.
Hvala, gospodine predsedavajući. Pravo na repliku zbog pominjanja SNS, i to u više navrata, od strane onih koji su njom očigledno fascinirani, što, naravno, ne treba da čudi, je li. Oni koji su svesni sopstvenog značaja, koji nije baš zavidan, imaju potrebu da se verovatno oslone na nekoga kome se dive, kome zavide. Ali, samo jedna napomena, nije to dokaz ničije hrabrosti. To je samo dokaz nečije beznačajnosti. Sve ono ostalo što je rečeno, a rečeno je od znate već koga, učinjeno je u maniru klasičnog siledžije. To treba napomenuti i to nije loše znati jer, kako beše, podsećanje ume da prija, ume da godi. U maniru klasičnog siledžije, baš kao i sve ostalo što možemo da vidimo od strane istih ljudi u ovoj sali, ali ne samo u ovoj sali. Kada smo pominjali Republičku izbornu komisiju, reč je, dame i gospodo, o identičnom maniru, dakle, o maniru čoveka koji niti zna šta radi, niti zna šta želi, ali zna da ima strašnu potrebu da se čuje glasno. Dakle, kada pominje SNS i kada pominje našu belu knjigu, dobro je što je za nju čuo, šteta je što je očigledno nije čitao. Šteta, ali ne i čudno, jer čovek koji nije u stanju da pročita Poslovnik za par meseci trajanja ovog saziva ne verujem da može da savlada i nešto ozbiljniji materijal od toga. Napomena s moje strane, gospodine predsedavajući, onaj kurs za narodne poslanike kojima je ovo prvi saziv možda ne bi bilo loše organizovati još jednom. Nekima bi ovde jako dobro došao. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Hvala veliko, gospodine predsedavajući, ovim ste pokazali da sam bio u pravu kada sam rekao da sednice vodite na jedan korektan i parlamentaran način. Ono što želim, ovde zaista, ovako ozbiljno da popričamo, jeste da li možemo da tolerišemo ovakvu vrstu laži i kleveta i falsifikata. Prosto, zaista, nijedan narodni poslanik kojije u svom životu digao ruku na jednu ženu ne bi smeo da sedi u domu Narodne skupštine, počevši od mene ili bilo koga drugog ko je to ikada uradio. Ako je to dokazano, ako za to postoji dokaz, upravo zato što ste takvu vrstu laži koristili u predizbornoj kampanji objavili smo snimak onoga što se desilo u podrumima izborne komisije gde smo iz četiri različite kamere pokazali šta se zaista tamo desilo i gde se ne vidi nikakvo nasilje, već najobičnije protivljenje izbornoj krađi i lopovlucima od strane člana predsedništva SNS. Dakle, ovu stvar smo mogli da rešimo na jedan vrlo elegantan način, a nema razloga da je rešavamo na ovakav način. Vi ste predložili anketni odbor koji je trebalo da utvrdi okolnosti iz izborne noći i sedišta RIK. Vi ste kao vladajuća većina odbili da na dnevni red stavite formiranje anketnog odbora koji je predložio Aleksandar Martinović. Vi ste odbili sopstveni predlog i time ste dokazali da je sve to bila farsa, laž i korišćenje u političkom marketingu, u onoj izbornoj nedelji kada smo vam dokazali da ste pokrali izbore. Da je suprotno vi biste potrčali sa zadovoljstvom da formiramo anketni odbor i da dokažete da sam ja bilo šta nezakonito radio tamo. Vi ste odbili da to dokažete, znači, nemate dokaze i odbili ste ono što smo mi predložili da se formira anketni odbor i da se istraži prava izborna krađa. Znači, plašite se istine o izbornoj krađi.
Hvala. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Kada su na jednoj konferenciji za novinare neposredno posle Drugog svetskog rata pitali jednog visokog komunističkog funkcionera, da li u vašim zatvorima biju političke neistomišljenike. On je rekao, ne. Pa, šta im kaže – rade. Mi ih ne tučemo, samo razdvajamo žito od kukolja. Eto, otprilike tako vam izgleda izjava Boška Obradovića. Nije on nikome zavrtao ruku, nije on nikog tukao, on je čovek samo utvrđivao izborne nepravilnosti, tako što je Maji Pejčić, pokušao da polomi ruku, govorio joj je đubre, lažove, ko zna kakve sve uvrede nije iznosio i na taj način se bavio utvrđivanjem izbornih nepravilnosti i onda u mržnji prema SNS, ne znajući više šta će da kaže, pa kaže – vi ste to pričali u izbornoj kampanji. Čuj, mi pričali u izbornoj kampanji, a on tukao ženu kada su izbori već završeni. Vi ste gospodine Obradoviću, tukli Maju Pejčić kad su izbori već završeni. O kakvoj izbornoj kampanji vi govorite i odakle vama pravo da vi nama držite lekcije o pravima žena, o pravima majki. Vi imate neki papir da ste vi ekskluzivni zastupnik prava žena i prava majki u Srbiji. O čemu se ovde radi? Otac sam dve ćerke od deset godina, šta vi više volite moju decu od mene? Vi da ih štitite? Pa, vi biste kada one porastu njima isto zavrtali ruke kao što ste zavrtali ovoj Maji Pejčić, pa i ona je nečija ćerka, i ona je nečije dete, i ona je nečija majka, i ona je nečija supruga, samo vi cokćite? Šta, vi imate sertifikat da ste vi ekskluzivni Srbi, ekskluzivni porodični ljudi? Niko ne voli Srbiju sem vas? Super, samo onda što ne dobiste više glasova na izborima. Vi imate samo jedan problem. Nemate vi problem sa SNS, vi imate problem sa narodom. Narod vas ne prepoznaje za takve kakvima se predstavljate.
Pravo na repliku narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući i drage kolege, zaista sam bio u pravu kada sam govorio o tome da imamo fabrikovanje doktora nauka u našem društvu. Jedan od takvih izfabrikovanih je očito i gospodin Aleksandar Martinović koji ne poznaje osnovne stvari iz izbornog prava. Izbori nisu gospodine Martinoviću bili završeni u izbornoj noći, do proglašenja konačnih rezultata, do ponovljenog glasanja na određenom broju biračkih mesta izbori nisu gotovi. Vi ste i dalje bili izbornoj kampanje, gospodine Martinoviću. Ta kampanja je trajala sve do tzv. drugog kruga ovih vanrednih parlamentarnih izbora koji se desio naknadno i samim tim ste imali potrebu da vršite kampanju i nakon završenog da tako kažem prvog kruga. Dakle, bio sam vrlo tačan i precizan kada sam rekao da se vaša izborna, predizborna, kako god hoćete kampanja nastavila i u izbornoj noći. Vi ste morali da nađete način da izađete iz pokušaja izborne krađe. Način na koji ste pokušali da izađete iz pokušaja izborne krađe koju ste nesumnjivo učinili ispuštanja najmanje tri opozicione izborne liste ispod cenzusa da biste vi dobili više narodnih poslanika, učinili ste tako što ste izmislili nekakvo nasilje u RIK. Da vi imate i jedan dokaz toga, pa sve televizije, počevši od vašeg Pink-a kao propagandnog centra svakodnevno 24 sata bi emitovali to izvrtanje ruku da ono postoji. Da ste za 18 godina Dveri našli jednu mrlju na našoj biografiji ona bi se vrtela po ceo dan u „Informeru“ u Pink-u. Nema toga i vi imate samo klevete i laži i podmetanja.
Reč ima kolega Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SNS je izborna kampanja završena 24. aprila. Posle toga nikakva kampanja nije vođena. Mi smo se okrenuli nastavku rada. Vlada je nastavila da radi svoj posao. Započeli smo pripreme za konstituisanje Narodne skupštine. Kampanju ste vodili vi, gospodine Boško Obradoviću, zajedno sa DS, zajedno sa svim strankama koje su manje-više ostale u opoziciji. Vi ste organizovali skup ispred sedišta RIK-a u Kralja Milana broj 14. Tad vam nisu smetali ni Bojan Pajtić, ni zastave sa duginim bojama. Svi su bili dobrodošli da vas podrže ne bi li prešli cenzus. Dakle, morate da pravite razliku između vas i SNS. Za nas su izbori završeni 24. aprila. Vi ste izbornu kampanju nastavili i posle 24. aprila i to sa strankama za koje tvrdite da su upropastile Srbiju, da su izvršile pljačkaške privatizacije. Danas ste rekli i gospodinu ministru obrazovanja da su to stranke koje su uništile i naš obrazovni sistem, ali su vam sve te stranke bile dobre u nastavku te vaše izborne kampanje kada su trebale da vam pomognu da pređete cenzus. I super, Bojan Pajtić vam je pomogao, dobili ste nekoliko stotina glasova od njega, prešli ste cenzus i protiv toga nema niko ništa. Ali, nemojte da tvrdite da cela Srbija nije videla ono što je videla, da vi, kako kažete u podrumu RIK, ne znam šta ćete vi u podrumu, tučete ženu, da joj zavrćete ruku, da izgovarate najveće moguće uvrede. Dakle, to su kamere zabeležile. Nemojte sada da ispadate smešni kao jedan vaš koalicioni partner koji tvrdi da ove koleginice koje vode stenogram nisu zapisale da Kinezi imaju robove u Srbiji. Dakle, ono što su ljudi videli, ono što su ljudi čuli, to vi ne možete da osporite. Možete sto puta da kažete da vi to niste radili, kamere su to zabeležile.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, reč ima Vladimir Orlić.
Hvala. Želeo sam da ukažem na sadržaj člana 107. pošto je prekršen po više osnova. Dakle, ponovo smo imali i direktno obraćanje. Ponovo smo imali uvredljivo obraćanje narodnih poslanika drugim narodnim poslanicima. Neću tražiti da se o ovome izjašnjavamo, odmah mogu da vam kažem. Neću tražiti zato što ja razumem da vi vidite ono što vidimo i svi ostali ovde prisutni u sali, da od nekih ljudi ovde ne može se naprosto ni očekivati ništa bolje. U skladu sa tim razumem i nešto širu toleranciju, ali mislim da oko pravila moramo da budemo precizni. Iako je nama svima ovde jasno da se od nekih ne može očekivati bolje do da pokušavaju da skandalima i igranjem na neke velike teme daju na važnost samima sebi, ovo već postaje u dobroj meri komično, uvredljivo, ali u istoj meri i komično. Mislim da to Narodna skupština ne zaslužuje, pa zato mislim da nije loše da podsetim na ovaj član, komično taman koliko možda i ona scena iz poučne priče o tome kako su se na nekom visećem mostu susreli slon i miš i kako je miš vrlo zadovoljan konstatovao kako se taj most dobro ljulja kad se njih dvojica tamo sretnu i sučele, komično, dame i gospodo. Ali, opet, da mi zadržimo ozbiljnost ovog mesta na kome se nalazimo. Ne bi bilo loše da povedemo računa i o tome šta govorimo jedni drugima, a i o tome kakav utisak želimo da ostavimo ljudima koji sve ovo gledaju. Jer, znate, zbog nekih koji su se takvim stvarima bavili ranije, narod je prestao da ceni politiku u onoj meri u kojoj bi mogao i mnogi dobri ljudi nemaju danas želju da se politikom bave zato što su je oni, poput čoveka koji ovde nastupa sa druge strane sale, učinili neprivlačnom, naneli joj štetu i oduzeli joj ugled, pa mi svi da se zajedno zapitamo - da li želimo takvu sliku da šaljemo iz ove sale i dalje? Hvala lepo, gospodine predsedavajući.
Zahvaljujem. (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) Polako, kolega Božoviću, niste jedini koji traži reč po Poslovniku. Ima tu još kolega. Vidim da stvari izmiču kontroli, pa sada određujem redovnu pauzu od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 14,30 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, od konstituisanja parlamenta i Vlade, ovo je prvi dan da ste vi ovde u ovom visokom Domu i da raspravljamo uopšte o prosveti i obrazovanju kroz izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju koje ste predložili. S obzirom na moje profesionalno i radno iskustvo, mislim da je ovo dobra prilika i da mi, koji ćemo danas diskutovati u ovoj raspravi, kažemo nešto i uopšte o obrazovanju. Ja se sa ovog mesta usuđujem da kažem da se do sada u prosveti uglavnom koketiralo sa reformom prosvete, a da se malo uradilo. Možda zbog toga što u ovom resoru nisu bili prepoznati i angažovani ljudi iz zanatskog dela struke i zbog toga, po mom mišljenju, što su zanemarivana dva osnovna pedagoška alata, a to su metodika i didaktika. Šta nam to nedostaje u našem sistemu obrazovanja i prosveti? Po mom mišljenju, nedostaje nam integrisanje naših programa sa priznatim u svetu. Nedostaje nam prevazilaženje klasičnog i reproduktivnog sistema nastave i prelazak na funkcionalno znanje naših učenika, što smo mogli videti i na osnovu rezultata PISA testova iz 2012. godine, pa smo onda u Ministarstvu prosvete imali jedan administrativni i finansijski problem, pa nismoimali testiranje naših učenika u 2015. godini. Prema informacijama koje imam, taj problem je prevaziđen i očekuje nas testiranje naših učenika u 2018. godini, što će biti prilika na osnovu čijih rezultata ćemo imati ključne informacije u vezi nivoa funkcionalnog znanja naših učenika. Po mom mišljenju, mi imamo tri problema u našem obrazovanju i u prosveti. Prvi je što se ne primenjuju pozitivna svetska iskustva, drugi je što se ne ulaže mnogo u ljude u nastavi i što se primenjuju ustaljeni šabloni, a negativan rezultat je da se jako malo bavimo decom. Verujem da ćete se složiti sa mnom da je ključ u dobro postavljenom sistemu u kojem mora da postoji otvoreni dijalog i poverenje. Zato naš cilj treba da bude da nam deca iz škole izađu kao izgrađene ličnosti i da imaju odlična znanja. Zbog toga očekujem, uvaženi ministre, da ovaj problem o kojem govorim u Ministarstvu prosvete, bude prepoznat, da bude tretiran odgovarajućimzakonskim rešenjima. Moram ovom prilikom da kažem da je moja poslanička grupa, još u pretprošlom sazivu, Ministarstvu prosvete predala jedan zakon o učiteljskim vežbaonicama sa ciljem da se pokrenu reforme u oblasti prosvete. Suština ovog zakona je kako da se obrazuju budući učitelji, jer oni moraju u stvari da prenesu znanje i da budu dobro obrazovani, ali o tome se na žalost, nije raspravljalo i nije bitno koja je to poslanička grupa podnela. Bitno je da smo mi prepoznali taj problem, ali nismo dobili na žalost nikakav odgovor. Smatrali smo da to zakonsko rešenje može da bude samo kao osnova za bolje obrazovanje učitelja, odnosno nastavnika koji prenose znanje. Po mom mišljenju, reforma obrazovanja mora da promeni paradigmu znanja i ona počinje od predškolskih ustanova, preko osnovnog obrazovanja koji je osnovni temelj društva, pa do reformisanja kadrova koji u stvari treba da prenesu funkcionalno znanje. Podsetila bih vas, i gledaoce i sve nas, na ono što je rekao Čerčil kada je počinjao Drugi svetski rat i kada je na jednoj sednici Vlade svoje članove Vlade obavestio da Velika Britanija mora ući u rat, ali da nemaju dovoljno novca. Neko od prisutnih mu je rekao – pa uzmite od obrazovanja. A njegov odgovor je bio – pa šta ćemo onda da branimo. To je suština odgovornog odnosa prema obrazovanju. Obrazovanje je spor proces, ali jediniproces koji daje dalekosežne odgovore i sigurno društvo i sigurna ekonomija se gradi upravo na obrazovanju i do sada je bilo raznih izazova, ali pravog iskoraka još uvek, na žalost, ne. Ovo je momenat kada, mislim da ste toga i vi svesni, više ne možemo da čekamo i kada je ipremijer Vučić u ekspozeu i pre nekoliko dana, na sednici Vlade u Nišu, rekao da očekuje siguran rad BDP-a u Srbiji. Sigurni rast BDP-a na jedan duži rok ne može biti bez ulaganja u obrazovanje. To je jasno svima nama koji imamo bilo kakve veze sa pedagoškom strukom. Ono što je po mom mišljenju veoma važno, mi našem obrazovanju moramo da vratimo dostojanstvo, moramo da mu vratimo značaj, i to je nešto što narodni poslanici i građani Srbije očekuju od vas i vaših saradnika u narednom periodu, a nemate mnogo vremena, sa reformama se do sada mnogo kasnilo. Koren sigurnog i stabilnog društva je svakako obrazovanje. Zašto moramo da vratimo funkcionalno znanje? Zbog toga što smatram da će onda naši učenici i naši svršeni studenti biti operativni i moći će da budu konkurenti na svim tržištima znanja, jer znanje je najveći resurs jednog naroda koji naravno ne može niko da nam oduzme i sa kojim ćemo uvek, sa bilo kojim problemom sa kojim se suočimo, upravo zbog dobro postavljenog sistema u obrazovanju, moći da se izvučemo. Iz ove reforme koju ste i vi najavili, treba da se izborimo i sa svim oblicima korupcije u prosveti. Takođe, treba da se reformiše visoko obrazovanje sa morem problematičnih diploma iza kojih ne stoji znanje. Ono što je po mom mišljenju takođe važno, moramo podizati vaspitnu ulogu škole, to je nešto što je naš generacijski problem, već nekoliko decenija unazad, jer moramo početi sa vaspitanjem naših generacija, da je u stvari, najveće i najvažnije javno dobro država. Veoma cenim vaš prethodni minuli rad i vaše iskustvo kao direktora jedne državne škole i svo znanje i svo iskustvo koje ste posle primenili u svom privatnom poslu. Moram da vam kažem da i članovi Odbora za nauku i obrazovanje i mi narodni poslanici veoma pažljivo pratimo sve vaše izjave i izjave koje daju vaši saradnici u oblasti reforme obrazovanja. Slažem se sa vašim najavama da smo uhvatili negde poslednji korak sa evropskim zemljama kada je u pitanju dualno obrazovanje, da se mora uvesti informatika u škole i da i od ove jeseni nismo uveli taj predmet, samo što to nije postavljeno na pravi način, ali verujem da će i ovih godinu dana biti jedan dovoljan okvir da sagledate koji su problemi tehničke prirode pre svega po školama, da bi sa nastavom informatike sledeće godine u septembru mesecu startovali mnogo pripremljeniji. Naravno, preduzetničko obrazovanje i vaspitanje, ovo je godina kada je i Vlada Republike Srbije proglasila godinu preduzetništva. Moram da vam kažem da sam na početku prošlog mandata na neki način bila šokirana rezultatima Udruženja poslovnih žena Srbije koje su one sprovele nad uzorkom učenika osmog razreda koji su u tom istraživanju, preko 90% njih je u stvari istaklo da želi da radi u državnim strukturama. Kada sam došla ovde u ovaj visoki dom, imali smo sednicu na kojoj su bili svi članovi Vlade i prethodnom ministru Verbiću sam to pitanje postavila – kada se planira uvođenje preduzetničkog vaspitanja u naše škole? Citiraću vam njegov odgovor: „Nisu nam potrebni novi predmeti, potrebni su nam novi sadržaji“. Do današnjeg dana, niti je bilo novih sadržaja u udžbenicima, niti ovog predmeta. Rekli ste u Prokuplju, ukoliko se ne varam juče, odnosno prekjuče, da će u narednom periodu biti povećani kapaciteti školske uprave i inspekcije. Slažem se. Samo tražim dopunu od vas na koji način i koji rok. Takođe, slažem se sa vama da roditelj treba uključiti u cilju povećanja vaspitne uloge škole, jer negde u školi se najbolje vide svi problemi sa kojim se suočava porodica. Tačno je da smo izgubili tu osnovnu nit u vaspitanju naše dece između roditelja, učenika i nastavnika. Svakako roditelje treba uključiti u vaspitne aktivnosti. Ne mogu, kao što ste rekli, da prolaze bez odgovornosti što se deca bahato ponašaju, što ne dolaze u školu. Ali vas pitam, takođe treba da daju i ocenu samih nastavnika, ali vas pitam da li je ministarstvo odredilo određene kriterijume na osnovu kojih će roditelji moći da ocenjuju nastavnike? Zašto vas to pitam? Zbog toga što se bojim određenih zloupotreba i od strane nekih roditelja i postavljam pitanje kako će, na primer, roditelj da ocenjuje nastavnika fizike? Po kom kriterijumu? Takođe, interesuje me šta planirate sa udžbenicima? Šta planirate sa reformom gimnazija? Da li se priprema novi zakon o, ne novi, praktično zakon o reformi gimnazija? Moram ovom prilikom da vam kažem da ste, što se tiče strategije obrazovanja, po mom mišljenju dali jednu netačnu izjavu. Rekli ste da je ona kod nas usvojena od pre 16 godina. Mi imamo Strategiju obrazovanja koja je usvojena na Vladi 25. oktobra 2012. godine i koja se sprovodi do 2020. godine. Možda možemo da kažemo da ona nije dobra i da se ona dobro ne sprovodi, ali da nemamo strategiju obrazovanja to praktično nije tačno. Za kraj moram takođe da vam uputim jednu zamerku, prosto mi je bilo nedopustivo da ste vi i vaši saradnici u predlogu ovog zakona izostavili doktorante i buduće studije magistarskih studija sa ovim produženjem roka. Prosto je nedopustivo da ste takav propust imali. Naravno, moje kolege narodni poslanici su podneli amandman koji će to ispraviti i možda i bolje što ste na početku imali ovakvu vrstu greške da praktično svoje saradnike bolje kontrolišete. Na kraju, želim da vam kažem da će uz ovaj amandman poslanička grupa NS glasati za predložene izmene zakona. Želim takođe da vam kažem da ćete u ovom visokom domu imati podršku od nas narodnih poslanika za reforme u obrazovanju koje su nužne i za koje više ne možemo da čekamo. Ali, takođe morate biti sigurni da ćemo i mi u okviru naše kontrolne uloge kritikovati sve ono što ne budemo smatrali da je dobro, a dolazi od ministarstva. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li još neko do predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić.
Zahvaljujem se. Uvažena Skupštino, poštovani predstavnici predlagača zakona, poštovani građani, dozvolite mi prvo da konstatujem činjenicu da je Vlada Republike Srbije predložila, a Skupština primila Predlog zakona o izmenama i dopuna Zakona o visokom obrazovanju 4. oktobra tekuće godine tj. četiri dana nakon što su po sili važećeg Zakona o visokom obrazovanju studenti svih nivoa studija upisani po tzv. starom planu, izgubili pravo na to da studije i završe po starom planu. Dakle, svi studenti svih nivoa studija, osim studenata integrisanih studija iz polja medicinskih nauka kojima rok ističe na kraju školske 2016/2017. godine izgubili su pravo. U tom smislu, konstatujem da je predlagač zakasnio sa ovim predlogom. Kako to znamo? Član 123. stav 1. koji je predmet predloga zakona o izmenama i dopunama kaže da studenti upisani na osnovne studije i na studije na višim školama do stupanja na snagu ovog zakona mogu završiti ove studije po započetom nastavnom planu i programu u uslovima i pravilima studija, najkasnije do kraja školske 2015/2016. godine, odnosno do kraja 2016/2017. godine za studente integrisanih studija iz polja medicinskih nauka. Dakle, školska 2015/2016. godina završena je 30. septembra, a nova školska godina 2016/2017. počela je ako je po zakonu i to po pravilu 1. oktobra tekuće godine, dakle, pre gotovo 20 dana. U tom smislu dužnost mi je da konstatujem da pravne pretpostavke za blagovremenu primenu predloženih rešenja nisu obezbeđena, jer je rok istekao. Ujedno skrećem pažnju poslanicima, građanima kao i predlagaću na to da se u šestoj tački obrazloženja, tamo gde se govori o potrebi da se zakon objavi pre isteka roka od osam dana u „Službenog glasniku“, navodi nepotpuna odredba zakona. Kaže se da su razlozi zbog kojih se predlaže da zakon stupi na snagu pre osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“ u činjenici da prema ovom zakonu, visokoškolska ustanova organizuje i izvodi studiju u toku školske godine, koja citira, po pravilu počinje u oktobru. Ono što moramo znati jeste da školska godina po pravilu počinje 1. oktobra, dakle ne u oktobru i pretpostavljam da je propust nenameran, s tim što bih zamolila predstavnike predlagača da taj propust obrazlože da bi se otklonila svaka sumnja u to da je do propusta došlo iz nekog drugog razloga, jer ovaj zakon je očigledno sada zakon sa povratnim dejstvom i vrlo je važno da razumemo zašto je zakon došao sa zakašnjenjem. Dakle, rok je istekao, Vlada je zakasnila, blagovremena primena predloženih rešenja nije moguća, šta više studenti su praktično izgubivši pravo da završe studije po starom, na kraju školske 2016/2017. godine izgubili i status studenta. Dakle, morali bi ponovo da ga steknu. Što se tiče povratnog dejstava zakona koji sam pomenula, pošto smatram da ga ima, članom 197. Ustava Republike Srbije, izričito je zabranjeno povratno dejstvo zakona, izuzetno samo pojedine odredbe zakona mogu imati povratno dejstvo, ako to nalaže opšti interes utvrđen pri donošenju zakona. Ovaj zakon ako bude usvojen stupiće na snagu nakon što su studenti već izgubili zakonsko pravo da završe studije po starom, odnosno nakon što je školska godina već počela. Konstatujem da ovako kasno predložen zakon sadrži odredbe s povratnim dejstvom, najmanje jednu, ako ne i sve, za koje nije utvrđen opšti interes koji bi zahtevao povratno dejstvo. Dakle, u samom obrazloženju nije utvrđen opšti interes, kao što nije ni predloženo povratno dejstvo zakona. Trebalo bi razmisliti o tome da se eventualno to uradi i šta više budući da dolazi sa tim zakašnjenjem on nanosi onda štetu o kojoj ću govoriti nešto kasnije. Dakle, kako je predlagač zakon predložio, a Skupština primila, nakon isteka roka bilo je potrebno postupiti u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine Republike Srbije, član 151. stav 2. tačka 5) i navesti da se predlaže povratno dejstvo, kao i opšti interes zbog kojeg se predlaže povratno dejstvo. Konstatujem da je predlagač to propustio da uradi i postavljam pitanje predlagaču – da li ste eventualno razmišljali o tome da je ovaj zakon potencijalno protivustavan i da bi ako bi se usvojio mogao dovesti do pokretanja inicijativa za ocenu ustavnosti i zakonitosti? Moram da kažem mi ćemo ovaj zakon podržati pod uslovom da se on uvede u okvire ustavnog. Mi smo neke amandmane u vezi sa tim predložili, imaćemo priliku onda da o tome i diskutujemo kada dođe rasprava u pojedinostima. Što se tiče neopravdanosti hitnog postupka, dozvolite mi samo da konstatujem da Vlada predlaže Skupštini da u skladu sa članom 167. Poslovnika, ovaj zakon usvoji po hitnom postupku. Da bi zakon bio usvojen po hitnom postupku, to zaista moramo znati kao poslanici, jeste da moraju biti ispunjene dve pretpostavke hitnosti, od kojih je jedna da je pitanje ili odnos koji se uređuje nastao usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a zatim, ako bi nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, a zatim bezbednost zemlje, rad organa i organizacija, kao i radi ispunjenja međunarodnih obaveza, itd. Dakle, radi se o veoma važnim pitanjima ugroženosti, prava na život i rad ili rad organizacija. U slučaju ovog zakona, ja zaista smatram da pretpostavke i hitnosti nisu ispunjene i sada ću to obrazložiti. Okolnosti su svakako mogle da se predvide. Mislim da tu sumnje nema nikakve. Produženje roka za završetak studija do sada je usvojeno četiri puta u zakonima o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Inicijalni rok iz 2005. godine da se studije moraju završiti najduže za dve godine po isteku redovnog trajanja studija, koji je ovde više puta spominjan, promenjen je prvo 2008. godine do kraja 2011/2012. godine, zatim 2010. godine do kraja 2013/2014, pa 2012. do kraja 2015/2016. godine. Dakle svaki put na dve godine u vrlo pravilnom ritmu i bilo je sasvim za očekivati da će se to isto dogoditi i ove školske godine, budući da se u međuvremenu nije dogodilo ništa što bi ovo predupredilo. Pravilnost je sasvim uočljiva. U tom smislu, okolnosti su mogle da se predvide i to nije razlog za donošenje zakona po hitnom postupku. Zamolila bih predlagača da obrazloži eventualnu neku hitnu okolnost koju smo imali a da je nismo mogli predvideti. Nismo je čuli u prethodnom obrazloženju. Možda postoji, tako da možda ne bi bilo loše da čujemo to obrazloženje kako bi poslanici mogli da se ispravno odrede prema zakonu. Napominjem da se u svim prethodnim slučajevima takođe radilo o blagovremenim izmenama. Ovo je prvi put da izmena nije blagovremena. Zanemariću 2008. godinu pošto tamo rok nije bio vezan za kraj školske godine, već za sedam godina od početka trajanja studija. Dakle, vrlo individualno prema pojedinačnim studentima. Nije bio fiksni rok. Ovo je prvi put da se kasni sa Predlogom zakona. Godine 2010. usvojen je 30. juna, godine 2012. usvojen je 28. septembra, godine 2014. usvojen je 19. septembra i mislim upravo zbog ovog da bi bilo jako važno objasniti da li su postojale neke apsolutno nepredvidive okolnosti koje su dovele do toga da ovo mora ovako da se uradi i koje bi sada poslanicima mogle otkloniti sumnju da se ne radi zapravo o kašnjenju usled neke vrste nehata ili o nekoj ad hok intervenciji koja rešava problem na eventualno pogrešan način. Moguće je pak da ono što nije moglo da se predvidi, pošto govorim o nepredvidivosti, jeste promena obuke prethodne Vlade i sadašnje Vlade u pogledu toga da li će se rok produžiti. Naime, prethodna Vlada je kao i nadležna tela, uključujem Nacionalni savet za visoko obrazovanje, da tako kažem, postavila očekivanja i studentima i organizacijama da rok neće biti produžen. Ta očekivanja su ispunjena. Rok nije produžen 30. septembra, odnosno 1. oktobra kada je počela nova školska godina i praktično ovim zakonom, ovim Predlogom zakona mi sada, moram tako da kažem, izneveravamo očekivanja i verujem da su očekivanja koja su se potvrdila dovela i do nekakvih ponašanja, o kojima ću govoriti kada budem govorila o štetnim posledicama. Dakle, pitanje je – zašto Predlog zakona nije urađen blagovremeno? Koji sitni razlozi su opredelili ovu Vladu da tako postupi? Što se tiče štetnih posledica, druga pretpostavka hitnosti takođe je upitna. Pre svega iz obrazloženja nije jasno koje će štetne posledice prouzrokovati nedonošenje zakona, jer nema adekvatne analize štetnih posledica. Mi prosto ne znamo koje su to štetne posledice. Ne možemo ih pretvoriti ni u kakav merljiv pokazatelj koji bi nam rekao šta je to i kolika je to šteta i kome je ta šteta onda naneta, a to je moralo da se uradi, ponavljam, po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije, član 151. – kada predlagač predlaže zakon, pogotovo ako je on po hitnom postupku, onda mora obrazložiti i štetne okolnosti koje nastaju usled ne stupanja. Međutim, šta imamo dalje ovde? Štetne posledice i ako nisu obrazložene i pod pretpostavkom da ih zaista ima, ne znam da li ih ima, moramo videti analizom ima li ih, one su svakako već nastale, jer član 123. stav 1. nije blagovremeno izmenjen. Tako da ne stoji ono što je u obrazloženju predlagač naveo, da je važno izmeniti odredbe koje su predmet izmena pre nego što počne školska godina. Ona je počela. Ovo više nema važnosti. U tom smislu moje pitanje predlagaču glasi – koje su štetne posledice uočene, kada su one uočene i ovo se naravno nadovezuje na temu hitnosti, da li su one uočene u nekom poslednjem trenutku koji je onda vas prosto opredelio za to da predložite ovaj zakon sa probijenim rokom? Šta više, donošenje zakona sa povratnim dejstvom potencijalno će doneti još štetnih posledica koje bi se morale utvrditi analizom i za koje bi se morala predvideti sanacija. Čekajući da se reši pitanje roka i studenti i visokoškolske ustanove, danas smo imali prilike to da čujemo, razvili su nekoliko strategija da preduprede posledice neproduženja roka. Sada se postavlja pitanje, pošto će rok očekivano biti produžen, jesu li napravili strategije za saniranje posledica preduzetih radnji nastalih usled toga što su mislili da rok neće biti produžen? Vrlo konkretnu stvar pitam. Neki studenti su se već upisali na studije po novom. Šta će biti sa tim studentima? Hoće li ti studenti sada da se vrate na studije po starom? Verovatno ćemo produžiti rok magistrima i doktorima tj. studentima magistarskih i doktorskih studija i onda moje pitanje glasi – šta ćemo uraditi sa studentima doktorskih studija koji su mogli da nastave da završe po starom, ali su onda u strahu da će isteći rok zapravo otišli i upisali studije po novom i prebacili se na nove studijske programe po Bolonji? Kako će sada funkcionisati sistem i rad organizacije koja te studente treba da drži u sistemu i kao studente po novom i kao studente po starom ili da razvije neki mehanizam, neki akt, neko rešenje kojima će te studente onda vratiti na studije po starom ili zadržati na studijama po novom? Da ne širim, takvih primera ima mnogo. Verovatno ima i dosta diskriminacije. Ima puno dovijanja visokoškolskih ustanova. Znam da je Univerzitet u Beogradu nešto radio. Danas smo čuli da je bio i nekakav predlog da se radi, nisam to videla svojim očima, tako da ne mogu da kažem detaljno o čemu se radi, ali sam sigurna da su ustanove probale da rad učine efikasnim tako što će se pripremiti za eventualno probijanje roka. Dakle, moje pitanje glasi – kako će se sanirati ove štetne posledice nastale i probijanjem roka sa jedne strane, a zatim i implementacijom rešenja u probijanom roku kada se zakon donese sa zakašnjenjem? Nadam se da sam bila dovoljno jasna. Što se analiza tiče, koju je predlagač dužan da dostavi Narodnoj skupštini Republike Srbije, u članu 151. Poslovnika stav 2. tačka 2) kaže se da je prilikom navođenja razloga za donošenje propisa posebno važno navesti analizu sadašnjeg stanja. Znamo da je nemamo. Moram da konstatujem da je analiza u potpunosti izostala, te bih zamolila predlagača da poslanicima predoči vrstu eventualnog obavljanja analize, mada jeste ministar to na početku rekao, ali bih volela da možete ponovo da se osvrnete na to. Dakle, o kom se broju studenata radi? Važno je da znamo. Kakva je njihova struktura? Dakle, znamo li da li se radi pretežno o apsolventima? Kojih godina su oni upisali studije? Da li je to bilo do 2002. godine kada je stupio na snagu Zakon o univerzitetu ili pre toga i uopšte u kojoj su situaciji studenti koji su upisali iza 2000. godine, jer se oni pojavljuju na ispitima i na drugoj i na trećoj i na četvrtoj godini studija, naravno, ne slušaju nastavu na tim predmetima. Da li visokoškolske ustanove izvode nastavu? Mi ne znamo, možda izvode, možda ne izvode. Da li su sve zainteresovane strane imale priliku da se izjasne? Ovo mi je jako važno. Dakle, da li su sve zainteresovane strane, mislim na visokoškolske ustanove i studente, studenti jesu, ali visokoškolske ustanove, imale priliku da se izjasne o propisu i koje će se mere tokom primene propisa preduzeti u dogovoru sa njima? Da li je odluka da se magistarske i doktorske studije zasnovana na objektivnoj analizi? Čuli smo objašnjenje. Jasno je da je Nacionalni savet doneo takvu odluku. Mi smo takođe podneli amandman da se magistarske i doktorske studije uključe zajedno u produženje roka sa studentima osnovnih studija. Ono što nam je važno je, recimo, da čujemo argumente Nacionalnog saveta, pod pretpostavkom da ih znate. Dakle, zašto su studenti magistarskih i doktorskih studija isključeni, jer svaki put kad se produžavao rok studentima osnovnih studija, produžen je i studentima magistarskih studija? Kasnije ću govoriti o tom amandmanu. Ono što moram da kažem jeste da moramo biti jako oprezni ovde jer postoje još dva člana zakona. Jedan je samostalni član 32. Zakona o izmenama i dopunama iz 2010. godine, koji produžava rok magistrima koji su magistrirali po starom zakonu i koji je u koliziji sa članom 128. važećeg zakona, zakona koji kaže – da student koji je magistrirao pre donošenja novog zakona mora da završi doktorske studije u roku od sedam godina. Dakle, moramo obratiti pažnju na to i o tome ću govoriti kada budem govorila o amandmanu. Konačno pitanje glasi, pretpostavljam da je odgovor inercija, zašto je rok produžen za još dve godine? Dakle, zašto nije produžen za godinu dana? Zašto nije produžen za tri, četiri, itd? Finansiranje iz budžeta. Imala bih nekoliko pitanja u vezi sa ovim, pošto je izostao niz efekata propisa, u pogledu toga da li su pozitivne posledice donošenja propisa takve da opravdavaju troškove koje će on stvoriti. Imam pitanje u vezi sa članom 2. Predloga zakona, kaže se da se za studente upisane u prvu godinu osnovnih studija, zaključno sa upisom u 2013/2014. godinu, utvrđuje pravo da, citiram – da se finansiraju iz budžeta najduže godinu dana po isteku redovnog trajanja studija. Zatim se kaže da je pravo finansiranja iz budžeta, opet citiram – ne zahteva dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Ja bih sad zamolila takođe predlagača da objasni kako je moguće da se neko finansira iz budžeta, a da to ne zahteva dodatna sredstva u budžetu, jer onda ili to finansiranje niko ne plaća ili to onda neke troškove pokriva. Da li su to studenti, da li su to visokoškolske ustanove iz sopstvenih prihoda i, na kraju krajeva, da li i kako to utiče na kvalitet jer se može dogoditi da ovom odredbom jedan profesor pokrije rad više studenata? Što se tiče člana 3, a odnosi se na pravo finansiranja iz budžeta za studente koji su stekli 48 bodova u Predlogu zakona obrazlaže se da su troškovi 22, nešto malo više, 22 milijarde dinara, odnosno 190 miliona evra. Zamolila bih predlagača da obrazloži opravdanost troška i njegove efekte. U pitanju je, svakako se slažemo sa tim, veliki trošak. Poređenja radi, evo, danas smo i spomenuli tu bolnu tačku svih nas, jeste da smo penzionerima uzeli 180 miliona evra, a evo ovde ćemo potrošiti 190 miliona evra, bez praktično ikakve analize efekta. Ustavom Republike Srbije, Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem u raznim oblastima, pa i u oblasti obrazovanja. Donošenje zakona po hitnom postupku, i to nakon što je rok prošao, uz relativizaciju datuma i bez analize potreba i opcija, rešenja, i tako godinama, sigurno ne vodi uređenju i obezbeđenju sistema. Moram da naglasim da su pritom studenti za to najmanje odgovorni. Hvala. Ostaviću vreme za kasnije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege, želim pre svega na samom početku ovog izlaganja o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju da kažem da će naša poslanička grupa SPS podržati izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Smatramo da je Vlada, odnosno resorno ministarstvo, napravila jedan logičan potez, dala je mogućnost studentima koji do sada nisu završili osnovne studije u određenom roku, a izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju je predviđeno sledeće dve školske godine, a za studente integrisanih studija još jedna školska godina da završe započete studije. Na taj način Vlada postiže jedan cilj, suštinski – ti studenti koji do sada nisu to učinili imaće mogućnost da steknu novo znanje i novu stručnu kvalifikaciju koja će im pomoći bilo za napredovanje u poslu, bilo da zadrže postojeći posao. U svakom slučaju, Vlada čini ono što je logično – pomaže ljudima da steknu obrazovanje i suštinski, sa stanovišta visokog obrazovanja, dobro je da se poveća broj ljudi sa visokom obrazovanjem. Mi smo kao poslanička grupa SPS podneli amandman kojim smo želeli da preciznije uredimo ovaj član zakona, ne samo vezano za studente magistarskih i doktorskih studija, pošto vidim da su to podnele sve poslaničke grupe, i nadam se, naravno, da će Ministarstvo prihvatiti te amandmane, nego smo želeli da uredimo i ovaj član na jedan, po nama, konkretniji način. Ali, suština jeste da se ovim zakonom i amandmanima koji nadam se da će biti prihvaćeni da mogućnost i studentima magistarskih i doktorskih studija da i oni završe započete studije. Ono što je dobro i što je ministar pomenuo u svom izlaganju jeste da je Nacionalni savet za visoko obrazovanje dao svoje mišljenje, jer ako pogledate odredbe Zakona o visokom obrazovanju koje govore o nadležnostima Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, on daje mišljenja o propisima koji se odnose na visoko obrazovanje i ima svoje mesto i ulogu vezano za upisnu politiku i za sistem visokog obrazovanja i dobro je da imamo mišljenje Nacionalnog saveta. Ovo govorim iz jednog prostog razloga što ostale odredbe ovog zakona koje se odnose na broj studenata nisu bile predmet razmatranja, bar nismo čuli za ovu konkretnu stvar, za broj bodova, ali je važno zbog javnosti pomenuti, nešto što se danas u razgovoru bar od većine kolega narodnih poslanika nekako ostavlja po strani, jeste da je mišljenje akademske zajednice u prilog izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Kada je reč o drugom delu ovog zakona, to je o studentima koji su postigli 48 bodova, kao dovoljan broj bodova za upis za naredne godine, moram da kažem i tu jednu stvar koja bi trebalo da bude nauk za sve nas. Naime, često smo danas u raspravi mi ili kolege narodni poslanici koji su učestvovali u raspravi nezasluženo na leđa ministra i Vlade postavili pitanje zašto je ovo ovako, zašto nije onako, zašto je urađeno ovo, zašto je ono, a zaboravlja se da za današnju raspravu, ako bi stvarno želeli da bude, kako je rekao i kolega Komlenski, depolitizovana i da bude celovita i da nema političkih primesa, nedostaju nam i studenti i nedostaju nam nastavnici. Da imamo i njih ovde, onda bi mogli da ovu priču, da kažem, otvorimo do kraja i da vidimo zašto neke stvari još uvek nismo rešili ili zašto ponavljamo, ako hoćete, gradimo. Ovo govorim iz razloga što sam kao resorni ministar tri puta menjao Zakon o visokom obrazovanju, i 2008. i 2010. i 2012. godine. Godine 2008. smo konstatovali, kada kažem konstatovali, ne mislim na nas iz Ministarstva, kao čovek koji je tada vodio ministarstvo, nego cela akademska zajednica i Konus, konferencija državnih i privatnih univerziteta i svi univerziteti i studentske organizacije su se složili da su ciljevi koje smo kao država postavili u Zakonu o visokom obrazovanju iz 2005. godine, koji je počeo da se primenjuje 2006. godine, bili nerealni, da smo dosta toga, da kažem, ugradili u Zakon, ne vodeći računa da li možemo ostvariti i da se 2008. godine pokazalo da bi u septembarskom ispitnom roku stepen prolaznosti studenata bio 20-30% na univerzitetima u Srbiji i da smo morali izmeniti Zakon o visokom obrazovanju, smanjiti broj bodova potreban za upis studenata i tada smo postigli suštinski dva cilja i pomogli većem broju studenata da upišu narednu godinu, ali i pomogli visokoobrazovnim institucijama da imaju finansijska sredstva potrebna za rad. Malo ljudi zna da su sredstva koja se obezbeđuju od strane Ministarstva za fakultete i visoke škole strukovnih studija vrednija od novca, u smislu, veća od novca koji se obezbeđuju preko samofinansirajućih studenata i da je, naravno, za svaki fakultet i te kako važno da se unutar kvote koju država odobri za upis studenata da se svi oni studenti upišu i da država, da kažem, redovno isplaćuje taj novac za finansiranje studenata. Podaci iz nekih godina pre, a ne verujem da se išta promenilo, govore da preko 52%, 53% studenata na državnim univerzitetima i visokim školama strukovnih studija se finansira, odnosno studira o trošku države ili uz pomoć države. To je nešto o čemu treba voditi računa. Naravno, jedan podatak na koji me je podsetio jedan kolega danas u raspravi, kada uzmemo strukturu našeg budžeta, mi imamo nepovoljnu strukturu budžeta vezano za troškove, odnosno za rad Ministarstva prosvete. Ako 95%, 96% sredstava ide za plate zaposlenih u sistemu obrazovanja, a svega 5% za sve ostalo ili 4%, ili 6%, svejedno, a to je jako mala suma u odnosu na ono što bi sve trebalo finansirati, a onda se postavlja kao limitirajući faktor i visina sredstava potrebna za rad visokoškolskih ustanova. Zato su i neke kolege i pomenule danas potrebu da ako je moguće da se pomogne i univerzitetima, vezano za određene troškove, ali moram vam reći da to nije samo stvar Ministarstva, to je stvar i lokalne samouprave, jer i pojedini gradovi i opštine Srbije su pomogle pojedinim fakultetima vezano za cene komunalnih usluga ili slično, sve ono što je deo troškova za rad određenog fakulteta ili univerziteta i sa tog stanovišta treba videti da li Vlada može da preporuči lokalnim samouprava, s obzirom da i oni kubure sa novcem, to je generalno problem cele Srbije, da li oni mogu pomoći da se još neki problem reši. Sad se vraćam na 2008. godinu, tada smo imali apsolutno saglasnost cele akademske zajednice, kao i 2010. kao i 2012. godine. Podsetio sam se danas na odredbe tih zakona, mi smo tada bili predvideli da 2015, 2016. a sad smo već ušli u 2016/17. da 2015/16. bude zadnja godina kada će, da kažem, određen broj bodova važiti kao osnov za upis naredne godine i da tada već 2015/16. godine 60 bodova bude, da kažem, onaj početak i kraj uslova za upis nove godine. Svi u akademskoj zajednici smo očekivali da se određene stvari dese i u samoj akademskoj zajednici, jer jedna je stvar šta mi govorimo o univerzitetima i fakultetima, a druga je stvar kako se unutar samih tih visokoškolskih institucija, da kažem, vrši izmena studijskih programa, kako se izvodi nastava, u kojoj meri studenti učestvuju, izađu na nastavu, u kojoj meri studenti učestvuju zajedno sa profesorima u proveri njihovog znanja, na koji se način vrši ta promena znanja. Kakvog su kvaliteta udžbenici, sve ono što je deo autonomnosti visokoškolske institucije. To je nešto što stoji, da kažem, kao pitanje na koje treba dati odgovor ali nismo mi narodni poslanici ove Skupštine kompetentni da damo odgovor na to pitanje, to treba da kažu sami fakulteti i univerziteti na KONUS-u i da budu pošteni jedni prema drugima i da kažu gde stvari ne idu. Ako stvarno zbog jednog profesora, kolege, 900 studenata ne može da položi jedan ispit, onda nije problem u studentima, pre će biti da je reč o problemu koji postoji u kolegi koji izvodi taj predmet. Kakav je sistemski pristup rešavanju tog predmeta. Zašto mi godinama produžavamo ovih 48 bodova, da li to produžavanje visine broja bodova govori o kvalitetu našeg visokog obrazovanja, ne, ali može da utiče. Ovo govorim zato što je naše visoko obrazovanje veoma kvalitetno i ja se pridružujem onim narodnim poslanicima koji su danas ovde govorili o potrebi da o našem visokom obrazovanju i o našem obrazovanju generalno govorimo sa pozitivnim tonovima, uprkos svemu onome što postoji u sistemu i što se može kvalifikovati kao negativno. Kad pogledate, izvinite kolege narodni poslanici, naše visoko obrazovanje i naša nauka jesu nešto što ipak pored sporta služi na čast našoj Republici i čime možemo da budemo ponosni. Ako pogledate Beogradski Univerzitet je i ove godine među 23.000 univerziteta, na 250. mestu, 2012. je bio između 400. i 500. mesta, 2013. postigao je još bolji rezultat. Ovo govorim, zato što među tolikim brojem univerziteta, kada naš Beogradski univerzitet je tako rangiran, to ipak govori o kvalitetu visokog obrazovanja, ali nije samo Beogradski, tu je i Novosadski, tu je univerzitet u Nišu, Kragujevcu. Znači, imamo mi čime da se pohvalimo. Drugo je pitanje na koje ne može da odgovori ovo ministarstvo niti čak ni Vlada, jeste da li možemo da obezbedimo za sve studente koji završe studije, da li možemo i kako da obezbedimo posao. Zato su bitne izmene koje će se vršiti u celom sistemu obrazovanja ali ne samo obrazovanja nego i u celom društvu. Da završim ovu priču o studentima i o 48 bodova. Dobro je što je Ministarstvo usvojilo ovu odluku, ali gospodine ministre, iz nekog iskustva koje imam, a verujte mi da je bogato, mislim da će se ovo pitanje moći rešiti samo novim Zakonom o visokom obrazovanju i uz, da kažem, potrebu da se čuje mišljenje cele akademske zajednice. Da se ne bi onda Ministarstvu ili Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje pripisivalo da je preduslov odgovarajućih koraka da ili da nisu čuli studente, jer je veoma važno. Zašto? Ministri su kao i Vlade prolazna kategorija, studenti neki završavaju neki ne završavaju ali studentske organizacije u svakom ciklusu žele, da braneći prava studenata da postignu određene ciljeve. Zato mi, ne vodiće računa ponekad o uzrocima, mi prihvatamo određena rešenja, ali se mora reći da je Ministarstvo neko ko u ovom slučaju služi studentima, služi fakultetima, služi Nacionalnom savetu, jer struktura odlučivanja u visokom obrazovanju je takva da pored Ministarstva postoji Nacionalni savet za visoko obrazovanje, postoji Konus i sistem je tako napravljen da je logično da Ministarstvo na osnovu mišljenja ovih institucija preduzme odgovarajuće korake. Znači, to je jedno rešenje koje je postojalo i u godinama pre, ali nismo nažalost, do kraja nikada dobili pitanje zašto u nekim visokoškolskim institucijama nije napravljen onaj kvalitativni korak napred ka podizanju nivoa obrazovanja. A da kvalitet postoji ne govori samo negiranje naših univerziteta unutar određenih različitih da kažem, sistema provere kvaliteta visokoškolskih institucija, nego i rezultati koji postižu studenti od 2011, 2012. godine. Evo, juče smo u Politici, čini mi se, imali priliku da pročitamo o studentima Arhitektonskog fakulteta čiji je jedna projekta uvršćen među 28 najboljih koji će za dve godine imati mogućnost da se praktično realizuje. Godine 2011. i2016. godine studenti FON su osvojili prvo mesto u svetu rešavanjem metode studije slučaja. Studenti Arhitektonskog fakulteta takođe na određenom takmičenju u Berlinu 2011. godine, sa sistemom napajanja mobilnih telefona sa određenom energijom. Znači, puno je tih inovacija. Studenti Mašinskog fakulteta sa modelom Formule jedan, što govori da imamo kvalitet, ali je potrebno taj kvalitetpretočiti, da kažem, i u studijske programe i naravno te inovacije koje se postižu da budu deo naše proizvodnje i da unaprede kvalitet života građana Republike Srbije. Sada se tu, gospodine ministre postavlja jedno pitanje koje se ili bar danas nismo čuli nijedno, da kažem, neki ponuđeni odgovor, pa ću se usuditi ja da uđem u tu sferu, a pozivam i vas i ostale kolege poslanike da obrate pažnju i na taj detalj. Obrazovanje koliko god bilo kvalitetno ne može biti ovako kvalitetno i potrebno državi ukoliko nema podršku privrede i ukoliko privreda ne daje svoje inpute, ne predlaže visokom obrazovanju ili ostalim nivoima obrazovanja sve ono što je potrebno privredi. Ovo govorim iz razloga što 2009. godine mi smo imali jednu međunarodnu konferenciju sa Svetskom bankom i tada je nama bilo rečeno da u svetu, u zemljama u tranziciji nije moguće napraviti obrazovni sistem koji bi mogao odgovoriti na potrebe tržišta rada i da se ne zna tačno šta je tržište rada u zemljama u tranziciji. To je toliko logično da mislim da ne treba mnogo dokazivati. Postavlja se pitanje zašto naša privreda u kakvom god da je stanju, a u užasnom je stanju nakon svih onih stvari koje smo imali sa pogrešnom privatizacijom i sa svetskom ekonomskom krizom, zašto ne daje veću podršku, ako hoćete i finansijski, jer Vlada Mađarske je čini mi se imala pre nekoliko godina jedno rešenje da se od ukupnog prihoda preduzeća odvaja jedan posto za inovacije u oblasti obrazovanja, odnosno primenu tih inovacija kasnije u proizvodnji. Znači, napravi se sprega. Mi smo izgubili davno vezu ili bar u velikoj meri je izgubljena ta veza između visokog obrazovanja i privrede. Posledica tome nije samo razbijanje i raspad Jugoslavije i bombardovanje 1999. godine i privatizacija. Mnogo je razloga ponovo uspostaviti tu vezu. Nije uopšte jednostavno. To je nešto na čemu treba apsolutno raditi i u godinama koje dolaze. Ja sam vrlo svesno spomenu i ovaj detalj, zato što i predsednik Vlade Vučić i ministar su govorili o potrebama promene i u srednjem obrazovanju. Naravno da je i to potrebno, jer bez kvalitetnog srednjeg obrazovanja i taj nivo obrazovanja treba da proizvede stručne ljude koji će biti potrebi privredi Srbije. Ali, i tu nam je potrebna takođe saradnja sa privredom. Ovo govorim zato što znam da tržište rada i Privredne komore daju tokom godine predloge za otvaranje novih profila, ali neko treba da preuzme i odgovornost kada se neki novi profil primeni u obrazovanju, šta se dešava sa tim đacima u određenom vremenskom roku. Znači, sve ima svoje za i protiv. Gospodine ministre, neko je pomenuo danas da smo 2012. godine na pravili Strategiju obrazovanja. Ja vas molim kolegijalno, ne kao član vladajuće koalicije, nego kolegijalno, pogledajte taj dokument, jer to su radili kompetentni ljudi. Ako nešto ne valja, onda promenite, neka se napravi bolje, a ako valja, pokušajte da primenite. Ako ima otpora u primeni, onda uperite prstom u onog ko treba da nam kaže ko sprečava promene u sistemu obrazovanja, jer promene su nužne. One se ne mogu desiti preko noći. Ni jedna reforma ne podrazumeva da kažete – e, sada sam počeo reforme i završiću 1. januara. To je jedan dugoročan proces. U svakom slučaju, budućnost Srbije zahteva da imamo kvalitetno visoko obrazovanje. Ako smo mogli da postanemo deo evropskog sistema visokog obrazovanja, gde postoji 47 zemalja i da damo mogućnost našim studentima, nastavnicima, nastavnom osoblju da svoje znanje i sposobnosti, da kažem, u različitim delovima Evrope može da promoviše i da nastavi studije, onda nema razloga da i kod nas ne kažemo – ako neke stvari ne valjaju, zašto ne valjaju. Ovo govorim zato što ta Strategija obrazovanja podrazumeva više stvari na svim nivoima obrazovanja i na nivou predškolskog, osnovnog, srednjeg i visokog obrazovanja. Jednostavno, mislim da je reč o kvalitetnom dokumentu koji može da se primeni. Donet je i Akcioni plan. I ima puno razloga, sa svim ovim što Vlada čini u oblasti ekonomije i u oblasti, ako hoćete, i zakonodavstvo i stvaranja uslova za brže i bolje zapošljavanje i za mogućnost da strane kompanije dođu na prostor Srbije, da i taj sektor stavimo u funkciju razvoja Srbije. Moram ovde pomenuti još jednu stvar, koja se često prenebregava. Naš sistem obrazovanja ne služi samo za potrebe tržište rada i nije samo za proizvodnju. Znate, poštovane koleginice i kolege, onaj ko završi naš sistem obrazovanja, među njima se nalazi neki budući Meša Selimović ili Ivo Andrić ili Nadežda Petrović ili slično ili neki budući pronalazač. Neće sve biti samo stvar potrebe proizvodnje. Visoko obrazovanje i sistem obrazovanja generalno moraju da imaju svoj kvalitet, jer je potreban zemlji, i to različite vrste kadrova. Ta stvar se vrlo prosto rešava. U strukturi studenata na visokoškolskim institucijama, bar u proteklih nekoliko godina, 83%, 84% studenata su bili studenti državnih fakulteta i državnih visokih škola strukovnih studija, a 16%, 17% je bilo na privatnim fakultetima i univrzitetima, bez obzira na broj tih univerziteta ili fakulteta. Ima još jedna stvar koja je važna. Svi ti studenti koji upisuju određeni fakultet su punoletni ljudi i sami odlučuju šta će upisati. Osnovna je stvar da država svojom strategijom i Vlada svojom politikom i projekcijom budućnosti kaže šta je potrebno Srbiji, a vaš je zadatak sa kolegama iz ministarstva da nađete odgovarajuća rešenja. Neće vam uopšte biti lako. Videćete, što više budete vremena proveli na toj stolici, sve će biti teže i teže, ali vam dajem jedan kolegijalni savet, uvek tražite mišljenje akademske zajednice. Zašto?
Privodite kraju.
Završavam, ne da bi sačuvali sebe, nego da bi se znalo i u javnosti šta akademska zajednica misli o određenom pitanju, da to ne bude stvar ministarstva i vas lično, jer kada je nešto dobro, onda su svi zaslužni, a kada nešto ne valja, onda je samo ministar odgovoran. Dobro je što ste čuli mišljenje, savete i predlog Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Uradili ste dobru stvar za jedan broj ljudi koji će moći i da upišu fakultet i da završe studije i osnovne, ako usvojite i ove amandmane, nadam se, i magistarske i doktorske. Naša grupa vam daje podršku u tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, na samom početku želim da napomenem da poslanička grupa SNS podržava Predlog zakona o kom raspravljamo danas. To je prva napomena za sve ovde, ali i za zainteresovanu javnost koja sednicu prati. Reč je o kratkom po svom sadržaju, ne previše obimnom zakonu, dakle, rešenju koje je više nego jasno. Ako neko nije ispratio raspravu u javnosti prethodnih sedmica, siguran sam da je nakon rasprave u sali Narodne skupštine potpuno jasno svakome ko je tu raspravu pratio o čemu je reč. Da, istina je, reč je o svojevrsnom izlaženju u susret studentima koji su studijske programe upisali po tzv. starom programu, odnosno pre uvođenja u praksu onog programa, one reforme koju kolokvijalno zovemo Bolonja. Takođe, druga napomena sa moje strane na samom početku i za prisutne poslanike i za zainteresovanu javnost, poslanička grupa SNS će podržati amandmanski predlog kojim se ta vrsta razumevanja pokazuje i spram postdiplomaca koji su upisali studijske programe takođe pre uvođenja u praksu bolonjske reforme. Želim da napomenem da se slažem sa svim ocenama koje su danas išle u smeru očekivanja da se mi nećemo ovim pitanjima baviti ponovo. Činjenica da smo se već bavili njima i bili u situaciji da vršimo svojevrsne ad hok korekcije zbog toga da određene rokove relaksiramo, da određene rokove produžimo već nekoliko puta, činimo to ponovo, ali mi je drago što u današnjoj raspravi nismo upali u zamku da ovo pitanje potpuno banalizujemo i svedemo na raspravu da li uopšte treba ograničavati studijske programe vremenski. Nekada je bilo rasprave i na tu temu. Drago mi je što je to pitanje danas svima više nego jasno. Dakle, jasno je da postoji neki rok sa dobrim razlogom, da treba da postoji. Jasno je da bi onda trebalo i u jednom trenutku reći da je zaista bilo dovoljno fleksibilnosti u smislu postupanja prema ovim rokovima kroz izmene zakona, a pre svega u ovim ad hok varijantama, mada ovaj predlog zakona se tiče i nekih drugih stvari, dakle, prava na studiranje i u okviru budžeta za novije generacije u trajanju od godinu dana nakon završetka osnovnih studija, odnosno pitanje čuvenog nivoa ili praga ESP bodova za studiranje po uslovima budžetskog finansiranja. To je već bilo danas navedeno u određenim obrazloženjima, zaista, nešto što bi trebalo rešiti kroz sam zakon, da se izbegne bilo kakva potreba da se time ponovo bavimo na ovaj način. Ako je realna mera negde na tih 48 bodova ili se već izračuna koliko je realno, ukoliko onih 60, koliko piše u član, da li je to bio 94. ili 88, nije realno, onda bi trebalo da i zakon glasi tako. Ja se sa tim potpuno slažem. Sa ovom porukom da bi trebalo definitivno jednom reći da se više nećemo baviti ovim pitanjem, ja ću i završiti ovu raspravu, ali ne sad, nego neki minut kasnije. Vratiću se na nju. Hvala, gospodine predsedavajući, što ste dozvolili izvesnu širinu u raspravi tokom današnjeg dana. Tema jeste interesantna, tema jeste važna. Ja ću iskoristiti priliku da dam i par napomena sa svoje strane u vezi izvesnih komentara, glasnih razmišljanja ili kako god, koje smo podelili u ovoj sali danas. Pre svega, tiču se komentara određenih ovlašćenih predstavnika koji se tiču tzv. devalvacije znanja, hiperprodukcije doktorata i znate već kako zvuče neke od omiljenih tema određenih ljudi ovde. Pominjali su se i različiti funkcioneri, čak i termini poput falširanja, jel tako? I naravno spočitavano je sve to naprednjačkoj većini. Neke od onih koji su takve ocene izrekli danas vidim u sali, ali ne sve. Čisto zbog onih koji su tek u ovom sazivu narodni poslanici, ne zbog onih koji su takve stvari izrekli, a bili su ovde i u prethodnom mandatu i znaju jako dobro šta se u ovoj sali dešavalo i kojim smo se mi sve zakonskim rešenjima bavili, zbog onih koji su možda propustili da to isprate, ne bi bilo loše pogledati zakonska rešenja usvojena od strane te strašne naprednjačke većine, a tiču se upravo visokog obrazovanja, a tiču se, na primer, naučno-istraživačke delatnosti, pogledati otvorene prozore za uspostavljanje neposredne saradnje između visokog obrazovanja, nauke, istraživanja i privrede, što je jedini pravi, prirodan, ispravan recept za sve ono što bi trebalo lepo i dobro, korisno izvući kao zaključak i kao dobar efekat na ove teme. To je uradila, upravo ta strašna naprednjačka većina, pa ko god želi da se i dalje bavi pitanjima falsifikata ili čega već, istini za volju, a istina je dobra. Istini za volju, ne bi bilo loše da zna, pa i da kaže, da je upravo ta strašna većina uvela kroz zakonska rešenja i Odbor za etiku u nauci. Ne niko od onih koji se zgražavaju nad nekim pojavama koji sami osmišljavaju i koji sami ih karikiraju, nego ta naprednjačka većina. I digitalni repozitorijum doktorskih disertacija, verovali ili ne, opet ta većina. Čisto da se zna kakav ko odnos ima po tom pitanju i ko delima pokazuje svoj stav i svoj pristup, a ko o nekim stvarima samo isključivo priča. Dalje, bilo je tu i različitih komentara na temu nekih podataka, istraživanja, statistike, postavljalo se pitanje šta je urađeno kada su neki parametri loši? Na primer, čuli smo komentar da smo mi nesposobni da zadržimo stručnjake. Zašto? Zato što nam obrazovanje ne valja, a onda znači te naše stručnjake koji ne valjaju, toliko žele svuda u svetu. To je neozbiljno, ali mnogo je toga neozbiljnog rečeno ovde i ovo nije bilo najgore što je rečeno u ovoj sali, ali polako, pričaćemo o svemu. Takođe, pričalo se i o nekim indeksima. Indeks konkurentnosti, na primer, pa i neki njegov podindeks, „mudrost omnija in numero et menzura“. Dakle, ako ćemo da pričamo o tim stvarima, hajde da se podsetimo cifri, ili, ako smo propustili da ih pomenemo, hajde ipak da se okrenemo i pogledamo ih. Taj indeks, indeks konkurentnosti, pričalo se o nekom skorašnjem istraživanju. Kako niko od ovih zabrinutih ovlašćenih predstavnika ne reče da je Srbija ostvarila napredak po tom parametru? Zadovoljni ili ne time kako se kotira, ona danas stoji bolje, nego što je stajala pre objavljivanja ovog izveštaja, odnosno pre izveštajnog perioda. Dakle, Srbija napreduje i po tom pitanju. Što se tiče onog podindeksa ili šta već, nije on mera, već kao što postoji globalni indeks za konkurentnost, tako postoji i za inovativnost. Veliki naslov istraživanja od pre samo mesec dana. Srbija nije ni na kakvom začelju, dame i gospodo, kaže lepo – zlatna sredina. Zlatna sredina među svim državama sveta. Da se razumemo, ja sam među onima koji sredinama nisu najviše, nisu sasvim zadovoljni. Ja sam od onih koji zagovaraju da treba da se borimo za vrh, ali ako ćemo da iznosimo bilo kakve podatke, onda je dobro da se držimo relevantnih podataka i opet one istine. Neverovatno, ali ona je stvarno važna. I šta se u ovoj zemlji uradilo? Ima veze i sa onim stvarima koje se tiču prilike da ti ljudi, mladi ljudi koji su odlazili u inostranstvo, a nije samo isključivo reč o visoko obrazovanima, nije samo reč o kadrovima visoko stručnim, dešavalo se to bukvalno svim i dobima i svim kategorijama po obrazovanju, po socijalnom statusu, kako god želite. Prilika da ostanu u Srbiji neposredno je vezana sa stabilnošću ove zemlje, ovog društva i neposredno je vezana sa njegovim ekonomskim mogućnostima i nisu bez razloga i mir i stabilnost i razvoj ekonomije u elementarnom fokusu SNS i ove Vlade. Upravo rezultate koje postižemo na tom planu neposredan su odgovor na ova pitanja. Znači, kada neko ovde priča o brain drain, a pri tom je pokazao u praksi da nije u stanju, ne da zadrži radna mesta, nego kada pogledate pokazatelje, reč je opet ono „et menzura“, o konkretnim merljivim podacima javno prikazanim, na primer, na sajtu Republičkog zavoda za statistiku, evo, dok razgovaramo, vi proveravajte, da je u periodu kada je taj neko ili ti neki pokazivao šta koliko ume ili ne ume. Broj radnih mesta degradirao za stotine hiljada i onda se taj neko pita zašto su ljudi odlazili. Nešto spočitava nama, a ista ta statistika govori da se danas promena u broju zaposlenih dešava u pozitivnom smeru i red veličine je tu, u tim stotinama hiljada. To je, dame i gospodo, dovoljan odgovor. Da se mi ne trošimo više na međusobne rasprave u krupnim političkim debatama i rečima koje treba da budu zvučne. Jasni, konkretni, merljivi podaci. Dakle, i smanjenje stope nezaposlenosti i povećanje stope zaposlenosti. Kada se neko pita koliki su apsolutni brojevi, nije nikakav problem, možemo i njih da podelimo, ali ne vole tu statistiku oni zato što je ta statistika pokazivala neke stvari kojih se oni stide, od kojih bi najradije pobegli. Opet naravno mislim na te stotine hiljada izgubljenih radnih mesta samo nekoliko godina unazad. To su, dame i gospodo, pravi odgovori kako se stvaraju šanse za mlade ljude da ostanu u Srbiji, da u njoj vide neku perspektivu, da požele da u njoj zasnivaju svoje porodice, tako što se drži mir, tako što se održava stabilnost i tako što se otvaraju ekonomske mogućnosti, tako što se otvaraju nova radna mesta. Vrlo jednostavno. Nije lako za realizaciju, ali, kao što se vidi na osnovu rezultata koje postiže ova Vlada, moguće je. Dalje, što se tiče različitih komentara, a opet u smeru šta bi trebalo, a šta ne bi trebalo država da radi, na koji način da usmerava novac kojim raspolaže, a opet neposredno u vezi sa ovim pitanjem, sa ovim pitanjem radnih mesta u Srbiji, čuli su se danas, rekao bih, potpuno neprimerene ocene, a o nekim temama koje su dobro poznate i koje vrlo inspirišu, motivišu određene ovde. Pitanje subvencija, pitanje određenih projekata, ono za zapošljavanje partijskih vojski, neću da komentarišem, jer nije vredno bilo kakvog odgovora. I na tom „Beogradu na vodi“, dok se radi, i u njemu kada bude izgrađen, neće, kako je neko rekao, šačica ili mali broj ljudi imati korist, nego svi oni ljudi koji će raditi na tome da se on izgradi, koji će u njemu biti zaposleni. Kada pričamo o subvencijama, svako ko se zaposli, a pričamo od mesta do mesta, o hiljadama, od stotina do hiljada, od hiljada do desetina hiljada, pa dolazimo na ukupni kumulativni red veličine koji je izuzetno važan. Svi ti ljudi koji su se zaposlili kroz te projekte su dobili nešto što njima znači, što njima vredi. Nepristojno je, neprikladno je i potpuno degutantno koristiti termine poput „robovi“, „robovlasništvo“, itd. Reč je o šansi koja nekome vredi i ko rado prihvata da ide na posao. Šta je bolje? Nemati uopšte takvu šansu. Da li je to rešenje? Rekao bih da to nije rešenje i mislim da to razume svako, ali neće da kaže naglas svako da razume. Ima nekih kojima je samo važno da kritikuju, iako neke stvari možda i ne misle ozbiljno, naopako, ako ih misle ozbiljno. Inače, ovo je konkretno rekao upravo onaj koji je pre neki dan u ovoj sali uspeo da uvredi potpuno neprikladnim komentarima o nekim robovima i robovlasnicima kineske investitore. Isti taj je danas uspeo da u negativnom kontekstu pomene i afričke zemlje i mogu samo da kažem svaka čast, alal vera. Međutim, to nisu poruke. Ova statistika, ovi rezultati i te hiljade ljudi koje su došle do posla su pravi odgovori, prave poruke o perspektiva i o šansama u Srbiji, a najmanje su prave poruke, kako beše, reči da mi koji nemamo mozga koji ostajemo ovde. Da li je tako bilo? I da ćemo svi da budemo neškolovana radna snaga. Takvim porukama mi ljude iz Srbije teramo, a upravo bi drugačije trebalo da radimo, upravo suprotno od toga, da ljude motivišemo. Ne optimizmom bez pokrića, već realnim, konkretnim stvarima, pa i kada nismo do kraja zadovoljni, da ih pozivamo da se trude zajedno sa svima nama, jer ako se ne trudimo svi zajedno kada ćemo onda biti zadovoljni, kada će onda biti dobro ako dignemo ruke i igramo na duhovitost – samo glupi ostaju ovde. Nije tako i ne sme da bude tako i niko ne sme da razmišlja tako, ako hoćemo da nam bude dobro i danas, i sutra, i bilo kada. To su poruke koje mi treba da pošaljemo iz ove sale. Vraćam se na ono da neke stvari treba da uradimo i da sa njima završimo. Vraćam se na ono da neke stvari treba da uradimo i da sa njima završimo kada je reč o ovoj praksi produžetka rokova, dame i gospodo, ja bih se sada obratio studentima kojima će biti pružena dodatna šansa nakon, siguran sam, usvajanja ovog zakona. Dame i gospodo studenti vi treba da završite svoje studije i ne treba da se oslanjate na mogućnost da se ponovo pokaže neka fleksibilnost kroz izmene zakona, ad hok ili sistemski. Vi to treba da uradite iz više razloga, prvo zato što sigurno možete. Svi smo mi ovde dobili brojne mejlove sa obrazloženjima da postoje teške životne okolnosti koje su mnogim ljudima smetale da završe studije. Ja u njih potpuno verujem, u svaku od tih priča ja verujem, ali uvaženi studenti, kad god dođete na takve misli setite se koliko je samo silnih hiljada generacija ljudi u brojnim generacijama uspelo da završi studije, i sigurno ćete, koliko god teško izgledale te vaše životne okolnosti vama, moći da pronađete jednog pa bar jednog čije su bile još teže, a koji je ipak uspeo da završi studije. Dakle, poruka broj jedan nemojte da klonete duhom, verujte u sebe, znajte da to jeste moguće, koliko god delovalo teško, to jeste moguće… do pred kraj samih studija vi ste dokazali da je to moguće. Dakle, samo je pitanje vaše vere u sebe i rada koji ćete uložiti da se to i privede koncu i formalizuje kroz diplomu na samom kraju. Druga stvar, to shvatite slobodno i kao određenu vrstu obaveze, prvo vaše obaveze prema vama samima. Znate koliko vam je to bitno, znate koliko se oko toga trudite, uredite to na prvommestu zbog sebe. Druga stvar, koliko god bilo teško, koliko god odricanja tražilo, baš zbog tog odricanja uradite to zbog ljudi koji vas vole, zbog svojih porodica, zbog ljudi koji su svesni koliko odricanja vi ulažete, i treće zbog šire zajednice. Verovali vi meni na reč ili ne, Srbiji ste potrebni, u svoj sjaju i raskoši svojih kapaciteta. U svemu onome što biste mogli da naučite, u svemu onome što biste mogli da savladate, u svemu onome što biste sutra na osnovu toga mogli da pružite. Dakle, učite, stvarajte, radite, formalizujte to kroz diplomu, ali i kroz znanje. To je najvažnije i onda na osnovu toga sutra privređujte. Gradite i stvarajte na taj način i biće u tome, siguran sam, koristi i za vas lično, ali i za Srbiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Pošto sam ja nov u ovome i nisam znao da ćemo da pričamo o svemu, znači o reformi školstva pa da ostanemo više dana. Ovde govorimo o pet članova. Znači, ovo čak nije ni zakon. Znači, izmene i dopune nečega što se menjalo i dopunjavalo u nedogled. I, ne razumem licemerje mnogih ljudi ovde, jer ja takav nisam po prirodi. Znači, na kraju svi podržavate nešto što sam ja rekao u uvodnoj reči i kao zagonetna priča, zaboravili ste šta sam sve tačno rekao na početku. Niti sam protočan bojler, ne govorim svima, naravno nekim ljudima koji su svojim diskusijama našli za potrebno da drže slovo i Ministarstvu i Vladi i svima. Jednostavno, prethodna ekipa ljudi je shvatila da im n… Leto je bilo tehnička vlada, kada smo počeli da dobijamo mejlove, prvo ja, kasnije vi, ja sam ih takođe grdio, rekao što ne uče. Rekao sam da sam ja pre roka završio studije i bio odličan đak. Međutim kada sam se suočio sa ne malim brojem, ispočetka je to bilo preko 200 ljudi, kasnije su došli predstavnici iz SKONUS-a. Govorim o ukupnoj ljudskoj populaciji, nikakvim grupama, grupicama. Znači kada sam video da je u sred leta neorganizovana priča i da preti vrlo nekim velikim nemirima i nezgodacijama, smatrao sam da sam možda pozvan da ne budem protočni bojler nego da budem neko ko je razuman i odgovoran čovek kao i roditelj i deda, a ne neko ko je protiv studenata, naprotiv. Sa SKONUS-om imam izuzetno dobre odnose i mislim da ćemo tako nešto i nastaviti. Jako dobre odnose imamo za dva meseca sa svim igračima vezanim za obrazovanje u Srbiji. Možete proveriti. Znači, kada smo shvatili da se radi o verovatno12.000 ljudi, čak sam i sam rekao to 18 ste izmislili, popisali ste sve i ono što je ikada upisalo fakultet i što nije ni imalo nameru da studira. Znači, bez ikakvog dodvoravanja ta priča je išla sa moje strane vrlo strogo, profesorski. Kada smo se organizovali da vidimo koji je to pravni aspekt te priče, dolazimo do priče o mogućoj šteti. Moguća šteta je da je 4.500 njih kasno počelo da primenjuje fakultet, taj proces dupli broj godina i oni su imali objektivno pravo da tuže državu. Tada bi šteta bila u državnoj polju. To je bio razlog. Šteta nema sa druge strane, sem na porodicu, na roditelje studenta ako se ovo ne uradi. Rekao sam u uvodu i da naravno podržavam i ljudsku dimenziju te priče, ali u prvom planu govorimo o pravnoj, jer moj zadatak je da štitim zakon i pravo, a ne da donosim. Vi donosite zakone. Znači, ja sam poštovao mišljenje Saveta za visoko obrazovanje, ne ulazeći kada je biran, ko ga čini itd. Znači, poštujem institucije kao što je ovaj dom, kao što je Savet koji ste vi birali i vrlo često ćete se složiti da su nekada u percepciji građana sva ta tela, zavodi i saveti, zna gospodin Žarko to dobro, napravljeni za dobrobit obrazovanja i da građani to doživljavaju kao da je to deo prosvete. Vrlo često nailazimo na poprečna mišljenja. Moj je princip da sarađujemo i da o tome razgovaramo. Ja sam razgovarao sa svim fakultetima, pustili smo anketu, koristili smo vreme koje imamo, vrlo demokratski smo uradili bar sa aspekta Ministarstva prosvete. U to vreme ja imam dva pomoćnika i jednog državnog sekretara. Inače, ovo ministarstvo ima 11 pomoćnika i četiri državna sekretara. Tako da smo sa te strane sa malim resursima izdržali veliku priču, organizovali se i pošli putem da saznamo sva moguća mišljenja koja trebamo da saznamo. Samo da vam pročitam da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo 12.10 se saglasio da je ovo sve zaista u dobroj nameri i kako treba. Određena tela Republički sekretarijat za zakonodavstvo, Ministarstvo finansija, Ministarstvo omladine i sporta, Ministarstvo za zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Kancelarija za evropske integracije, Republički sekretarijat za javne politike, Pokrajinski sekretarijat za visoko obrazovanje i naučno istraživačku delatnost i Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Znači, apsolutno sve koje moramo. Šteta za državu, što će i ovi stari bolonjci nastaviti po modelu kako im je i odobreno, neko im je čak i rekao da im nije odobreno. Neko je rekao da pravimo štetu što im je odobreno, nema tu štete. Oni zadržavaju status. Prostori su već plaćeni, znači niko ne dobija nikakvu nadoknadu u tom smislu. Zaista ne vidim ni jednog trenutka da je iko ovde pogrešio. Imamo stanje u društvu koje dugo godina stoji ovako kako stoji. Pomenuo sam rečenicu da ćemo ići na izmene zakona od predškolskog do visokog i to je vrlo transparentno sa moje strane, gde god nastupam. I šta sve mora da se uradi pre nego što dođemo do te kategorije, ali ako za pet članova nečeg sa čime se vi svi slažete trebamo ovoliku raspravu, ja se bojim da nikada nećemo napraviti reformske zakone, jer to je onda mnogo posla. Nastaviću, jer sam vrlo pažljivo slušao sve o čemu se pričalo. Ovo je jedan moj utisak, ako dozvoljavate, ja sam dozvolio mnoge druge utiske. (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) Kada su u pitanju bolonjski poeni …
Izvinite ministre, trenutak. Izvolite Božoviću? (Balša Božović, s mesta: Ne brinete.) Ja sam tu da brinem. To je vaš stav. (Balša Božović, s mesta: Jel mogu po Poslovniku?) Kada budete došli na red, znate i sami procedure. Ministar kada završi dobićete povredu Poslovnika, ne razumem šta hoćete, da prekinem ministra da biste dobili povredu poslovnika? Neće moći. Gospodo vi znate pravila rada Skupštine. Nastavite gospodine ministre.
Ja se izvinjavam, nikoga nisam lično pomenuo, govorim samo o mom utisku, a pošto je tema bila pet članova oko izmene i dopune zakona o visokom, znači, ja sam slušao o ukupnoj reformi školstva i ako bih počeo da odgovaram na sva pitanja koja su meni upućena to bi trajalo jako dugo. Ako ste mislili da se zbog toga neko vređa, ne vidim razloga. Ja imam odgovore na sva pitanja. Znači ako se neko vređa, onda ja svakako nisam protočni bojler i svašta nešto što sam čuo ovde, ali ne bih se danas bavio pitanjem ukupnih reformi, vezano od strategije, ne samo od 2012. godine nego i onih ranije i sve ono što ste dobronamerno savetovali. Možete pogledati bar deo posla na sajtu Ministarstva prosvete šta je sve za dva meseca otvoreno kao agenda, koliko je savezništva napravljeno, kakva se nova tela i konfiguracije prave i videli bi da su namere ovog ministarstva veoma jasne. Transparentno se radi, ne gleda se ko je čiji i kakav je. Mi smo obišli oko 20 gradova, ne samo jug Srbije, nego smo obišli mnogo toga. Kada je u pitanju razvoj svih procesa dualnog obrazovanja, ne samo kroz srednjoškolsko stručno, nego i kroz visoko, biće sajam knjiga, učila i obrazovanje, videćete štandove da smo već i te teme počeli i ozbiljno krenuli u tom pravcu. Znači, na mnoga pitanja koja se odnose samo na izmene i dopune ovih pet članova, mislim da sam uspeo da odgovorim. Vreme. Dužan sam da odgovorim samo za vreme zašto se kasni. Našli smo u zakonodavstvu, ali to nije opravdanje, da je to bilo već i 2008. i 2013. godine. Razlog je bio traženje mišljenja o svih relevantnih čitalaca. Zato smo tražili i hitan postupak. Pošto smo otišli na redovan, znači, 29. septembar je dan kada se nama kaže da je to ušlo u zvaničnu proceduru. Početak školske godine po pravilu je 1. septembar, nije isključivo, oktobar, izvinjavam se. Zaista, bi bilo neprimereno da to ne razumemo i da ukočimo nastavu i da čekamo današnji dan, a danom donošenja zakona sutradan je primenljiv. Tako da je ovo bilo apsolutno u duhu dobrih namera. I, ja se izvinjavam ako sam nekoga uvredio.
Povreda Poslovnika narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Povređeno je dostojanstvo Skupštine, član 107. iz prostog razloga što je ministar došao prvi put, to jeste istina, u ovaj dom, ali ne može narodne poslanike da naziva licemerima. Ne možemo da dozvolimo da zahteve studenata o zahtevima studenata, ministar govori da su bile pretnje raznim nemirima, što nije istina. Ne može ministar da kaže da se ovde ne radi o zakonu, pošto vi kao predsedavajući vrlo dobro znate da je na dnevnom redu zakon, nije nov, već su izmene i dopune, ali jeste zakon i nema šta, gospodine Arsiću, ministar nama da dozvoljava ili ne dozvoljava. Nalazi se u Narodnoj skupštini i on je dužan da odgovara na naša pitanja. Pričali smo o sistemu koji postoji ne zbog studenata, već izgleda da je ovde pravilo ove Vlade da studenti postoje kako bi finansirali loš sistem. To je suština oko koje nismo čuli nikakav odgovor. Molim vas još jednom da dostojanstvo Narodne skupštine ne bude dovedeno u pitanje. Svako od narodnih poslanika je uvređen činjenicom da iz razloga što smo pričali u interesu studenata koji su upisani po Bolonji ili onih starih ili postdiplomaca, magistarskih i doktorskih studija se nazivamo licemerima. Jednostavno, to tako ne može, a ovo jeste zakon i jeste tačka dnevnog reda – visoko obrazovanje. Zahvaljujem.
Dužan sam da vam odgovorim kolega Božoviću. Očigledno da vi i ja nismo bili u istoj sali ili nismo bili na istom mestu, u vremenu i prostoru. Ministar nikoga nije nazvao licemerom, nego je naveo da su neke diskusije licemerne. Ne znam zašto se vi tu pronalazite i prepoznajete. Da li je rekao da to nije zakon – tačno je, ministar je rekao da ovo u suštini nije zakon nego izmena i dopuna zakona. Ne vidim ni šta je tu uvredljivo. Koleginice Jerkov, dok obrazložim po Poslovniku da li je bio prekršen Poslovnik ili ne i nikoga ministar nije plašio nekim nemirima, nego je rekao da je razgovarao sa svim relevantnim faktorima, činiocima u ovom postupku. Ne razumem u čemu je vaš problem. Smatram da Poslovnik nije prekršen. Da li hoćete da se u danu za glasanje izjasnimo? (Da.) Povreda Poslovnika, Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Član 116. Na ministra se kao i na ostale učesnike u diskusiji, kao i na narodne poslanike odnose određena pravila ponašanja u ovoj Skupštini. Ne znam gde je ministar mislio da je došao, da li se nalazi na jednoj od sesija na kojoj premijer vređa ministre pa i on misli da tako može da vređa narodne poslanike, ali vaša obaveza, gospodine Arsiću…
Vi znate, koleginice Jerkov, da premijer vređa ministre? Bili ste tamo?
Gospodine Arsiću, ako želite mogu vam dati današnje novine pa ćete videti kao i ostali. Činjenica je u tome da se tako ne može svugde komunicirati, da ministar ne može ovde maltene da kaže da gubi vreme i da tako nećemo doneti reformske zakone, jer se čudi zašto mi toliko govorimo o predlozima zakona sa kojima se slažemo, koji pri tom ima dovoljno drskosti da nazove da nisu zakoni. Govorimo o njima zato što ništa niste uradili u prethodne četiri godine u oblasti visokog obrazovanja. Zato govorimo o njima. Zato vas to sve pitamo, a vi ako ste došli u Narodnu skupštinu, vi onda morate da sedite, ne da dozvoljavate, kako zamišljate, da vi nešto možete nama da dozvolite, nego ste dužni da sedite, da odgovarate na naša pitanja i da se nadate da ćemo podržati Predlog zakona sa kojim ste danas ovde došli i da snosite odgovornost za katastrofalnu politiku koju su vaši prethodnici vodili. Molim vas, gospodine Arsiću, da ubuduće ne dozvoljavate ministru da se na ovakav način ophodi prema Skupštini, jer vama u skladu sa članom 116. na raspolaganju stoje načini da ministra upristojite ako ne može sam da se pristojno ponaša u ovoj Skupštini.
Koleginice Jerkov, ni član 116. nije prekršen. Kakve su bile diskusije, takav je bio i odgovor ministra. Ako ste očekivali da će da bude drugačije, teško da može. Potpuno se slažem sa vama da ministar i svi ostali učesnici u raspravi treba da govore o temi, da pitanja poslanici mogu da postavljaju samo u vezi zakona koji je tema dnevnog reda, a ne na svako pitanje, šta im padne na pamet. Zato i imamo Poslovnik. Zato i jesu određena pravila igre u tom Poslovniku, pa ne vidim koja su to pitanja vezana za zakon o izmenama i dopunama zakona postavljana ministru. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Ne vidite? Želim da se Skupština izjasni u danu za glasanje.) Naravno, izjasniće se Skupština. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemojte jaukati, član 103. stav 8. koji kaže – u slučaju iz stava 7. ovog člana predsednik Narodne skupštine je dužan da vreme koje je narodni poslanik koristio zloupotrebljavajući pravo iz stava 1. ovog člana oduzme od ukupnog vremena te poslaničke grupe. S obzirom da oni nisu iskoristili vreme, predlažem vam s obzirom da su obe povrede Poslovnika bile u stvari replike, da iskoristite pravo gospodine predsedavajući i da ne kršite Poslovnik, da toj poslaničkoj grupi oduzmete vreme koje su ovde zloupotrebljavali. Verujem da ni građani ni mi nećemo puno izgubiti jer sa te strane nema šta pametno da se čuje. Hvala.
Gospodine Rističeviću, ne pada mi na pamet da to uradim zato što će odmah da osvanu svi naslovi u novinama, jer novine su te koje prenose šta mi radimo, kako diktatorski režim Aleksandar Vučića oduzima DS i njenoj poslaničkoj grupi vreme predviđeno za diskusiju. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Jako je teško imati samo pet minuta za ovako važnu temu, a u atmosferi koja je nastala, složićemo se, neprimerenim ponašanjem gospodina ministra. Znam da je prvi put i ja sam spreman i da oprostim, ali je red da se ministar izvini zato što je to neprimereno ponašanje. Poslanici mogu i da greše, mogu i da vređaju ako im to dopusti predsedavajući, ali ako vređaju onda je opet on kriv za to, ali ovo je stvarno jedna važna tema i ja vas, ministre, pozivam da na kraju današnje rasprave se izvinete mojim kolegama, a i meni i mi ćemo vam oprostiti zato što je to prviput u Skupštini. Niste dali odgovore na pitanja koje je postavila koleginica Jasminka Nikolić, a to je – zašto ovaj zakon kasni? Opravdanje – tehnička Vlada, leto. Vaša Vlada je Vlada kontinuiteta. Vaši saradnici su tu verovatno ko zna od kad, što je dobro. Ako nisu, onda imate nekoga ko je ostao od ko zna od kada pa je trebalo da vas upozori kada ste izabrani da imate problem. Da li je to 200 studenata ili je to 12 hiljada studenata, to je potpuno nevažna stvar. Pitanje je sistema. Drugo, nije mogao da bude povećan broj tih studenata, nego samo da se smanji od prošle promene rok. Kašnjenje nema opravdanja i ja vas molim da nađete ustavnopravnu formu da, pošto se svi slažemo da to treba da se omogući studentima, svi se oko toga slažemo, mislim da tu nema nikakve sumnje, ali hajde da napravimo zakon koji ima i glavu i rep i koji je ustavnopravno čist. Ja sam dao dva amandmana. Jedan je praktično onaj opšti koji su dali svi, da se i postdiplomcima omogući isto ono što se omogućava studentima Predlogom zakona, mislim da se oko toga slažemo, i još jedan koji se, čini mi se, tiče preciziranja onoga što treba da urade visokoškolske ustanove, to je jedna semantička stvar, da li treba da piše samostalne ili ne treba, pošto su dve definicije šta je samostalna visokoškolska ustanova, a šta nije, ali to ćemo pričati kada dođu amandmani. Generalno, sve kolege iz svih poslaničkih grupa i koleginice su pričali o opštim temama iz sfere obrazovanja i to nije samo ova strana radila, i bivši ministar je tome posvetio 15 minuta, što je opravdano, i kolega od preko puta i to je potpuno normalna stvar. Takve su načelne rasprave i to ne treba da vas nervira. Naprotiv, to treba da bude jedan lakmus, da osetite kako skupštinska većina, manjina, pojedinci, grupe, šta misle o nekim predlozima. Recimo, dve stvari su meni, za ovo vreme koliko imam, jako interesantne. Prva, predlog da roditelji ocenjuju nastavnike. Mislim da je to pogrešna stvar. Nisu kompetentni. Najveći broj njih nisu kompetentni, ali vam predlažem da to zamenite time da roditelji ocenjuju rad direktora škola, jer direktor škole organizuje rad u školi, treba da se bavi kvalitetom nastave, zajedno sa inspekcijama i sa svima drugima i organizacijom rada škole. Pa hajde onda neki savet roditelja ili neka druga institucija neka se bavi ocenom direktora, a onda će to da natera direktora da svoje zaposlene, nastavnike, pre svega drži tako da njihovim radom budu zadovoljni i đaci i roditelji. Druga stvar je rangiranje naših univerziteta na toj svetskoj listi, što je jako dobra stvar. Ja čestitam Beogradskom univerzitetu na 250 i nekom mestu, s tim što to ne znači puno studentima koji upisuju fakultete u Srbiji. Mislim da bi bilo mnogo značajnije i mnogo korisnije da se napravi rang-lista srpskih fakulteta, i univerziteta i fakulteta, da vidimo koji je najbolji pravni fakultet, ne zato što ga je ovaj ili onaj završio, nego zato što ćemo po nekim realnim parametrima da dođemo do toga ko je najbolji, a da ovi drugi time dobiju stimulans da budu bolji, pa da se takmiče. To isto važi i za elektrotehničke, to isto važi za filozofske, za sve moguće. Hajde da učinimo napor i mislim da bi to bio dobar način da se ukine licemerje u visokom obrazovanju, koga ima u celom društvu, da se ukinu klanovi kojih ima u celom društvu, ne od ove vlasti, da budem jasan, samo su nekad opasniji, nekad manje opasni, ali mislim da je ta kompeticija realna, na realnim parametrima, nešto što nam je potrebno i u obrazovanju, a posebno u sferi visokog obrazovanja. Konačno, akademska čestitost mora da bude ugrađena u sledeći predlog zakona o visokom školstvu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ja se izvinjavam ostao sam kratak za odgovor. Znači, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo se 12. ovog meseca složio da je ovo regularna procedura i po Ustavu je. Znači, jednostavno, ja ne mogu da smislim neki drugi pametniji odgovor od ovoga. Ja sam zaista znao odgovor na sva pitanja koja ste vi postavili i ne smeta mi, jednostavno mislim da nije vreme da započnemo neku priču, a doći ćemo ovde u ovaj dom sa ogromnim promenama zakona. Mi radimo pripreme. Da bi se to uradilo, nemojte uvek, Živkoviću, da mislite da sve što napišu novinari baš da sam tako rekao. Ima kada izvuku deo pa naprave od toga celu priču, a vi to znate bolje od mene, iskusniji ste. Znači, od jedne floskule gde je pomenuto da roditelji učestvuju u procesu spoljnjeg vrednovanja škola, to stoji već tri godine u Srbiji. Znači, ne procenjuje ni jedna domaćica nastavnika biologije. Postoji ta pedagoška procena rada stilova nastavnika, gde se anketom određenog broja roditelja po uzorku ocenjuju i vrednuju škole, od ocene od jedan do četiri. Znači, to se ne radi demokratski dobro, jer se ne radi sa svim roditeljima. Ovo što ste rekli za direktora, apsolutno ste u pravu. Ja u svih 20 gradova pričam ovo što vi meni govorite ovde, verujte mi. Kažem vam, moramo da uredimo sistem, znači, pravimo nove konfiguracije, roditeljski savet koji će od svake škole, preko opštine, preko gradova doći do ministarstva u punom kapacitetu, Unicef se priključio tome, pravimo klubove roditelja. Kada su u pitanju loši odnosi u školama, ima ih mnogo. Radim 37 godina, znam to sve perfektno i znam sve štosove i vodimo zajedno sa sindikatom, to kolega verovatno zna, i unija i svi drugi, imamo savez sa Konusom, znači, ni sa jednom grupacijom u obrazovanju nismo napravili loše odnose, ali to mogu da kažem da sam zatekao, da su svi bili posvađani, da su ignorisani. Donosi se zakon o udžbenicima, a nema izdavača, nema roditelja. Donosi se zakon o visokom obrazovanju, a nema studenata. Znači, svakako će, bar ovog puta dok ja budem na čelu ministarstva, biti svi uključeni u te procese i oni intenzivno traju. Nemam problem da se izvinim ako sam preterao, ja sam pre svega dinamična i impulsivna osoba, ali ne mislim ni da sam nevaspitan. S druge strane, nisam se ni na koga lično ni brecnuo, niti mislim da je to potreba. Fokusirao sam se na ovih pet članova. Mi ovde imamo i pomoćnika za visoko obrazovanje. Mi pripremamo još silne izmene i sve ovo što vi pričate smo zapisivali. Zaista nismo neko ko to ignoriše i smatra da je nekorisno, naprotiv, ali zaista sam ja dobio mnoge packe ovde, pa sad ko velim – hajde da i ja nešto kažem. Zaista ne stoji da sam ja bio nekom protočan, ljudi, pa ja sve organizovao. Pitajte studente. Nemojte da bude da sam ja sad nešto vama spočitavao, a ceo problem je rešen tako što smo mi mogli da imamo tužbu, oni su unajmili advokata. Dokazali su pravnoj službi ministarstva da su u pravu, 4.500 njih. Odgovor na pitanje koliko je njih došlo do pred kraj, 90% njih su apsolventi. Znači, zaista možete imati priliku da ih ja dovedem ovde ili da vi pozovete da dođu da čujete od njih. Znači, ovo je jedno zatečeno stanje koje dugo traje. Moj revolt jeste jedna agonija zašto to tako traje. To ja treba da pitam i sebe i vas, ali svakako, ako ja budem ministar prosvete do sledećeg puta, ovoga neće biti. Hvatajte me za reč slobodno. (Zoran Živković, s mesta: Replika.)
Na osnovu čega, gospodine Živkoviću? Šta je rekao o vama loše? Dao je odgovore na vaša pitanja, nemojte, kolega Živkoviću, molim vas. (Jasmina Nikolić, s mesta: Replika.) Gospođa Nikolić, po kom osnovu? (Jasmina Nikolić, s mesta: Poslanik Živković me je spomenuo.) Vi ste se to nešto dogovorili, jel tako? Prvo koleginica Nikolić ima reč.
Hvala, vrlo ću kratko. Nadam se da ću rasteretiti diskusiju. Dakle, nije Jasminka Nikolić, nego Jasmina Nikolić, to je sve. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi poljoprivrednici smo napravili ovu državu, barem smo je zanovili u 19. veku, doneli prvi demokratski Ustav, ali malopre je govorio moj kolega poljoprivrednik u pokušaju, oni se ne računaju, i govorio o licemerju. Šta je licemerje? Da li je licemerje kada moj kolega poljoprivrednik i njegova intelektualna posluga u prošlom sazivu pričaju o akademskoj čestitosti, o vladavini znanja, najverovatnije onoj iz Platonove države, a onda kada sastavljaju listu, moj kolega poljoprivrednik u pokušaju je na desetom mestu, a doktor nauka na 35. mestu? Šta ćete veći dokaz o licemerju, o kome smo toliko slušali? Ja ću podržati ovaj zakon zato što ne mogu svi kao moj kolega poljoprivrednik na brzinu da se ogrebu za neku višu uzaludnu u Prilepu ili ne znam gde. Zato dajem priliku studentima da to regularno završe. Mi smo ovde imali, ipak smo nešto od našeg kolege poljoprivrednika u pokušaju naučili, a to je ona Nušićeva – znanje ima granice, neznanje nema. Moj kolega poljoprivrednik je to upravo u praksi pokazao.
Reč ima narodni poslanik Marija Jevđić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, pravo na obrazovanje je jedno od osnovnih ljudskih prava i predstavlja pokretačku snagu na osnaživanju dece, ali i odraslih, da sami oblikuju svoju budućnost, stoga će Poslanička grupa JS svakako podržati predložene izmene Zakona o visokom obrazovanju. Predložene izmene se odnose na veliki broj mladih ljudi, po nekim procenama oko 12 hiljada, pošto tačnih podataka nema, odnosno na studente koji su upisali studije pre uvođenja Bolonje 2005. godine, a koji do sada nisu položili sve ispite. Pred bolonjcima je produžetak studija već dva puta produžavan. Prvi put je to bilo akademske 2011-2012. godine, pa je produžen na 2013-2014. godinu, a potom na sadašnji rok, septembar 2016. godine. Usvajanjem predložene izmene Zakona studenti bi dobili još jednu šansu, odnosno još dve godine vremena da dipolomiraju. Jako je bitno naglasiti da je skupštinski odbor razgovarao, razmatrao, diskutovao i da postoji inicijativa da se uputi amandman kojim bi se produžio rok i studentima magistarskih i doktorskih studija za dve godine, a danas smo mogli čuti od mnogih poslaničkih grupa da će uputiti istovetni amandman, što je svakako dobro, jer zakon mora imati isti odnos prema svim studentima. Iz vašeg današnjeg izlaganja, gospodine ministre, čuli smo da je više od 65% fakulteta podržalo Predlog zakona, kao i Studentsko udruženje. Smatram da je neophodno produžiti rok studentima koji su studije započeli po starom sistemu, jer pri upisu nisu imali zakonsko ograničenje, ograničeno vreme za koje treba da diplomiraju, a država svakako ne bi bila na gubitku, jer svi studenti plaćaju polaganje ispita, školarinu i sve druge obaveze. Jedinu dodatnu obavezu ima administracija, odnosno profesori, koji ispite za njih spremaju po starom, a ne po bolonjskom programu. Obzirom da je u Srbiji mali procenat visokoobrazovanih i da je strategija države da se poveća broj građana sa fakultetskom diplomom, to ide u prilog da treba omogućiti starim studentima da svoje studije privredu kraju i omoguće jedan od važnih oslonaca u životu. Mnogi su skloni da, žargonski rečeno, večite studente proglašavaju za lenje. Među njima ima različitih sudbina. Mnogi od njih su paralelno studirali i radili, pa im je preostalo malo vremena da se spreme za zahtevne ispite, neki su osnovali porodice, mnoge živote su obeležile porodične tragedije, neki su stali na tri-četiri ispita do kraja, obično na predmetima na kojima retki studenti prođu i kod najzahtevnijih profesora, a iz današnje diskusije kolege Vojislava Vujića mogli smo čuti za primer Geografskog fakulteta, gde se zbog jednog profesora čitava generacija studenata koči. Mislim da ovaj fakultet nije usamljen i da ovakvom problemu treba sistemski prići i rešiti ga, da ne bismo stvarali tzv. uska grla na fakultetima. Ovi studenti nikome ne smetaju. Kod njih vidim samo upornost i želju da održe vezu sa fakultetima i znanjem. Ta upornost društvo ne košta, već samo apsorbuje određenu energiju koja bi se mogla usmeriti u druge društvene nepoželjne aktivnosti. Pripremajući se za današnju diskusiju, došla sam do podatka da je prosečna dužina studiranja u Srbiji oko osam godina. Verujem da mladi treba da imaju podršku u društvu i bolje uslove za razvoj svojih potencijala, pre svega na planu formalnog i neformalnog obrazovanja. Možda ću na trenutak izaći iz teme, ali želim da navedem dobre primere brige o mladima i studentima koji su svoje studije započeli u Jagodini i koji svake godine o trošku lokalne samouprave imaju mogućnost da posete Univerzitet u Beču i razmene svoja iskustva sa kolegama. Nekoliko hiljada studenata je do sada imalo prilike da poseti Beč, što je svakako za pohvalu. Grad iz kojeg ja dolazim, Kraljevo, ima fakultet za građevinu i mašinstvo, a pre dve godine je otvorena i visoka Poslovna škola koja svake godine upiše 100 novih studenata, od kojih je 50 na budžetu i to je mogućnost da mladi ljudi koji nemaju finansijske mogućnosti da studiraju u Beogradu, Kragujevcu, Novom Sadu, ostanu u Kraljevu da se školuju i usavršavaju. Inače, od 100 studenata koji iz Kraljeva odu za Beograd, samo se troje vrati. Druga izmena Zakona se odnosi na uslov za upis u narednu školsku godinu o trošku budžeta, da ostane 48 bodova, što je i ispravno, s obzirom na podatak da svega 10% studenata uspe da ispuni zakonski uslov i prikupi svih 60 bodova. Bezrezervna podrška svima koji žele da uče i studiraju, jer, čovek se uči dok je živ, a u Danu za glasanje Poslanička grupa Jedinstvene Srbije će svakako podržati predložene izmene Zakona o visokom obrazovanju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, a neka se pripremi narodni poslanik Vera Paunović.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, predsedavajući, hteo bih da kažem da, bar po mom utisku, uz par izuzetaka i ispada, ovo danas je ličilo, ili bar po mom osećanju, na nešto kako bi trebalo da izgleda rasprava u Narodnoj skupštini. Možda zato što se većina slaže oko predloga, možda zato što nije bilo nekih vrućih političkih tema mnogo, ili možda volje, energije za velike polemike i zabavu, prikupljanje političkih poena. Mislim da su svi diskutanti bili konstruktivni, uključujući i zamerke. Ja bih u tom smislu i pohvalio gospodina ministra na kratkom uvodnom izlaganju. Doduše, moguće je da je bio u tom smislu i previše ambiciozan i previše ekspeditivan, pa onda možda i nije najbolje reagovao na potpuno umesne primedbe poslanika, koji imaju i obavezu, ili makar pravo, da tu stvar vide i drugačije i, naravno, da izreknu svoj politički stav, kao i da u okviru izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, govore o problemu visokog obrazovanja, pa i problemu obrazovanja uopšte. U tom smislu, verujem da je to bila nenamerna reakcija, ali su tu kolege bile u pravu kada su zamerile. Ali, zato i mi moramo biti pošteni pa reći da generalno gospodin ministar nije koristio i nije zloupotrebljavao svoju poziciju da govori posle svakog izlagača, posle svakoga i da onda koristi poslovničko pravo koje su mu neki drugi, nije on pisao taj Poslovnik, pa čak ni ova skupštinska većina, da to zloupotrebljava i da onda govori beskrajno i da sve to na kraju pretvori u svoj svojevrsni šou. Dakle, ozbiljan posao, posao koji se možda mogao izbeći, ali, ja verujem da je ovaj predlog zakona palijatilan, to je očigledno, to je jedna prirodna mera, retroaktivna mera, ali mera za koju svi mislimo da treba da bude donesena. Moje kolege i ja ćemo ovo podržati, ali, isto tako, treba da ozbiljno shvatite i upozorenja, dobronamerna upozorenja sa raznih strana ove sale i da primite k znanju i ove druge primedbe koje se ne tiču samo ovih par članova, jer bismo onda mogli završiti priču za pet minuta. Ja neću zloupotrebljavati ovu govornicu za neke duge ili političke tirade i skupljanje političkih poena, ali bih iskoristio priliku da vas upoznam sa rezultatima. Puno je ovde činjenica i važnih i zabrinjavajućih podataka izrečeno od strane mnogih kolega. Te podatke moramo imati na umu. Ali, ima jedan koji bih ja prosto priložio i vama i ostalim kolegama, a tiče se istraživanja jednog pitanja u istraživanju javnog mnjenja, koje ja i moje kolege često postavljamo i koje nije obično u fokusu pažnje i fokusu interesovanja javnosti jer, naravno, javnost kao javnost, i mediji, pogotovo politička javnost, njih samo interesuju rejtinzi, kome raste, kome pada, kome je koliki procenat popularnosti i ostalo. Dakle, ima jedno pitanje koje stavimo tako, više radi opuštanja i radi testiranja i sticanjem poverenja kod ispitanika, koje glasi – Da li biste ohrabrili svoje dete da se odseli iz zemlje ukoliko bi za to imalo priliku? Već nekoliko godina to pitanje postavljamo, nezavisno od toga šta je centralna tema i fokus istraživanja. Ja bih vas sada upoznao sa rezultatima, sa nekim brojkama iz toga i molim vas da ih ozbiljno shvatite i da u okviru svoje nadležnosti i svog budućeg rada u ministarstvu, učinimo, ne samo vi i vaše ministarstvo, nego svi mi ovde u sali, i oni u Vladi, da se ta stvar, koliko god je to moguće, promeni i popravi. U aprilu mesecu 2015. godine, na to pitanje – Da li biste ohrabrili svoje dete da se odseli iz zemlje ukoliko bi za to imalo priliku – 60,6% građana je reklo „da“, a 28,8% je reklo „ne“. Dakle, praktično, skoro dve trećine ili malo manje od toga. U junu 2015. godine je 63%, dakle 3% više, reklo da bi ohrabrilo svoje dete da se odseli iz zemlje ukoliko bi za to imalo priliku. U oktobru 2015. godine je 64% reklo da bi podržalo i ohrabrilo svoje dete da se odseli iz zemlje ukoliko bi za to imalo priliku. Konačno, u septembru 2016. godine, dakle, ove godine u septembru 64,8%, znači 65% građana, ispitanika je reklo da bi to učinilo. Šta više, od toga najmanje jedna trećina otprilike odgovara u stilu – šta ohrabrio, već sam ga ohrabrio, već je tamo ili ga pakujem tamo ili se sprema da ode. To su, drage kolege, ozbiljni, zabrinjavajući podaci, nezavisno od toga ko sedi u kom delu ove sale. Ne mislim da je odgovornost za to niti jednog ministarstva, niti jedne vlade, ali isto tako je bilo pogubno zatvarati oči pred tom činjenicom. Pazite, malo je onih koji zaista žele da se dopisuju sa decom i unucima preko skajpa i preko mobilnog telefona da se čuju ili vide. Dakle, muka je velika te ljude, bilo da je reč o mlađim ili starijima, koji kažu da bi ohrabrili, podržali svoje dete da ode i da napusti zemlju. Lepi su bili ovde pozivi i primeri koje smo slušali, navođeni primeri iz prošlosti, kako su odlazili mladi, pametni ljudi iz Srbije i vraćali se i unapređivali i donosili progres u Srbiji. Ali, ovo je, drage kolege, drugi slučaj. Ovo je slučaj da oni odlaze i da se ne vrate. Ne šalje ih država, nego odlaze sami upravo zato što su nezadovoljni i što ne veruju da će u okviru ove države imati sreće. U tom smislu, samo bih pri kraju svog vremena, koje ne želim da trošim, ni da ga zloupotrebljavam, postavio par vrlo konkretnih pitanja, a vi odgovorite na ono što mislite da ima smisla i da je u domenu vaše nadležnosti. Sve je to u domenu vaše nadležnosti, ali se tiče možda ne direktno ovog zakona. Jedno se svakako tiče, tiče se Univerziteta u Prištini, tj. prištinskog Univerziteta sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici. Kakav je status tog univerziteta? Da li je opravdana bojazan nekih saradnika i nastavnika tog fakulteta, odnosno univerziteta, da bi mogli postati žrtva ili pasti kao žrtva promena ili ovih pregovora koji se vode u Briselu? Tim pre što je postojala jedna inicijativa o tzv. integrisanom univerzitetu da se napravi taj u Kosovskoj Mitrovici, što je, naravno, ideja koja ima smisla, ali loše i sumnjivo bi bilo da se sa tim počne baš od prištinskog Univerziteta i od Kosovske Mitrovice. Kolege su zabrinute i prosto treba videti. Ta inicijativa je u jednom trenutku krenula, pokrenuta je bila iz nekih institucija Vlade, pa bih voleo da čujem odgovor na to pitanje. Drugo pitanje je isto vrlo kratko. Da li mislite i kako mislite da popravite kvalitet, odnosno ujednačite kvalitet studija u Srbiji, a znamo svi da je vrlo nejednak, a posebno ovaj sistem ovog ESPB sistema bodovanja koji je izuzetno, izuzetno neujednačen, izuzetno voluntaristički od fakulteta do fakulteta, pa čak i unutar istih fakulteta, od odeljenja do odeljenja, od katedre do katedre, potpuno je šaroliko i vrlo je rađeno onako, pošlo se u zavisnosti od interesa ili težine pojedinih nastavnika kada je to pravljeno.
Privodite kraju, kolega.
Poslednje pitanje, samo vrlo kratko - da li mislite i kako mislite u okviru svoje nadležnosti da popravite ponižavajući položaj prosvete i prosvetnih radnika u Srbiji? Da li se to može očekivati već od narednog budžeta? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, Predlog izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju koji nam je Vlada uputila je sličan nekim ranijim predlozima, odnosno rešenjima koje smo usvajali u ovoj Narodnoj skupštini. Primena zakona u praksi je pokazala i svoje pozitivne strane kada je reč o stvaranju jednog fleksibilnijeg sistema organizovanja nastave na visokoškolskim institucijama i mogućnosti za veću akademsku mobilnost studenata. Ali, s druge strane, nije uspela da otkloni ključni problem efikasnosti, tj. trajanja dužine studiranja. Upravo zbog toga nam je resorno ministarstvo i Vlada poslala predlog za izmenu pojedinih odredbi ovog zakona. Jedna od takvih odredbi je svakako ona iz člana 88. zakona, kojom se predviđa obaveza studenata da ako žele da budu na budžetu ostvare maksimalnih 60 bodova u školskoj godini, odnosno da u jednoj školskoj godini moraju da polože sve ispite predviđene nastavnim planom i programom studija. Ne želim da ulazim u analizu uzroka zašto na našim visokoškolskim ustanovama samo određeni broj studenata uspeva da ispuni ovaj zahtev, da li je to iz razloga obimnosti materije ili činjenice da je reč o mladim ljudima koji žele da uživaju u svojim godinama, pa pored studija imaju i druge životne želje, probleme i interesovanja. Ono što je činjenica je da mi, iako su svi prelazni periodi za primenu ovog zakona odavno prošli, i dalje stalno pomeramo ovaj rok za punu primenu zakona za godinu-dve dana u budućnost. Smatram da takva praksa nikako nije dobra i da ona obesmišljava suštinu zakonskog teksta. Stoga, iako će poslanička grupa PUPS-a podržati ovaj predlog zakona, mišljenja sam da bi konačno trebalo uraditi jednu od dve stvari - ili da u ovoj Skupštini resorno ministarstvo po isteku naredne dve godine napokon zauzme čvrst stav da se više neće dozvoljavati nikakva produžavanja ovih olakšica za upis u svojstvu budžetskog studenta ili da se u osnovnom tekstu zakona promeni član 88. i trajno smanji broj bodova i ispita koji se zahtevaju za budžetski upis. Druga izmena koja je predložena ovim zakonom je ona koja se odnosi na tzv. večite studente koji su se na fakultete upisali pre 2005. godine, odnosno pre stupanja na snagu sada važećeg Zakona o visokom obrazovanju. Oni predstavljaju drugačiju kategoriju studenata i rade po starim nastavnim planovima i programima. Različiti su razlozi zbog kojih su oni toliko otegli svoje studije. Svako od njih ima svoju životnu priču i mišljenja sam da se na njih možda pomalo i neopravdano podigla vika u javnosti. Smatram da oni nikome ne smetaju i nikoga ne ugrožavaju svojim nastavkom studija po starim programima i da čak ni ne treba postavljati rokove za završetak studija, tim pre što oni nisu opterećenje za državni budžet, jer nemaju ili ne mogu da imaju gotovo nikakvih zahteva ni prema fakultetima, ni prema ustanovama studentskog standarda. Studentkinje i studenti koji se nalaze u takvoj situaciji moraju sami da shvate da što budu bili efikasniji u procesu studiranja, to će imati više šansi da dobiju zaposlenje i da razvlačenje studija iz opravdanih ili neopravdanih razloga u krajnjoj liniji može da šteti jedino njima lično. Iako su se o tome vodile polemike u javnosti, a kako vidim da to rešenje nije postalo deo predloga zakona, mišljenja sam da bi trebalo dati podršku za usvajanje amandmana kojim bi se produžio rok za završetak studija za studente starih magistarskih studija i za doktorante. Naime, za razliku od svojih kolega sa osnovnih studija, oni su velikom većinom iz objektivnih i opravdanih životnih okolnosti, brak, deca, zaposlenje, rastegli svoje studije, izradu svojih teza i za njih se mora imati više razumevanja, tim pre što su procesi izrade naučnih radova u brojnim prirodnim, a sve češće i društvenim naukama, veoma složeni i zahtevaju posmatranje i kontinuirano praćenje različitih procesa i pojava koje često mogu trajati i po više godina, pa bi bilo šteta da istraživanja i naučni radovi propadnu samo zbog određenog vremenskog roka. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poslanička grupa PUPS u danu za glasanje će dati podršku usvajanju ovog zakonskog predloga i time omogućiti da se prevaziđu nesporazumi i nedoumice koje postoje u ovoj oblasti, ali smatramo da bi trebalo analizirati primenu celog zakona u praksi i u dogledno vreme pristupiti njegovoj temeljnijoj doradi. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, podatak da je oko 10.000 studenata zainteresovano, a da je nekoliko hiljada putem peticije zatražilo da se produži rok za završetak studija, ukazuje da treba uslišiti njihov zahtev. Predlog izmena Zakona, odnosno Zakon o visokom obrazovanju taj rok prolongira do kraja 2017, 2018. godine, zapravo do kraja školske 2017, 2018. godine i treba ga usvojiti, jer je u interesu studenata i države. Na ovaj način studenti će izbeći dodatne troškove, jer bi verovatno u suprotnom morali da ponovo plaćaju upis, da ponovo plaćaju priznavanje ispita i polaganje diferencijalnih ispita. Siguran sam da je jedan broj studenata opravdano bio sprečen da diplomira u jednom razumnom roku, ali mislim da im upravo zbog toga treba dati drugu šansu. Takođe, mislim da produženje roka za završetak osnovnih studija ide najviše na ruku onim studentima koji su proces studiranja doveli do pred sam kraj. Onim studentima koji nisu odmakli dalje od druge ili treće godine fakulteta ovaj produžetak roka neće ništa značiti, odnosno oni od njega neće imati nikakav konkretan interes. Opravdan je i predlog izmene Zakona o visokom obrazovanju u delu kojim bi se omogućilo da se studenti koji studiraju po bolonjskom modelu mogu finansirati iz budžeta ako su u prethodnoj školskoj godini ostvarili najmanje 48 bodova. Zaista je mali broj studenata koji tokom jedne školske godine ostvare 60 bodova. To je otprilike nekih 10%. Ako to uporedimo sa studiranjem pre uvođenja Bolonje, odnosno sa starim programom, videćemo da je i tada bio mali broj studenata koji su očistili godinu, kako to studenti popularno kažu, odnosno položili sve iz prethodne godine i upisali sledeću da bi se finansirali iz budžeta. To je jedan problem koji očigledno datira mnogo godina od ranije. Treba ga analizirati i treba naći jedno dugoročno rešenje. Verujem da je naše visoko obrazovanje kvalitetno, ali ovo je problem sa kojim ćemo morati da se suočimo u nekom narednom periodu. Takođe, smatram da je možda propust napravljen pre nekoliko godina kada su fakulteti jednostavno usvojili bolonjski model studiranja, a da pritom nisu imali ni jedan period adaptacije, da se prilagode takvom modelu. Poštovane kolege, investiranje u ljude, investiranje u obrazovanje je najbolja dugoročna investicija. Ne smemo da zaboravimo da su upravo takvi ljudi, obrazovani ljudi pokretačka snaga jednog društva. Ako već možemo da utičemo na nečiju budućnost, predlažem da utičemo pozitivno i da ovim studentima omogućimo da lakše privedu svoje školovanje kraju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Bogatinović.
Poštovani gospodine ministre, poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas razgovaramo o Zakonu o visokom obrazovanju, tačnije rečeno o izmenama i dopunama ovog zakona koji je donet još 2005. godine. U međuvremenu je bilo više izmena i dopuna ovog zakona, a dosta tih izmena se odnosilo zapravo na produženje rokova studiranja. Jedna od tačaka i članova koji se ovim zakonom menja govori o produženju roka za završavanje osnovnih studija i ovim članom se tretiraju prava studenata koji studiraju po starom programu, tzv. bolonjskom programu i ovim predlogom se treba produžiti taj rok za dve godine. Razlozi za produženje rokova kao i razlozi za produženje prava studenata za budžetsko finansiranje, kao i za broj bodova kojim stiču pravo za budžetsko finansiranje, što takođe tretira ovaj zakon, nalazi se u tome da najveći broj studenata, predbolonjaca su apsolventi ili su u završnoj fazi studiranja. Svakako da bi dve godine bile realno potrebne da najveći broj tih studenata završi svoje studije. Naravno, ne usvajanje ovog predloženog zakona proizvodi mnoge probleme, a ti problemi su pre svega problem ekvivalencije, morali bi da polože programsku razliku koja se ogleda u polaganju diferencijalnih ispita, a opet sa svoje strane bi učinilo da se mnogi studenti vrate unazad na prethodne godine studiranja. Zatim, ne usvajanje ovog zakona, odnosno njihovo prebacivanje na bolonjski proces, na bolonjsku nastavu izazvalo bi problem u tome da treba da ispune određene predispitne obaveze, a mnogi studenti su već napustili fakultetske centre, već se nalaze u drugim gradovima, osnovali su porodice ili zasnovali radni odnos itd. Tu su i troškovi administrativne obrade i ekvivalencije i oni bi bili previsoki, a studenti bi ostali u statusu samofinansiranja, bez uslova za korišćenje smeštaja u domovima i korišćenja pogodnosti oko ishrane. Jedan broj fakulteta još uvek nema definisane modele prebacivanja na modele nastave u bolonjskom procesu, tako da je i tu veliki problem. Dalje, nisu svi fakulteti po bolonjskom programu istovremeno otpočeli sa nastavom. Obično početna godina za bolonjski proces, odnosno za uključivanje u bolonjsku nastavu bila je 2006. godina. Međutim, ima fakulteta koji su to započeli 2007, pa čak i 2008. i 2009. godine. Ti studenti, koji nisu završili, su danas u najgoroj situaciji, u najgorem položaju. Verujemo da će ovo produženje rokova i ove izmene i dopune svakako učiniti da u naredne dve godine najveći broj studenata završi studije. Više puta je ovo bilo pomerano, ali može se reći da i ovo pomeranje uslova, produžavanje, davanje pogodnosti za studiranje po starom programu ne treba i ne može da ide u nedogled. Ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju omogućavaju i veći obuhvat studenata za korišćenje budžetskih sredstava, što znači da time budžet ostvaruje svoju socijalnu funkciju kada je reč o davanju pogodnosti studentima. Podsetiću, iz budžeta danas se finansira oko 28.000 studenata, od toga je na osnovnim studijama 16.000, na strukovnim studijama oko 5.700, na doktorskim studijama 775 studenata. Nema mi ne bude zamereno, ali reći ću i to i podsetiću da je sa budžetskim finansiranjem master i doktorskih studija započeto za vreme ministra prof. dr Žarka Obradovića 2009. i 2010. godine. Tada je započet i program besplatnih udžbenika, a sa kojim svakako treba nastaviti. Ovim izmenama i dopunama nisu obuhvaćena prava, uslovi i pravila studiranja doktorskih studija. Smatramo, kao poslanička grupa SPS, da i to treba staviti u ovaj zakon. Podneli smo amandman koji reguliše ovo pitanje. Naravno, podneli su i drugi. Nemamo sa tim problem da li će naš amandman biti prihvaćen ili amandman neke druge poslaničke grupe, već je važno da se to pitanje i taj obuhvat učini i za ove studente. Tu takođe ima mnogo razloga, jer najčešće je veliki broj studenata, da tako kažem, post diplomaca pred kraj završavanja svoje doktorske disertacije ili su je već završili i zaista u kratkom roku bi to mogli da završe. Naravno, u protivnom njima propada mnogo štošta, mnogo novca, mnogo truda i napora, bačeno vreme itd, jer sve je to koštalo istraživanja, prijavljivanje doktorske teze i ocena od strane komisije koja to ocenjuje itd. Prema tome, smatramo da je to zaista potrebno. Takođe, smatramo da ako je neko mislio da ovim izuzimanjem doktorskih studija bi se sprečila inflacija u sticanju akademskih zvanja da to sad sigurno nije mehanizam koji to može da spreči ili pravo rešenje, već su sasvim drugi mehanizmi koji treba to pitanje da regulišu. Konačno ja ću pomenuti još jednu kategoriju studenata, a to su prvi bolonjci koji su upisali 2006, 2007. i 2008. godine i koji sada podležu reupisu, a taj reupis je sticanje novog indeksa, iziskuje mnogo novca i velike troškove. Znači, mi nismo mogli da podnesemo amandman na član 94. koji reguliše ovo pitanje, jer predmet podnetog Predloga zakona koji danas rešavamo nije taj član 91. Znači, naplaćuju se troškovi reupisa, izdavanje novog indeksa, reupis proizvodi različita prava na različitim fakultetima tako da on važi za Pravni fakultet u Beogradu dve godine, za ekonomski osam godina. Troškovi reupisa se razlikuju od fakulteta do fakulteta. Smatramo, gospodine ministre, da ako već ovo nije rešeno zakonom, a konačno ti studenti mogu da nastave studije ponovnim upisom, znači, ne može se u pravom smislu povući paralela između ovih starih studenata i ovih bolonjaca, ali u svakom slučaju treba obratiti pažnju na velike troškove koji fakulteti propisuju za reupis. Ako bi to moglo da se snizi, da se primeri današnjoj materijalnoj situaciji studenata mislim da bi oni bili zadovoljni. Poslanička grupa SPS će svakako glasati za ovaj zakon i za ove izmene. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović, neka se pripremi narodna poslanica dr Dijana Vukomanović. Narodni poslanik Žarko Bogatinović nije prisutan. Reč ima narodna poslanica dr Dijana Vukomanović, neka se pripremi narodna poslanica Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici ja se sa zadovoljstvom pridružujem sveopštem konsenzusu da ćemo podržati predložene dopune i izmene Zakona o visokom obrazovanju i prosto sam inspirisana početnom rečenicom gospodina ministra Šarčevića koji je rekao da je obavio širok krug konsultacija i da su to sve životne, ljudske priče. To me je inspirisalo da se prisetim poslovice latinske koju je navodno rekao Senek, a koji je rekao – „Ne učimo za školu, već za život“, a šta život u Srbiji danas kaže o studentskom životu, jer ja mislim da smo svi ovde zbog studenata, jer oni su budućnost, oni su mladost. Ako sad pogledamo u prošlost, setićemo se da u bivšoj Jugoslaviji osnovno obavezno obrazovanje je uvedeno pre 65 godina 1951. godine i sad je situacija, ministar će naravno da me ispravi, on zna bolje podatke od mene, da imamo oko jednu trećinu stanovništva koje ima osnovno obrazovanje, oko jednu polovinu stanovništva koje ima srednjoškolsko obrazovanje. Prema podacima, oko 6% odnosno svaki 18 stanovnik ima višu školu, a visoko obrazovanje ima oko 10%. Mi znamo šta je po Strategiji obrazovanja naš cilj, znamo da ulazimo u Evropu, da se upravo u ovo vreme naglašava da je Srbija spremna za otvaranje Poglavlja 25. i 26. U izveštajima o skriningu je rečeno da od srednjoškolaca od 46% upisuje visoko obrazovanje. Svi ovde smo iznosili podatke koje su nam dostavili studenti, jer oni su ti koji su zainteresovani da imaju tu diplomu u rukama. Prosto, to će im olakšati zaposlenje, i znamo koliki je problem sa mladim ljudima. Drago mi je što ne mislimo samo na studente osnovnih studija, nego na one koji su upisali master i koji su već i na doktorskim studijama. Dakle, ova država ulaže ogromni novac za školovanje studenata. Danas se u medijima matematizira da lekari u čije se obrazovanje ulaže i do 12 godina odlaze iz zemlje, dakle da gubimo čak u roku od dve godine skoro dve generacije upisanih, ako je kvota na medicinskom fakultetu 500 ljudi. Oni traže sertifikate dobre prakse da bi mogli da se zapošljavaju u inostranstvu. Kolega Miletić Mihajlović i neke druge kolege su pominjali te podatke koje smo dobili od studenata, da se žale na teškoće reupisa, ekvivalencije. Nismo govorili o tome koliko smo skupi studentski krediti gde su nosioci tih kredita ili roditelji ili sami studenti, da su to krediti gde su kamate od 10 do 30%, rok otplate je sedam godina. Dakle, to su sve neke strategije snalaženja mladih ljudi koji žele da ostanu u zemlji, koji žele da postanu ne samo akademski građani, nego koji žele da rade i da privređuju. Moje ohrabrenje ministru sa saradnicima i da što više konsultuje studentske organizacije i studente, da što više ide među njih. Sa zadovoljstvom konstatujem da je v.d. pomoćnika ministra na Odboru za obrazovanje već navela da je formirana ili će biti formirana, ako sam dobro razumela, radna grupa od 12 studenata koji će takođe biti uključeni u proces konsultacije izrade pretpostavljam novog zakona o visokom obrazovanju. Neke kolege su stavljale naglasak na akademsku zajednicu, ja se usuđujem da stavim naglasak na studente. Vi imate veliko bogato i životno i radno iskustvo iz rada sa decom, sa učenicima i ne treba ih se nikada bojati. Oni trebaju da budu najviše konsultovani. Gledala sam Akcioni plan i tu su navedeni kriterijumi koje ćete gledati u procesu do 2020. godine. Takođe bih stavila naglasak na problem tzv. „drop auta“ odnosno odustajanja od onih koji upišu i već tokom prve godine odustanu od studiranja. Ako sam dobro shvatila vi ćete već u februaru 2017. godine dati izveštaju o evaluaciji koliki je taj odnos studenata u odnosu na broj upisanih, koliki je broj studenata koji imaju 60 bodova. Vršilac dužnosti pomoćnika ministra je navela podatak da tih čuvenih 60 evropskih prenosivih bodova u stvari svega 10% studenata ispunjava taj uslov i zato još uvek opstaje taj kriterijum od 48%, ali to će evaluacija pokazati. Želim vam uspeh.
Reč ima Snežana Bogosavljević Bošković.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, drage kolege narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju je važan, jer njegovim usvajanjem se otklanjaju aktuelni problemi studenata vezanih za rokove završetka studija po započetim programima. Čuli smo, radi se o studentima koji su fakultete upisali 2006. godine, dakle studenti koji do danas iz najrazličitijih razloga nisu diplomirali. Zašto govorimo o studentima upisanim pre 2006. godine? Zbog toga što od 2006. godine je u primeni novi Zakon o visokom obrazovanju koji je inače usvojen 2005. godine, a koji je označio suštinske promene, odnosno uvođenje novog modela visokog obrazovanja u Srbiji, usklađenog sa Bolonjskom deklaracijom. Danas je prilika da se podsetimo da su Bolonjsku deklaraciju potpisali evropski ministri obrazovanja 1999. godine, sa prevashodnim ciljem uspostavljanja jedinstvenog, evropskog područja visokog obrazovanja. Bolonjski proces prihvatilo je 48 zemalja kao osnovu za uspostavljanje jedinstvenog sistema visokog obrazovanja, kao prostor koji će obezbediti lakšu i veću mobilnost studenata, a nakon završetka studija i lakše zapošljavanje stručnih kadrova na jedinstvenom bolonjskom prostoru. Naravno, cilj je bio i novi viši nivo obrazovanja u sticanju odabranih stručnih kvalifikacija. Sve su to bili razlozi zbog kojih je i Srbija prihvatila ovaj novi model visokog obrazovanja. Za nas dodatan motiv bila je i činjenica da apliciramo za članstvo u Evropskoj uniji i u tom smislu želimo, a imamo i obavezu, da domaću regulativu, domaće zakone u svim oblastima, pa i u oblasti visokog obrazovanja, uskladimo sa evropskim standardima. Naravno, novi zakon koji je označio novi model visokog obrazovanja u Srbiji predvideo je i rok za završetak studija po započetim programima za sve studente koji su fakultete upisali pre 2006. godine. Posle toga, dva puta je produžavan rok. Zadnji put 2014. godine produžen je za dve godine za ove studente koji su dobili ovaj dodatan rok da fakultete završe po započetim programima. Tada je procena bila da je takvih studenata u Srbiji oko 24.000. Takođe, sada se procenjuje da je u protekle dve godine polovina ovog broja studenata uspela da završi studije i da stekne titule akademskih zvanja. Međutim, za tačnije procene ipak treba vremena, s obzirom da je prethodno ustanovljen rok istekao tek nedavno, dakle, tačnije 30. septembra 2016. godine. Kao profesor Univerziteta i sama sam svedok da je veliki broj studenata iz ove grupacije svoje diplomske radove branio upravo zadnjih dana septembra meseca, a pred samo isticanje prethodno utvrđenog zakonskog roka. Sve u svemu, nije zanemarljiv broj studenata po starom programu koji su danas zainteresovani za novi dodatan rok. U tom smislu, mi danas ovde u parlamentu razmatramo taj novi dodatan zakonski rok, kojim ćemo pružiti šansu svim ovim studentima da u tom novom dodatnom roku okončaju svoje studije po započetim programima. U tom smislu mislim da je za pohvalu predlog Vlade i resornog Ministarstva da se utvrdi još jedan dodatan rok i da je to sa strane Vlade i resornog Ministarstva veliki ustupak za naše studente. Ono što želim posebno da istaknem i da naglasim, to je i velika podrška fakulteta, više od 60% fakulteta je podržalo predlog ovih studenata, podržalo je Predlog zakona o kome danas ovde u Skupštini razgovaramo. To je i za isticanje i svakako za poštovanje, jer fakulteti na ovaj način preuzimaju značajnu odgovornost da obezbede dodatne uslove u smislu organizacionih, tehničkih, ako hoćemo i materijalnih resursa da ovaj novi zakon bude do kraja ispoštovan i da svi naši studenti koji u prethodnom roku nisu uspeli da okončaju svoje studije sada u ovom dodatnom periodu to i završe upravo po programima po kojima su fakultete i upisali. Ovo ističem posebno iz razloga što sam, takođe mogu reći, svedok i često sam u prilici da čujem, a i da vidim, jel tako, da naši fakulteti, većina njih već realizuje veliki broj studentskih programa po važećem zakonu i neretko je suočena sa brojnim problemima da održi visok nivo predavanja, visok nivo studija, visok kvalitet da u potpunosti ispoštuje sve ono što je važeći zakon propisao. Iz tog razloga uverena sam da će i naši studenti za koje se danas svi ovde zajedno zalažemo da dobiju produženje roka za završetak studija po započetim programima biti i dodatno motivisani, da će sve ovo umeti da dodatno cene i da će u naredne dve godine zaključno sa školskom 2017/2018. godinom, odnosno 2018/2019. godinom, ako se radi o studentima integrisanih studija u oblasti medicine, uspeti da završe fakultete po započetim programima i da steknu titule, odnosno da dobiju adekvatna akademska zvanja. Predlog zakona koji podržavam to je da i u ovoj školskoj godini cenzus za finansiranje iz sredstava budžeta RS bude 48 ESPB bodova. Na ovaj način takođe Vlada i resorno ministarstvo prihvataju da finansiraju znatno veći broj studenata koji su upisali se na osnovne studije. To je svakako za pohvalu jer znači značajno olakšavanje, značajnu pogodnost za budžete roditelja koji svoju decu danas školuju na fakultetima. Ono što bih još želela da istaknem, o čemu se danas govorilo i što je takođe za pohvalu za nas narodne poslanike, da smo bar po ovom pitanju jednostavno smo saglasni, nema razmimoilaženja, a to je da smo svi nekako za to da zakon se dopuni sa dodatnim rokom i za studente posle diplomskih studija. Mislim da je to jedan dobar predlog. Ovlašćen predstavnik SPS je danas govorio o tome, gospodin prof. Žarko Obradović. Mi kao poslanička grupa u potpunosti podržavamo ovaj predlog. uputili smo amandman. Verujemo da ćemo naići na razumevanje i da će resorno ministarstvo prihvatiti da za studente posle diplomskih studija bude ustanovljen dodatan rok da odbrane svoje magistarske teze i doktorske disertacije. To nije bez razloga iz prostog razloga što smi znamo da su posle diplomske studije zahtevne, da dugo traju, da oni koji su upisali, odnosno prijavili magistarske teze i doktorske disertacije po jednom programu, za njih je izuzetno važno da po tom istom programu te studije i okončaju. Sve što bismo mi sada uradili u smislu da ih upućujemo da upisuju doktorske studije, treću godinu ili da ponovo obnavljaju proceduru za njih bi bilo sasvim sigurno otežavajuće. Nije lako danas steći zvanje doktora nauka bilo kojim naukama da se radi, posebno želim da istaknem da je teško kada se radi o nauci u oblasti, prirodnim naukama, biotehničkim naukama, medicinskim naukama iz razloga što sve ovo zavisi od spremnosti studenata, odnosno posle diplomaca da ulože veliki trud, veliki rad da ispoštuju sve one procedure koje su ustanovljene kroz razne zakone i razne pravilnike. Uz sve to u ovim oblastima vi znate da je izuzetno važan eksperimentalan rad koji recimo kada se radi o biotehničkim naukama, o oblasti poljoprivrede traje više godina. U biljnoj proizvodnji, u oblasti voćarstva, u oblasti ratarstva eksperimentalni rad traje tri godine, u stočarstvu minimalna su dva ponavljanja, a posle toga ide sve ono što znači uobličavanje doktorske disertacije, odnosno magistarskog rada. Pošto vidim da sam previše odužila, podržavam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Naravno podržaće i SPS. Od ministra i od njegovih saradnika očekujemo da prihvate amandman i da postdiplomci dobiju dodatne dve godine. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nataša St. Jovanović. Neka se pripremi narodni poslanik Jahja Fehratović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, moram da na početku kažem da u parlamentu čini mi se danas da imamo jedan pomak u tom smislu jer čula sam neke zaista i konstruktivne diskusije od strane opozicije, dok prethodnih dana zaista svakodnevno kritizerstvo bez davanja bilo kakvih rešenja je ono što najviše prezirem. Od početka zasedanja smo prisustvovali i modnim revijama i performansama i zatim vikanju pojedinih poslanika kao da ovde razglas Skupštini ne radi, naravno i odlascima celih poslaničkih grupa kada saznaju da je TV prenos prekinut od tog trenutka, a sve u cilju da se pokaže da Skupština je spora i neefikasna. Od početka zasedanja Skupštine smo primetili zaista da ona služi za mitingovanje pojedinih stranaka, posebno onih koje su jedva prešle cenzus. Nadam se da od sada kada se danas osetio jedan pomak se to više neće desiti. Citirala bih Klausa Mozera koji kaže – obrazovanje je skupo, ali je neznanje još skuplje. Danas je bilo dosta diskusije sve u tom smeru koji u stvari govori da je neznanje veliki problem i veliki je problem to što pojedinci sa sve marketingom promovišu se kao veliki stručnjaci, bez potpore u delima. Veliki je napredak u znanju kada znamo već ono šta ne znamo. Već dugi niz godina na mnogim mestima se ne dozvoljava napredak znanja, niti se primaju mladi i ambiciozni stručnjaci da bi pojedinci neke svoje pozicije zadržali. Naš zadatak je da pružimo svima koji žele da uče mogućnost u napredovanju, a mlade da usmerimo prvenstveno na razmišljanje, rešavanje problema i preduzetništvo. Ovde je puno pričano uopšte o rangiranju univerziteta. Zaista smatram da posebno Univerzitetu u Beogradu, koji je bio jedan veliki regionalni centar, vratimo taj epitet. Poslovica kaže – ako zažmurimo, nećemo oterati mrak. Prema tome, ako negiramo da imamo probleme, nećemo ni krenuti u njihovo rešavanje. Iz tog razloga je stavljen i predlog ovog zakona o dopunama Zakona o visokoškolskom obrazovanju jer je ovo veoma važno jer budući vaspitači, nastavnici i profesori, svi stiču znanje na visokoškolskim ustanovama. Što ono bude kvalitetnije, samim tim, i od najmanjih nogu pa nadalje će ti vaspitači, profesori biti kvalitetniji u prenosu znanja svojim đacima. Strategija do 2020. godine govori puno o tome i SNS neće odustati od svojih ciljeva. Bitno je u narednom periodu usvojiti još niz zakona, pošto ovde pričamo malo šire, ne samo konkretno o ovim izmenama zakona, ali bitno je reći da treba usvojiti još niz zakona koji sistemski regulišu visoko obrazovanje i ne samo to, nego pojačati kontrolu njihove primene. Zakoni zaista mogu biti savršeni, ali ako se ne primenjuju onda je to problem. Ovu promenu Zakona o visokom obrazovanju smatram kao jednu od niza neophodnih za popravku sadašnjeg stanja u visokom obrazovanju. Do sada je uglavnom bilo nekih pokušaja u osnovnom i srednjem obrazovanju, a kada se došlo do visokog obrazovanja uglavnom se izgubila volja, snaga, a sada smo krenuli zaista ono što je veoma bitno. Zato se zalažem da studentima na osnovnim studijama, kao i postdiplomcima upisanim po starom planu i programu, znači pred bolonjskim programima, da im se produži rok završetka studija do školske 2017/2018, tj. 2018/2019. godine. Mnogi postdiplomci koji su prijavili teme doktorskih studija zaista ili su u završnim fazama izrade. Prelazak na bolonjske studije bi podrazumevao jedan veliki proces ekvivalencije ispita sa magistarskih studija i retrogradno vraćanje unazad, čega smo svi svesni i više puta je bilo diskusije danas o tome. Da takođe još jednom istaknemo da postdiplomci, magistranti i doktoranti su već mnogi zaposleni u nekim od ustanovama visokoškolskog obrazovanja, tako da mnogima ističu rokovi za zvanje asistenta i ukoliko ne nastave školovanje, dolaze do toga da ostanu bez posla. Naravno, treba se pozabaviti i uzrocima i razlozima zašto toliko dugo studiraju i zašto im je toliko potrebno vremena da privedu studije kraju. Investicije u znanje plaća najbolje kamate, rekao je Bendžamin Frenklin. To mislim da naš ministar i uopšte ministarstvo i Vlada odlično znaju. Zato je na samom početku velika pažnja posvećena tome. Nadam se da ćemo dosta diskutovati, pošto sam u Odboru za obrazovanje, jako mi je drago zbog toga, šta još treba promeniti. Zato ovo smatram prvim korakom. Želim lično ministru da zahvalim zato što je došao u Mladenovac povodom jednog projekta koji smo preko Republičke kancelarije za upravljanje javnim ulaganjima u Osnovnu školu „Sveti Sava“ u 23 miliona, iako je SNS na vlasti u Mladenovcu od jula meseca, taj projekat je video svoj završetak. Svi su zaista bili zadovoljni i srećni. Iako je postojala mogućnost da i prethodna vlast još od 2014. godine konkuriše, ali ili nisu imali volje, želje ili znanja, ali kao što vidite, ministar je došao na završetak radova. Hvala vam puno u ime Mladenovčana.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Neka se pripremi narodna poslanica Ana Ćirić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predlagači, kao narodni poslanik koji dolazi iz obrazovnog sistema, želim podržati izmene i dopune zakona kojim se predbolonjskim studentima omogućava okončanje započetih studija u novom vremenskom okviru. Studenti su najvitalniji deo društva. Mnogi od njih su zajedno sa svojim porodicama uložili mnogo materijalnih i nematerijalnih sredstava kako bi došli do akademske titule. Životni uveti i okolnosti vremena u kom obitavamo većini ovih studenata onemogućili su da u predviđenom roku okončaju studije. Zato im treba dati novu šansu. Takođe smatram važnim iste uvete ponuditi i postdiplomcima i doktorantima, naročito jer su mnogi od njih profesionalnu karijeru i životne prilike prilagodili naučnim poduhvatima u koje su uložili godine truda i istraživanja. Nepravedno je te ljude koji trebaju postati pokretačka snaga društva onemogućiti da okončaju iste prema principima koje su na početku procesa prihvatili. Mi ćemo kao benefit za taj ulog dobiti kompetentne stručnjake koji će znanjem i veštinama vratiti ovaj kredit. Međutim, proces sređivanja obrazovnog sistema ne sme stati na ovim izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Našem obrazovanju su potrebne temeljite mere, neki bi kazali reforme, a ja ću reći treba nam spašavanje obrazovnog sistema, odnosno neophodan nam je novi zakon koji će urediti sve sfere obrazovnog sistema Republike Srbije. Dozvolite mi da u prilog ovoj tvrdnji nešto kažem o obrazovnom sistemu kraja iz kojeg dolazim, koji se verovatno susreće sa najtežim izazovima u ovoj državi. Reč je o školama u sandžačkim gradovima, Novom Pazaru, Tutinu, Sjenici, Prijepolju, Novoj Varoši, Priboju i njihovoj zloupotrebi od strane politike i političara, kriminalnog miljea i postojanja osnova sumnje o korupciji prilikom zapošljavanja u ustanovama predškolskog obrazovanja, kao i u osnovnim i srednjim školama. U Novom Pazaru imamo situaciju da lice sa kriminalnim dosijeom, bez ikakvog stečenog obrazovanja, blisko jednom političaru, ucenjuje direktore škola, izdaje im naloge koga treba zaposliti, a koga ostaviti bez norme, i to isključivo prema dva principa – pripadnost partiji i plaćanju pozamašnih novčanih iznosa za zaposlenje. Postoji čak i utvrđeni cenovnik radnog mesta profesora, nastavnika, učitelja ili vaspitača. Istražni organi imaju određene podatke o korumpiranosti i kriminalnim dosijeima pojedinih direktora škola koji su prema partijskom ključu došli na te pozicije. Zloupotreba učenika u političke svrhe, naročito u periodu izbornih ciklusa, takođe je izražena, naročito je to dugogodišnja praksa u Sjenici i Tutinu. Kako bi se primorale da izvršavaju ove zadatke, školske uprave se suočavaju sa ucenama i pritiscima lokalnih vlasti koje im, ukoliko se ogluše o ove i slične zahteve, ne prebacuju obavezna sredstva za normalno funkcioniranje, što dovodi do začaranog kruga, mita, korupcije i svakog drugog kriminala u kome su žrtve isključivo učenici i savesni i pošteni prosvetni radnici na koje se vrše strašni pritisci. Zato je važno da državni aparat što pre poduzme korake sređivanja obrazovnog sistema u sandžačkim opštinama, a naročito Ministarstvo prosvete koje treba poslati nadležne inspekcijske službe, u ove opštine da se uvere u činjenično stanje shodno čijem izveštaju bi se morao napraviti plan ozdravljenja obrazovnog sistema iz koga treba iskoreniti uticaj politike, mito, korupciju i sve druge pojave koje dodatno ugrožavaju ionako krhki školski sistem. Hvala.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite. Izvolite.
Zahvaljujem. Radi se o članu 106. prvi stav, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda, o kojoj se vodi pretres. Molio bih ako može neko tumačenje, govornik pre mene je govorio četiri ili pet minuta o problemu u osnovnim školama. Ovo je zakon o visokom obrazovanju. Mislim, u jednom opštem smislu to jeste jedna oblast, ali ipak da li može predsedavajući da upozori poslanike da se drže striktno članova zakona o kojima se vodi pretres. Mislim, ja razumem da je tema za svakoga važna ono o čemu priča, ali ipak tačka dnevnog reda je Zakon o visokom obrazovanju.
Da li želite da Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika. Izvolite. Samo se prijavite.
Ne, ali bih apelovao na vas da kažete svima da se drže teme.
Zahvaljujem se. Slažem se sa vama do pravilo treba da važi za sve, ali sa druge strane, rekli ste jedna važna i značajna oblasti, narodni poslanik je u jednom širem kontekstu sagledavao ovu oblast i čitav obrazovni sistem, iskoristio prisustvo ministra i postavio određena pitanja za koja sam smatrao i ja lično, da jesu od izuzetne važnosti i značaja i zato sam mu to i dozvolio. Zahvaljujem. Nastavljamo dalje. Reč ima narodna poslanica Ana Ćirić. Neka se pripremi narodni poslanik Ljubinko Rakonjac.Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ministre Šarčeviću, poslanička grupa Pokreta socijalista Narodne seljačke stranke, i Ujedinjene seljačke stranke, podržaće predlog izmene zakona, jer je u potpunosti interesu studenata, kao i povećanja broja visokoobrazovanih lica u Republici Srbiji. Ove izmene zakona utvrđuju nove uslove kada govorimo o broju SP bodova, te je važno istaći da umanjenje bodova ne utiče na kvalitet studija, da nema finansijske efekte po budžet, jer kako se radi o istom broju studenata koji se finansiraju iz budžeta, a čiji se broj utvrđuje isključivo odlukom Vlade. U cilju poboljšanja razvojnih aktivnosti obrazovanja izuzetno su nam značajni program „Erasmus mundus“ program, koji imaju za cilj da unaprede i podrže razvoj svih obrazovnih nivoa i kategorija, da unaprede i podrže razvoj svih obrazovnih nivoa i kategorija. Ono što bih izuzetno pohvalila jeste da od 2014. godine u izgradnji kapaciteta u visokom obrazovanju obezbeđeno je 17 miliona evra, a za mobilnost studenata iz Srbije 16,3 miliona evra. Ovo jeste dokaz da mi pokušavamo da našu decu, naše studente obrazujemo, kako bi se oni kasnije vratili i to obrazovanje isključivo primenili u našoj zemlji. Takođe od velikog značaja i što bih zaista pohvalila jeste informacioni sistem koji je sada da kažemo, uključen u visoko obrazovanje i koji u potpunosti obuhvata sve prihode koje visokoškolske ustanove imaju koje su isključivo njihovi samostalni i oni su konsolidovani u Zakonu o budžetu, što je zaista velika stvar da je sada i to uključeno. To nam je važno što iz toga možemo videti da se zaista i ova vlada i ovo ministarstvo sada bavi na jedan ozbiljan i odgovoran način obrazovanjem kao ključnom oblašću za dalji razvoj Srbije. Kada govorimo o izmenama zakona o studentima kojima se produžava rok za završetak studija, govorimo o njihovom pravu na slobodu da studiraju i obrazuju se tokom celog života. To takođe ne predstavlja nikakve dodatne troškove kada govorimo o finansiranju iz budžeta, jer oni se finansiraju sami iz sopstvenih izvora. Srbiji su potrebni visokoobrazovani kadrovi i ukoliko ovu izmenu zakona ne bismo prihvatili definitivno bi na neki način propustili maksimalno iskorišćavanje sredstava koje smo prethodno uložili u te studente koji su nekada verovatno bili na budžetu, većina njih. Tako da bi na taj način pratili manir nekih prethodnih vlasti, ali zaista ne bih sada ulazila u tu temu, jer se danas konačno svi slažemo oko teme obrazovanja. Samo bih kao bivši član Veća gradske Opštine Voždovac, ovu priliku iskoristila da pohvalim, znam da nije tema, srednje i osnovno obrazovanje, ali definitvno je velika pohvala da je gradska Opština Voždovac od 2009. godine do 2016. godine od kada je SNS i Pokret socijalista u koaliciji na toj opštini, uložila 150 miliona dinara u škole. Uveden je video nadzor u 16 osnovnih škola, sa praćenjem u policijskoj centralnoj stanici, podstaknuta je fizička aktivnost dece izgradnjom tri velike fiskulturne sale u Jajincima, Ripnju i u Zucu, gde nisu postojale sale, rekonstruisani su toaleti o čemu je prethodno kolega danas govorio kao veoma važno, ograđena su dvorišta, postavljene su zaštitne ograde. Što znači da iz svega gore navedenog možemo zaključiti da deca imaju znatno bolje uslove što će definitivno uticati na dalji njihov rad, što će definitivno uticati na bolje preduslove za upis fakulteta, što će, nadamo se, u narednom periodu biti da kažemo, neki preduslov da ne postoji više to produžavanje roka za studente u budućnosti. Nisu naši studenti ni nesposobni, ni lenji, ni neinteligentni, ali prosto uslovi u kojima su se školovali i uslovi u kojima živimo poslednjih godina su ih verovatno naterali da moraju da rade tokom studija, da se brinu o svojim porodicama, te iz tog razloga prosto im to ne možemo zameriti i trebamo im pružiti mogućnost da nastave svoje školovanje. Ono što je nama izuzetno važno to je da ova Srbija kakva je bila do sada je dobra, lepa, naša, ali mi želimo da je menjamo, želimo da ona bude bolja i zaista smatram da će ova Vlada i Ministarstvo i novi ministar imati priliku to da promene i zaista smatram da smo na dobrom putu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubinko Rakonjac, a neka se pripremi narodna poslanica Olivera Ognjanović.
Poštovani predsedavajući, Milićeviću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, prvo bih želeo da se obratim poštovanom ministru Šarčeviću sa željom da mu za uspešan rad na ovom poslu, jer se nalazi na čelu Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, jednom od najznačajnijih ministarstava. Ne sumnjam da će on uspeti na ovom poslu, jer zaista iza sebe ima uspešnu biografiju i ima dobre rezultate, biće neophodan samo dobar tim saradnika i onda će uspeh biti zagarantovan. Kao prvi dokaz toga jeste to da je on za kratko vreme doneo neke odluke i uspeo da obavi deo posla koji nisu obavljeni za poslednje dve godine. Kao primer daću, da je Vlada izabrala Savet za naučni i tehnološki razvoj, a da za poslednje dve godine, a nije bilo razloga da se to tako brzo ne završi a to je zaista u kratkom roku ministar lako uradio. Poslanička grupa SPS kao što je već rečeno i Zeleni Srbije podržaće Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju iz razloga koji su rekli većina diskutanata, ja ću samo neke napomenuti. Znači, treba dati šansu ti mladim ljudima da završe započete studije, oni su položili veliki broj ispita. Velikom broju tih studenta ostao je samo malo, nekome samo diplomski rad i jednostavno treba im dati dodatno vreme da završe započeti posao. Bilo bi loše ako ne bi usvojili današnji predlog zakona iz razloga što bi mnoge te ljude nešto demotivisalo i mnogi iz materijalnih razloga ne bi mogli da završe započete studije i to bi bilo loše i za njih, za struku i za državu u celini.Dakle, najbolje je za sve, za njih same, za nas, za državu Srbiju da se usvoji predloženi zakon. Mi smo predložili, mislim da u amandmanima ima, da se ovo produženje roka za završetak započetih studija odnosi i na magistrante i na doktorante. Mislim da to u amandmanima postoji. Mi ćemo podržati, takođe, da se i to usvoji, posebno iz razloga što se odnosi na doktorante, jer doktorska disertacija predstavlja veoma ozbiljno naučno delo i zahteva zaista veliko vreme i velike rezultate, veliki trud, veliki broj analiza. Često je to skopčano i sa vremenskim periodom da do prvih rezultata o nekim disciplinama možete doći tek nakon pet godina. Ako je taj ciklus i 10 godina, ako zahteva dva ciklusa istraživanja, to je 10 godina i to je zaista nemoguće završiti za kratko vreme. Posebno iz razloga što je sada taj broj magistara koji nisu uspeli da doktoriraju veoma mali i to ne predstavlja veliki trošak za državu, jer oni sami finansiraju doktorske studije, doktorate ili firme u kojima rade. Poštovani ministre, osim ovih članova zakona, ja bih želeo da iskoristim priliku danas kada ste tu da dam neke ideje što bi trebalo možda razmisliti u narednom periodu, poučen onim što sam u dosadašnjoj praksi kontakata sa Ministarstvom i rada u naučno-istraživačkoj organizaciji primetio da bi mogle neke stvari da se usaglase i poboljšaju, to sigurno nije posledica sadašnjeg stanja, jednostavno, to je stanje 50 godina, da neke stvari niko nije rešavao. Moja ideja je da se razmisli o sadašnjem statusu instituta, o finansiranju instituta. Naime, instituti su jedine javne ustanove čiji je osnivač država, a da nemaju institucionalno finansiranje, da su oni na klasičnom tržištu. Znači, oni nemaju obezbeđena sredstva, već na tržištu što uspeju da obezbede. Takav način opstanka je neodrživ više, jer zaista, sredstva za rad i funkcionisanje instituta i naučno-istraživačkog rada trebaju stalno da pristižu, da može da se planira makar u toku jedne godine sa koliko sredstava može da se raspolaže. Sadašnji način finansiranja preko projekata otprilike zadovoljava samo pola sredstava koji je neophodan za rad instituta. To nije dovoljno. Osim ovoga, plata i zarada, znači, još 50% ostalih troškova, to su naučno-istraživački rad, terenska istraživanja, razna osiguranja i druge neophodne stvari koje treba uraditi. Poštovani ministre, hteo bih da iskoristim ovu priliku, takođe, da pomenem da naučna zajednica očekuje od vas da sredstva za izdvajanje iz budžeta za naučno-istraživački rad budu veća. Ona su zaista sada minimalna. To nije sadašnje stanje, to je jednostavno stanje poslednjih 15 godina. Jedini period kada su ona bila 1%, to je period, ja mislim, profesora Unkovića, kasnije su sve bila manja, a sve zemlje koje žele tehnološki je razvoj i napredak, moraju imati veći stepen izdvajanja za nauku. Kao što smo čuli…
Izvinjavam se, gospodine Rakonjac, vreme koje pripada poslaničkoj grupi SPS je isteklo, pa vas molim da privodite kraju diskusiju.
Hvala lepo. Evo, ja zaključujem. Znači, ako bi moglo makar u naredne dve godine da se povećaju ta sredstva. Ne mora ove godine da bude 1%, ali postepeno neka se povećava.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Izvinjavam se, ne bih voleo da kratim vreme, nego samo da odgovorim kolegi Rakonjcu, ovo što ste postavili kao pitanje je ušlo u procedure. Mi smo na Vladi usvojili to kao jedan od dva najvažnija strateška razvojna pravca našeg Ministarstva, takođe na Svetskoj banci. Ja se nadam da će vrlo brzo doći to i u Skupštinu. Upravo radimo na tome da postoji kombinovani model finansiranja nauke kroz institucionalni model, kao i kroz projekte i to će se zaista raditi, i evaluacije, svi ovi procesi upravo dve godine. Kolega pomoćnik za nauku je vrlo uključen, gospodin Tanić, a vi ćete ovih dana dobiti pozive na saradnju.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olivera Ognjanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i pomoćnici, kako je tačka dnevnog reda Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, smatram da je neophodno i potrebno da što pre usvojimo ovaj predlog iz razloga što nema napretka ni privrednog ni društvenog bez kadrova. Mladi visokoobrazovani ljudi su od velikog značaja za našu zemlju, što je i stav SNS. Zato smatram i zalažem se za što hitniju primenu Predloga dopune Zakona o visokom obrazovanju. U skladu sa tim, slažem se da se studentima koji su po prvi put upisali studije 2013. na 2014. godinu dozvoli i nakon proteka redovnog intervala studiranja, odnosno ulaska u tzv. petu godinu zadrži pravo finansiranja iz budžeta Republike Srbije, kao i da se starijim generacijama studenata dozvoli da završe studije i nakon isteka predviđenog roka od maksimum osam godina. Iako ovim odstupamo od redovnog studiranja, bitnije je stvarati obrazovane ljude i podizati nivo obrazovanja našeg naroda. Bitnije je stvarati mlade ljude koji će sutra svojim znanjem, kulturom i sposobnostima podsticati širenje evropskih vrednosti u našoj zemlji. Cilj započetih reformi jeste da u Republici Srbiji nakon 2020. godine bude najmanje 35 do 38,5% generacije u populaciji od 30 do 34 godine koja ima visoko obrazovanje. Upravo ovom dopunom Zakona o visokom obrazovanju stvorićemo još neophodnih kadrova, a takođe dopuna ovog zakona je neophodna radi daljeg usklađivanja sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju EU. Stvaranje zajednice koja će pružati šanse mladima i time ih zadržati u našoj zemlji je nešto za šta se zalaže SNS, nešto što pokušavamo duži niz godina da ostvarimo. Zato je ova dopuna zakona upravo dodatni podstrek studentima i na ovaj način im omogućavamo da ostvare svoje pravo, a to je pravo na obrazovanje. Postoji jedna vrsta kapitala koja je jednako važna kao tekući ili stalni kapital. To je humani kapital. To je stalno ulaganje u ljude, znanje i nauku. To je ono ulaganje koje će nas postaviti visoko na lestvici u međunarodnoj zajednici. Smatram da je svako ko se protivi ovoj dopuni zakona upravo direktno protiv studenata i vrši sprečavanje napretka naše zemlje. Zato vas pitam da li zaista želimo školstvo u kojem neće postojati druga šansa, u kojem će često nedužni studenti snositi posledice za razne neprilike koje nosi život? Da li želimo uplašene, psihički opterećene mlade ljude, koji jedino brinu o ispunjavanju formi normativnog sistema i da li će biti dovoljno jaki i čvrsti da prevaziđu sve prepreke jer nemaju drugu šansu? Znanje i organizovanost su vrline koje posebno gaji i neguje evropska zajednica, koje su potrebne jednoj modernoj državi koja ne želi da otežava pristup visokoškolskom stepenu obrazovanja. Upoznati smo sa opštim odredbama konkursa za upis studija po kojima visokoškolske ustanove utvrđuju broj studenata koji se finansiraju iz budžeta koji utvrđuje Vlada svojom odlukom o broju studenata za upis u prvu godinu osnovnih akademskih studija za univerzitete i fakultete čiji je osnivač Republika za aktuelnu školsku godinu, odnosno u okviru ukupnog broja studenata odobrenog u dozvoli za rad visokoškolske ustanove. Ovaj predlog zakona nam dostavlja informaciju da raspolažemo sa dovoljno sredstava u budžetu Republike Srbije za finansiranje visokoškolskih ustanova, vrednih i radnih studenata koji ostvare 48 ili više ESPB poena. Dakle, ne vidim razlog zašto bi bilo ko od uvaženih kolega poslanika imao bilo kakvu primedbu na dati Predlog zakona i glasaću za ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Stanija Kompirović, a neka se pripremi narodna poslanica Sonja Vlahović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa svojim saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u danu kada govorimo o dopuni, promeni Zakona o visokom obrazovanju, koji je donesen 2005. godine, a koji je u međuvremenu trpeo mnoge promene, izmene, samo zbog vremena u kojem se nalazimo, u vremenu koje će nam doći i pretrpeo je u cilju poboljšanja i prilagođenosti određene dopune u cilju poboljšanja i vremena kroz koje prolazimo i koje smo danas i onog koje će biti potrebno za više godina i perioda koji dolazi ispred nas. Sve promene do sada bile su u interesu studenata, kao povećanja broja visokoškolskih ustanova i ljudi, da bi sticali što više znanja koje će primenjivati kasnije i dalje u svom budućem radu i životu. Delatnost visokoškolskih ustanova se odvija kroz strukovne i specijalističke studije i kroz obrazovanje, pa se i sistem obrazovanja odvija i sistemom bodova, gde je studentima danas omogućeno da sa 48 bodova, što je i dopuna ovog zakona, dođu do željenog upisa na sledećim godinama fakulteta, znači da svoje studije nastave na teret budžeta. U današnjoj finansijskoj, ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazimo našim mladima to omogućava da pre dostignu svoje ciljeve i da dođu do željenih rezultata u koje ulažu mnogo napora, svog rada i truda. Znači, naše ministarstvo i Vlada su tu da pomognu studentima u svim svojim mogućnostima i sferama, kada se to ispred njih nađe i kada se to od njih zahteva, što je velika pohvala našeg ministarstva. Znači, studentima u toj situaciji je omogućeno da dođu do željenih ciljeva i onda kada su bili često sprečeni da do tih ciljeva dođu iz mnogih razloga, da li su to ekonomske situacije ili problemi u kojima se nalaze, u kojima se sreće naše društvo i to im je onemogućavalo. Naša Vlada i ministarstvo, moram da istaknem i da kažem, je tu da svakog momenta pomogne našim studentima koji se nalaze na području KiM i zahvaljujući našoj Vladi na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem studenti i njihov način života na prostoru KiM se odvija u lepim okvirima, u okvirima savremenog načina studiranja, gde im je omogućeno da u okvirima možda suženog načina života steknu mnogo više znanja, nego što se to misli i očekuje. Time i naše institucije žive na prostorima KiM. Sticanjem svog znanja, oni stiču mogućnost da sutra odbrane svoj način života tamo gde jesu, ne samo što su im omogućeni način studiranja u najsavremenijim uslovima sa mnogo dobrog kadra i stručnog usavršavanja, nego su im omogućeni svi uslovi i drugog načina života koji prati studentski život. Znači, oni su tu da im se to pruži i da im se omogući u najboljim okvirima, da time naše institucije i naš narod tamo živi, a sticanjem znanja steći ćemo mogućnost da se odbranimo od svih nedaća koje prate te prostore i te naše mogućnosti u budućnosti. Osim našeg državnog univerziteta koji je, normalno, prošao jedan težak put, zato što posle rata nije mogao da se smesti na prostorima KiM, nego se smestio u mnogim prostorima u Srbiji, on je ipak odlučio da naš univerzitet dobije svoje sedište. Naš univerzitet iz Prištine dobija svoje sedište u Kosovskoj Mitrovici. Znači, sa privremenim sedištem u Kosovskoj Mitrovici i tu je omogućeno studentima, osim načina studiranja, omogućeno im je lep i ugodan život u studentskim domovima, što se mora pohvaliti. Našim studentima mnogo znači broj bodova 48 i oni dolaze iz različitih područja KiM, znači ima i onih koji dolaze iz teških enklava i sredina, gde je mnogo teško živeti, znači mora se voditi mnogo više uslova o njihovom načinu studiranja i pružanju tih mogućnosti. Veoma je bitno istaći da njihov život, iako se odvija na ograničenom prostoru, ograničenost nije u sticanju znanja, studenti dolaze iz raznih delova Srbije da upisuju naš fakultet i stiču znanja na našem univerzitetu. Osim univerziteta u Prištini, moram istaći i privatni fakultet koji je ovih dana u Zubinom Potoku došao i omogućio da studenti upišu „Alfa“ univerzitet, omogućio je da jedna takva zdrava i ekološka sredina, koja trenutno nije imala fakultet, dobije i da time zadrži broj mladih na tim prostorima. Što se tiče još ovog zakona, zadržaću se u tome da ću u danu za glasanje podržati predlog Vlade, podržaću dopunu zakona i glasaću za ovaj zakon, jer mislim da će doprineti studentima da što pre dođu do željenog cilj i sticanja znanja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Sonja Vlahović, a neka se pripremi narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević.
Hvala, poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre Šarčeviću sa saradnicama, danas su na dnevnom redu izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Studentima, koji studiraju po starom programu, produžava se rok za završetak studija, a studentima koji su u tekućoj godini ostvarili 48 bodova rangiraju se u okviru kvota za finansiranje iz budžeta za školsku 2016/2017. godinu. Poštovani ministre Šarčeviću, ovo je za vas prvi predlog zakona, odnosno izmena i dopuna Zakona, samim tim samo pet članova, vaš prvenac. Ja vam želim uspešan rad i svi oni koji vas znaju, znaju da ćete opravdati poverenje koje vam je dao i ukazao premijer Aleksandar Vučić. Znamo da ste razgovarali sa predstavnicima studentskog parlamenta Univerziteta, kao i da je Savet za visoko obrazovanje saglasan sa ovom izmenom i dopunom zakona. Kada sam bila student Univerziteta u Beogradu, Beogradski univerzitet je bio jedan od najprestižnijih ustanova u regionu koji je privlačio studente iz celog sveta. Znam da ćete morati naporno da radite da bi se do 2020. godine rangirali još bolje među druge svetske univerzitete, da naš Beograd opet postane obrazovni centar, ne samo u regionu, kao što je danas, već i šire. Primetili ste da pojedincima visoko obrazovanje nije potrebno, prosto nije ih promenilo, jer se vredne osobine i osobine koje kao čovek stičete, ne stičete samo preko visokog obrazovanja, već donosite iz porodice, ali to danas nas neće sprečiti, u stvari u danu za glasanje da glasamo za ovaj Predlog izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević, a neka se pripremi narodna poslanica Ivana Nikolić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona koji zadrži odredbe čije je donošenje očigledno nužno. Predlog se odnosi na regulisanje materije koja je značajna za utvrđivanje statusa studenata i u pogledu roka za završetak studija koje su započete u skladu sa propisima koji su važili pre stupanja na snagu Zakona o visokom obrazovanju i u pogledu finansiranja njihovih studija na teret budžeta. Zakon o visokom obrazovanju koji je donet 2005. godine je do sada pretrpeo određene izmene i dopune. Međutim, zbog okolnosti koje sada postoje i zbog situacije u kojoj se sada studenti nalaze neophodno je doneti zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Pre svega, u vreme kada je zakon donet, odredbe istog nisu bile u potpunosti u skladu sa realnim stanjem, odnosno postavljeni su kriterijumi i uslovi za studiranje za koje studenti očigledno nisu bili spremni. Stvarnost je pokazala, što je izraženo u studentskim zahtevima, da postoji problem velikog broja studenata sa ispunjavanjem uslova. Veliki broj studenata je dugo studirao i iz godine u godinu su tražili produženje. Takođe se pokazalo da zbog standarda koji su uvedeni, donji prag za budžet nužno mora biti smanjen, u ovom slučaju sa 60 na 48 bodova. Osim toga, mali broj studenata je uspevao da upiše narednu godinu sa 60 bodova, i to onako kako je predviđao član 88. Zakona o visokom obrazovanju, a to je da student koji u tekućoj školskoj godini ostvari 60 bodova, ima pravo da se u narednoj školskoj godini finansira iz budžeta ako se rangira u okviru ukupnog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta. Važno je smanjiti broj bodova i produžiti rok u kome će studenti završiti studije započete po nastavnom planu i programu, uslovima i pravilima studija u skladu sa propisima koji su važili do stupanja na snagu Zakona o visokom obrazovanju. Snižavanje broja bodova ne utiče na kvalitet studija, iz razloga što je na pojedinim studijskim programima i ovako teško da se postigne tih 60 bodova, a sa druge strane nema negativnih finansijskih posledica po budžet, jer se radi o istom broju studenata koji se finansiraju iz budžeta, a što se utvrđuje odlukom Vlade. Što se tiče ovog roka od tri meseca koji je ostavljen za usaglašavanje opštih akata visokoškolskih ustanova sa zakonom kad bude stupio na snagu, napomenula bih da su izmene takvog karaktera da fakulteti mogu krenuti i u direktnu primenu zakona, a svoje opšte akte će svakako usaglasiti u ostvarenom roku sa navedenim zakonom. Procedura usaglašavanja nije jednostavna, s obzirom na prirodu odlučivanja na univerzitetu. Postoji određeni postupak i postoje određene istance koje donošenje takvih odluka mora da prođe, pa samim tim i ovo usaglašavanje opštih akta sa navedenim predlogom zakona, odnosno zakonom kad bude stupio na snagu. Tu su odgovarajući odbori za uže naučne oblasti, senat univerziteta, savet univerziteta i tako dalje. U svakom slučaju, studenti moraju u oktobru mesecu da budu uvedeni u nastavu. Zbog delikatne situacije u kojoj se studenti nalaze, ja bih pozvala svoje kolege narodne poslanike da nastave da budu konstruktivni u diskusiji kao i danas i kao i ja da podrže Predlog ovog zakona u Danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ivana Nikolić. Neka se pripremi narodni poslanik Dragan Vesović.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da danas govorim o ovoj temi u danu kada raspravljamo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Kada je reč o bilo kom nivou obrazovanja, smatram da treba sagledati sve okolnosti koliko je to u određenom trenutku moguće, koji utiču na jedna proces i da treba pokazati razumevanje i ružiti podršku onima kojima je potrebna. Pred nama je danas Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, a Zakon o visokom obrazovanju iz 2005. godine, do sada je menjan nekoliko puta u smislu pojedinih rešenja. Sa svakom izmenom se trudilo da se dođe do što veće podrške studentima, kao i povećanju broja visokoobrazovanih lica u našoj zemlji i što veće iskorišćavanje finansijskih sredstava iz budžeta koji su odvojeni za njihovo studiranje. Naravno, o svemu tome vodilo se računa i da se održava određeni kvalitet visokog obrazovanja. Sama činjenica da novi sistem studija nije bio u primeni na svim visokoškolskim ustanovama istovremeno sproveden i u svemu kako je prvobitno propisano, dovelo je do svih ovih izmena zakona, pa i do današnjeg predloga. Smatram da ovakav predlog treba da bude prihvaćen i u pogledu produžetka roka za studente upisane na osnovne studije i studije na višim školama, jer su se na mnogim visokoškolskim ustanovama poslednjih godina dogodile značajne dinamične promene, promene planova i programa studiranja. To znači da, ako bi studenti koji studiraju po starom sistemu prešli na bolonjski proces, studiranje bi se vratilo čak nekoliko godina unazad. Praktično, oni bi dobili nove ispite, a po programu po kojima su studirali određeni broj ispita bi bio priznat, a u ovom novom programu, ti ispiti ne postoje. Praktično, oni ispiti koje su oni položili, možemo reći da im se ne bi važili. Što se tiče predloga koji se odnosi na snižavanje broja bodova koji je potrebno ostvariti za dobijanje mogućnosti stavljanja na rang listu, na 48 bodova, i to da je na pojedinim studijskim programima iz raznih razloga, npr. uslovni predmeti ili dvosemestarni ispiti, teško ostvariti 60 bodova u jednoj školskoj godini, ali doduše slažem se da nije nemoguće ostvariti i prema podacima iz Ministarstva prosvete, činjenica je da ostvarenih 48 bodova nema finansijske efekte po budžet, s obzirom da se radi uvek o istom broju studenata koji se može finansirati iz budžeta, a što se utvrđuje odlukom Vlade, i onda se ti studenti rangiraju u okviru svojih fakulteta. Činjenica je da svega 10% studenata uspe da ispuni zakonski uslov i prikupi 60 bodova, te da cilj Vlade nije da ih finansijski optereti, zbog čega je predloženo da granica za budžet ostane 48 bodova, i zato smatram da ovaj predlog treba da bude prihvaćen. Takođe, napomenula bih, kada je reč o visokom obrazovanju i da postdiplomcima treba da se produži rok za završetak studija, jer to je grupa studenata za koje ne treba da se odvoje posebna sredstva iz budžeta ili neki posebni nastavni planovi, jer u suštini njihovo studiranje se svodi na eks katedre i na konsultacije sa svojim mentorima i jednostavno, ako se produži rok za studije, samo za studente na osnovnim studijama a ne i za postdiplomske, to bi na neki način bila diskriminacija koja nigde nije zabeležena u dosadašnjoj praksi. Ali nadam se da ćemo u raspravi u pojedinostima doći do najboljeg mogućeg rešenja i za ovaj nivo studija. Pred sam kraj izlaganja, želim da napomenem da dolazim iz opštine Ub, u kojoj se dosta ulaže u sve nivoe obrazovanja, a to je do sada rezultiralo nikada većim brojem studenata na teritoriji naše opštine i nikada punijim školama. Na kraju, istakla bih i da je premijer u izlaganju programa Vlade naveo da obrazovanje u daleko najvećoj meri doprinosi i društveno ekonomskom razvoju jedne zemlje i da predstavlja najisplativije ulaganje u dugoročno blagostanje.Smatram da između ostalog i prihvatanje ovih predloga je put ka pomenutom razvoju i pozivam sve poslanike da podrže ovaj zakon. hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović. Neka se pripremi narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, zakon koji sada hoćemo da malo promenimo donet je 2005. godine. Imamo nameru da rok našim studentima produžimo za još dve godine i onda prostom matematikom dolazimo do zaključka da će vreme studiranja na fakultetima koji traju četiri ili pet godina biti 13 godina. Dakle, biće u odnosu na ono što su normalni vremenski rokovi, produženo dva i po, u pojedinim slučajevima i tri puta. To je lepo i mislim da je to zaista dovoljno i mislim da posle ovog produženja nikakva produženja nikada više ne bi trebala da budu tema naših razgovora. Lepo je onome što ste malopre spominjali, rekli ste da oko 4500 studenata od nekih 12000 koji treba da budu zahvaćeni ovim, su bili spremni da pokrenu pravne procedure, da bi šteta koja je njima naneta na ovaj način bila njima nadoknađena. Pošto ste posle toga spomenuli da radite na pravljenju jednog novog zakona o visokom školstvu, ja vas molim da u taj zakon uvedete i stavite nešto što predstavlja obavezu studenta. Potpuno se slažem da sva prava njihova treba da budu ispoštovana, ali mislim i da je 13 godina kojih ovim dobijaju sasvim korektno vreme. Onda mi je tu zapala u oko onaj nedostatak koji vidim da su i kolege koje su pre mene govorile spominjale, da tu nismo spomenuli studente koji su na postdiplomskim studijama, da i njima treba produžiti rok magistarskih i doktorskih studija. Opet me je to povuklo na jednu stvar kojom se stalno, baveći se politikom u nekih zadnjih četiri, pet godina srećem. Čini mi se gospodine ministre da uvek bavimo mnogo više onima koji su loši nego onim koji su dobri. Ne mislim da nikoga uvredim, prihvatam sve subjektivne i objektivne okolnosti koje su bivale prepreke u studiranju ovih koje su svoje studiranje prolongirali. U doba kada sam ja završavao fakultet, moj fakultet je trajao pet godina, prosečno vreme studiranja je bilo sedam, osam godina. Govorim o Stomatološkom fakultetu Beogradskog Univerziteta. Šta se od tada desilo? Šesnaest godina sam radio kao profesor stručnih predmeta u Medicinskoj školi u Kraljevu. Odgovorno vam tvrdim da je najjača generacija bila prva. Svaka sledeća je bila gora od prethodne. Bogu hvala, iz tih generacija danas imam veliki broj kolega, veliki broj akademskih građana, ali smo negde, gospodine ministre, proklizali. Došli smo danas u situaciju da imamo ljude koji su završili fakultete, a nemaju školske drugove, jer se ne zna gde su, kada su i sa kime su išli u školu. Došli smo danas u situaciju da je čudno kada neko kaže, a ja to volim da kažem, da sam ja u školu išao kada sam bio mali. Sad, eto, ja sam išao u školu kada sam bio mali i završio sam fakultet kada je bilo vreme. Sada, imamo i one druge probleme koji nisu možda i sigurno nisu tema vašeg rada u ministarstvu. Šta ćemo sa onim aferama, tipa, indeks na Kragujevačkom Univerzitetu koja je najveća afera, a nije razrešena? Zašto stalno u ovome mislimo na one koji su lošiji? Šta ćemo sa studentima koji skupe 60 bodova? Šta ćemo sa studentima koji imaju prosek preko devet? Šta ćemo sa studentima koji završavaju svoj fakultet u roku? Kojim je aktom, kojom idejom, ja vas molim kada pravite zakon osmislite. Ta grupa onih koji trebaju da budu ponos i motor ove zemlje predviđena da bude zaštićena. Ja za sada to nigde nisam našao. Onda se čudimo kada nam odlaze doktori iz zemlje Srbije i onda se čudimo, a i to smo doživljavali i sa lokalnih skupštinskih govornica, nažalost, i od nekih ministara iz prošlih ministarstava da su davali izjave - pa nek idu ako je bolje. Ko će ostati? Vi, kao ministar prosvete morate da budete glava te kuće i vi morate u vašim razmišljanjima da svaku od ovih stvari uzmete u obzir. Meni se lično i svidelo što ste u jednom momentu bili oštri i što ste odgovorili na način na koji vam postavljamo pitanja. Video sam tu energiju i tu mora da bude energije, a problemi sa kojim se hvatate, evo, ja sam samo deo njih osvetio, probajte da ih razrešite i ne zaboravite i one dobre. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, a neka se pripremi narodna poslanica Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, koleginice i kolege, pošto se gospodin ministar ljuti kada pričamo o stvarima koje on ne smatra da su tačka dnevnog reda, onda prvo da ga pitam u vezi sa tačkom dnevnog reda – a gde ste vi bili do sada? Zašto vi dolazite sa ovim predlogom zakona sada kada je školska godine završena, kada je nova školska godina počela, kada mnogi na koje se odnosi ovaj zakon ne znaju šta da rade. Fakulteti nisu znali da ih posavetuju, neki su imali dodatne troškove, neki su čekali da se usvoji zakon, neki su tražili razne pobočne kanale da saznaju šta treba da rade? Zapravo, moje pitanje vama je – kog dana ste vi saznali da ovaj problem postoji i kog dana ste shvatili da se taj problem može rešiti zakonom i da li je to bio dan kada ste ovaj zakon predložili u Skupštini ili se to desilo malo ranije? Drugo moje pitanje u vezi sa ovim predlogom sa kojim ste danas došli – gde se u njemu nalaze prve generacije studenata koji su upisani po bolonjskom sistemu? Potvrđivali ste kada su neki od narodnih poslanika, ovako ste gestovno potvrđivali, kada su neki od narodnih poslanika govorili o tome da Bolonja nije baš na pravi način ušla u naše visoko obrazovanje. Neko može da govori da je sam sistem loš, neko može da govori da je dobar, ali činjenica je da to opredeljenje, tada Republike Srbije da se bolonjski sistem prima i u našem visokom obrazovanju, mnoge visokoškolske ustanove nisu primenile na pravi način. Prvih nekoliko generacija bolonjaca su bili svojevrsni eksperiment i zaista nisu krivi za to, za situaciju u kojoj su se danas našli. Nejasno je zbog čega se ovaj zakon danas ne odnosi na njih, a odnosi se na neke koji mnogo duže od njih studiraju. I videćete kada budete razmatrali amandmane da između ostalog postoji i jedan amandman koji predlaže da se i oni uključe u ovu grupu kojima se produžava rok završetka studija. Vi ste bez sumnje, kao i mnogi narodni poslanici, dobili mnoga pisma i od tih studenata, kao i od svih drugih. Jako je ružno što se o tim ljudima govori kao o nekakvim neradnicima, lenjivcima,ne znam kakva se sve mogu u javnosti čuti, zapravo kako se oni sve opisuju u javnosti zato što su zaista njihove sudbine različite. Oni u većini slučajeva moraju da rade. Podatak o broju ljudi koji uzimaju keš kredite zbog toga da bi mogli deci da plaćaju članarinu, školarinu je zaista apsolutno bio poražavajući. Ono što je još dodatni problem, nadam se da se nećete ljutiti, nije direktno u vezi sa ovim zakonom, jeste to što naši studenti zapravo i ne znaju šta oni za te basnoslovne cene školarina uopšte i dobijaju, posebno na društvenim fakultetima gde realno fakultet još nema nešto mnogo troška oko studiranja i to jeste još jedna od velikih problema o kojima oni veoma teško govore. Prema onome što su nam oni saopštili, a verovatno ste i vi dobili od njih takve informacije, ukoliko se za njih ne bi produžio rok, a neki fakulteti već do kraja nedelje kada mi možda nećemo ni usvojiti još izmene ovog zakona, završavaju taj period u kome oni mogu da se reupišu na godine, oni procenjuju da će njihovi troškovi, da bi mogli da nastave studiranje, iznositi oko 100 hiljada dinara i naravno da procenjuju da će mnogi od njih koji ne budu mogli sebi da priušte te troškove napustiti školovanje na fakultetima. Zbog toga vas pozivam da još jednom razmislite o tome da se i oni uključe u ovu grupu ljudi kojima se produžava zakon. Neću biti prva koja kaže da smatram da su ove promene kozmetičke. Nadam se da ono što ste rekli da pripremate zakon o visokom obrazovanju da će to biti istinito. Nadam se da ćete to raditi u saradnji sa Narodnom skupštinom, da mi nećemo videti Predlog zakona tek kada dođe i nadam se da ćete imati vremena da pogledate strategiju koju je usvojila Vlada u kojoj niste vi lično bili, ali Vlada koja se sastoji od istih stranaka koje danas čine Vladu i da ćete sledeći put kada dođete moći da nam kažete kako u naredne tri godine nameravate da implementirate to što u strategiji piše, pa da vidimo, ili da menjamo strategiju ili da menjamo Vladu. Hvala.
Reč ima ministar Mlade Šarčević. Izvolite.
Zbog javnosti i zbog vas, 22. avgusta smo mi iz ministarstva uputili proceduru da ovo krene u ovom pravcu. Ne mogu da odgovaram zašto su pomoćnici ministra za visoko i prethodni ministar tome rekli – kategorično ne. Malo sam se udubio i prihvatio da krenemo u tu priču. Naravno da sve dalje procedure traju tri nedelje ne mojom voljom. Zatim, Savet za visoko je bio na odmoru. Kada su došli onda su oni bili bitni. Zaista ne znam šta da odgovorim drugo nego da poštujem. Mi smo prvobitno stavili doktorante i magistrante u našem predlogu. Međutim, zaista ne znam, naučite me, imam 60 godina kako da ignorišem institucije. Tako sam vaspitan. Imam problem sa samim sobom. Kada bude Skupština nekada raspravljala o telima koje vi formirate, to je bio moj zahtev i neka energija koju menjamo, da pitamo i te ljude. Ja sam studente podučio kao stariji kolega da se zaista prvo bolje organizuju, imaju nekakva dva, tri krila. Pokušavaju da dokažu da su prebrojavanjem broja fakulteta utvrđena nekakva većina. Bavim se na taj način sobom. Ja sam im svakako dao prvi savet, a to je da imaju kvalitetnu nastavu. Da je to prvi uslov, da će svakako biti jedna od grupa koja će biti pozivana da učestvuje u svim procesima. Ono što je rekao kolega, svakako će oni najbolji studenti imati mnogo više reči. Mi smo isto iskoristili vreme u toku leta, pomenuo sam malopre, da vrlo demokratski čujemo šta kaže akademska zajednica. Zaista je bilo fakulteta koji su to počeli na vreme. Odbili su, neki čak umetnički, neki koje nismo pitali, čak mnogo više privatnih je odbilo. Mi smo imali samo to da kažemo radi istine i plan B, a šta ako vi ne usvojite ovde, a šta ako ne bude Vlada htela da usvoji. Znači, pravili smo stratešku priču da ne košta ljude mnogo, da utičemo na fakultete da im ne naplate sad surovo nešto, što ne bi trebalo. Uticaćemo to i ubuduće. Kada budemo menjali zakon, biće to vrlo važna politika Ministarstva. Onda smo takođe tražili pod onom varijantom šta bi bila ako ne bude. Ispiti koji su vrlo slični do 65-75% prihvatljivosti i sličnosti da se priznaju. Neki fakulteti, i to smo tražili kao mišljenje, naveli su kao razloge da su zagasili predmete, da nema profesora, nema udžbenika, to nije bila istina. Svi razlozi su temeljno urađeni i ono što je odgovornost do mene i mog tima, zaista pokušavam da ovde dokažem da nije bilo prilike da mi prebacujemo odgovornost na druge, nego u datim okolnostima i u datom vremenu uradili smo ono što smo mogli. Hvala na savetima.
Gospodine Božoviću, po kom osnovu? Po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Član 107. Ja bih samo zamolio da, kada već ulazimo u raspravu i kada već debatujemo na ovaj način koji pozdravljam, zaista hvala ministru što se s vremena na vreme uključi u raspravu pa odgovori kolegama na postavljena pitanja, imali smo jedno pitanje koje se provlačilo u nekoliko navrata na koje nismo dobili odgovor – da li će studenti koji su upisali po Bolonji moći da računaju, do četvrtka i petka im je, samo da znate, rok za reupis, da li će i oni dobiti produžetak?
Hoćete li da mi objasnite kakve to veze ima članom 107, molim vas? Hoćete li da mi objasnite kakve to veze ima sa članom 107? (Balša Božović, s mesta: Ako mi dozvolite, objasniću.) Ne možete da mi obrazložite. Član 107. – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Gospođice Jerkov, tražili ste reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, zaista je ovo važno pitanje i odgovorili ste na prvi deo, ja smatram da je to trebalo, moglo i moralo malo brže. Još jednom se pokazalo da su nas izbori za koje se tvrdilo da ni na koji način neće poremetiti funkcionisanje ničega u Republici Srbiji umnogome poremetili, izbori koji su bili lična želja jednog čoveka, tako da smatram da uopšte nije bilo potrebe za ovim kašnjenjem. Ali, ovo drugo pitanje je izuzetno važno. Zbog čega bolonjaca nema sada u ovom produženju? Kada razmišljate o visokom obrazovanju, da li razmišljate o tome šta je potrebno tom sistemu visokog obrazovanja ili se razmišlja o tome ko u kom trenutku pritiska, ko u kom trenutku je glasniji jer ako je to način funkcionisanja kada je u pitanju visoko obrazovanje, onda je to izuzetno opasno. Tako da ste dužni, zbog tih ljudi kojih uopšte nije malo, da odgovorite na pitanje – šta se sa njima dešava, da li će im biti produženo, jer sume koje ovog trenutka fakulteti od njih zahtevaju da bi izvršili taj reupis do kraja nedelje uopšte nisu zanemarljive? Mislim da smo dužni da im ovde pružimo odgovor.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, danas imamo temu koja nam se iz godine u godinu ponavlja. Ono oko čega mislim da se svi ovde slažemo, to je da treba da otvorimo i stvaramo društvo jednakih šansi. Pod tim geslom jednakih šansi po ko zna koji put produžavamo rokove za studente koji su upisali još 2005. godine svoje studije. Ali, mislim da ovde u ovoj sali, iako želimo ponekad da budemo i prestrogi u delu da kažemo – dosta je bilo više studiranja preko dozvoljenog roka, dolazimo u situaciju da otvorimo pitanje sa koliko aspekata možemo da posmatramo današnjeg studenta, magistranta i doktoranta. Pre svega, u kom ambijentu živimo? Živimo u ambijentu u kome u protekle četiri godine smo imali sprovedene ekonomske reforme i fiskalnu konsolidaciju koje su pogodile sve društvene slojeve, pa tako i studente i magistrante i doktorante, koji zaista u svom okruženju možda nisu imali ni vremena ni mogućnosti da završe započeti posao, kada govorimo o studijama. Ali, ono što je važno da kažemo je da, kada su u pitanju ekonomske reforme i fiskalna konsolidacija, treba da upoređujemo stalno procenat visokoobrazovanog kadra u Srbiji u odnosu na države regiona i u odnosu na države članice Evropske unije. Svesni smo toga da je 10% visokoobrazovanog kadra u Srbiji steklo svoje diplome na državnim univerzitetima, 6% na privatnim univerzitetima, da je to ukupno 16%, ali taj procenat u razvijenim državama ide od 40 do 60%. Naš strateški cilj, kao države Srbije, je 35%. To znači da se jako malo nalazimo na toj liniji na kojoj smo sebi zacrtali određene zadatke i da treba jednostavno da upotrebimo sve svoje resurse u državi, sve relevantne subjekte u društvu da ovaj procenat podignemo na određeni način. Ako želimo da Srbiju stvaramo kao društvo znanja i društvo inovacija, treba da dajemo podršku svima da uče i da shvatimo da je učenje jedan kontinualan proces sa kojim treba da se nosimo svi, kao i mi poslanici, kao i studenti, kao i srednjoškolci i osnovci. Ono što sigurno nama predstoji je reforma obrazovanja, ali reforma i visokog obrazovanja. Ta reforma sigurno neće početi preko noći i ona je pre svega počela određenim predradnjama koje je u protekle četiri godine kako-kako Ministarstvo prosvete u ovim teškim vremenima sprovodilo. Ako želimo da kažemo, da budemo pošteni, šta je sve to Ministarstvo prosvete i nauke radilo u proteklom periodu, onda pored onoga što ste čuli, što je moj kolega Orlić rekao, da je stvorio i taj centar za etiku i centralni registar u kome će zaista da se svi doktorati stave na izlaganje javnosti. Ako kažemo da je postignut i formiran centar u kome će se vršiti objedinjenost nostrifikacija diploma, na koju se čekalo do sada i više od godinu-dve dana, moramo da kažemo da su i stvoreni uslovi za stvaranje novog jednog predloga novog zakona o visokom obrazovanju, o čemu je i ministar govorio. Ali, treba reći i da je urađena Strategija za internacionalno visoko obrazovanje i Grupa za IT, koja je objedinila određenu vrstu registara, kada govorimo o visokoškolskim ustanovama, čak i kada govorimo o delu koji se odnosi na objedinjenu cifru u budžetu Srbije, znači, zajedno sa Ministarstvom finansija i Ministarstvom nauke i prosvete, praktično su utvrdili podatke o sopstvenim prihodima svih naučno-istraživačkih ustanova. Znači da se dosta toga radilo, pogotovo kada govorimo o projektima koje je ministarstvo nosilo, da je 18 projekata u toku u saradnji sa Evropskom unijom u ukupnom iznosu od 17 miliona evra, ali da je Odbor za nauku i prosvetu i Odbor za evropske integracije usvojio pregovaračku poziciju za poglavlja 25. i 26. koja se odnose upravo na ovu oblast, što je značajni iskorak i pokazatelj koliki je trud i napor uložila ne samo Vlada Republike Srbije, nego i parlamentarci. Kada su odlazili u međunarodne delegacije van Srbije, govorili su upravo o tome da je Srbija ta koja želi da uspostavi društvo u kome će zaista napredak ići u smeru ne samo ekonomskih reformi i privrednog razvoja, već i razvoja tržišta kapitala radne snage, koje jednostavno mora da ide zajednički sa razvojem nauke i tehnološkog razvoja. Zašto nauke i tehnološkog razvoja? Zato što kada govorimo o razvoju informatičkog društva i zalaganju svih i sa strane stručne javnosti i ministarstva, pa čak i prosvetnog saveta koji su doneli odluku i parlamentaraca ovde za uvođenje informatike kao obaveznog predmeta u srednje škole, treba reći da sve odluke koje su donesene su donesene na osnovu realnog stanja uopšte uSrbiji, a to stanje, treba da kažemo, je onoliko koliko je do sada bila mogućnost da se razvijemo kao društvo. Šta to znači? To znači da mi možemo u velikim gradovima, zaista da oformimo i centre i opremimo škole kada je u pitanju informatika, ali resurse, ljudske resurse je vrlo teško naći, jer kad donesete odluku da to važi za Beograd, Niš, Novi Sad, Kragujevac onda je to jednostavno, ali kad kažete da treba da važi za 40 opština kao što su Prokuplje, Crna Trava, Vranje, Leskovac, onda tu postoje određeni problemi kada govorimo o školama koje se nalaze u ruralnim područjima. Znači da moramo da budemo svesni toga koliko smo kao društvo sposobni da donosimo ovako odgovorne odluke i da napravimo jedan veliki skok u društvu kada je u pitanju razvoj prosvete i nauke. Zašto sad govorimo o visokom obrazovanju? Zato što naši fakulteti, pogotovo tehnički fakulteti u Srbiji mora jednostavno sa delom koji se odnosi na informatičko društvo da budu vezani za velike kompanije koje se bave ovom oblašću. Zbog toga kad pričamo o dualnom obrazovanju, do sada smo imali modele kao što su stručne prakse, volonterski, pripravnički staž, jednostavno donese se ta odluka na nivou i visokog obrazovanja, da određene poslednje godine, pogotovo tehnički fakulteta, budu isključivo vezani za velike sistem, za velike privredne subjekte velike multinacionalne kompanije koje su otvorili svoje proizvodne pogone u Srbiji. Zbog toga kada govorimo veza između privrede i nauke mora da postoji, jednostavno mora da postoji na jednom zavidnom nivo i to Zakon o visokom obrazovanju mora da podrazumeva. S toga smatram, da je sigurno Ministarstvo kroz određene projekte na osnovu kojih je i razgovore sa svim relevantnim subjektima u društvu po ovoj temi donosilo sigurno implementiralo i ove predloge. Ono što treba reći da ukoliko danas govorimo o ovoj temi da dajemo mogućnost studentima da produže svoj rok studiranja, ja negde i kao profesor, koji zaista radim dosta sa studentima ne smatram to kao neku veliku manu svih onih koji žele da uče, da li govorimo o četiri i po hiljade ljudi ili govorimo o 12.000 ljudi koji su hteli da pokažu da jednostavno žele da uče. Osnovni problem se postavlja da li će država to finansirati ili oni stvarno imaju sami volju da uče. Ukoliko imaju sami volju da uče i da se samofinansiraju treba im pružiti šansu na određenim modelima i treba ih uputiti na nove modele učenja i nove modele studiranja i ne treba stopirati bilo koga u toj želji da stekne diplomu, baš zbog ovog niskog procenta visokoobrazovnog kadra u Srbiji. Mislim da mi kao društvo zaista uvek moramo da budemo na strani studenta, jer ne postoji taj Poslovnik koji danas u društvu može da kaže student nije u pravu. Student je uvek u pravu kada želi da uči. Ali, ono što treba država, to je da stvori ambijent u kome će on zaista moći da ostvari svoja prava. Mi se uvek nalazimo negde na granici da li možemo da pomognemo ili ne? Ali, kada kažemo da ništa ne košta fakultete to što oni uplaćuju, jednostavno nije istina. Pre svega, korišćenje samih ustanova koje u ovoj državi postoje, zatim radnog vremena profesora koji daju po određenim grupama, izdržavanje objekata samih visoko obrazovanih institucija, zaista mnogo koštaju kad vi pogledate određene budžetske stavke, pogotovo kad je u pitanju Zakon o budžetu. Videćete da kada izvedete i podelite sa brojem studenata sa završenom diplomom onda je ta cena mnogo, mnogo, desetostruko veća nego u razvijenim državama koje imaju mnogo veći broj završenih studenata i jednostavno država uvek mora da nađe određeni balans. Obrazovanje i visoko obrazovanje ne sme da bude socijalna kategorija u društvu, već jedna razvojna šansa društva gde svaki od studenata na završnim godinama počinju da daju svoj neki doprinos privredi, ali sa tim završenim diplomama imaju obezbeđena određena mesta. Zbog toga je veliki značaj otvaranja fabrika, novih radnih mesta u Srbiji, pogotovo prestižnih kompanija iz inostranstva, pogotovo onih koji kažu da priliv stranih, direktnih investicija ne znači mnogo. Svakog ekonomskog stručnjaka možete da pitate on će vam reći da priliv stranih direktnih investicija direktno utiče na smanjenje siromaštva i utiče na povećan broj praktično rast i razvoj preduzeća i primenu inovacija u društvu. Jednostavno svako ko želi ovim da obezvredi rad Ministarstva prosvete i nauke je zlonameran i ne doprinosi uopšte razvoju nivoa svesti u javnosti da je učenje naš osnovni princip rada u kome možete da idete kao društvo napred. Na kraju bih završila sa tim da očekujemo nov zakon ovde u Skupštini. Očekujemo jedan nov koncept, odnosno jednu novu platformu razgovora i ja verujem da će ministar zaista obezbediti razgovor sa svim relevantnim subjektima u društvu po pitanju uopšte ne samo Zakona o visokom obrazovanju, nego svih zakona, jer ako je u pitanju imate određenu vrstu promena, reformi i da ta nova platforma će dovesti do razvoja i napretka društva. Zašto? Nama je potreba da jednostavno menjamo mnoge stvari kada je u pitanju nauka i primena inovacija, zato što tehnologija i tehnološki razvoj suviše brzo idu, društvene nauke ne mogu to da prate. Mi smo danas, jednostavno, okrenuti ka tim novim tehnološkim rešenjima i moramo ubrzano da pratimo te promene. Te promene će sigurno ići kroz nova zakonska rešenja i sigurno da je potreba veća podrška društva za takve promene. U danu za glasanje ne samo poslanici SNS će podržati ovakve predloge koji se odnose na nove promene, ali sam sigurna da će mnoge svoje predloge i nova rešenja podržati i poslanici opozicionih stranaka, jer ako su do sada govorili o tome da žele napredak i podršku svim studentima magistrantima i doktorantima onda će to morati da pokažu na delu. Zahvaljujem se.
Po Poslovniku, narodni poslanik Branka Stamenković.
Hvala vam. Povreda Poslovnika član 96. stav 1. tačka 1. i stav 4. Stav 1. tačka 4. – Po sledećem rasporedu se javljaju poslanici za reč naizmenično, prema tome da li podržavaju ili osporavaju predlog što navode u prijavi za reč. Ako u prijavi za reč nije navedeno da li osporavaju ili podržavaju narodni poslanici govore na kraju. Stav 4.kaže – Prijave za reč u pisanom obliku podnose se pre otvaranja pretresa. Znači, ono što mi ovde imamo jeste da smo danas nakon početka pretresa dobili spisak govornika u kome je koleginica Tomić bila navedena na spisku kao neko ko se opredelio – za. Međutim, mi smo sada već zašli u deo spiska u kome pričaju poslanici koji su se originalno opredelili kao neopredeljeni. I sada odjednom ispostavlja se da je spisak revidiran, da je koleginica Tomić odjednom neopredeljena. Mogu da shvatim da je neko na početku bio neopredeljen, pa da se tokom trajanja rasprave, opredelio za – za i – protiv, ali nije mi jasno kako se ovaj obrnut proces dešava, naročito ako se uzme u obzir da naredna dva govornika na revidiranom spisku koji pripadaju poslaničkoj grupi SNS, a to su Branislav Blažić, kolega i kolega Darko Laketić, takođe su originalno bili – za, a sada su odjednom neopredeljeni, a pri tome smo koleginicu Tomić čuli da je rekla – mi ćemo podržati ovaj predlog. Znači, ipak niste neopredeljeni nego ste – za. Molim za objašnjenje.
Član 96. stav 4, jedan, dva, tri, četiri, znači, stav 4. kaže – prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika podnose poslaničke grupe i narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa u pisanom obliku do otvaranja pretresa, a ostali učesnici u raspravi usmeno po otvaranju pretresa. Tako da, ja nisam razumeo to vaše za ili protiv. Ja vas molim da naučite… (Saša Radulović, s mesta: Mogu li da vam pokažem?) Ne možete da mi pokažete. Nemojte da mi prilazite, molim vas. (Saša Radulović, s mesta: Kako to? Ako mislite da ste u pravu…) Gospodine, narodni poslanici iz poslaničke grupe DJB neka nauče konačno Poslovnik, zakon, da čitaju. Nemojte da mi pokazujete ništa. (Saša Radulović, s mesta: Nego ćete vi da pričate.) Neka nauče da razlikuju član, stav, tačku, alineju. (Saša Radulović, s mesta: Au!) Onda se javite po Poslovniku. Reč ima Balša Božović, po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Ugroženo je dostojanstvo Narodne skupštine iz prostog razloga što smatram da su kolege poslanici iz pokreta DJB u pravu zato što zaista postoje dva spiska i to se do sada nikada nije dogodilo, da menjate u sred rasprave spisak samo zato što menjate redosled govornika da bi poslednji govorili poslanici SNS. To zaista nije u redu. Zahvaljujem.
Gospodine Božoviću, ja imam samo jedan spisak, a ne dva, i po tom spisku radim. (Saša Radulović, s mesta: Sad ću ja da vam donesem!) Reč ima narodni poslanik Ratko Jankov.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre sa saradnicima, poštovane kolege, poštovani građani Srbije, možda nije baš pravi trenutak u ovakvoj atmosferi da govorim, a da se trudim da budem koristan i Srbiji i ovoj Skupštini i Ministarstvu i svima. Ja bih najpre hteo da kažem da je koleginica Bićanin pomenula Strategiju obrazovanja kojom su rukovodili Vlasta Matejić i Ivan Ivić, u koju se zaklinjemo već dugo vremena. Tamo je u diskusiji istakla da je tamo napisano da 38% visokoobrazovanih treba da bude do neke tamo godine. Moram istine radi, pošto ovo sluša Srbija, da kažem da u Strategiji ne piše od ukupne populacije, nego ukoliko se Strategija bude sprovodila, onda će u nekom određenom trenutku neke određene godine 38% građana Srbije u uzrastu od 30. do 34. godine, dakle, u tom uskom uzrastu imati neki određeni procenat, konkretno 38%. Jako je velika razlika, zato što cela ideja strategije je da se prati ta kohorta, odnosno da budu oni koji su obuhvaćeni strategijom kroz školovanje, da oni budu iškolovani do nivoa univerziteta. Dakle, ovo je jedan opšti podatak, važan, ali da nema iluzije da nam se niko ne smeje kad kažemo – biće 38% građana Srbije sa visokim obrazovanjem. To je mimo ove moje poslaničke grupe, ali je jako važno da se kaže istine radi. Da pređem konkretno na temu. Tema je promenjen rok koji je dat zakonom koji je prvi put nastao 2005. godine. Postavlja se pitanje – zašto je promenjen rok? Mogu da razumem, verujte mi, drage kolege, mogu da razumem da je neka od ovih diskusija bila 2012. godine ili čak i 2008. godine, u prvom trenutku da su se neke kolege prosto ne baš konkretno dobro opredelile, pa sad hoće nešto da promene. Međutim, kada je počelo to, 2012. godine, ja mislim da su napravljene neke kardinalne greške koje mi sada ispravljamo. Ako ste zaista vi poslanici, ako je među vama bilo onih koji su glasali 2012. godine, doneli takve odredbe, ja mislim da to nije bilo nešto što je trebalo da pomogne studentima. To je bilo da otaljamo posao, pa da produžimo rok, pa nek oni vide šta će i kako će. Da je bilo iskrene želje da se pomogne studentima, prvo što bi trebalo na takvom jednom zasedanju pre četiri godine da bude rečeno, to je – radi se o tom i tom broju studenata, precizno. Zatim, kada je 2014. godine ponovo to došlo na dnevni red, trebalo je da bude od onog broja studenata, nek je to 2000, nek je to 1200, nek je to bilo koji broj, taj i taj procenat studenata je krenuo u proces. Dakle, to je ono što fali ovome svemu. Da bi sada 2016. godine ponovo potpuno bez ikakvih podataka, kako da kažem, poverili na „majke mi“ i „časnu reč“ nekome da produžuje rok i da prosto bude, možda ćemo i 2018. iste ovakve stavove imati i morati da radimo, zato što niko nije uradio dobro posao 2012, 2014. godine, pa evo sad mi radimo pogrešan posao 2016. Jako bi me interesovalo da li je i u stenogramima sa sednice iz 2012. godine ili 2014. godine, da li je pisalo da je ovo poslednji put? Pošto, danas smo to čuli - e, ovo će stvarno da bude poslednji put. Ono što Srbiji fali, to je jako veliki problem, to je osećaj svakog od nas da kada se donese neka odluka ili neki zakon, da onda bude izvesnost da će to tako i da bude. Ja kao dugogodišnji čovek sa univerziteta, 43 godine sam radio, imao sam prilike da mi studenti kažu kad im unapred najavim nešto – pa, mi nismo verovali da ste vi ozbiljni. To je način kako funkcioniše Srbija. Dakle, da je bilo želje da se stvarno reši ovaj problem, već počev od 2012. godine trebalo je to uslovljavati, ono što ne radimo evo ni danas, da se kaže fakultetima, već zavisno od toga sa kog fakulteta dolaze ti studenti. Ja sam bio na jednom malom fakultetu, dakle, na Hemijskom fakultetu, i za njega mogu da kažem da smo se jako trudili da bude efikasan i dobar, ali jedan određen broj studenata je verovatno doveden u priliku da veruje u nešto što ne može da ostvari i bojim se da je jedan od velikih problema u ovom trenutku upravo to da ti studenti i dalje veruju čak i ako do 2016, odnosno 2018. godine ne budu završili, produžićemo mi to do 2020. godine, pošto i ovako odlučujemo iz malog mozga, bez ikakvih elemenata, bez ikakve procene. Dakle, to je prva stvar koju sam hteo da kažem i za koju verujem da je važna. Nastavak, da smo hteli da pomognemo tim studentima, mi na univerzitetu, trebalo je da kažemo, na tim fakultetima gde je to veliki problem, trebalo je da kažemo – dajte, kolege, pa još jednom ćemo vas uzeti u sistem obrazovanja na ta dva predmeta. Danas smo čuli da je neki veliki problem na Geografskom fakultetu. Ako je Geografski fakultet taj koji ima taj problem, trebalo je da se taj problem rešava tamo, ali da se tačno kaže koji je broj, ko je odgovoran i kako ćemo izaći iz toga. Ovaj metod, gde se nešto što je oročeno do određenog dana produžuje dalje bez ikakvih novih elemenata, to je metod koji ni na koji način ne možemo da podržimo. Sada kada smo već došli u ovo stanje nevolja je u tome da je produžetak rokova verovatno jedini način, ali moramo da razumemo da bi bilo jako dobro, uz ovu našu odluku, da bude i jedna opomena i fakultetima i studentima da je došlo vreme da se počne verovati u bajke, kao što je npr. Pepeljuga gde će se tačno u ponoć to desiti i posle toga više nema – šalili smo se, produžićemo još za sat posle ponoći. Izvinite što ovako karikiram, ali to je jedna od tužnih stvari oko naše situacije. Druga stvar koja isto tako ima veze sa predlogom današnjeg zakona je stvar oko bodova, oko 48 bodova i cele te situacije. Tu je tek karikatura od onoga što je Srbija napravila sa svojom Bolonjom. Ono što u Srbiji nazivamo Bolonjom nema veze ni sa kakvim logičnim postavkama koje je Bolonja tražila. Moram da kažem, jako je malo fakulteta koji su nešto od toga probali da urade. Veliki je problem u tome što smo mi probali Bolonju da uguramo u stare kalupe. Mene su na fakultetu, kada smo probali da uvedemo Bolonju, pitali oni službenici dole – a koji mi pečat da udarimo u indeks? To je bio glavni problem Bolonje i zato na mnogim fakultetima se i danas priča o tome. Nekih 60 fiktivnih bodova treba da se pretoči u ne znam ni ja šta da bi se upisala prva godina. Godina po Bolonji više nema, ni jedna godina, postoji samo školska godina 2015/2016, 2016/2017. i u tom trenutku svaki student bira neke određene oblasti, predavanja, vežbe iz određenih predmeta i studira to. Dakle, jedna jako važna promena, i to je važno da se u Srbiji čuje. Zato koristim ovu priliku da kažem da je ovo po čemu mi sada radimo karikatura. Znam i zašto je došlo do te karikature. Ono što je ogromna opasnost, još i to da dodam, to je da smo povezali studiranje sa finansiranjem, i to godina za godinu. To su fakulteti nametnuli. Trebao je svaki student da ima svoj itinerer, i to bi bilo mnogo jeftinije za Srbiju. Ne bih više govorio. Mi smo mnogo mala poslanička grupa i trošim vreme, pokušavam da pokažem da smo vrlo solidarni, vrlo konstruktivni, ali ovo je način na koji ne treba raditi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Milenković.
Poštovani ministre, gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvek kada govorimo o visokom obrazovanju nešto mi se stegne u grlu, da li zbog sećanja na svoje studentske dane, da li je to žal za nekim sistemom vrednosti drugačijim, kako u društvu, tako i u visokom obrazovanju. Stara kineska poslovica kaže – ako misliš na godinu dana unapred, posej pirinač, ako mislih deset godina unapred, zasadi drvo, ako mislih sto godina unapred, obrazuj narod. To je velika istina i pravi ove započete reforme u našem obrazovanju su pravi odgovor na zahtev budućnosti i na potrebe za novim znanjima i novim veštinama. Erozija našeg visokog obrazovanja je počela negde 2002, 2003. godine sa ekspanzijom privatnih univerziteta i privatnih fakulteta. U jednom momentu smo imali devet univerziteta i 60 privatnih fakulteta. To prema našoj veličini u odnosu na evropske države svakako je ubedljivo najveći broj. Ta hiperprodukcija studenata i diploma nije donela ništa dobro društvu, naprotiv, čak mogu reći da je bila kočnica razvoju društva. Studenti na tim privatnim fakultetima se ne doživljavaju kao mladi ljudi koje treba naučiti, obučiti da sutra budu temelj i stub društva, nego se više doživljavaju kao izvor prihoda. Oni se ne uče i ne obučavaju da znanjem, trudom, radom dođu do uspeha, nego u tom nekom keš keri ambijentu se uče sasvim suprotnim i lošim životnim navikama i životnim shvatanjima. Mi smo ovde i raspravljamo da studentima smanjimo sa 60 bodova na 48 da mogu da upišu na budžet. Plan je bio da to uradimo jednu ili dve godine, a za to vreme da podignemo kvalitet nastave i da obezbedimo veći broj rokova kako bi studenti mogli da obezbede 60 bodova. Kvalitet nastave pre svega zavisi od kvaliteta samih profesora. Na žalost u našem društvu mnogi profesori stiču zvanje profesora tako što ne ispune kriterijume Nacionalnog saveta visokog obrazovanja, niti imaju dovoljno urađenih radova, niti imaju dovoljno znanja i iskustva kada je u pitanju pedagogija i metodika, a da ne govorimo da na nekim fakultetima, kod pojedinih profesora, prolaznost u jednom ispitnom roku je negde ispod 10%. Mnoge generacije zbog toga su imale problema da nastave svoje školovanje. Kada su u pitanju drugi kriterijumi, koji postoje da bi popravili kvalitet nastave, to su dali na nekom predmetu imamo po dva ili tri profesora. Različita shvatanja, različiti metod rada svakako se odražava na uspeh studenata. Sa druge strane, različiti su pristupi kada je u pitanju provera znanja, da li imamo pismeno, da li imamo usmeno, da li imamo dovoljno kolokvijuma, kakvi su završni ispiti. Sve je to vrlo složen mehanizam na koji treba delovati i uticati kako bi obezbedili uslove da taj kvalitet nastave bude mnogo bolji. Ono što je najvažnije u tome, a to je da studenti moraju, ponavljam, biti uključeni u kreiranje visokog obrazovanja. Gospodine ministre, vi ste to jako dobro shvatili i vidim da ste u tom pravcu krenuli i apsolutno sam optimista da ćete u toj reformi obrazovanja, s obzirom na vaše znanje, na vaše iskustvo, i uspeti. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Marko Milenković, a neka se pripremi narodni poslanik Darko Laketić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o visokom obrazovanju od svog donošenja 2005. godine pretrpeo je niz izmena i dopuna, kao i autentičnih tumačenja 2007, 2008. i 2010. godine, zatim kreće dinamizacija tih izmena i tumačenja 2012, 2013, 2014, 2015. i, sada petu godinu zaredom, 2016. godine. Vi ste gospodo naprednjaci obećali po dolasku na vlast da ćete ispraviti sve ono loše što su uradile dosmanlije, a vi ste samo nastavili istim putem. Javna tajna je u akademskim krugovima, ali i društvenoj zajednici, da se studiranje po bolonjskom sistemu, najavljivano kao veličanstvena reforma obrazovnog sistema, bez obzira na toliko hvaljene njegove kvalitete, mislim u prvom redu na mobilnost polaganja ispita sa jednog fakulteta na drugi, na tranzit sa domaćih na inostrane fakultete, što nije zaživelo u praksi, generalno je urušilo visokoškolski sistem. Pored danas aktuelnog otimanja Kosova, kao još jedan vid ultimatuma, 2005. godine zapad nam je nametnuo Bolonju, jer im nije bio cilj da stvaramo genijalce, već da zaglupljujemo naciju. Međutim, u tome nisu uspeli. Iako ga je potpisalo 46 država, primena bolonjskog sistema u ovih desetak godina potvrdilo je svu njegovu neopravdanost i besmislenost, jer ako je toliko dobar, zbog čega ga nisu inplementirali Oksford i Kembridž. Stara latinska izreka glasi – kvijeta non movera, odnosno ono što miruje ne treba dirati, a odnosi se kao opomena vladama i vladarima da ne preteruju sa donošenjem reformi po leđima naroda. Nije sporno to što se donose reforme. Međutim, nigde nema pozitivnih efekata tih reformi, posebno u tako bitnim resorima, kao što su obrazovanje, kao bazična osnova društva ili poljoprivreda, kao naša osnovna razvojna šansa. Jedan od najbitnijih problema koje je već sada trebalo rešiti u ovim izmenama i dopunama svakako se odnosi na sticanje stručnih naziva, definisanih u članu 95. i njegovu koliziju sa članom 8. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koji se tiče zapošljavanja u vaspitno-obrazovnim ustanovama. Naime, studenti koji završe osnovne studije sa 240 bodova, stiču naziv diplomirani, a studenti koji završe master studije stiču naziv master i sada nastaje problem, jer prilikom zapošljavanja u prosvetnim ustanovama mogu da rade samo lica sa master diplomama, ili oni koji su završili po starom, dok praktično diploma sa osnovnih studija ne vredi ništa. Nju direktori škola i drugih ustanova ne prepoznaju prilikom raspisivanja konkursa, već studenti koji završe osnovne studije moraju da idu na master, ako žele da bar imaju teorijske šanse za zaposlenje. Na ovaj način stiče se utisak da je samo bitno uzimanje novca od studenata i njihovih roditelja za master, jer studenti se osećaju oštećeno i materijalno i moralno. Mnogi fakulteti su zbog toga prešli na integrisani sistem školovanja, gde su sabrali osnovne studije i master, ali pitanje je da li je i to pravo rešenje. Takođe, na polju umetnosti srećemo sledeći problem, zvanja diplomirani teoretičar umetnosti i master teoretičar umetnosti nisu u skladu sa konkursima koje raspisuju direktori škola za diplomirane muzičke pedagoge, te studenti ne mogu da se zaposle u školama zbog zvanja koja im pišu u diplomama. Dalje, kada su u pitanju uslovi za izbor uz zvanje nastavnika u članu 64. postojećeg zakona u jednom stavu se propisuje da uz zvanje docenta iz polja umetnosti može biti izabrano lice koje ima stručni naziv doktor umetnosti, a zatim se u narednim stavovima predviđa da i za docenta, vanrednog i redovnog profesora može biti izabrano lice koje ima završene osnovne studije i umetnička dela koja se dalje kategorizuju. Na ovaj način se otvaraju široke mogućnosti i prostor za razne manipulacije, jer se ostavlja većinama na fakultetima i univerzitetima da tumače ove stavove zakona onako kako im odgovara, ili naravno dnevno odgovara ili možda prema ličnim simpatijama i afinitetima. Ja bih lično voleo da predložene izmene i dopune ovog Zakona budu bar mali korak napred u oblastima i pitanjima koja smo otvorili u današnjoj diskusiji, ali nažalost predstavljaju samo način da preživite bez protesta i bez štrajkova, početak nove školske godine i opet posle toga ostaju nerešena, nesređena pitanja prosvete, a to je stanje koje može odgovarati samo našim neprijateljima. Ovim izmenama ne rešavate suštinske probleme i ne uvodite red u oblast visokog obrazovanja, recimo da se pozabavite procesom akreditacije koji je pokazao izvesne mane i u svakom slučaju trebao da bude mnogo transparentniji i donese viši kvalitet visokom obrazovanju. Niste se pozabavili ni akademskim skandalima koji su potresli Srbiju u poslednje dve godine ministrovanja vašeg prethodnika Srđana Verbića, kada se on uglavnom branio ćutanjem ili nemušto odgovarao na postavljena pitanja. Šta je sa uvođenjem softvera za otkrivanje plagijata? On bi rešio mnoga, naravno ne sva, ali do danas nerazrešena pitanja. Šta je sa finansijskim statusom visokog obrazovanja? Visoko školske ustanove nemaju dovoljno sredstava za naučni rad, za inovacije, za istraživačke delatnosti, za bavljenje naučno obrazovnim aktivnostima u širem smislu, te se dešavaju slučajevi da ukoliko Ministarstvo dodatnim sredstvima ne podrži održavanje nekog naučnog skupa, taj se skup iz finansijskih razloga neće održati. Od onoga što dobiju od države, fakulteti ne mogu da podmire ni polovinu svojih potreba i zbog toga pribegavaju povećanju cena školarina. Smanjene su plate profesorima i znate šta je bila generalna ocena tog akademskog sloja? Pa, i neka su bar većine one, bar iako su smanjene, neka se samo vide neki pozitivni pomaci, neki pozitivni efekti tog oduzimanja od onih koji treba da stvaraju nacionalnu naučnu i kulturnu elitu. Međutim, sada posle dve godine od tog takozvanog solidarnog poreza, nijedna populacija stanovništva u Srbiji ne živi bolje. Prvi vaš korak, bi trebalo biti pomeranje prosvete iz socijalne oblasti, u razvojnu oblast i da se ne gleda da je to praktično trošenje novca, već je to jedno od najboljih i najprofitabilnijih ulaganja na duže staze. Zato gospodine ministre, za početak treba da lobirate kod vašeg kolege ministra finansija, zatim i kod predsednika Vlade, da se u budžetu za 2017. godinu za prosvetu izdvoji, ne mora 6% kao što je to u zemljama EU kojoj toliko težite, u Srbiji je 3%, bar nek ide na 3,5% ako ne može više pa će narednih godina u kontinuitetu taj iznos da se povećava. Ustavni osnov za donošenje zakona svakako postoji, a ovde u objašnjenju pišete da se donosi zakon u cilju poboljšanja efikasnosti sistema visokog obrazovanja. Ukoliko su ovo mere za poboljšanje efikasnosti sistema visokog obrazovanja, a po jutru se dan poznaje, plašim se da od te efikasnosti neće biti ništa. Prosvetari bi voleli da budete dobar ministar i vi svakako imate bitne preduslove da to budete, posle vašeg prethodnika Srđana Verbića nije teško da budete dobar ministar. Ako je u pitanju plagijat, Verbić će opravdanje naći u zakonima u kojima nije jasno navedeno u kojim slučajevima se nešto smatra plagijatom, a i deca će iz prvog razreda osnovne škole, ukoliko im date dva teksta identične sadržine ili identičnog sklopa ili niza rečenica, objasniti Verbiću i razjasniti mu sve potencijalne nejasnoće i nedoumice. U svakom slučaju potrebno je sistemsko rešenje. Ovakve diplome sa sumnjivim kvalitetom nisu nikome od koristi, institucije sistema bivaju nezainteresovane za ove probleme, a mi kao država i društvo samo dublje tonemo u krizu etike i kvaliteta visokog obrazovanja. Podsetiću vas da je još pre 15 godina prof. dr Vojislav Šešelj otkrio plagijat najgore vrste kod profesora Pravnog fakulteta, izvesnog Stevana Lilića koji je za svoju knjigu „Upravno pravo“ prepisivao poglavlja i poglavlja vrhunskog srpskog i svetskog intelektualca Laze Kostića. Dr Vojislav Šešelj je javnosti komparativnom metodom ukazao na plagijat Stevana Lilića sve precizno, naveo drskost i podlost prljavog plagijatora Stevana Lilića, kako glasi tekst dr Vojislava Šešelja, dakle Stevana Lilića koji je pomenuti udžbenik objavio, zamislite koautorski sa tada već preminulim prof. Nikolom Stjepanovićem iz čije je knjige upravno pravo iz prethodnog izdanja prepisivao već plagirana poglavlja. Konačno, kao epilog nakon 15 godina, dobili smo samo ćutanje nadležnih koje svi možda malo grubo, ali surovo realno tumačimo kao opravdanje. Uopšte to ministrovanje vašeg prethodnika obeležili su stalni štrajkovi, njegovo stalno najavljivanje donošenja novih zakona o osnovnoj školi, o srednjoj školi, o visokom obrazovanju, o prosvetnoj inspekciji, o studentskom organizovanju, pretnje tehnološkim viškovima, smanjenje plata prosvetnim radnicima koji su nastavili sa štrajkom. Kao epilog tog ministrovanja imali smo polivanje vodom takvog ministra. Naravno sve bismo to definisali sada kao jedno dezorijentisano, dezorganizovano ministrovanje bez jasnih ciljeva i usmerenja ka rešavanju problema i ispunjenju tih ciljeva. Šta je sa mitom i korupcijom? Još jedna neuređena oblast visokog obrazovanja. Izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije za 2014. godinu kaže da je oblast obrazovanja i visokog obrazovanja podložna korupciji i da je tu hitno potrebna intervencija države. Vi sada za vaše vreme ministrovanja imate situaciju gde na televiziji jedna devojka, neki bi je nazvali starleta, javno se hvali da joj je stariji gospodin, njen prijatelj kupio diplomu, doneo diplomu na poklon, a da nije polagala ni jedan jedini ispit niti da zna koji je fakultet, niti bi na pitanje umela da odgovori kako glasi njen stručni naziv. Vi kao stara nova Vlada ostajete nemi bez odgovora na ovaj slučaj. Od negde morate da počnete. Neprihvatljivo je, skandalozno je, ja sam zapanjen da do dana današnjeg niste reagovali, ne preduzimajući odgovarajuće mere. Ako nastavite sa ćutanjem ovakve stvari će se i u budućnosti dešavati. Na kraju gospodine ministre, 67 dana vašeg ministrovanja je kratko vreme za ozbiljne kritike na vaš račun, ali već još 33 dana i napunićete kao Vlada i kao ministar 100 dana i onda ćete biti podložni objektivnim kritikama, ali ova vaša izostala reakcija u momentu na očigledan prosvetni kriminal, ukoliko i sada kada smo javno ovaj slučaj izneli, ne reagujete, onda ubuduće nećete imati pravo da se čak ni deklarativno zalažete za poboljšanje efikasnosti i poboljšanje kvaliteta visokog obrazovanja. Imajte u vidu da se od vas očekuje mnogo, jer previše je do sada bilo promašaja na mestima ministara prosvete ali i ostalih ministara. Šta ćete,takva je bila volja naroda. Dakle, SRS i društvena zajednica očekuju od vas što pre predlog novih prosvetnih zakona koji bi regulisali sve ove mane i nedostatke i uveli red u ovu materiju. Sve ono što vam je danas tako jasno i precizno ukazao dr Vojislav Šešelj, a evo i ja u svojoj diskusiji pokušao da doprinesem u tom smeru. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Darko Laketić, a neka se pripremi Boško Obradović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre i članovi njegovog tima, uvažene kolege narodni poslanici, ja ove izmene Zakona o visokom obrazovanju o kome danas govorimo, apsolutno podržavam. Ne bih se složio sa prethodnim govornikom da je sve tako crno kao što on prikazuje, ali u svakom slučaju pomaka u ovom proteklom periodu definitivno da je bilo. Izmenu ovog člana 1, dakle prvog člana, o kome govorimo, ja shvatam kao ideju ministarstva da se maksimalno iskoriste budžetska sredstva koja su uložena u finansiranje tih tzv. starih studenata. Naime, o čemu se radi? Ako pođemo od jedne činjenice, a to je činjenica da država prosečno uloži u jednog studenta 500 hiljada dinara, dakle pola miliona dinara na godišnjem nivou, dođe se do jedne zamašne sume da u toku jednog školovanja samo jednog studenta ta suma izađe i nekoliko miliona dinara. Dakle, mi se nikako ne smemo, po mojim uverenjima i po mojim stavovima, odricati tih ljudi koji su sutrašnji visokoškolci, dakle visokoobrazovani ljudi. Stoga smatram upravo zato što je država uložila ogroman novac u te studente ne smemo, pre svega, lišiti njihovih usluga u nekom narednom periodu. Razlog više je i taj, upravo zbog toga što ovi studenti ne verujem da bi mogli završe studije ukoliko bi morali da se uklope u taj novi sistem obrazovanja. Tako da na ovaj način mislim da država racionalno postupa. Najmanje značajan razlog za podršku ovom predlogu jeste činjenica da je udeo osoba uzrasta od 30 do 34 godine koji imaju visoko ili više obrazovanje u EU je skoro za trećinu veći nego u Srbiji, sa udelom od 36,8% u 2013. godini i osetnim povećanjem u odnosu na 2002. godinu, EU još uvek nije ispunila svoj zacrtani cilj, a to je da 2020. godine taj procenat bude 40%. Kod Srbije je taj procenat 25,3%. Dakle, na vrlo niskom nivou. Ja smatram da upravo ovim promenama zakona će se ublažiti ovaj procenat, odnosno povećati ovaj procenat u ovoj starosnoj grupi stanovnika. Ne mislim da će promena ovog zakona krucijalno rešiti problem definitivno, ali će u svakom slučaju ublažiti taj procenat o kome govorim, a za koji mislim da je veoma bitan. Mislim da dobro govori, ovo su porazne statistike za nas, zato što na osnovu ovih statistika definitivno se vidi da praktično kasnimo najmanje nekih 15-ak godina za valjanom strategijom u obrazovanju. Dakle, 2002. godine je EU prosečno imala 24% visokoobrazovnih stanovnika u toj starosnoj populaciji. Mi taj procenat imamo danas. Svakako smatram da ovo treba da bude poslednji rok za produžetak završetka studija ovih tzv. starih studenata, odnosno studenata koji su započeli svoje školovanje pre stupanja na snagu zakona iz 2005. godine. Što se tiče izmena zakona, odnosno izmene člana 3. i snižavanja broja spb poena koje je potrebno ostvariti da bi se rangirali u okviru ukupnog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta Republike Srbije to mislim da je opravdano iz više razloga. Prvi razlog je taj zato što sama izmena zakona nema praktično nikakvih finansijskih efekata na budžet Republike Srbije, što je vrlo značajno, mora se priznati u ovim okolnostima finansijske krize. S druge strane i sam kao univerzitetski nastavnik moram da konstatujem jednu činjenicu, da ona brojka koja se tiče ovih spb poena, govorim sada o važećem zakonu, zaista moram reći da postoje objektivne teškoće da studenti ostvare tu kvotu. Mislim da je ovo više nego dobar predlog i više nego dobra priča i smatram da upravo o ovom predlogu treba napraviti jednu široku debatu, dakle, i sa fakultetima, sa univerzitetima, ali i sa svim relevantnim subjektima koji učestvuju u ovom procesu. Mislim da je to pravi put. Takođe smatram da je ministar vrlo transparentan čovek i čovek koji je pre svega orijentisan ka saradnji i mislim da tu definitivno neće biti problema. Treći razlog koji govori u prilog izmene ovog člana jeste pre svega da je opravdana ova odluka iz jednog vrlo praktičnog razloga, veliki broj studenata je vrlo lošeg materijalnog statusa. Na ovaj način ući će u onu kvotu studenata koji se finansiraju iz budžeta RS, što je po meni odlična stvar, a opet ta brojka će biti u onoj okvirnoj zakonskoj kvoti koji propisuje odluka Vlade RS. Dakle, sve je u okviru zakona sa jedne strane, a sa druge strane mislim da će ova odluka definitivno značiti studentima kojih se upravo ona tiče. Na kraju reći ću jednu afirmativnu stvar, a to je da sam sa gospodinom ministrom imao prilike da razgovaram i njegovi stavovi i vizije obrazovnog sistema su me zaista obradovali. Moram reći da mi upravo ta vizija obrazovnog sistema daje nadu da će on upravo postaviti lestvicu kvaliteta obrazovnog sistema u Srbiji na značajno viši nivo nego što je to bio slučaj u dosadašnjem periodu. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Parezanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre i kolege narodni poslanici, mislim da ova tema visokog obrazovanja u Srbiji je svakako značajna, ali ima nešto mnogo značajnije od toga, a to je jedna tema koju je danas načeo predsednik Vlade RS, gospodin Aleksandar Vučić, a to je pitanje, gospodine ministre, koliko ste vi noći noćili u Niškoj kasarni i da li ste ostali dovoljno dugo tamo i da li ste se vratili u hotel… (Poslanici dobacuju.) Ne razumem. Nisam ja pokrenuo tu temu, nego predsednik Vlade koji je rekao da su ga svi ministri napustili i da niko više nije ostao sa njim u kasarni i da nema uslova i da svi hoće kadu…
Gospodine Obradoviću, molim vas da govorite o temi. Imate još 25 sekundi. (Boško Obradović, s mesta: Kako 25 sekundi? Govorio sam samo minut.) Samo minut vam je i ostao. (Boško Obradović, s mesta: Govorio je samo četiri minuta.) Imate još samo 24 sekunde. (Boško Obradović, s mesta: Govorio je samo četiri minuta. Niko drugi iz poslaničke grupe nije govorio.) Možete kasnije. Spremićemo vam izvod iz elektronskog sistema da vidite ko kako govori. Nije uopšte problem. (Boško Obradović, s mesta: Oduzeli ste mi minuta kada je bila povreda Poslovnika.) Oduzet vam je minut i 51 sekunda. Ostalo je još ovoliko koliko sam vam rekao. Zaista toliko. (Boško Obradović, s mesta: Onda mi dajte 24 sekunde.) Zatražite reč.
Neka ove 24 sekunde budu posvećene pismu koje smo dobili od studenta Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu, Ane Cvetić koja traži upravo ono o čemu smo vam govorili, da i bolonjci upisani 2006. 2007. i 2008. godine dobiju mogućnost produženja i da omogućite, odnosno podržite amandman kojim bi zapravo i oni bili tretirani kao i stari studenti, a ne terani da se iznova ponovo upisuju i plaćaju troškove novog upisa. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Obradoviću. Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, drage kolege, meni je žao što već drugi put danas imamo situaciju da kolega Boško Obradović priča o svemu, samo ne o temi dnevnog reda, da se bavi SNS, da na svaki mogući način vređa SNS, koja mu je, očigledno, opsesija. Prosto, ja ne mogu da dozvolim da nama predavanja drže najgori. Moram da kažem nešto i građanima Srbije i svima vama u sali, jer nije fer da samo mi u Čačku trpimo divljake. Danas je u Čačku u jednom trenutku prekinuta sednica Skupštine grada, jer je predsednik Gradskog odbora Dveri u trenutku kada je završavao svoj govor, dakle, govorio preko svog vremena i posle opomene to nastavio, kada mu je oduzeta reč, čovek je ukrao mikrofon i prekinuo sednicu Skupštine grada. Dobro ste čuli – ukrao je mikrofon. I to nije prvi put da divljaci i primitivci iz Dveri prekidaju na taj način sednicu Skupštine grada Čačka, a onda nam njihov šef ovde drži predavanje, ne znam ni ja o čemu. Ono što hoću da pohvalim, to je ažurnost ministra i njegovog tima i neku pristupačnost i komunikaciju koju smo uspostavili. To kažem kao član Odbora za obrazovanje. Mogu to da kažem i na primeru grada Čačka, gde smo imali određene probleme, probleme sa eksternom evoluacijom, imali smo situaciju da nismo znali da li će da počne školska godina i na kraju, uz jedan kvalitetan dijalog, ti problemi su prevaziđeni. To je nešto što hoću da kažem, jer se to u javnosti i u medijima ne vidi dobro, a dobar je princip i pristup. Znamo da dosta često problemi nastanu u nedostatku komunikacije i zato se nadam da ćete nastaviti sa takvim pristupom. Kada su u pitanju izmene ovog zakona, jasno je da u ovom trenutku to treba podržati i da treba tim studentima omogućiti da završe fakultete pod onim uslovima pod kojim su ih i upisali. Mnogi od njih su jako dobri studenti, imaju izuzetno visoke proseke i zbog različitih, veoma opravdanih razloga, još uvek nisu završili studije, a postoji ta neka percepcija u javnosti da su to uglavnom lenji ili nezainteresovani studenti. Međutim, nije to uvek tako. Prethodna reforma visokog obrazovanja trpi određene posledice delimične primene Bolonjske deklaracije, gde su fakulteti mahom prihvatali tu reformu u smislu nametanja obaveza studenata, a kada su u pitanju neke suštinske stvari, kao što su usklađivanje programa, gradiva, metodologije izvođenja nastave, uvođenja prakse, tu se nije postigao adekvatan rezultat i u tom smislu ja i podržavam zahteve studenata da se održi taj prag od 48 ESP bodova za prelazak u narednu godinu o trošku budžeta. Ono što može da se postavi kao pitanje jeste – koji je cilj ograničavanja dužine studiranja? Mogu da se složim da treba da postoji i smatram da treba da postoji, pre svega zbog nekog održavanja kvaliteta znanja i kontinuiteta. Pretpostavka je da neko ko previše dugo studira može i da zaboravi ono što je bilo na samom početku, ili da veoma kasno prvi put stupi u radni odnos u toj struci i u tom smislu to mogu da podržim. Ali, mislim da je sada situacija malo drugačija. Prosto, postoji ograničenje koje je osam godina. Kada prođe tih osam godina, studentima se kaže – izvršite reupis, dodaćemo vam par ispita, nastavljate gde ste stali, samo je problem što to morate mnogo da platite. I dalje postoje profesori koji svesno održavaju nisku prolaznost na fakultetima, gde unapred kažu studentima da taj njihov predmet neće mnogo njih položiti, to mogu iz ličnog iskustva da kažem, i prosto, u takvoj atmosferi, neki studenti se ne snađu, iz različitih okolnosti, a kad prođe osam godina, neko im kaže – sve je okej, nastavljate dalje, samo morate to da platite. Ja mislim da osnovni cilj tog ograničenja ne sme da bude taj profit samih fakulteta. Ono što mi smeta je sledeće. Ja mogu da razumem i studente koji su prvi bolonjci, jer su upisali fakultete u to neko konfuzno vreme, kada je Bolonja tek počela da se primenjuje i nisu osetili te benefite reformi, ali ono što mi smeta jeste određena licemernost i politikanstvo dela opozicije.Na samom Odboru, u nekim neformalnim razgovorima sa njima, pitao sam ih da li su im stigli ti mejlovi, šta misle o tome, gde su neki rekli da apsolutno to ne podržavaju, jer, prosto, oni podležu nekim drugim zakonima, a danas vidimo da se podnose amandmani jer su oni, tobož, mnogo zabrinuti za prve bolonjce, za one studente koji trpe posledice njihove reforme obrazovanja. Godine 2005. je donet zakon. Imali su sedam godina vremena da određene stvari isprave, ništa nisu ispravili, a danas su mnogo zabrinuti za njih. Ono što hoću vas, ministre, da zamolim, jeste da nađemo način da se i tim studentima izađe u susret, da mogu svoje fakultete da završe, a da ih to previše ne košta. Mislim da postoje fakulteti, a u to sam se uverio u razgovorima sa studentima koji su na to spremni, međutim, postoje i oni koji nisu. Slažemo se da nam je potreban nov zakon i neću previše danas govoriti o tome jer bismo otišli daleko, ali, samo ću reći da smatram da reforme visokog obrazovanja treba da prate i reforme osnovnog i srednjeg obrazovanja, a pre svega u tom pristupu, i učenika i nastavnika i profesora, od prvog dana školovanja učenika, kako na fakultete ne bi dolazili sa lošim navikama, lošom disciplinom i malo praktičnog znanja. Potrebna nam je jasna reforma i upisne politike, kako bi fakulteti školovali one kadrove koji su Srbiji potrebni u 21. veku. Dakle, dosta tu posla ima. To je posao koji nas čeka i koji treba da ima za cilj da napravi neki realni odnos između onih obaveza i standarda koje namećemo studentima, a sa druge strane, tim benefitima koji oni treba da imaju od same reforme. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Član 106. Malopređašnji govornik je u dobrom delu svog izlaganja govorio o nekoj krađi mikrofona u Čačku, a mi radimo već osmi sat, sa temom dnevnog reda o tome kakva je sudbina studenata koji su upisali po Bolonji. Mislim da je veoma važno, s obzirom da je četvrtak ili petak krajnji rok za njih, da im ipak danas damo informaciju da li postoji politička volja ove Vlade da im se izađe u susret ili ne, s obzirom da su troškovi toliki da prelaze sto hiljada dinara, u zavisnosti od fakulteta. Zaista bih vas molio da sve buduće govornike uputite na to da zaista govore o tački dnevnog reda, o problemima s kojima se danas suočavaju studenti koji su upisali po Bolonji svoje fakultete i studije. Zahvaljujem.
Kolega Božoviću, kad bih radio to što vi od mene tražite, vi biste imali pravo da izgovorite samo prvu rečenicu. Pravo na repliku, reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Veliko hvala, predsedavajući. Razumem ja traume Srpske napredne stranke. Razumem da nije lako kada Dveri dokažu da je moguće pobediti SNS kada ih pobedimo na deset biračkih mesta u Čačku, kada osvojimo 25% glasova na lokalnim izborima i kada smo im tamo najjača opozicija i kako dokazujemo kako će izgledati uskoro Srbija kada ojača opozicija Srpskoj naprednoj stranci. Naravno da treba taj virus zaustaviti i sprečiti da se taj čačanski virus pobune protiv SNS prenese dalje po Srbiji. Međutim, to je nemoguće zaustaviti. Prosto, rađa se nova opozicija Srpskoj naprednoj stranci, Dveri učestvuju u stvaranju te nove opozicije, idemo krupnim koracima ka tome da građani Srbije shvate da postoji alternativa SNS i da se ne plaše svih pretnji, svih laži, svih kleveta, svih podmetanja i svega onoga što doživljavamo neprestano svi, kada se usudimo da iskritikujemo njegovo vrhovno božanstvo i veličanstvo Aleksandra Vučića. Ljudi, ne plašite se. Vučić je običan čovek, kritikujte ga, budite slobodna opozicija, recite šta mislite. Nisu ti naprednjaci ništa posebno. Jesu malo ojačali, imaju mnogo para, uzeli su sve medije, kradu izbore, sve to znamo, međutim, nije to ništa strašno. Bilo je i pre njih takvih bahatih vlastodržaca, pa ih, evo, danas više nema i gotovo ih niko ne pamti. Tako će i naprednjaci proći. Treba se samo tome opoziciono suprotstavljati, treba biti hrabar, ne treba se plašiti ni Aleksandra Vučića ni bilo koga drugog. To je taj čačanski virus koji jednostavno muči Marka Parezanovića i Srpsku naprednu stranku. Razumljivo je da ono što se dešava u Skupštini grada Čačka njih posebno boli, zato što je takva vrsta opozicionog rada koji je tamo prisutan pelcer opozicije za čitavu Srbiju. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Obradoviću. Potpuno ste u pravu, jednog dana će Srpska napredna stranka izgubiti vlast, samo ne znam da li ćete vi da budete tu da to gledate. Pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović. Izvolite.
Izgleda opet moram prethodnog govornika da podsetim da je u Čačku SNS pobedila u preko 90 izbornih jedinica, da je ostvarila ubedljivu pobedu, da ima 35 odbornika, a za većinu je potrebno 38 i to samo po sebi govori, a već smo govorili da upravo prethodni govornik koji toliko ne voli SNS se toj istoj SNS nekoliko puta javno nudio za koaliciju, a tek onda kada je odbijen onda mu odjednom ne valja SNS. Hvala.
Opet replika, gospodine Obradoviću. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Mislim da je zaista vreme da odgovorim na ovu još jednu od čuvenih kleveta iz redova SNS, koja se neprestano ponavlja, kako se tobože Dveri nudile naprednjacima u Čačku. Prvo, to ne postoji. Nikada se nije desilo. Naprotiv je SNS pozivala Dveri na konsultaciju o formiranju vlasti nakon ovih izbora i mi smo se, naravno, na te konsultacije odazvali, ali su se oni opredelili i da prave jednu tanku većinu sa SPS i da nastave da vladaju Čačkom na onaj način kako su vladali i do sada. Prosto, ne žele da promene ništa u Srbiji i u Čačku. Žele da idu utabanim stazama koje smo već videli u vladavini nekih drugih pre njih, i to je ono što je osnovni problem SNS. Ništa vi novo na srpsku političku scenu niste doneli i to je vaš problem sa Dverima. Ne pristajete da se u Srbiji nešto zaista promeni. Znači, vi na rečima ste veliki u borbi protiv korupcije, a nema zakona o ispitivanju porekla imovine. Veliki ste u rečima, u bilo kom drugom pogledu, ali nema vaših konkretnih dela. To je problem SNS. Pet godina ste na vlasti. Nemate rezultate i dalje se pozivate na vrlo loš režim prethodni, nikako da se naviknete da ste vi na vlasti, mnogo vam više prija opozicija i kada nekoga drugog kritikujete, a nimalo ne vam ne prija kada vas neko kritikuje. To je ono na šta morate konačno da se naviknete. Vi ste gospodo naprednjaci vlast. Vi ste predmet kritikovanja. Vi morate da slušate opoziciju koja vas kritikuje. Opozicija je dobila podršku građana Srbije da bi imala ova Skupština Srbije ozbiljnu opoziciju koja će vas kritikovati i ne možete vi da se ponašate kao da opozicija ne sme da se čuje. Naravno, da opozicija mora da se čuje i da vi morate da naučite da poštujete opoziciju, u krajnjem možete da naučite nešto od opozicije. Opozicija je često i konstruktivna i daje vam veoma konkretne predloge koje vi ne prihvatate samo zato što dolaze iz opozicije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku.
Hvala, gospodine predsedavajući, replika zbog pominjanja stranke. Obraćam se sada vama, pre svega, vama gospodine predsedavajući, jer nemam nameru da dajem na važnosti onome kome izgleda suština boravka na ovom mestu ovde, da pokuša da isprovocira repliku, da pokušava da privuče kamere, verovatno željan krupnih kadrova. Dakle, mislim da ste vi gospodine predsedavajući bili potpuno u pravu što ste, mada nije bilo osnova za repliku ipak dozvolili nekima da ovde govore, mislim na čoveka koji je govorio pre mene. Što više on bude imao prilike da govori biće očiglednije koliko ništa nema da ponudi i koliko ništa i ne zna. Između ostalog, da sam sebe nazovem virusom, nemam apsolutno ništa protiv. Da kaže da učestvuje u formiranju nove opozicije, verovatno misleći na one sa kojima je delio binu ispred RIK-a, a kojih se sada nešto izgleda stidi, odriče, od njih se distancira, nemam ništa protiv da to ponovi koliko god hoće puta. Pa, i u ovom poslednjem, kada je dokazao da računajući vreme od kada je SNS u poziciji da formira Vladu do danas ne ume ni da broji. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, 20 meseci je pred vama. Šta ćete da uradite za tih 20 meseci i šta ćete da uradite u kom od tih 20 meseci? Ako to ne znate danas da nam odgovorite, mi ćemo se za 20 meseci opet ovde videti da produžavamo rokove za studente osnovnih studija i za postdiplomce i doktorante. Šta možete da uradite? Prvo, ono što morate da uradite i ono što ste trebali da uradite pre ove sednice, a to je da dobro proučite Poslovnik Narodne skupštine, Zakon o Narodnoj skupštini i ovlašćenja i nadležnosti, svega čime upravljate i vaše obaveze kada je u pitanju saziv Narodne skupštine čiji ste ministar. Dakle, da li možete da uradite nešto sa fakultetima? Šta? Smete li da ugrozite nezavisnost fakulteta? Ne smete. Da li možete da uvedete sistem bilo kakvih kriterijuma o tome, na kom fakultetu, od bilo kog univerziteta imate najviše problema i sa postdiplomskim doktorskim studijama i sa osnovnim studijama? Ko će to da vam radi? Na koji način? Po kom ovlašćenju? Kog meseca u sledećih dvadeset. Možemo mi ovde da čitamo sastave i recitujemo slike i bajke o tome kako želimo da nam izgleda obrazovanje, a 20 meseci će proći kao tren. Računajte da je pred vama 20 sati, a ne 20 meseci. I, otud idu moja dva pitanja. Prvo pitanje je, zašto niste u konsultacijama pri pripremi izmena i dopuna Predloga zakona razumeli da je savet upravo to što kaže, savetodavno telo, te ste u svojoj prvoj nameri da bez diskriminacijeuključite u izmene zakona produženje roka i za studente osnovnih studija i za postdiplomce i doktorante izostavili postdiplomce i doktorante. Moja amandman je jedna od mnogih u ovoj sali koji ide u prilog tome da se bez diskriminacije produžava rok i za studente osnovnih studija i za postdiplomce idoktorante, zato što bi sve drugo bilo diskriminacija, jer su oni u istom položaju u trenutno važećem zakonu. Zašto ste na kraju izostavili studente po Bolonji? Zašto ne znate da možete da podnesete amandman? Zašto ne uključite Odbor za obrazovanje koji može da podnese amandman? Ako to ne znate danas, šta je nama garancija da ćete to znati sutra, prekosutra ili za mesec dana. Kada ćete doći u Skupštinu da nam kažete, izmerio sam sistem koji hoću da menjam i znam koji fakulteti, znam koji doktoranti su najvećem problemu. Moje drugo pitanje je, da li možete da nam garantujete da ćete vratiti novac studentima osnovnih studija ako su uplatili iznose koji su fakulteti od njih tražili ili doktorantima od kojih je traženo da se prijave i da plate treću godinu doktorskih studija. Da li znate kako se taj novaca vraća jednom uplaćen? Ko je za to zadužen? O kojoj god sumi da se radi fakulteti su od studenata i od doktoranata taj novac tražili. Dakle, ta dva pitanja meni pokazuju danas u odgovoru, mislite li vi ozbiljno ili vam se čini da činjenica da imate podršku u Vladi i da imate podršku u Skupštini da je dovoljna sama po sebi. Četvrti ste ministar koji misli da je to dovoljno. Samo četiri i po godine nije dovoljno. Nije dovoljno da se olako izriču stavovi koje smo od vas čuli ovde da se ovde i ne radi o zakonu i da ne i ne znate kako vi možete da podnesete amandman. Nije dovoljno da se da opisna slika i da nama kažete da je na Vladi da su doneti strateški pravci. Na kojoj sednici Vlade i kakvi strateški pravci? Strategija nije ušla u fazu izmena. Ozbiljne su stvari u pitanju kada je tema visoko obrazovanje u jednom društvu. Volela bih da razumemo zajedno svi ovde da je tema obrazovanja kao i tema zdravstva, tema na koju je lako postići saglasnost među nama narodnim poslanicima kao što je postignuta kada je u pitanju podrška amandmanima. Zahvalna sam razumevanju poslanika SNS što zaista ispunjavaju svoju ustavnu dužnost kao narodnih poslanika i verovatno će podneti amandman kao odbor ili neka od njih, meni je svejedno za čiji amandman će se glasati, važno je da doktoranti ne budu diskrimisani, da studenti postdiplomskih studija dobiju svoje pare natrag. Ali, mi je važno da studenti koji su po Bolonji takođe dobiju svoj novac natrag i da im bude omogućeno. Dvadeset meseci, na to mislite ministre. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Maletić, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Pavlović.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas smo zaista čuli različite govore u vezi sa ovim izmenama Zakona o visokom obrazovanju, iako kao što je ministar naznačio svi su rekli da će glasati za predložene izmene, ali su licemerno govorili o tome šta sve ne valja i propitivali ministra o tome šta će biti urađeno i zašto nisu urađene određen izmene. Ne treba da zaboravimo da je Zakon o visokom obrazovanju koji je 2005. godine donet upravo podržan od većine poslanika koji danas kritikuju izmene i rad Ministarstva, odnosno pre svega Vlade Republike Srbije. Ja ću istaći da je Vlada Republike Srbije, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, jedna od retkih Vlada koja je obrazovanje veoma ozbiljno shvatila i to ne samo deklarativno, jer kada se okrenemo i pogledamo prethodne vlade, videćemo da su svi u svojim ekspozeima posvećivali, doduše, dve rečenice samo o obrazovanju, a da se uopšte nisu bavili njime u praksi. Danas je situacija mnogo drugačija. Mi već vidimo da je aktuelni ministar doneo nekoliko rešenja, koji su bili neophodni, koji su u javnosti odjeknuli, a to je, pre svega, uvođenje informatike, najava da će se uvesti preduzetničko vaspitanje, što je veoma bitno za dalju politiku prema visokom obrazovanju i obrazovanju uopšte. Ono što je Vlada najavljivala i na čemu se zaista radi, a to možemo i da vidimo u praksi prema postupcima koje Vlada sprovodi, jeste da će biti veoma intenzivno i usko povezano obrazovanje sa privredom, odnosno, pre svega, privatnim sektorom. To je ono što je nužno da bi se privreda jedne države razvijala. Mnogi poslanici su ovde kritikovali i govorili o tome da nisu sprovedene reforme onako kako su najavljivane u prethodnom mandatu Vlade. Međutim, ja se ne bih složila sa time, mada DS često ne odgovaraju određeni potezi iz SNS, i to apriori, bez obzira da li je to istina ili nije. Ja pretpostavljam da je bivšem režimu mnogo bliži način rada Dragoslava Petrovića, koji ima poseban osvrt na tehnološki razvoj i nauku i slažem se, verovatno njima ne prija rad Vlade Aleksandra Vučića, pošto je verovatno mnogo produktivnije za Republiku da se nenamenski troši novci, na taj način opravdava tzv. izmišljeni neki tehnološki razvoj, koji uopšte nije bio primenjivan. Prošla Vlada je takođe uradila nekoliko bitnih stvari. Ne možemo da govorimo o tome da nije urađeno ništa. Ja ću napomenuti samo da zahvaljujući izmenama u prethodnom mandatu Vlade danas imamo mogućnost da na jednom mestu imamo zbirno na uvid sve doktorske disertacije koje su odbranjene. Takođe, moram istaći da je uređena oblast priznavanja stranih visokoškolskih isprava. I to su dve ključne stvari koje su se veoma često prigovarale vladama i što je upravo Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem uspela da uradi u prethodnom mandatu. Ja ću zaista podržati ove izmene. Ne bih rekla da su one kozmetičke prirode, jer su veoma bitne i ne bih govorila o tome, ne znam kako pojedinci mogu da pred studentima izađu i govore o kozmetičkim izmenama, kada su one veoma važne za veliki broj studenata u Republici Srbiji. Ja ću podržati ovaj zakon i radujem se najavi izmena i donošenja novog Zakona o visokom obrazovanju. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Ja ću biti vrlo kratak. Hteo bih samo ministru još jedanput da skrenem pažnju na veoma važnu stvar. Ja vih vas molio da mi odgovorite koji je vaš stav po tom pitanju. Ovaj zakon uređuje stvar koja se završila. Dakle, studentima je istekao rok, oni su završili studije po sili zakona 30. septembra ove godine. Ne možete im sada produžavati, odnosno ono što ste vi uradili u Predlogu zakona, vi ste napravili zakon sa povratnim dejstvom. Po članu Ustava 197. takvi zakoni su zabranjeni, osim u jednom slučaju kada se to eksplicitno naglasi i kada se obrazloži koji je javni interes za povratno dejstvo. Toga takođe nema, nema ni u obrazloženju, nema nigde ni u zakonu. Doći ćemo u priliku da neko pokrene postupak pred nekim sudom ili Ustavnim sudom i veoma lako će moći da obori ovaj zakon. Time ćete napraviti medveđu uslugu studentima kojima ste omogućili sada da im se produži status. Ne može da im se produži status, jer je njihov status studenata istekao. Možete jedino da im omogućite da se ponovo upišu na te studije, kao što ste to uradili i za ovo bolonjce, dakle, da se konstatuje da je njihov status studenata završen i da im onda omogućite da se ponovo upišu po starom programu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite.
Poštovani poslanici, poštovani ministre, mi danas govorimo o izmenama i dopunama Zakona koji je donet 2005. godine. Taj zakon je do sad menjan osam puta. Ovo je njegova deveta promena. U vezi toga, ja sada imam pitanje za poslanike koji su bili u ovim klupama ili koji su bili poslanici 28. oktobra 2008. godine. Vi ste tada menjali član 88. i umesto 60 poena dali 48, ali dali 48 poena samo za jednu generaciju. Da ste tada vi koji ste bili 28. oktobra 2008. godine to uradili za sve generacije, da ste ovde ispred ovog broja 60 rekli – do 60, ili rekli – u intervalu od 48 do 60, mi ne bi imali ovih problema. Ministre, ja ovo prihvatam, ali visokom obrazovanju je potreban nov zakon. Ja mislim da ste vi toga svesni. Ono što je dobro, mladim ljudima ste pružili šansu. Ja smatram da mladim ljudima treba pružiti šansu da uče i da nauče. Ministre, dobro je što ste razgovarali sa studentima, ali jedan moj savet, ministre, razgovarajte i sa nastavnicima. Za bilo koju promenu, za bilo koju reformu, za kvalitet u obrazovanju potreban je zadovoljan nastavnik. To nemojte nikad zaboraviti. Sledeća stvar, bila je priča da odlaze mladi ljudi. Mladi ljudi su odlazili, odlaze i odlaziće i po meni to nije nikakav problem. Bitno je da li se ti mladi ljudi vraćaju, a ja mislim da se ti mladi ljudi posle izvesnog vremena vraćaju u Srbiju, što je najvažnije. Najvažniji cilj je da nauče ono da se ukvalifikuju, prekvalifikuju i nauče ono što ne mogu da nauče u zemlji Srbiji, a da onda to vrate zemlji Srbiji. Nešto što niko nije rekao o kvalitetu visokog obrazovanja, 2014. godine visokoškolske ustanove u Srbiji učestvovale su u 18 odabranih projekata sa ukupnim budžetom od 17 miliona evra. Dalje, u 2014. i 2015. godini visokoškolske ustanove učestvuju u projektima mobilnosti studenata i zaposlenih sa 300 projekata i od 37,8 miliona evra namenjenih zapadnom Balkanu, mi smo povukli 16,3 miliona evra. Mislim da je to za svaku pohvalu i da to građani Srbije treba da znaju. Na kraju, nešto, ministre, vezano za srednje obrazovanje, vi ste bili u Valjevu i hvala vam što ste bili. Videli ste našu Poljoprivrednu školu koja je već u dualnom obrazovanju. Imamo Tehničku školu, koja je takođe na tom nivou. Ono što je, ministre, važno, jeste realizacija praktične nastave. Ja vas molim da shvatite da deo praktične nastave, naročito onaj početni, mora biti realizovan u školama, u školskim radionicama, da je to početak, a da nastavak sledi u preduzećima i u privredi. Zbog toga, da bi se to realizovalo, morate pogledati Pravilnik o finansiranju ustanova srednjeg obrazovanja i morate ga doterati, dograditi da se isforsiraju one škole koje imaju školske radionice. Znači, nijedna škola ne može dobiti obrazovni profil trećeg stepena ili drugog stepena ako nema odgovarajuću školsku radionicu. Zato je potrebno raditi i na pravilniku koji govori o mreži škola. Sve su to stvari koje rešavaju direktno kvalitet srednjeg obrazovanja, ali vi znate da je osnova visokog obrazovanja srednje obrazovanje i da srednje obrazovanje direktno utiče na kvalitet visokog obrazovanja. Ja verujem, poznavajući i čitajući šta ste vi sve uradili do sada, da ćete vi sigurno uspeti. Ja vam želim puno sreće. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo izmene i dopune još jednog zakona koji se tiče obrazovanja. Ovaj put u pitanju je visoko obrazovanje. Na prvi pogled, ovo je samo rutinska stvar gde treba da se prolongiraju određeni rokovi kako bi se još jednom izašlo u susret studentima. Međutim, obrazovanje ni pod kojim uslovima nije rutinska stvar, obrazovanje ima strateški značaj za svaku zemlju. Ja ću u mom izlaganju govoriti o jednom posebnom aspektu obrazovanja, a o kojem niko nije ovde govorio, ali pre toga treba da vidimo šta je to u stvari obrazovanje. Da bi se video breg, mora se doći do njega. Da bi se videla planina, mora se udaljiti od nje. Obrazovanje, to je stvaranje čoveka, i to čoveka sa velikim slovom Č. Ali kako stvoriti takvog čoveka? Ko su ti koji treba da stvore takvog čoveka? Na žalost, danas u Srbiji ima malo takvih, danas ima malo pravih učitelja i kad kažem „učitelj“, tu pre svega mislim na sve one koji učestvuju u obrazovnom procesu. Učitelj, odnosno onaj koji obrazuje, ima izuzetno važnu ulogu. U svim kulturama najveći ljudi nazivani su učiteljima. U Indiji je Mahatma Gandi nazivan učiteljem. Znamo svi da je Sveti Sava kod nas nazivan učiteljem. Apostoli su Hrista nazivali učiteljem. Dakle, učitelj treba da bude onaj koji je u stanju da pruži odgovarajuća znanja, da otvori vidike i, pre svega, da da odgovor na najvažnija pitanja. Pokazatelj uspešnosti neke obrazovne ustanove nije samo nivo usvojenih profesionalnih znanja. Pokazatelj uspešnosti obrazovne ustanove je i čovečnost njihovih diplomaca. Kvalitet obrazovne ustanove ne meri se kvalitetom fasade, nego, pre svega, kvalitetom ljudi, kvalitetom diplomaca koji izlaze iz te ustanove. Ako čovek odlično zna matematiku, ali nema časti, nema visoke ciljeve, to je neobrazovan čovek. Apostol Pavle je u svojoj poruci Korinćanima govorio – ako jezike čovečije i anđeoske govorim, a ljubavi nemam, onda sam kimval koji ječi i zvono koje zveči. Srbiji danas trebaju istinske škole i istinski fakulteti. Međutim, naš evropski put uništio je sve ono što je ostalo od našeg obrazovanja. To je posebno izraženo i posebno je došlo do izražaja kada je uveden bolonjski sistem obrazovanja. Obrazovne ustanove koje se danas predstavljaju za elitne su to samo prema spoljnom sjaju. Pitajte diplomce takvih ustanova šta je dobro, šta je zlo i oni će početi lupati gluposti. Ako ih pitate kakav pogled na svet pruža njihova ustanova, dobićete isti odgovor. Međutim, ne treba kriviti takve diplomce zbog toga. Oni su napumpani sekundarnim znanjima dok im primarna znanja nisu ni pružena. Takvi diplomci su pošteđeni svih važnih znanja, kao što je recimo teorija o evoluciji, skup religija, filozofske škole i tako dalje. Vojnik koga su obučili da rukuje oružjem, a nisu mu rekli kuda treba da puca, pucaće na onu stranu gde mu je najzgodnije. Evo, na primer, našim diplomcima danas niko ne govori da su po završetku Drugog svetskog rata SAD se zalagale da se pogube sve nacističke vođe, i to bez suđenja i da su se Rusi tome suprotstavili. Ili takvim diplomcima niko ne govori danas da je jedna od najdemokratskijih evropskih država, Švajcarska, dala pravo glasa ženama tek 1971. godine, čak šta više u jednom od kantona to se desilo i mnogo kasnije 1990. godine. Zato i ne treba da čudi što naši današnji diplomci, naša današnja omladina Ameriku i zapadne zemlje doživljava kao ideal slobode, demokratije, prosvećenosti i svega ostalog, dok Rusiju doživljava na sasvim drugačiji način. Bolonjski sistem obrazovanja studentima smišljeno uskraćuje integralno znanje. Ovo je neko uradio namerno, namerno iz Evrope je stiglo, a naravno naši ljudi, koji su bili na vlasti, nisu mogli da se odupru tome, i to su prihvatili. Bolonja pruža samo opismenjavanje, ali nikakvo integralno znanje. Obrazovan čovek poseduje potpuno znanje u svetu u kome živi. Obrazovan čovek zna kuda, gde i odakle ide, i to u punom smislu tih reči. Obrazovan čovek ne može biti prevaren zato što poznaje socijalne zakone. Opismenjeni prema Bolonji, namenjen je samo prodaji na tržištu rada. On upada u sve zamke koje mu stoje na putu, ali uhvatio sam se jedne ozbiljne teme i nastaviću u tom tonu. Ovde postoji jedan objektivan problem. O čemu se radi? Čovek ne može posedovati ogromno znanje, bez obzira o kome se radi i sada je pitanje kako kofu nasuti u čašu. Međutim, čovek može posedovati apsolutno znanje. Ovo je teško objasniti trodimenzionalnom logikom, ali apsolutno znanje je vera, ljubav, čast, rodoljublje, itd. i ova znanja ne podležu racionalnoj logici. Ovakvoj vrsti znanja nije potrebna eksperimentalna i logička potvrda. Čovek se od drugih bića razlikuje po tome što ima mogućnosti da veruje. Sva verovanja su apsolutna i isključiva i netolerantna. Nijedno verovanje ne podleže, kao što sam rekao racionalnoj logici. Čoveku se apsolutno znanje ne može dati u racionalnom obliku, ali mu se može dati u iracionalnom. Što se tiče ostalih stvari, najveća verovanja zasnivaju se na metafizici, dok su najslabija verovanja zasnovana na logičkim i eksperimentalnim ispitivanjima. Dakle, većina ljudi nema mogućnost da sve shvati i sada, ako ih učimo nečem drugom, osim matematike, fizike, engleskog, itd, oni ne mogu to da shvate. Nepotpuno shvatanje neke situacije gore je od potpunog neshvatanja. Ovo možda izgleda kao paradoks, ali je tako. Evo jednog primera za to. U carskoj Rusiji, pri Svetom Sinodu Ruske pravoslavne crkve, velikodostojnik ili ober-prokurator, kako su ga tamo zvali, koji je bio zadužen za odnos crkve i države po pitanju obrazovanja. Jedan od takvih Konstantin Pobedonoscev istupao je u korist ograničenja obrazovanja. On je govorio – navodnjavanje polupismenih ljudi u društvu predstavlja navodnjavanje zemlje materijalom koji je idealan za manipulaciju, odnosno materijalom, topovskim mesom raznih revolucija. U to vreme su ga optuživali zbog toga, ali ispostavilo se da je čovek zaista bio u pravu. Odsustvo ozbiljnog obrazovanja dovodi do ogromnog broja obrazovanih neznalica kojima je lako manipulisati. Takvima je uvek moguće manipulisati i nikakva matematika, nikakav engleski i nikakvo poznavanje nekih drugih predmeta ne može ih spasiti od toga. Imamo situaciju da je bilo mnogo onih koji su bili odlični studenti, ali to im nije donelo sreću, nije im donelo ni materijalnu korist, a to je zbog toga što su pošli za lažnim orijentirima koji im je sistem pružio i naravno zalutali su. Evo možda odgovora na jedno političko pitanje – zbog čega u našem političkom sistemu, pa i u ovoj sali, ima mnogo onih, veliki broj onih koji su promenili sve moguće stranke? Danas u Srbiji ne postoji nijedna obrazovna ustanova čiji je cilj da obrazuje čoveka u punom smislu. Praktično, sve škole i svi univerziteti namenjeni su samo opismenjavanju. Čak, i one obrazovne ustanove koje se predstavljaju i koje se smatraju za elitne, u suštini predstavljaju samo zanatlijska učilišta. Zbog toga imamo i situaciju da na konkurse za policijske i vojne škole prijavljuje se veći broj kandidata za jedno mesto i to u momentu kada služba u vojsci, u policiji, u armiji, nije više tako kurentna i popularna kao što je to nekada bilo. Imamo i situaciju da nam studenti odlaze i u inostranstvo. Međutim, tamo opet ne nalaze ono što traže i opet dolaze, dopadaju u škole drugog nivoa, i to je problem koji takođe ova Vlada i ovo ministarstvo treba da razmatra. Pravo obrazovanje nikada se ne svodi samo na intelekt. Goli intelekt je lakše kupiti nego jeftini kompjuter. Prava nauka se hrani mislima. Pametan zna koliko ne zna dok budala uvek sve zna. Pošto vreme ističe, da privodim kraju. Centralna tema ovoga moga izlaganja u stvari je tvrdnja da glavni kvalitet obrazovanja nije samo goli intelekt, videli smo da se on može kupiti, nego intelekt koji proizilazi pre svega iz moralnih principa. Zato imamo situaciju da imamo mnogo poštenih ljudi, časnih ljudi, ali koji nisu nadareni intelektom i kojima je mnogo lako manipulisati i koji baš zbog toga su u stanju da urade neke nečasne stvari iako to nije primereno njihovoj prirodi. I obrnuto, imamo mnogo onih koji su obrazovani, poseduju intelekt, ali nemaju časti, nemaju moralne i ljudske kvalitete i opet prave isto kao i ovi prvi. Jednostavno, jedno bez drugog ne može ili se pokazuje kao nedovoljno. Na kraju, da zaključim, obrazovan čovek nije onaj koji odlično zna matematiku, fiziku, engleski ili bilo šta. Obrazovan čovek je onaj čovek koji zna odgovor na najvažnija pitanja. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Saviću. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, a neka se pripremi narodna poslanica Nataša Vučković.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine ministre Šarčeviću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije i gospodo studenti koji pratite večeras ovaj prenos, visoko obrazovanje u Republici Srbiji, kao i osnovno i srednje obrazovanje, spada u red onih sektora koji su u tranziciji doživeli najveće poremećaje, tako da je čitav vaspitno obrazovni sistem od jednog prestižnog nivoa, potonuo za vreme vlasti bivšeg režima u najveću krizu u nacionalnoj istoriji školstva i pedagoških ideja. Znanje, vaspitanje i obrazovanje svih građana Republike Srbije, pretpostavke su demokratije. Oni je jačaju, a neznanje pogoduje diktaturi. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mnoge ozbiljne vlade, ozbiljnih zemalja u svojim programima daju vaspitanju i obrazovanju značajno mesto i naš srpski predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, dao je istaknuto mesto u svom ekspozeu prilikom izbora nove Vlade 9. avgusta gospodnje 2016. godine u ovom visokom domu Narodne skupštine Republike Srbije. Inače, ekspoze predsednika Vlade, Aleksandra Vučića, je najtransparentniji, najsveobuhvatniji, najprecizniji i najveći, 206 strana skraćena verzija i najbolji od svih prethodnih 73 ekspozea predsednika vlada Srbije počevši od prvog predsednika Vlade moderne Srbije Prote Matije Nenadovića 1805. godine do danas, uključujući i ekspoze predsednika Vučića iz 1914. godine koji je imao 86 strana. Kada sam već kod ekspozea, dame i gospodo, saopštavam vam vest da prvi put u modernoj istoriji Srbije je jedan ekspoze predsednika Vlade, a to je ekspoze predsednika Vučića za područje obrazovanja, citira u međunarodnom časopisu koji se nalazi na sci mago listi u časopisu „Mediteranski časopis za društvene nauke“ broj 9, izašao u Rimu, septembra 2016. godine, stranica 141, poštovana gospodo iz opozicije. A vi ste prekjuče prigovorili ekspozeu predsednika Vlade i gospođi dr Aleksandri, našoj poslanici, Tomić, da ekspoze predsednika, što je rekla, ima elemenata naučnog rada, a ovo je dokaz da ima elemenata, znači ovaj časopis je na sci mago listi. Mogu mnogi profesori univerziteta poželeti samo da njihovi radovi budu na toj listi. Na stranici 73 skraćene verzije ekspozea predsednika Vlade gospodina Aleksandra Vučića između ostalog, govoreći o obrazovanju i vaspitanju stoji citiram: „Ono što je za nas najvažnije i o čemu sam najviše stranica napisao jeste reforma obrazovanja, jer je to za nas najvažnije, jer je to ljudski kapital za budućnost, a mi moramo da učimo i to da učimo. Moramo da podignemo znanje na pijedestal sa kojeg se vidi dalje i sa kojeg se može krenuti u nove pohode na osvajanje novih znanja“, završen citat. Kada je premijer, kao da je imao na umu misli velikog engleskog filozofa Fransisa Bekona koji je rekao, citiram: „Znanje je moć, zrno znanja jače probija nego čelično“, završen citat. Kolika je moć znanja i obrazovanja za razvoj srpskog društva, ali i za društvo u celini najbolje je pokazao čuveni nemački filozof Lajbnic koji je rekao, citiram: „Dajte mi vaspitanje i obrazovanje, a mi ćemo za kraće vreme nego što je jedno stoleće promeniti karakter čitave Evrope“, završen citat. Prethodni ministar kojeg ste gospodo iz opozicije i kritikovali danas, ministar dr Srđan Verbić, ministar prosvete je seo u ministarsku fotelju u veoma teško vreme, za koje ste vi odgovorni, a to je vreme koje je on nasledio od prethodnog bivšeg režima kojeg je karakterisalo etatizacija vaspitno obrazovnog sistema, politizacija, birokratizacija, antipedagogizacija, čak se proterivalo vaspitanje iz osnovnih i srednjih škola, komercijalizacija, sorošizacija, testomanija, široko polje korupcije, neefikasnost, degradacija nastavničkog poziva u ekonomskom, moralnom, intelektualnom, pedagoškom i svakom drugom smislu. Vi koji ste ga danas kritikovali, citiraću vas. Navešću samo neke stvari kapitalne, Zakon o udžbenicima, molim vas 20 godina nije donesen i vi gospodi iz opozicije ste rekli da je to jedan dobar Zakon o udžbenicima, pošto je bila raspravo o tom zakonu. Dualno obrazovanje je uvedeno za vreme gospodina Verbića, nećete reći valjda da nije, nabrojaću vam škole u koje je uvedeno. Mala matura, pitanje doktorskih studija sređeno za vreme gospodina Verbića, pitanje trećeg mandata dekana, prvi put su dekani samo dva mandata, bilo je dekana i po 20 godina koji su vršili tu funkciju, Zakon o naučno-istraživačkom radu i da dalje ne govorim. To je odgovor vama gospodo za ono što ste danas izneli, neistine koje ste izneli u ovom visokom domu. Dosta toga se rešava, neke stvari su rešene. Mi od ovakvog obrazovno vaspitnog sistema koji smo nasledili moramo stvoriti takav sistem vaspitanja i obrazovanja, pogotovo usmerenog obrazovanja i visokoškolskog koji će biti najrentabilniji resurs progresivnog razvoja humanizacije društva, što će najbrže dovesti do modernizacije Srbije za koju smo se opredelili, bar mi iz vladajućih stranaka. Da bi rezultati bili bolji potrebno je sagledati kakvo su nam Ministarstvo prosvete, gospodine ministre ostavili, kakve su nam bivši ministri ostavili, da li je ono sa svojom organizacionom strukturom sposobno da odgovori na ova pitanja reforme vaspitanja i obrazovanja? Konačno, potrebno je izanalizirati stručnost, kompetentnost i sposobnost stručnih službi u Ministarstvu prosvete, posebno u Zavodu za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja, jer vi i gospodin Verbić ste nasledili zaista čudne stvari. Evo, daću jedan primer, načelnik ili savetnik, kako ga zovu, za istoriju je čovek koji je završio fiskulturu. Nije on jedini, ima ih jako mnogo, tako su prethodnici to doveli, da ne kažem koliki broj nestručnih ljudi sedi tamo. Da li su ljudi u njima sposobni da iznesu teško breme reforme koje mora ubrzanim koracima da korača? Breme krize u vaspitanju i obrazovanju pogotovo u visokom obrazovanju traži kompetentne i mobilne timove kako u Zavodu za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja, tako i u Ministarstvu prosvete, ali, gospodo, timove na svim fakultetima u državi posebno na fakultetima filozofskim, na katedrama za pedagogiju na filozofskim fakultetima, jer oni su po prirodi posla zaduženi za temeljnu viziju vaspitanja i obrazovanja.Naravno, nastavnici u osnovnim školama i srednjim uvek su tu i uvek spremni. Ako ovim putem ne krenemo čekaju nas lutanja, posrtanja, gubljenje vremena, novi ponori, novi porazi, ali gospodo narodni poslanici, ovaj put bez popravnog ispita. U razgovoru sa gospodinom ministrom Šarčevićem veliki sam optimista jer smatram da izuzetno dobro poznaje vaspitanje i obrazovanje i ne samo to, nego ima viziju, ne samo to, nego i želju da ostvari tu viziju. U savremeno doba, doba nove tehnološke ere, informacionih tehnologija, neophodno je pripremiti nove nastavne planove i programe na fakultetima pre nego u osnovnoj i srednjoj školi, nove didaktičke materijale, nove instrumente vrednovanja studenata, namerno gospodine ministre, ne kažem ocenjivanja, jer gospoda iz opozicije danas su prigovarala da roditelji ne mogu prisustvovati u ocenjivanju. Oni ne razlikuju vrednovanje od ocenjivanja. To je stvar didaktike, to je malo viša nauka nego što oni misle, jer roditelji baš u vrednovanju sudjeluju. Nemam vremena da to razjašnjavam, šta je vrednovanje, šta je ocenjivanje i odlično ste nastupili u javnosti kao pravi stručnjak. Naš vaspitno-obrazovni sistem, pogotovo visoko obrazovanje, zahteva istinsku reformu i rekonstrukciju na nivou pedagoške revolucije. Pedagogija bez granica, tradicionalno je dostignuće i konstantno je civilizacijsko dostignuće. To omogućava otvorenost fakulteta prema svim progresivnim tekovinama vaspitanja i obrazovanja, kako u Evropi, tako i u svetu, ali uz uslov da se poštuje imperativ kritičkog vrednovanja i stvaralačkog preuzima stranih ideja i modela u svoju pedagošku praksu, što zahteva na neki način da svoju pedagošku praksu inkorporira evropsku dimenziju obrazovanja kod nas. U periodu krize tranzicije i krize obrazovanja desila se prava ekspanzija privatnog obrazovanja, pogotovo privatnih fakulteta u prošlom periodu, tako da i stranci masovno otvaraju svoje škole u našoj sredini i pojedini inostrani kulturni centri bave obrazovanjem naše dece i omladine. Nije to problem. Zato je neophodno brže i studioznije proučiti ovu problematiku i ponuditi pedagoškoj i široj javnosti šire informacije i dati posebne mere za racionalnu organizaciju privatnog školstva. Mi do danas ne znamo, dame i gospodo i poštovani građani Srbije, verovali ili ne, koliko imamo privatnih isturenih odeljenja pojedinih fakulteta. To nisu znali ni prethodni ministri, jer takva je situacija nasleđena. To donedavno nije znalo ni Ministarstvo prosvete. Većina isturenih odeljenja pojedinih fakulteta radila su bez dozvole, verovali ili ne, a inspekcija, šta je ona radila? Ja ću vam odgovoriti, gospodo. Ništa. Zašto ništa? Samo četiri inspektora za visoko obrazovanje, ali to je tako postavljeno 2000. godine. Znate zašto? Da se ne bave svojim poslom, visokim obrazovanjem kako bi se moglo na neki način baviti korupcijom u visokom obrazovanju. U razgovoru sa ministrom, on dobro poznaje problematiku i na pomolu smo da ovo zaista rešimo na jedan zavidan način. Kakvo nam je visoko obrazovanje najbolje dokazuje jedna analiza jednog inspektora. Ja ću je citirati. Da vidite gospodine ministre oni koji vas danas kritikuju šta su ostavili. Citiram – „nastava se u prethodnom režimu održavala po kafanama, fabrikama, sportskim halama i ciglanama, retko ko je imao prave učionice, biblioteke i stalno zaposlene profesore“. Završen citat, izveštaj Inspektorata Ministarstva prosvete, objavila „Politika“ 4.8.2012. godine. Gospodo, vaše kritike nisu u pravu. Danas toga više nema. Zakon o visokom obrazovanju je neumoljiv i kaže da isturena odeljenja moraju da imaju stalno zaposlene profesore, mimo predavača iz matičnih fakulteta. Citiram još jedan stav Inspektorata. Verovali ili ne, ali to se dogodilo. Verujem da ćete se zaprepastiti. Citiram – „glavni inspektor iz Banja Luke, kaže inspektor naš u Beogradu u Ministarstvu, nam je poslao da utvrdimo činjenice jer su našli 50 studenata privatnog novosadskog fakulteta kojima je nastava održavana u kafani. Oni su zaplenili indekse, ali kada su od tog fakulteta dobili odgovor da su studenti tamo bili na izletu, morali su da ih vrate“. Završen citat, šef inspekcije, 13.12.2011. godine. Gospodo iz bivšeg režima, to ste nam ostavili. Upisna politika na fakultetima je zastarela, na zaostalnim odnosima i slažem se sa gospodinom prof. Šešeljem danas u načelnoj raspravi sa stavovima koje je izneo oko upisne politike. Za našu zemlju, dame i gospodo, strateški je važno i problem velikog broja studenata koji su prekinuli ili privremeno napustili školovanje po starom nastavnom programu i planu. Nemojte ih nazivati stari studenti. To je pogrdan naziv. To su studenti koji studiraju po starom započetom nastavnom planu i programu. Studije nisu završili iz raznih razloga, ekonomskih, nestručnosti profesora tzv. bauk profesora o kojima je bilo reči. Nije tačno da se na jednom fakultetu nalazi samo bauk profesor. Na svim katedrama, na svim fakultetima u našoj zemlji dekani fakulteta su odgovorni za to. Ne može se desiti da od 100 studenata ispit ne položi 95 prvi put, drugi put, treći put. Takvim profesorima nije mesto na visokoškolskim ustanovama. Gospodo profesori, vama se obraćam, moj vam je savet – napustite visokoškolske ustanove i idite na neku drugu ustanovu. Samo da kažem sledeći razlozi su emocionalni razlozi, porodični, zdravstveni. Po studentima ja sam jedan od krivaca zašto se produžio protekli zakon jer sam sa njima radio i gledao im indekse. Mahom su dobri studenti, a iz raznoraznih razloga nisu završili. Poštovane dame i gospodo, zahvaljujući ministru prosvete koji sedi večeras u ovom visokom domu, Vladi Republike Srbije, Odboru za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj naše Skupštine, mi danas raspravljamo o Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o visokom obrazovanju da produžimo studentima po starom nastavnom programu dve godine, ali ne samo njima nego i doktorantima i magistrantima. Gospodo studenti, u četvrtak ćete dobiti to i jedni i drugi. Izglasaćemo to, odmah da kažem. Međutim, obraćam se sada vama, gospodo studenti. Završićete studije, biti dobri stručnjaci i dobri građani naše države, u to sam siguran, kada vas prođu problemi koji su vas momentalno snašli. Učite. Pred vama je budućnost. Ako hoćete, vi zaista možete stvoriti velika dela, bez obzira na vaše godine. Dozvolite gospodo, narodni poslanici, da vam kažem da ništa zakasnili nisu, jer najveći umovi na svetu su stvarali u poznim godinama. Navešću samo tri, četiri – Galileo Galilej, znate ko je bio, astronom, fizičar, matematičar, svoje delo je završio u 72. godini života, što znači da nije kasno i za naše studente; Markiz de Laplas je svoje delo "Nebeska mehanika" završio u 80 godini života; Viktor Igo u 72. godini života, Rovan93. Gospodo filozofi, ima vas i ovde, Platon, peti vek pre nove ere, završio je delo "Zakoni" u 80. godini života, a počeo je da stvara svoje najbolje delo "Država" u 60. godini. Često citirani Imanuel Kant je bio jedan od najboljih nemačkih filozofa, u 66. godini života je napisao "Kritiku moći suđenja". Sofokle, znameniti atinski dramaturg je u svojoj 89. godini života postavio na scenu "Edip na kolonu". Naš, verovali ili ne, Vojin Smodlaka je u 90. godini života stalno usavršavao vrednosti fizičke kulture i njenu povezanost sa medicinom. Vama, gospodo studenti, data je šansa. Na kraju, nema uspeha, gospodo studenti, bez napornog rada. Ja verujem da ćete raditi još bolje, kada vam se uslovi otklone. Za to su krivi, za vaš neuspeh, i mi profesori. Jer, naučiti učenika i studenta broj, složiti slova u reč, čitati, pisati, brisati, razumeti, znati, samo je mali deo onoga što nastavnik zaista jeste. Namerno ne kažem onoga što nastavnik radi. Jer, biti nastavnik nije posao. Biti nastavnik nije voleti. Biti nastavnik je voleti, biti nastavnik je osećati, biti nastavnik je umeti, biti nastavnik je, verovali ili ne, samo – biti. Dozvolite, gospodo narodni poslanici, mislim da ćemo u četvrtak svi glasati da im se produži da nastave studije. Hvala vam lepo.
Kolege poslanici, nismo na koncertu. Samo što još ne zapevate. Kolega Bošković. Po kom osnovu?
Poštovani narodni poslanici, ja mislim da svi znaju koji ću član da reklamiram, jer je jako očigledno. Dakle, član 106 – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Slušao sam ja neke govore gospodina Atlagića i od ranije i ono što sam primetio je da on na svaku temu može da priča o tome kako je ekspoze premijera najneverovatniji, itd, itd. I to je u redu, iako skreće s teme. Ono što meni malo para uši je što je on i ovaj, i prethodni i onaj tamo put koristio identične rečenice. Bar da je redosled promenio. Vidim da profesor gaji ljubav prema istoriji, što je takođe sasvim u redu. Ali, mi ovde nismo zbog toga da slušamo neka istorijska predavanja. Svi smo bili u školi, učili smo o tome, tako da bih zamolio da se držimo dnevnog reda, posebno iz poštovanja prema gostima iz Ministarstva prosvete, koji su ovde došli u toku radnog dana da odgovaraju na naša pitanja. Hvala.
Kolega, teško nama ako svi budu razmišljali kao vi. Kolega Atlagić je govorio o problemima koje su imali studenti, zbog kojih produžavamo nastavak rada po starom programu. Što se tiče ekspozea, za ove koji dobacuju, gospodin Atlagić je hteo da stavi do znanja koliko Vlada Republike Srbije i premijer Aleksandar Vučić daju na značaju sistemu visokoškolskog obrazovanja. Meni to nije smešno. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Sonja Pavlović. Izvolite.
Po Poslovniku, član 106.
Ne može po članu 106. dva puta. Povredu Poslovnika možete samo na drugi član. Član 106. je upravo vaš kolega reklamirao da je prekršen, pa, prema tome, ne možete dva puta po jednom istom osnovu da tražite povredu Poslovnika. Narodni poslanik Marko Atlagić po Poslovniku.
Pozivam se na član 103. Između ostalog, stav 8. kaže – narodni poslanik je dužan da za vreme koje je narodni poslanik koristio, zloupotrebljavajući pravo iz stava, člana, itd, oduzme od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu. Ja predlažem da se zaista njima od poslaničke grupe oduzme vreme, jer je zloupotrebio Poslovnik.
Smatram da nema ni povrede člana 108. navedenog stava. Da li želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni? (Ne) Reč ima narodni poslanik Tomislav Žigmanov.
Zahvaljujem. Cenjeni predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, saradnici, koleginice i kolege, narodni zastupnici, mislim da je trenutak da se vratimo na meritum stvari i da vidimo šta je sa ovim zakonskim predlogom. On hoće rešiti jedan složen i dugotrajni problem, koji pogađa relativno veliku društvenu grupu mladih ljudi, koji su iz različitih razloga, ne znamo tačno kojih, privatnih, subjektivnih ili objektivnih, produžili svoje školovanje, s jedne strane. S druge strane, pokušava se pojednostaviti upisivanje, tj. prelazak iz jedne školske godine u drugu godinu, smanjivanjem bodova. Naravno da je za pohvaliti proaktivni stav gospodina ministra, njegovu spremnost, kako je rekao, da osluhne probleme studenata, da bude kooperativan i da pokuša onda da nađe model koji će izaći, pre svega, njima u susret. Međutim, ono što mi se čini kao problem, jeste da zakonsko rešenje, taj složen i dugotrajni problem, pokušava rešiti jednostavno, produžavanjem godina studiranja, a ono što me dodatno brine jeste isti način kao što je to bilo i nekoliko puta unazad. Drugim rečima, da se problem neefikasnog studiranja pokušava rešiti mogućnošću da se vreme studiranja, tj. diplomiranja, do diplomiranja, produžava. U tom smislu, ovaj bi se zakonski predlog mogao imenovati kao zakon donet, predložen, po inerciji, i da je odsustvovalo kreativnosti. Naime, ako je ovaj problem trajao od 2008. godine, kako smo čuli, bilo je za očekivati da se problemu pristupi na jedan adekvatniji način, da se ulože napori da se sagledaju svi objektivni razlozi zbog kojih se ovo događa, da temelj za donošenje ovog rešenja bude racionalnija slika o tome koji je broj studenata, ima li tu određenih raslojavanja kada su u pitanju pojedina sveučilišta, je li to unitarno, vredi li za sve studentske grupe, da li su društvene, humanističke znanosti manje propustljive za studente, da li su to prirodne ili, pak, matematičke? Sigurno je da bi takvi podaci, a mislim da je bilo dovoljno vremena da se oni na neki način prikupe, da se analitički razlože i da se onda, skladno tome, pokuša naći rešenje koje bi bilo malo inovativno drugačije. Sa druge strane, ukoliko su u pitanju posledice ovog zakona ono što doprinosi visokoj saglasnosti među svim zastupnicima jeste činjenica da će on rešiti ili će pokušati rešiti, produžiti mogućnost jednom značajnom broju studenata koji su mladi ljudi, koji verovatno sa sobom još povlače da li roditelje, da li supružnike, bližu rodbinu i u tom smislu mislim da ćemo učiniti srećnijim, zadovoljnijim jednu značajnu grupu mladih ljudi, otvorićemo im perspektivu, potkrepiti neke nade da ostvare svoje životne ciljeve. Međutim, trebalo bi ponovo, kao neka druga vrsta posledica ovog zakona osvestiti činjenicu da ipak u visokom školstvu postoje određeni problemi da bi vlast trebala činiti napore da stvori jednu racionalniju sliku, naročito kada su u pitanju stvari koje se tiču dužine studija. Mi sada donosimo produženje, verovali ili ne čak za jedanaestu godinu onih koji studiraju, što mislim da je i više nego, kako bih rekao problematično, jedino u slučaju ukoliko postoji neki objektivni razlozi ili razlozi koji su visoko opravdani. Isto tako mislim da je rešenje skidanja bodova za prolaznost na 48, ne znam koji su racionalni argumenti tome, ko je to odlagao ukoliko 60 jeste previsoka lestvica kada su u pitanju studiji, zašto to nije 52 ili 56. Dvadeset posto gradiva koje se ne položi, tj. koje se različitim aktivnostima tokom studiranja ne mogu zadobiti mislim da je relativna količina propuštenog znanja. To gradivo se prenosi u drugu godinu. Da li to znači da će ovako rešenje zapravo za posledicu imati da ćemo mi svake dve godine donositi nove članove dva, koji će produžavati vreme studiranja, tj. da li je ovo rešenje takvo da će biti, kako ste vi rekli, u šta naravno mi ne smemo verovati poslednje. Bojim se da kroz ovu vrstu rešenja kada je u pitanju broj bodova koji se može prenositi to rešenje neće biti krajnje, jer će se pojaviti problem prenosa gradiva tj. neostvarenog rezultata iz prethodnih godina, kumulativno to onda može usloviti dalje. U svakom slučaju mislim da je i više nego jasno da će ovaj zakonski predlog biti usvojen visoko sa saglasnošću kao što je rekla gospođa Čomić, pitanje zdravstva, socijale, visokog školstva i opšteg obrazovanja nije upitno, tu postoji visoka enpatija, naročito za ovakva rešenja koja su usmerena ka pozitivnim ishodima, ali bojim se da je to ponovo neka vrsta jednostavnog rešenja koje neće biti u funkciji stvaranja trajnih okvira. Za trajna rešenja potrebne su nam celovitije slike, racionalniji uvidi. Nismo ni sada imali 4.000 studenata ili 4.500. U prvom uvodnom govoru ste rekli da postoji 4.000 takvih studenata, neko je kasnije rekao 4.500, znači nemamo jasnu sliku o tome koji broj studenata je u takvom statusu. Mislim da su sveučilišta dovoljno racionalne institucije da imaju solidnu administraciju i da bi oni neku vrstu servisa, kada su u pitanju barem činjenice, podaci, bili i više nego sposobno da vas opskrbljuju i onda na toj vrsti analitičkih razrada, uvida mogli donositi rešenja koja bi bila onda i složenija, ali koja bi pokušala trajnije rešiti ono što zakon hoće. U tom smislu mislim da bi vama kao novom ministru to mogla biti neka vrsta dobrog saveta, ne nekakva kritika, da pokušamo napraviti takvu vrstu sistema unutar visokog obrazovanja koji bi za posledicu imao kratkotrajnije i efikasnije studiranje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvaženi građani, izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju omogućiće se studentima upisani u školskoj 2013/2014. godini da zadrže mogućnost da se finansiraju iz budžeta još godinu dana po isteku redovnog trajanja studija. Studenti koji su u školskoj 2014/2015. godini, odnosno 2015/2016. godini ostvarili najmanje od 48 bodova, imaće pravo da se rangiraju u okviru ukupnog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta Republike. Primera radi, danas u skladu sa Zakonom o visokom obrazovanju koji je usaglašen sa principima bolonjskog procesa na Tehnološkom fakultetu u Leskovcu postoje tri nivoa studija u okviru akademskih studija i to: osnovne akademske studije, master akademske studije, doktorske akademske studije. Ovaj fakultet upisuje preko 470 studenata. Visoka poslovna škola strukovnih studija u Leskovcu upisuje više od 1500 studenata. Visoko tehnološka umetnička strukovna škola Leskovac, oko 250 studenata upisuje na osnovnim strukovnim studijama na sledećim programima: tekstilna tehnologija, tekstilna hemija i zaštita životne sredine. Napred navedene izmene i dopuna zakona treba usvojiti jer problemi u primeni ovog zakona nije moguće rešiti na drugi način. Kada je 2005. godine usvojen Zakon o visokom obrazovanju naš sistem visokog obrazovanja gde spadaju resorno ministarstvo visokoškolske ustanove, ali i studenti nije moglo odmah da se prilagodi novom načinu organizovanja, odnosno Bolonji. Uočene probleme u primeni zakona pokušavali smo da rešimo izmenama zakona svake godine koje su uglavnom podrazumevale izuzimanje određenih situacija iz opštih pravila postavljenih zakonom što je i ovaj put slučaj. Zbog čega se to radilo? Pa, da ne bi studenti snosili posledice, zbog nemogućnosti sistema da se odmah prilagode bolonjskom sistemu, odnosno da studenti ne bi bili žrtve sporog prilagođavanja visokoškolskih ustanova Bolonji. Članom 1. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju uređuje se pravo studenata koji studiraju po studijskim programima usvojenim pre donošenja Zakona o visokom obrazovanju, predbolonjski, da završe započete studije po započetom nastavnom planu i programu, uslovima i pravima studija koji su važili u vreme kada su se upisivali na studije. Studenti koji su upisani na osnovne studije imaće pravo da završe započete studije najkasnije do kraja školske 2017/2018. godine, a studenti upisani u integrisane studije i polja medicinskih nauka do kraja školske 2018/2019. godine. Postojeća odredba člana 124. stav 3. zakona kojim se utvrđeno pravo studenata upisanih u prvu godinu osnovnih studija u školskoj 2006/2007. godini pa sve do 2012/2013. godini da se finansiraju iz budžeta najduže godinu dana po isteku redovnog studiranja menja se radi utvrđivanja tog prava i da za studente upisane u prvu godinu osnovnih studija zaključno sa upisanom školskom 2013/2014. godine. Pravo koje su imale dosadašnje bolonjske generacije, a koji je izuzetak od opšteg pravila dajemo i narednoj generaciji. Članom 3. utvrđuje se pravo studenata da može da se u narednoj godini finansiraju iz budžeta ako u školskoj 2014/2015. godini, odnosno 2015/2016. godini ostvari najmanje 48 bodova i rangira se u okviru ukupnog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta u skladu sa Zakonom a koji je izuzetak od člana 88. tog zakona. Pravo koje su studenti imali svih prethodnih godina a koje je izuzetak od opšteg pravila produžujemo i za narednu godinu. Navedene izmene treba prihvatiti kako bi se poboljšala efikasnost sistema visokog obrazovanja i rešili problemi u primeni Zakona o visokom obrazovanju imajući u vidu i činjenicu da je Nacionalni savet za visoko obrazovanje razmotrio pitanje potrebe ovih izmena i dopuna i dao mišljenje koje u celosti je usvojeno. Imajući u vidu činjenicu da će uskoro biti donošen novi Zakon o visokom obrazovanju koji ne bi trebalo da ima nedostatke koji ima postojeći a koje smo ispravljali svake godine koje su uglavnom podrazumevale izuzimanje iz opštih pravila postavljenih. Zbog čega najmanje 48 bodova, a ne 60 kao granica za sticanje prava studenata da se rangiraju u okviru postojećeg budžetske kvote. Zbog toga što studijski programi nisu prilagođeni opterećenju studenata koji predviđaju bolonjski sistem. Naši studijski programi su obimniji nego što je predviđeno i zbog toga granicu za sticanje prava da se rangira u okviru postojeće budžetske kvote spuštamo sa 60 na 48. Priznajemo da su naših 48 kao evropskih 60. Zbog čega pravo studenata da zadrži status još godinu dana po okončanju redovnog roka predviđenog za završetak studija? Zbog toga što smo priznali da su naši studijski programi obimniji od evropskih. Ako studentu sve četiri godine ističe status za upis u sledeću godinu sa najmanje 48 bodova, njemu svake godine preostane po najviše 12 bodova. Kada se sve to sabere za sve četiri godine studija, njemu posle okončanja redovnog roka predviđenog za završetak studija može da ostane najviše 48 bodova. To je još cela godina studija, jer smo već priznali da je kod nas normalno opterećenje 48 bodova po godini. Na kraju, u Danu za glasanje podržaćemo ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo studenti, na početku svog izlaganja hoću, pre svega, da kažem da ću kao poslanik Srpske napredne stranke da podržim predlog za izmenu ovog zakona, zato što smatram da je ljudski da izađemo u susret studentima koji do sada nisu završili fakultet da tu stvar završe i da naprave jedan značajan korak ka svojoj budućnosti. Ono na šta moram da se osvrnem u svom obraćanju studentima jeste to da oni danas u Srbiji napokon imaju izvesnu perspektivu, imaju izvesnu budućnost i to pokazuje jedan od parametara. Mi smo bili država koja je do 2011, 2012, pa i 2013. godine bila apsolutno prva u Evropi po nezaposlenosti mladih ljudi. Em, što je ova Vlada, koju vodi Aleksandar Vučić, uspela da uradi nešto što nikome za 30 godina nije uspelo, da smanji nezaposlenost napokon u Srbiji, uspeli smo i da smanjimo nezaposlenost kada su u pitanju mladi ljudi. Godine 2015. procenat zaposlenosti mladih je bio 16%, danas je 19,7% i to pokazuje jasno jednu uzlaznu putanju kada je u pitanju zapošljavanje mladih, a bez čijeg zapošljavanja, opet kažem, nema bolje budućnosti i nema perspektivne Srbije. Pozivam studente, a verujem da će se s time složiti i moje kolege poslanici, da je ovo verovatno poslednji put da produžavamo rok za završetak studija, iako je to činjeno već ne znam ni ja koliko puta, osam, devet ili deset puta i da to što je ovo verovatno poslednji put da se produžava rok moramo da učinimo. Sada ćemo izaći u susret studentima, pružićemo im šansu da fakultet završe i da nađu svoju sreću u Srbiji. Uveren sam da ono što čini ova Vlada i ono što činite vi kao ministar i da vaši planovi jesu takvi da će mlade zadržati u Srbiji, da politika ove Vlade jeste takva da omogućava mladima jasnu i sigurnu perspektivu, da to nije politika koja ih tera odavde i da je to politika budućnosti, one budućnosti u koju svi zajedno verujemo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicama, dame i gospodo poslanici, dragi studenti, vaše reference su vas dovele do ovde tako da sam ja sigurna, slušala sam šta govorite, vaša posvećenost i energičnost ove reforme, da ćete ih izvesti do kraja. U to sam ubeđena. Za početak, ono što bih ja rekla, ako 12.000 studenata ima apel da im pomognemo, naravno da ćemo im pomoći. Studenti su naša elita buduća, a pomoći njima znači veći procenat visoko obrazovanih ljudi. Svaka reforma počinje sa visokim obrazovanjem. Nama sigurno posle ovoga sledi i reforma u svim nivoima obrazovanja. Ono što bih ja najviše istakla je, pre svega, da od devet političkih ciljeva u ekspozeu gospodina Vučića, našeg premijera, jedan je najvažniji, ima prioritet, a to su obrazovanje i nauka. Bravo. Zašto je to važno? Zato što je cilj, pre svega, dostupnost, pravičnost, ravnopravnost. Ovo je zemlja jednakih mogućnosti, jedna otvorena, demokratska zemlja i zaista je bitno da mi to na ovom primeru i pokažemo. Ako je neko studirao i došao do kraja, a nema bilo kakvih mogućnosti da to završi, a zašto mu ne bi pomogli dajući mu još jednu godinu? To ćemo uraditi obavezno. Drugo, što se tiče studenata koji završavaju po modelu Bolonje, naravno da ćemo smanjiti broj bodova, to je nešto minorno, sa 60 na 48, jer se ništa ne menja u budžetu Republike Srbije. Isti je broj studenata. Znači, da, uradićemo i to. Sad bih rekla nešto o donatorima. Puno se toga uložilo u reforme u Republici Srbiji. Ima izuzetnih pomaka. Naravno, u tome su učestvovale Evropska investiciona banka, dosta donatora, Svetska banka, i vrlo su zadovoljni rezultatima. Ono što treba doraditi, odnosno uraditi da bi bilo mnogo manje nepismenih, to je uključiti ranjivu populaciju. U ovom smislu mislim na Rome, znači, uraditi inkluziju sa Romima. Imali smo sreće da pre dva, tri, četiri dana u ovom istom visokom domu je bila javna rasprava a sa temom „Inkluzija Roma i Romkinja u Republici Srbiji“, napravljena je strategija, Vlada je napravila tu strategiju uz pomoć OEBS-a i ta strategija počinje od 2016. godine i biće završena 2025. godine. Sigurna sam, pošto postoji Akcioni plan i grupe za praćenje, eksperti, da će inkluzijom Roma i sprovođenjem ove strategije i Akcionog plana nepismenost 2025. godine biti na nekom nivou ispod 1%, ako ne i potpuno iskorenjena iz Republike Srbije. Ono što bih još naglasila je da su naši prijatelji koji su puno para uložili u reformu i obrazovanje Republike Srbije predložili jedan drugi nivo obrazovanja, a to je dualno obrazovanje. Mislim da je to izuzetno dobro, jer jedno je završiti fakultet, a drugo biti operativan, biti menadžer. Mislim da je to odličan primer prakse. Uostalom, na njihovom primeru se pokazalo da kad imamo dualno obrazovanje, procenat nezaposlenosti pada za 10%, odlično. Što se tiče raspoređenosti obrazovanih ljudi u Republici Srbiji, nekako su skoncentrisani, što je i logično, u višim gradovima gde su univerziteti, tako da najveći procenat, htela sam reći intelektualaca, ne, nego ljudi sa visokim obrazovanjem, intelektualnost je nešto drugo, inteligencija nešto treće, je u Republici Srbiji u Beogradu i to uglavnom prednjače Vračar, Stari Grad, Savski Venac, Novi Beograd. Jedna od opština u Nišu je takođe Medijana, poznata po visokoobrazovanim ljudima. Imamo i nizak procenat obrazovanosti uglavnom na jugu Srbije, centralna Srbija, malo manje zapadna Srbija, znači Rekovac, Osečina, Gadžin Han, Ražanj. Mislim da će se to stanje ovim reformama popraviti. Ono što je vrlo bitno, treba istaći da je Beograd do pre 20-ak godina, možda i malo pre, bio na lestvici 20 top gradova za studiranje. Sigurna sam da će do kraja strategije, do 2020. godine, možda neka godina kasnije, Beograd povratiti status idealnog grada za studiranje, imati tu referencu, odnosno taj potencijal i tu vrstu kvaliteta. Biće jedan od najprestižnijih univerziteta, što se mene lično tiče. Sigurna sam da će biti tako i da će na taj način masa studenata iz raznoraznih država dolaziti upravo kod nas. Eto nama punjenja budžeta Republike Srbije. Za kraj, jako mi je drago da je Fondacija Novaka Đokovića, kao i Razvojna Banka i UNICEF su predložili da se obrazovanje u Republici Srbiji, sa obrazovanjem krene u ranom detinjstvu. Bravo za taj predlog. Naravno da će SNS u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milovan Krivokapić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, pre svega hteo bih da se zahvalim gospodinu ministru, pošto ja dolazim sa KiM, što je prvo za shodno našao da obiđe Kosovo i Metohiju. Gospodine ministre, narod vam to nikad neće zaboraviti. Nosim vam pozdrave većine građana KiM za to što ste učinili. Obišli ste sve ono što ste mogli da obiđete, od Studentskog centra, preko mnogih prosvetnih ustanova, obdaništa, a ja kao zdravstveni radnik, posebno mi je drago što ste obišli i novi Dekanat Medicinskog fakulteta, čijem je otvaranju prisustvovao i premijer Vučić. Obišli ste ga u društvu dekana dostojnog da vodi jednu takvu instituciju. Ovo je ljudi još jedan dokaz da Vlada Republike Srbije, na čelu sa našim premijerom Aleksandrom Vučićem, vodi brigu o svom narodu na KiM, dajući mu mir i sigurnost. Ovo sam morao da kažem, a sada ću biti vrlo kratak. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji sadrži samo na izgled neznatne izmene u pet članova, važan je bar iz dva razloga. Najpre, Vlada i Ministarstvo prosvete su na osnovu ukupnih potreba, i to sa svoje strane, sagledali i predlažu da se starim studentima osnovnih studija produži rok za diplomiranje, s obzirom na broj onih koji opterećuju svojim studijama ovaj obrazovni sistem, a sa druge strane, da se eliminiše potreba koja se tu i tamo pojavljivala u javnosti, da se šansa za produžetak daje studentima po bolonjskom programu, jer su na mnogim visoko školskim ustanovama oni to pravo već iskoristili. Naime, prve generacije koje su studirale po tom programu iskoristili su osnov da mogu studirati dvostruko duže od broja godina propisanog u programu, sem toga studenti po bolonjskom programu su mogli na sopstveni zahtev dobiti i dodatnu godinu. Istovremeno, predlogom za promenu člana 124. stav 3. zakona daje se mogućnost studentima, koji su prvu godinu osnovnih studija upisani od školske 2006, 2007, zaključno sa 2013, 2014. godinom, da zadrže pravo da se iz budžeta finansiraju najduže godinu dana po isteku redovnog trajanja studija. Izuzetno od odredaba člana 88. zakona, student može da se u narednoj godini finansira iz budžeta, ako u školskoj 2014, 2015. godini, odnosno 2015, 2016. školskoj ostvari najmanje 48 bodova i rangira se u okviru ukupnog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta u skladu sa zakonom. Smatram da su predlozi izmena zakona Ministarstva prosvete i Vlade sasvim opravdani, jer se daje još jedna mogućnost onima koji iz bilo kog razloga nisu uspeli da postignu redovnost na studijama pruži i ova prilika kao podsticaj za okončanje studija, odnosno za veću efikasnost u studiranju, a time i mogućnost za sticanje određenog akademskog znanja. Ono što je veoma bitno je da se ove izmene usvoje na vreme kako bi visoko obrazovne ustanove u naredna tri meseca usaglasila svoja akta sa ovim zakonom i da bi studenti za upis naredne godine imali jasniju situaciju. Imajući u vidu i činjenicu da ove izmene zakona ne iziskuju izdvajanje dodatnih sredstava iz budžeta, jer će ta sredstva biti u okvirima limita određenog za Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja u narednim godinama. Podržavam ovaj predlog što je ujedno i stav naše poslaničke grupe, uz uverenje da će doprineti svojevrstnom raščišćavanju broja onih studenata kojima će biti omogućeno da, u skladu sa odredbama ovog zakona, završe studije. Želim da dodam da ovo iziskuje hitnost postupka iz navedenih razloga i nisam sklon da bilo ko ko želi da na racionalan i svrsishodan način priđe rešavanju ovog pitanja, povodom ovih izmena proširuje temu na druga pitanja, uključujući i alternative o izmenjenim kompetencijama Nacionalnog saveta za obrazovanje, jer je taj Savet na svojim sednicama od 22. juna i 14. septembra ove godine podržao ove izmene i u celosti ih usvojio. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljupka Mihajlovska, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Poštovane koleginice i kolege, dragi prošli, sadašnji i budući studenti, Zakon o visokom obrazovanju koji je donet 2005. godine donet je sa ciljem ozbiljne i temeljne reforme visokog obrazovanja u Srbiji, a u cilju da se uspostavi konkurentno i usaglašeno visoko obrazovanje sa visokim obrazovanjem na evropskom prostoru. Zakon se temelji na tekstu Bolonjske deklaracije. Bolonjska deklaracija zapravo jeste set principa i vrednosti na kojima treba ta reforma da počiva. To je jedan tekst koji staje na dve strane A4 formata i nije nikakav nametnuti i podmetnuti dokument. Srbija se tim dokumentom praktično opredelila, ne obavezala da reformiše sistem visokog obrazovanja. Međutim, mi slušamo kako Bolonja u Srbiji, nažalost, nije uspela. Ono što ostaje nejasno jeste da li mi to govorimo sa žaljenjem ili se hvalimo time, odnosno da li mi time što priznajemo da kod nas bolonjski sistem nije uspeo, želimo da kažemo kako on praktično i ne valja, pa se mi nismo ni trudili da stvari dovedemo do kraja kako treba ili prekorevamo akademsku zajednicu na čelu sa Ministarstvom prosvete, što je do tog neuspeha evidentno došlo? Naravno, kao posledica tog neuspeha ostalo je korektivno umesto preventivnog delovanja, a ono je najčešće i skuplje i manje efikasno u odnosu na preventivno delovanje, pa tako imamo zakon koji smo menjali više od pet puta, dopunjavali raznim članovima i ni posle 11 godina mi nemamo rešenje za studente koji su fakultete upisali pre 2005. godine. Šta nam to govori? Govori nam da se, nažalost, ni ova Vlada kako je započela i Ministarstvo prosvete u sastavu ove Vlade, ni ona pre nje, a ni ona pre nje, nisu bavili svojim poslom. Omanulo se u svemu. Učenje na daljinu, koja je takođe predviđeno ovim zakonom, ostalo je naučna fantastika. Omanulo se u svemu, osim u konkurisanju za evropske projekte i u količini realizovanih projekata i dobijenih sredstava, ali nažalost ne i u rezultatima kojima su ti projekti postignuti. Mi danas nemamo podatak o broju tih studenata koji su obuhvaćeni ovim zakonom. Ovde su se čule različite cifre i različiti brojevi, međutim, Univerzitet u Beogradu raspolaže podatkom da je to negde preko 20.000 studenata samo na ovom univerzitetu, od čega se između 12.000 i 15.000 vode kao aktivni, i to po indikatoru, s vremena na vreme prijavljenih ispita. Nemamo podatak o strukturi tih studenata. Da li među njima ima onih koji imaju preko 10 godina radnog iskustva, pa možda ni ne žele da nastave studije, da li ima onih koji su ekstremno siromašni, bolesni, oni koji su osnovali porodice, samohranih majki itd. da ne nabrajam? Da li je moguće da visokoškolske institucije nemaju resurse da reše ovo pitanje? Znate, kada upišete privatnu školu stranih jezika, pa ne dođete na jedan čas, oni vas zovu da vide šta se dešava, nude vam popuste, motivišu vas da pređete na naredni nivo itd, a šta rade naše visokoškolske institucije? Ovde se govorilo i o socijalnoj dimenziji u visokom obrazovanju. Neko je pomenuo dostupnost, pravičnost, diskriminaciju itd. Nije pravičnost to što ćemo studentima koji nisu stigli iz bilo kojih razloga, neću u to zalaziti, da završe studije omogućiti i produžiti stalno rok. Kada govorimo o pravičnosti, trebalo bi da se osvrnemo ko su studenti u Republici Srbiji i da li visoko obrazovanje zaista dostupno svima kako to garantuje Ustav Republike Srbije? Da li u Srbiji studiraju samo oni čiji roditelji to mogu da plate? Dakle, prema istraživanju u okviru projekta „Euro student“ obrazovanje roditelja studenata osnovnih akademskih studija je takvo da 40% ima završeno visoko obrazovanje, 51% srednje, dok studenata čiji su roditelji stekli samo osnovno obrazovanje ima svega samo pola procenta. Kada je reč o zanimanjima roditelja studentske populacije dobijeni su sledeći podaci: menadžeri, rukovodioci direktori, za njima profesionalci, inženjeri i stručni saradnici, ukupno u procentu od preko 50%, dok je studenata čiji roditelji obavljaju zanatske poslove svega 6%, a onih čiji se roditelji bave poljoprivredom ima svega 5,4%. Ako se to uporedi sa strukturom zaposlenih u ukupnoj populaciji prema popisu iz 2011. godine videćemo u tom popisu 13% obavljaju zanatske poslove, poljoprivredne i slične 12%, dok menadžerske poslove obavlja svega 2,5%. Ovde jasno vidimo da oni čiji roditelji obavljaju nisko plaćene poslove imaju znatno manju šansu da budu deo visokog obrazovanja. Socioekonomski faktori nikako ne bi smeli da budu prepreka za obrazovanje i neophodno je doneti strategiju koja će se osvrnuti na socijalnu dimenziju i na napraviti takav sistem gde će struktura studentske populacije oslikavati strukturu ukupne populacije u Srbiji. Za kraj želela bih da istaknem dve stvari. Često ističemo kako su studenti slabo motivisani, da nivo savladanog gradova za prelaznu ocenu nije ni približno onom koje je nekada postojalo, itd. ali zaboravljamo da mnogi od uvaženih profesora nemaju adekvatne pedagoško-metodičke-didaktičke veštine koje zapravo i nisu uslov za sticanje zvanja redovnog profesora. Mi takođe moramo da imamo u vidu da ti studenti koji dolaze na visokoškolske ustanove su završili neke osnovne i srednje škole kojima su predavali neki učitelji, nastavnice, profesori, a koji su se školovali na visokoškolskim institucijama, tako da proizvod koji dobijemo u vidu studenata smo zapravo kreirali na visokoškolskim institucijama. Još jedna stvar koju takođe želim da istaknem jeste nama nema ni privrednog, ni ekonomskog napretka sve dok zanemarujemo naš najveći resurs, a to su naši ljudi. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, cenjene i uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, činjenica je da je naše visoko obrazovanje u poslednjih desetak godina pretrpelo brojne izmene i dopune u cilju poboljšanja efikasnosti sistema visokog obrazovanja. Takođe činjenica je da dosta izmena ide u korist studenata, ali isto tako ima i stvari koje se moraju menjati, neke figurativno rečeno u hodu, jer ih generišu životni razlozi o kojima ste govorili ministre u uvodnom izlaganju. Neke stvari se moraju menjati na duže staze i planski i o tome ste govorili. To se naravno odnosi i na novi Zakon o visokom obrazovanju. Cilj izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju koji je danas na dnevnom redu je da pre svega pomogne studentima, a njih nije mali broj, 12.000 koliko smo čuli, da zadrže svoj status redovnih studenata odnosno da zadrže mogućnost finansiranja školovanja iz budžeta. Usvajanjem ovih izmena i dopuna zakona nije nam namera da idemo na ruku onim studentima koji bi da studiraju u nedogled, koji ne žele da uče i koji ne žele da ispunjavaju svoje obaveze, a ipak bi da zadrže određene povlastice. Sve ovo se odnosi pre svega na studente koji su pri kraju svojih studija, koji su redovno posvećeni svojim obavezama i koji će po završetku studija imati odgovoran pristup prema društvu u celini. U ovom slučaju je i stručna javnost rekla svoje, tako da za izmenu zakona imamo široki konsenzus. Usvajanjem predloženih izmena i dopuna zakona benefit će imati i studenti i država i društvo u celini, jer obimnost gradiva i zahtevnost pojedinih studijskih grupa, bez loše namere da dele fakultete na lake i na teške nameće ovakvu potrebu da jednostavno studentima treba izaći u susret i omogućiti im tzv. budžetski status sa manjim brojem bodova, to je 48 od maksimalnih 60 po godini studija. Takođe moram da istaknem da je ova Vlada na čelu sa premijerom gospodinom Aleksandrom Vučićem i resornim ministarstvom opredeljena da se što veći broj naše dece koja su na školovanju finansiraju iz budžeta, što je izuzetno pohvalno i što će mnogo pomoći i studentima, ali tako i njihovim roditeljima i porodicama. Naravno ova Vlada stremi i ka unapređenju našeg obrazovnog sistema, jer zaista želimo da imamo kvalitetne i stručne kadrove. Na kraju, htela bih da podržim stav moje poslaničke grupe koji se tiče studenata magistarskih i doktorskih studija. Smatram da i oni trebaju da imaju isti status kada su u pitanju rokovi za završetak njihovih postdiplomskih i doktorskih studija, kao što će ih imati studenti osnovnih studija. U danu za glasanje SNS i ja ćemo podržati ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vlado Babić.
Poštovani predsedavajući, cenjeni gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas je na redu u ovom skupštinskom domu Zakon o izmenama Zakona o visokom obrazovanju. Ustavni osnov ovog zakona sadržan je u činjenici da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje između ostalog i sistem u oblasti obrazovanja. Razlog za donošenje ove dopune se ogleda u tome da je doneti Zakon o visokom obrazovanju iz 2005. godine, koji je već inače pretrpeo određene izmene i dopune u cilju poboljšanja efikasnosti sistema visokog obrazovanja pa ga je sada potrebno ponovo izmeni i to u oblastima koje govore o ispitnim rokovima i u oblastima finansija, odnosno finansiranja studija iz budžeta, a po isteku trajanja redovnog studiranja. Ovim izmenama se želi postići pre svega da se starim studentima osnovnih studija produži rok za diplomiranje za dve godine, pri čemu bi se studentima sa medicine taj rok povećao za tri godine. Ovi izmenama bi trebalo dozvoliti studentima magistarskih i doktorskih studija da uspešno završe svoje započete studije. Vrlo često se dešavalo da su se studije odužile iz različitih životnih razloga i okolnosti. Sada ovom izmenom, ako to žele mogu za dve godine da završe svoje studije, diplomiraju i verujem da će sigurno dosta njih iskoristiti ovu priliku. Nacionalni savet za visoko obrazovanje u samom početku nije bio za to da se starim postdiplomcima da produžen rok kako bi svoje studije priveli uspešno kraju. Činjenica je da je tu bilo otpora i od strane fakulteta, ali srećom postignut je konsenzus između ministarstva, fakulteta i studentskih želja. Postignut je konsenzus da studenti koji su upisali prvu godinu studija 2006. do 2014. godine mogu da zadrže pravo na studiranje na budžetu godinu dana po isteku redovnog trajanja studiranja. Studenti prve generacije Bolonje su već iskoristili svoje pravo na mnogim visokoškolskim ustanovama da studije koju traju dva puta duže od godina studentskog programa i da su oni na sopstveni zahtev tu produženu godinu školovanja na budžetu već dobili. No, ako bi sada prihvatili zahtev da se rok produžava i generacijama koje su kasnije upisane, to bi značilo jednu diskriminaciju prema studentima koji su u međuvremenu već reupisali i nastavili studije. Neki ispiti su im priznati, a neke su naknadno dobili u novim programima. Što se tiče realizacije položenih ispita, svega 10% studenata ostvari svih 60 bodova. Zbog tako malog broja Vlada da ne bi dodatno još finansijski opterećivala studente, prihvatila je predlog da donja granica za finansiranje iz budžeta naredne godine ipak bude 48 bodova. Fakultetima je data mogućnost da samoinicijativno odrede broj i termine rokova za polaganje ispita. Vrlo je pohvalno što je formirana grupa studenata različitih fakulteta koji bi trebali da analizom prolaznosti predlože ministarstvu šta bi po njihovoj proceni trebalo menjati u aktuelnom Zakonu o visokom obrazovanju. Rad na izmeni tog dokumenta je već počeo i od broja predloženih rešenja zavisiće da li će se u proceduri naći i novi zakon ili će se ići na izmenu postojećeg. U današnjoj diskusiji ja ne mogu da ne spomenem jednu savremenu obrazovno-naučnu ustanovu čije rast se odvija po uzoru na evropski sistem univerzitetskog obrazovanja, a ta ustanova je Pedagoški fakultet u Somboru. Njegova osnovna delatnost je obrazovanje, a ključna osnova budućeg razvoja fakulteta je sadržana u unapređivanju studenskog programa, osnovnih master i doktorskih studija. Ovaj fakultet je 2013. godine dobio akreditaciju da izvodi nastavu na sledećim programima, i to na: osnovnim studijama za profile učitelja, vaspitača, dizajnere medija u obrazovanju i bibliotekara. Isto tako, ima i master akademske studije i doktorske akademske studije. Na prvoj godini je upisano svega 131 student, a 63 studenta očekuju odluku Skupštine o izmene ovog zakona, kako bi nastavili svoje studije. Još samo par reči da kažem, da Pedagoški fakultet u Somboru je u sastavu Univerziteta u Novom Sadu i nastavio je tradiciju obrazovanja srpskih učitelja u Somboru, koji je otpočeo 1. maja 1778. godine, kada je Avram Razović, sin tadašnjega sveštenika osnovao normu prvu ustanovu za obrazovanje narodnih učitelja na srpskom jeziku, u Hazburškoj monarhiji. Nakon, gašenja ove škole, 1811. godine, 1812. godine formirana je Prva Srpska preparandija, koja se od 1812. do 1816. nalazi u Sent Andriji i ponovo je 1816. godine prebačena u Sombor. Preparandija je 1920. godine preimenovana u Somborsko državno učiteljsku školu, a sada ovaj ustanova nosi naziv Učiteljski fakultet i 2006. godine je dobila naziv Pedagoški fakultet u Somboru. Pedagoški fakultet u Somboru obeležava ove godine 200 godina od preseljenja preparandije u Sombor. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić, imate još jedan minut samo. Izvolite.
Zahvaljujem se. Nisam računala da ću imati ovo vreme od poslaničke grupe. Iskoristiću ga da zahvalim gospodinu ministru na odgovoru, na pitanje koje sam postavila u vezi sa štetnim posledicama nedonošenja zakona. I zamoli ću vas da, ako možete pojasnite poslanicima - koje bi štetne posledice nastale, tj. po kom osnovu bi studenti tužili državu? Pošto ste rekli da je bilo dosta takvih najava. Dakle, koji bi to osnov bio da studenti tuže državu, odnosno to jeste očigledno štetna posledica, pa ako možemo da čujemo od vas objašnjenje? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Mogu da vam pošaljem te njihove dopise. Njih je zastupala neka gospođa, mislim, Vesna iz Vranja, advokat. Pozivali su se na pravo studija koji bi trebali da ostvare, a uskraćena im je tom godinom zbog kašnjenja fakulteta. E sada, da li bi to bilo tužba fakultetu, pa onda preko fakulteta. Ja znam da, sve tužbe koje su na škole, recimo, ima mnogo tih slučajeva, na kraju plati država. Sada, da li je krivac bio taj direktor, koji je loše poveo postupak ili negde na lokalnoj samoupravi nije isplaćen prevoz, pa ljudi tuže, pa se nagomilaju kamate, to objektivno postoji. Ako dozvolite, kada sam uzeo reč, gospodin Krivokapić je dao objašnjenje, ono što sam ja hteo da dam, kada su u pitanju oni studenti koji su prvi počeli po Bolonji. Znači, tu zakon nije mogao da se menja. On je već u tom svom članu 94. stav 2. oni mogu na lični zahtev da produže. Drugo je pitanje, koliko će ko da ih sada u novcu, to je ono pitanje koje ćemo mi kontrolisati i pratiti, da nema zloupotreba u novcu od strane fakulteta. I složiću se sa vama samo oko činjenice da se u Srbiji autonomija univerziteta preširoko shvata, preširoko shvata i to ćemo, kada počnemo da radimo, skupove zajedno i sa Skonusom i Konusom i svim bitnim ljudima, zaista krenuti od pitanja ko koga finansira? Imamo li mi ikakve moći, osim kroz novac ili ćemo se ko ljudi dogovarati šta je interes studenata i društva? Mislim da ćemo se dogovarati, ako treba vrlo temeljno i dosledno i da ćemo naći rešenje. Za sada smo ih nalazili u ovoj prvoj fazi. Kolegi se izvinjavam, Tomislav je bio. Zaista nismo imali vremena da to studioznije, pametnije uradimo i eventivnije nešto da predložimo. Tek ćemo to sada. Kupili smo malo vremena. Ja sada, sve vreme dok pričamo, zamišljam samo da sam ja bio rigidan i da sam nastavio politiku mog prethodnika i njegovih savetnika i da sam se izmakao, mi bi imali od 1. oktobra, zaista ljude na ulici i sa pravom. Ja nisam tu populistički reagovao, zaista smo za taj cajtnot tražili objektne rešenje. Čuo sam večeras toliko diskusija koje su zaista jedna podrška, a da delimo svi neki utisak malo je slatko, malo je gorko. Zaista. Ponavljam, njima sam zaista svašta rekao – što niste učili, ali u situaciji smo u kojoj jesmo. Da li će za 20 meseci da se popravi pa ja neću čekati 20 meseci da budem ministar ako neko bude opstruirao saradnju zakona itd. Ali mislim da sam naučio da budem efikasan u svom životu. Samo još jednu rečenicu. Ne volim da dužim. U pitanju je bilo jedno pitanje, vezano je za obraćanje države i pomoć najboljim studentima. Znate da negde oko 1.200 studenata se jako lepo stipendira, stipendija je jako visoko za srpske uslove i da je to za 800 studenata u zemlji, a 400 u inostranstvu i da se čak za magistarske i doktorske studije izdvajaju ozbiljna sredstva u vrednosti dok traje doktorat između šest i 10 hiljada evra, u zavisnosti od fakulteta, a takođe oko 70% tih ljudi koji su stipendirani od strane naše države se zaposli u državi. Hvala.
Zahvaljujem [[Balša Božović, s mesta: Jel mogu repliku?]] Ne možete. Po kom osnovu? Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani studenti, ono što nema dileme to je da će SNS u danu za glasanje podržati izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Moje kolege iz SNS danas u velikom broju govorile su o izmenama i dopunama zakona, a ja ću se fokusirati samo na one elemente, odnosno na one argumente zbog kojih smatram da je i te kako neophodno podržati ove izmene i dopune zakona. Prvi argument zbog koga treba podržati izmene i dopune zakona je taj što je u fokusu ovog zakona stavljen interes studenata da završe svoje započete studije po ranije započetom programu za jednu školsku godinu, odnosno u naredne dve godine ukoliko studiraju na studijama medicinskih nauka. Drugi razlog zbog kojeg treba podržati ovaj zakon to je da izmene i dopune ovog zakona ni na koji način neće uticati na kvalitet vaspitno-obrazovnog rada u visokoškolskim institucijama. Treći razlog zbog kojeg treba podržati ovaj zakon je da on ni na koji način ne iziskuje dodatna materijalna sredstava iz budžeta RS jer svima nam je jasno da ovi studenti kojima se produžava rok za završetak studija u stvari su samofinansirajući studenti. Jedan od razloga zbog kojih treba podržati ovaj zakon je i ekonomski aspekt iz razloga što visokoobrazovani ljudi i te kako doprinose društveno ekonomskom razvoju zemlje, odnosno društveno ekonomskom razvoju Srbije i privrednom rastu. Zajedno sa poboljšanjem društveno ekonomskog položaja u našem društvu sigurno da će procenat obuhvata ljudi koji suzavršili visoke škole doprineti i smanjenju siromaštva pa iz tog razloga ovaj zakon je značajan i sa socijalnog aspekta. Takođe moram da naglasim da tokom izrade izmena i dopuna ovog zakona pokazali ste visoku odgovornost u smislu izglađivanja jednog partnerskog odnosa sa svim relevantnim institucijama, a naravno i sa studentima. Nadam se da ćete vi svojim iskustvenim znanjem doprineti reformi celokupnog našeg obrazovanja jer svakako obrazovanju treba pristupiti na jedan sistemski način u svim njegovim segmentima, počev od predškolskog pa do visokog obrazovanja. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pažljivo sam pratila celodnevnu diskusiju na temu koja je pred nama i pažljivo sam čitala i stenogram koji smo u toku dana dobijali, pokušavajući da ponovim u glavi ono što sam mislila, čitajući, da nisam dobro razumela iz uvodnog obraćanja ministra. Negde smo svi, grubo govoreći, saglasili se ovde da su i posledice tranzicionog društva i socijalnih, nemilih ali opravdavajućih okolnosti, se slamale i preko oblasti visokog obrazovanja i, naravno, samim tim i na studente kao centar i kao nekoga zbog kojih i postoji visoko obrazovanje. Ali, mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine ne možemo da se složimo i nemamo razumevanja za neke argumente koji su ovde izneti i koje sam, kažem, pažljivo pokušala u stenogramu da pronađem i pročitam, smatrajući da su možda bili propusti i nenamerne greške, ali se ispostavilo da nisu. Naime, ne možemo da prihvatimo činjenicu da je predlagač, odnosno najviši izvršni organ u državi Srbiji, stao ovim svojim predlozima na takav način iza predloga da diskriminiše jednu grupu studenata, naravno, kao i brojne moje kolege, tu mislim na predbolonjske magistrante i doktorante, kojima se nije na osnovu predloga Ministarstva, odnosno Vlade Republike Srbije, omogućilo da imaju pod jednakim uslovima produženje studijskog perioda odnosno studijskih godina. Tim pre što ste vi, gospodine ministre, starešina ovog organa. Dakle, vaš je posao u osnovi da se starate za početak da svi pod jednakim uslovima mogu da studiraju i zaista moram da kažem da sam očekivala i u vašoj diskusiji više argumenata, rekla bih, i na akademski način, kako to dolikuje ovoj jednoj raspravi, a ne da se gotovo čitavog dana, slobodna sam po mom ličnom uverenju da procenim, više da se branite ćutanjem nego što ste ulazili u diskusiju sa narodnim poslanicima. Za nas nisu prihvatljivi vaši argumenti da ste se našli u vremenskom tesnacu. Možda ste vi došli u Ministarstvo juče, ali Ministarstvo ne postoji od juče. Žalili ste se, koliko sam razumela i pročitala, na broj izvršioca i zaposlenih koji bi trebalo da vam budu prvi krug stručnih saradnika, ali sam ja isto tako sigurna da u Ministarstvu postoji armija profesionalaca koja je radila mnogo godina i pre nego što ste vi u Ministarstvo došli i koja bi sve te informacije za kojima ste vi tragali i za koje ste govorili da vam je bilo potrebno vreme, pa do pominjanog advokata gospođe iz Vranja, kako ste i sami rekli, da ste u roku od 24 sata mogli da dobijete sve te neophodne informacije od vaših kolega profesionalaca iz Ministarstva, jer, to je njihov posao da znaju i za to primaju platu. Takođe, kada ste došli u Ministarstvo, vi, gospodine ministre, niste došli u bioskop, očekujući, možda, neki nepoznat sadržaj, da ne znate kakav vas film očekuje. Vi ste došli u Vladu Republike Srbije i to naročito u takvu oblast koja je težišno i suštinski važna za razvoj svakog društva, baza za razvoj svakog društva. Opravdanje da ste vi novi, kod nas u Ligi socijaldemokrata Vojvodine takođe ne nailazi na razumevanje, zato što vi niste u periodu adaptacije, kao kada deca polaze u vrtić, već morate da znate tačno koji posao očekujete da obavite i ono što sam ja mogla da zaključim iz ekspozea koji smo ovde satima slušali, da Vlada Republike Srbije punom parom, vrlo energično, kreće u reformski proces u svim oblastima. Tako da informacije koje su vama bile argument zbog kojih ste ušli, kako ste rekli, u taj cajtnot ili vremenski tesnac, po nama, ne stoje. Ono što sam sigurna da su vaše kolege iz Ministarstva takođe mogli da vam objasne i da vam pomognu, s obzirom da niste imali prethodna iskustva na ovakvoj funkciji, jesu proceduralne stvari, a to je – na koji način se predlažu zakonski propisi, odnosno zakonske intervencije u Narodnoj skupštini. Vi se ovde pozivate na Savet za visoko obrazovanje i kažete: "Savet za visoko obrazovanje nije imao zakonskog osnova, kako je nama dao u dopisu, da i oni uđu u ovu kategoriju". Govorimo o predbolonjskim magistratima i doktorantima. Dalje kažete: "Tako da danas i amandmani i sve ono drugo što Skupština ima pravo, mi nismo mogli, kao predlagač da stavimo, ako poštujemo instituciju kao što je Savet za visoko obrazovanje". Savet nije institucija, nego je savetodavno telo, što ne znači da treba da mimoiđete i zaobiđete njihovo mišljenje, ali, ako se vi, kao što sam ja mogla da zaključim iz nekih vaših obrazloženja, niste slagali sa tim, preglasanim, recimo, stavom Saveta, to ste mogli da naznačite kao stav Saveta, a ne da promenite svoju odluku i uputite nama, narodnim poslanicima, ovaj predlog zakonske intervencije sa apsolutno diskriminišućim stavom prema jednom broju studenata. Ono što naročito želim da istaknem je da, s obzirom da sam iz vaše gestikulacije, odobravajući neka očekivanja da se očekuje nov zakon o visokom obrazovanju, pa sam shvatila da će se to desiti, najlepše bih želela da vas zamolim da sve kritike koje dolaze od narodnih poslanika ne shvatate lično i da ih ne personalizujete, jer mi smo ovde čuli i da ste vi deda, da niste licemer, da su neki od nas ovde licemerni, itd. Ja potpuno verujem da vaše novo iskustvo na ministarskom mestu nosi i neke lepe stvari, kao što su posete školama, fakultetima, i to je potpuno prirodno, gde vas ljudi verovatno sa mnogo više osmeha nego ovde dočekuju i sa nekim blagonaklonijim odnosom, ali, vi morate da se ozbiljno naoružate argumentima kada dolazite u Narodnu skupštinu, da zaista ukrstimo te argumente i da sve pršti od vaših argumenata kada diskutujete sa narodnim poslanicima, ne da zaista stičemo utisak da se branite ćutanjem. Kada je reč naročito o studentima, mi smo ovde, pretpostavljam da ste to negde svi zaključili, na istoj strani. Dakle, niko nije imao rezervu prema tome da im se ne treba produžiti period studiranja, ali smo imali rezervu prema tome kako neko ko se stara o jednakim uslovima i o studentskom standardu, može da predloži takvu meru i zakonsku intervenciju da diskriminiše jedan broj studenata. To je ono što je nedopustivo. Kažem, verujem da su kolege iz Ministarstva, gde sam sigurna da postoje brojna armija profesionalaca, bez obzira na promenu političke strukture, mogli vrlo dobro da vam te procedure objasne. Stoga vas molim, opet kažem, s obzirom da sam imala utisak da ste u nekoliko navrata lično slušali i komentarisali kritike opozicije, da to ne činite nadalje, jer nikome od toga dobro neće biti i da ne dozvolite sebi, imajući u vidu da se bavite izuzetno osetljivom oblašću, svi smo mi roditelji ovde, ili bar većina nas, da ne dozvolite sebi da upadnete u tu zamku, kao što se dešavalo nekim vašim kolegama koji su prethodnih dana sedeli na vašem mestu, i da tretirate Narodnu skupštinu i nas narodne poslanike kao neku usputnu stanicu gde dođete, očekujući da će jako brzo da se rasprava završi i da perioda ručka završite tu diskusiju. Ja sam shvatila da se vama, možda ne žurilo, ali da ste očekivali, pošto ste se prvi put uključili u diskusiju tek posle gotovo pet sati diskusije, u 15.45 časova, kako stoji u stenografskoj belešci, i vaša prva primedba je bila da niste očekivali petočasovnu raspravu o nekoliko intervencija koje ste predložili. Mi jesmo očekivali. Ja svaki put sa nestrpljenjem očekujem ministra, da možemo da razgovaramo o onome što kreiramo kao zakonodavni okvir u bilo kojoj oblasti, a sutra vi to treba da izvršavate. Zato vas molim da ne upadnete u tu zamku da na parlament gledate kao na usputnu stanicu, da ne upadnete u tu zamku, kao što smo mogli da čujemo od nekih vaših kolega, da su oni navikli da rade a mi samo da pričamo. Naš je posao da to radimo i da zajedno promišljamo kako uređujemo sve oblasti u Republici Srbiji i da, ako postoji razumevanje, a ja se nadam da će ga biti, i amandman Lige socijaldemokrata Vojvodine usvojite, koji se odnosi na jednako produženje, odnosno stvaranje uslova i predbolonjskim magistrantima i doktorantima za produženje studijskog roka, ili, kao što su i neke kolege rekle, bilo koji amandman, na kraju krajeva, koji će ovakav sadržaj integrisati u sastavni deo zakona. Hvala vam.
Gospodine ministre vi imate pravo na završnu reč pošto je završena rasprava po prijavama. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, četiri minuta i 45 sekundi.
Hvala, poštovani predsedavajući, privodeći kraju ovu našu, rekao bih, plodonosnu i dobru raspravu na ovu izuzetno važnu temu, želeo bih da možda izvučem par zaključaka koje naravno, dolaze iz ugla poslaničke grupe Dveri i mogu biti nešto što može biti, naravno, tek početak nekih ozbiljnih razgovora, kada nadamo se, ministar ispuni svoje obećanje i donese u ovu Skupštinu jedan mnogo ozbiljniji, reformisani zakon o visokom obrazovanju. Mislim da nisam čuo danas ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije neke velike branioce i zagovornike Bolonjske reforme našeg visokog obrazovanja. Na sve kritike koje su se čule o Bolonji nije bilo puno onih koji su se javili da je brane. Nadam se da je to dobra vest da imamo konsenzus oko toga da Bolonja nije ispunila svoju ulogu i misiju i da Bolonja treba definitivno i temeljno da se reformiše i da će ove suštinske izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju upravo ići u pravcu da isprave sve one nepravilnosti koje su bolonjske reforme donele u naše visoko obrazovanje. Druga stvar koju se nadam, valjda postigli konsenzus, da ne bi smelo da se tako radi jeste da se u određenim institucijama ovog društva i države postupa po predlozima zakonskih rešenja, kao što su u ovom slučaju postupali fakulteti koji su počeli upis večitih studenata po predlogu ovog zakona. Nikoga ne vređamo, nego upravo konstatujemo da se krši zakon. Ne može nijedan organ u državi Srbiji postupati po predlogu bilo kog zakona, kao što su fakulteti u Srbiji počeli da upisuju studente kao da smo mi ovaj zakon doneli pre 20 dana, a još uvek ga nismo doneli. Dakle, nadam se da vladajuća većina ubuduće neće pribegavati ovako kreativnom tumačenju pravnog sistema i da nećemo više postupati u državi Srbiji dok zakoni nisu stupili na snagu, to bi trebalo da bude drugi zaključak današnje rasprave. Treća stvar koju mislim da je izuzetno važna, nisam gospodine ministre nekako još uvek prisustvujući ceo dan ovoj raspravi, uspeo da dokučim šta je vaš stav po pitanju diskriminacije određenih studenata, pa vas molim da u vašoj završnoj reči dobijemo onako direktan odgovor na to pitanje. Vi ste ovde ispoštovali jednu kategoriju studenata, one studente koji su upisali studije po starom sistemu, pre donošenja Zakona o visokom obrazovanju 2005. godine, i to smo svi rekli da. I, svi se slažemo, i to nije sporno. Ali imaju još dve kategorije studenata koje nisam razumeo šta je vaš stav, a mi se zalažemo da i oni moraju biti ispoštovani da ne bi bilo diskriminacije. Prvi su studenti koji su po starom upisali postdiplomske studije, dakle, koji su još uvek na magistarskim i doktorskim studijama i koji, nisam vas razumeo, će moći, ili neće moći da te svoje studije nastave, odnosno završe, odnosno i njima će biti produžen rok. Molim vas da se to jasno i glasno izgovori sa vaše strane, bez obzira da li jedno ili drugo, da znamo. Drugo se odnosi na takođe diskriminisanu kategoriju, već sam pomenuo pismo, mogu sada na kraju i detaljnije da pročitam, koje se tiče studenata koji su upisali po bolonjskom sistemu 2006, sedme, osme, a koji su takođe diskriminisani da fakulteti donose odluke da ih teraju na novo upisivanje studija, samim tim na dodatno plaćanje troškova. Zašto i oni ne bi mogli dobiti dodatan rok za završavanje studija kada su upisali kasnije od ovih studenata 2006. godine. Dakle, oni su noviji studenti, da tako kažem, a nemaju prava na produžetak studija, za razliku od ovih starijih koji imaju to pravo. Dakle, prosto ta diskriminacija ne bi smela da se vrši. Moj zaključak u tom smislu jeste da, vi ministre možda jeste novi, ali Vlada nije nova. Ovo je Vlada kontinuiteta SNS, koja gazi već petu godinu vlasti u ovoj državi i očito je da SNS ne zna šta će sa našim obrazovanjem, pa je tu vlast da vlada našim obrazovanje davala SPS, pa nije bila zadovoljna, pa je davala „sorošu“, odnosno izvinjavam se Srđanu Verbiću, pa nije bila zadovoljna, pa sada daje vama iz sektora privatnog obrazovanja računajući da ćete vi rešiti kao što će gospodin Zukorlić rešiti jer je valjda obrazovanje toliko bitno za SNS da potkusurujete svoje koalicione partnere dajući im skupštinske odbore za obrazovanje. Toliko vi pokazujete koliko je vama bitno obrazovanje kada ga vi delite u koalicionim šemama i kombinaciji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre sa saradnicima, ono što smo ostavili da zaključimo jeste vraćanje pre svega novca za doktorske studije, posebno za one koji su na trećoj godini, odnosno oni koji su već platili svoju godinu, ukoliko se amandman bude usvojio, da li će im novac biti vraćen. Dakle, to je jedna stvar koja je veoma značajna za sve koji su veliku svotu novca već dali. Da li ćemo usvojiti amandman, meni se čini da hoćemo. Gordana Čomić je napisala taj amandman za postdiplomce i mislim da smo se oko toga manje više sporazumeli i dogovorili i da tu neće biti nikakvih problema. Dogovorili smo se za studente koji su upisali po starom sistemu, da im se produži rok na dve godine. Mislimo da je to fer zato što oni nisu krivi zbog haosa u visokom obrazovanju i smatramo da je ovo neka dobra prilika da im se još jednom stavi do znanja da država razmišlja o njima iako je i sama bila dakle, upletena u nečinjenje kada je u pitanju reforma visokog obrazovanja. Mislim da je fer da im se izađe u susret. Takođe, kada su u pitanju bolonjci, oni koji su upisali po Bolonji studije, cenovnik za reupis, je takav da samo ispit košta 3000 dinara. Zatim, reupis košta do 110.000 dinara. Zatim, novi indeks, sve što ide uz administraciju, to izađe na 150.000 dinara. Dakle, nekoliko hiljade njih ostaće obeshrabreni. Mi ćemo ih možda trajno izgubiti, ljude koji su pošteno stekli, kojima je možda pola, bukvalno jedan semestar ostao da završe svoje studije. Sada imamo situaciju gde ćemo dozvoliti da pred našim očima im fakulteti ponovo uzimaju novac, da ponovo njihovi roditelji uzimaju skupe keš kredite i vi vrlo dobro znate koliko su nepovoljni među najnepovoljnijim keš kreditima u Evropi, to su u Srbiji. A da ne pominjemo da je to mesečan trošak za roditelje ili za studenta koji radi i studira. Pa, ne može po bolonji da stigne da završi fakultet. Imamo dom, imamo stanovanje, imamo često troškove života, imamo režije, dakle, koje su na mesečnom nivou ne tako male, imamo roditelje koji ne rade, kojima su smanjenje plate, imamo neke penzionere kojima su smanjenje penzije. Dakle, u atmosferi gde je zaista stanovništvo osiromašeno imamo situaciju gde možemo jednim amandmanom da spasimo nekoliko hiljade njih, bez obzira što je nekome smešno, to nije smešno, to je život, jer mislim da je potrebno čoveka staviti na prvo mesto, a ovo su u pitanju mladi ljudi. Mislim da je veoma važno da budemo svi svesni da se ne radi o bilo kome, radi se o mladosti Srbije koji u velikoj meri odlazi iz ove zemlje. Znanje nam odlazi. Mladi sa snagom i hrabrošću nam odlaze. Mladi lideri nas napuštaju. Hajde da pomognemo makar za njih 2000, otprilike, koliko ih i ima, da im makar za jedan semestar produžimo studije, jer im je toliko potrebno. Nekoliko puta, ja sam primio na stotine pisama, verujte mi, nekoliko bodova, nekome fali deset, nekome 12, sada više i ne mogu da upamtim, ali je veoma važno da im izađemo u susret, jer mislim da to nas ne košta ništa. Znate zbog čega? Ako uzmemo trošak njihovog odlaska ili prestanka studiranja, on je mnogo veći, čak u materijalnom smislu, nego naš trošak da im obezbedimo ili omogućimo da jednim amandmanom im produžimo jedan ili dva semestra…
Vreme.
Izvinjava se još samo jednu rečenicu. Da im omogućimo da završe studije jer to je ipak fer, da sve stavimo u jednu ravan i da ne bude diskriminacije po ovom prvom zakonu koji ste vi kao nov ministar doneli, izvinite predlogu, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja kao predsednik Narodne seljačke stranke i poljoprivrednik, teško mi je sada da govorim pored ovoliko pažnje, a drugo posle akademske gromade veoma je teško govoriti. Ovde u mom pravcu dobacuju da sam se nešto smejao. Vidim, niko se od kolega nije smejao, svi smo to ozbiljno shvatili, najverovatnije da se Bisljimiismejao. Ja shvatam potrebu određenih kolega čije su stranke promenile lidere, a kada su doveli ovog poslednjeg, mi smo se radovali do ranih jutarnjih sati. Tako su dobrog lidera doveli. Ja shvatam da neko ima potrebu da čestim svojim nastupima, posebno po temi visoko obrazovanje, priđe svom lideru, jer je došlo do promena, pa su tu borbe za poziciju u okviru stranke, kao čovek koji je stranački opredeljen od 1989, 1990. godine, ja to u potpunosti shvatam, posebno kada znam da je njegov lider studirao 13 godina. Tu onda posebnu pažnju treba pribaviti ovom zakonu zato što on omogućava da ovi studenti koji nisu završili fakultet ga ipak završe, pa možda neko od njih bude studirao 13 godina, možda neko od njih tako talentovan, ekspert. Znate koliki je uslov za penziju, znate koliki je minimalni uslov? Petnaest godina. Znači, njihovom lideru falilo je dve godine da ode u penziju kao student. I, kako ja sada da govorim posle predstavnika stranke bivšeg režima koja ima tako talentovanog lidera koji je studirao 13 godina? Pazi, dve godine mu je falilo da dobije penziju, a odatle je skočio da bude ministar odbrane. Sada me zvao Bisljimi i kaže da ja treba da imam razumevanja zato što to kada studiraš 13 godina, onda nabaciš satove od 35.000 evra itd, i onda pričaš o moralu. Sokrat je rekao - ja znam da ništa ne znam. Evo, ja ću to priznati. Kada je mogao da prizna veliki Sokrat, što ja ne bih priznao? Ja znam da ništa ne znam. Postoji ona druga izreka – da ono što znamo je kap u moru neznanja. Evo, ja ću i to priznati, ali sve vreme sam ovde slušao predavanja o visokom obrazovanju i shvatio sam da ko zna da ne zna, taj nešto zna. To je beše Konfučije. Mislim, ja ne mogu ovim što su teško navukli dvojku u Trećoj gimnaziji, mislim, posle njih kada govorim malo se zbunim. Mislim da je Konfučije bio. Ko zna da ne zna, taj nešto zna, ali ko ne zna da ne zna, taj je opasan. Mislim da je on to rekao, ali, eto, ja nisam natego tu dvojku u beogradskoj gimnaziji, ja sam išao u neku mašinsku tehničku u Inđiji. Možda nisam toliko talentovan, kao prethodni govornik, ali po meni sistem mora da bude strog, obrazovanja. Hajde da pustimo da ljudi završe kada su počeli, kada su mogli ti njihovi lideri, pazi, potpredsednik im je 12 godina studirao. Zato je valjda samo potpredsednik bio, zato što je godinu kraće studirao i nije dostigao 13 godina i nije mogao da bude predsednik te stranke bivšeg režima, već je bio potpredsednik, pa onda počeo da proizvodi jogurt, pa ne znam šta…
Interesantno poređenje.
… nije on stan u Beču stekao 12 godina studirajući.
Vratite se, molim vas, na temu.
Vratio sam se. Čovek je naučio da pravi jogurt, od toga za šest meseci nije mogao kupiti stan u Beču. Najverovatnije da je skinuo kajmak posle 12 godina studiranja i 16 godina posla u javnom sektoru. E, tako smo mi trpeli pridike i zato kažem da sistem mora da bude strog, mora da bude primenljiv. Znanje je specijalna matematička operacija. Ja nisam navukao to, teškom mukom dvojku u Trećoj beogradskoj gimnaziji, ali znam da je to matematička operacija. Evo, ministar će se složiti. Znanje se najbolje množi deljenjem. Zato je to matematička operacija. Znanje koje ne podelite je loše. Zamislite čoveka koji mnogo zna, ne daj Bože umre. Ja se uvek zapitam kad neki mudar čovek, mudar profesor, takvih nema više u stranci bivšeg režima, to je davno otišlo, kad on umre, ja se uvek zapitam, žao mi je čoveka, ali još mi je žalivije ukoliko njegovo znanje nije preneto na neku sledeću generaciju. Kad ja nešto naučim, radujem se samo ja, a kad naučim nekog pored sebe, ili više njih pored sebe, onda se raduje nas više, onda nas više to zna. Znanje mora da bude i dostupno. Posebno je veliko pitanje, Dučić je rekao – najgore je biti star, bolestan i siromašan. Siromaštvo je najgore na selu. Najveći stepen siromaštva je na selu. Njima je sve manje dostupno visoko obrazovanje. Vi, gospodine ministre, morate malo da povedete i o tome računa. Ako treba razvijati informatiku, ako im treba deliti kompjutera da bi to mogli da urade i dopisnim putem, u tom pravcu treba razvijati, jer to znanje oni moraju da steknu da bi razvijali svoj kraj, da bi neko ostao na selu, da bi bolje proizvodili itd. Akademski čestito je i znanje koje treba da bude primenljivo, jer znanje koje nije primenljivo, nabubano znanje, koje nemate na čemu da primenite, i nije neko znanje. Veliki Duško Radović je rekao da jedino seljaci, za razliku od doktora nauka, takvih ima raznoraznih, imaju više znanja od stručne spreme. Mi imamo zvanja koliko hoćete, ali zvanje ne znači i znanje. Jer, ono što ste naučili bubanjem, vi ste samo sebi nešto memoriju napunili, ali ukoliko ništa niste osetili iskustvom, zapažanjem, onda će to znanje biti teško i preneti, a teško ga je i primeniti. Jedan je rekao da je skupa školarina koja se svojim iskustvom plaća. Ja bih voleo da iz više obrazovnih sistema svi pokupimo ono što je najbolje, da imamo jedan sistem koji je strog, obrazovni, pravedan, ali nadasve primenljiv, da se tačno zna kao u Platonovoj „Državi“ ko je proizvođač, kao ja, ko je vojnik, ko je upravljač, zato što ovi koji se zalažu za vladavinu znanja u stvari se zalažu samo za vladavinu zvanja, a zvanje i znanje su dve različite stvari i to je teško objasniti nekome, jer poštovani ministre, džaba je gluvom šaputati, slepom pokazivati i nerazumnom objašnjavati. Da se nerazumnom može objasniti da je nerazuman, pa on ne bi bio nerazuman. Na kraju ću zaključiti, pošto ovi iz stranke bivšeg režima vole ove Amerikance, ja ih ne mrzim, ja želim da budem dobar sa njima, da budem partner, ali ne i podanik, za razliku od stranke bivšeg režima. Ruzvelt je rekao da čovek bez škole može u vagonu da ukrade neku stvar. Čovek sa univerzitetskom diplomom, posebno ovim njihovim bolonjskim, posebno ovi njihovi 12, 13 godina što su studirali, čovek sa tom diplomom može da ukrade celu prugu. E, pa mi smo živeli u vremenu kada je stranka bivšeg režima krala i puteve i lokomotive i vozove i pruge i kada je ukrala državu, i kroz reformu obrazovanja, jednim delom mi treba da vratimo državu njenim pravim vlasnicima, njenom narodu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milena Bićanin.
Evo, u odnosu na važnost teme o kojoj smo govorili, a to je zaista najvažnija tema ove države i ovog društva, i tako će biti, ma koliko društvo bilo razvijeno, to pitanje će uvek biti na dnevnom redu, jer to je jedan od osnovnih zadataka koje svako društvo sebi daje, ja se nadam da ću jednog dana gledati Narodnu skupštinu u kojoj niko neće omalovažavati nikoga zbog godina koje je proveo studirajući. Ja se nadam da ćemo zapamtiti i ovu našu aktivnost u Skupštini, kada smo imali razumevanje za slabosti sistema, za naše slabosti, za ukupne slabosti, kada smo dali poverenje i sebi i društvu i sistemu i studentima, i još jednom kažem, nadam se da nećemo nikoga omalovažavati i da će ovo biti poslednja sednica sa ovom temom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić. Ja mislim da je samo jedan minut. Jeste. Izvolite.
Zahvaljujem se. Saglasni smo sa tim da se studentima svih nivoa studija omogući da završi studije po započetom planu i programu. Međutim, Predlog zakona se mora vratiti u ustavne okvire, jer je protivustavan ili tako što će se u njega uneti odredba o povratnom dejstvu i opšti interes ili tako što će se preraditi da se sanira šteta nastala probijanjem roka. Studenti po starom su izgubili status studenta, to je najveća šteta, i neće ga imati dok ponovo ne upišu studije. Dakle, ne mogu ih nastaviti. Potrebno je uneti odredbe kojima se studentima po starom i bolonjcima omogućava upis bez naknade troškova uz jasna pravila. To se može uraditi uz pomoć dobrih amandman i mi ćemo neke od tih amandmana predložiti sutra. S tim što ima članovazakona o izmenama i dopunama koji nisu mogli da budu deo amandmana, to ćete videti sutra, i onda je možda dobra ideja da se Predlog zakona eventualno povuče na kratko i preradi ili samo preradi. Ono što je meni važno da ovde naglasim jeste da su studenti za ovo najmanje krivi. Sistem se uređuje i obezbeđuje u institucijama sistema i rešenja ne smeju biti protivustavna. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, kao što inače radimo na kraju, rasprava poput ove, želeo bih da zahvalim svima koji su dali konstruktivan doprinos u današnjoj raspravi, i to se odnosi na ubedljivu većinu, rekao bih bezmalo sve, možda sa izuzetkom onog neartikulisanog lica, žao mi je što više nije u sali, koji je hronično željan naše pažnje, a hronično mu nedostaje znanja, što je, što bi to lice reklo, jedan od zaključaka dana. Pričali smo danas o vezi privrednih šansi i potencijala u ovom društvu i za mlade, ali ne samo za mlade. U vezi sa tim, jedna vest, današnja vest. Danas je u gradu Nišu potpisan ugovor sa firmom „Leoni“ za otvaranje novog proizvodnog pogona. Ugovor je potpisan u prisustvu predsednika Vlade za 2.200 novih radnih mesta. [[Aplauz!]] Ovo i jeste za aplauz. Dakle, uz kamen temeljac u decembru i novi proizvodni pogon koji bi trebao da bude u prvoj fazi u avgustu naredne godine. To je jedna od dobrih vesti i ide ruku pod ruku sa dobrim vestima poput one da imamo naučno tehnološki park „Zvezdara“, Beograd npr. nakon 26 godina u kom se očekuje 80 kompanija, 30 start apova, 1.000 mladih stručnjaka, a od toga više od stotinu povratnika o kojima je takođe danas bilo reči. I uz vesti, poput one, da je bilo više od 130 stanova za mlade istraživače. Sve one druge dobre stvari koje smo podelili u ovoj sali danas, siguran sam, sve zajedno čine jednu dobru, važnu i snažnu poruku za mlade ljude u Srbiji. Perspektive u ovoj zemlji naravno da ima, i te kako ima, a da je ima svakog dana sve više najbolji mogući način je da na njoj radimo zajedničkim snagama svi zajedno. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ja bih samo kratko, s obzirom da ste svi rekli ono što ste imali i što sam i ja mislio, što smo stavili u Predlog zakona. Jednostavno nisam, prvo, znao da treba da pričam posle svake rečenice koja se na mene odnosi, pa sam pitao kada ja treba da dođem na red. Sada ću znati drugi put. Međutim, pošto su bile slične teme, nije me sramota da priznam, prvi put sam pa, predsedavajući to zna kada sam ga pitao, ako je to meni primedba što se nisam javio ranije. Ja sam čovek koji se ne boji ničega, niti imam ikakve strahove ni racionalne, ni iracionalne. Imam strah samo da mojoj familiji bude sve uredu i mom okruženju. Ta reč da se bojim zaista mi je ovako ne primerena. Diskriminacija, ako sam ja rekao dva puta, ponoviću i treći put, da poštujem institucije, kao što je Nacionalni savet za visoko obrazovanje, koje formira Skupština Narodne Republike Srbije, znači ja zaista ne vidim šta bi bilo da je drugačije urađeno. Znači, izložen bi bio stubu srama zato što ne poštujem institucije. Takođe, znam dobro, toliko sam politički pismen da, takođe, su kod vas studenti dolazili, da imate vi veća ovlašćenja kada se donose amandmani i zakoni. Naravno da nemam protiv da se ova stvar reši i na ovaj način, tako da sam sve vreme bio i sa studentima u dogovoru. Znači, to nije nikakva taktika, nego upravo ono što sam rekao. Ako nekom smeta što ministar prosvete poštuje institucije Narodne Republike Srbije i Skupštine njene, onda ne znam da li je problem. I nemojte karikirati da li me dočekuju u školi sa pogačom i solju, pa ja sam obišao preko 100 i nešto škola i rekao sam obići ću celu Srbiju. Meni je zadatak da vidim u kakvom su stanju, da vidim šta im treba, da vidim koje imaju ocene, po eksternoj evaluaciji. Razgovarao sam sa deset aktiva direktora, do sada. Znači, zaista što širu sliku pravim i uopšte nisam neko ko može da fascinira nekakvim dočekom. Znači, ja sam danas došao ovde što moram, naravno. Danas sam trebao da budem u Leskovcu i biću, bez obzira što je Vlada sada u Nišu, na jugu Srbije, moja agenda govori to od prvog dana. Znači, nikakav populizam. Ja sam čovek praktičar, moram da vidim ono dokle mi je teritorija, dokle vladam, sa kim vladam, šta mi je činiti. Tako da, ako je to pogrešna percepcija, evo ja se izvinjavam. Inače, sve ovo drugo što ste mi razumno savetovali, ja sam razuman čovek, prihvatiću, a naročito ovaj deo kada ćemo zaštiti finansijski interes studenata, bez obzira kog nivoa i tu, makar imali ova četiri inspektora sada, a nismo stigli o tome da pričamo zašto redizajniramo inspekcijsku službu školske uprave, niz drugih stvari i trebalo bi mnogo više vremena. Nisam shvatio da danas nema to sve. Usredsredio sam se samo na ono što je bila ova tema. Da li je to neko moje nerazumevanje parlamentarizma, nemam iskustva sigurno, ali kada budemo govorili o ozbiljnim zakonima i temeljnim, zaista će biti potrebe da se objašnjavamo oko mnogih stavova. Hvala na razumevanju.
Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Jedinstvena Srbija. Da li predlagač, narodni poslanik Petar Petrović, zamenik predsednika poslaničke grupe, želi reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Liste prijavljenih poslanika za diskusiju nema i, na osnovu toga, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Sa ovim završavamo sa današnjim danom. Nastavak je u četvrtak u 10.00 časova. Zahvaljujem.