Poštovani narodni poslanici, moji prethodnici, poslanici, govorili su mnogo šta od onoga što bih sam kazao. Zadržao bih se samo na dve-tri stvari. Mislim da nije u redu da u osnovnoj školi može biti direktor čovek koji ima višu školu, odnosno Višu pedagošku, pogotovu što sekretar u toj istoj osnovnoj školi mora imati visoku stručnu spremu. Danas u osnovnim školama skoro da nema nastavnika i učitelja u onom starom smislu. Uglavnom su sve to profesori. I učitelji završavaju ili su završili Učiteljski fakultet, dakle, imaju visoku stručnu spremu. Znam stanje u Čačku, u svim tim školama još ima po četiri-pet nastavnika koji su uglavnom pred penzijom i za koju godinu svi će u osnovnoj školi morati da imaju i imaće fakultet. Drugo, što se tiče školskih odbora, budući da sam ceo radni vek proveo u srednjoj školi, oni ranije nisu imali skoro nikakvu ulogu u školi. Direktore je uglavnom postavljao komitet, dva-tri čoveka iz partijske organizacije škole odlaze kod sekretara komiteta i on im kaže ko može biti direktor te škole. Školski odbori nisu ni o čemu odlučivali. Sada školski odbori dobijaju veoma važnu ulogu. Mislim, ako jedna škola ima 100 profesora, a takve su sve srednje i osnovne škole u Čačku, ne vidim razloga da tih 100 profesora, 100 ljudi sa fakultetskom spremom, ne može da postavi sebi direktora. Treba im neki tutor sa strane. Znate, ako 100 ljudi sa visokim obrazovanjem ne može da postavi sebi onoga ko je najbolji među njima, ne znam ko može sa strane. Zato i predlažem da u školskom odboru bude pet profesora iz škole, a po dva člana od roditelja i iz društvene zajednice. Stanje u školstvu (doskora sam bio u razredu, znam) vrlo je mučno, teško. Najveća plata profesora pred penzijom je oko devet hiljada i nešto, to je oko 300 dinara dnevno. Ti ljudi ne mogu da školuju svoju decu van svoga mesta i stvarno žive veoma skromno, čak i siromašno. Zato je priča o sudijama koji će imati 30 hiljada, tj. hiljadu maraka, i profesorima koji imaju ispod 10.000, zaista i smešna i jadna, da sudija može imati tri do četiri puta veću platu od profesora. Što se tiče veronauke - ne samo da sam je učio, nego me učio i otac, bio je veroučitelj, moram da priznam da mi je to bio vrlo težak predmet, jer nisam smeo da zamucnem, odmah bi me sredio na času. Mislim da se u veronauci ništa loše ne uči i ne vidim razloga da mnogi pokušavaju da veronauku izbace iz školskih programa.Ona je tek uvedena i nadam se da će ostati. Nikada nije bilo više ateista nego teista. Prema tome, valjda ta većina treba da odluči - hoće li biti veronauke ili neće. Sada ću vam to samo ilustrovati jednim primerom iz 1945. godine, kada je jedan komunistički funkcioner u Čačku skupio nas prvačiće u gimnaziji, u nižoj gimnaziji onda, i održao nam govor. Govor je počeo ovako i tako je i završio: "Dragi drugovi i drugarice, nema više Boga, novi bog je drug Staljin". Evo, te posledice se i posle 60 godina, nažalost, osećaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović, a posle njega Jelena Milenković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, osnovno i srednje obrazovanje na području Kosova i Metohije, zahvaljujući brizi naše države i Republike Srbije, a posebno Ministarstva prosvete, u teškim uslovima je funkcionisalo u skladu sa Zakonom o osnovnoj, odnosno srednjoj školi, Zakonom o radu, i pravilnicima o nastavnim planovima i programima, kao i drugim pozitivnim propisima u oblasti obrazovanja koji važe i primenjuju se na celoj teritoriji Republike Srbije. Sve promene koje se u oblasti obrazovanja dešavaju, kao izmene i dopune propisa, zakona, na ovim prostorima se dosledno primenjuju. Pitanje reforme obrazovnog i školskog sistema veoma nas interesuje i tom pitanju prilazimo sa posebnom pažnjom. Naš stav, kao i stav roditelja i učenika, jeste da osnovno i srednje obrazovanje naše dece na ovom području mora da ostane u obrazovnom sistemu Republike Srbije, što je u skladu sa Rezolucijom 1244 kao i sa deklaracijom Ujedinjenih nacija o pravu na obrazovanje svih naroda, od predškolskog pa do univerzitetskog sistema. Dolaskom KFOR-a i UNMIK-a 1999. godine na Kosovo i Metohiju nastao je veliki egzodus i velika humanitarna katastrofa koja, nažalost, još uvek traje. Bitnog pomaka nema ni tri godine posle bombardovanja po pitanju najelementarnijih ljudskih prava, slobode kretanja, prava na rad i povratka raseljenih lica. Takvo stanje, koje traje, bitno se odrazilo i na osnovno i srednje obrazovanje, u nastavi na srpskom jeziku, i svim njegovim oblicima rada, kako na nastavne tako i na vannastavne aktivnosti. Izneću jedan kratak pregled osnovnih i srednjih škola u centralnom delu Kosova tj. Kosovskom okrugu. Školske 1998-1999, pre egzodusa, bilo je 48 osnovnih škola, sa većim brojem isturenih odeljenja, i 19 srednjih škola. Od toga je školske 1999-2000, nakon dolaska UNMIK-a i KFOR-a, ostalo 19 osnovnih škola u mestima u kojima su i bile, a 29 osnovnih škola je raseljeno van teritorije Kosova i Metohije. Od 19 srednjih škola ostalo je 11; one su proterane iz svojih objekata, auglavnom su se nalazile u gradovima, pa se nastava pohađa u okolnim selima, u objektima osnovnih škola. Samo iz Prištine, iz samog grada, raseljeno je, i više nisu u funkciji, 11 osnovnih i 8 srednjih škola. U samom gradu nema nastave na srpskom jeziku, a nastava se odvija u okolnim selima u veoma teškim uslovima. Zbog nedostatka školskog prostora nastava se odvija u tri smene. Posebna je priča prevoz učenika iz Prištine do školskih objekata u određenim selima, u pratnji bornih kola grčkog bataljona KFOR-a. Opštine Uroševac, Štimlje i Podujevo pretrpele su potpuni egzodus srpskog naroda. U ovim opštinama ne funkcioniše nijedna srednja ni osnovna škola. U opštinama Kosovo Polje i Obilić funkcionišu osnovne škole tamo gde je KFOR hteo da obezbedi bezbednost učenika, ili su one takođe izmeštene u srpska sela. Posebno je teška situacija u opštini Lipljan, u gradu koji je pre rata imao 70% Srba - osnovna i srednja škola proterane su iz svojih objekata i nastava se odvija u šatorima. Kompletno je ista situacija u svim mestima i školama gde se nastava odvija na srpskom jeziku, u srpskim sredinama na čitavoj teritoriji Kosova i Metohije. I pored velikog egzodusa i mnogih poteškoća, zahvaljujući prosvetnim radnicima koji su ostali zajedno sa lokalnim predstavnicima vlasti, koji su uz veliku pomoć i podršku Ministarstva za prosvetu Republike Srbije, Jugoslovenskog komiteta za saradnju sa UNMIK-om (koji je u to vreme funkcionisao) i privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije učinili sve da se nastava odvija po zakonu i jedinstvenom nastavnom planu Republike Srbije. Zahvaljujući, pre svega, organizovanju školskih i zdravstvenih institucija u srpskim enklavama, sprečeno je potpuno iseljavanje Srba sa teritorije Kosova i Metohije. Prema tome, ukoliko postoji istinska želja predstavnika vlasti da zadrže Srbe koji su ostali na teritoriji Kosova i Metohije i omoguće onima koji su proterani da se vrate, za vreme svojih poseta i razgovora sa prosvetnim radnicima ne treba da daju oprečne izjave, kao što se desilo prilikom posete predsednika Koordinacionog centra, Nebojše Čovića i pomoćnika ministra prosvete Srbijanke Turajlić u istom danu, u Gračanici, odnosno Lapljem Selu. Sa takvim izjavama smo upoznali odbore na kojima smo razgovarali o obrazovanju. Od Ministarstva prosvete Srbi sa Kosova i Metohije traže da u saradnji sa UNMIK-om traže sledeća rešenja: da naše osnovne i srednje škole na Kosovu i Metohiji ostanu u mreži škola Republike Srbije, da se u našim školama obrazovanje i vaspitanje odvija po nastavnim planovima i programima koji su propisani od strane Ministarstva prosvete Republike Srbije i da se sva propisana dokumentacija učenika izdaje po važećim propisima u Republici Srbiji, da se finansiranje naših škola vrši iz budžeta Republike Srbije. Hvala.
Za reč se javio ministar prosvete gospodin Gašo Knežević.
Moram da se obratim jednoj poslaničkoj grupi. Nemojte zaboraviti jednu stvar: ugovor, odnosno sporazum o povlačenju vojske i policije potpisala je prethodna vlast. Ova skupština je izglasala to povlačenje. Ostavili ste učiteljice da brane srpstvo tamo. I pored te činjenice - da ste vi povukli te snage i potpisali povlačenje, nova vlast je odbranila prosvetu na Kosovu, vratila univerzitet na Kosovo, on je ušao u sastav novog univerziteta, odvija se nastava na srpskom, sve nastavnike tamo finansira. Prema tome, natčovečanskim naporima mi smo uspeli ono što ste vi upropastili.
Reč ima narodni poslanik Jelena Milenković.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, narodni poslanici, predlozi zakona o izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi jesu jedan korak unapred u odnosu na zakone koje smo do sada imali i kojima smo do sada regulisali ovu oblast društvenog života. Pogotovu ako pođemo od činjenice i teze da se u oblasti obrazovanja i vaspitanja ne mogu povlačiti neki radikalni rezovi, onda se utoliko i ovaj zakon može smatrati racionalnijim i logičnijim. Na samom početku želim da kažem da poslanici SDP u velikom delu podržavaju ovaj zakon, pre svega u onom delu koji se odnosi na započinjanje procesa decentralizacije, odnosno prenošenja izvršnih ingerencija na pokrajine i lokalnu samoupravu, kao i na povećani stručno -pedagoški nadzor nad svim segmentima rada škole. Pre svega smatram da predviđeni procesi ili predviđene mere u mnogo čemu mogu da racionalizuju, povećaju efikasnost i kvalitet nastavno-naučnog procesa. Međutim, onaj deo zakona koji se pre svega odnosi na do sada fakultativne predmete, a to su bili veronauka, odnosno građansko vaspitanje, jeste u najmanju ruku problematičan. Pre svega, i pre uredbe kojom su ovi predmeti postali fakultativni i kao takvi bili uvedeni u osnovne i srednje škole, čule su se različite polemike i to smo čuli od gospodina ministra juče u uvodnom izlaganju. Dakle, čuli su se razni argumenti za i protiv ovakvog čina. Međutim, tada su poslanici Socijaldemokratije i Socijaldemokratske unije, a danas Socijaldemokratske partije, vrlo nedvosmisleno izrazili svoj stav. Pre svega, država i crkva jesu dva odvojena entiteta i upravo ta činjenica jeste jedna od civilizacijskih tekovina vekovnog društva. Država je zapravo dužna da svakom pojedincu omogući uslove, odnosno okvire da neometano može da izražava i ispoljava svoju veru, ali sve ono što bi se odnosilo na uplitanje države u propagiranje bilo koje vere, bilo koje religije, bilo bi svojevrsno kršenje nadležnosti države, odnosno to bi predstavljalo jedan korak unazad u odnosu na već postignuto, kao što smo rekli, na već postignute civilizacijske vrednosti. Smatram da pre nego što se povuče bilo koji potez, koji može da bude uobličen i sročen u okviru nekog zakona ili bez obzira da li se radi o nekoj drugoj društvenoj intenciji, koja može da ima neki drugi društveni pojavni oblik, uvek moramo da vodimo računa pre svega o globalnim aspektima, ali ne samo o tome, već upravo o trenutku u kojem živimo i o trenucima koji su iza nas. Dok smo bili opozicija, a to radimo naravno i danas, mi smo se zalagali za izgradnju multinacionalnog, multikonfesionalnog i multietničkog društva. To naravno radimo i danas. Dakle, kažem za izgradnju, mi taj cilj nismo postigli. Naprotiv, samo su se možda uslovi za izgradnju tog cilja poboljšali, ali i dalje treba da radimo na izgradnji takvog društva. Ne možemo da prenebregnemo činjenicu da smo za poslednjih deset godina bili svedoci različitih krvavih sukoba, koji su upravo u svojoj osnovi imali i etničke, nacionalne i verske motive. Dakle, država trenutno mora da radi na sledećim stvarima, a to je da sve one tačke, elemente ili pak one mogućnosti koje mogu da dovedu do podele među građanima, ako ne potpuno iskoreni i eliminiše, onda barem ublaži, ali nikako da ih svesno ugrađuje u nastavno-obrazovni sistem. Smatram da uvođenje veronauke nije mnogo pametan potez, da ne upotrebim neku drugu reč, iz prostog razloga što vi u jednoj školi među decom nemate podelu samo na vernike i nevernike, već i u okviru vernika imate podele na pripadnike jedne veroispovesti, druge ili treće. I uopšte, sam termin tradicionalna verska zajednica, koji se pominje u ovom našem predlogu zakona, takođe je problematičan, jer koji su to kriterijumi na osnovu kojih se može odrediti koja je verska zajednica tradicionalna a koja ne. Smatram da prema osnovnim ljudskim pravima svako ima pravo na izbor, odnosno da svako bira sopstveno viđenje sveta i sliku o tom svetu i niko nikome tu sliku o svetu, pa čak ni država, ne može da nametne, iz prostog razloga što bi u suprotnom to bila jedna represija nad slobodnom svešću. Na samom kraju moram da kažem da moramo da budemo racionalni i da posmatramo prosto stanje iz nekog realnog ugla. Danas verska nastava, i zbog verske nastave uvedeno, građansko vaspitanje egzistiraju kao fakultativni predmeti; onda na kraju zaista teške duše moram da kažem: verska nastava kao fakultativni predmet - da, ali kao izborni predmet - apsolutno ne.
Reč ima narodni poslanik Živko Selaković, a sledeći prijavljeni govornik je narodni poslanik Nenad Lemajić.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva razmatrajući oba predloga zakona o školstvu, osnovnom i srednjem obrazovanju, ima dosta primedaba, kao i sugestija na iste. Obzirom na vreme koje imamo, ja ću se u mom izlaganju osvrnuti isključivo na Predlog zakona o osnovnoj školi. U članu 5. Predloga zakona stoji - poslove prosvetnog inspektora može da obavlja diplomirani pravnik itd, da ne nabrajam, i to sa najmanje tri godine radnog staža. U drugom stavu istog člana kaže se da može obavljati taj posao i lice sa odgovarajućom stručnom spremom i najmanje pet godina radnog staža, što bi značilo da i direktora škole, za koga je potrebno najmanje pet godina radnog staža, kao i školu u celini može kontrolisati neko sa manjim stručnim iskustvom. Stoga treba obavezno stajati u ovom članu - sa najmanje pet godina radnog staža, kao jedini uslov. U članu 12. treba precizirati: za versku nastavu i drugi izborni predmet ocena bi morala da bude opisna, kao i za vladanje. Za ovu nastavu utoliko pre, jer opisna ocena ne utiče na opšti uspeh. U članu 15. je takođe nejasano i nedorečen je, bar po mom mišljenju,obzirom da se između ostalog pominju i politička opredeljenja i slično, a znamo da nastavnika i stručnog saradnika to izričito obavezuje da to ne sme da bude. U članu 24. nelogično je da u školskom odboru bude samo tri člana iz škole. Neophodno je da od ukupno devet članova školskog odbora bude pet članova iz redova nastavničkog kadra, tj. članova škole. Ako se ovakav predlog, ponuđen u ovom članu, usvoji, to onda znači da je i škola politizovana i sužen je prostor za rešavanje školskih problema, a znamo da politici nije mesto u školi. U pregledu odredaba zakona o osnovnoj školi koje se menjaju, uzgred rečeno o razrednoj nastavi od I do IV razreda skoro da se i ne govori. Ni reči o učiteljima, koji su za razrednu nastavu neprikosnoveni. Stoga se nameće jedno od najvažnijih pitanja: šta sa decom od I do IV razreda koja ne mogu da pređu iz jednog u drugi razred. U članu 79. trebalo bi da stoji: nastavnika, stručnog saradnika i vaspitača ne treba da bira direktor, već posebno telo osnovano na nivou škole, a školski odbor treba da prihvati ili odbije taj predlog. U suprotnom, centralizovana mogućnost direktora škole bila bi sa velikim mogućnostima. Članom 122a. stav 9. reguliše se profil i izbor sekretara škole. Sekretar škole mora da bude pravnik sa najmanje pet godina radnog staža. Nije dovoljno što je rečeno - stručno lice sa visokom školskom spremom, jer to je uopšteno zvanje. Svima nam je dobro poznato da je 90% posla sekretara škole vezano baš za poznavanje prava. U Predlogu zakona puno se govori o deci ometenoj u razvoju, što je pravilno i dobro, ali gde se pominju izuzetno nadarena deca - nigde. Pomalo je čak i neskromno da se za versku nastavu i izborni predmet izdvajaju tolika sredstva, a ne i za natprosečne, talentovane i nadarene učenike iz raznih oblasti. Zbog svega pobrojanog u mom izlaganju, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva smatra da je ovaj Predlog zakona o osnovnoj školi rađen na brzinu, po opštoj oceni su ga radili pedagozi koji nisu duže vreme uključeni u rad u osnovnom obrazovanju. Ovaj Predlog zakona o osnovnoj školi treba doraditi; u suprotnom, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva ga ne može podržati niti glasati za njegovo usvajanje.
Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Božidar Vujić.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, danas razmatramo predloge zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj i Zakona o srednjoj školi. Nesumnjivo da je reč o izuzetno značajnoj oblasti. Reč je o zakonima koji regulišu jednu od vitalnih delatnosti u našoj državi - obrazovanje, i to segment obrazovanja na osnovnom i srednjoškolskom nivou. Nepotrebno je reći koliko je veliki značaj ovog segmenta obrazovanja za perspektive naroda i države. Oblast obrazovanja uvek je bila pod posebnom brigom države, ali pomalo na pogrešan način. Mnogo više se tu administrativno intervenisalo, gledalo da se obrazovanje stavi pod državnu kontrolu, nego što se kvalitetno intervenisalo da se obrazovanje unapredi i digne na nivo koji nam je zaista i potreban. Nesumnjivo je da su predlozi zakona o izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi pozitivan korak napred, ali samo u onim segmentima kojima se i bave. Već se iz samog naziva vidi da su ovo nepotpuni zakoni. Znači, na neki način popravljamo stara rešenja. Nažalost, zadiru po periferiji problema, uglavnom praveći izmene u oblasti gde se u administrativno-upravnom smislu dodiruju država i školski sistem. Što se tih izmena tiče, mislim da su one dobre, ali da u mnogo čemu nisu potpune. Sistem obrazovanja kod nas godinama je bio ruiniran, kako u materijalnom i pedagoškom smislu, tako i u oblasti zakonskih rešenja. Naravno, posledice svega toga su sadašnje stanje nastave u osnovnim i srednjim školama, gde su prosvetni radnici gotovo poslednja brana totalnog kolapsa ove izuzetno važne oblasti. Imam utisak da Vlada nije na najbolji način shvatila koliko su nam potrebna kvalitetna rešenja u oblasti obrazovanja i koliko je ova oblast prioritetna u celokupnom sistemu reformi. Ne smemo dozvoliti da nam obrazovanje u ovom važnom momentu tranzicije ode na neki sporedni kolosek, gde će čekati bolja vremena da se reše neki navodno prioritetni zadaci. Što se samih rešenja u zakonima tiče, mislim da su dobra na mnogo načina. U krajnjoj liniji, mogu se svesti na nekoliko novina. Pre svega, novi je način konstituisanja školskih odbora; zatim, došlo je do razdvajanja upravnog i stručnog nadzora; uvode se i pedagoška zvanja, što omogućuje profesionalno napredovanje nastavnika. Sva ta rešenja su, po mom mišljenju, prilično dobra. Što se tiče konstituisanja školskih odbora, mislim da se našla dobra mera između uticaja same škole, uticaja lokalne samouprave i roditelja. Doduše, mogla su se naći i neka druga rešenja. DSS je predložila amandman vezan za školske odbore koji, po našem mišljenju, još na bolji način definiše ovu problematiku. Razdvajanje upravnog i stručnog nadzora predstavlja, na neki način, povratak na staro. Vraćaju se prosvetni inspektori. Mislim da u ovom slučaju taj povratak na staro znači i napredak, jer je praksa iz prethodnih godina pokazala da, ako spojimo upravni nadzor i pedagoški nadzor u ličnosti jednog čoveka, onda dobijemo loša rešenja i u jednoj i u drugoj oblasti. Mislim da će ovo ponovno razdvajanje dati dobar rezultat i da je praksa definitivno pokazala kako je stari eksperiment sa jedinstvenim nadzorom bio loš. Profesionalno napredovanje nastavnika i uvođenje pedagoških zvanja sigurno će unaprediti nastavu i dati dodatne motive prosvetnim radnicima, koji do sada nisu imali mogućnosti, da napreduju u slučaju da kvalitetnije obavljaju nastavu i da se na neki način doškolovavaju. Pored ovih dobrih rešenja, šteta što Ministarstvo obrazovanja nije našlo snage da se upusti i u još neku dodatnu problematiku, pre svega vezanu za opštu strategiju obrazovanja. Mislim da bez jasne nacionalne i građanske strategije u obrazovanju mi sigurno ne možemo kvalitetno unaprediti naš školski sistem. Ovi elementi mogli bi biti i pravno normirani. Takođe, jedno važno pitanje vezano je za talentovane učenike. U našim školama ima izuzetno mnogo talentovane dece. Mi godinama, da ne kažem decenijama, bar na rečima, posvećujemo pažnju toj talentovanoj deci, ali više-manje u otkrivanju i nekom dodatnom edukovanju te talentovane dece nije se previše odmaklo. Ima tu i tamo ponekih dobrih pomaka, ali sam sistem to pitanje, po mom mišljenju, nije kvalitetno rešio. Mislim da je i ovo bila prilika da se tu naprave neke izmene. Šteta što već sada ovim izmenama i dopunama to nije urađeno. Nadajmo se da će u skoroj budućnosti biti promena u tom pravcu. Što se DSS tiče, mi u našim predlozima vodimo računa upravo o toj sferi, jer smatramo da je u sistemu kvalitetnog obrazovanja izuzetno važno uočiti baš talentovane učenike. Šteta što bar u značajnijoj meri nisu naglašene mogućnosti fleksibilnijeg pravljenja nastavnog plana i programa, kako bismo bar donekle mogli pratiti pedagoške tokove u svetu. Treba naći pravi odnos između jedinstvenih i obaveznih nastavnih sadržaja i mogućnosti da se na lokalnom nivou unesu modaliteti koji će obuhvatati specifične potrebe zajednice. Rekao bih da je malo urađeno, zapravo ništa, da se ovi zakoni učine kompatibilnim sa odgovarajućim zakonodavstvom u Evropi. Pažnju je, po mišljenju DSS-a, trebalo više posvetiti licima koja obavljaju stručne poslove u školama i njihovu ulogu mnogo kvalitetnije zakonski rešiti. Pre svega, tu mislimo na pedagoga, psihologa, defektologa, socijalnog radnika, bibliotekara itd. Na kraju, da rezimiram, nemojmo dozvoliti da cenu reformi plati obrazovanje i školstvo, da se ova oblast nađe na repu reformskih procesa, što će se, uz ova nepotpuna rešenja, možda i desiti. Podršku izmenama i dopunama zakona DSS će svakako dati; daće i pohvale za ovaj deo posla koji je, nesumnjivo, kvalitetno urađen, ali ćemo staviti i silne primedbe zato što se sa celinom reformi u obrazovanju kasni, kako u zakonodavnoj, tako i u institucionalnoj, materijalnoj i pedagoškoj sferi. U tome je ipak najveća odgovornost kako ministra i Ministarstva obrazovanja, tako i Vlade, koja, čini mi se, ponekad zaboravlja da joj je zadatak sprovođenje reformi, a ne priča o reformama.
Reč ima ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Upravo zato što se u velikoj meri slažem sa prethodnikom, sa gospodinom Lemajićem, tražio sam reč. Postoje problemi kurikuluma. To nije sporno. Hoću da vam kažem da smo mi u januaru mesecu imali jedno savetovanje i da je izašla "Bela knjiga". Prema tome, stretegija postoji. Ona je na veoma širokoj bazi doneta, uz konsultaciju maksimalno velikog broja ljudi - 8.500 ljudi. To je strašan broj. Želim da vam kažem šta se sada radi, da ukratko u pet rečenica to kažem. Tri su osnovna zadatka: Prvi, jačanje škola kroz vraćanje autonomije školama; to radimo ovim zakonima; jačanje školskih odbora; jačanje saveta roditelja razvojnim planovima i projektima koje škole imaju. Razvojni planovi i projekti se već izrađuju u školama, dakle u konkretnim sredinama. Drugi naš cilj je profesionalizacija kroz rad sa nastavnicima. Već su organizovani lanci obuke, odnosno doškolovavanje nastavnika i kroz jaku, bitnu profesionalizaciju uprave mi smo počeli da držimo kurseve direktorima škola kako da vode školu, jer moraju da budu menadžeri. I treći je pitanje kvaliteta nastave. To je, prvi put ćemo uvesti pizza testove i shvatićemo šta je kod nas, pazite, ne loše, već šta je dobro u našem sistemu, uporedno posmatrajući. Sada ulazimo u škole sa pizza testovima, a to su međunarodni testovi. Pravimo relevantne izmene planova i programa, opremanje škola, radimo i eksterne prijemne ispite, a ovaj prijemni ispit prvi put će biti korak ka eksternim prijemnim ispitima. Prema tome, hoću da vam kažem, veoma je mnogo konkretnih stvari koje su iz te strategije već proizašle i mi ih radimo. Još nešto, što se vremena tiče, shvatam potrebu da se kaže stvar i da se kaže tako kao što ste vi rekli, ali pre četiri meseca smo mi uputili zakon i ni u jednom trenutku nisam hteo nikoga da optužim, znam da imate previše posla, znam da vas svakodnevno bombarduju novi dnevni redovi, ali nije baš toliko ni do Vlade.
Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Pal Šandor.
DOS i reforme, dakle, imamo DOS i kažu - reforme. Bilo bi to zbilja lepo da nije šarena laža. Doduše, ministar sporta juče za ovom govornicom kaže - ova dva predloga zakona jesu reforme, ali nisu reforme u pravom smislu; radićemo na sistemskom jednom zakonu i koliko do kraja godine imaćete pravi reformski zakon o prosveti i obrazovanju. U septembru je upis, nema veze, krajem godine dobićemo novi zakon, DOS ulazi u treću godinu reformi, a mi reforme nemamo. Toliko da narod zna. Kaže nam ministar sporta -tri "d". To je demokratizacija, decentralizacija i depolitizacija. U redu, to je stav DOS-a. To su reforme kroz tri "d", a ono što je istina i što je nepobitna činjenica jeste da se posle pada ove DOS-ove vlasti, a to će vrlo uskoro da usledi, mora doneti novi sistemski zakon sa četiri "d". To je dezinfekcija, dezinsekcija, deratizacija i dekontaminacija naroda od DOS-a. Prvi primer, kažu - depolitizacija. Evo, daću vam primer depolitizacije kroz subotički slučaj. Petooktobarskim pučem svi direktori osnovnih škola posmenjivani, za direktore imenovani članovi Saveza vojvođanskih Mađara i pratećih njihovih satelita, dve HTZ stranke iz Subotice. Doduše, jedan ima iz DSS-a, jedan, a ostala su još dva direktora koji će na kraju školske godine ići u penziju, pa nema smisla da ih menjaju. To je ta depolitizacija. Depolitizacija koju DOS vodi, i to je vrlo transparentno, to je vrlo ekspertsko od strane DOS-a - 50% nastavnog kadra iz subotičke opštine jesu nastavnici srpske nacionalnosti. Da li je moguće da niko od njih nema ni profesionalni, ni stručni, ni radni, ni pedagoški nivo da može da konkuriše za direktora? Ne može, jer nisu u DOS-u. To je depolitizacija. Kažete drugo ("d") - decentralizacija. Ono što ste vi uradili kroz decentralizaciju jeste da Ministarstvo prosvete sramotno svoje ingerencije skida i briše, neće da radi, prenosi na pokrajinu, prenosi na lokalne samouprave i kažu - direktora sada bira školski odbor, bira ga tu i lokalna samouprava. Kada se sve to bude uradilo, predlog za direktora ide na verifikaciju kod ministra. Šta ako slučajno ministar to ne odobri? Ispočetka postupak? Je li to decentralizacija? To nije decentralizacija, to nije ono što ste vi rekli da će biti. U školskim odborima vi iz DOS-a niste u stanju da se usaglasite, ima hiljadu problema i hiljadu primera. Školski odbori uopšte nisu potrebni. Ako imamo direktora koji je sposoban menadžer, kako ministar sporta kaže, i dobar pedagog da radi, šta će mu školski odbor; zar ne verujete nastavnicima da će da obrazuju našu decu? To je ta decentralizacija. Treće je, kažete, demokratizacija. Vaša demokratizacija u DOS-u ogleda se samo u tome što ste za predmete fakultativne nastave dali pravo roditeljima, a to je izborno pravo, da biraju hoće li možda deca da im idu na veronauku ili neko kvazigrađansko obrazovanje. SRS nema ništa protiv uvođenja veronauke, ako se ona, a to nije ovim zakonom predloženo i urađeno, uredi na pravno-normativno odgovarajući način, na zakonom određen način i samo za šest priznatih konfesija kojih u Srbiji ima; nikako za verske sekte; a to DOS radi, dozvoljava verskim sektama da uđu u škole. Dozvolom da verske sekte uđu u škole i da se bave verskom nastavom, uz drogu koja je veliki problem i koju DOS i Ministarstvo prosvete ni u kom slučaju ne rešavaju, imaćemo takvu decu. Pitam građane Srbije, roditelje, da li žele da sa DOS-om na vlasti jednog dana imaju Čede Jovanoviće za decu, drogirane i narkomane? Ne verujem da to roditelji Srbije žele svojoj deci. Ono što roditelji Srbije žele svojoj deci jeste da škola zbilja bude obrazovna i vaspitna institucija. U ovom zakonu ni reči nema o školskim pedagozima i školskim psiholozima. To je taj DOS-ov transparetni zakon, tri "d", a doći će i četiri "d".
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, Išpanovič Ištvan, replika. Pomenuli ste vojvođansku stranku, SVM, je li tako?
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, tražio sam pravo na repliku pošto je pomenuta Subotica, a predsednik sam opštine u Subotici i iznet je niz neistina u pogledu smenjivanja direktora škola u Subotici. To je obična neistina. Niko nije smenjen, nego je došlo samo do zamene direktora nakon isteka njihovog mandata i nije tačno da je menjana nacionalna struktura. Nemam podatke ovde, međutim, primera radi, u gimnaziji je zamenjen direktor, umesto Srpkinje sada je Srbin direktor. Hvala lepo.
Dala sam vam repliku zato što su pomenute vojvođanske stranke i pomenut je SVM, po tom osnovu ste dobili repliku, a ne po tome što ste iz Subotice, gospodine Išpanoviču. Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, a sledeći prijavljeni za reč je Nebojša Jović. Pal Šandor nije prisutan, reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovani narodni poslanici, kao razlog za donošenje ovih zakona Vlada navodi da su očiti nedostaci obrazovanja prouzrokovani visokim stepenom centralizacije vlasti na nivou Republike. Ovakvim predlogom zakona se praktično suštinski mnogo ne menja. I kao što sami ustvrdiste, ovim zakonom predložene su promene koje ne menjaju koncepciju obrazovanja. Izmenom člana 8. se kaže da su u školi zabranjene aktivnosti kojima se ugrožavaju ili omalovažavaju grupe i pojedinci po osnovu rasne, nacionalne, jezičke, verske ili polne pripadnosti, odnosno političkog opredeljenja, kao i podsticanje takvih aktivnosti. U školi je zabranjeno fizičko kažnjavanje i vređanje ličnosti učenika. Fizičko kažnjavanje dece je odavno prestalo na ovim prostorima. Dosadašnjim zakonom bila je obaveza škole da zaštiti učenike od političkog delovanja i da se pridržava svih međunarodnih konvencija o zaštiti deteta. Stav SPS je da sva deca, bez obzira na socijalno i nacionalno poreklo, imaju pravo na slobodan razvoj, kao i pravo na zaštitu od zloupotreba svake vrste, a uključujući i zloupotrebu od strane partijskih organizacija. Postavio bih pitanje u kojoj meri se poštuju vaspitači, njihov rad, odnosno pogrešan rad koji je sankcionisan članom 14; a što se tiče njihove zaštite, smatram da bi ovim zakonom trebalo zaštiti i ličnosti profesora, nastavnika i radnika škole od svih vrsta zloupotreba. Ovim zakonom bi, takođe, trebalo da se urede pitanja verske nastave i nastave građanskog vaspitanja koje su do sada propisane vladinom uredbom. Što se tiče uvođenja verske nastave i nastave građanskog vaspitanja u osnovnoj i srednjoj školi, socijalisti ostaju pri stavu da je pitanje veronauke rešeno ustavnim odredbama. Ispovedanje vere je lična stvar svakog građanina. Uvođenje veronauke u nastavno-obrazovni proces je u suprotnosti sa ustavnim odredbama. Crkva je odvojena od države i ima slobodu organizovanja verskog života, uključujući i slobodu organizovanja verskih škola. Prokomentarisao bih članove 8. i 9. kojima se menjaju članovi 41. i 42. postojećeg zakona, a kojima se omogućuje promena mesta, vremena, načina polaganja kvalifikacionog i prijemnog ispita radi upisa u škole. Ministar je, prema važećem zakonu, imao pravo promene. Rečeno je da će se ovi ispiti polagati u osnovnim školama. Mislim da je nepotrebno trošenje para i vremena za edukaciju nastavnika radi obavljanja ovih ispita, a i subjektivnost će biti prisutna. Treba zadržati stari način, dok se reforma obrazovanja stvarno ne sprovede. Predlog da se upis u prvi razred srednje škole na osnovu konkursa vrši samo u junskom roku imaće kao posledicu ukidanje mnogih škola i onemogućavanje upisa mnogih učenika. Što se tiče predloženih izmena i dopuna koje se odnose na upravni i stručno-pedagoški nadzor, rekao bih da se radi samo o prepakovanju ljudi iz ove oblasti. Inspekcijski nadzor, kao poverljiv posao, obavljaće opština, odnosno gradska uprava. Ministru se očigledno više dopalo neko prošlo vreme, pa se vraća na staro. Manje opštine neće moći stručno da zastupaju ove nadzore zbog nedostatka kadrova, a inspektori, locirani na opštinski nivo, gube mogućnost razmene znanja i iskustva. Članom 15. Predloga zakona reguliše se izbor direktora srednje škole. Školski odbor bira direktora na osnovu pribavljenog mišljenja od nastavničkog veća. Odluka školskog odbora podleže saglasnosti ministra. Konkursni postupak je okončan sa saglasnošću ministra. Ako ministar ne da saglasnost, u tom slučaju smatra se da niko nije izabran i školski odbor raspisuje novi konkurs. Uvek, i pre donošenja ovog predloga zakona, ministar daje zadnju reč. Sve je samo umotano u novo pakovanje, suština je ista. Dobro je što postoji savet roditelja u srednjim školama, a pogotovu što su proširene delatnosti u pogledu donatorstva i izvođenja ekskurzija. Predviđa se da će sekretari škola biti stručna lica. Međutim, mnoge škole u malim mestima uopšte i nemaju sekretara. Prema pravilniku o finansiranju škola, na 20 odeljenja dolaze određeni broj izvršilaca, a to su samo dva radnika. Treba izmeniti procenat zaposlenih u administraciji u odnosu na broj izvršilaca. Koji je praktično problem? Smatram da odredbe člana 33. ovog zakona ne treba da stupe na snagu 2003. i 2004. godine, jer se u predloženom periodu radnik ne može dokvalifikovati u pogledu stručne spreme, da bi ispunjavao uslove za obavljanje poslova sekretara. Mislim da to pitanje treba rešiti amandmanskim putem. Onaj ko ne ispunjava uslove za rad sekretara raspoređuje se na druge odgovarajuće poslove. To nije sporno. Ako takvih poslova nema, ostvaruje pravo zaposlenog za čijim radom je prestala potreba. Radnik koji stiče pravo na penziju za par godina, a koji je radio ove poslove 10, 20 i više godina, može i treba da ostane do odlaska u penziju da radi u školi. Svako drugo rešenje značilo bi da će na stotine radnika dobiti otkaze, pa se postavlja pitanje da li je reforma o kojoj ova vlast stalno govori otpuštanje radnika i njihovo ostajanje bez posla. Na kraju, Ministarstvo za prosvetu trebalo bi više sredstava da usmeri za standard prosvetnih radnika, jer se nezadovoljstvo prosvetara do te mere reflektuje na kvalitet nastave da će sve biti uzalud, pa i svaka promena i izmena zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju.
Hvala. Reč ima narodna poslanika Marina Stamenković, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ne treba posebno naglašavati značaj prosvete za svako, pa i za naše društvo. U svim razvijenim, ali i u manje razvijenim državama sistem obrazovanja uvek ima posebnu ulogu. Zemlje koje drže do svoje budućnosti, a budućnost su, zna se, naša deca, svu svoju pažnju moraju da usmere upravo na prosvetu. Zakon o osnovnoj školi iz 1992. godine i Zakon o srednjoj školi iz 1992. godine, koji je dopunjen 1994. godine odredbama koje se odnose na upis u školu, samo funkcionisanje ovog zakona i njegovo postojanje izazvalo je proteklih devet godina veoma negativne posledice. Loša centralizacija i organizacija obrazovanja i obrazovnog sistema imala je za posledicu totalnu depresiju u prosveti. Vlada je postavljala školske odbore na teritoriji cele Republike, a Ministarstvo prosvete direktore škola, što je izazvalo veliko nezadovoljstvo u kolektivima koji su često bili suočeni sa samovoljom tih i takvih direktora. Kada se ovome doda kontinuirani pad standarda prosvetnih radnika, jasno je zašto je dolazilo do čestih štrajkova, čije posledice su najviše trpeli učenici. Prosvetni radnici očekuju, u okviru sveobuhvatnih reformi, reforme i u oblasti obrazovanja. Zašto nisu stavljani u skupštinsku proceduru predlozi zakona o izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi? Kada već nije postojalo dovoljno uslova za donošenje jednog novog reformskog zakona, zar ove izmene i dopune nisu mogle biti donete ranije? Uostalom, njime se, pre svega, regulišu organi upravljanja, odnosno neka organizaciona pitanja, dok je nastavni program ostao nepromenjen. Šta je sa toliko očekivanim i najavljenim reformama u sistemu obrazovanja? Sveobuhvatne reforme u obrazovanju, pored normativnih, treba da obuhvate i finansijske. Umesto da Vlada sistematski reši celokupnu oblast obrazovanja, koja podrazumeva i materijalno stanje, probleme rešava parcijalno. Ovim izmenama vraćaju se nadležnosti opština u funkcionisanju škola kao posledica donošenja Zakona o lokalnoj samoupravi i demokratizacije rada u školama; uvodi se verska nastava i građansko vaspitanje. DSS apeluje da se donese zakon koji će obuhvatiti suštinske promene u obrazovanju, a ne samo kozmetičke promene koje se tiču organizacije i nadležnosti Ministarstva i opštine u osnovnim i srednjim školama. Istakla bih veoma česte pojave u školama, a to su nesavestan i nestručan rad nastavnika, kao i dolaženje na radno mesto pod dejstvom alkohola; davanje privatnih časova nastavnika učenicima iz predmeta koje predaju. Dakle, sve ovo treba dodati članu 14. predloga zakona o izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi, i to članu 80. i sankcionisati otkazom ugovora o radu, a ne disciplinskim postupkom. U školama je cvetala zakonski tolerisana korupcija, a nužno je da odredba o zabrani davanja privatnih časova bude obuhvaćena izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi. Posebno bih htela da naglasim da sam poslanik koji dolazi iz Vranja, odnosno centra Pčinjskog okruga. Htela bih prosto Ministarstvu da na jedan način skrenem pažnju, a naravno pretpostavljam da ministar to i zna, da Pčinjskom okrugu pripadaju opštine Preševo i Bujanovac. Poznato je kakva je politička i strukturalna situacija, što se tiče albanskog stanovništva. U opštini Preševo većinsko stanovništvo su Albanci. U opštini Bujanovac je odnos nešto drugačiji i broj Albanaca nije toliko veći u odnosu na srpsko stanovništvo. Htela bih da obratim pažnju na sprovođenje programa sistema obrazovanja i uopšte organizacije u obrazovanju koja je predviđena ovim predlogom o izmenama i dopunama zakona, s obzirom na konkretan primer Preševa, gde je apsolutno većinsko albansko stanovništvo. Prisustvo humanitarnih organizacija je veoma izraženo, iz razloga zbog kojih i jesu prevashodno humanitarne; one u svojim programima, koliko sam informisana, imaju izgradnju škola, popravku škola, nabavku kompjutera. Dakle, tim svojim humanitarnim aktivnostima žele da albansku populaciju na neki način, kako oni to kažu, integrišu. Izražavam bojazan prema sprovođenju tog programa, s obzirom da se opštine Preševo i Bujanovac nalaze u Srbiji, da kroz te njihove programe ne promaknu neki drugi programi, hajde da ne upoređujem situaciju na Kosovu. Samo to sam htela da kažem u vezi sa Pčinjskim okrugom i situacijom u njemu. Poslanička grupa DSS podržaće Predlog zakona u načelu, a podnetim amandmanima pokušaće da u pojedinostima poboljša Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović. Preostalo vreme poslaničke grupe SSJ je jedan minut.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, pošto je vreme kratko, mogu samo da kažem da poslanička grupa SSJ neće podržati predložene izmene i dopune zakona o osnovnoj i srednjoj školi, jer smo očekivali da će ova ekspertska vlada, sa ekspertskim ministrima, dati ekspertske zakone koji će reformisati osnovno i srednje obrazovanje. To znači - poboljšati materijalni položaj prosvetnih radnika, uvesti modernu nastavu u školama, smanjiti opterećenje učenika. Samo da vas podsetim, a vi to dobro znate, da ste u zakonu predložili da se u srednjim školama broj časova poveća sa 30 na 31.Kao što znamo, svakoga dana učenici imaju po šest časova, a sada će jednog dana imati sedam časova. Nalazim se u specifičnim okolnostima, imam dva učenika u osmom razredu, pošto su rođeni istoga dana; oni svakoga dana imaju po pet časova, a jednoga dana šest. Da li može Ministarstvo prosvete da da neki predlog da se smanji opterećenje učenika, da se nastava modernizuje i da malo više spremamo đake u osnovnoj za srednju školu, a u srednjoj da mogu da budu spremni da budu sutra samostalni, kad se budu zapošljavali itd. Znači, to je predlog stranke SSJ. Iz tog razloga nismo u mogućnosti da podržimo predložene izmene i dopune zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sima Radulović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Građanski savez Srbije je stranka koja se zalaže za što hitnije i što sveobuhvatnije reforme u svim segmentima našeg društva. Međutim, ovo van svake sumnje, ne samo ispravno već i neophodno zalaganje, traži od nas da u pojedinim oblastima odredimo pravu meru promena, kao i njihovu brzinu. Svakako da je jedna od takvih, izuzetno osetljivih oblasti i oblast obrazovanja. Pred nama se nalaze predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj i Zakona o srednjoj školi. Iz uvodnog izlaganja gospodina ministra i iz samog obrazloženja zakona uočava se da je predlagač krenuo u izmene u ovoj oblasti bez namere da u ovom trenutku menja čitavu koncepciju obrazovanja. Kao i prilikom donošenja nekih drugih zakona, predlagač želi da prvo stvari dovede u normalu i time stvori uslove za suštinsku reformu sistema obrazovanja. Predlagač, kako reče gospodin ministar, ovim predlozima želi da postigne tri cilja, tj. da ostvari tri "d": prvo, depolitizaciju, drugo, demokratizaciju i treće, decentralizaciju obrazovanja. Predloženim rešenjima postižu se proklamovani ciljevi. Ako pođemo od odredaba kojima se uređuje upravljanje školom, kojima se zakonski uređuje i garantuje zaštita grupa i pojedinaca od svih vidova diskriminacije i fizičkog kažnjavanja i vređanja ličnosti učenika, zatim odredaba kojima se reguliše upravni i stručno-pedagoški nadzor, a kada sve te odredbe uporedimo sa dosadašnjim zakonskim rešenjima, moja prethodna konstatacija postaje još očiglednija. Tokom dosadašnje rasprave izneto je dovoljno argumenata koji dodatno potkrepljuju opravdanost usvajanja predloženih zakona, pa ihovom prilikom ne bih ponavljao. Dame i gospodo, Građanski savez Srbije participira u Vladi i, naravno, podržava je. GSS ima svoj stav prema uvođenju verske nastave u programe državnih škola,koji proizilazi iz programskih dokumenata stranke. Prihvatajući učešće u koalicionoj Vladi bili smo svesni neophodnosti činjenja kompromisa, ne zarad opstanka u Vladi, već radi mogućnosti da u takvoj vladi ostvarujemo najveći deo svog programa. Upravo iz tih razloga, i pored našeg drugačijeg stava, uvažili smo rešenje problema verske nastave, time što je ista uvedena u škole, zajedno sa alternativnim predmetom, kao fakultativni predmet.Valja ovom prilikom napomenuti da su verske zajednice mogle, a to su i činile, da i pre ove uredbe organizuju versku nastavu, te se potreba za njom mogla i tako zadovoljiti. Ovom prilikom ništa nismo čuli o do sada uočenim efektima uvođenja verske nastave, pa ne bih da o tome špekulišem. Međutim, ne mogu a da ne uočim pojave koje ukazuju na tendenciju klerikalizacije našeg društva,koja je zajedno sa ostalim "izmenama" u dobroj meri doprinela našim nesrećama u proteklih deset godina. Dakle, podizanje nivoa obaveznosti verske nastave sa fakultativnog na nivo izbornog predmeta je za GSS neprihvatljivo. Mi u celini podržavamo nameru predlagača da u narednom periodu izvrši i suštinske reforme u oblasti obrazovanja, kroz reformu programa i institucija, a imajući u vidu da predloženi zakoni stvaraju preduslove za to. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženi zakoni iz oblasti osnovnog i srednjeg obrazovanja ne predstavljaju nikakve celovite reformske zakone koje je DOS-ovska vlast najavljivala u sferi obrazovanja, već pokušaj da se krpljenjem postojećih zakona stekne utisak da se i u sferi obrazovanja sprovode reforme a suštinskih reformi i nema. Donošenje zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju je toliko sporo, da je vreme donošenja ovog zakona odloženo iz nepoznatih razloga. U "Politici" od 6. juna 2001. godine je objavljen tekst da je Ministarstvo uradilo nacrt. Zakon je znači bio jednu godinu na baznoj analizi, ali ta bazna analiza nije uspela. Bilo je i raznih obećanja od Ministarstva o skraćivanju sadašnjih programa, ali tek u 2002. odnosno 2003. godini. Stručne komisije već rade na ovom planu i one treba da prihvate primere iz Nemačke i Austrije, koji su navodno najrazvijeniji iz ove oblasti. Pominju se ieksterne mature, planira se uvođenje nekih novina u organizovanju ekskurzija. Ništa od toga danas, a ne verujem ni sutra da će biti. I dalje autobusi kruže Srbijom, a deca bez pripreme putuju u maglu i ne znaju ništa o tim destinacijama, osim što roditeljima izvlače pare iz džepa. Verovatno je to reakcija da taj zakon nema progresivne ciljeve već se vraća u samoupravu, a ta samouprava ne odgovara nikom, osim navodno Ministarstvu. U toj raspravi od jedne godine su se desile obustave rada u ovoj sferi u više navrata.U izradi ovog zakona i svih zakona koje je ministar predložio učestvovali su i stranci;šta ti stranci, zamislite, poštovana gospodo, rade - jedan apsolutno unutrašnji akt iz oblasti obrazovanja, kojim se dokazuje suverenitet, zahvaljujući ministru Gaši Kneževiću, stranci rade i određuju opredeljenja države. Ovi stranci se slikaju kraj naših škola, kao humanitarni darodavci, ispisuju table koje upozoravaju da smo pod čistim protektoratom. Po oceni Srpske radikalne stranke predložene izmene i dopune zakona o osnovnoj i srednjoj školi predstavljaju pokušaj uvođenja samoupravljanja u škole, preko školskih odbora. Prilikom izbora direktora škole, sa stanovišta Srpske radikalne stranke, ovakvo rešenje je neprihvatljivo, jer direktora škole, čiji je osnivač Vlada, može da imenuje samo ministar prosvete i sporta na osnovu javnog konkursa po pribavljenom mišljenju skupštine lokalne samouprave na čijoj se teritoriji nalazi škola. Po pitanju izbornih predmeta stav Srpske radikalne stranke je da se izborna nastava može samo sprovoditi preko verske nastave koja ne može imati alternativu u etičko-humanističkim predmetima, jer se etičko-humanistički sadržaj nastave obezbeđujekroz sve predmete koje izučavaju učenici. Što se tiče verske nastave, naš stav je da zakon mora precizno tj. taksativno da navede koje su to tradicionalne crkve i verske zajednice koje mogu vršiti versku nastavu, čime se sprečava mogućnost upliva raznih sekti, koje pogubno deluju na našu omladinu (a čemu smo i mi svedoci) i da se preko verske nastave uvuku u škole. To je bio sadaslučaj, da je bilo i raznih samoubistavai sličnih aktivnosti u pojedinim školama. Pored već navedenih manjkavosti Predlog zakona sadrži dosta nepreciznosti i nejasnoća. To je evidentno i po broju podnetih amandmana od strane Vlade i svih poslanika u republičkom parlamentu. Ovog puta navešću samo neke: vrednovanje kvaliteta rada škole, odnosno doma; jer, institucije ne mogu biti predmet ocenjivanja već to mogu biti samo oni koji neposredno vrše obrazovno-nastavni rad - nastavnici, stručni saradnici, vaspitači itd. Poslednji Zakon je donet 1992. godine. Znači li to da odredbe Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima, koju je usvojila Generalna skupština Ujedinjenih nacija 1948. godine, do sada u našoj zemlji nisu poštovane. Ako nas neko pitau kojoj zemlji? Po vama iz DOS-a ta zemlja i ne postoji. Vi ste se usudili da izbrišete istoriju, da izbrišete državne vrednosti koje su stečene istorijskim tokom, a da proklamujete neke nove unije. Zar se tom unijom i ovaj zakon o osnovnom obrazovanju treba dapodvede pod te korelacije. Hvala.
Reč ima Vukosav Tomašević, a posle njega Rajko Baralić.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, u prethodnoj raspravi već je rečeno da zakoni o kojima raspravljamo neće doneti neke značajnije, suštinske promene u našem školstvu. To je potpuno tačno. To ne treba posebno dokazivati. Ovde se radi o nekim promenama organizacione prirode, a da li su one dobre u odnosu na postojeća rešenja pokazaće vreme koje je pred nama. Nesporno je da za suštinsku reformu naših škola i obrazovnog sistema treba doneti potpuno nove zakone, drugačije zakone u odnosu na postojeće, kako osnovne zakone u ovoj oblasti, tako i ceo prateći paket podzakonskih propisa. Zašto to nije urađeno u proteklih godinu i po dana ove vlade, pitanje je koje neću u ovom trenutku da otvaram za ovom govornicom, i neću da govorim ni stranački ni politički. Izašao sam da kažem nešto iz pozicije roditelja, jer mislim da na to imam pravo kao otac dva đaka koji se svakodnevno suočava sa brojnim problemima, nekim mukama koje prate školovanje naše dece, pogotovu ovih mlađih generacija, dakle, osnovaca. Neću reći ništa novo, ništa spektakularno, ništa što je nepoznato i stručnoj i široj javnosti, ali jednostavno osećam potrebu i uzimam sebi za pravo da kažem nekoliko stvari u ime svih roditelja i u ime dece, zbog koje, na kraju krajeva, škole i postoje. Najpre nešto o programima škola. Programi u školama, pogotovu u osnovnoj školi, toliko su komplikovani, toliko obimni da deca dobijaju strahovitu količinu nepotrebnih informacija, raznih nastavnih tema, raznih nastavnih jedinica, koje im uopšte nisu potrebne, ne samo u tom uzrastu nego i kasnije u životu. Sve to decu toliko zbunjuje, da ne kažem sluđuje, da nema razloga da ti programi ostanu toliko obimni. Mislim da se vrlo brzo mora pristupiti preispitivanju potrebe za pojedinim predmetima, odnosno čitavim nastavnim oblastima, a zatim i jednom sublimiranju, odnosno sužavanju svih predmeta koji ostanu i dalje u nastavi. Druga stvar su udžbenici. Udžbenici za naše škole su napisani tako kao da se neko trudio da ih učini što komplikovanijim, što težim, što nerazumljivijim za decu. To takođe nije novost. To je poznato i stručnoj i široj javnosti. Evo, pročitaću jedan nalaz eksperata UNICEF-a i OECD-a o udžbenicima u Srbiji. Oni kažu - u udžbenicima postoje netačne činjenice, zastarela znanja, pogrešne definicije pojedinih pojmova, ideologizirana i jednostrana interpretacija istorijskih događaja. Između jedne i dve trećine zadataka i pitanja (pazite - između jedne i dve trećine zadataka i pitanja) iz udžbenike za učenike su potpuno besmislena, a rečnik je daleko iznad njihovih mogućnosti. I, zaista, ko ima decu u školi, ko se suočava sa onim što deca uče ne treba da bude poseban stručnjak da vidi kako su te knjige napisane. Te knjige su napisane komplikovanim jezikom, kroz definicije, kroz aksiome, kroz nešto što zaista deca ne razumeju. Dozvolite da grešim, i unapred se izvinjavam ako grešim, ali moj utisak je da neko ulaže veliku muku, veliki trud i napor da te udžbenike zakomplikuje, umesto da bude obrnuto. Treća stvar na koju bih ukazao je položaj u kome se nalaze prosvetni radnici. Prosvetni radnici su dovedeni u poziciju činovnika. Oni stalno pišu neke programe, opterećeni su brojnom administracijom, sa jedne strane. S druge strane, ogromna količina gradiva, koju moraju tokom godine da prenesu deci, njih dovodi u situaciju da su se oni naprosto pretvorili u ulogupredavača, odnosno u nekoga ko samo non-stop daje nove informacije i nove količine znanja toj deci. Oni nemaju vremena, zbog svega toga, da na jedan sistematičan pedagoški način steknu uvid u znanje svojih đaka. Nemaju vremena da sa njima rade, da obnove gradivo, da ga utvrde, da kod njih razvijaju logiku. Dakle, oni samo, srpski rečeno, pretrčavaju, preko onoga što im je propisano. Posledica toga je da kada dođete na roditeljski sastanak stalno čujete od učitelja (nastavnika)- radite kući sa svojom decom. Prosto se zapitate, zašto šaljem dete u školu ako posle toga četiri ili pet sati treba da sedim kući, da ga naučim onome što je trebalo da nauči pre podne u školi. Da ne pričam o tome da veliki broj građana, roditelja, jesu ljudi sa prosečnim ili osnovnim obrazovanjem, koji nemaju mogućnosti i nemaju znanje koje mogu kod kuće da prenesu svojoj deci. Dakle, ta deca, ako ne dobiju to znanje u školi, a ne dobijaju ga, ne mogu da ga dobiju od roditelja i unapred su osuđena na neuspeh u školi. Da bi se sve ovo o čemu sam govorio promenilo, mislim da ne treba da čekamo nove zakone. To se može uraditi i u postojećem zakonskom okviru. Stoga apelujem i na gospodu iz Ministarstva i na sve prosvetne vlasti u ovoj zemlji - dajte da se u taj proces krene odmah. Dajte da od jeseni, od nove školske godine, bar delimično prilagodimo i promenimo školske programe, da napišemo nove udžbenike, da rasteretimo prosvetni kadar od ovih nepotrebnih, formalnih, činovničkih obaveza, pa da onda ponovo u naše škole vratimo, bar malo, za našu decu onu radost učenja. Svi znamo da deca, pogotovu u nižim razredima škola, u modernim obrazovnim sistemima na Zapadu stiču znanja kroz igru. S druge strane, naša deca su toliko pod presijom škole daankete govore, ato svi dobro znamo, da ogroman procenat naše dece mrzi školu i doživljava je kao noćnu moru i neku obavezu sa kojom nema veze. Dakle, da vratimo toj deci radost učenja, a istovremeno da na ovaj način učiteljima i svim prosvetnim radnicima vratimo njihovu radost prenošenja znanja na tu decu, a ne da samo pretrčavaju preko onoga što im se nameće kroz sadašnji sistem obrazovanja.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Miroslav Hristodulo.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, rasprava o izmenama i dopunama ponuđenih zakona u jedinstvenom pretresu pokazuje da nema dovoljne saglasnosti u pogledu nekih pitanja, koje je Vlada pretočila u formu predloga zakona, jedan broj narodnih poslanika na to ukazuje s pravom i očigledno će biti interesantno izjašnjavanje o nekim od ovih pitanja. Vlada, naravno, sa sebe skida jedan deo odgovornosti i tu vrstu odgovornosti sada imaju u rukama narodni poslanici. Mislim da su stavovi poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije s tim u vezi poznati od samog početka. Ovde ću da kažem nekoliko stvari koje su pomenute i koje su bitne. Takođe bih hteo da zamolim gospodina ministra, a i vas bih pre svega hteo da zamolim da govorim uz elementarne uslove, a to znači da mogu da govorim, a da se sa vama ne nadvikujem, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici. Gospodine ministra, vi ste juče izjavili da niko od direktora nije ostao bez posla. Hoću da vam verujem, ali sam zamoljen, kao narodni poslanik Socijalističke partije Srbije iz Moravičkog okruga, da ovde kažem: gospodin Dragan Nešović, bivši direktor Ekonomske škole "Knjaz Miloš" u Gornjem Milanovcu, vašim rešenjem dobio je otkaz u septembru prošle godine. Ne znam šta su razlozi, samo vas prosto molim da tu stvar izvedemo do kraja; zato što mi je veoma stalo da zaštitimo čoveka i hoću da verujem da niste imali rđavu nameru kada ste takvo rešenje potpisivali. Dužan sam kao poslanik i poznanik ovog čoveka da to kažem i da vas zamolim da vidimo dokle je ta stvar došla i da li je moralo tako da bude. Zahvaljujem se na tome. Ovde su kolege govorile o uvođenju veronauke, a to je očigledno bila interesantna tema. Rekao bih nešto u vezi s tim, moje kolege su rekle šta je stav Socijalističke partije Srbije, a tu bih dodao nešto o uslovima, o ambijentu, kada je veronauka uvedena na ovaj fakultativan način u naše škole. To je učinjeno pre svega kao jedan politički ustupak. Nije bio dovoljno iskren u tom momentu, podsetiću vas i narodni poslanici to znaju, a podsećam javnost Srbije: kada je bila neophodna saglasnost Njegove svetosti patrijarha srpskog gospodina Pavla u vezi jednog krajnje problematičnog i nehumanog postupka sa bivšim predsednikom ove države Slobodanom Miloševićem, gospodin Đinđić u audijenciji kod Njegove svetosti obezbedio je elementarnu saglasnost, a s tim u vezi smo dobili veronauku kao fakultativni predmet. Podsećam sve vas, gospodo narodni poslanici, da su dvoje ljudi iz Ministarstva prosvete tim povodom ponudili svoje ostavke. To su gospođa Turajlić i gospodin Vigor Majić. Dakle, govorim o faktima. Nije dobro da se po pitanju uvođenja veronauke u srednje i osnovne škole na ovaj način ubiraju politički poeni. S tim u vezi treba da se ima jasan i precizan stav. Ovde je neko pominjao Ustav, neko je pominjao neke druge elemente, pa hoću da kažem sledeću stvar: nesporno je pravo svakog građanina ove zemlje, pa samim tim i svakog učenika koji ima svoje punoletne roditelje, da se izjasni na način kao što želi. Tradicionalne crkve u ovoj zemlji bi trebalo podsticati da neguju toleranciju koja se definiše kao ekumenstvo. Ukoliko toga nema, može se dogoditi da se kroz versku nastavu stvara netrpeljivost umesto tolerancija i da se uvođenjem ovakve nastave među ljudima pravi jaz umesto da se grade mostovi. To je veoma delikatna stvar. Ja sam prvoslavni Srbin i nemam ništa protiv toga da se neko izjasni da hoće da sluša versku nastavu. Kao pravoslavni Srbin hoću da kažem da Srpska pravoslavna crkva u ovom trenutku nije ni kadrovski, ni finansijski, ni na bilo koji drugi način spremna da parira nekim drugim konfesijama. Kao pravoslavni Srbin bih se založio da se toj crkvi pomogne da parira, ako ta nastava zaista bude uvedena, na način koji odgovara stvarnoj potrebi te verske zajednice. Ovako, mi imamo sledeću situaciju: jedan broj tradicionalnih verskih zajednica, i nekih drugih, dobijaju enormna finansijska sredstva iz inostranstva i s tim u vezi ne postoji elementarna kontrola u ovoj državi. Mi hoćemo da se ta stvar definiše do kraja i na način da se može ljudima objasniti ko koga finansira i sa kakvom svrhom. U vezi sa školskim odborima uložio sam amandman i podržavam, kao i Socijalistička partija kojoj pripadam, ono za šta su se založila tri sindikata u našoj zemlji. Dakle, koncept pet, tri i jedan. Jednu stvar ste govorili, da će se kolektiv uvažiti i da će mu se na osnovu onoga za šta se izjasni dati mogućnost da izabere direktora. Danas to očigledno niste spremni da prihvatite. Ostaje nejasno, ako je to princip 3+3+3, ko je legitiman da izabere troje roditelja u savet škole i da li je to diskreciono pravo, a mi znamo kako to funkcioniše naravno. Znam šta će biti forma, ali imam amandman s tim u vezi i želim da kažem da ćemo se truditi da se prihvati princip za koji su se zalagali sindikati srednjih i osnovnih škola.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Gašo Knežević.
Nastavnici imaju veoma važnu ulogu u izboru direktora u dve faze. Prva faza je izbor od strane nastavnog veća. Odluka nastavnog veća ne veže mandatom školski odbor, ali je veoma jak indikator i pretpostavljam da će se u 80% slučajeva podudariti odluka nastavnog veća i školskog odbora. Ako se ne podudari, postoji i fino štelanje u Ministarstvu. Dakle, ni na jedan način kolektiv neće biti prikraćen.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Hristodulo, a posle njega narodni poslanik Dragan Čolić.
Poštovane članice i članovi parlamenta, Socijaldemokratska partija smatra da su ove izmene i dopune zakona, bar u nekoliko stvari, veoma dobre, a pre svega uvođenje školskog odbora na paritetnoj osnovi 3+3+3 i zabrana fizičkog kažnjavanja i vređanja ličnosti učenika. To je za svaku pohvalu i to Socijaldemokratska partija podržava. Što se tiče najkontroverznijeg pitanja koje se ovde postavlja sve vreme, juče i danas, oko verske nastave, smatramo da je Uredba Vlade Srbije iz juna ili jula prošle godine uvela veronauku, ako je uopšte trebalo uvoditi, na bolji način nego što se sada ovde predlaže. Dakle, verska nastava i građansko vaspitanje su bili alternativni predmeti tj. oni su bili fakultativni u toj meri da su učenici i roditelji mogli da izaberu između četiri mogućnosti, da izaberu jedan, drugi, oba ili nijedan predmet. Sada se ovim predlogom izmena i dopuna ova dva zakona predlaže da budu verska nastava i građansko vaspitanje izborni predmeti, tj. da postoje samo dva izbora, da uzmete ili jedno ili drugo. Znači, ovo je podizanje verske nastave na jedan viši nivo, na nivo skoro obaveznog. Mi smo protiv toga, smatramo da to nije dobro i želimo da našim amandmanima, koje smo podneli i koji će biti ovde pred vama danas ili sutra, to ublažimo i vratimo na nivo fakultativnog predmeta. Inače, bili bismo protiv veronauke i mi ćemo glasati za amandman Demokratskog centra da se to sve ukine, ali ipak predlažemo da veronauka bude fakultativna. Dakle, mi smo protiv. Mi smatramo da svako ima pravo da pohađa veronauku i da država, u principu, treba da pomaže versku nastavu u crkvama. Mi smatramo da je nedopušteno da se veronauka predaje unutar državnih škola. Ali, ako Vlada ili oni koji podržavaju veronauku kao izborni predmet hoće bilo kakav reformski kompromis, onda su naši amandmani taj reformski kompromis. To je amandman, pre svega, na član 10. On je centralni amandman kojim se veronauka definiše kao fakultativni predmet. Takođe, problem je, pored obaveznosti veronauke u ovim izmenama zakona, ravnopravnost verskih zajednica,tzv. velikih verskih zajednica, tj. tradicionalnih, i tzv. malih verskih zajednica, od kojih, na primer, jedna - baptistička crkva, ima 200 miliona vernika u celom svetu, od toga 110 miliona u SAD i pitanje je može li da se kaže da je mala. Dakle, mi predlažemo nizom amandmana da se iz nekoliko članova brišu reči "tradicionalna crkva", a da ostanu samo reči "verska zajednica", što je jedino ustavno-pravna kategorija. Verska zajednica se spominje u Ustavu Republike Srbije, član 41. i to je jedina pravna kategorija. Tradcionalna crkva zapravo ne znači ništa, jer mi još uvek ne znamo ko utvrđuje šta je to tradicionalna crkva i ko garantuje da u procesu utvrđivanja tradicionalnih crkava neće biti diskriminacije. Treće, zanimljiv je argument ministra prosvete da je rasprava o verskoj nastavi pretila da nanovo podeli ovu zemlju. Mi smatramo, ako ta tema deli ovu zemlju, onda veronauka treba da se povuče, da se građani ne bi delili. Mislim da je to argument koji je upotrebljen u jednom pogrešnom kontekstu: nije to argument za, nešto protiv uvođenja veronauke. Problematična je konstatacija, pitanje ili dilema da li građani u većini žele tu veronauku ili ne. To je veliko pitanje. Ako bi bila istina da većina to želi, onda bi postojala opasnost da se niz - koji je počeo proglašavanjem verskih praznika za državne, slavljenjem slava državnih organa, na primerslava opštine i uvođenje veronauke u državne škole - završi uvođenjem državne religije. Postoji ta opasnost. U stvari, mi smatramo da ona realno ne postoji zato što, u stvari, manjina podržava veronauku. Videli smo, kada su se izjašnjavali učenici i njihovi roditelji o uredbi Vlada Republike Srbije iz juna ili jula ove godine, dok su agencije radile ankete na čije se rezultate i poziva ministar prosvete, manje od 50%, a u mnogim sredinama mnogo manje od 50% učenika i njihovih roditelja je izabralo versku nastavu. Dakle, praksa je pokazala da građani većinom ne žele veronauku. Vlada iovo zakonodavno teložele da se na silu ta veronauka uvede, dok Socijaldemokratska partija predlaže da se verska nastava organizuje samo za one koji to žele. Mi iz Socijaldemokratske partije hoćemo izbor, a nećemo nametanje; hoćemo fakultativnu istoriju religije, a nećemo indoktrinaciju nove dogme; hoćemo nauku o veri, a ne stvaranje vernika. Na kraju, pošto nema dovoljno kvalitetnih nastavnika za predavanje o istoriji religije, mi smatramo da bi obavezna veronauka bila zamena za propovedanje nacionalnog programa, što dugoročno stvara sledbenike, tj. vernike i dovodi do konzerviranja društva, a koči modernizaciju. Srbija je odnos prema crkvi rešila još u DžIDž veku, za vreme naprednjačke vlade Milana Piroćanca, koja je vladala od nezavisnosti Srbije do Timočke bune, kada je proces modernizacije Srbije bio zaustavljen. Zato, nemojte dozvoliti da se i danas uvođenjem obavezne veronauke zaustavi proces reformi. Podržite amandman Socijaldemokratske partije kojim bi veronauka postala fakultativan predmet u školama.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a posle njega narodni poslanik Milan Radulović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali smatramo da je obrazovanje svih stanovnika jedan od elementarnih interesa savremenog društva, a uloga države je presudna u obrazovnoj sferi. Država, pre svega, propisuje nivo obaveznog obrazovanja i propisuje uslove obrazovanja na neobaveznim nivoima, zatim nastavne planove i programske sadržaje unutar osnovnog sistema, a uz to obezbeđuje materijalne i kadrovske uslove delovanja vaspitno-obrazovnih institucija u javnom sektoru. U vođenju obrazovne politike obično se trudi da uspostavi ravnotežu između tradicionalnih tekovina i modernih trendova, nacionalnih specifičnosti i univerzalnih vrednosti. U obrazovnoj sferi promišljena državna vlast, a što se ove DOS-ovske vlasti tiče, to nije slučaj, nastoji da do kraja afirmiše princip građanske ravnopravnosti, kvalitetnu nastavu, efikasan sistem, uporedno moralno vaspitavanje ljudske ličnosti i negovanje patriotskog duha. Priprema dece za što uspešnije osnovno obrazovanje postiže se već u ustanovama predškolskog vaspitanja. Osnovno obrazovanje je sankcionisano kao obavezno i treba da sadrži kompletan opšteobrazovni profil, koji se može postići do punoletstva, kada je i vaspitna komponenta veoma naglašena. Zbog haosa koji je stvoren u ekonomskoj sferi, zahvaljujući DOS-manlijama, obavezno i svako drugo školovanje biće sve teže. Da li uvođenje velikih dažbina, oporezivanje školskog pribora, čini školovanje lakšim ili težim? Školske torbe, sveske, vežbanke, pa čak i olovke, desetostruko su skuplje u odnosu na raniji period, a to je period do pre 5. oktobra. Školovanje za osnovce ne samo da nije besplatno, već je do te mere opteretilo budžet porodice da mnogi žrtvuju osnovne životne namirnice, jednog meseca podređuju kupovinu hleba, mleka,zarad kupovine onih stvari koje su deci neophodne i predstavljaju elementarnu potrebu. Koliko koštaju patike? Bile su 20 maraka, a danas 150 maraka. Ovim predlozima zakona nedostaje mogućnost da đaci u osnovnim i srednjim školama umesto vežbanki i svesaka mogu da koriste tekovine i blagodeti XXI veka: tablice, sunđer, kredu, pisaljku. Ministar sporta uvešće i rekreativnu nastavu u fizičko obrazovanje - obavezno igranje fudbala najpoznatijom evropskom markom "krpenjača". Kad smo već kod Evrope, koja je vama uzor i čije navike upijate i uzimate kao pravilo ponašanja, naša deca će ipak imati nečega u izobilju, zahvaljujući mafiji u Srbiji. Imaće dovoljno droge po sniženim cenama, zahvaljujući dilerima i ako sa njima budu u dobrim odnosima. Sve više i više u školama ima tuča, pa čak i tuča u kojima su akteri bili i profesori. Nažalost, bilo je ubistava u nekim školskim dvorištima. Zapostavljene su najznačajnije duhovne i moralne vrednosti, ludost je izabrana kao pravilo ponašanja, po uzoru na Evropu, umesto da se u školama od rane mladosti deca uče da vole svoju otadžbinu, da razvijaju patriotski duh. Kako da nam deca steknu te moralne vrednosti, kada vi DOS-manlije ismevate svaki oblik vernosti i patriotizma, svaki oblik vernosti srpskoj tradiciji, istoriji, veri i kulturi. Puna su vam usta Evrope. To je uzor, pravilo ponašanja, a Evropa grca da pronađe sebe. Predlozi zakona o srednjoj i osnovnoj školi neće ništa promeniti u sferi obrazovanja, osim stvaranja iluzije da su reforme koje vi zagovarate u toku. Mi, srpski radikali, pokušavamo da ukažemo na sve nedostatke loših predloga zakona i često je naš glas vapijućeg u pustinji lažne demokratije. Moram da bude iskren i da ukažem na nešto po čemu ćete viDOS-manlije ipak da budete upamćeni i zapaženi: bićete upamćeni kao najružnija epizoda u istoriji srpskog naroda.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Poštovani narodni poslanici, tačan naslov ovog spisa koji već drugi dan analizujemo je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj školi, odnosno o srednjoj školi. Dakle, neka vrsta, reklo bi se, metazakona, zakona o zakonu, koji jednom treba da bude donet. Dosta je rečeno o sadržaju predloženih izmena zakona, ali je govoreno i uopšte ovnom sistemu u Srbiji, koji ovaj zakon pokušava da reguliše. I gospodin ministar i dosta poslanika u raspravi su iskazali očekivanja da će i ove izmene, i predstojeće opšte reforme, i platforma i strategija za izmene obrazovnog sistema u Srbiji dati dobre rezultate. Međutim, pravo rečeno, hteli mi to ili ne, u ova dva dana u skupštini je ipak pritisnuto zvono za uzbunu. Mi smo čuli i od gospodina ministra i od narodnih poslanika da ovo društvo nije sposobno - materijalno nije sposobno, tehnički nije sposobno, pa čak ni kadrovski nije osposobljeno - da mladoj generaciji pruži osnovnu pismenost. Škola nije u stanju da se kompjuterizuje. A obrazovni sistem koji nije u stanju da pruži ono što je moderna pismenost ovog doba, u veoma je ozbiljnoj krizi. On jedva da funkcioniše. Naš obrazovni sistem, čusmo i to, nije u stanju ni da pruži funkcionalnu pismenost mladoj generaciji. Funkcionalna pismenost bi podrazumevala da se đaci u školi osposobe za zanimanja koja su potrebna i tražena na tržištu rada, za zanimanja koja će im sutra omogućiti da se uključe u proizvodne i upravljačke procese u društvu. U jednu reč, stanje je zaista dramatično. Mi imamo školu u kojoj se mnogo buba a malo uči, imamo školu u kojoj na jednoj strani stoji nastavnik, na drugoj strani učenik, a između njih se nalazi jedan preobiman i složen program. Naš nastavni proces ide otprilike ovako:ovo sam ja, nastavnik; ti si đak; ovo je program koji ću ja tebi da ulijem u glavu, nezavisno od toga da li ćeš ti učeći to razvijati svoju inteligenciju ili ćeš retardirati, da li ćeš svoje vidike proširivati, nezavisno od toga koliko je to tebi prilagođeno i da li će to tebi sutra biti korisno ili neće biti korisno. Dakle, problemi su ozbiljni i ne tiču se samojednog ministarstva i jedne vlade. Tiču se jedne države. Obrazovni sistem je najobimniji i najrazgranatiji sistem stoga što ne obuhvata samo đake i nastavnike već i roditelje. Posredno on obuhvata i sve strukture društva zato što će sutra i proizvodni i upravljački procesi zavisiti od toga šta će naši đaci naučiti u školi, koja ćemo im i kakva saznanja pružiti. Mislim da je obrazovanje, a ne ekonomija, ipak baza jedne države i jednog društva, i da je reforma obrazovnog sistema temelj i jedino zdravo tle sa koga se mogu izvesti bilo koje druge reforme. Naravno, rekoh da ovo ne može da uradi jedna vlada i jedno ministarstvo, ali je to jedno ministarstvo pokušalo da sadašnji sistem -koji funkcioniše jedino po inerciji, sistem koji vapi da se u njega uliju veća materijalna sredstva i nove ideje - na određen način ipak stabilizuje, tako što će ukloniti neke očigledne zastoje u njegovom tromom, inertnom funkcionisanju. Ti zastoji su bili uzrokovani načinom upravljanja. Ministarstvo je rešilo da u upravljanje uključi i lokalnu zajednicu i roditelje i da odgovornost za školski sistem podeli sa najširim krugom zaintersovanih ljudi, što je pametno rešenje. Druga izmena koja je ovde predložena jeste da se pojača inspekcijski nadzor nad školama, da inspekcijski nadzor bude ono što je nekada bio: da to bude savetodavni proces u kome će nastavnici, gotovo svakodnevno, moći da dobijaju nova saznanja i da prate nove oblike nastave. Međutim, postoje dve značajnije izmene u ovim predlozima. Te dve izmene, mislim, zaslužuju našu pažnju. Prvo, Ministarstvo prosvete je rešilo da u prosvetnu struku uvede stručna zvanja. Od Drugog svetskog rata stručnih zvanja u nastavi nije bilo, vladala je određena vrsta uravnilovke; svi su nastavnici bili jednaki, bez razlike na sposobnosti i znanja, na volju i želju da učestvuju u vaspitnom procesu. Uvođenje zvanja je važno ne samo zato što će podstaći nastavnike da napreduju, nego je važno i zato što nam sugeriše jednu jednostavnu ideju: reforma obrazovnog sistema počinje od prosvetnog kadra. Mora se, dakle, prvo reformisati nastavnički kadar. Mora se nastavnicima omogućiti da sistematski stiču nova znanja, da i oni budu deo obrazovnog procesa, da budu zajedno sa đacima učesnici u učenju. Đaci će učiti ono što im nastavnici predaju, ali će nastavnici biti u prilici - što je, mislim, sasvim normalno - da svakodnevno uče kako se znanje prenosi, da eksperimentišu, da traže najbolje metode, da se bave didaktikom, metodikom, da organizuju ogledna predavanja; ukratko, da uporedo sa učenicima i oni uče. Ovo će za početak biti dovoljan podsticaj nastavnicima. Ne znam kakvo je stanje u školama, ali svakako ovaj član zakona predstavlja podsticaj izazov. Na taj izazov će verovatno da odgovori i Ministarstvo tako što će, više no dosad, organizovati različite oblike stručnog usavršavanja nastavnika. Druga važna dopuna koju je doneo ovaj zakon je zaista nešto što zaslužuje punu pažnju i podršku. Ta dopuna zakona predstavlja, bez mnogo preterivanja, jedan hrabar ali očekivan korak. Ministarstvo prosvete - kako sam razumeo ovaj tekst - rešilo je da u naše škole uvede moralno vaspitanje. Mi sada imamo u školama i fizičko i muzičko vaspitanje, i tehničko i likovno vaspitanje. Sada se uvode i dva nova izborna predmeta: uvodi se, praktično, moralno vaspitanje u našim školama. Ostavimo po strani pitanje koliko je važno da se izborni predmeti uopšte uvode u nastavu; ostavimo nekom budućem zakonu i budućoj školskoj praksi da uvodi što više izbornih predmeta i da ih što bolje rasporedi kako bi đaci od njih imali što veću korist. Treba posvetiti pažnju pitanju: da li je danas u obrazovnom sistemu u Srbiji potreban nov predmet koji se zove moralno vaspitanje. Mislim da bi bilo suvišno o ovome raspravljati. Moralno vaspitanje je nasušno potrebno našem školskom sistemu. Potrebno je zato što smo mi društvo koje je moralno ruinirano (sa mnogo raznih razloga), zato što smo društvo koje pokušava da se moralno reintegriše i obnovi, zato što smo društvo koje i u školama i u obrazovnom sistemu nije imalo nikakav vaspitni proces već gotovo 50 godina, ili je imalo potpuno naopak vaspitni proces. Ministarstvo prosvete predviđa da moralno vaspitanje bude građanska etika i verska nastava (osam ili devet različitih verskih nastava) i da to budu izborni predmeti; dakle, da osnova moralnog vaspitanja naših đaka bude, sa jedne strane, građanska etika, a sa druge straneda to bude vera, odnosno crkve. A crkve su, ma šta ko o tome mislio, autothoni stvaraoci, nosioci i čuvari kulture i morala. Sve tradicionalne crkve u Evropi su takve; ceneći tu ulogu, dakle, moralni, kulturni i duhovni kapacitet verskih zajednica, sve evropske zemlje imaju veronauku ugrađenu u svoje školske sisteme. Nemaju Albanija, Makedonija, Slovenija i deo Francuske. Svi ostali, gospodo, imaju. Zanimljivo je kako sada odjednom levicakoja pripada poziciji i levica koja pripada opoziciji nalazi zajednički jezik u osporavanju veronauke kao izvora moralnog vaspitanja i načina prenošenja kulture. Da li oni misle - a čuli smo o tome - da vera deli ljude? Način na koji su verske zajednice usaglasile svoje programe verske nastave najbolje govori o tome da među svim verskim zajednicama postoji harmonija. Postoji, doduše, i nešto drugo. Postoje u nama predrasude o tome da je religija nešto što kopa (da je religija nešto, gospodine, što kopa) rovove među ljudima; da religija, kako reče jedan pametan čovek iz vaše grupe, deli ljude na partizane i četnike; ili, kako reče jedna gospođica danas, postoje tzv. pobožna i tzv. nereligiozna deca. Dakle, potpuno nerazumljive stvari čovek ovde može da čuje o jednoj jednostavnoj temi. Nema razloga da veronauka ne dobije svoj status kako je predvidelo Ministarstvo. Nema nikakvog straha da će veronauka da deli decu. Deca nemaju predrasuda, a nas predrasude dele. Deca imaju ogromnu radoznalost. Ako ne budemo podsticali kod dece radoznalost za svoju i druge vere, za druge kulture, ako ne budemo tu radoznalost negovali, ako joj ne budemo omogućili da se ispolji, nove generacije će biti iste kao mi: i oni će se ukopati u predrasude, u popularne zablude, i počeće zaista međusobno da se dele. Srećom, deca su mnogo otvorenija, mnogo radoznalija, i ona će umeti i jedan i drugi predmet - i građansku etiku i veronauku - da iskoriste na najbolji mogući način. Iz takvog školovanja verovatno će izrasti generacije koje će moći na autentičan način da reformišu sve druge sisteme u Srbiji. Meni je žao što sam morao da govorim malo polemično o ovoj temi. Čini mi se da bi bilo dobro da se zaista razumemo i da ne govorimo u ime dece, da ne govorimo da vera deli decu, nego da priznamo sebi da imamo ideološke predrasude prema veri, da imamo popularne zablude i da nemamo dovoljno međusobne komunikacije. Takva komunikacija još uvek istinski postoji među verskim zajednicama. Iz verskih zajednica ta plodonosna komunikacija ili radoznalost biće ugrađena i u naš obrazovni sistem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, posle njega narodni poslanik Jakob Stamenković.
Dame i gospodo, SPS smatra da su reforme u obrazovanju neophodne i potrebne. Reforme koje su u korist učenika, u korist đaka, u korist građana Srbije, a ne reforme koje se sprovode samo radi objašnjavanja da ova vlada ide reformskim kursom i da sprovodi neki novi zakon. Izmene i dopune ovih zakona u stvari su kvazireforme, a tačnije rečeno one podrazumevaju samo legalizaciju nečega što je urađeno u prethodnih godinu dana uredbama. Izmene i dopune su u stvari realizacija i ugrađivanje uredbi u ove predloge zakona. Jedna od tih uredbi je uvođenje veronauke u škole. U koje vreme i kada je veronauka uvedena u škole? Uvedena je upravo u trenutku kada je došlo do faktičkih protesta SPC posle protivustavnog izručivanja građana Srbije Haškom tribunalu [[žagor u sali]] , a kada je trebalo smiriti SPC, koja je reagovala da se u državi koja je imala Dušanov zakonik ne može raditi na taj način, onda je uvedena veronauka u škole. Nije ovde spor o tome da li se veronauka treba da izučava ili ne, nego gde treba da se izučava. Nije ovde spor u tome. SPS smatra da Vlada Srbije treba da obezbedi sredstva i pomoć verskim zajednicama da se veronauka izučava. Mi smo za to i smatramo to neophodnim i potrebnim; država ima načina i mogućnost da predvidi odgovarajuća sredstva da se u verskim objektima izučava verska nastava. To podrazumeva finansijska sredstva, to podrazumeva obučavanje i finansijska sredstva za stručno usavršavanje ljudi i profesora koji će te poslove da rade. Naravno, verska nastava se ne može izučavati u školama. Kada se verska nastava izučava u školama, delujemo suprotno, u Ustavu, a u Srbiji je država odvojena od crkve. Iz tih razloga smatramo da verska nastava ne treba da bude predviđena u samom zakonu, već da treba da bude organizovana i sprovedena u verskim objektima, a država treba da obezbeđuje finansijska sredstva za realizaciju verske nastave. Drugo pitanje, kako se ovaj zakon odnosi prema obrazovanju na Kosovu i Metohiji. Tačnije rečeno, da li će se po programu Vlade Republike Srbije, po programu Skupštine Srbije naravno, nastava u školama na Kosovu i Metohiji nastava izučavati na srpskom jeziku ili ne. Ovo tim pre što smo poslednjih dana ili nedelja čuli različite izjave gospođe Turajlić o tome ko će postavljati direktore škola na Kosovu, po kom programu će se organizovati nastava na srpskom jeziku u tim školama na Kosovu i Metohiji. Ko će finansirati taj obrazovni proces? To je važno zato što su upravo prosvetni radnici na Kosovu i Metohiji bili jedni od najzaslužnijih što je ostalo 120 hiljada Srba na Kosovu i Metohiji. Da podsetim, u sporazumu ili tačnije rečeno u dokumentu koji je Vlada Srbije usvojila prošle godine, negde sredinom jula meseca, bilo je predviđeno da će se na Kosovu i Metohiji raditi po programu Republike Srbije u obrazovnim institucijama sa srpskom nastavom, pa će Vlada Republike Srbije faktički postavljati direktore škola i da će faktički finansirati obrazovni program za srpsku nastavu na Kosovu i Metohiji. Kasnije, novembra meseca, potpisivanjem novog sporazuma Čović - Hekerup od toga se faktički odstupilo. Šta je sada tačno, da li su tačne izjave, da li je tačan sporazum ili će se na Kosovu i Metohiji faktički obrazovni sistem predati potpuno sadašnjoj Vladi Kosova, UNMIK-u ili nekom trećem. Mislim da je važno da mi danas znamo ovde kada ovaj zakon stupi na snagu na koga se odnosi i kakva će pozicija nastave na Kosovu i Metohiji biti, profesora i učenika; naravno, uvek govorim o srpskoj nastavi, a ne o nastavi na drugim jezicima ili na albanskom jeziku. Još treće pitanje i samo nekoliko rečenica, a to je oko imenovanja i postavljenja direktora škola. Ovde se govori o revolucionarnoj stvari da je sada reformski obezbeđeno da neće više Vlada Republike Srbije postavljati direktore, nego da će postavljati školski odbori. Razlika je u sledećem: u dosadašnjem zakonu školski odbori su faktički predlagali i davali mišljenja na imenovanje direktora, a ministar je postavljao, a sada ispada da školski odbori postavljaju direktora, a ministar daje saglasnost. Samo, da li bez saglasnosti može biti postavljen direktor škole? Očito da ne može. Ako ne može biti bez saglasnosti postavljen, to znači da u stvari saglasnost znači proglašenje tog direktora, a to znači da se de fakto jedino ministar pita ko će biti u krajnjoj instanci direktor škole. To u stvari znači da nije napravljen veliki pomak koji obezbeđuje da tamo na terenu, u toj osnovnoj ili srednjoj školi, taj školski odbor bude dominantan i određuje ko će biti direktor u toj sredini. Mislim da je neophodno da taj školski odbor bude dominantan i da odlučuje o tome ko će biti direktor škole u toj sredini, a ne ministar prosvete, bez obzira da li to bilo kroz imenovanje ili kroz saglasnost. Hvala.
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Samo meritorno, ko ima domantnu ulogu u odnosu ministar - školski odbor, potpuno je jasno kroz odredbe o v.d. direktoru. Ako se uskrati saglasnost, v.d. direktora imenuje školski odbor i time je jasno stavljeno do znanja ko ima dominantnu ulogu.
Reč ima narodni poslanik Jakov Stamenković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, s obzirom da je ovde uglavnom bilo najviše primedaba na to da li su ovi zakoni reformski i sa kojom brzinom se odvijaju reforme u oblasti obrazovanja, najpre ću se osvrnuti na te primedbe. Dakle, ako želimo da govorimo o brzini provođenja reformi u obrazovanju, moramo najpre da se podsetimo šta smo zatekli i koliko je vremena imalo na raspolaganju ovo ministarstvo za reforme. Stanje u prosveti, da vas podsetim ili možda ne treba posebno da vas podsećam, posledica je ukupnog stanja u društvu;svi znamo da je to stanje bilo više nego loše, a ovo ministarstvo je počelo sa radom februara 2001. godine. Rezultati aktivnosti Ministarstva prosvete predstavljeni su u "Beloj knjizi" na januarskoj konferenciji u "Sava centru". Tu je predstavljena celokupna strategija reformi obrazovanja i to samo godinu dana nakon rada ovog ministarstva. Postoji jasna vizija u pogledu reformi obrazovnog sistema. Brzina odvijanja reformi biće u skladu sa brzinom ostvarivanja odgovarajućih preduslova. Ovo govorim stoga što je poznato da ozbiljne i zanačajne reforme traju godinama i one prolaze kroz nekoliko faza: izradu, dogovaranje, pripremanje, obrazovanje svih aktera obrazovnih procesa, pilotiranje, doterivanje, implementaciju u talasima, monitoring i dalje usklađivanje. Dakle, da bi se prvi rezultati videli, potrebno je da prođu godine, konkretno da prva generacija prođe bar jedan obrazovni ciklus u ovako reformisanom obrazovnom sistemu. Zato sa reformomtreba ići pažljivo, dobro odmeriti svaki potez, kako bi se izbegle eventualne slabosti, kako po generaciju koja će biti pilot u novom obrazovnom sistemu, tako i za društvo u celini. Da bi se ostvarila sveobuhvatna reforma obrazovnog sistema,zasnovana na ocenama i predlozima međunarodnih izveštaja o stanju u obrazovnom sistemu u Srbiji, koje su krajem 2000. i januara 2001. godine sačinili UNICEF, OECD i Svetska banka, moraju se ispuniti odgovarajući uslovi u pogledu decentralizacije i demokratizacije. Pod tim se podrazumevaprenošenje ingerencija sa države na lokalnu samoupravu i participacija interesnih grupa u procesu odlučivanja. Mora se poboljšati kvalitet obrazovanja u smislu uspostavljanja sistema za procenu kvaliteta i evaluacije, poboljšanjaobrazovanja nastavnika, uspostavljanje sistema za kontinuirano profesionalno obrazovanje i razvoj nastavnog osoblja i osavremenjivanje planova, programa i udžbenika. I kao treće, unapređenje obrazovne infrastrukture iopremanje obrazovnih institucija. Tu se pre svega misli na osposobljavanje obrazovnog osoblja, formiranje novih institucija i tela koja će biti u službi obrazovnog sistema i pružiti mu podršku, podsticanje razvoja škola na lokalnom nivou, opremanje školskih objekata modernom nastavnom tehnologijom i podizanje upravljačkog informacionog sistema. Mora se, takođe, obezbediti koordinacija između sektora obrazovanja i sektora ekonomije, tako da obrazovanje može da izađe u susret ekonomskim i društvenim potrebama. Da bi se ovo realizovalo, mora se stvoriti i materijalna potpora nastavnog osoblja, kako bi postojao motiv da se zamišljene reforme sprovedu. Predloženi zakon treba da ispuni neke od pomenutih zahteva. Naš obrazovni sistem je uveliko centralizovan, pa je u prvoj fazi potrebno da se decentralizuje i demokratizuje.Decentralizacija se sastoji, pre svega, u prenošenju nadležnosti u oblasti osnovnog i srednjeg obrazovanja lokalnim samoupravama, što je posledica usvajanja novog Zakona o lokalnoj samoupravi. Osim toga, sami školski odbori raspisuju konkurse za izbor direktora i vrše njegov izbor, a kao što znate, do sada je ministar imenovao direktore. Demokratizacija se ogleda u sastavu školskog odbora jer je on takav da ga predstavljaju sve zainteresovane strane: lokalna samouprava, predstavnici kolektiva i predstavnici roditelja. I normalno, ovde je bilo najviše sporenja oko sastava školskog odbora. Stojim na stanovištu da je predloženi odnos 3+3+3 u trenutnoj situaciji najpovoljniji, jer ovde, praktično, sve zainteresovane strane participiraju u istom odnosu. S jedne strane, lokalna samouprava, koja je do sada imala ogromne obaveze, pogotovu u investicionom održavanju i pokriću materijalnih troškova, a nije imala praktično nikakva prava; svakako da su zainteresovani i roditelji, čija su deca korisnici usluga škola; i na kraju kolektiv, čiji zaposleni žive za školu i od škole. Svakako da učešće lokalne samouprave u organima upravljanja u stvari usklađuje odnos između obaveza - koje lokalna samouprava ima, kao što sam rekao, u investicionom i tekućem održavanju pre svega - i prava da participira u upravljanju školom. Slažem se i sa onima koji insistiraju na povećanju, odnosno većoj participaciji broja nastavnika iz samog kolektiva. Ali, zaista želim da vas podsetim da mi još uvek živimo u društvu u kome je sve ispolitizovano, pa i same škole. Znači, da bi se povećalo brojčano učešće nastavnika u školskom odboru, mora doći do depolitizacije i sa stepenom ostvarivanjate depolitizacije dolaziće postepeno i do povećanog učešća samih uposlenih u sastavu školskog odbora. Želim samo da vam kažem da nije škola ispolitizovana zato što su nastavnici, ili profesori to hteli, nego smatram da je to bila jedna od najvećih prevara prethodnog režima, jer to je isto kao kada detetu date igračku da se zaigra i da zaboravi da je gladno. Znači, svi smo se mi bavili politikom. Jednostavno, to je ona "bačena kost" oko koje smo se mi gložili i na taj način se htelo da zaboravimo na sve probleme, na jad, bedu, u koju nas je doveo prethodni režim. S obzirom da se reforma obrazovanja sprovodi postupno, po principu "korak po korak", menjaju se postojeće odredbe zakona koje se odnose na stručno usavršavanje nastavnika i saradnika. U toku usavršavanja mogu se steći, kao što je već puno puta rečeno, sledeća zvanja:pedagoški savetnik, mentor, instruktor i viši pedagoški savetnik. Jasno je da je cilj da se na ovaj način, kroz razliku u koeficijentima za plate, stimuliše stalno stručno usavršavanje nastavnika. Sledeća novina je ograničen broj mandata direktora,što ima takođe za cilj da smanji posledice odsustva direktora iz nastave, tj. da se lakše prebrodi kontinuitet u nastavnom radu. Novina je i to što se predloženim izmenama i dopunama razdvajaju upravni i stručno-pedagoški nadzor, opet sa jasnim ciljem, da se na taj način poveća stručna kontrola u svakom segmentu rada škole, kao i efikasnost i kvalitet te kontrole. Predloženi zakon omogućuje direktoru da izriče sankcije, do isključenja, prema nastavnicima koji ne poštuju odredbe iz Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima i pravima deteta, kao i član 13. Ustava Republike Srbije. Da vas podsetim, ove se odredbe odnose na podsticanjerasne, verske i jezičke diskriminacije, kao i na zanemarivanje ili podsticanje svih oblika zlostavljanja. Znači, fizičkog, mentalnog, seksualnog ili korišćenja narkotika. Na kraju, treba pomenuti da se predloženim zakonima anulira uredba i na zakonit način uređuje organizovanje i ostvarivanje verske nastave i alternativnog predmeta. Kad smo već kod verske nastave, dosta je oprečnih mišljenja ovde izneto, želim samo da vas podsetim da je naš cilj da uđemo u Evropsku uniju. Ako ste pogledali zakonsku regulativu verske nastave u Evropskoj uniji, videćete jasno da su sve članice Evropske unije u svojim školamauvele veronauku kao predmet. Mi možemo da se sporimo jedino oko toga koji model primeniti, jer neke zemlje primenjuju model - obavezan predmet, a druge - izborni predmet. Međutim, ako je stav brojnih međunarodnih institucija da uvođenje veronauke podstiče i pomaže ostvarivanje prava i sloboda čoveka, a vi znate da se na tim pravima i slobodama posebno insistira, onda jednostavno, bez obzira šta u našim stranačkim programima piše, mi moramo da se prilagodimo i shvatimo da moramo da poštujemo neka pravila igre u onim institucijama čiji sastavni deo želimo da budemo. Na kraju, želim da vas podsetim da se paralelno sa izmenama i dopunama postojećih zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju odvija i proces tehničke opremljenosti, za sada najviše zahvaljujući sredstvima iz donacija; nadam se-kasnije će to biti obaveza države, u skladu sa stepenom razvoja domaće privrede. Važno je naglasiti da se donacije ostvaruju uglavnom uz pomoć i saradnju sa nevladinim organizacijama, a smatram da će njihova uloga u reformi obrazovnog sistema i dalje biti značajna. S obzirom na zatečeno stanje u obrazovanju i vremena koje je imalo na raspolaganju Ministarstvo prosvete i sporta, smatram pa su predložene izmene i dopune ova dva zakona u skladu sa realnim stanjem, da su za mene, kao i za poslanike DS, prihvatljivi i mi ćemo, svakako, glasati za njih. Hteo bih da odgovorim, pošto je bilo i primedaba da su neki profesori i nastavnici manipulisali decom i izvodili učenike na proteste, zveravam vas da jeistina, u stvari, da su učenici izašli na proteste, a da su profesori išli za svojim učenicima. To nije manipulacija jer je profesorima mesto tamo gde su njihovi učenici - deca.
Po poslovniku? Predsednik poslaničke grupe SPS-a narodni poslanik Žarko Obradović, povreda Poslovnika.
Kolege poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 98. i član 100. Moram reći da je kolega poslanik, prethodni govornik, sam sebe doveo u jednu kontradikciju. Ispada da je u prethodno vreme država pozivala prosvetne radnike da izlaze na ulicu i manifestuju svoje lično i političko nezadovoljstvo. Juče sam rekao da je situacija bila složena, ali je činjenica da su pojedini profesori svoje političke stavove želeli iskazati na ulici i da su zbog toga izvodili učenike. Ali, reći da je država pozivala, a sa druge strane davati slobodu profesorima da to rade, opravdavajući to, to jedno sa drugim apsolutno ne ide. Stvari treba nazvati pravim imenima, reći ono što je bilo. Situacija je bila jako teška....
Gospodine Obradoviću, niste dobili pravo replike nego imate reč povodom povrede Poslovnika.
Materijalna situacija prosvetnih radnika takođe, ali i političko nezadovoljstvo se izrazilo izvođenjem učenika na ulice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a sledeći prijavljeni govornik je narodni poslanik Dragiša Đoković. Preostalo vreme poslaničke grupe SRS je četiri i po minuta, a poslaničke grupe DOS - Demokratska stranka Srbije je tri i po minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno od najavljenih reformi, kako u prosveti tako i u zdravstvu, nema ništa, jer da ima na dnevnom redu ne bi bile samo izmene i dopune zakona o osnovnim i srednjim školama. Zbog toga je potrebnouraditi revitalizaciju obrazovnihustanova jer je tojedini uslov za usmerenje dece ka pozitivnim vrednostima, jer su edukacija i vaspitanje dece i omladine najbitnijiu periodu formiranja ličnosti. Za to je potrebno obezbediti sredstva, pre svega za izgradnju i rekonstrukciju osnovnih i srednjih škola, opremanje i amortizaciju, kako osnovnih tako i srednjih škola. U Leskovcu se nalazi oko 120 objekata za osnovno i srednje obrazovanje, a većina objekata je u lošem stanju. Jedan vremenski period radio sam kao republički sanitarni inspektor, zadužen upravo za zdravstvene objekte i za objekte za osnovno i srednje obrazovanje. Zaista su škole u Leskovcu u vrlo lošem stanju, ali nažalost kada dođe premijer u posetu i recimo obeća leskovačkoj gimnaziji da će na poklon da im da kompjuter,a evo od tad je prošlo dva meseca,od obećanja nema ništa. Ne znam da li kompjuter još nije stigao u leskovačku gimnaziju zbog toga što je učenica u toj gimnaziji, čiji sam i ja bio đak, pokušala jednom predstavom pred premijerom da pokaže njegovo delo i lik, pa se možda to nije dopalo premijeru. Očigledno je da leskovačka samouprava, odnosno lokalna samouprava koja ne funkcioniše, treba da uzme primer Zemuna, kada su srpski radikali bili na vlasti i kada su apsolutno sve škole, na čitavoj teritoriji Zemuna, obnovljene u svakom pogledu. Drugo, potrebno je u svakom pogledu stručno usavršavanje nastavnika, saradnika i vaspitača u školama. SRS se zalaže da osnovno i srednje obrazovanje mora biti besplatno. Školovanje bi se plaćalo samo u privatnim školama. Neophodna je racionalizacija školske mreže. Programi u školama su preobimni, sa viškom nepotrebnih informacija. Zato SRS predlaže reviziju programa i njihovousavršavanje. Mnogi udžbenici i literatura ne prate potrebe obrazovanjai nastave. Lica zaposlena u prosveti moraju da poseduju pored stručne i adekvatnu pedagošku spremu, kao i moralne kvalitete. Nažalost, nova DOS-ova vlast ne prati te trendove, jer imamo primer da je podneta krivična prijava protiv direktora specijalne škole "Vule Antić", Verice Stefanović, koja je osumnjičena da je falisifikujući dokumentaciju oštetila Ministarstvo prosvete za 360.000 dinara. Ona je čak izmislila logopeda u školi i na osnovu toga dobila 80.000 dinara. Inače, Verica Stefanović je član Demokratske stranke. Standard vaspitača, učitelja, nastavnika i profesora mora da se poboljša i uskladi sa materijalnim potrebama porodica prosvetnih radnika. U školama, kao i u svim državnim institucijama, ne sme se dozvoliti političko organizovanje. Kada se radi o programu verske nastave potrebno je precizirati koje verske zajednice imaju pravo na program verske nastave, da bi se onemogućilo sektama da preko verske nastave deluju negativno na našu decu i omladinu. Škola ne može,kao institucija, da bude predmet ocenjivanja, već to mogu biti samo učitelji, nastavnici, profesori i drugi prosvetni radnici. Na kraju, školski odbor je i te kako relikt prošlosti, koji nas vraća u period samoupravljanja. U članu 24. Predloga zakona o osnovnoj školi tj. članu 19. Predloga zakona o srednjoj školi, kaže se da školski odbor ima 9 članova, trećinu predstavljaju predstavnici lokalne samouprave, odnosno Ministarstva prosvete za srednje škole, trećinu čine članovi nastavničkog veća i trećinu čine članovi saveta roditelja. Očigledno je da ministar prosvete i sporta želi samo beneficije ministra, a odgovornost da preusmeri ka drugima.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a sledeći prijavljeni je Đura Lazić, preostalo je tri i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, dok raspravljamo o ovim zakonima koji su jako bitni za svako društvo, postoji ona stalna briga i zabrinutost našeg naroda, srpskog naroda i ostalog nealbanskog na Kosovu i Metohiji, da li će ovi zakoni važiti na teritoriji Kosova i Metohije za one koji žele da tamo važi. Istakao bih da sam uporno bio na svim sastancima Odbora za prosvetu, iako nisam član, zatim na Odboru za međunacionalne odnose, kao i na ostalim, gde smo iznosili činjenice, i ja i ostale kolege. Kada gospodin ministar spočitava prethodnoj vlasti i prethodnom režimu da nisu puno uradili po pitanju prosvete na Kosovu i Metohiji, moram da kažem da ja ne pripadam tom prethodnom režimu i prethodnoj vlasti. Ono što je novo - angažovanjem Vlade Srbije se uradilo dosta po tom pitanju, da i dalje važi srpski prosvetni sistem na području Kosova i Metohije, kao što treba i da ostane, univerzitet je vraćen, rektorat i nekoliko fakulteta, ali u toku ove školske 2002-2003. vratiće se, ako bog da, i ostali, bar je bio takav plan i takva odluka Vlade Srbije. Moramo da nastavimo u tom pravcu. Ali, još jednom bih podsetio ovu skupštinu i sve vas, dragi prijatelji, da ne koristimo neke termine koji ne postoje. Na Kosovu i Metohiji ne postoji UNMIK-ovo školstvo, jer je on jako dobro pismen. Oni niti predaju u tim školama, niti se školuju. Postoji albansko školstvo, koje želi da bude dominantno, kao i u svemu. Ako želimo da stvorimo albansku državu i zid od pet metara, koji je predsednik Koordinacionog tela Nebojša Čović pominjao, najbolje ćemo im pomoći ako ukinemo srpske prosvetne zakone za one koji žele da ih poštuju; znači, ako njima onemogućimo da se školuju po svojim zakonima, tada ćemo pomoći Šiptarima da etnički očiste Kosovo. Nadam se da nikome u ovoj zemlji, ma koje orijentacije bio, nije to cilj i nije to želja. Jednostavno, nije dobro kada pomoćnici ili zamenici ministra dođu dole i zbunjuju prosvetne radnike. Prosvetni sistem nisu samo prosvetni radnici, već su to prvenstveno učenici i njihovi roditelji. Ako sistem školovanja za Srbe i ostale koji žele tako ne bude isti na Kosovu i Metohiji kao što je na primer u Pirotu, Somboru ili Beogradu, imaćemo jednu katastrofu, jer po šiptarskim zakonima Srbi ne žele da se školuju. S druge strane, Srbi nijednog momenta ne pretenduju da Albancima, odnosno Šiptarima nametnu svoj stil školovanja, svoje programe, svoje planove. Jednostavno, neka se školuju onako kako misle i za njih neka narodni heroji budu Skenderbeg, Adem Jašari i ostali, ali će Srbi učiti onako kako se uči u ostalim delovima Srbije, a ne samo na Kosovu i Metohiji. Dakle, svrha ovog mog obraćanja je da još jednom opomenem i upozorim da se tamo formira albansko školstvo, i da se na taj način, gde je bio izvor nestabilnosti, nesreća, preko dece, a tu smo svi najosetljiviji, vršilo proterivanje Srba i ostalih nealbanskih zajednica sa Kosova i Metohije, da se to ne ponovi, već da srpski prosvetni sistem važi za one koji to žele i na tom području.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Branko Pavlović.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, neću govoriti o onome što su prethodno kolege govorile, o nekim ključnim segmentima ovog predloga zakona, jer znam da je prosveta kao oblast vrlo značajna u društvu i da od zakona u obrazovanju, od angažovanja prosvetnih radnika i te kako zavisi budućnost naše otadžbine, jer je u njihovim rukama sudbina naše dece i naše budućnosti. Neke odredbe zakona mogu da se podrže, ali je činjenica da je samo izmenjen redosled u određenim postupcima. Oko prvog člana i još nekih članova neću se zadržavati, jer ću govoriti o tome prilikom obrazlaganja amandmana, ali ću se zadržati na jednom segmentu, segmentu obrazovanja na Kosovu i Metohiji. Na ovo izlaganje podstaklo me razmišljanje ministra, odnosno jedna njegova parolaška izjava, uz pominjanje Kumanovskog sporazuma, da smo navodno tim sporazumom i Rezolucijom ostaviliučiteljima da brane Kosovo i Metohiju, što nije tačno. Ministar je ovom parolaškom izjavom pokušao da zanemari suštinu problema srpskog obrazovanja na Kosovu i Metohiji. Činjenica je da po Rezoluciji 1244 obrazovanje i zdravstvo ostaju u sistemu Republike Srbije i tu nema razgovora, ali Vlada Republike Srbije i rukovodstvo zemlje kršeći Rezoluciju i Deklaraciju ovog doma, koje su donete jednoglasno, o nepriznavanju ustavnih okvira Hansa Hekerupa, zloupotrebili su srpski narod pozivajući ga da izađe na izbore 17. novembra i na taj način verifikovana je šiptarska vlada na Kosovu.Postavljeni su temelji šiptarske vlade na Kosovu. Sada smo došli u vrlo ozbiljnu i tešku situaciju. Ko se iole razume u te odnose i ingerencije koje sada tamo postoje, zna o čemu se radi. Tamo Vlada Kosova preko Ministarstva forsira programe, tzv. UNMIK-ove programe. Međutim, kako reče kolega Đoković, uopšte se ne radi o UNMIK-ovim programima, nego se radi o šiptarskim programima. Ti programi, ta svedočanstva i diplome koje će srpska deca dobijati na Kosovu i Metohiji biće UNMIK-ova, a imali smo prilike da vidimo primerke tih svedočanstava sa kartom Kosova, malo šire, gde nema ni "s" od Srbije i te diplome, ta svedočanstva će morati kasnije da se u sopstvenoj državi Srbiji nostrifikuju. Nijedan Srbin neće pod tim uslovima da pusti dete da se školuje i da dobije takva svedočanstva, takve diplome. Mogli smo da zaštitimo i bili smo obavezni kao država, kao Vlada, pozivajući se upravo na Rezoluciju Saveta bezbednosti, da odbranimo jedinstveni sistem školstva, prosvete i zdravstva, da ne odvajamo to i da obezbedimo funkcionisanje jedinstvenog sistema prosvete na Kosovu i Metohiji. To nažalost nismo učinili dovoljno energično i sada se javljaju problemi. Da stvar bude još ozbiljnija i gora, gospođa Srbijanka Turajlić je direktorima rekla i u Mitrovici, a znamo pouzdano i u Šilovu, u Kosovskom Pomoravlju, da od 1. septembra treba da računaju da budu u sastavu UNMIK-ovog obrazovanja. Ta izjava je uveliko iritirala i ogorčila prosvetne radnike i roditelje, pa bih zato zamolio Vladu, ministra i ljude iz Ministarstva da učine sve da se dosledno bore za poštovanje Rezolucije 1244 i primenu jedinstvenog programa obrazovanja na Kosovu i Metohiji, kako bi zaštitili onaj narod i onu decu u srpskom obrazovnom programu.
Reč ima narodni poslanik Branko Pavlović. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Dimitrije Jovanović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovano predsedništvo, narodni poslanici, gosti, građani Srbije, uvaženi ministre, članovi Ministarstva, u gradu iz koga dolazim desio se pre nešto više od dva meseca tragičan događaj, nezabeležen u analima pravosuđa. Majka je iz pištolja ubila svog sina jedinca, mladog intelektualca. U momentu kada više nije mogla da gleda muke svoga deteta, zavisnika od narkotika, nemoćna da mu pomogne, odlučila se na ovaj bezumni korak. Ovo je tužni epilog poslednjih 10 godina i posledica koju nam je ostavilo jedno bezumno društvo. Posledica vremena u kome su mladi ljudi bili izloženi negativnim uticajima bez društvene brige i zaštite onih koji su bili dužni da to učine. Zato je reforma školstva neophodna i zato je neophodno doneti nova zakonska rešenja i promeniti odnos prema školstvu. Očigledna je namera Ministarstva za prosvetu i sport dasa predloženim rešenjima ide ka modernom zakonu, prilagođenom savremenim kretanjima, ispuni ustavne obaveze, dovede do neophodne decentralizacije, depolitizacije, demokratizacije i uskladi sa međunarodnim konvencijama. Uvođenje saveta roditelja u srednje škole i biranje njihovih predstavnika u školske odbore, kao i učestvovanje učenika pored predstavnika prosvetnih radnika i lokalne samouprave, stvaraju se neophodni uslovi za bržu i jasniju komunikaciju i otklanjanje problema iz prethodnog perioda. Sam način biranja školskog odbora direktan je i jasan vid decentralizacije i mogućnosti kvalitetnijeg rada odbora. Verifikacija mandata članovima školskih odbora u lokalnoj samoupravi značajno ubrzava procese i pojednostavljuje proceduru koja je do sada bila vrlo dugotrajna i neopravdano komplikovana. Isto se odnosi i na izbor direktora škole. Pored razdvajanja upravnog i stručno-pedagoškog nadzora, sigurno će se vratiti institucija kvaliteta, kontrole nivoa rada nastavnog osoblja, koja je u prethodnom periodu praktično prestala da postoji. To će sigurno značajno popraviti kvalitet nastave i dati stimulans prosvetnim radnicima da rade, kako na ličnom usavršavanju, tako i na podizanju kvaliteta nastave. Društvo u što kraćem vremenu mora stvoriti takve materijalne uslove prosvetnim radnicima da mogu normalno da žive od rada u prosvetnim ustanovama, da tu zadovoljavaju svoje materijalne potrebe, kako bi svoje vreme posvetili usavršavanju i podizanju kvaliteta rada. Ovo su samo neke stvari na koje novi zakon ukazuje i daje predloge za njihova rešenja. Međutim, sve ovo drugo što sam ja ovde spremio već je pomenuto u diskusiji. Polemika se povela oko verske nastave. Smatram da nam se uvođenjem verske nastave i građanskog vaspitanja pruža prilika da mladim ljudima vratimo ono što im je pre više decenija oduzeto. Mogućnost da se u školi upoznaju sa moralnim i etičkim principima i da im se usade pozitivne tendencije ljudske civilizacije svakako će uticati na stvaranje zdravije populacije. Verska nastava je značajan segment i u školama i prosvetnim zajednicama cele moderne Evrope. Verska nastava nije zaobišla skoro nijednu zemlju Evropske unije i Zapadne Evrope. Pitanje je samo po kakvom se modelu ona obavlja. U nekim zemljama ona je obavezan predmet. Drugi model je zastupljen u najvećem broju evropskih zemalja - uz izvesne varijacije, verska nastava je obavezna, ali se, ukoliko je roditelj ili učenik ne želi, može zameniti drugim predmetom - etikom ili moralom - što je nekima u ovoj sali neophodno. Slična je situacija i u većini zemalja u tranziciji. Verska nastava je u Rumuniji i Republici Srpskoj obavezan predmet, dok je u većini drugih zemalja opcioni, najčešće konfesionalnog sadržaja. Izjašnjavanje protiv uvođenja verske nastave često obuhvata i argument u vidu navođenja primera tradicionalno sekularne Francuske, u kojoj verska nastava nije deo nacionalnog kurikuluma, što predstavlja izuzetak u Evropi. No, pri razmatranju tog slučaja treba imati u vidu da je u osnovnim školama jedan dan u nedelji zakonom predviđen kao slobodan, radi ispunjavanja verskih potreba. U srednjim školama, pak, postoji speficičan oblik verske nastave: sveštenici u školi daju verske pouke učenicima koji to požele i kad požele. Smatram da treba uvesti versku nastavu u škole i da će to sigurno da popravi ono što je vladavina jednog režima u poslednjih pet ili šest decenija napravila. Smatram da će to sigurno poboljšati kvalitet i uticati na moralnost i etičnost generacija koje dolaze.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 100. stav 1: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu". Znate, štošta smo čuli u ovoj Narodnoj skupštini u proteklih godinu i po dana, svakojake ocene, procene, mnogo toga, ali ovo što sam sada čuo od kolege poslanika - da se jedna lična i porodična tragedija koristi u političke svrhe radi ocene o prethodnom vremenu ili radi podrške Predlogu zakona o kom Skupština danas raspravlja - stvarno je ispod nivoa dostojanstva i Skupštine i izlaganja narodnih poslanika.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto su u načelnoj raspravi spojeni zakon o osnovnoj školi i zakon o srednjoj školi, svoje izlaganje ću usmeriti na izmene i dopune Zakona o osnovnoj školi. Mogu slobodno reći da su najavom Predloga zakona o osnovnoj školi svi više očekivali, pa i same škole i prosvetni radnici na području Srbije. Kod obrazloženja i kod razloga za donošenje zakona po prvi put, za razliku od prethodno donesenih zakona u ovoj skupštini, niste kritikovali prethodni zakon koji je donesen 1992. godine. To se potvrđuje iz razloga koje ste dali u obrazloženju - izmenom zakona ne menja se koncepcija osnovnog obrazovanja, već se vrše izmene i dopune u cilju decentralizacije rada škole. Nisam mnogo uveren da će se predloženim izmenama ostvariti neka velika decentralizacija, jedino što će lokalna samouprava, tj. skupština opštine u opštinama birati upravne odbore, i to od devet troje, a ostale članove ili većinu članova - škola i savet roditelja. Na izbor direktora neće se moći mnogo uticati iz opština, jer ministra nijedan član u zakonu ne obavezuje da da saglasnost za direktora koga je predložio školski odbor. Imajući u vidu kako ste postavljali direktoreškola od kad ste došli na vlast - dešavalo se da su se u školi zaposleni izjašnjavali za budućeg direktora, bilo je više kandidata, jedan je dobio četiri glasa, jedan 50 glasova, a ministar prosvete postavio direktora koji je dobio četiri glasa - ne verujem da će i u ovom delu biti neke izmene. Druga značajna izmena koja je predložena je uvođenje verske nastave i građanskog vaspitanja u škole. Mi iz SPS-a nemamo ništa protiv verske nastave, ali smo za drugačije rešenje. Prvo, ovo pitanje ste u prethodnom periodu rešili Uredbom Vlade, a naš stav je da ono mora biti rešeno zakonom, i to na najbolji način za građane Srbije. Drugo, treba da se predvidi duži period za stvaranje uslova za uvođenje veronauke u škole. Smatram da nemamo dovoljno kadrova da to profesionalno uradimo odmah, ai crkve ne raspolažu valjanim prostorima da to rade pri crkvama, što je i naš stav. Ministarstvu vera treba obezbediti sredstva da mogu obezbediti prostor za izgradnju za izvođenje nastave u svojim prostorijama, što bi bilo praktičnije i efikasnije za izučavanje ovog predmeta i što bi uz pomoć dece mogli bismo da oplemenimo i ulepšamo crkvene prostore. Osim ovih izmena u zakonu, drugih nije bilo, iako u delu školstva ima dosta problema koji su mogli boljim sagledavanjem da se razreše ovim zakonom. U manjim i seoskim sredinama, u nerazvijenim opštinama, minimalni su uslovi za obrazovanje dece, za razliku od grada, gde postoje svi uslovi za normalno školovanje. Seoske školske zgrade su oronule, mnogi kadrovi, iako su nezaposleni, neće da rade u školama na selu. Dešava se da nastavnik po konkursu dođe u školu na selu, da provede jedan ili dva dana i više se ne pojavljuje. Onda deca gube od nastave sve dok se neko ne smiluje da radi u seoskoj školi. Očekivali smo da će Predlog o izmenema i dopunama Zakona o osnovnoj školi razrešiti ovaj problem, tako što bi obavezao nastavnike, početnike da određeni period provedu u nastavi na seoskom području. Da se u ovom delu neće ništa promeniti i da deca sa sela neće imati uslove za dobro školovanje u odnosu na decu iz grada, vidi se iz toga da će i male opštine sa malim budžetom morati da obezbede pare za stručno usavršavanje nastavnika, stručnih saradnika i vaspitača, prevoz učenika od kuće do škole, prevoz učenika ometenih u razvoju, izgradnju škole, investiciono i tehničko održavanje, opremanje, materijalne troškove, gde je jedna od većih stavki obezbeđenje ogreva. Da bi opština sa manje od 20.000 stanovnika, kao što je to i moja Merošina, sve ovo isfinansirala, treba ceo budžet opštine da potroši za školstvo.
Reč ima narodna poslanica Olgica Kirćanski, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Stevan Gudurić. Poslanička grupa DOS, preostalo vreme 41 minut.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice poslanici, dragi gosti, biću vrlo kratka; osećam potrebu da u vezi sa ovim predlozima izmena i dopuna Zakona o osnovnoj i Zakona o srednjoj školi skrenem pažnju samo na dve stvari za koje smatram da su veoma bitne i važne. Prva od te dve stvari je predložena u prvom članu jednog i drugog predloga izmena i dopuna, u istovetnom tekstu, a radi se o zabrani aktivnosti kojima se ugrožavaju ili omalovažavaju grupe i pojedinci, na osnovu rasne, nacionalne, jezičke, verske ili polne pripadnosti, odnosno političkog opredeljenja kao i podsticanja takvih aktivnosti i o zabrani fizičkog kažnjavanja i vređanja ličnosti učenika. Ovo je dopuna koja mora da naiđe na odobravanje i podršku svih demokratskih i progresivno orijentisanih struktura društva, naročito socijaldemokratskih kojima pripadam, jer je jedno od temeljnih programskih opredeljenja socijaldemokrata zaštita ljudskih prava. Dokumenta na koja se predlagač poziva u obrazloženju ovakvog predloga dopune jesu Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima, Konvencija o pravima deteta i Ustav. Oni su nedvosmislen, čvrst i obavezujući osnov za ovakvu dopunu. Druga stvar koja zaslužuje našu punu pažnju, ali sa suprotnim predznakom, jeste uvođenje izbornih oblika obrazovno-vaspitnog rada, verske nastave i drugog predmeta etičko-humanističkog sadržaja, zatim obaveza izbora jednog od ova dva predmeta i obaveznost, za tu školsku godinu doduše, izbornog predmeta za učenika. Dokumenta na koje se predlagač poziva u obrazloženju ovakvog predloga su Univerzalna deklaracija o pravima čoveka, Međunarodni pakt o građanskim i političkim slobodama, Završni akt Helsinške konferencije o bezbednosti i saradnji i Uredba o organizovanju i ostvarivanju verske nastave i nastave alternativnih predmeta u osnovnoj i srednjoj školi. Tačno je da se u pomenutim međunarodnim dokumentimagovori o pravu na slobodu misli,savesti i veroispovesti, javno ili privatno, u obrazovanju, o pravu na slobodu bogosluženja, nastave ili vršenja verskih rituala i obreda, o pravu na slobodu obavljanja verskih i ritualnih obreda i učenja, o poštovanju slobode roditeljaili staratelja da obezbede versko i moralno vaspitanje svoje dece, u skladu sa svojim ubeđenjima. Ali, duboko sam ubeđena da se predloženim dopunama jedino Uredba o organizovanju i ostvarivanju verske nastave i nastave alternativnog predmeta u osnovnoj i srednjoj školi ugrađuje u zakon, i to u još strožijem i oštrijem obliku, jer je dopunjena obavezom izbora i obaveznošću izbornog predmeta. Pitanje uvođenja veronauke u škole se tiče svih nas, bez obzira na politička i verska opredeljenja i o njemu se odlučivalo u vrlo uskim krugovima bez uvida javnosti. Ovo je pre svega stručno-prosvetno pitanje i o stručnim argumentima za sada se vrlo malo toga čulo. Ubeđena sam da je nastojanje da se u škole uvede veronauka kao obavezan predmet deo jednog šireg nastojanja da se klerikalizuje društvo. Sekularna država i sekularno školstvo su osnovna tekovina razvoja modernog građanskog društva, i ne treba zaboraviti da je borba za autonomiju univerziteta na tlu Evrope počela kao borba za autonomiju od crkvene vlasti, pa tek onda od svetovne vladarske vlasti, a zatim se nastavila kao borba protiv ograničenja koja je crkvena dogma nametala slobodi nastave i nauke. Posebno je pitanje još koje su to tradicionalne crkve i verske zajednice. U Srbiji pored tri velike verske zajednice postoji više od 20 drugih, od kojih neke uopšte nisu male u svetskim razmerama. Podsećam da je Srbija viševerska i sekularna država u kojoj nijedna verska zajednica, bez obzira na mnogobrojnost ili malobrojnost vernika, ne sme biti privilegovana. Iskustva iz ove školske godine su da se za ove predmete nije opredelio veliki broj učenika u nekim delovima naše zemlje, pa se to sada pokušava ispraviti obavezom izbora;takođe, tokom školske godine se i taj nevelik broj smanjio, pa se to želi sprečiti obaveznošću izbornog predmeta u toj školskoj godini za učenika. Ako je cilj uvođenja ovakve nastave stvaranje novih vernika, a ne upoznavanje sa osnovama religije, onda to ne treba organizovati pri školama već pri crkvama. Država može to da pomogne ako je potrebno. Na ovaj način se niti želi niti može ojačati vera, već samo politička moć crkve i njoj bliskih stranaka, partija, odnosno uskog kruga ljudi van političke volje stanovništva, van izborne procedure i kontrole javnosti. Zbog svega ovoga sam duboko ubeđena da se ovim rešenjima točak istorije vraća nazad i da ćemo prihvatanjem ovog dela izmena i dopuna Zakona o osnovnoj školi i Zakona o srednjoj školi napraviti veliku grešku.Amandmanima koje smo predložili pokušali smo da ispravimo deo izmena i dopuna koji se odnosi na uvođenje izbornih oblika obrazovno-vaspitnog rada, ovako ponuđenog. Moje stranačke kolege i ja, poslanici Socijaldemokratske partije, podržaćemo ove izmene i dopune u načelu, ali ukoliko amandmani ne budu prihvaćeni, ne možemo podržati zakon u celini. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, preostalo vreme poslaničke grupe SPS-a je četiri minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pričati o ovim reformskim zakonima koji, koliko smo razumeli, treba još jedanput do kraja godine da dođu na red, mislim da nema nekog velikog smisla, sem da se samo nekoliko stvari kaže. Mi smo svašta očekivali od vaših predizbornihi obećanja, ali nismo očekivali da GSS ministru uvede GSO obrazovanje, ili "Građansko Soroš obrazovanje" da bih bio malo jasniji. U ovom prvom članu priča se o nekim đacima na ulici, sećam se đaka na ulici iz vremena kada ste ih vi izvodili sa vašim kolegama pa mi je sada jasno zašto se premijer Đinđić na ovom nekom trošenju goriva po Srbiji ili kako kaže"Srbija na dobrom putu" (ako se to uopšte može zvati dobrim) više ne obraća studentima. Njih ste slagali i oni su tu lekciju završili, već idete u osnovne škole i u srednje, jer njima može još neka laž da se proda, samo bi možda trebalo da se krene i u predškolske ustanove, one su izgleda jedine kojima se još...
Gospodine Guduriću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, a posebno što je šef vaše poslaničke grupe insistirao na tome. Složićete se da ni ovo nije tema dnevnog reda.
Pričati o depolitizaciji, tom jednom od tri "d" realno je smešno. Mogu da prihvatim da je poneki od direktora škola bio samo iz političkih razloga postavljen na neko direktorsko mesto u nekoj školi. To mogu da prihvatim i neću puno oko toga da se gložim. Ne mogu da prihvatim da su svih 14 direktora srednjih škola u Novom Sadu samo politički bili postavljeni i da niko ništa ne zna i nema pojma. Koliko znam, novosadske srednje škole imaju rejting i u onoj i u ovoj Jugoslaviji. Onda bi, verovatno, to bio neki deo zasluga tih direktora koje ste vi odstrelili ladno i lako, zato što su imali loš politički predznak. Pričati o tom "d" i o toj depolitizaciji je, blago rečeno, smešno, jer jednostavno nema smisla to nije istina. Znate, rekli ste da su socijalisti, dok su bili na vlasti, snimali na televiziji i otvaranje svojih frižidera. Vi bi trebalo da budete srećni i zadovoljni, gospodine ministre, što nisu neke snimali u kafanama kako izgledaju, jer neki od vas ne bi došli ni u Ulicu srpskih vladara, a ne za ministra.
Gospodine Guduriću, zbog povrede člana 101, a na osnovu člana 103, izričem vam prvu opomenu i određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze - 16,05.]] Poštovane dame i gospodo, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti sa radom, zajedničku načelnu raspravu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnim školama i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjim školama, i to prema prijavama za reč narodnih poslanika. Narodnom poslaniku Lazaru Marjanskom, koji je dva puta ulazio u salu i izlazio za vreme utvrđivanja kvoruma, a nije izvršio svoju dužnost prema članu 217, izričem prvu opomenu, na osnovu člana 103. Reč ima narodni poslanik Bratoljub Janačković. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Rodoljub Šabić. Molim narodnog poslanika Bratoljuba Janačkovića da pričeka jedan minut dok poslanici koji ne ispunjavaju svoje obaveze ne zauzmu svoja mesta, da vas ne bi ometali u diskusiji.
Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su predlozi zakona o izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi. Predloženim izmenama ne menja se koncepcija osnovnog i srednjeg obrazovanja. Ambicija predlagača ovog puta je da uočene brojne nedostatke i slabosti u 10-godišnjoj praksi važenja ovog zakona otkloni i uskladi sa dostignutim stepenom demokratizacije društva. Važeći zakoni o osnovnoj i srednjoj školi doneseni su 1992. godine. Osnovna slabost ovih zakona ogleda se u visokom stepenu centralizacije i odlučivanja na nivou Republike. Iz te visokopolitizovane, a u suštini i antidemokratske ambicije bivše vlasti da upravlja školom, nastali su i svi drugi problemi čiji je najvidljiviji i najtragičniji efekat bio višegodišnje stalne obustave rada i štrajkovi prosvetnih radnika, a samim tim i nedovoljno dobar vaspitno-obrazovani proces za više generacija učenika srednjih i osnovnih škola. Predloženim izmenama Vlada stvara pretpostavke za uspešnu depolitizaciju, decentralizaciju i demokratizaciju rada škola. Predloženi novi način konstitutisanja školskog odbora, po formuli 3+3+3, odnosno tri predstavnika škole, tri predstavnika lokalne samouprave i tri predstavnika saveta roditelja, ako ne najidealniji, jer idealnih rešenja nema, onda je svakako u ovom trenutku najbolji i najpravičniji, jer pruža jednake mogućnosti svim učesnicima vitalno zainteresovanim za uspešan rad škole. Lokalna samouprava koja ne uspe da nađe zajednički jezik sa školom i roditeljima, a na dobrobit učenika, i ne zaslužuje da opstane, valja je promeniti. I obrnuto, nastavni kadar koji u roditeljima ne uspe da obezbedi svog prirodnog saveznika, teško da može računati na širu podršku društvene zajednice. Tu nešto očigledno ne štima. Poštovani, ovim zakonom, načelnim diskusijama i raspravom u pojedinostima, koja treba za trenutak da otpočne, treba da definišemo i uredimo naš stav po pitanju organizovanja i izvođenja verske nastave i građanskog vaspitanja u školama. Potreba za ovom nastavom svakako postoji - ali koja forma, da li i koji stepen obaveznosti - dileme su i pitanja na koja će najbolji odgovor dati praksa i vreme, a ne danas ovaj parlament. Argumenti postoje i za i protiv, ali pustimo praksi i vremenu, pa ćemo videti kako će se to odvijati. Zato Nova demokratija misli da je možda napravljena mala metodološka greška ili, sportskim jezikom rečeno, greška u koracima: izostao je prelazni period i eksperimentalna nastava u oglednim školama, pa onda analiza efekata te nastave, da bi na kraju možda dobili predlog sa snagom argumenta, potvrđen u praksi. Ali, dobro, ima vremena. Dame i gospodo, imajući ovo u vidu, a želeći da dam svoj doprinos u "ozdravljenju" nacije, i u biološkom, i u najširem smislu te reči, a povodom i u prilog zakona o kojima danas razgovaramo, Nova demokratija je pokrenula akciju i inicijativu za uvođenje zdravstvenog obrazovanja u osnovne i srednje škole. O argumentima u prilog ove inicijative danas neću govoriti, nije ni vreme. Oni su sami po sebi dosta jasni. Ali, reći ću - akcija koju vodimo potrajaće više nedelja. Ukoliko inicijativa uspe i dobijemo podršku šire i stručne javnosti, obratićemo se vašem Ministarstvu i vama, poštovani ministre, sa idejom i ambicijom da vam predložimo da naredne školske godine zdravstveno obrazovanje ili vaspitanje u nekoj eksperimentalnoj formi bude uvedeno u neke od oglednih škola. Nakon toga, na osnovu utvrđenih kriterijuma, analizirali bismo učinak i efekte i utvrdili obim i formu eventualnog prisustva zdravstvenog vaspitanja u osnovnim i srednjim školama. Možda bi tek onda pravu dimenziju i afirmaciju, danas ili sutra, uvođenjem nastave verskog vaspitanja i građanskog vaspitanja, u zajednici sa nekom formom zdravstvenog obrazovanja, pružio proces celovitog vaspitanja i obrazovanja mlade i dečije ličnosti. Iz tih razloga, poslanici Nove demokratije veruju u uspeh i podržavaju napore koje ulaže Ministarstvo prosvete na u trnovitom putu ka izvođenju reforme osnovnog i srednjeg obrazovanja. Stoga za Novu demokratiju nema dileme, Ministarstvo prosvete i Vlada Republike Srbije zaslužuju poverenje i dobiće glasove poslanika Nove demokratije i za ove zakone, opet kažem, sa verom i ubeđenjem da će, zajedno sa Ministarstvom, u periodu koji je pred nama dati svoj doprinos na izgradnji pravog reformskog zakona. Ali, to treba završiti kada vi procenite da zakon može da bude nesporno reformski, što znači donet i realizovan, jer jedno je donošenje zakona u parlamentu, a drugo je njegova realna primenljivost i usklađenost sa materijalno-tehničkim pretpostavkama, pošto je i najbolja reforma bez materijalno-tehničkih pretpostavki samo mrtvo slovo na papiru. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Šabić, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Velimir Simonović. Ukupno preostalo vreme poslaničke grupe DOS je 27 minuta, a ima još pet prijavljenih govornika; jedan govornik je iz Nove Srbije, a vreme poslaničke grupe DOS - Nova Srbija je 10 minuta. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, pred nama su predlozi zakona o izmenama i dopunama zakona o osnovnoj i srednjoj školi. Stav socijaldemokratskih poslanika manje - više je poznat jer je nekoliko njih pre mene govorila. Ovi zakoni donose novine koje zavređuju da dobiju podršku. Oni u nizu elemenata, počev od povećavanja participacije roditelja i lokalne samouprave u upravljanju, do rešenja koja modernizuju sistem specijalizacije, i usavršavanja u korelaciji sa napredovanjem, sigurno zaslužuju podršku. Dakle, to je nešto što će socijaldemokratske poslanike opredeliti da zakonima nakon završetka pretresa rasprave u načelu daju podršku. Međutim, postoji jedna stvar zbog koje smo bili prisiljeni da na tekst predloga zakona stavimo više amandmana i od koje će zavisiti naš odnos na kraju pretresa. Stvar je poznata. Reč je zapravo o pitanju verske nastave. I da odmah kažem, dakle ne samo kao demokratski raspoloženi ljudi, nego kao civilizovani ljudi, smatramo da sloboda vere, sloboda veroispovesti, uključujući naravno i slobodu verske nastave, spadaju u fundament ljudskih prava. Oni su neotuđivi deo korpusa ljudskih prava i svako ograničavanje, otuđivanje ili sprečavanje nije dopustivo. Naš stav u pogledu toga je čvrst i aksiomatičan. Problem je što način realizacije koji se predlaže u zakonima ne korenspondira sa civilizacijskim principom sekularne države. Ne mislimo mi da ne treba organizovati versku nastavu, već je jako problematično što se sugeriše da se ona organiizuje u državnim školama. Ali, vratiću se na to pitanje kasnije, jer to nije jedino otvoreno pitanje u vezi s tim. Drugo pitanje: za koje to verske zajednice zakon rezerviše pravo da organizuje versku nastavu? Predlagač zakona se opredelio za prilično fluidan termin, tradicionalne crkve, a ne verujem da čak mi u ovoj sali možemo postići saglasnost koje su to od dvadesetak, 15, pet, ili šest verskih zajednica - tradicionalne. Hoćemo li imati problem sa tom i posebno sa činjenicom da neke velike verske zajednice, u svetu ogromne, ovde sasvim sigurno nisu tradicionalne. Razumem odgovornost i strah pred problemom sekti. Ali, dame i gospodo, sekte se krajnje uslovno mogu nazvati verskim zajednicama. Problem sekti ne rešava se ovim zakonom, čak ni Zakonom o verskim zajednicama, nego Krivičnim zakonom. Problem satanista i drugih sličnih sekti mi ne možemo rešavati na ovaj način, ali ne smemo doći u situaciju, koja je gotovo tragi-komična, da kažemo da su vere koje okupljaju više stotina miliona vernika po svetu, sekte i da u ovoj zemlji nemaju pravo da organizuju versku nastavu. Ali, dobro, dame i gospodo, da ne dužim, socijaldemokratski poslanici su vam iovako uzeli previše vremena, da odem i na treće pitanje, koje je zapravo vezano za činjenicu da verska nastava već jeste u našim školama: ona je uvedena uredbom Vlade Srbije; mi nismo ljudi koji ne mogu da shvate realnost, ne pretendujemo na to da su naši principi jedini prihvatljivi i nismo skloni da ignorišemo istoriju. Tačno je da je iza ove zemlje period višedecenijskog agresivnog ateizma, dominacije takvog ateizma, to uopšte nije sporno; tačno je da je bilo mnogo hipokrizije u ostvarivanju verskih prava i sloboda, čak i u odnosu na ono što je bilo zapisano u ustavima od 1946. godine do sada. Sve je to tačno i zbog toga mislimo - to je logika glavnog amandmana kojeg smo predložili - da organizovanje verske nastave u školi možda i može da se prihvati kao neka istorijska pravda; ako je klatno u jednom trenutku otišlo previše u jednu stranu, onda, i ako to nije ponašem ukusu, možda može i u drugu. Ali, to je jedna stvar. Druga stvar je obavezna verska nastava. Mi sledimo jednu logiku za koju smatramo da je jedina moguća i opravdana. Mi se, gospodo, u ovoj zemlji možemo deliti na pripadnike različitih verskih zajednica: na tradicionalne i na netradicionalne; možemo biti i ateisti, agnostici, dakle ne pripadati ni jednoj verskoj zajednici; ali ne možemo se deliti po tome da smo svi građani jedne jedine države - ona jenešto svima nama zajedničko. Ta država treba, dakle to nije sporno, da obezbedi ostvarivanje sloboda i prava svojim građanima i da učini maksimalan napor u tom pravcu. Naš odnos se ovim amandmanom prema pitanju verske nastave na taj način i postavlja, ali ostvarivanje prava jednih ne treba da nameće obavezu drugima. Naš amandman ide za tim da se svakom ko želi da njegovo dete pohađa versku nastavu, ponavljam u državnoj školi, to i omogući, ali da zbog toga oni koji ne žele da njihova deca pohađaju versku nastavu ne moraju svojoj deci nametati neku drugu obavezu. Odnos prema tim amandmanima, za nas je jako važan, ali i odnos prema ovom poslednjem o čemu sam govorio je zapravo najvažniji. Dakle, od usvajanja ili neusvajanja ovog amandmana zavisiće definitivan odnos socijaldemokratskih poslanika prema Predlogu zakona o izmenama Zakona o osnovnoj školi. Zahvaljujem.
Poslanička grupa DOS ima ukupno vreme 21 minut, reč ima narodni poslanik Velimir Simonović i ima još tri prijavljena govornika iz poslaničke grupe DOS.
Dame i gospodo, pošto ima još tri govornika, a vreme je kratko, neću reći sve što sam nameravao da kažem, jednostavno za to se nema vremena, ali ću se javiti kada budu moji amandmani došli na dnevni red. Hteo sam da pomenem prvo dve stvari koje nisu u direktnoj vezi sa ovim predlogom, ali su u vezi sa reformama u školstvu. Prva stvar, ukratko, to je pitanje nastave stranih jezika u našim školama, osnovnim i srednjim. Situacija je tu jako loša, nezamislivo je da deca, mladići i devojke uče po sedam, osam ili deset godina strani jezik i da ga ipak, na kraju školovanja, ne nauče. Zbog toga mi uvodimo jezike na nematičnim fakultetima, recimo na tehničkim fakultetima što je potpuno besmisleno. Prema tome, treba obratiti veću pažnju na nastavu stranih jezika, a ako treba neka se poveća broj časova. Saznao sam ovih dana neverovatnu činjenicu da mi, čak ni u Beogradu, nemamo kvalifikovane profesore stranih jezika. U jednoj osnovnoj školi strani jezik predaje čovek koji je završio Višu turističku školu. Prema tome, Ministarstvo mora da preduzme mere da se poveća broj studenata na Filološkom fakultetu koji se spremaju za nastavnike stranih jezika. Druga stvar je predlog za buduću reformu naših škola, a to je da konačno prestanemo sa tim da naša deca idu u školu tek sa sedam godina; najkasnije sa šest godina treba da pođu u školu, a u nekim zemljama idu i sa pet godina. Suviše je kasno za našu decu da sa sedam godina pođu u školu. Tu bismo dobili jednu godinu uštede, pa ako razmislimo o tome da bi se možda moglo da skrati školovanje sa 12 na 11 godina, tada bi imali već sa 17 godina studente koji bi sa 21, 22, 23, koliko traju fakulteti, već bili diplomirani studenti i mogli bi da se bave svojom strukom. Sada glavno pitanje, tu imam i amandmane, a to je verska nastava u školama. Govorim o tome zbog toga što me obavezuje na to program moje stranke. Demokratski centar je republikanska stranka, to piše u našem programu, stranka za laičku državu i školu. Za nas je apsolutno neprihvatljivo da se u državnim školama uvodi predmet veronauka. Za to postoje mnogi razlozi: naučni, pedagoški, socijalni, pa ako hoćete i politički. Znamo kako je uvedena veronauka prošle godine - uredbom Vlade, mimo Ustava i zakona. To je bila politička odluka. Ne možemo da obrazovanje svedemo na to da se razne odluke o njemu donose kao političke odluke, jer to nije dobro. Razume se, svaka država i svaki sistem, koalicija ili stranke na vlasti mogu da utiču i na obrazovanje prema svojim programima. Ali, ipak ne treba da se previše meša politika. Uvođenjem veronauke nastaje klerikalizacija ne samo naših škola, nego i klerikalizacija našeg društva. Uredbom Vlade od prošle godine u stvari je izvršena teška manipulacija crkvom. Ovde mislim, pre svega, na SPC, koja pristaje na tu manipulaciju; misli da će od toga imati koristi. Dakle, Srpska pravoslavna crkva ne shvata da je za nju injenu misiju mnogo bolje da sama teži tome da bude što više odvojena od države, a da sa državom sarađuje samo koliko je neophodno. Onda imamo smešne situacije kao što su, recimo, slave državnih ustanova. U zemlji Srbiji se znalo za slave kafedžija, za slave lekara, za slave zanatlija, ali slave državnih ustanova nisu nikada postojale. To je sada jedna moda. Pa onda, osvećivanje državnih zgrada. Čitam pre nekog vremena, osvećena je, kažu, upravna zgrada Carine. Pre neki dan sam opet video: osvećen je kamen temeljac za fabriku duvana u Čačku. Znači, osvećuje se trovačnica naše omladine; tu će se proizvoditi otrov za našu omladinu, ali je tamo bilo pet sveštenika, koji su osveštali kamen temeljac. SPC je u mnogim stvarima izgubila osećanje mere šta može da radi, a šta ne može da radi, s obzirom na njenu istorijsku misiju u srpskom narodu. Dakle, da pružim priliku i drugima iz moje poslaničke grupe da nešto kažu, ovde ću se zaustaviti, ali ću se javiti kada budu bili moji amandmani na dnevnom redu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Za reč se javio Dragiša Popović, a sledeći prijavljeni govornik je narodni poslanik Dragan Kovačević. Šesnaest minuta je ukupno vreme za tri poslanika. Izvolite.
Gospođo Mićić, kolege poslanici, nije sporno da će poslanici DS glasati za ovaj zakon. U ovom trenutku jako je važno da se ne zaboravi, da nam se više nikada ne bi ponovilo: Srbija izlazi iz pepela sa nasleđem ratova, desetogodišnje tiranske vladavine, sa uništenom ekonomijom, zapostavljenim i zloupotrebama narušenim pravnim sistemom i razorenom infrastrukturom. To je ono što ne treba zaboraviti. Šta je sa obrazovnim sistemom? On je bio relativno dobro razvijen u prethodnom sistemu, ali nakon deset godina u najvećem broju škola nedostaju osnovna sredstva. Školski objekti su zapušteni, nastavnici demoralisani smanjenjem svog položaja u društvu. Prethodna vlast je gospodo, a ne smemo ni to zaboraviti, u jednom trenutku dovela prosvetne radnike do plate od jedne marke. Setimo se decembra 1993. godine, i to nikada nećemo zaboraviti i da se nikada ne ponovi u našoj državi. (Dragoljub Stamenković: Sada malo o zakonu.) ... Reći ću i o zakonu. U školama su nasleđeni dugovi, odgovornost direktora iz prethodnog sistema stoji i to će biti obelodanjeno. Šta je zadatak obrazovanja? Ono angažuje prosvetni sektor,praktično trećinu radno aktivnog stanovništva i to je stub svakog društva; posebno je ovaj stub značajan za naše društvo u ovom trenutku kada želimo sveobuhvatne reforme, kada želimo državu da približimo Evropi. Strateški dokument kvalitetnog obrazovanja za sve je put ka razvijenom društvu, zapravo predstavlja izjavu o namerama Vlade Republike Srbije, Ministarstva za prosvetu i sport Republike Srbije i šta dalje u ovom sektoru. Dobro je i treba pohvaliti to da moje kolege učitelji, nastavnici i profesori nisu izgubili volju da učestvuju u reformama, nisu izgubili volju jer veruju u ovu vladu; jer, ova vlada je prosečnu platu od 66 maraka zatečenu u decembru 2000. godine dovela prosečnu platu na jednu realnu cifru u ovim ekonomskim mogućnostima od 300 maraka. Zakoni su samo korak u reformi našeg obrazovnog sektora i posebno želim da podvučem ovde dosta diskutovano pitanje, a to je verska nastava. Želim da kažem ono što niko ovde nije pomenuo, a to je pravo na veroispovedanje. U preambuli, Konvencija o pravu deteta, koju su usvojile UN 1990. godine, a ratifikovala bivša država, ta ratifikacija i danas važi, uzima u obzir značaj tradicije i kulturnih vrednosti svakog naroda za zaštitu i skladan razvoj deteta. Član 20. Konvencije smatra da treba obratiti dužnu pažnju na činjenicu da je poželjan kontinuitet u podizanju deteta, kao i na etničko, versko, kulturno i lingvističko poreklo deteta. Ako su tradicija, kulturne vrednosti i versko poreklo deteta nešto što štiti ovako značajan dokument UN, zaista je čudno da se izvesni borci za ljudska prava suprostavljaju uvođenju veronauke za sve tradicionalne konfesije ovog prostora - pravoslavce, rimokatolike, muslimane, tradicionalne protestante, na čemu zaista nastoji i Pravoslavna crkva. Kako je to u Evropi? Obavezna nastava je u sledećim državama Evrope - Austrija, Norveška, Engleska, Vels, Grčka, Nemačka, Rumunija, Švedska. Izborni predmet - Češka, Finska, Belgija, Slovačka, Hrvatska, Španija i Italija. Nastava religije, izborni predmet, koji ima alternativu, etiku i filozofiju - Finska, Belgija, Slovačka, Hrvatska, Španija i Italija. Sve ovog govorim iz prostog razloga - mi smo u Evropi, Evropa je sa nama, treba nastaviti tamo gde smo stali pre otprilike 60 godina, tako da uopšte nije sporno da veronauka bude zastupljena kao predmet koji se izučava u našim školama. I na samom kraju, ovde poslanik, kako ono beše, Baki Ivković, pomenu reformski kurs Vlade. E, što se tiče tog reformskog kursa Vlade Republike Srbije, poslednjih dana stižu najlaskavije ocene najuglednijih predstavnika međunarodne zajednice; pokušaj da se taj kurs ospori sa ove govornice nije ništa drugo do pokušaj diskreditovanja Vlade, koja je zaista reformska i koja zaista čini sve da se naše društvo preuredi i približi razvijenim društvima u Evropi. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Dragan Kovačević, poslanička grupa DOS - Nova Srbija.
Dame i gospodo narodni izabranici, danas ste mnogo vremena potrošili na to da li je škola mesto za politizaciju i o izboru direktora, a vrlo malo o onima koji su najvažniji u sistemu obrazovanja i vaspitanja, a to su deca. Retki su govorili o problemima sa kojima se deca suočavaju, a od nas se očekuje ovde da ustanemo u zaštitu te dece, jer onaj ko ne investira u budućnost, taj nema ni perspektive. Vaša pažnja u ovom trenutku govori kako se vi odnosite, dobar deo pojedinačno ili grupno, prema ovom krupnom problemu. To svakome od vas neka služi na čast. Jer, onaj ko nije radio sa decom, taj ne može da razume njihove probleme, a najvredniji deo društva je maksimalno ugrožen preobimnim gradivom, odnosom društvene zajednice spram škole, koja treba da bude ogledalo jedne moderne i dobre države. Najopterećeniji deo društva, oni koji najviše rade, to su đaci. I, ako prihvatimo da su ovi predlozi izmena i dopuna zakona o srednjem i osnovnom obrazovanju samo prvi korak u sveobuhvatnoj reformi, koja mora da bude zaista ozbiljna i temeljna, onda ima nade za ovaj narod i za ovu državu. Naši đaci u proseku moraju da rade znatno više nego njihovi roditelji, moraju da rade znatno više nego njihovi učitelji i nastavnici. Iz tog razloga apelujem na sve narodne izabranike da sa dužnom pažnjom razmisle o ovom problemu i daću svoj doprinos nekim sugestijama, u cilju nalaženja pravog rešenja. Da li treba zadržati koncentrično obrazovanje ili treba zadržati sistem spiralnog obrazovanja, to je stvar eksperata i u tom smislu u budućnosti treba oformiti prosvetni savet, koji će biti sastavljen od najuglednijih profesora, naučnika i stručnjaka. Reforma se ne može donositi kao do sada, ad hoc, da se skupi grupa ili grupica i da kaže - od danas se radi tako, i da to bude prava reforma. Reforma podrazumeva mnogo toga. Ako bismo primenili model verifikacije škola, odnosno davanje saglasnosti da se može raditi u tim školama, sasvim sam siguran da 90% školskih prostora ne bi zadovoljilo te kriterijume. Kakvu realnu situaciju imamo - skoro svi direktori škola morali su da budu članovi vladajuće ili vladajućih stranaka; u učionicama imamo po četrdesetoro i više dece, a u takvim uslovima je nemoguće raditi; učenici od prvog do osmog razreda čuju oko dve milijarde različitih pojmova, što je nemoguće da se usvoji i koristi; u 21. veku osnovno didaktičko sredstvo još uvek su, nažalost, kreda i tabla. Da bi država mogla da napreduje, neophodno je stvoriti materijalne uslove, a ove se proslediti dalje školama. Pojedini govornici danas su zamerili što ministar i njegovi saradnici posećuju škole. Smatram da je to neophodno: jer se onda ne bi desilo da se škola u jednom selu u okolini Bogatića zatvara stolicom; ne bi se desilo, zato što je grad Čačak bio opozicioni grad, da se ministar ogluši o regularan zahtev škole da se kupi gorionik da bi škola mogla da koristi gas, a da ne koristi lož-ulje i da za jednu grejnu sezonu ta škola potroši 120 hiljada litara lož-ulja. E, tako su radili oni pre, koji su vodili računa o budućim generacijama. Mi imamo realnu situaciju da učenici beže sa nastave. Apsurdna situacija- da neko ko želi da nauči nešto beži od toga što treba da nauči. Postavlja se pitanje šta je uzrok takvog ponašanja tih mladih naraštaja. Sasvim sigurno uzrok leži u preobimnom gradivu, u prevelikim zahtevima, u neralnim ambicijama. Mi želimo decu od sedam ili osam godina da obrazujemo kao da imaju 15 godina, mladića i devojke koji imaju 16 ili 17 godina tretiramo kao da su vunderkindi, da znaju sve, da su najspremniji i najbolji. To nije tačno. Našu decu moramo rasteretiti, a prava reforma znači smanjenje obima gradiva, smanjenje količine informacija, redukovanje svega onoga što oni treba da nauče. Reforma podrazumeva i sledeće: da zatvorene grupe ne odlučuju o tome koji nastavnik i koja stručna sprema mogu da odgovore zahtevima; da se da veća sloboda neposrednim izvršiocima; da inspekcijska i nadzornička služba daju puni doprinos u sanaciji zatečenog stanja. U kakvom smo stanju zatekli škole, to ću ilustrovati jednim primerom: danas je u poslaničku grupu ponovo stigao faks negde sa juga Srbije da je urušen krov škole i da je izbegnuta tragedija, jer se velika količina zmija pojavila na krovu. E, tako su vodili računa o školama. [[Žagor.]] Imam slobodu da kažem da nažalost i vaš odnos prema ovome o čemu govorim pokazuje kakvi ste vi bili đaci. Bar dobar deo. Deca su demotivisana i zbog toga što nemaju posla, što su njihovi roditelji slabo nagrađeni za posao koji rade. Postavlja se pitanje, realno i stvarno pitanje - ko je idol mladima bio do sada u ovoj našoj napaćenoj zemlji. Sigurno nisu bili istaknuti profesori, privrednici, nego, nažalost, njihovi pravi idoli su bili kriminalci, a tome je doprineo sistem koji je egzistirao na ovim prostorima. [[Smeh - žagor.]] Ovi netalentovani đaci čak ne znaju ni Oče naš.... (Predsednik: Gospodine Kovačeviću, upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Ima vremena, oni su "mladi i perspektivni pa će naučiti". Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Neda Arnerić (uzvici, komešanje), a sledeći prijavljeni je Stanko Kovačević. Odustajete. Devet minuta je vreme za raspravu poslaničke grupe DOS-a, a poslanik Kovačević je odustao.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, ukratko - slušam ceo dan ovu raspravu i samo mi jedna stvar nije jasna: da li se mi dobro razumemo kada govorimo o dva nova izborna predmeta. U pitanju su predmeti koje možemo, a ne moramo da pohađamo tj. možemo da izaberemo jedan od dva ponuđena predmeta. Mnogi su ovde govorili da je veronauka obavezna da se pohađa, a koliko shvatam nije obavezna i skoro niko nije pomenuo ovaj drugi predmet, koji je po mom mišljenju čak mnogo značajniji i bitniji za sve nas. Kako god ga mi nazvali, da li je to - građansko vaspitanje, da li je to - nauka o moralu, o etici, u svakom slučaju je to nešto što nam svima dosta fali, jer da nam toga nije falilo ne verujem da bismo bili u ovakvom haosu u kakvom smo se zatekli u veoma skoroj prošlosti. Prema tome, čak i ako se neko odluči da ide na veronauku, ne mislim da samim tim mora da postane stopstotni, ortodoksni vernik. Na toj veronauci se može naučiti mnogo toga o istoriji vere, o kanonima vere,o običajima vere kojoj pripadaš; a ovaj drugi predmet,koji je po mom mišljenju mnogo bitniji, to je građanski predmet, treba zaista da utiče na sve vas i nas da se više nikada ne ponove stvari koje su nam se događale u skoroj prošlosti. Hvala. Znači, dva izborna predmeta.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč.... Prozivala sam vas, gospodine Pavloviću, ne možete, niste bili u sali kada sam vas prozivala. To važi za sve poslanike. Ne mogu da vam dam reč, iako je ostalo još osam minuta za poslaničku grupu DOS, zato što je takav red. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa koji to pravo nisu iskoristili. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Molio bih predsednika da vodi sednicu kako treba. Imena poslanika SPS-a se znaju, a i vi pred sobom imate taj spisak i mislim da se ovako ne može raditi. S druge strane, reči - kriminalizacija i slično, koje upotrebljavaju poslanici jedne stranke, njih ne kažnjavate, a poslanike druge stranke kažnjavate.
Vi ste dobili pravo na reč kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a, a povodom određenih zakonskih predloga. Zato vas molim da se držite teme, a ja vodim sednicu.
Prvo i prvo, krenuću redom, radi istine, a moje kolege prosvetari, sa kojima sam radio a i danas radim u nastavi, znaju šta je istina. Ministre, plata profesora - prosvetnog radnika je 8.730 dinara za januar, februar i mart, bez radnog staža. Topli obrok je 2.650, po podacima koji sada postoje, a kada se uzme regres plata je oko 200 maraka (glasovi - tema). To je istina o obrazovanju. Priče o zakonima, koje počinju sa prvim članom, gde se kaže - zaštita učenika od delovanja političkih stranaka, od maltretiranja prosvetnog kadra, ne stoje, jer se u dosadašnjem zakonu nalazi ta materija, regulisana je. Mogu prihvatiti da ste ubacili još neke reči radi pojašnjenja, ali nikako ništa novo. Ako treba možemo pogledati, a i vi ste pogledali zakon i to dobro znate. Ono što ste novo ponudili to su dva predmeta, znači veronauka i građansko vaspitanje. Slušao sam lepe pesme da nam ne treba ništa nacionalno, pa izgleda da treba izabrati građansko vaspitanje, a ne veronauku. Hoću da upozorim, kada ste ostavili prošle godine mogućnost izbora, u jednoj od škola od 300 učenika 30 se izjasnilo za veronauku, a svega 15 za građansko vaspitanje. Ako ste to uveli znači da ste dali mogućnost slobodnog opredeljenja učenika u srednjoj školi. Sada ih terate - ili ćete prihvatiti veronauku, a ako nećete to, malo je bolje da se odreknete nekih nacionalnih obeležja, pa prihvatite građansko vaspitanje, jer inače ne treba da znate ništa o sebi. Kada se radi o nadzornoj inspekciji, mislim da je poznato da je od 1992. godine do novog zakona inspekcija bila odvojena i tada su postojali prosvetno - pedagoški zavodi na nivou regiona; sada se to pomerilo na druge organizovane službe. Nama koji radimo u obrazovanju nije nepoznato šta je inspektor, a šta je nadzornik.Nadzornici su morali polagati ispit za taj deo posla u državnoj upravi i mogućnost da izvrše kontrolu, a koliko je ko obavljao svoju delatnost to je druga stvar. Kaže se da u prethodnom periodu ništa nije rađeno. Pozivam vas ministre, iako nemam pravo i nisam rukovodilac, da posetite 70 kilometara odavde Medicinsku školu u Sremskoj Mitrovici. Pozvao sam i članove školskog odbora. Nadam se da ću vas videti tamo kao profesora. Kada se radi o školskim odborima kaže se da se izvršila demokratizacija. Isti princip je i sada. U osnovnoj školi je doduše bio jedan roditelj, a sada će biti tri roditelja. Funkcionisanje roditelja u školama, za to će trebati dosta vremena, dok ne budu i oniu mogućnosti materijalno da ulažu u škole i onda se može javiti potreba za njihovim potpunim uključivanjem. Sadašnje stanje u osnovnim školama, koje inače i pratim, takvo je da se normalno vrši odabir po odeljenjima, stvara se jedan savet koji može biti od koristi, ali ne može biti odlučujući u biranju kadra. Zašto? Vi ste, ministre, isključili jedan deo kolektiva ovim predlogom da odlučuje o svom direktoru, otprilike 16 do 17% radnih ljudi, a dali ste mogućnost da odlučuju roditelji koji ne moraju imati ni stručnu spremu. Može biti biznismen i bez osnovne škole i takve već imamo. Znači, uskraćujete pravo jednom segmentu u obrazovanju, što mogu da prihvatim sa stručne linije, ali ne mogu prihvatiti sa opšte linije da može odlučivati onaj koji nije dovoljno stručan. Školski odbori su bili i sada će biti formirani prema lokalnoj samoupravi ili prema ministru. Ministar će ih verifikovati. Što se tiče izbora direktora znate da ih nijedan ministar nije birao, a ni vi niste ove birali, nego su vam došli podaci i potpisali ste ili kako su javile stranke ili kako je javio neko ko treba da javi, a vi ne možete sve ljude ni poznavati. Prema tome, sadašnji odabir koji će ići, ništa se tu ne menja i nemojmo se varati zajedno, jer znamo da će biti kako političke stranke odluče i vi ćete dobiti da potpišete; jedino ako vam bude proradio neki signal, pa kao čovek vidite da nije dobro, a toga je bilo i ranije. Mogu vam reći da je izvršena destabilizacija u velikom broju kolektiva. Ima kolektiva koji dobro funkcionišu pri izboru novih kadrova, ali ima jedan dobar procenat gde je destabilizacija unutrašnjeg kolektiva i zato vi težite da se kolektivi izjašnjavaju tajno o kadrovima, jer je pitanje koliko bi prošlo; a pitanje je bilo i kod nekih naših da li bi prošli ranije na tim konkursima. Prema tome,dozvolite, napravite izjašnjavanje, da vidite koliko vam neće proći imenovanih v.d. direktora; veliki broj. Što se tiče sekretara i dalje smatram da novoimenovani treba da budu sa visokom spremom i to nije sporno; ali, imali smo do sada mogućnost da statutom određujemo spremu, znači statutom a ne zakonom, dolazimo u dilemu ministre, trebalo je da prihvatite ono što smo predlagali, da ostanu ljudi i završe taj deo posla. Novo neka ide po zakonu koji stupa na snagu. Ako hoćemo pravičnost i pravdenost, u toj situaciji je zastupljeno i jedno i drugo. Što se tiče komentara da je ranije sve bilo crno, što ste vukli učenike na ulice i što niste radili. Kolega Popoviću, tvrdim vam odgovorno da isto kao što ste vukli dole učenike na ulice, mogu izvesti učenike na ulice iz moje škole, sutra sve, ali nije suština stvari u tome: suština stvari jeste da vidimo kako deca dobro da rade, kako da zakonski postupamo i kako da učenike što bolje naučimo. Koristim ovu priliku, u petak ću videti da li je ono što kažem istina i da li veruju u ono što kažem. Želim da se odmaknemo od euforije i da se vratimo struci, a struka se može vratiti kada se dopusti prosvetnim radnicima da razmišljaju, jer u njih verujem, verujem u 100.000 obrazovanih, koji su živeli u teškim uslovima, a i sada žive u teškim uslovima; da se ne sporimo koji su teži, a to možemo braniti; ti prosvetni radnici zaslužuju pažnju, a ne samo kada treba da izvedete učenike na ulice. Nadam se da će doći vreme kada neće tako biti.
Za reč se javila predsednica poslaničke grupe DOS - Demokratska alternativa, narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vrlo ću kratko: ovaj zakon ima dve ključne tačke oko kojih se može svesti cela ova rasprava. Prva je da li je on reformski ili nije, da li reformiše obrazovanje ili ne, a druga jeste pitanje uvođenja veronauke u škole, odnosno fakultativnog izbora između dva predmeta. Predlagač zakona i ne pokazuje pretenziju da ovo jeste suštinski reformski zakon i mi to pozdravljamo zato što mislimo da je reformisanje obrazovanja najozbiljnija stvar kojoj treba zaista pristupiti sa strašno puno osetljivosti. Treba raditi postupno, jer nije teško napraviti savršen model ili preuzeti nečiji model, ali je pitanje kako ga uglaviti u stvarnost koja je potpuno drugačija. Mi zato smatramo da je dobro što se obrazovanju pristupilo na ovaj način, dakle korak po korak. Koraci koji su ovim zakonom pokrenuti otvaraju mogućnost za ono što treba da sledi kao reforma, jer je i samo obrazovanje proces, pa i reforme moraju da budu jedan ozbiljan i dugoročan proces. Eksperimenti u obrazovanju, ta iskustva smo imali prilike da vidimo, ostavljaju dalekosežne posledice kod mnogih generacija koje se obrazuju po nekakvom eksperimentu. Mi znamo eksperiment obrazovanja gospodina Šuvara i znamo kakve je to posledice imalo. Mi pozdravljamo način na koji se pristupilo reformi obrazovanja i pozdravljamo one teme koje su otvorene ovim zakonom. Dakle, ove teme zapravo uvode obrazovanje u jedan tranzicioni proces, usklađujući obrazovanje sa onim što jeste tranzicija. Za nas tu nema nikakve dileme. Što se tiče druge dileme koja je ovde bila prelomna tačka, pitanje jeste da li se ovim zakonom nešto na silu nameće. Što se nas tiče, ne ulazeći u to da li je način na koji je ovo pitanje otvoreno najsrećniji, oko toga nećemo da raspravljamo, ne postoji u ovoj zemlji, gde su moralni kriterijumi porušeni, gde su moralne vrednosti potpuno pogubljene, nijedan razloga da se u škole ne uvede nešto što će graditi kod dece od samog početka nekakve moralne norme, moralne kriterijume, na kraju krajeva stvarati toleranciju i osećaj da možemo da delimo razlike među sobom, odnosno da možemo da živimo iako smo različiti. Dakle, činjenica da je izborni predmet u pitanju i da roditelji u ime dece mogu da biraju jedan od ova dva predmeta, za nas isključuje tvrdnju, koja je tako čvrsta, da je ovo nametanje veronauke ili drugog predmeta. Bilo je dosta priča o tome da su deca ionako opterećena i da decu treba učiti samoonome što će im u životu trebati; zaista bih volela da vidim šta odrediti da detetu od sedam godina treba u životu, dakle šta da ga učimo sem slova. Mislim da škola nije vozački ispit pa treba naučiti samo ono što vam treba za vožnju, da je obrazovanje jedan proces izgradnje ličnosti i nešto što je mnogo šire od praktične životne potrebe. Naravno, pretpostavljam da će nakon ovoga slediti, jesu izmene nastavnih planova, koji zaista jesu problematični, ne toliko po nekakvom obimu i sadržaju pojmova koje deca uče, već po smislu i tačnosti onoga što ona sada uče. Deca bi trebalo da uče faktički utvrđene stvari, a ne nekakve političke konstrukcije. Zbog toga će Demokratska alternativa glasati za zakone i glasaćemo za ovako ponuđeno rešenje vezano za uvođenje izbornog predmeta, veronauke, ili građanskog vaspitanja.
Reč ima predsednik poslaničke grupe DOS, narodni poslanik Čedomor Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je jasno da su kroz ovu dvodnevnu raspravu tema verske nastave i tema upravljanja školama same po sebi postale dominantne i da zaslužuju i neki rezime, kako bi bilo jasno zbog čega poslanička grupa DOS-a stoji na određenim poltičkim pozicijama. Što se tiče upravljanja školama, mislim da je mnogo sigurniji i korisniji pristup koji je predložilo Ministarstvo, pristup decentralizacije, koji smo mi inaugurisali kroz omnibus zakon i Zakon o lokalnoj samoupravi, spuštajući taj nivo upravljanja i odlučivanja jednim delom na nivo opštine, odnosno grada, otvarajući na takav način mogućnost široke konsultacije, opšteg uvida u sve one procese koji prate taj rad u upravljanju školama. Nema puno argumenata kojima se može braniti pozicija koja je definisana dosadašnjim zakonom. Mislim da su sve te rasprave zapravo bile mnogo više posledica nastojanja naših političkih konkurenata da, braneći svoje političke stavove, zapravo afirmišu sebe, nego da ospore sam zakon. Dakle, podržavamo ideju školskog odbora kao organa upraljanja kojeg bira i razrešava skupština lokalne samouprave; podržavamo ideju školskog odbora na čiji sastav saglasnost daje ministar prosvete zbog problema koji su prisutni u funkcionisanju lokalne samouprave i zbog činjenice da naše društvo još nije na onom nivou zrelosti na kojem bi moglo, kroz organe lokalne samouprave, apsolutno samostalno da odlučuje o važnim opštedruštenim pitanjima, kakvo je, recimo, pitanje upravljanja školama. Da ne bi dolazilo do različitih odnosa i potpuno dijametralno suprotnih situacija, mi smo spremni da podržimo ovakvu vrstu supervizije od strane resornog ministarstva republičke Vlade. Što se tiče veronauke, pomalo je ova rasprava otišla u jednom pravcu u kojem, bojim se, mi kao poslanici ne možemo puno toga da uradimo. Znate, od Pontija Pilata do Mao Ce Tunga postojali su ljudi koji su osporavali veru i religiju i oni koji su je branili. Ako u poslaničkim klupama zauzmemo te pozicije, mislim da nećemo kvalitetno rešiti jedan problem koji je ozbiljan i koji je prisutan u našem društvu. Zbog toga bih se po pitanju verske nastave, pre svega, vezao za nekoliko ključnih tema koje je ona ovde otvorila: mogućnost izbornosti, odnosno ideja nametanja verske nastave; pitanje tradicionalne crkve, odnosno prava da određena verska zajednica organizuje versku nastavu u državnim ustanovama; i, konačno, pitanje sekularne države, odnosno pitanje fundamentalnog i, po mommišljenju, veoma važnog i nezaobilaznog postulata demokratskog društva, kakvo svakako jeste ono sekularno što prati naš svakodnevni život. Ideja verske nastave kao izbornog predmeta pred nas je postavila pitanje da li mi danas kao poslanici možemo biti veće pape od pape i da li smo možda, onim što je predloženo u ovom zakonu i što mi kao DOS branimo, tako nešto postali. Sasvim argumentovano i potkrepljeno činjenicama - nismo. Mi smo primenili najliberalniji koncept upliva veronauke, odnosno nauke o religiji u oblast obrazovnog sistema koji se može primeniti, imajući u vidu, recimo, evropske trendove i pravila koja postoje u evropskim društvima ka kojima mi težimo. Ako analiziramo jednu stranu tog ekstrema koja je karakteristična za Veliku Britaniju ili Grčku i drugu stranu tog ekstrema koja je karakteristična za Albaniju, Makedoniju i, naravno, Francusku, koja se po mnogo čemu razlikuje od ova dva primera (i Slovenija, nisam zanemario pitanje Slovenije), videćete da smo se mi opredelili za suptilan način ispravljanja poluvekovne nepravde koja je sama po sebi proizvela sve te nesporazume o kojima mi danas razgovaramo. Da nismo živeli 50 godina u totalitarnom sistemu, ova bi tema bila bespredmetna, baš kao što je bespredmetna u parlamentima Engleske, Nemačke, Italije, Španije, Slovenije, Hrvatske, Rusije, Slovačke, Češke, Poljske ili Albanije. Ideja izbornosti nije ideja nametanja i ona nikako sama po sebi ne može isključiti značaj i važnost građanskog vaspitanja, kao predmeta koji je alternativa verskoj nastavi. Možda sam studirao specifičan fakultet, ali je teško sebe smatrati kompletno obrazovanom osobom ako ne možete da protumačite Mikelanđela ili da razumete dela Dostojevskog, a odgovorno vam tvrdim da ih nećete razumeti na način na koji su njihovi stvaraoci želeli, ako ne razumete religiju i ako niste u stanju da procenite u kojoj meri je sve ono što karakteriše religija prisutno u tako važnim društvenim temama. Nećete biti odgovoran političar ako niste u tom smislu upotpunjeni, kao što morate biti upotpunjeni poznavanjem religije, vere i osobenosti koja tako nešto prati. Sekularno društvo nije dovedeno u pitanje, samo je otvorena mogućnost širokog obrazovanja, za koje smo bili uskraćeni; dosadašnje obrazovanje je proizvelo mnogobrojne dileme, koje danas nisu uklonjene, a između ostalog i dilemu tradicionalne crkve i njene definicije. Kada govorimo o kineskom društvu, tamo je Konfučije tradicionalna vrednost. U Srbiji nije; u Srbiji su tradicionalne crkve, one su ukorenjene u našem društvenom biću. Te crkve su same po sebi najviše zainteresovane za rešavanje problema verske nastave i one su to kroz jasne inicijative pokretale. Ovde ću vam pomenuti te crkve, odnosno verske zajednice i na takav način možda otkloniti onu nejasnoću prisutnu kod dela poslanika koji su o tome raspravljali. Tradicionalne verske zajednice su: Srpska pravoslavna crkva, Islamska zajednica, Biskupska konferencija, katoličke crkve Jugoslavije, odnosno Rimokatolička crkva, Evangelistička crkva, Reformatorska hrišćanska crkva i jevrejske zajednice. Sve te verske zajednice, odnosno crkve pokrenulu su zajedničku inicijativu, neopterećene predrasudama koje su u političkom smislu prisutne u poslednjoj deceniji na ovim prostorima, tražeći da se ozbiljno pristupi rešavanju problema o kome mi danas razgovaramo. Kao političari konačno moramo i sami sebi postaviti pitanje - da li ćemo zatvaranjem vrata, na način na koji je to učinjeno pre pola veka pred ovim temama u sistemu obrazovanja, mi ponoviti onu grešku koja je napravljena tada i koja je proizvela taj zastrašujući ekstremizam 50 ili 60 godina kasnije. Dakle, ako mi ne budemo spremni da o ovim temama razgovaramo onako kako se razgovara u demokratskim društvima, onda će to učiniti neko drugi, s tim što će njegovi argumenti biti sasvim sigurno manje demokratski od ovih naših. Ideja sekularnog društva ničim nije dovedena u pitanje; ovde niko ne govori o tome da se predsednik Republike mora zakleti na Bibliji; ili da neki državni praznik po pravilu mora biti istovremeno i verski. Ako je i bilo tih slučajeva, onda oni nisu bili posledica neke klarikalizacije našeg društva, već zapravo činjenice da je u prošlosti naše društvo neodvojivo bilo povezano sa crkvom i da je teško prepoznati važne društvene datume i pri tom ih razdvojiti od važnih crkvenih. Prema tome, podržaćemo ideju verske nastave u školi, ali ne sa namerom da indoktriniramo naše društvo ili one koji će tu nastavu pohađati, već sa namerom da ljudima ponudimo mogućnost kako bi možda drugačijim očima posmatrali svoje okruženje i razumeli samog sebe. U raspravama koje su bile prisutne, video sam da čak ni poslanici koji osporavaju tu ideju, baš poput onih poslanika koji je brane, nisu upoznati, recimo, sa saopštenjem vaseljenskog patrijarha, odnosno Pape iz 1996. godine, kojim se priznaje ontološki diskontinuitet i ruši ona teza koja je bila krunski argument u odricanju svakog naučnog stava naspram crkve, teza evolucije i tako dalje. Dakle, ostavimo ljudima da pokušaju da urade ono što nisu mogli da urade 50 godina i nema razloga da za tako nešto parlament bude prepreka, pogotovu ne što imamo primere koji sami po sebi nisu rigidni, nisu radikalni, predstavljaju kvalitetno rešenje. Mislim da one koji sa svojih političkih pozicija kritikuju ovakvu ideju ne treba anatemisati, to su politički stavovi, ali bi bilo dobro da ovo bude poslednja rasprava sa ovom temom u našem društvu, jer ćemo u suprotnom, ne razvijajući tu temu, već je baš naprotiv sputavajući, mi ponavljati greške prošlosti. Podržavamo versku nastavu i građansko vaspitanje kao izborne predmete; nikome tako nešto ne namećemo, već naprotiv otvaramo dve mogućnosti. Hvala vam.
Za reč se javio narodni poslanik Mujo Muković, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Reformista Vojvodine i Sandžačke demokratske partije - DOS podržaće predložene izmene i dopune zakona o osnovnoj i srednjoj školi, kako je to na početku rasprave rekao i šef poslaničke grupe, gospodin Svirčević. U prvom redu zbog toga što ove izmene i dopune omogućuju realizacijuonoga o čemu je u uvodnom izlaganju govorio ministar, dakledemokratizacije,depolitizacije i decentralizacije školstva. Dobre strane ovih izmena i dopuna su i to što one zabranjuju aktivnosti kojima se ugrožavaju ili omaložavaju grupe ili pojedinci po osnovu verske, nacionalne, jezičke, političke i druge pripadnosti, kao i fizičko kažnjavanje učenika. Takođe je pozitivno i odvajanje upravnog nadzora od stručno-pedagoškog nadzora, kao i poveravanje lokalnoj samoupravi inspekcijskog nadzora. Ovim odvajanjem se postiže veća stručnost, efikasnost i kvalitet kontrole. Uvođenje novih zvanja, koja nastavnici mogu dobiti u toku stručnog usavršavanja, po programu i načinima organizovanja, uslovima i postupku napredovanja, što posebnim aktom propisuje ministar, svakako će doprineti kvalitetu nastave. Međutim, najvažnije izmene u ovim predlozima su u pogledu izbora školskih odbora i davanja školskim odborima ovlašćenja za izbor direktora. Svi smo svedoci da je u proteklih deset godina ovo pitanje bilo maksimalno ispolitizovano i da je osnovni kriterijum za direktora bila zapravo pripadnost nekoj od političkih partija koje su bile na vlasti. Takav zakon je nasledila i vlast Demokratske opozicije Srbije, tako da je i ona postupajući po starom zakonu, istina u mnogo manjoj meri, ipak pravila greške u imenovanju pojedinih direktora škola, i to upravo pod pritiskom opštinskih odbora pojedinih stranaka iz DOS-a.Takvih primera bilo je i za vreme vlasti naše vlade, dakle Vlade DOS-a. Koristim ovu priliku da pozovem nastavnike da zajedno sa roditeljima, jer će ih u novim školskim odborima biti šest od ukupno devet, učine sve da uzmu stvari u svoje ruke i da preko nastavničkih veća predlože i izaberu za direktore najbolje kandidate, koji uživaju njihovu podršku, a ne podršku bilo koje političke partije. Ono što nije obuhvaćeno ovim predlogom jesu osnivačka prava. Ništa nije rečeno o pravu fizičkih i pravnih lica, a takođe i nacionalnih zajednica, da osnivaju svoje škole. Mi smo na Odboru za međunacionalne odnose diskutovali o tome i imam obećanja ljudi iz Ministarstva da će ova pitanja biti rešena prilikom donošenja novih celovitih predloga zakona u ovoj oblasti. Ovi zakoni takođe i dalje ostaju neusaglašeni sa saveznim zakonom o zaštiti prava nacionalnih manjina. Naime, u pogledu usvajanja nastavnih planova i programa iz pojedinih predmeta od posebnog interesa za nacionalne manjine, kao i udžbenika, ubuduće bi se morali konsultovati nacionalni saveti nacionalnih manjina, čiji bi predstavnici morali učestvovati u donošenju nacionalnih nastavnih planova i programa; dakle iz pojedinih predmeta koji su bitni za nacionalne manjine, naravno zajedno sa Ministarstvom prosvete. Kako je objašnjenje predstavnika Ministarstva bilo da će ova pitanja biti rešena novim predlozima zakona, na koje nećemo, nadam se, čekati mnogo dugo, mi smo to prihvatili i podržaćemo predložene izmene i dopune ovih zakona. Hvala vam.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Ćirković, zamenik predsednika poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospođo potpredsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo sam pažljivo slušao izlaganja poslanika i poslaničkih grupa u parlamentarnoj debati povodom seta ova dva zakona iz obrazovanja. Priznajem da nisam iznenađen, jer kao član Odbora za prosvetu imao sam prilike da se upoznam sa stavovima ljudi koji prosto o ovoj stvari ne misle kao većina. Tako da je to za mene bila repriza i priznajem da gnev koji sam iskazivao na sednicama Odbora za prosvetu neću reprizirati. Kada su u pitanju ova dva zakona, moguće je da postoje dve dileme u kojima je zakon prosto ostao nedorečen. To je pitanje rokova za izbor direktora, od kojih su sada većina u statusu vršilaca dužnosti. Drugu dilemu stvara način izbora članova odbora iz reda saveta roditelja, iz prostog razloga što su i ranije vlasti imale jednog predstavnika u tom školskom odboru, biran je na taj način što ga je postavljao direktor škole. Kako savet roditelja još nije konstituisan i sa malim nadama da će se on uspešno konstituisati, ostaje ozbiljna bojazan da će direktori škola, u nameri da sačuvaju svoj status, jer su sada u v.d. statusu, u nameri da unaprede svoj status i da budu izabrani za direktora, verovatno za članove saveta, odnosno članove školskog odbora iz redova saveta roditelja, birati ljude koji su njima naklonjeni. Iako nisam verovao da će se izjašavanje o ovom zakonu pretvoriti, u stvari, u izjašnjavanje da li smo za uvođenje veronauke ili ne, sada u to počinjem da verujem. Nadam se da levica iz DOS-a neće uspeti u ovoj nakani da ospori reformsku nameru, dobru i plemenitu nameru ove vlade da se veronauka vrati u naše škole. Sasvim je ovde izvesno, niko zaista nije imao nijednu ružnu reč na račun građanskog vaspitanja. Građansko vaspitanje je kao predmet odstupnica za one koji prosto neće da uče veronauku. Sada, kako je tu levica bila jedinstvena, navešću vam prevod Marksove parole "Proleteri svih zemalja ujedinite se", ali na bosanskom jeziku. To glasi ovako: "Fukare, butum dunjaluka uhababite se". Na kraju, da kažem da će poslanička grupa DOS - Nova Srbija glasati u načelu za ovaj zakon, mada smo svoje rezerve izneli u uvodnoj reči. U nadi da će to biti početak ozbiljnijih reformi, pozivam preostali ozbiljni deo DOS-a da ovaj zakon podrži. Hvala lepo.
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević. Izvolite.
Gospođo predsednice, predsedništvo, poštovani poslanici, žao mi je što ću ovo poslednje obraćanje da počnem ličnim obraćanjem. Žao mi je zato što znam da gospodin Garčević nema prilike da mi replicira, ali on je mene lično prozvao pitavši me da li znam kolika je u prosveti plata. Zbog te plate Vlada Srbije je uspela da dinamiku isplate plata dovede na nivo mesec za mesec, tako da više prosvetni radnici ne idu u zimskim kaputima po junske plate. Dinamika se održava i dobija se malo, tu se slažem, ali sa stalnim povećanjem. Gospodine, pre osam godina sam za svoju novogodišnju platu, koju sam dobio kao docent fakulteta, trčeći dobio dve i po marke; da sam išao sporo, dobio bih dve marke. To je problem koji je nekada postojao. Nadam se da se više nikada nećemo vratiti u to vreme. Što se tiče mnogih primedaba, koje su se ovde čule, na brzinu reforme i mnogih podsećanja na našu decu, tačno je i svedok sam činjenice da deca dosta truda i angažovanja roditelja moraju apsorbovati da bi savladali školsko gradivo. Nije sporno da planovi i programi ištu promene. Pokušaću sada da vam prikažem spoljne manifestacije škola, onako kako školu gleda spoljni posmatrač i da vam kažem ukratko, u pet minuta, gde smo u reformskom postupku, gde je Vlada Srbije. Spoljne manifestacije škola, dakle, kako običan čovek vidi školu su: nastavni proces, plan i program, knjige tj. udžbenici, sistem ocenjivanja, administriranje ili rukovođenje školom i opremljenost škole. To su šest spoljnih manifestacija škole. Što se tiče nastave, problem je u metodološkom pristupu. Metodološki pristup mora đaka da stavi u centar događanja i šest stotina škola se javilo na naš projekt - pilot program za promenu nastavnog sistema. U ovoj zemlji škole su spremne za prihvatanje reforme, a ubuduće neće reći da im je reforma namenjena. Dokaz tome je ovih šest stotina prijava, a što je trećina škola u Srbiji. Planovi i programi; školske 2003/2004. počinju reforme planova i programa. Pri tome, za reformu plana jedne škole potrebno vam je osam godina, jer kada počnete od prvog razreda, dok dođete do osmog, to je osam godina. Mi ćemo prvi put u Evropi ući na četiri nivoa u reformisanje i komisije to sve već rade. Time ćemo smanjiti ciklus promene čitavog plana na tri godine, sa 12 će pasti na tri. Komisije sve rade i one su formirane. Udžbenici se menjaju u onom momentu kada se promene planovi i programi. Sve pre toga je preuranjeno. Sistem ocenjivanja se menja uvođenjem novih kriterijuma i uvođenjem spoljnih ili eksternih matura i novih prijemnih ispita u procesu u koji smo ušli. Administriranje; ovaj zakon nosi izmene u procesu upravljanja školama.To je već dokaz da smo pristali, odnosno da imamo nešto drugo u planu. Opremljenost je stvar o kojoj je najteže razgovarati zbog siromaštva zemlje i stanja u budžetu. Ipak, mislim da mogu sa dovoljno osnova a da ne izneverim sebe i da obećam da će do juna sledeće godine sve srednje škole imati po jednu kompjutersku laboratoriju. Dakle, 16 kompjutera će imati svaka srednja škola. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj školi i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjoj školi i prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona u načelu. Prvo, stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj školi, u načelu. Za 135, protiv 46, uzdržanih nema, nije glasalo devet, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je većinom glasova Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj školi, u načelu. Drugo, stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjoj školi u načelu. Za 140, protiv 46, uzdržanih nema, nije glasalo 7, od ukupno 193 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona, u načelu. Narodna skupština će o predlozima zakona, o kojima je obavljen zajednički načelni pretres, a koji su prihvaćeni u načelu, obaviti pretres u pojedinostima i glasati u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSNOVNOJ ŠKOLI (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Anita Beretić, Dragiša Popović i Jakov Stamenković; Velimir Simonović; Zeldžo Hurić; Milan Radulović i Bojana Aleksić; Bojana Aleksić, Vladimir Andrić, Marina Stamenković, Milan Radulović i Nenad Lemajić; Živko Selaković; Vlastimir Budimović; Išpanovič Ištvan; Rodoljub Šabić, Vlatko Sekulović i Branko Pavlović; Rajko Baralić; Milan Stanković; Hranislav Perić; Rade Bajić; Đura Lazić; Sreten Mitrović; Golub Rajić; Miloš Nešović; Živodarka Dacin; Radojko Petrić; Rajko Baralić; Joca Arsić; Dragan Tomić; Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević; Predrag Čanović; Aleksandar Vučić; Petar Jojić; Gordana Pop-Lazić; Tomislav Nikolić; Nataša Jovanović; Dragoljub Stamenković; Milorad Mirčić; Dragan Čolić; Branislav Blažić; Goran Cvetanović; Veroljub Arsić; Slobodan Janjić; Božidar Vujić; Vitomir Plužarević; Božidar Vučurović; Stevan Kesejić; Miroljub Veljković i Ljubomir Kragović, Odbor za prosvetu, kao i amandmane Vlade Republike Srbije. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Pal Šandor podneo je neblagovremeno amandmane na Predlog ovog zakona. Na sednici Odbora za prosvetu amandmane su povukli narodni poslanici: Vlastimir Budimović amandman kojim se ispred člana 1. dodaje novi član 1a, amandman na član 1. stav 1, amandman kojim se posle člana 11. dodaje novi član 11a, i amandman na član 17; Bojana Aleksić, Vladimir Andrić, Marina Stamenković, Milan Radulović i Nenad Lemajić deo amandmana na član 6. kojim se predlaže da se posle tačke 3. doda nova tačka 3a; Velimir Simonović amandman na član 15. i amandman na član 24. i Zeldžo Hurić amandman kojim se posle člana 16. dodaje novi član 16a. Molim vas za malo tišine. Povodom usvajanja amandmana narodnih poslanika, predstavnik Vlade Republike Srbije na sednici Odbora za prosvetu povukao je amandmane Vlade na članove 17, 28. i 35. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu, Zakonodavnog odbora i Odbora za međunacionalne odnose. Pošto je Narodna skupština, nakon što je zaključen zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj školi, prihvatila Predlog ovog zakona u načelu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Reč ima narodni poslanik Igor Soldatović, predlog po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, predlog po Poslovniku - zbog velikog broja amandmana predlažem da se rasprava u pojedinostima skrati na tri minuta. Hvala.
Na osnovu člana 138. stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Igora Soldatovića da se rasprava u pojedinostima obavlja u trajanju od tri minuta po amandmanu. O svakom predlogu se izjašnjavamo pojedinačno. Za 101, protiv 53, uzdržana dva, nije glasalo 20, od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da rasprava u pojedinostima traje tri minuta. Nema više predloga? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada, Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Ima reč narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre i saradnici, poslanik SPS-a, koji je trenutno odsutan iz opravdanih razloga, podneo je amandman na član 1. gde se briše reč "odnosno", i u stavu 2. posle reči "učenika" briše se tačka i dodaje reč "radnika". Obrazloženje ovog dela Zakona je sledeće - smatrali smo da je političko organizovanje u školi po svojoj težini isto kao drugi delovi, bilo kad su u pitanju grupe, pojedinci itd. Ništa vam nije značilo to da se taj deo prihvati, a ja mislim da je trebalo sve izjednačiti, jer bi to ugrožavalo prava pojedinaca i grupe unutar objekta. S druge strane, mi smo izloženi u krajnjem slučaju, i radnici, i učenici, i roditelji, u ovim savremenim kretanjima koja imamo, problemima; predložili smo da svi učesnici u procesu rada, a podrazumeva se učenik, roditelj i profesor, radnik, budu kompletno zaštićeni, i to smo dodali u tom delu. Bez obzira što ste rekli da se određenim drugim propisima reguliše ta tematika, takođe smatram da za sve koji učestvuju u procesu vaspitanja i obrazovanja, znači, koji ulaze u zgradu, to treba da bude na jedinstvenom mestu regulisano. Na Odboru smo razgovarali o tome i većinom glasova je ovaj predlog odbijen. Još jednom predlažem da se taj deo prihvati, jer smatram da time izjednačavamo sve učesnike u procesu rada, u objektima u kojima se izvodi obrazovno-vaspitni rad. Hvala.
Da li se po ovom amandmanu još neko prijavljuje za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 31, protiv 105, uzdržanih nema, nisu glasala 24, od ukupno 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman moguć. Izvolite, za reč se javio zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bi se ozakonila jedna uredba Vlade Republike Srbije, kojom je određeno ponašanje u osnovnoj školi regulisano, donosimo zakon za koji je trebalo godinu i po dana da se napiše, a sada nam obećavate kompletan zakon - ako bude ovim tempom, trebaće nam 10 godina da dobijemo taj novi zakon. Ali, šta smo hteli amandmanom na član 1. Predloga zakona o osnovnoj školi? Najpre zašto prepisivati Ustav Republike Srbije. Član 1. ovog predloga zakona govori o tome da su u školi zabranjene aktivnosti kojima se ugrožavaju ili omalovažavaju grupe i pojedinci po osnovu rasne, nacionalne, jezičke, verske ili polne pripadnosti, odnosno političkog opredeljenja, kao i podsticanje takvih aktivnosti. U stavu 2: "U školi je zabranjeno fizičko kažnjavanje i vređanje ličnosti učenika". Da vas podsetim na član 13. Ustava Republike Srbije - građani su jednaki u pravima i dužnostima i imaju jednaku zaštitu, bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik, nacionalnu pripadnost, veroispovest, političko ili drugo uverenje, obrazovanje, socijalno poreklo, imovno stanje ili koje lično svojstvo. Član 26. Ustava jasno govori u stavu 2: "Niko ne sme biti podvrgnut mučenju, ponižavajućem kažnjavanju ili postupanju". Pokušao sam da pronađem opravdanje za stav predlagača koji je odbio amandman i rekao da se na ovaj način sprečavaju svi da kažnjavaju decu. Nije tačno. Ovim članom i onda članom 15, kojim se reguliše kazna za onoga ko ne postupi u skladu sa članom 1, očigledno je da samo nastavnik ne može da diskriminiše učenike po osnovu pojedine pripadnosti, odnosno samo nastavnik ne sme fizički da kažnjava decu u školi. Nigde ne kaže da sekretar škole ne može da kazni, zato što nigde u kaznenim odredbama nije apostrofiran zaposleni u školi i nigde u prelaznim i završnim, odnosno kaznenim odredbama škola ne trpi sankciju ako direktor ne preduzme meru protiv nekog drugog ko se u školi bavi aktivnostima koje nisu dozvoljene članom 1. Postavlja se pitanje - kakve su to grupe u školi koje bi mogle da budu omalovažavane. Kakve su to grupe, kad mi u školi imamo učenike i pojedince i naš Ustav neprekidno reguliše prava građanina. Dalje, kako to učenici mogu da budu diskriminisani po osnovu političkog opredeljenja? Radi se o zakonu o osnovnoj školi. Najstariji učenik u toj školi ima 15 godina. Kakvo političko opredeljenje u školi? I, ko će to u školi....
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
Znam, ali vi ste postali trominutna Skupština. Dva veoma bitna predloga zakona spojite u raspravi u načelu, a onda čak i za amandmane koji dođu na dnevni red usvojite da se o njima diskutuje tri minuta i hoćete da tvrdite da ste omogućili ispravnu, stručnu ili bilo kakvu raspravu o predlozima zakona. Vama nije stalo do rasprave o predlozima zakona. Vama je stalo samo do toga da zakon što pre prođe, a ja vas upozoravam na odredbe koje nisu dobre u ovom predlogu zakona. Najlakše je dići ruku, glasati za jedan predlog zakona i reći - isteklo je vreme od tri minuta za raspravu.
Gospodine Nikoliću, drugi put vas upozoravam, peti minut je.
Ima samo nekoliko članova zakona o kojima je bitno da se raspravlja. Sve ostalo je tehnika i vi ograničavate tu raspravu na tri minuta. Toga u Srbiji, otkako je višestranački sistem, nije bilo.
Gospodine Nikoliću, pošto je ovo u stvari bilo jedno reklamiranje povrede Poslovnika, samo želim da vam kažem da se ovo ograničenje od tri minuta ne odnosi samo na podnosioce amandmana nego i na predlagača, ministra, na predstavnike poslaničkih grupa koji imaju drugačije mišljenje, koji ne prihvataju amandman; znači, jednako prema svima - tri minuta. To je sasvim dovoljno vreme da se obrazloži ako se držite teme dnevnog reda. (Tomislav Nikolić sa mesta: Nisam tebi ništa rekao.) Pa, vi ste pričali o povredi Poslovnika. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 54, protiv 81, uzdržan jedan, nije glasalo 24, od 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rodoljub Šabić, Vlatko Sekulović i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Izvolite, za reč se javio narodni poslanik Branko Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlog amandmana je u stvari jedan pokušaj pravne stilizacije onoga što već imamo u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnoj školi. Naime, član 1, kako je to predloženo, prepisuje neke vrednosti koje su zaštićene i samim Ustavom, a mi smo predložili samo da se doda stav 3. koji bi glasio: "Škola ostvarivanjem nastavnog plana i programa obavlja obrazovno-vaspitnu delatnost u skladu sa Ustavom Republike Srbije". Drugim rečima, ne mislimo da je bitno različito od ovog koncepta, mislimo da je to pravno-tehnički bolje. Ako već idete na taksativno nabrajanje koje se oslanja na Ustav, da imate jednu klauzulu koja je široka i koja definiše da se sve ima uraditi u skladu sa Ustavom, zato što promenom Ustava možete imati nekakvu drugačiju formulaciju u nekom članu, a kada imate ovakav stav 3. onda nema potrebe da se zakon usklađuje sa nekom novom ustavnom formulacijom. Dakle, ovo je čisto pravno-tehničko pitanje i mislimo da je bolje da pored ova dva postoji i stav 3. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ipak mislim da je trebalo zadržati odredbu koja je glasila da u školi nije dozvoljeno političko organizovanje, delovanje i korišćenje školskog prostora u te svrhe, zato što je odredba, iz Ustava prepisana a primenjena samo na školu, apsurdna. Ispada sada da je u autobusu dozvoljeno da se ugrožava ili omalovažava grupa po osnovu svoje verske, nacionalne ili bilo kakve druge pripadnosti, pošto se škola sada izvlači kao mesto gde to nije dozvoljeno. Onda ispada da je i u pozorištu dozvoljeno. Dalje, šta ako postoji grupa čija je verska pripadnost pripadnostsekti, a ne tradicionalnoj crkvi? Mi smo sada čuli od jednog poslanika šta Vlada podrazumeva pod tradicionalnom crkvom i ja to tako ne mogu da prihvatim. Ustav je jasan. Ustav u dva stava jednog člana govori samo o verskoj zajednici. Znači da je Vlada dužna da Ustav dalje pretoči u zakon kojim će reći koje su to verske zajednice u Republici Srbiji. Ali, šta ako je neka sekta, vi znate koliko ih samo ima, i to je grupa koja ima versku pripadnost, a članom 1. stavom 1.zabranjujete da se to protera iz škole, jer ništa niste definisali. Vi ste samo rekli - ne sme da se omalovažava ili ugrožava grupa po osnovu verske pripadnosti. Je lÄ to dovoljno jasno za školu, za direktora škole, a znate da mu je sankcija da će ne samo prestati da bude direktor, već će izgubiti i radno mesto ako ne poštuje član 1. ovog zakona i ne da otkaz u disciplinskom postupku nastavniku koji je dozvolio da se maltretira jedna verskagrupa koja ispoljava svoju versku pripadnost u školi. Ne bih dozvolio to ispoljavanje verske pripadnosti. Ne bih dozvolio ni tradicionalnim crkvama, da ne vređa osećanja drugih, a posebno ako su drugi u manjini. Vi ste ovde tako široko postavili, da bilo koja grupa, sa bilo kojom verskom pripadnošću u školi može da radi šta hoće i da niko ne sme da im prigovori, jer će izgubiti radno mesto. To je ovaj zakon.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 34, protiv 97, uzdržan jedan, nije glasalo 25, ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojana Aleksić, Vladimir Andrić, Marina Stamenković, Milan Radulović i Nenad Lemajić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Ovim bismo završili današnji rad i nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 158 narodnih poslanika. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Radomir Naumov, Vlatko Sekulović, Dušan Golubović, Dragan Šutanovac, Žarko Obradović, Miroslav Markićević, Ružica Veljović, Miloš Lučić, Dušan Cvetković, Petar Mišić, Miroslav Hristodulo, Boško Ničić, Išpanovič Ištvan i Teodora Vlahović. Molim narodne poslanike koji ne učestvuju u utvrđivanju kvoruma da makar ne prave nered, da nas ne ometaju u radu. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Stalne konferencije gradova i opština Jugoslavije, Studentske unije Srbije, Saveza studenata Beograda,studente Studijske grupe za ustavno pravo na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, predstavnike Narodnog pokreta "Otpor", Niške studentske asocijacije i Studentske federacije. Pozdravljam prisutne goste. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSNOVNOJ ŠKOLI (pojedinosti) Podsećam da je vreme za raspravu ograničeno na tri minuta. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, podnosilac amandmana na član 2. Predloga zakona.