Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 88narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nikola Lazić, Ivan Andrić, Radovan Radovanović i ostali poslanici koji učestvuju u zasedanju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSIGURANjU (načela) Reč ima narodni poslanik Milena Stanković, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, predsedniče Parlamenta, javljam se po članu 225. Reagujem na sinoćno skandalozno izdanje veoma gledane emisije na Javnom servisu, poznatoj pod nazivom "48 sati svadba". Evo i zašto. Zato što je u toj emisiji sinoć, na najbeskrupulozniji, najotvoreniji način promovisano nasilje nad ženom. Naime, sinoć su u toj emisiji, o kojoj vrednosni sud sada neću da dajem, brak sklopili mlada i mladoženja koji imaju takvu vezu da mladoženja, s vremena na vreme, išamara svoju mladu, a njena mama na to ima da kaže da je ona to povremeno i zaslužila. Mislim da je to zaista sramno, posebno ako se uzme u obzir da je ta emisija ušla u program bez ikakve osude i bez ikakvog kritičkog stava koji bi na bilo koji način takvo ponašanje diskvalifikovao i ocenio kao društveno nepoželjno. Naime, s obzirom na činjenicu da je ta emisija prošla u etar, možemo da izvedemo zaključak da je ovakvo ponašanje u ovoj zemlji, izgleda, društveno poželjno, ili je bar poželjno među onima koji vode nacionalnu televiziju. To su, da vas podsetim, isti oni koji u našoj državi promovišu vrednosti kraduckanja, stalnim otvaranjem nacionalnih i drugih velikih tema, umesto da se bave suštinom života. Pre 15 dana, koleginica iz stranke G17 plus je reagovala zbog toga što se na naslovnoj stranici jednih novina pojavila sramna slika žene koju je njen muž naterao da se naga kreće ulicama njihovog grada. Šta nam govori da se i ovaj brak na kraju neće završiti tako? Zato tražim od koleginica da me ovom prilikom podrže i da osude ovakvo ponašanje. Najskandaloznije od svega je to što se ta emisija i, uopšte, radnacionalnog servisa finansira novcem građana ove države, a na toj istoj televiziji se iz dana u dan promoviše takav stravičan sistem vrednosti, odnosno taj koncept tzv. kvazidomaćinske Srbije, u kojoj se kao vrhunski dokaz ljubavi prema ženi pokazuje nasilje nad ženom. S druge strane, u isto vreme dok se takve emisije snimaju i puštaju u program, imate i neke druge emisije, gde možete da vidite da se vodi jedna vrlo aktivna kampanja kojom se, zapravo, vladajući establišment ove države bori za to da se ukinu TV prenosi naših zasedanja u Parlamentu. Dakle, ono što se ovde govori, problemi koji se ovde iznose, smatraju se nebitnim, nezanimljivim, takvim se građanima predstavljaju, a opet, s druge strane, emisije kao što je emisija "48 sati svadba" su vrlo popularne i gledane. Nema dana a da neki samozvani, kvazistručnjaci ne govore o tome kako su prenosi zasedanja Parlamenta nepotrebni. Opet vam kažem, vidim da ste se smirili, ovo pitanje ne mogu da pokrenem ni na jednom drugom mestu, nego ovde. Da sam sazvala konferenciju za novinare, došlo bi do pet novinara, od toga bi troje njih iz konteksta izvuklo ono što sam želela da kažem. Zato vas molim, pre svega, koleginice, mada ne bi bilo loše da se i kolege solidarišu, da najoštrije osudimo to što se sinoć desilo i što je pušteno u program i da zatražimo hitnu smenu uprave i uredništva nacionalnog servisa. Hvala.
Hvala. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sam zbunjen poslednjih dana tom polemikom i kampanjom koja se vodi na Javnom servisu oko ukidanja TV prenosa. Zbunjen sam, jer sam počeo da razmišljam da li su ti TV prenosi počeli sad, pre dva-tri meseca, ili traju desetak godina? Otkud sad, odjednom da se sete toga, kao da je to nešto novo? Nisam se javio zbog toga. Postoji jedno važnije pitanje od Javnog servisa RTS-a. Pozivam se na članove 225. i 226. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da Narodna skupština nema priliku da se aktivno uključi u jednu manifestaciju od izuzetno velikog značaja. Od 1. do 7. oktobra, u celom svetu, pa i ovoj našoj zemlji, organizuje se Dečija nedelja, organizuje se čitav niz manifestacija posvećenih deci, promovišu se prava dece itd. Ove godine je moto manifestacije - ''Menjajmo svet, bavimo se decom''. Gospodine predsedniče Narodne skupštine, mislim da i Skupština treba da menja mnogo toga u ovoj zemlji, a i da se bavi decom. Juče je na konferenciji za štampu objavljen jedan frapantan podatak. Mislim da je to signal za uzbunu i da Skupština treba da reaguje. Pored niza papira koji postoje kada su u pitanju prava dece, od Ombudsmana i da ne nabrajam dalje, o kome se priča i što je nesporno, 400.000 dece je siromašno u Srbiji. Frapantan je podatak, objavljen u medijima, da polovina od tog broja, dakle, 200.000 dece, ceo jedan grad malih ljudi, živi u krajnjoj bedi i ne pojede ni krišku hleba dnevno. To je veliki problem, uz onaj problem na koji su poslanici SPS-a upozorili pre neki dan, težak položaj starih i penzionera. To je milion ljudi. Zar milion ljudi nije dovoljan razlog da Skupština kaže - stanite, hoćemo da stavimo to kao prioritet? Stoga, tražim objašnjenje, tražim da Skupština zatraži od Vlade podatke o tome kako se realizuje i da li se realizuje uopšte nacionalni plan ''Akcija mladih'', koji je usvojen 2004. godine, jer imamo dosta zapažanja da se ne realizuje. Koje mere će se sve preduzeti, a ne da se samo konstatuje svakodnevno stanje u Srbiji, koje je počelo čak, u poslednje vreme, da eskalira nasiljem u osnovnim školama? Dakle, tražimo da Vlada izađe što pre sa merama pred Narodnu skupštinu, da bi Skupština zauzela svoj stav. Evo prilike, konačno, Vladi Srbije da ispravi jednu svoju grešku. Naime, kada je Socijalistička partija Srbije tražila da se ukine porez na dodatu vrednost za bebi opremu, Vlada je to odbila. Patrijarh je zatražio, Vlada kaže da je prihvatila. Nama je svejedno, samo neka je ukinu. Dakle, neka se Skupština na svoj način uključi u ovu akciju. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Povodom Poslovnika, narodni poslanik Gojko Radić. Izvolite.
Kolege poslanici, sa ove govornice sam pre tri meseca postavio pitanje o pljački u Subotici i dobro je, nešto se dešava, reaguje policija, reagovalo je tužilaštvo. Međutim, država ne reaguje i Vlada ne reaguje. Ali, nije ni čudo, pošto je na čelu Vlade isti čovek koji je bio tehnički premijer kada je otuđen ovaj prostor, pa ga, valjda, još niko nije obavestio. Evo, sa ove govornice, postavljam pitanje premijeru Koštunici - šta se dešava, zašto Vlada ne reaguje na razmenu prostora između ''Minerve'' i Direkcije za imovinu Republike Srbije? Došli smo do mnogo novih saznanja o nepravilnostima koje su se tamo dešavale. Da ne pričam i da ne ponavljam, ovaj prostor koji je dala država vredi 10 puta više nego onaj koji je dobila u zamenu. Ali, kada pogledamo pažljivo ugovor, vidimo da je navedeno, za prostor koji ''Minerva'' daje za državnu imovinu Direkciji - pronašli su uslovan prostor. I gle čuda, nakon galame koja se desila u Subotici i saznanja šta se desilo, istog trenutka je nikla skela oko ''Minerve'' i ona se renovira, da bi se, valjda, pripremila da može biti namenska - za postavku muzeja. A, da bi ''Minerva'' mogla da odgovori nameni za postavku muzeja, trebaće duplo više sredstava nego što je procenjena njena vrednost. Ne lezi vraže, evo, kad pogledamo dokumentaciju, Institut za procenu vrednosti je procenio objekte ''Minerve'', prilikom privatizacije, poslao je samo površnu kvadraturu, čak i tamo gde su se bicikli parkirali, i tu nadstrešnicu su računali u kvadrate, i procena je bila - 46 miliona, u dinarima govorim, da bi nakon kratkog vremena dosegla vrednost, iako nije bilo nikakvih ulaganja, od 102 miliona, kada ulazi u razmenu sa ovim prostorima. Šta se još čudno dešava oko ovih prostora? ''Minervi'' su računati i tavani, i podrumi, stepeništa, gazišta, WC-i itd, portirnice, a u ovim državnim prostorima ništa od ovih parametara nije uzimano u obzir. Još jedna stvar. Kada su dostavljeni iz Direkcije podaci o tome kolika je površina ovih sedam prostora koji se daju za ''Minervu'', videlo se da je to mnogo više kvadrata nego što dolazi u onu ravan cene gde Vlada i Direkcija dozvoljavaju razmenu - jedan za jedan. Šta se onda dešava? Vlasnik ''Minerve'' je pokušao da doplati tu razliku kvadrata. Onda su se dosetili da se ne može prodati, jer se sredstva uplaćuju Direkciji, a ne opštini Subotica. Onda su, na brzinu, sve vratili nazad, pa su ponovo merili i došli su do neke ujednačene površine, da bi se mogla izvršiti razmena. Samo na jednom prostoru 40 i nešto metara kvadratnih je ukradeno, pričam o onim korisnim, a tavane i podrume da ne brojimo. Pozivam Vojislava Koštunicu da da konačno odgovor na pitanje šta se dešavalo oko razmene ''Minerve''. Da li je to možda ustupak Savezu vojvođanskih Mađara zbog ovog novog koalicionog sporazuma između Vojislava Koštunice i Saveza vojvođanskih Mađara, tj. DSS-a i Saveza vojvođanskih Mađara? Ako jeste, onda, ko je dao pravo tehničkom mandataru da da državnu imovinu u korist sporazuma koji je sklopio sa jednom političkom organizacijom? Hvala vam.
Zahvaljujem. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s namerom da vama i celokupnoj javnosti u Republici Srbiji skrenem pažnju na dva velika problema koji trenutno opterećuju kosmetske Srbe. Prvi problem tiče se izbora koje su raspisali privremeni kosovski organi, odnosno Vlada Kosova, na čijem se čelu nalazi Agim Čeku, za tzv. skupštinu KiM i lokalne izbore. Vlada Republike Srbije je, kao jedino normalno i logično rešenje, odlučila da pozove kosmetske Srbe na bojkot tih izbora. Sve relevantne političke stranke koje deluju na kosmetskim prostorima su poslušale preporuku matice Srbije, ali tu preporuku, po drugi put (prvi put je to bilo 2004. godine), doduše, tada je da se izađe na izbore pozivao i sam predsednik Republike, gospodin Boris Tadić, minorni politički subjekti, koje je stvorio UNMIK i koji se pojavljuju samo uoči izbora, ne žele da poslušaju, preporuku svoje matice, i ponovo prijavljuju svoje učešće na tim izborima. Takvih lista kandidata, "srpskih", za sada je 13. Zanima me kakve mehanizme ima država Srbija da stane na put ovoj šačici samozvanih srpskih predstavnika, koji će svojim učešćem na tim izborima ići direktno naruku ostvarenju ciljeva velikošiptarske politike? Što se lokalnih izbora tiče, tu je situacija još gora. Stranka koja čini Vladu Republike Srbije i koja zvanično poziva na bojkot tih izbora, mislim na stranku G17 plus, ima svoje odborničke liste kandidata, kao i kandidate za predsednika opštine. Poznat mi je slučaj Rodoljuba Krstića, predsednika OO G17 plus u Štrpcu, koji je ujedno i kandidat za predsednika opštine. Kada je u pitanju lista kandidata za odbornike koja nosi naziv Građanska inicijativa "Omladina Zvečan", naša saznanja govore da i iza te liste stoji članstvo G17 plus. Takođe, SPS ima svoje liste kandidata za lokalne izbore, PSS, takođe. Ostale su neke minorne, lokalne, pre svega, građanske inicijative. Mislim da se ovakvim ozbiljnim stvarima treba ozbiljnije pozabaviti. Srbe u opštini Štrpce je snažno uznemirila vest o nameri Kosovske poverilačke agencije KPA da započne proces privatizacije turističkog kompleksa ''Ineks'', ski centra ''Brezovica'' na Brezovici. O čemu se, zapravo, radi? KPA, koja je formirana UNMIK-ovom uredbom 2001/13, protivno Rezoluciji 1244 SB UN, vrši privatizaciju, a ja bih rekao, pljačku, nezaštićene državne i društvene imovine Republike Srbije koja se nalazi na Kosovu i Metohiji. KPA je još prošle godine pokušala da proda ovaj turistički kompleks. Zahvaljujući snažnom protivljenju građana opštine Štrpce, Joakim Riker je doneo odluku o odlaganju privatizacije sve dok se ne obezbedi saglasnost lokalne samouprave, rukovodstva preduzeća i, po mogućstvu, rešavanja konačnog statusa Kosova i Metohije. Ako je verovati zameniku direktora KPA, izvesnom gospodinu Ahmetu Šalji, ta saglasnost lokalne samouprave i rukovodstva preduzeća je već obezbeđena. Ako je to istina, a većina Srba u Štrpcu veruje da jeste, onda se ovakav čin UNMIK-ovog predsednika opštine i generalnog direktora ''Ineks'' ski centra smatra izdajom srpskih nacionalnih i privrednih interesa. Bitno je da se zna da je ''Ineks'' ski centar Brezovica od 1990. godine (kada je odvojen od ''Ineks intereksporta'') u sastavu ''Ineks hotela'' iz Beograda. Tu su još bili i hoteli u Sutomoru i Bajinoj Bašti. Posle 2000. godine, ''Ineks'' hoteli su vraćeni u ''Ineks holding'' (naslednik ''Ineks intereksporta''), čiji je većinski vlasnik Republika Srbija. Ovo znači da proces privatizacije može pokrenuti samo ''Ineks holding'', a ne ''Ineks hoteli''. Informacije radi, skijaški centar na Brezovici obuhvata tri hotela sa 680 soba, dva restorana i šest ski liftova kapaciteta 10 hiljada skijaša na sat. Ovaj ski centar je među najvećim u tom regionu, sa stazama na visinama između 1.700 i 2.500 metara.
Gospodine Mihajloviću, molim Vas da privedete kraju.
Još 15 sekundi. Registrovan je i u Međunarodnoj skijaškoj federaciji (FIS). Trenutno zapošljava oko 220 radnika srpske nacionalnosti i predstavlja kostur privrede u nerazvijenoj opštini Štrpce. Zanimljivo je i to da se ski centar nalazi na 239 hektara zemljišta koje je od strane SO Uroševac dato ''Ineksu'' na korišćenje. Kasnije je to zemljište preneto na ''Ineks'' ski centar. Kako i u kom postupku, nikome nije poznato. Papiri koji govore o vlasništvu nad zemljištem nalaze se, odnosno izmešteni su, posle NATO agresije, u Kruševac. Sada sve te papire poseduje i KPA. Zanima me ko je odradio ovaj prljavi posao za interese pljačkaša? Još samo jednu informaciju, ski centar se nalazi na 60 km od prištinskog i 70 km od skopskog aerodroma. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku se javila narodni poslanik dr Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem, ali imam malu ispravku, po Poslovniku se javila poslanica psiholog Snežana Stojanović-Plavšić. Da, ja sam se javila vezano za temu o kojoj je govorio gospodin Miša Petronijević. Ubeđena sam da on, kao član prethodnog Odbora za smanjenje siromaštva, zna da ovi podaci koji su izneseni juče u novinama nisu nikakva novost, da su to podaci koji su poznati još od vremena ispitivanja siromaštva 2003. godine i da su to podaci koji su sadržani u Strategiji za smanjenje siromaštva. Strategija za smanjenje siromaštva u ovoj državi postoji od 2003. godine i ona nije vlasništvo nijedne vlade; ovo je već treća vlada koja sprovodi Strategiju za smanjenje siromaštva. Naravno da je veoma zabrinjavajuć podatak da u Srbiji oko 14% dece živi na liniji ili ispod linije siromaštva, i to je podatak kojim svi treba da se bavimo. Ono što želim da kažem, to je da mislim da su svi poslanici dobili već drugi izveštaj Tima za smanjenje siromaštva, koji funkcioniše pri Vladi Srbije, pa bih volela da svi taj izveštaj pročitamo. Mislim da se u njemu može jasno videti da siromaštvo u Srbiji ne raste. Ono jeste bilo i još uvek je na zabrinjavajućem nivou, ali siromaštvo u Srbiji ne raste. Dakle, želim da kažem da se siromaštvo ne može gasiti nekim jednokratnim merama, niti je moguće samo socijalnim merama zbrinuti siromašne. Da bi Srbija bila manje siromašna zemlja, ona, pre svega, mora da se ekonomski razvija i mora da brine i o mnogim drugim aspektima koji utiču na povećanje ili smanjenje siromaštva. I Strategija za smanjenje siromaštva govori da, pre svega, moramo da se bavimo ekonomskim reformama, kako bismo jačali ekonomiju Srbije i kako bismo podstakli zapošljavanje, a samim tim smanjili siromaštvo. Dakle, svi makroekonomski pokazatelji u prethodnim godinama pokazuju da se siromaštvo Srbije kao zemlje smanjuje i da bruto nacionalni dohodak raste. Druga stvar kojom se moramo baviti je bojazan od porasta novog tranzicionog siromaštva, koje nastaje usled tranzicionih procesa. To je, takođe, nešto što smo do sada uspešno radili, imajući u vidu da se siromaštvo nije povećavalo. I, naravno, tek treći aspekt su socijalna davanja i briga o socijalno najugroženijima, gde svakako stradaju i deca o kojima je gospodin Petronijević govorio. Ono što mislim da je jako važno i što mi kao Skupština treba da uradimo, a, nažalost, nismo uradili, to su dve stvari. Prvo, ja sam se već godinama zalagala za to da se u Skupštini formira poseban odbor koji će se baviti decom i dečijim pravima, što, nažalost, svim izmenama Poslovnika nije bilo moguće, pa će Srbija ostati zemlja koja nema u Skupštini telo koje će se posebno baviti decom i njihovim problemima. Druga stvar je kontradiktornija. Naime, Skupština ima Odbor za smanjenje siromaštva, ali moram, sa žaljenjem, da konstatujem da u ovom sazivu Odbor za smanjenje siromaštva ne funkcioniše. Zato pozivam i vas, gospodine predsedniče, a i sve one koji su odgovorni za ovo, da ovu situaciju promenimo što je pre moguće kako bismo Odbor za smanjenje siromaštva ponovo stavili u funkciju i kako bismo bili u prilici da se kao Skupština aktivno uključimo u sve procese, da aktivno pratimo sve procese koje država sprovodi sa ciljem da smanji siromaštvo svih građana Srbije, a posebno siromaštvo najugroženijih grupa, u koje, svakako, spadaju i stari, i izbeglice, i samohrani roditelji, i osobe s invaliditetom, ali, nažalost, i deca. Zahvaljujem.
Hvala puno. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Riza Halimi.
Poštovane dame i gospodo, poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče, pošto se za ovom govornicom ili, uopšte, u ovoj sali u Narodnom parlamentu ustalila praksa upotrebe termina ''Šiptar'' za Albance, hteo sam da tražim objašnjenje. Da li je to u uvredljivom kontekstu, da li je to neka nova naučna teorija, poput one o Vlasima, koju smo imali prilike juče u ovoj sali da čujemo? Iz mojih saznanja, u višegodišnjim zbivanjima, i u štampi, i u dosta medija, ovaj termin ''Šiptar'' se, uglavnom, koristi u uvredljivom smislu. Mislim da je, zbog dostojanstva Narodne skupštine, u redu da se koristi termin koji je opštepoznat, koji ceo svet koristi i ne vidim koji je razlog da se poigravamo ovim ozbiljnim i osetljivim stvarima. U vremenu koje mi je preostalo, da kažem da mi je drago što prethodni poslanik reaguje, verovatno je iz Štrpca, na proces privatizacije. Kaže - predstavnik UNMIK-a je zaustavio privatizaciju tog kompleksa koji je od značaja za tu opštinu. Ja sam ovu govornicu koristio par puta da se u ovoj skupštini obratim ministarstvu. Zbog čega se tako tvrdoglavo od strane Ministarstva za infrastrukturu, prethodno, za kapitalne investicije, daje monopol jednoj firmi, beogradskoj firmi, a da se tom prilikom ignorišu sve druge postojeće firme koje posluju u toj delatnosti, a pitanje se tiče benzinske pumpe, biznisa i dobiti koji se odatle može proizvesti? Jednostavno, ovde su sada, hteli-ne hteli, dva aršina. Ovo što sam govorio za Han, opet ponavljam, na brzinu, uz jednu sednicu Skupštine opštine Han, prekinuta je privatizacija ''Balkan brika'', jer je kupac bio Albanac. U obrnutom smeru, kada Skupština opštine Preševo pokrene postupak, ona se ignoriše i daje se monopol jednoj firmi koja sve i svašta ima na tom graničnom prelazu Preševo, a da pri tom domaće firme, sa tog podneblja nikakve šanse nemaju da se zaposle ili pokrenu neki biznis na tom, kako se kaže, životnom resursu, ne samo za tu opštinu, nego za sve opštine gde prolazi Koridor 10, pogotovo za nas i granične prelaze. Hvala vam.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Miša Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pogrešno sam protumačen, i to je osnovno javljanje. Gospodine predsedniče, molim da ovo o čemu je govorila gospođa Snežana Stojanović-Plavšić ne smatrate odgovorom na moje pitanje. U čemu sam pogrešno protumačen? Ja nisam tražio odgovor i objašnjenje od gospođe Snežane Stojanović-Plavšić, tražio sam odgovor od Vlade. Drugo, ja nisam govorio o Strategiji za smanjenje siromaštva, govorio sam o potrebi da Srbija donese strategiju brige o deci. Ako je to sporno, možemo o tome da razgovaramo. Treće, ja sam samo upozorio da Skupština dobro razmisli o podatku, ne baveći se ničim što je bilo prethodno, već okrenut onome što treba da bude u budućnosti, tj. pitao sam da li je to što 400.000 dece i 600.000 starih penzionera živi u siromaštvu, dakle milion, dovoljan razlog da se Skupština pozabavi tim pitanjem i tražio u vezi s tim odgovor. Zatim, nisam govorio o ad hok merama, jer naš zahtev da se ukine porez na dodatu vrednost za bebi opremu nije ad hok mera i nije socijalna zaštita. Najzad, nema ostvarivanja nijednog dečijeg prava, i to će ostati mrtvo slovo na papiru, ako država ne obezbedi sredstva. Suština mog izlaganja je bila, upravo, u tome. Sledi donošenje budžeta i prilika da se to uradi. Hvala lepo.
Hvala. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić, potom narodni poslanik Zvonimir Stević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih izlazio za ovu govornicu da nisam slušao izlaganje gospodina Rize Halimija, u kojem apsolutno ništa nisam razumeo. Valjda samo Albanci imaju pravo da dobiju posao u Preševu, valjda samo Albanci imaju pravo da dobiju posao u Štrpcu, valjda samo Albanci imaju pravo da dobiju posao bilo gde, ili tamo gde to misli Riza Halimi, i niko drugi ne sme da dobije nikakav posao. Ne znam kakvo je pravo ime za Albaniju, Škiperija, ako se ne varam. Kako kažu na Zapadu - Šćiperija, ili kako već kažu sami Albanci, ali mnogo liči na to - Šiptar, pa ne znam šta je tu uvredljivo. Nije ničija namera da vas vređa, ali ako vas to vređa, u redu, zvaćemo vas Albanac, nije nikakav problem. Nemojte da nam držite pridike o tome kako samo vi smete da imate posao, kako samo vaša deca imaju usta, a srpska deca ne treba da jedu i niko drugi ne treba da jede sem Albanaca. Izašao sam za govornicu zbog još jedne stvari. Sinoć smo, po ko zna koji put, od Bruna Vekarića, portparola Tužilaštva za ratne zločine, slušali napade na SRS i na Vojislava Šešelja, razume se, u trenucima kada ni Vojislav Šešelj, niti bilo ko drugi iz SRS-a nije bio u mogućnosti da mu se suprotstavi. Naravno, oni se uvek bave politikom, ne bave se pravom, čovek nije ni stručan da se bavi pravom, završio je samo višu upravnu školu, a onda ga je Batić zaposlio kao portparola Ministarstva pravde, dakle, bez ikakvih kvalifikacija, bez ikakve ozbiljne škole, bez Pravnog fakulteta. Čovek počeo da nam soli pamet, ali svakog dana on zna šta to nekog negde svrbi. Ne znam jeste li vi primetili, gospodine Duliću, mene nikada ništa nigde ne svrbi, ne znam za ostale, ali bi mogao i portparol Tužilaštva, kao i tužilac za ratne zločine, malo redu da se nauči, politikom da se ne bave. Ali, njima ću danas da se bavim na konferenciji za novinare, u 13 časova, a sada ću da se bavim saradnjom srpske države sa Haškim tribunalom. Nekoliko mojih pitanja, gospodine predsedniče, za vas, ali i nekoliko važnih obaveštenja za celokupnu javnost. Ne znam da li ste znali da po zemlji Srbiji vedri i oblači jedan od haških istražitelja, izvesni Zdrlić. Nije to ništa čudno, on je Australijanac, tobože, po svom poreklu, inače je, kao što ćete videti iz dokaza koje ću vam priložiti, sin okorelog ustaše i jednog od najvećih zločinaca u Drugom svetskom ratu. To je čovek koji, i u postupku protiv Miloševića, a i danas, u pokušaju da se pribave lažni svedoci protiv Vojislava Šešelja, igra jednu od ključnih uloga. Naime, evo spiska ovde, gospodine predsedniče Narodne skupštine, popisa za sela Visočane, Poličnik i Lovinac, za ratne i poratne žrtve Drugog svetskog rata. To su sve pobijene ustaše. Sve su ustaše pobijene, sem jednog, a ima ih mnogo na spisku - 81. Jedan je naknadno postao partizan, ali jedan nije uopšte postao partizan, nego je nestao 1945. na Križnom putu, ''pacovskim kanalima'', preko Vatikana, pobegao je za Australiju. Reč je o Zdrlić Mati Ante Ivanovu, rođenom 5. 06. 1922, a nestalom 1945. na Križnom putu. To je otac, upravo, ovog Zdrlića koji nam danas vedri i oblači. Sina okorelog ustaše iz ustaške emigracije oni nama dovode ovde, koji bi trebalo da privodi nekakve svedoke i da objašnjava kako su Srbi najveći zločinci, kako su Srbi počinili najstrašnije zločine. Čujem da je taj učestvovao, još nije sasvim potvrđeno, ne bih vam davao nepotpunu informaciju,i u ubistvu moje familije, u likvidaciji cele familije Vučić i nekih drugih familija u selu Čipulić, ali to se još proverava. Svakako je veliki zločinac učestvovao u ubijanju svih familija u selima, odnosno u župama Poličnik i Lovinac. Taj zlikovac danas ide po mestima Srbije, laže na svakom mestu, od Kosova i Metohije, kako je to radio protiv Slobodana Miloševića, do danas, ide i preti, laže, petlja, izmišlja i ucenjuje različite ljude kako bi svedočili protiv Vojislava Šešelja, misleći da niko ne sme ništa da mu kaže. Zajedno sa još nekim ljudima iz istražiteljskog tima Haškog tribunala, u dogovoru sa gospodinom Vukčevićem i gospodinom Vekarićem, angažovali su i pripadnike tajne policije Republike Srbije, odnosno BIA, koji obilaze pojedine ljude iz dana u dan, prete im, ubeđuju ih. Pri tom, moram da kažem da ti ljudi iz BIA moraju da rade svoj posao, ne mislim da im je mnogo drago što u takvom prljavom i mutnom poslu moraju da učestvuju, ali ucenjuju ljude i objašnjavaju im da, ukoliko slučajno ne svedoče protiv Vojislava Šešelja pred Haškim tribunalom, da će sami biti u velikim problemima. Pogledajte na šta je država Srbija spala. Izvinite, gospodine predsedniče, što sam vam ovoliko vremena oduzeo. Ako će državi Srbiji Zdrlići i ostali na ovakav način da komanduju i da objašnjavaju kako Srbija može i mora da bude uništena i kako predstavnici njenog političkog života, na osnovu njihovih lažnih svedočenja, treba da budu osuđeni, onda smo blizu propasti. Nadam se da ćemo te stvari početi da menjamo. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zvonimir Stević, potom narodni poslanik Riza Halimi. Predlažem da onda pređemo na dnevni red. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, javio sam se po Poslovniku, čl. 101. i 104, a vezano za izlaganje mog kolege iz Štrpca Zvonka Mihajlovića o izborima koje su za 17. novembar zakazale privremene institucije Kosova i Metohije. Spomenuta je SPS. Želim da kažem da javnost i građani, pre svega, srpske nacionalnosti, dobro znaju kakav je stav SPS-a kada su izbori na Kosovu i Metohiji u pitanju, kada su bili prvi izbori, kada su bili drugi, i ovi treći. Vreme je pokazalo da smo bili u pravu. Od samog početka, od dolaska mirotvoraca, SPS je imala stav da na kosovske izbore ne treba izlaziti. Znamo kakva je bila sudbina koalicije ''Povratak''. Nagradu za taj izlazak i davanje legalnosti i legitimiteta organima Kosova i Metohije, srpski narod je dobro osetio 17. marta. I za ove izbore sada, lokalne, SPS ima jasan stav - da ne treba izlaziti na izbore, iz mnogo razloga. Osnovni razlozi su što se ni posle 8 godina nisu stvorili minimalni uslovi na prostoru Kosova i Metohije za život građana na toj teritoriji. Nema slobode kretanja, nema povratka imovine, nema povratka u radni odnos, a za 8 godina je vraćeno samo 7 hiljada nasilno proteranih Srba sa prostora Kosova i Metohije. Još jedan razlog, za ovih 8 godina, međunarodna zajednica nije ni pokušala da iznađe instrumente za zaštitu od malverzacija većinskog stanovništva na Kosovu i Metohiji. To što se u Štrpcu prijavila ''Građanska inicijativa'' za izbore, to nije stav i program, nije nikakva odluka Socijalističke partije. Opštinski odbor SPS-a u Štrpcu, čitava mreža na Kosovu i Metohiji i centrala ne stoje iza toga. Mi socijalisti nismo za ove izbore, već za izbore koje raspisuje Narodna skupština, odnosno Republika Srbija. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Riza Halimi, zatim Aleksandar Martinović i Dragan Vujadinović.
Gospodine predsedniče, još jednom, dame i gospodo, ipak je neophodno reći istinu o terminu. Pa, valjda je svima poznato da i Nemci i Mađari imaju sličnu situaciju kao Albanci, ali se za ovom govornicom i, uopšte, u javnosti, u medijima, nikada ne koriste izvorni termini, nego se koristi opštepoznat termin u bilo kojoj prilici. Ako su Albanci ovde manjina, a vi im dajete novi naziv - Šiptari, da li mi to sada stvaramo novu naciju ovde? Znate, koje posledice proizilaze posle, ako imate takav pristup. Ja govorim da se termin ''Šiptari'', uglavnom, koristi u pežorativnom, uvredljivom smislu, to je činjenica i realnost. Ne vidim zbog čega biste koristili termin ''Šćipnija'', za Albaniju, jer nisam čuo da je iko u ovoj sali i u ovom parlamentu upotrebio taj termin za Albaniju. Dakle, stoji termin ''Albanija'' i ''Albanci'' i oni su i u Albaniji, i na Kosovu, i ovde - Albanci i ništa drugo. Čemu ta potreba za različitim terminima, opet kažem, u kontekstu koji sam malopre rekao? Princip da treba da rade i Srbi i Albancijeste, gospodine Vučiću, to je demokratski pristup, ali je ovde problem što Albanaca na graničnom prelazu nema ni za lek. To je sada problem, to je ta logika da ne treba. Tek su pre nekih mesec dana, iz lokalne policije, iz onog multietničkog sastava, prebacili dvojicu, više zbog tih kritika. Jer, ako odeš u Makedoniju - ima i Makedonaca, i Srba i svi oni rade na tom graničnom prelazu. Zbog čega bismo mi bili izuzetak, koje je to pravilo, da li to piše u Ustavu, da li to piše u Zakonu? Vi ćete, verovatno, reći - ne, a onda zašto je praksa takva? Znači, nisam se zalagao da budu samo Albanci, nego da budu i Albanci, jer je to civilizacijski zahtev. Konačno, ono o čemu se priča od 2001. godine, preko Koordinacionog tela, kojem su puna usta hvalospeva o tome kakve su rezultate postigli na tom području, a nikada nisu pristali na analizu, da se realno pogleda šta su uradili, šta nisu uradili, jer u integraciji Albanaca uopšte, odnosno, ni u čemu nisu uspeli. Pogledajte Koordinaciono telo za Preševo, Bujanovac i Medveđu. U tom koordinacionom telu, koje je Vlada Republike Srbije formirala od 2000. godine, sem prevodioca, nema nijednog Albanca kao rukovodećeg ili stručnog kadra, iako to telo treba da radi za Preševo, Bujanovac i Medveđu, gde većinu čine Albanci. Gde tu ima logike? O tome govorimo, gospodine Vučiću, da Albanaca nema ni izbliza, da u pojedinim institucijama uopšte nisu zastupljeni.Mi govorimo o tom civilizacijskom zahtevu, da konačno to rešimo, da se tim problemom više ne bavimo. Mislim da je gospodin Šarović pre neki dan govorio da je u Bujanovcu albanska većina, odnosno partija, eleminisala predstavnike Srba. Ja da vam iznosim podatak da je unutar administracije načelnika, unutrašnje raspodele, pola Albanaca, a pola Srba. U institucijama koje su u kompetenciji lokalne samouprave, ima otprilike, orijentacija je - 60% rukovodilaca Albanaca, a 40% Srba. A kod državnih organa nema nijednog Albanca, svi su redom Srbi u državnim organima lokalnog nivoa, opštinskog nivoa. Da vam još jednom dodam i sledeći podatak. Tamo gde Albanci vode lokalnu samoupravu, zaposleno je 35% Albanaca, a 70% Srba, a u državnim organima je obrnuto, jer svega 10%, i manje od 10% ima Albanaca. To je trenutna etnička struktura opštine Bujanovac, gde po popisu ima 60% Albanaca, a oko 30% Srba i 10% Roma i ostalih.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Aleksandar Martinović, potom narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Uvek je moje izlaganje, gospodine Duliću, u pravcu završetka rasprave. Dakle, gospodine Halimi, ja nemam nikakav problem s tim da vas zovemo kako god vi hoćete. Ako vam se ne sviđa – ''gorštak'', što u prevodu znači reč kojom smo vas nazivali – Šiptar, ili Šćiptar, ili kako bilo, zvaćemo vas kako god vi hoćete. Ako vam je tako lepo, lepše i lakše, tako ćemo vas zvati. Ja za vas imam samo jednu molbu. Dakle, da malo prekinete s ovim silnim deklaracijama i rezolucijama kojima ćete da cepate delove naših teritorija, od Kosova i Metohije, pa do onoga što ste vi nazvali Preševskom dolinom. Vi možete da se zovete kako god hoćete. Znate li koliko ljudi u Srbiji se izjasnilo da pripadaju Eskimima i ne znam kome! Ne kažem da ovo liči na to, ali možete na bilo koji način da navedete ime svoje nacije, odnosno nacionalne manjine. Nikakav problem u Srbiji s tim nikada niste imali i niko vam taj problem nije pravio. Gospodine Halimi, što ne kažete zašto ste toliko nervozni oko izgradnje tog graničnog prelaza i svega drugog, koliko su vam para davale te vaše partijske kolege, koje već tamo imaju onolike benzinske pumpe, koliko ste para dobijali od Koordinacionog centra od 2001. godine? Evo, ovde, poslanika vlasti, pa neka kažu, dok je Čović bio predsednik Koordinacionog centra, koliko ste para dobijali? Dobijali ste milijarde dinara za srpska sela, a tamo ništa nije odlazilo. O Bujanovcu ništa istinito niste rekli. Prvo ste sve koji su vam rekli da imaju veze sa SRS-om izbacili napolje, a vi znate da u Bujanovcu SRS ima mnogo više nego sve ostale srpske stranke zajedno, pošto je naš kandidat dobio tri puta više glasova nego kandidat svih ostalih srpskih stranaka zajedno. Vi ste tamo pobedili i naše kandidate sa 51:47, Stoimenovića. Dakle, 51,5 : 47. Da li je to odnos za 80:20, koliko je pravo stanje i zaposlenih i rukovodećih ljudi na nivou opštine Bujanovac? Odakle vam pravo i gde vam je moral da se vi bunite po tom pitanju? Koga hoćete da zapošljavamo na posebno osetljivim mestima, ili - da država zapošljava one koji svakoga dana izlaze s papirom i s deklaracijom u kojoj ćete da se zalažete za nezavisnost Kosova i Metohije?! Koliko ste puta vi sami rekli da ste za Ahtisarijev plan i za nezavisno Kosovo? Vi sedite u ovoj skupštini i, naravno, mi demokratski razgovaramo sa vama, sve dok se ne latite oružja, zato što smo spremni da trpimo i napad na Ustav Srbije, i na državu Srbiju, sve drugo dok je to samo verbalno. Mi slušamo i trpimo to kada nam skidate zastavu srpsku u Preševu, kada isto to činite u Bujanovcu, trpimo i to što nam pominjete Medveđu, iako ne razumem po kom kriterijumu i Medveđu, uopšte, trpate, gde vas, sa sve onima koje autobusom doterate iz Prištine i okoline, nema 20%. Šta još hoćete od Srba? Sva prava, u skladu s najvišim međunarodnim standardima, imate. Para dobijate tri puta više nego Srbi koji žive na tom istom prostoru. Šta još hoćete od nas? Šta još tražite od države Srbije? To, da obaveštavamo preko svih medija i da budemo presrećni kada slavite dan zastave, pa albansku zastavu dižete umesto srpsku, da li je to? Postrojavate UČK teroriste, ili UČPBM, kako se već zovu oni banditi koji su već više puta pucali na srpske policajce i žandare itd. Da li to tražite od nas? Izvinite, gospodine Halimi, to od nas nećete dočekati. To od predstavnika SRS-a nećete dočekati, a ako ćete i da dočekate od nekog, sumnjam da ćete od bilo koga u ovoj skupštini imati razumevanja za tako nešto. Još nešto, gospodine Halimi, izađite za ovu govornicu, a ja ću biti spreman odmah da izađem i da vam se izvinim za sve što sam rekao, da kažem, ja sam kriv za sve, biću najsrećniji čovek danas, samo izađite i kažite - ja sam ovde ravnopravan kao i vi, poštujem državu Srbiju u skladu sa njenim Ustavom omeđenim granicama. Dakle, ja, kao i vi, želim sva prava za Albance, ali smatram da je Kosovo i Metohija deo teritorije Republike Srbije. Ako to kažete, gospodine Halimi, skidam kapu, čestitam vam i izvinjavam vam se za svaku reč. Odmah vam kažem da vi to nikada nećete reći, gospodine Halimi. S kakvim, onda, pravom izlazite ovde da nam držite bilo kakve moralne lekcije i da nam objašnjavate kakav je naš odnos prema onima koji bi da nam ukinu državu, koji bi da nam otmu deo teritorije? Pokažite nam da igde u svetu većinski narod ima bolji, pametniji, nisam siguran - pametniji, ali bolji, rekao bih, i lepši odnos prema jednoj nacionalnoj manjini, ili njenim političkim predstavnicima koji žele otcepljenje ili odvajanje dela njene teritorije. Takvu zemlju na kugli zemaljskoj nećete naći, gospodine Halimi. Zahvalite Bogu što živite na teritoriji Republike Srbije, jer Srbija vam je dala da možete da se zalažete i za njeno razaranje i za njeno rasturanje, bez ikakvih posledica. Hvala najlepše.
Riza Halimi, izvolite. Siguran sam da će i vaše izlaganje biti u prilog završetka ove zanimljive debate. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, govorio sam o dve teme. Sada je ovde otvoreno bezbroj tema o kojima bih rado diskutovao, argumentima. Verovatno će biti prilike da se u okviru redovnih tačaka o tome da se razgovara argumentima. Sada o ovom pitanju, da li meni i Albancima neko dozvoljava da slobodno živimo na svojim ognjištima, u svojim kućama. Mislim da je ta tema, apsolutno, bespredmetna - da sada neko, ili radikali, ili ova ili ona vlast, dozvoljava Albancima da žive slobodno tu gde su vekovima i milenijumima bili i živeli. Mislim da je stvarno bespredmetno. To je jedno. Drugo, pre neki dan, jedan poslanik je ovde rekao da mogu da dišem čist vazduh, znači treba i za to da zahvalimo, što mi tamo čist vazduh dišemo. Ove teme su stvarno bizarne, ali hajde da krenemo redom. Imao sam prilike i izneću stavove kada bude ponovo prilika, kada je u pitanju Kosovo, uvek sam govorio da je to demokratsko pitanje koje rešavaju građani Kosova. Ovde sam predstavnik Albanaca Preševske doline, znači, mogu govoriti u ime svojih birača, a ne u ime ovih birača koji uopšte nisu učestvovali na tim izborima. (Iz sale: Da li je Kosovo Srbija ili nije?) Otvorićemo tu temu. Dozvolite da ovde iznesem ono od maločas, stvari koje su iznete a ticale su se naziva. Prvo da mi vidimo čije je to pravo da, kako god se kome prohte, da nalepnicu, kao da je to roba za prodaju. To što stalo je Vučiću, ili Šaroviću, ili nekome da Albance naziva Šiptarima, ljudi božiji, zar je to bilo čije pravo? To je poznato, jedinstveno, ako ima poštovanja i zna se red; postoje enciklopedije i postoji praksa i pridržavajmo se toga, bez tih premisa koje imaju taj uvredljivi karakter. Što se tiče glasanja u opštini Bujanovac, jedva su radikali bili najjači, ali ni izbliza onim podacima koje je maločas izneo poslanik Vučić, jer je najmanje 50 posto glasova naš kandidat dobio na tim izborima. Zaključivanje koje je maločas izvodio, na osnovu tih glasova, da je takva etnička struktura, apsolutno je neprimereno. Tačno u promilima ću vam na narednoj sednici izneti izborne podatke, siguran sam da su vaši podaci pogrešni. Tvrdim vam da je naš kandidat dobio najmanje 50 posto glasova opštine Bujanovac. (Iz sale: Da li je Kosovo Srbija ili nije?) Idemo dalje, što se tiče prava na zapošljavanje, mislim da niko nema pravo da menja ustavna načela, zakonska načela, i da se zalaže, u ime demokratije, za sasvim neke druge, nakaradne, principe. Što se tiče deklaracije koju smo dali, mi smo u subotu dali našu deklaraciju, u kojoj tražimo da se, nakon sedam godina, konačno reše životni problemi sa kojima se suočavaju Albanci i diskriminacija kada je u pitanju zapošljavanje i nerešavanje problema obrazovanja. Jel' vi znate da ova država i ova vlada nema pojma o visokom obrazovanju svojih građana? Građani ove države, apsolutno, ni dinara ne dobijaju od republičkog fonda za stipendije, za kredite, uopšte, Vlada nema pojma gde mladi Albanci Preševa, Bujanovca, Medveđe završavaju visoke škole...
Gospodine Halimi, stvarno vas molim da polako privodite kraju ovo zanimljivo izlaganje.
... da o pojedinim temama ozbiljno raspravljamo, jer stvarno iziskuju ozbiljan pristup. Konačno je vreme.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, ali hajde da završimo, stvarno da završimo ovu debatu, besmisleno je da pričamo.
Nije trebalo biti mnogo pametan, pa znati šta je politika gospodina Halimija. Ovo sam izveo ne slučajno, ovo sam izveo ne zbog gospodina Halimija i zbog Srba, čak ne ni zbog naših Srba u Bujanovcu i Preševu i na Kosovu i Metohiji, koji znaju kakva je politika Rize Halimija. Ovo sam izveo zbog onih koji nam iz raznih nevladinih organizacija svakog dana sole pamet kako su, eto, neki netrpeljivi prema manjinskim poslanicima, tj. poslanicima pripadnicima nacionalnih manjina i ne dozvoljavaju im da kažu sve šta misle. Namerno sam ovo izveo da bih pokazao da imate čoveka u Parlamentu koji vam se otvoreno zalaže za cepanje teritorije, koji se otvoreno bori protiv Ustava Republike Srbije i koji bi na svaki način da razori Srbiju. Znam, gospodine Halimi, da vi mislite da je to, kako vi kažete, demokratsko pitanje, odnosno da albanska većina treba da odluči o nezavisnosti Kosova. Nisam vas čuo da ste rekli da je demokratsko pitanje kada su Srbi Krajišnici donosili odluku da imaju pravo da ostanu u nekadašnjoj Jugoslaviji, nisam vas čuo da Srbi u Republici Srpskoj imaju pravo da donose odluku, a oni su bili konstitutivni narod u bivšoj Jugoslaviji, a Albanci su svuda na prostoru bivše Jugoslavije bili pripadnici samo nacionalne manjine, te iz prava nacionalnih manjina nikako ne može da se proizvede konstitutivno pravo na samoopredeljenje i stvaranje države. To je pravno-politički posmatrano. Gospodine Haljimi, mene čudi da vi ne znate rezultate izbora u Bujanovcu. Odnos je bio mnogo manji nego ikada, zato što ste bili iznenađeni podrškom koju je romska populacija dala kandidatu SRS-a, u velikoj meri i u velikom broju. Zato je Ceke Stojmenović dobio toliko značajan i nikada veći broj glasova u poslednje vreme, koliko jedan srpski kandidat protiv Arifija može da dobije. Znam da to vas naročito ne interesuje. I da je 55, a nije, nego je 51 ili 52, molio bih vas, gospodine Haljimi, da mi kažete kakve to veze ima sa 80 ili 90% zaposlenih Albanaca na rukovodećim položajima? Gde su tu Srbi? Da li su oni građani drugog reda, da li su Srbi ti koji treba da dišu svež vazduh, kako vi govorite, svuda, ne samo na Kosovu, već i u Preševu, Bujanovcu i na svakom drugom mestu? Gospodine Haljimi, nisam govorio ovde da vi treba da budete zahvalni što dišete svež vazduh ili što živite na svojim ognjištima "milenijumima", malo ste preterali, ali možda ne znate šta je milenijum, pa ste pobrkali sa vekovima, ali nije ni bitno, nije ni naročito važno. U krajnjoj liniji, gospodine Haljimi, suština je u sledećem, ne u tome da li vi dišete svež vazduh, jer ga dišete, ali moje pitanje za vas je - da li dišu Srbi svež vazduh u Kosovu Polju, da li ga dišu u Čaglavici ili u Lipljanu, da li ga dišu u Peći, Prizrenu, Goraždevcu, Kamenici, Vitini, Novom Brdu, Prilužju, Plemetini, Babinom Mostu, da li ga dišu u Preševu i Bujanovcu, da li ga dišu u Trnovcu, gospodine Haljimi? Ja to ne prebacujem vama, prebacujem svima nama ostalima, jer teško nama. Zato i vidimo, posle ovakvih vaših izlaganja, zašto i dokle nam je država spala. Za sve to mi sami, Srbi, krivi. Tako nam i treba. Hvala vam.
Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se na osnovu člana 226. Poslovnika. Naime, dužan sam da obavestim građane Srbije i narodne poslanike koji sede u Narodnoj skupštini Republike Srbije da DS, predvođena svojim ministrom za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Milanom Markovićem, ovih dana pokušava da na protivzakonit način preuzme vlast u opštini Ruma. Da vas podsetim, opština Ruma je još početkom HH veka, u vreme Jaše Tomića, bila, kako se tada zvala, "radikalska tvrđava u Sremu". To je ostala i do dan-danas. Na izborima u januaru 2007. godine, izborna lista SRS-a osvojila je 39,30% glasova izašlih birača, a izborna lista DS-a manje od 23% glasova. Međutim, Demokratska stranka, u želji da reprizira 5. oktobar u opštini Ruma, ovih dana, uz pomoć svog ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Milana Markovića, pokušava da, kršeći Zakon o lokalnoj samoupravi, kršeći Zakon o lokalnim izborima i Poslovnik SO Ruma, preuzme vlast u toj opštini. O čemu se radi? Za 12. septembar 2007. godine bila je zakazana sednica Skupštine opštine. Nakon otvaranja sednice, predsednik Skupštine je konstatovao da su bivšim odbornicima SRS-a, u pitanju su dve gospođe i jedan čovek, neću sada ovde da im pominjem imena, prestali mandati odbornika zato što su podneli ostavke. Ostavke su svojeručno potpisane od strane tih odbornika i ne predstavljaju nikakav falsifikat. Nakon što je predsednik Skupštine konstatovao prestanak mandata, shodno Zakonu o lokalnim izborima, članu 45. stav 1. tačka 2), nastala je neopisiva gužva. Ti veliki odbornici iz te, tobožnje, Demokratske stranke, koja izgleda ima monopol da nas uvodi u Evropsku uniju, pokušali su da izazovu fizički incident, vređali su predsednika Skupštine, bez dozvole su uzimali reč i izlazili za govornicu i predsedniku Skupštine nije ostalo ništa drugo nego da prekine sednicu. Nakon što je prekinuta sednica i nakon što je legalni predsednik Skupštine izašao iz sale, odbornici DS-a i njihovi sateliti su ostali u sali, zajedno sa tri građanina kojima je prestao mandat i koji u tom trenutku više nisu bili odbornici, i nastavili tu sednicu, na kojoj su, protivno Zakonu o lokalnoj samoupravi, tobože, smenili predsednika Skupštine i zamenika predsednika Skupštine. Predsednik Skupštine je iz SRS-a, a njegov zamenik je iz SPS-a. Juče oko 13,45 časova, a da vas podsetim, to je vreme kada je SRS žestoko kritikovala Predlog zakona o državnom pečatu i Predlog zakona o pečatu državnih i drugih organa, dok je ministar Marković ovde nervozno šetao sa rukama u džepovima, smejao se i slao poruke preko mobilnog telefona, u SO Ruma je putem faksa stigao jedan dopis za koji ne znam kakva mu je pravna priroda. Nigde se ne poziva gospodin ministar Marković na član bilo kog zakona, nema naziv ovaj akt, dakle, ne piše ni da je rešenje, ni da je zaključak, ni da je preporuka, bilo šta. Ovo je privatno tumačenje jednog građanina, kako on tumači Zakon o lokalnoj samoupravi, i to na vrlo nestručan i partijski obojen način. Dragi građani Srbije, pogledajte kako ministar Marković tumači da li je nekome prestao mandat. "Naime, nesporno je da je na 28. sednici SO Ruma, održane 12. septembra 2007. godine, nakon što je otvorio sednicu, predsednik Skupštine dr Ljubiša Jezdimirović konstatovao da su odbornici Ružica Dimlić, Snežana Brkić i Ozren Bojić podneli ostavke na funkcije odbornika, te da im je, saglasno članu 45. stav 1. tačka 2) Zakona o lokalnim izborima, prestao mandat odbornika u SO Ruma", a samo dve rečenice kasnije, taj isti ministar kaže: "Pri ovakvom stanju stvari, jasno je da se nisu stekli uslovi za prestanak mandata odbornika Ružice Dimlić, Snežane Brkić i Ozrena Bojića." Po Poslovniku SO Ruma, glasački listići, kada se glasa o razrešenju predsednika Skupštine, moraju da budu overeni pečatom SO. To se, u ovom slučaju, nije desilo. Evo kako ministar to tumači: "Odluke su donete potrebnom većinom glasova, pri tome, nije bilo povrede procedure koje su učestvovale ili koje su mogle da utiču na zakonitost samih odluka". Jasno je da ministar, kršeći Ustav, kršeći Zakon, kršeći svoja ovlašćenja kao državni službenik, pokušava, na protivzakonit način, da jednu stranku koja nema uporište u biračkom telu uvede u vlast, kršeći na taj način narodnu volju koja je izražena na izborima 2004. godine.
Vreme.
Istovremeno, ta ista vlast, na državnom nivou, ne želi da raspiše izbore za gradonačelnika Beograda, iako su se stekli uslovi iz Zakona o lokalnim izborima i Zakona o lokalnoj samoupravi, jer se plaše da će na tim izborima za gradonačelnika Beograda da pobedi kandidat SRS-a. Molim vas, predsedniče Skupštine, da mi dozvolite da postavim dva poslanička pitanja ministru Markoviću. Prvo, na osnovu kog člana Zakona o lokalnoj samoupravi je dao ovakvo tumačenje dešavanja na sednici SO Ruma i kakva je pravna priroda ovog dopisa koji je stigao?
Dame i gospodo narodni poslanici, od 10 časova, kada smo počeli rad, povodom Poslovnika se javilo 20 narodnih poslanika. Pošto na spisku ima još pet narodnih poslanika, a s obzirom na to da smo potrošili sat i 16 minuta rada Skupštine na različite teme, moram da vas obavestim da ću morati strogo da se pridržavam poslovničke odredbe koja je vezana za izlaganje od tri minuta. I juče i danas sam pokušao da, pre svega, svojim nečinjenjem, odnosno neupozoravanjem na vreme, apelujem na vašu odgovornost da svoja poslanička pitanja i izlaganja svedete na tri minuta, što se, očigledno, pokazalo kao nemoguće, tako da ću vas uredno upozoravati kad vam treći minut istekne. Molim vas da, nakon ovih poslanika koji su se javili, zaista počnemo diskusiju i da poštujemo vreme i ovih građana koji nas gledaju i ovog parlamenta, koji i te kako košta. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Vujadinović, potom dr Nikola Žutić, Vladan Batić, Nemanja Šarović i Vlatko Ratković.
Poštovane dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, najpre se izvinjavam što i sam doprinosim da se odlaže početak rasprave o temi, ali mislim da ova moja tema to zaslužuje. Reč je o uticaju precenjenog, po mom mišljenju, kursa dinara na neto izvoznike, na ona preduzeća koja imaju veće devizne prilive od deviznih odliva. Što se tiče kursa dinara i prihoda neto izvoznika, on je 36 meseci nominalno na istom iznosu. Za to vreme, cene na malo su rasle, zvanično, oko 36 procenata, a pojedini inputi, važni inputi, rasli su i do 50 procenata. Sve to je uslovilo da su neto izvoznici, po svojim platama, sa sredine liste u privredi Srbije, postali ''fenjeraši'', svi izvoznici su postali ''fenjeraši'', odnosno izvoznakonkurentnost naše privrede i velikih neto izvoznika se drastično smanjila. A zašto i dalje izvoze? Zato što nemaju alternativu. Zato što je domaće tržište malo, što tražnja ne postoji i što je jedina alternativa da prekinu proizvodnju. Poznato je, svi ekonomski analitičari i javnost se slažu da je sadašnji prejaki dinar, u stvari, osnovno stabilizaciono sidro kojim se brani jednocifrena inflacija, zato što je, na drugoj strani, javna potrošnja povećana. Mi bismo se mogli složiti, ali gde je alternativa, gde je supstitucija za neto izvoznike. Potpuno je nelogično da se izvozna konkurentnost privrede smanjuje u situaciji kada je naš spoljnotrgovinski deficit dostigao i prestigao 15 procenata bruto društvenog proizvoda. U tom smislu, koristim prisustvo gospodina ministra Cvetkovića da apelujem da Vlada razmotri položaj neto izvoznika. Citiram tvorca slovenačkog ekonomskog čuda, koga profesor Cvetković odlično poznaje, Jože Mencigera, koji kaže: ''Ne razumem premijera i guvernera koji daju primat jednocifrenoj inflaciji i stabilnosti cena, u odnosu na stanje privrede, ne razumem to''. Još samo jedno,naši ekonometričari su rekli da jedan procenat rasta dinara, depresijacije dinara, izaziva 0,25 procenata inflacije. Pa zašto nismo to učinili, za 10 posto rasta kursa mi bismo imali porast inflacije od 2,5 posto. To je bolje za neto izvoznike, za izvoznu konkurentnost privrede, nego što po svaku cenu branimo jednocifrenu inflaciju. Molim gospodina Cvetkovića da, ako je moguće, neto izvoznicima Vlada što pre da odgovor na pitanje šta mogu da očekuju i čemu da se nadaju.
Hvala. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nikola Žutić.
Dame i gospodo narodni poslanici javljam se po Poslovniku, član 226. Da se vratimo na ime Šiptar, Albanac, koje je ovde pokrenuo gospodin Halimi. Gospodo poslanici, Šiptari sami sebe vređaju, jer sebe nazivaju Šiptarima. Sebe su nazivali Šiptarima skoro do sedamdesetih godina 20. veka. Treba istaći da se službeno, izvorno, Albanija zove Šiptarija.
Gospodine Žutiću, po kom članu Poslovnika ste se javili, pošto pokušavamo da uvedemo stvari u red?
Javljam se po članu 226. Dakle, sama Albanija sebe naziva ''Šiptarija'', službeno, a naziv Albanci potiče od italijanske reči, koja je takođe novog datuma, tako da ove priče gospodina Halimija o enciklopedijama, ne stoji, pogotovo o enciklopediji Jugoslavije, čiju je odrednicu pisao albanski istoričar Ali Hadri. To su sami falsifikati. Dalje, do Drugog svetskog rata, Šiptari su nazivani Arnautima, Arbanasima. Brojni Arbanasi su bili Srbi islamske vere, koji su zbog te verske komponente, preko albanizacije, postali Šiptari, odnosno današnji Albanci. Jasno je da se naziv - Albanci koristi tek od 70-tih godina, u političke, velikoalbanske svrhe, u svrhu stvaranja velike Albanije. Naročito 1968. godine, kada je Fadilj Hodža ukinuo čak i naziv Metohija. Samo da se kratko i jasno vidi koje su prave naučno-istorijske činjenice.
Hvala. Po Poslovniku se javio narodni poslanik dr Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, povreda odredbe člana 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine, pitanje za ministra za Kosovo i Metohiju. Da li je tačno da su pojedine opštine na Kosovu i Metohiji od 2001. godine dobijale sredstva iz budžeta Kosova i Metohije, u kom iznosu i za koje namene? Da li su pojedine institucije na severnom Kosovu, od 2001. godine, dobijale sredstva iz budžeta Kosova i Metohije, u kom iznosu, za koje namene i kako su ta sredstva prikazivana? Da li su opštine sa Kosova i institucije sa Kosova i Metohije za iste namene dobijale sredstva i iz budžeta Republike Srbije? Ovo sve pitam zbog dvojnog morala nekih govornika Srba sa Kosova i Metohije. Govoreći o albanskoj manjini, koja ima većinu resora u Vladi Kosova i Metohije, oni ih nazivaju najpogrdnijim rečima, ali kad od njih dobijaju pare, onda to prestaje. Izgleda da novac nema nacionalni predznak. Izgleda da je dvojni moral veoma prisutan. Par pitanja za samog ministra. Koliko u ovom momentu ima zaposlenih u Ministarstvu za Kosovo i Metohiju? Brojnije je od mnogih, po definiciji, većih, obimnijih ministarstva, koja, zbog potreba, treba da imaju veći broj zaposlenih. Koliko je u poslednjih mesec dana zaposleno novih savetnika u Ministarstvu za Kosovo i Metohiju? Da li između 30 i 50? Šta radi ministar sa tolikim savetnicima? Da li zna kako se zovu? Jel se tako brane Srbi sa Kosova i Metohije? Još jedno pitanje, koje nema veze s ovim, ali povukao me je gospodin Vučić, govoreći o čistom vazduhu. Sa ove govornice sam postavio pitanje ministru za ekologiju, hvaleći ga što je preduzeo efikasne mere i podneo krivične prijave zbog pomora ribe u nekim rekama, ali tražeći da se pozabavi pomorom građana, ljudi, zbog enormnih zagađivanja i akcidenata koji se dešavaju, recimo, na teritoriji opštine Obrenovac. Kaže ministar, u odgovoru, da nije podneo krivične prijave zato što nije bilo podataka o merenju, a ljudi tamo umiru svakog dana od enormnog zagađenja, od pepelišta, jer, kada se podigne pepeo, ne vide se sela Krtinska, Urovci, Mladost. To je neodgovornost. Gospodine predsedniče, vama jedna opaska. Malopre ste sami priznali da kršite Poslovnik. Ne možete da kažete - sad više neću kršiti Poslovnik, od sada reklamacije, povrede Poslovnika ima da traju tri minuta. Pa, vi ste uveli tu praksu. Vi ste dozvolili da pojedini poslanici o povredi Poslovnika govore po devet minuta. Znači, Poslovnik se ne može kršiti nikad i mora se biti konsekventan i dosledan. Hvala vam.
Hvala vama. To ću i da činim, gospodine Batiću, hvala na primedbi. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nemanja Šarović, a potom narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dakle, prvi osnov je replika, jer me je gospodin Riza Halimi pomenuo poimenično u nekoliko navrata, a drugi osnov je povodom Poslovnika. Dakle, gospodine Riza, Vi kažete da ste, navodno, ugroženi na području Preševa i Bujanovca. Ne znam zašto, potpuno neopravdano, trpate i Medveđu u tu oblast. Izmišljate nekakve nove geografske pojmove. Svima je dobro poznato da Medveđa nema nikakve veze sa Preševom i Bujanovcem. Čak, ona pripada potpuno drugom, odnosno Jablaničkom okrugu, a ne Pčinjskom, kao ove prve dve opštine o kojima ste pričali. Druga stvar, kažete da ne možete da dišete. Ne znam od čega to, gospodine Halimi? Vi apsolutnu vlast držite u Preševu, vi apsolutnu vlast držite u Bujanovcu, ne računajući gospodina Novicu Manojlovića iz DS-a, sa kojom ste u koaliciji, ali on se ne može nazvati predstavnikom Srba, jer su tamo predstavnici Srba isključivo odbornici SRS-a. Podsetiću Vas na izborne rezultate, vi niste bili sigurni. Naš kandidat na lokalnim izborima, kandidat za predsednika Opštine, gospodin Svetislav Stojmenović, dobio je 9056 glasova u drugom krugu, od manje od 11.000 upisanih Srba. To jasno govori kolika je tamo želja Srba da ih predstavljaju predstavnici SRS-a. Sada ću iskoristiti priliku da pomenem i neke druge stvari. Pod apsolutnom kontrolom držite i Radio-televiziju Bujanovac, dakle, lokalnu televiziju, koja bi morala služiti interesima svih građana, bez obzira na to kojoj nacionalnosti ili veroispovesti pripadaju. Ta televizija je dužna, kao i sve ostale, da poštuje i zakone i Ustav Republike Srbije. Mislim da bi Republička radiodifuzna agencija morala mnogo više, bez obzira na to što je najveći deo programa na albanskom jeziku, tj. predstavnici Republičke radiodifuzne agencije su dužni da se upoznaju sa radom te televizije, posebno sa sadržajima koje emitujete. Podneo sam, 15. juna ove godine, krivičnu prijavu Okružnom javnom tužilaštvu u Vranju, jer je 25, 26. i 27. maja, od 20 časova, na Radio-televiziji Bujanovac emitovana emisija u kojoj su pripadnici terorističke organizacije, tzv. Oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe, i njeni politički predstavnici pozivali i podsticali pripadnike albanske nacionalne manjine na izvršenje krivičnog dela ugrožavanja teritorijalne celine Republike Srbije, iz člana 307. KZRS, krivičnog dela oružane pobune, iz člana 311. KZRS, kao i na izvršenje krivičnog dela terorizma, iz člana 312. KZRS. Takođe, smatram da su izvršena i krivična dela izazivanja nacionalne, rasne i verske mržnje i netrpeljivosti, iz člana 317. Krivičnog zakonika Republike Srbije, i krivično delo pripremanja dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Srbije.
Gospodine Šaroviću, hvala vam.
Gospodine Duliću, tema je veoma ozbiljna i Vi biste morali ...
Tema je, naravno, ozbiljna, ali ćete se vi ponovo javiti po Poslovniku, pa ćete nastaviti. Moramo striktno da poštujemo Poslovnik, jer, očigledno, nije moguće da se na drugačiji način uvede red ovde. Izvolite, po Poslovniku se javio narodni poslanik Vlatko Ratković, pa Riza Halimi, pa Vi.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Poštovaću vreme koje određuje Poslovnik. Tiče se opšte situacije u opštini Ruma. Ovim putem se obraćam, prvenstveno, građanima opštine Ruma. Meni je žao što uvaženi kolega, gospodin Martinović, magistar pravnih nauka, koji sprema i doktorsku disertaciju, mora i za ovom govornicom i na drugim mestima da ispravlja posledice jedne katastrofalne, destruktivne i autističke politike koju je establišment SRS-a vodio u Rumi, a taj establišment je oličen u predsedniku opštine Ruma Srđanu Nikoliću, koji je, samo da podsetim, i smenjen sa mesta predsednika Opštinskog odbora SRS-a u Rumi. Mislim da je to presedan u celoj Srbiji. Nakon toga, predsednik opštine je imao jednog zamenika, kojega je denuncirao, zatim, drugog zamenika, koga je denuncirao. Napraviću malu digresiju. Od 2005. godine, nepunih godinu dana nakon lokalnih izbora, nekoliko odbornika SRS-a, tadašnji zamenik predsednika SRS-a, zamenik predsednika opštine iz redova SRS-a, predstavnici SPS-a i DSS-a i nekoliko nezavisnih odbornika, inicirali su jedan sastanak sa Demokratskom strankom u Rumi zbog nepodnošljivog stanja u lokalnoj samoupravi opštine Ruma. Mislim da tada kolega Martinović nije bio član SRS-a, mislim da nije. Što se tiče izbora o kojima je kolega govorio, republičkim izborima, navešću jedan svežiji primer, a to je primer od pre dve nedelje. U Mesnoj zajednici Platičevo, održani su izbori za Savet Mesne zajednice, gde se biralo 15 kandidata za člana Saveta i, da se izrazim sportski, rezultat je 15:0 za DS. Što se tiče akta Ministarstva na koji se pozvao uvaženi kolega, samo ću da kažem sledeće. Demokratska stranka je u više navrata u toku poslednje tri godine, i dok je ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu bio gospodin Lončar, intervenisala i dostavljala predstavke, ukazujući na povrede zakona, Poslovnika i Statuta Skupštine opštine Ruma, i poštovali smo sve odluke koje je tadašnji ministar doneo. Pozivam predstavnike SRS-a na lokalnom nivou i kolegu Martinovića, kao legalistu, kao pravnika, kao intelektualca, da poštuju odluke državnih organa Republike Srbije. Ostavke ova tri odbornika, na koje se pozivaju, ne postoje. Ova tri odbornika, Ružica Divnić, Snežana Brkić i, mislim, Ozren Bojić nisu dostavili te ostavke, naprotiv, oni su podneli krivične prijave protiv nn izvršilaca zbog krivičnog dela falsifikovanja službene isprave. Zahvaljujem.
Hvala puno. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Riza Halimi, potom narodni poslanik Nemanja Šarović. Odmah da dam jedno objašnjenje narodnom poslaniku Nemanji Šaroviću. Nemam nameru da prekidam bilo koga usred rečenice, ali očigledno je ovo jedini način da uvedemo ovu raspravu o povredama Poslovnika u red. Izvolite. Imate tri minuta, gospodine Halimi.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, radi objektivnosti, ja sam maločas dobio podatke iz opštine Bujanovac sa poslednjih izbora. Nagip Arifi je imao 10.541 glas, 53,79%, kandidat radikala Stojmenović - 9.056 glasova, 46,21%. Na brzinu smo ja i poslanik Vučić izneli podatke koji se ne poklapaju s ovim. Ja sam iznosio 55%, on 51%, za našeg kandidata, ali evo, radi istine. E, sad, tema Medveđe, ispustio sam maločas. Nekoliko puta se ovde iznosi zašto, uopšte, spominjem Medveđu. Hajde da objasnim. Partija za demokratsko delovanje, formirana 1990. godine, okuplja Albance u Preševu, Bujanovcu i Medveđi. Opština Medveđa je 1981. godine imala 33% Albanaca, a na popisu 1991. godine, 28% Albanaca; sa 33%, taj procenat je pao na 28%. Trenutno ima svega 7%, otprilike, 700 do 800 Albanaca je u opštini Medveđa. Ogroman broj, negde oko 4000 Albanaca, masovno je napustilo svoja ognjišta nakon Kumanovskog sporazuma, kada se povukla Vojska i policija sa Kosova i koncentrisala se na području, uglavnom, Preševa, Bujanovca i Medveđe. Tada se bilo niz teških incidenata i u toj atmosferi su oni napustili svoja ognjišta, kao što su ih napustili i Albanci u Karadahu, opština Preševo, i u svim planinskim predelima opštine Bujanovac, i još uvek se nisu vratili. Govorim u tom kontekstu, a o iseljavanju u celini možemo razgovarati. Pošto je Medveđa aktuelna, govorim o Medveđi. Iz Medveđe su ranije išli Albanci i Srbi, naravno, iz ekonomskih razloga. Ja govorim o ovim poslednjim dešavanjima u opštini Medveđa, znači, uglavnom u ovih sedam godina, od Kumanovskog sporazuma do današnjeg dana.
Vreme.
Ne vidim nijedan razlog da se ovde sprečava poslanik da govori o svojim biračima. Albanci Medveđe su moji birači i oni, jednostavno, čine ...
Normalno. Hvala, gospodine. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nemanja Šarović,potom narodni poslanik Aleksandar Martinović. Ja se nadam da ćemo tada preći na raspravu o tački dnevnog reda. Izvolite.
Gospodine Halimi, evo, oko jedne stvari ćemo se možda i složiti. Vi kažete da su Albanci napustili Medveđu onda kada su se Vojska i policija povukle sa teritorije Kosova i Metohije. Dakle, slažemo se, srpska vojska i policija treba da se vrate na Kosovo i Metohiju, pa će onda i Albanci moći da se vrate u Medveđu. Druga stvar, gospodine Duliću, ja sam rekao da sam se javio po dva osnova. Prvi osnov mi je bio u skladu sa Poslovnikom, član 101, kao replika gospodinu Rizi Halimiju, a drugi osnov mi je bio u skladu sa članom 226. Krajnje je nekorektno što ste me prekinuli, diskusija je bila veoma ozbiljna. Ja to jedino mogu da shvatim da vi, kao predstavnik DS-a, štitite vašeg koalicionog partnera Rizu Halimija.
Samo sekund, gospodine Šaroviću, da razrešimo to. Znači, nije moguće spajanje rasprave po dva osnova. Vi ste dobili reč po jednom osnovu, govorili ste tri minuta. Ja sam vas upozorio. Evo, ide novo vreme, sada ćete dobiti novo vreme za drugi osnov. Vi imate poslovničku mogućnost da se javite još sto puta ako želite, ali razumite potrebu da se u ovom trenutku uvede red, s obzirom na to da smo skoro dva sata potrošili na raspravu po Poslovniku. Izvolite sada, imate novo vreme, po osnovu koji ste hteli.
Gospodine Duliću, nemojte kršiti Poslovnik i onda ćemo mnogo manje vremena trošiti na raspravu o vašim povredama Poslovnika. Dakle, vi ste ponovo prekršili Poslovnik, niste imali pravo da me prekinete, a prekinuli ste me samo zbog toga što niste imali dovoljno strpljenja da me saslušate ta tri minuta na koliko imam pravo. Nastaviću o delovanju gospodina Rize Halimija na prostoru Bujanovca, da vidimo kakav je on to demokrata. Dakle, 25, 26. i 27. maja, u udarnom terminu od 20 časova, emitovana je emisija u kojoj su veličani pripadnici i ciljevi terorističke organizacije, tzv. Oslobodilačke vojske Preševa Bujanovca i Medveđe. Vođa ove terorističke organizacije Ridvan Ćazimi predstavljen je kao borac za slobodu albanskog narodai za okončanje okupacije navedene tri opštine od strane Republike Srbije. Kao što je poznato, krajem 2001. godine, odnosno krajem 2000. i početkom 2001. godine, u sukobima sa ovom terorističkom organizacijom poginulo je 25 pripadnika Vojske i policije Republike Srbije. I sam Ridvan Ćazimi, terorista, likvidiran je prilikom izvršavanja jednog od tih terorističkih napada. Pored Ridvana Ćazimija, koji je bio glavna zvezda ove emisije, pojavljuje su u njoj i Riza Halimi, narodni poslanik uSkupštini Republike Srbije, pojavljuje se Nagip Arifi, predsednik opštine Bujanovac, Jonuz Musliju, potpredsednik opštine Bujanovac i drugi. Na snimku se vide i delovi skupova koji su organizovani u čast obeležavanja dana pogibije Ridvana Ćazimija, koga su teroristi nazivali ''kapetan Leši''. Tražio sam da Okružno javno tužilaštvo preispita navode i stavove iznete u pomenutoj emisiji, jer je, po mom mišljenju, nedopustivo da neko ko se nalazi na tako važnim funkcijama u Republici Srbiji iznosi ovakve stavove, čime je izvršen veći broj krivičnih dela. Nedopustivo je da bilo ko podstiče, podržava ili opravdava napade na predstavnike državnih organa Republike Srbije i terorizam, ili da zagovara nacionalno otcepljenje bilo kog dela Republike Srbije, što je, nesporno, cilj ove terorističke organizacije koju gospodin Riza Halimi promoviše. U emisiji se vide i pripadnici tzv. Oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe na području sela Samoljica i Končulj, u maskirnim uniformama, naoružani automatskim puškama i drugim oružjem, kako se pripremaju za izvođenje i neposredno izvode terorističke napade na predstavnike državnih organa Republike Srbije. Emitovanje ovih emisija je izazvalo veliko uznemirenje građana Republike Srbije na pomenutom području i bilo je neophodno daOkružno javno tužilaštvo najhitnije reaguje. Naravno, do toga nije došlo. Ja sam 22. juna podneo i urgenciju republičkom javnom tužiocu Slobodanu Jankoviću i tražio sam i od njega da urgira da Okružno javno tužilaštvo uradi ono što je dužno po zakonom. Nažalost, evo, sada je već oktobar, odgovora nema, a reći ću u narednom javljanju šta je posledica nepostupanja državnih organa. Zamolio bih još predsednika Narodne skupštine da prosledi poslaničko pitanje ministru pravde gospodinu Petroviću. Dakle, da li je Okružno javno tužilaštvo u Vranju postupilo po mojoj prijavi i da li je republički javnih tužilac, po urgenciji, bilo šta preduzeo? Hvala.
Hvala puno. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 226. Poslovnika. Srpska radikalna stranka, zaista, nema ništa protiv toga da DS u opštini Ruma vrši vlast, ali DS mora da pobedi na izborima da bi imala većinu u Skupštini opštine Ruma. Vlast se dobija i gubi na izborima, to je osnovno pravilo parlamentarne demokratije i tog pravila se DS ne pridržava. Većinu, koju, u stvari, nemaju, skrpili su tako što su kupili nekoliko odbornika, tako što su jednom bivšem odborniku SRS-a, zamislite, izmalterisali kuću, tako što su jednom drugom odborniku nudili novac, trajno zaposlenje, itd. Ministar Milan Marković je brutalno prekršio Zakon o lokalnoj samoupravi. Ministar nema pravo da daje svoja subjektivna tumačenja Zakona o lokalnoj samoupravi. Ministar može samo da poništi pojedinačne akte koji nisu doneti u skladu sa Zakonom. Ovde nema šta da se poništava, ovo nije rešenje, ovo nije zaključak, ovo nije preporuka. Ovo je, dame i gospodo narodni poslanici, kako mali Đokica tumači Zakon o lokalnoj samoupravi i ovo, apsolutno, nikoga ne obavezuje. Ponavljam svoja poslanička pitanja ministru Markoviću. Kakva je pravna priroda ovog dopisa koji nam je poslao, jer ovo nije pravni akt, i na osnovu kog člana Zakona o lokalnoj samoupravi je poslao ovaj dopis? Takođe, želim da upoznam narodne poslanike da su danas tobožnji i lažni, novi predsednik Skupštine opštine i njegov zamenik iz DS-a, Nenad Bojović i Milan Smiljanić, nasilno upali u zgradu Skupštine opštine Ruma, obili kancelariju sekretara Skupštine i pokušali nasilno da oduzmu pečat. Zahvaljujući brzoj intervenciji policije, pečat je vraćen, ali to je samo jedan od dokaza kako se DS ponaša na terenu. Sve njihove priče o EU, o evropskim integracijama, o demokratiji, o vladavini prava, padaju u vodu kada se pogledaju njihova dela, a dela su kršenje Ustava, kršenje zakona i kršenje izborne volje građana. Moram zbog javnosti da kažem sledeće. Na izborima 2004. godine, SRS u opštini Ruma je osvojila 20 odborničkih mandata, DS je osvojila 8. To je rezultat narodne volje. Ovo što se danas dešava nije rezultat narodne volje, nego političke trgovine, koju ministar Marković, protivno zakonu, želi da blagoslovi.
Hvala. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Riza Halimi, potom Nemanja Šarović. Gospodine Halimi, i vi i poslanici sa kojima debatujete, danas mogli biste da odete u neku TV emisiju, pa da ovo raspravite. Zaista nema smisla da Skupština celo jutro raspravlja o problemima Preševa, Bujanovca i Medveđe. Izvolite.
Ja ću samo još ovom prilikom, jer je izneto niz neistina malopre, da odgovorim, zbog dostojanstva ovog doma. Ne znam šta je gospodinu Šaroviću danas, nema partijsku disciplinu, nema bedž, pa, verovatno, dopušta sebi slobodu da s ovakvim proizvoljnostima izlazi pred narodne poslanike. Počnimo redom. Spomenut je Ridvan Ćazimi. Ridvan Ćazimi je ubijen u danima kada je izvršena relaksacija Kopnene zone sigurnosti, po Sporazumu o demilitarizaciji, jer je to trebalo da traje od 24. do 30. maja. On je ubijen u prvim danima početka relaksacije. Ridvan Ćazimi je bio predsednik delegacije koja je postigla sporazum, zajedno sa međunarodnom zajednicom i s predstavnicima Vlade Republike Srbije. On je u više navrata, u školi u Lučanu, vodio albansku delegaciju u direktnim razgovorima s predstavnicima Vlade, koje je organizovala međunarodna zajednica. On je ubijen u trenucima kad nije bilo borbe. Ustreljen je snajperom, sa velike udaljenosti, ni u kakvom oružanom sukobu. Traži se dugo vremena da istina o tome izađe na videlo. Trebalo bi da se gospodin Šarović zalaže i za to da se ovde, i ne samo ovde, već u institucijama pravosuđa Srbije, postavi pitanje kako su ubijena braća Saćipi. Oni su, 26. januara 2000.godine, vraćajući se sa posla, u traktoru, ubijeni od strane policije. Nikada do sada to nije izašlo ni u jednom sudskom organu. Slažem se sa tim, ne samo u TV emisiji, nego, dajte, u bilo kom forumu da razgovaramo, ali s argumentima, a ne da se o tragičnim sudbinama ljudi na ovako bezobrazan način razgovara.
Hvala. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Gospodine Duliću, zaista sam neprijatno iznenađen činjenicom da vi niste reagovali na ovakvo izlaganje vašeg koalicionog partnera Rize Halimija. Nedopustivo je da bilo ko s ove govornice vređa poslanike, a rekao je da je neko, misleći na mene, na bezobrazan način diskutovao. Ja nikoga nisam uvredio. Isključivo sam izneo činjenice. Druga stvar, gospodin Riza Halimi je izneo najteže moguće optužbe protiv državnih organa Republike Srbije, protiv MUP-a Republike Srbije. Ridvan Ćazimi nije ubijen. Ubistvo je, gospodine Halimi, protivpravno lišavanje života. Ovo nije bilo protivpravno, nego pravno lišavanje života. Dakle, pripadnici državnih organa Republike Srbije postupali su u skladu sa zakonom i likvidirali u borbi teroristu, pripadnika tzv. Oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe. Pazite dobro, ovog puta mogu da kažem da, možda, niste shvatili domašaj vaših reči, ne znate šta ste izgovorili, ali niko od pripadnika terorističkih organizacija nije ubijen, on može samo da bude likvidiran. Druga stvar, gospodin Riza Halimi je, očigledno, sateran u ćošak argumentima, napustio salu ovog trenutka, ali nastaviću da iznosim činjenice o njegovom delovanju. Pre dva-tri dana, doneta je jedna deklaracija, za koju je ideju dao gospodin Riza Halimi, u kojoj se tvrdi kako je bezbednosna i politička situacija u opštinama na jugu Srbije ugrožena. Zašto je ugrožena? Zato što pripadnici albanske nacionalne manjine, koji su simpatizeri gospodina Rize Halimija i visoki funkcioneri, ne poštuju državne organe Republike Srbije. Pre dva meseca bačena je bomba u dvorište kuće rođenog brata Nagipa Arifija, predsednika opštine Bujanovac. To je dvorište do dvorišta, kuća do kuće. Šta mislite, šta se desilo? Ništa. Nije čak ni prijavljeno policiji. Tek posle više od 20 sati je Nagip Arifi prijavio državnim organima Republike Srbije da je uopšte bačena bomba. Da li je to, po vama, normalno ponašanje? Odmah je, kao reakcija, usledila deklaracija koju su, opet, doneli odbornici, pripadnici albanske nacionalne manjine iz te dve opštine sa juga Srbije. Oni su za taj teroristički akt okrivili državne organe Republike Srbije i tražili su da se iz tih opština povuku Vojska i policija. Nakon nekoliko dana, otkriveno je....
Vreme.
... da je izvršilac tog terorističkog akta Albanac iz sela Končulj, dakle, istog onog sela gde je bilo uporište i 2001. godine i 2000. godine ove terorističke organizacije. Možda je upravo on jedan od onih koji su pre mesec dana zaustavljali na magistralnom putu vozila i na kraju ušli u oružani obračun, pa čak i u obračun sa raketnim bacačima, sa pripadnicima, najpre, redovne policije, a onda i sa pripadnicima specijalne policije.
Gospodine Šaroviću, hvala vam puno.
Evo, završavam. Gospodine Duliću, ako treba da siđem, pa da se javim ponovo, ja ću to uraditi, ali se krajnje nekorektno ponašate. Ako imate nešto protiv mene, ja ću sići, ali bih vas molio....
Hajde, završite.
... da kažete na početku dana - danas ću ovom poslaniku dozvoliti toliko da govori, a ovome ovoliko, pa da mi znamo da se pripremimo...
Izvolite, završite izlaganje.
Ukoliko jednom dozvolite 10 minuta, smatram da ćete, s obzirom na to da imam ista prava kao i ostali, i meni dozvoliti.
Dobro, gospodine Šaroviću, onda siđite sa govornice, pa se ponovo javite.
Nema problema, hvala.
Po Poslovniku se javila narodni poslanik Vjerica Radeta, potom narodni poslanik Nemanja Šarović.
U članu 27. Poslovnika Narodne skupštine, gospodine Duliću, stoji da predsednik Narodne skupštine, a to ste vi, vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom. Čak ni u ovo poslednje ne mogu da svrstam ono što ste vi malopre uradili, kada ste narodne poslanike uputili na nekakav TV duel, umesto rasprave u ovom parlamentu. Prekršili ste član ovog poslovnika, gospodine Duliću. Ne znam zbog čega ste nervozni, a vidim da jeste, vidim da, s vremena na vreme, gestovima komunicirate sa ministrom. Verovatno da ministar ima neke planove, da on nije planirao da sedi danas u Narodnoj skupštini, a pogotovo ne ovoliko dugo, i vi sad nemate drugog načina da ministru stavite do znanja koliko vam je žao što on sedi u Narodnoj skupštini, nego upućujete narodne poslanike dok je u toku vrlo ozbiljna rasprava. Vrlo je ozbiljna rasprava, gospodine Duliću, koju niko odgovoran ne bi smeo da prekida, jer se govori o stanju na Kosovu i Metohiji, o pravima Srba u Preševu, Bujanovcu i Medveđi, jer gospodin Riza Halimi na najgrublji način vređa državne organe, a vi sve to vreme ne reagujete. Ali, kada gospodin Nemanja Šarović izađe i potpuno argumentovano, s određenim podacima, pokuša da objasni, pre svega, građanima Srbije, ne ni vama, ni Rizi Halimiju, građanima Srbije, neke stvari, onda vi pokazujete vidnu nervozu. Gospodine Duliću, vi ste mlad čovek, lekar ste, ako ne možete da izdržite ovaj tempo, pozovite nekoga od vaših kolega koji vas zamenjuju, pa neka vas malo odmene. Nedopustivo je, zaista, ponašanje koje ste malopre pokazali i očekujem da ćete da se izvinite narodnim poslanicima zbog one malopređašnje reakcije. Poštujem ja to što vi želite da se poštuje Poslovnik, da vodite računa o vremenu, ali da vodite računa o tome šta će narodni poslanici da govore, odnosno da vi budete taj koji će da upućuje narodne poslanike šta smeju, a šta ne smeju da govore, na to nemate pravo. Niste reagovali i nećete, verovatno, kada gospodin Ratković sada ponovo uzme reč, jer se javio po Poslovniku. To može, ali Nemanja Šarović ne može. Neće biti tako, završavam, pošto sam citirala i vodim računa o vremenu. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Nemanja Šarović, potom narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dakle, gospodine Duliću, ja ću ponoviti da, očigledno, vi štitite svog koalicionog partnera iz opština Bujanovac i Preševo, gospodina Rizu Halimija, jer je jedini Srbin koji učestvuje u vlasti - gospodin Novica Manojlović, sadašnji član veća u opštini Bujanovac, a u prethodnom mandatu, čak, potpredsednik opštine Bujanovac. Ono što meni smeta, gospodine Duliću, jeste to što vi ne poštujete Poslovnik, prevashodno, odredbu koja kaže da vi predstavljate Narodnu skupštinu. Dakle, kada se kaže da vi predstavljate Narodnu skupštinu, to ne znači da vi možete iznositi svoje lične stavove. Vi ste dužni da zastupate one stavove koji su zvanični. Dakle, vi se možete izjašnjavati o onim pitanjima koja su već utvrđena. Što se tiče Republike Srbije, Oslobodilačka vojska Preševa, Bujanovca i Medveđe je teroristička organizacija, dakle, vi ste bili dužni da reagujete onog trenutka kada je gospodin Riza Halimi tu terorističku organizaciju pomenuo u nekom drugom kontekstu. Bili ste dužni da reagujete i onda kada je gospodin Riza Halimi rekao da je vođa te terorističke organizacije Ridvan Ćazimi ubijen, jer on nije ubijen. Terorista ne može da bude ubijen, jer je ubistvo protivpravno lišavanje života. Sa gospodinom Ćazimijem je potpuno drugačija situacija. Dobro bi bilo da gospodin Riza Halimi, pošto smo videli da ima podatke o navodnom iseljavanju Albanaca sa teritorije opštine Medveđa, a složili smo se, konačno, da je pravi način za rešenje tog problema povratak srpske vojske i policije na teritoriju Kosova i Metohije, iznese podatke i o drugim građanima, odnosno o drugim nacionalnostima i iseljavanju, pre svega, Srba sa teritorije opština Preševo i Bujanovac. U Preševu su Srbi svedeni na svega nekoliko procenata, na svega stotinu. Kako to objašnjavate, gospodine Halimi? Da vidimo koliko je Srba zaposleno u opštinskoj administraciji u Preševu? Dajte, iznesite podatke o iseljavanju Srba sa područja Bujanovca i o tome pod kakvim uslovima tamo žive Srbi. Ja ću biti prinuđen, imam snimak sa jednog od vaših mitinga, pa možemo i to da pustimo, da vide gledaoci, u direktnom prenosu, kako to zvuči, ta vaša demokratija, pa da onda pokušaju da zamisle kako se Srbi, koji su tamo u manjini, osećaju, a posebno kada vi i drugi čelnici vaše i ostalih albanskih stranaka sa područja te tri opštine upućujete ovakve poruke, kada upućujete poruku da te tri opštine treba da se otcepe, kada upućujete poruku da Kosovo treba da bude nezavisno, i mnogi drugi, kada opravdavate terorizam i kažete - nije on bio terorista, on je ubijen dva dana, nakon, kako ste rekli, relaksacije Kopnene zone bezbednosti. Dakle, izađite, gospodine Rizo Halimi, za govornicu, izjasnite se da li poštujete državu u čijem parlamentu sedite? Da li poštujete Ustav Republike Srbije? Da li poštujete državne organe? Da li je za vas Ridvan Ćazimi heroj, ili je on terorista, kao što je za većinu građana Srbije? Izađite, gospodine Rizo Halimi, i otvoreno recite. I, naravno, recite, za kraj, da li je, po vašem mišljenju, Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vlatko Ratković.
Tačna je teza i premisa da se vlast dobija i gubi na izborima, ali postoji jedna druga teza, da niko nema apsolutnu vlast. Znači, nijedna politička stranka, kada pričamo o situaciji u SO Ruma, nije imala apsolutnu vlast, već se prave koalicije. To što su koalicioni partneri, tada, Srpske radikalne stranke, mislim, na prvom mestu, na DSS, napustili tu koaliciju i napravili novu većinu sa DS-om, sa LSV i formirali novu većinu, to je jedan fakat, jedna činjenica. Napraviću jednu digresiju, postoji nešto što se zove - očigledna istina, neki princip očigledne istine. Zoran Živković, kada je shvatio da tadašnja većina, 2003. godine, nema većinu u Parlamentu, Vladi, raspisao je izbore. Mogu vam navesti iks primera. Podsetiću vas, nadam se da neće zvučati patetično, u keltskoj mitologiji ima jedna izreka – oni se ne plaše ničega, sem da im nebo padne na glavu. Ovde se neki ponašaju tako, kao da gubitak skupštinske većine predstavlja kataklizmu planetarnih razmera. Samo još jedna reč. Što se tiče akta Ministarstva, pošto sekretar SO Ruma daje skandalozna tumačenja, katastrofalna i diletantska, gospodin Lešić, mislim da se tako zove, ja ću da pročitam samo poslednji pasus ovog akta na koji se uvaženi kolega pozivao: ''Saglasno izloženom, Ministarstvo ukazuje da je neophodno da razrešeni predsednik Skupštine dr Ljubiša Jezdimirović i zamenik predsednika Skupštine Stevan Kovačević, kao i svi organi i službe opštine Ruma, bez ikakvog daljeg odlaganja, omoguće da Nenad Borović, novoizabrani predsednik SO Ruma, i Milan Smiljanić, novoizabrani zamenik predsednika Skupštine, nesmetano preuzmu i nakon toga vrše svoju funkciju, u skladu sa zakonom, statutom i poslovnikom''. Zahvaljujem i više se neću javljati po Poslovniku.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Srđan Šajn.
Samo da kažem, ja sam se prijavio pre 40 minuta, ali je predsednik rekao da prekinemo raspravu i onda sam pomislio da ništa da govorim, međutim, pošto su svi nastavili, onda moram i ja da kažem par stvari. Odnose se na Preševo i na Bujanovac. Očekivao sam da će bilo ko, da li iz SRS-a ili gospodin Riza Halimi, ili bilo ko drugi, da se seti da u Bujanovcu živi nekoliko hiljada Roma. Onda se izvinjavam. Bilo bi dobro da, bez obzira na to koje su političke partije na vlasti, ispoštuju najnoviji zakon koji smo usvojili, da u državnim organima bude zastupljena nacionalna struktura, proporcionalno odnosima u određenim opštinama. Da je to tako, onda se ne bi desilo da nam u naselju ''Salvatore'', gde živi nekoliko stotina romskih porodica, neki političari kažu - mi ćemo sve da omogućimo da ih vratimo na Kosovo, a nikako ne razmišljaju o tome da se tim ljudima, koji žive u krajnje neprimernim uslovima, omogući koliko-toliko normalan život, da se ne dešava da toj deci pacovi grickaju uši, da deca u tom naselju, u Bujanovcu, pod šatorima, nemaju osnovne uslove za život. Ne brine mnogo o tome ni lokalna vlast, pa ne brinu ni neki drugi nivoi vlasti. Zato bi bilo dobro da u ovim visokim raspravama, o tome da li će da budu neki politički funkcioneri visoko pozicionirani, malo razgovaramo o tome i kako obični ljudi tamo žive i kako se svi zalažemo da im stvorimo normalne uslove za život, da nam to bude legitimacija kad u političkom životu govorimo o demokratiji, a ne da nam legitimacija za politički život bude to kako ćemo da branimo, isključivo, svoje političke elite, koje se nadmeću. Kako će da bude onim običnim ljudima, bez obzira da li su oni Srbi, Albanci, Romi ili neki treći, u Preševu i Bujanovcu, to nas ne interesuje. Sada ću završiti s tim, da ne prekoračim tri minuta. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u nedostatku argumenata, može da se poziva u pomoć i keltska i bilo čija mitologija, a ja ću da se pozovem ne na mitologiju i na mitove, nego na Zakon o lokalnoj samoupravi. Član 111. Zakona o lokalnoj samoupravi, a to je jedini pravni osnov na osnovu kog ministar može da deluje - ako nađe da pojedinačni akt organa, odnosno službe jedinice lokalne samouprave, protiv koga nije obezbeđena zaštita u upravnom sporu, nije u saglasnosti sa zakonom ili drugim propisom, odnosno sa odlukom ili drugim opštim aktom jedinice lokalne samouprave, ministarstvo nadležno za poslove lokalne samouprave, odnosno nadležni organ teritorijalne autonomije predložiće skupštini jedinice lokalne samouprave da takav akt ukine. Ako skupština ne postupi u roku od mesec dana, ministarstvo nadležno za poslove lokalne samouprave ukinuće ili poništiti akt iz stava 1. ovog člana. Ovde se, očigledno, ne radi o tome. Kao što možete da vidite i sami, ovo je jedan dopis koji nije pravni akt i na njemu nema čak ni pozivanja na odgovarajući član Zakona o lokalnoj samoupravi, niti postoji naziv ovog dopisa. Dakle, ne piše ni – ''rešenje'', ni ''zaključak'', ni ''preporuka'', ni ''naredba'', niti bilo šta slično, stoji samo SO Ruma i ništa drugo. Dalje, ministrovo lično, subjektivno tumačenje Zakona o lokalnoj samoupravi. Ponavljam još jedanput, kao čovek koji prihvata demokratsku ideologiju, iako nisam član DS-a, nemam ništa protiv da DS vrši vlast u opštini Ruma. Ali, moraju da izađu na izbore i da im građani na tim izborima ukažu poverenje. Ono što danas čini DS u Rumi, to je mešavina svega i svačega. Tu ima i izvornih demokrata, i onih iz G17 plus, i iz Pokreta snaga Srbije, ima čak bivših članova SRS-a. Ne mogu da razumem da ozbiljan čovek može danas da bude član SRS-a, a da sutradan postane član DS-a. Apsolutno, tako nešto nije moguće. Danas takvima u opštini Ruma ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Milan Marković, daje politički legitimitet. Tri odbornika SRS-a su svojom voljom podnela ostavke na odborničke mandate. Ostavke su zavedene na legalan način, na pisarnici SO Ruma, i dobile svoje brojeve. Ostavke su svojeručno potpisane. Predsednik Skupštine je konstatovao prestanak mandata i sam ministar Milan Marković u ovom dopisu kaže - nesporno je da je na 28. sednici itd. odbornicima prestao mandat odbornika u SO Ruma, a samo dve rečenice kasnije kaže - pri ovakvom stanju stvari, jasno je da se nisu stekli uslovi za prestanak mandata odbornika. Dakle, ministar sam sebi skače u usta. On pokušava da, kršeći Zakon o lokalnoj samoupravi, bukvalno, na silu Boga, Demokratskoj stranci u SO Ruma stvori većinu, iako oni tamo većinu nemaju.
Vreme, gospodine Martinoviću.
Završavam, gospodine Duliću. Evo, gospodine Duliću, samo da naglasim kako se Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu nedosledno ponaša kada su u pitanju izbori za gradonačelnika Beograda. To se, u stvari, odnosi i na vas. Član 42. Zakona o lokalnoj samoupravi - predsednik Narodne skupštine raspisuje, u roku od 15 dana od dana prestanka mandata predsednika opštine, odnosno gradonačelnika, izbore za predsednika opštine, odnosno gradonačelnika, ako do isteka mandata predsednika opštine, odnosno gradonačelnika nije ostalo manje od šest meseci. Izbori za gradonačelnika Beograda održani su, ako se ne varam, u septembru 2004. godine. Mandat traje četiri godine. Znači, mandat gradonačelnika se završava ne u oktobru 2007, nego u septembru 2008. godine.
Hvala, gospodine Martinoviću.
Dakle, ostalo je više od šest meseci i vlast, ukoliko želi da poštuje Zakon o lokalnoj samoupravi, treba da raspiše izbore za gradonačelnika, ali oni to ne žele, jer se plaše pobede kandidata SRS-a.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik gospodin Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim i slušam, ima mnogo dobrotvoraca kada se tiče romske zajednice i pomaganja u humanitarnom pogledu. Sigurno je da su Romi deo ove zajednice i da treba sve strukture, od opštinskih do republičkih, da čine sve i da daju doprinos kako bi građani Romi živeli kao i svi drugi građani u ovoj državi. Hoću samo nešto da napomenem što se tiče Bujanovca, a ovde to niko ne pominje, svi govore o nečemu što su radili, ali se to ne sme zaboraviti. Baš u naselje ''Salvatore'', gde su Romi živeli usred zime, kada je bilo snega, kada je bilo kijameta, kada je bilo minus 15 stepeni, mi smo odlazili, članovi SRS-a, omogućili smo 40 tona humanitarne pomoći, doveli smo tim doktora da pregleda raseljene i prognane Rome sa Kosova. Tražili smo od SO da im se sazidaju sanitarni čvorovi, kupatila, pošto nemaju toplu i hladnu vodu. Takođe, želim da spomenem da se u Kuršumliji porodila jedna Romkinja ispod mosta. To niko ne zna, ali mi, srpski radikali, znamo. Porodila se ispod mosta i mi smo otišli tamo i odmah učinili sve što treba, hospitalizovali je, u bolnici je, i pomogli smo mnogo Romima tamo. Hoću da vam kažem i da je u Kuršumliji bilo 150 porodica koje su dobile smeštaj van Kuršumlije, kod Kragujevca. Srpska radikalna stranka i ja, kao njen ministar i kao član, mnogo smo učinili ne samo za Rome, nego i za naš narod. SRS i ja, kao Rom, za jedan smo narod, mi smo za to da se za sve građane u našoj državi čini tako da bude progres, da bude život bolji, budućnost bolja. Hoću da vam kažem i da smo u Bujanovcu odvojili sredstva i pravili humanitarni koncert. Sav novac od tog koncerta komisija je odnela u Bujanovac i ostavila ga u par prodavnica, da imaju romska i druga raseljena deca, koja nisu Romi, da imaju za hleb i da imaju za mleko. Takođe, želim da kažem da SRS, ne samo tamo, nego širom Srbije, daje veliki doprinos za bolji život romske populacije, u svim gradovima Srbije. Hoću da vam kažem da je, kada smo došli na vlast u Surdulici, asfalt bio dokle je bio, a tamo gde su Romi, nije bilo asfalta. Mi smo obećali našim biračima i građanima da ćemo, ukoliko pobedimo, postaviti asfalt. Mi smo postavili asfalt.
Vreme.
Završavam. U mestu Masurica kod Surdulice, preko 60 godina nije bilo infrastrukture, kanalizacije i vodovoda. Mi smo sproveli i kanalizaciju i vodovod i sada treba da asfaltiramo put. Najnovije, juče sam bio u Novom Sadu i bio sam pozvan, završavam, gospodine predsedniče, od strane Romske političke partije koja hoće da glasa za SRS. Mi smo njima tamo izgradili dom kulture, apoteku, asfaltirali ulice i oni su prezadovoljni. Nemam vremena da citiram šta smo na drugim mestima uradili, znam za Bogojevo, znam za druga mesta, gde 130 godina nije bilo asfalta; mi smo to uradili. Znaju ljudi iz Vojvodine šta su uradili u celoj Vojvodini srpski radikali.
Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, a neka se pripremi Zdravko Topalović.
Drage kolege, poštovani građani, pre nego što pređem na raspravu, moram da u jednoj rečenici kažem sledeće. Četvrti mi je mandat, mnogo sam vremena provela u ovoj skupštinskoj sali, ali nisam doživela ono što smo juče doživeli od gospodina Mrkonjića, kao predsedavajućeg potpredsednika, koji je neprimereno podigao ton, neprimereno poslanicima i ovom domu. Zaista bih molila da se to ne ponovi. Još nešto što me je zapanjilo i nateralo da objasnim ono o čemu su juče govorili poslanici SRS-a jeste terminologija koju je ministar upotrebio obraćajući se poslanicima, želeći da svede diskusiju. Svako bira reči i kako će se obratiti, ali nedopustivo je reći poslanicima da su u zabludi i da se ne razumeju u materiju o kojoj su diskutovali. Neka građani procene kako je SRS iznela svoj načelan stav o tome da je, kao što je ministar rekao, reč o privatizaciji osiguravajućih društava i o uslovima za tu privatizaciju. Samo smo o tome i govorili. Odlično se razumemo, gospodine ministre, mi iz SRS-a i vi koji u ime Vlade predstavljate ovaj zakon, a to što vi nekoga pokušavate da uverite da se nismo razumeli, svodi se na sledeće. Privatizacija finansijskog sektora, dela osiguranja, razlikuje vlast i SRS u sledećem: vlast predlaže da se privatizuje 70% društvenog kapitala, a SRS kaže - treba privatizovati 49%, jer država treba da ostane značajan faktor u ovoj strateškoj grani, grani koja je važna i za dalji razvoj tržišta kapitala. I kod te privatizacije se razlikujemo. Znači, razlikujemo se u procentu privatizacije, a i u načinu. Vi kažete da treba dovesti strateške partnere da razviju usluge, a mi kažemo - izađite sa javnom ponudom u kojoj će građani koji imaju para moći da kupuju neke vrednosti, da kupuju akcije osiguravajućih društava, koje će tek rasti, čija će vrednost na berzi tek da raste, i u institucionalnim fondovima. Omogućite da kupuju, ali zadržite pravo države da odlučuje o ovim strateškim delatnostima, onako kako to radi, npr. slovenačka država kod svoje osiguravajuće kompanije koja se zove "Triglav", kod koje su najveće uplaćene premije. Zemlja u kojoj je najveći lični dohodak, omogućuje da premija bude najveća po glavi stanovnika. Zašto je to moguće? Imate državnu kompaniju koja je pre tri godine bila slična kompaniji DDOR, koja ima mešovito učešće, ima i strane vlasnike u sebi, pa je ova koja je u državnom učešću za 25 miliona evra ostvarila veću uplatu premija. Znači, struktura vlasništva nije razlog za neuspešnost ili uspešnost. Država ne sme da se odriče svog uloga u ovoj oblasti. Ono što želim da građani čuju, ponoviću dva puta: uređivanje uslova na tržištu osiguranja se svodi, gospodine ministre, na to da narod u Srbiji treba da ima posao, da prima platu, pa da iz te plate može da plaća premiju životnog osiguranja, ono na čemu se zasniva razvoj tržišta osiguranja. Šta, inače, treba tržištu osiguranja? Nove zgrade? Pa, imamo ih svuda, prelepo izgledaju. Nova struktura? Kakva? Nove usluge? Vi ćete jednog dana predložiti i da ove poslanike, koje bira narod Srbije, zamene neki stranci, koji to, po vašem sudu, koji nije osnovan, navodno, rade bolje. U tome se mi razlikujemo. Dali smo vam za pravo da statut ne treba da bude uslov prilikom osnivanja novog društva, jer je reč o pravnom licu koje tek treba da živi. U redu, ne treba. Treba uskladiti postojeći zakon sa Zakonom o privrednim društvima u pogledu ograničenja za članove upravnog odbora. I to je u redu. To su tehničke stvari. Ali, ne možete tražiti, amandmanom smo reagovali, da oni koji ovaj zakon sprovode, a zaposleni su u Narodnoj banci, ne odgovaraju za štetu koju nanesu drugima, sem ako se dokaže krajnji nemar ili namera. Tražili smo da se to izbriše, kao što smo tražili da se ovaj procenat reguliše. Ponavljam, reč je o privatizaciji i razlikujemo se principski, mi kao SRS, i vi kao vlast. Imate na tržištu strana osiguranja: "Đenerali", "UNIKA", slovenački "Triglav" i "Sava". Jedno od osiguranja koje je u većinskom državnom vlasništvu uspelo je da ostvari rast premija. Znači, nema drugačije reči. Ne lažite narod da je potrebno da strateški partner uđe da bi se razvijalo tržište usluga osiguranja. Potrebno je da ljudi imaju posao, da imaju platu i da iz te plate, tri puta ću da ponovim za one koji ne mogu da zapamte, ne da se ljudi otpuštaju, nego da ljudi mogu da zarade i da razvijaju tržište osiguranja. Ono što vam se neće dopasti nimalo i što jeste amandmansko reagovanje na ovaj zakon, to je provizija kod procesa privatizacije. Vrlo je svesno stvorena u javnosti zabluda, od 2001. godine do danas, da se ne zna ko uzima naknadu za uspeh u procesu privatizacije. Ne govorim o troškovima privatizacije, ne govorim o javnom oglasu, o prospektu, o proceni vrednosti kapitala, ne govorim o finansijskim savetnicima, koji su vrlo neobično birani, koji su mnogo puta pokazali da svoj posao ne rade onako kako zakon nalaže, nego drugačije, ne govorim o onome što je zakon regulisao, govorim o onome što se pojavilo prvi put u onom slavnom međunarodnom sporazumu, gde je predviđenu naknadu za uspeh, znači, ne troškove, trebalo da dobija agent prodaje, a taj agent prodaje mogli su da budu, doslovce vam čitam šta piše: "Agencija će angažovati konsultante, finansijske i investicione, i druge kvalifikovane agente prodaje, koji će asistirati ministarstvu ili agenciji". Juče o tome niko ne govori. Ponoviću cifre, šta je zanimljivo. Ministar nam onako, usput, reče - nisu nikakvi posrednici, taj procenat uzima Agencija za privatizaciju. Znači, 5% nagrade za uspeh u privatizaciji zadržava Agencija za privatizaciju. U 2006. godini, prilikom rasprave o budžetu, iznela sam cifru. Na 3,2 milijarde privatizovane vrednosti, cifra iznosi 160 miliona evra. Sto šezdeset miliona evra je zadržala, držim za reč gospodina ministra, a dobiću i odgovor na pitanje, Agencija za privatizaciju. Sto šezdeset miliona evra! Osam "Sartida"! Koliko dečijih dodataka, penzija, neću da pominjem, da ne kažu da je demagogija. Agencija za privatizaciju, kojoj se nadoknađuju svi troškovi, koja zakonom ima definisano finansiranje, koja ima 250 zaposlenih, u prošloj godini je dobila, po pravilniku objavljenom u "Službenom glasniku" broj 49, koji je potpisao gospodin Bubalo, gde se svesno ne pominje kome provizija ide, znači, preskače se reč "Agencija". Zato sam i pitala ko je dobija? Vi ste rekli - Agencija. Sada kažem, da li Vladi, tenderskoj komisiji, jer Vlada ima odlučujuće učešće, iako je dala samo pare za osnivanje ove agencije, ko kontroliše trošenje 160 miliona? Te pare ne ulaze u budžet, ne može da ih kontroliše i vrši nadzor Skupština Srbije, može samo Ministarstvo nadležno za procese privatizacije. Gospodin Cvetković je znao dada odgovor na to pitanje, jer je 19. novembra 2003. godine, kao direktor Agencije za privatizaciju, znači, nadležan, najupoznatiji čovek, to je ovaj koji nas naziva ljudima u zabludi i da se ne razumemo u materiju, rekao da je od privatizovanih 1,2 milijarde preduzeća, znači, do 19. novembra 2003. godine, ostalo 60 miliona evra. Znači, računicu pravim precizno, imajući na umu Pravilnik, ne pravim konstrukciju, držim se činjenica i zakonskih tekstova, na osnovu njih je Agencija raspolagala sa 60 miliona evra. Kakva je to privatizacija, dragi građani? Kakva je to privatizacija u kojoj Agencija za privatizaciju, koja posluje kao javna služba, ali van očiju i uvida Skupštine i naroda, bez obaveze obelodanjivanja i tih troškova i ove nagrade, troši teško stečeno bogatstvo? Ko će u ovom slučaju, amandmanski smo reagovali, zadržati proviziju, da li će to sad biti Agencija za osiguranje depozita, ili ova ista Agencija za privatizaciju, na čijem čelu ste vi bili, kada je ministar bio gospodin Vlahović, ne ostaje nam da pretpostavimo. Ostaje nam da se borimo, da vam ne omogućimo da uništavanjem finansijskog sektora, dela koji se zove osiguranje, dovodite strane vlasnike i uzimate proviziju. Kad kažem uzimate, kao čovek, do juče, na čelu Agencije, vi koji ste glasali da se usvoje ovakvi preduslovi, to je onaj ustav za koji kažem da ga se držite kao jedinog zakonskog teksta, od kojeg ne odstupate, morate ovde da pružite odgovor na to, a mi da pokušamo da vam osporimo da to uradite. Molim vas, imajte dovoljno profesionalne časti i nemojte se zaklanjati iza moći ministra, odgovarajte argumentima i logikom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo, građani Srbije, evo, izmenama i dopunama Zakona o osiguranju dajete mogućnost stranim osiguravajućim društvima da u Srbiji otvaraju, kako ste naveli, ogranke. Moram da priznamda meni, a i mnogim ljudima iz struke, nije jasan termin ogranak i šta on znači. Ponavljate grešku kao kod tzv. rekonstrukcije finansijskog sistema banaka, samo sada s osiguravajućim društvima. Ta strana osiguravajuća društva, koja otvaraju ogranke u Srbiji, jednostavno, imaju minimalan finansijski rizik poslovanja u Srbiji. O čemu se radi? Ne raspolažu ovde nikakvom imovinom, samo nekim, navodnim, položenim depozitom. Znači li to da će, eventualno, jednog dana, u slučaju njihovog ekonomskog poslovanja, doći do rizika, normalno, njihovih likvidacija, a da će svi oni koji su imali premije njihovog osiguranja biti obeštećeni ili ne? Moja uvažena koleginica Jorgovanka Tabaković pomenula je primer Slovenije. Ja ću vam dati primer Austrije, gospodine ministre, zemlje koja se, isto, smatra zemljom koja je izuzetno dobro rešila problem osiguravajućih društava. Zašto ne obavežete osiguravajuća društva da izdvajaju procenat od premija osiguranja za razvoj infrastrukture u Srbiji? Konkretno, u Austriji, sva osiguravajuća društva koja su sad i ovde prisutna, poput ''Vinera'', ''Gravea'', ''UNIKE'', šta znam koga još sve ne, ima obavezan procenat izdvajanja iz premije osiguranja u infrastrukturu Austrije. Zato, kad prolazite Austrijom, vidite da je sve što se tiče infrastrukture besprekorno sređeno. Opet, jedno vaše objašnjenje, kao i sva druga, počev od CEFTE i od svih onih deklaracija koje su vrlo nepovoljne, da ovaj zakon usaglašavate sa Svetskom trgovinskom organizacijom, preciznije, s njihovim propisima. Neverovatno je koliko vam se žuri u Evropsku uniju i tzv. evroatlantske integracije, a da, pri tom, primenu čl. 1. i 2. odlažete narednih pet godina, pri ulasku u Svetsku trgovinsku organizaciju. U članu 10. je interesantno da trenutno sužavate broj fizičkih lica koja mogu obavljati poslove zastupnika u osiguranju, i to u vremenu opšte nezaposlenosti, koja u Srbiji iznosi 26,6 posto. Da pojasnimo. Pominjete - da biste sprečili multilevel, funkcionisanje po principu multilevel. Pa, ako osiguravajuća društva imaju jedinstvenu politiku na tržištu, pa propišu provizije zastupnicima, a ti zastupnici uposle što više ljudi u sklapanje ugovora u osiguranju, ne vidim da je to nešto loše. Znači, time se neće povećavati cena premije. Druga stvar, što je pomenula moja uvažena koleginica Jorgovanka Tabaković, neverovatno je da lica koja obavljaju nadzor u oblasti osiguranja u Narodnoj banci Srbije ne snose nikakvu odgovornost. Pa, zamislite, u njihovim rukama je sudbina nekog osiguravajućeg društva, milioni evra, da ne kažem, zaposlenih u tim kompanijama i njihovih porodica. Prosto neverovatno. Nedopustivo je da predviđate da se 70 posto društvenog kapitala privatizuje od strane stranih ulagača. Kao SRS, uvek smo principijelno za to da taj procenat ne može biti veći od 49 posto, da država mora da zadrži 51 posto akcija kapitala. Na kraju, u članu 21, niste precizirali šta čini troškove prodaje društvenog kapitala, to nikad nismo mogli da saznamo. Uvodite pojam naknade, to jest provizije koju propisuje ministar finansija. Gospodine Cvetkoviću, zar vam nije bila dovoljna provizija od privatizacije ''Sartida'' i mnogih drugih privatizovanih preduzeća dok ste bili direktor Agencije za privatizaciju, nego i u ovoj oblasti uvodite provizije?
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospođica Milena Stanković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, predsedavajući, izvinjavam se što prekidam diskusiju, javila sam se po članu 225. Naime, moje jutrošnje izlaganje o nasilju u vezi i u braku je dobilo i svoju reakciju. Danas je, u Prvom dnevniku RTS-a i na drugim televizijama, direktor Nacionalne televizije, gospodin Tijanić, reagovao na ono što sam jutros iznela. Izvinjavam se što prekidam diskusiju, ali mislim da je jako važno da kao predstavnici građana čujete šta je gospodin Tijanić rekao i da to malo prokomentarišemo. Direktor RTS-a Aleksandar Tijanić kaže da je emisija ''48 sati svadba'', u kojoj mladoženja priznaje kako ponekad šamara mladu, izvanredna socio-psihološka analiza. Sada postavljam pitanje, očekujem da će gospodin Tijanić ponovo odgovoriti, ko se to osetio pozvanim i stručnim da pravi socio-psihološku analizu, da li novinarka koja je tu emisiju pravila, ili možda gospodin Tijanić? Ono što je jako važno naglasiti jeste da je taj brak zaključen i da je ta emisija snimljena od novca građana Srbije, odnosno da smo mi nesvesno finansirali nešto što će, verovatno, kasnije biti nasilje u porodici. Ono što je, takođe, jako važno i što želim da prokomentarišem, jeste i da je Tijanić rekao da je neistina ono što je izjavila poslanica Liberalno-demokratske partije i ocenio da je to zloupotreba skupštinske govornice. ''Navodi Milene Stanković su deo hajke u kojoj LDP, deo radikala i deo socijalista danima terorišu javnost i skupštinsku govornicu, koriste je za iznošenje osuda protiv političkih i drugih javnih protivnika.'' Ono što moram da postavim kao pitanje jeste - kada poslanik u parlamentu svoje države, u Parlamentu Republike Srbije, postavi pitanje nasilja u porodici, da li je to politička hajka? Kakve veze nasilje u vezi i nasilje u porodici ima sa politikom? Ono što bih, takođe, htela da kažem, jeste da je gospodin Tijanić ovde samog sebe definisao kao političkog protivnika. On je direktor Nacionalnog servisa i ne bi trebalo da bude politička ličnost, a jeste. LDP njega jasno targetira kao svog protivnika i jasno govori o tome šta gospodin Tijanić radi i u šta pretvara Nacionalni servis. Njegove reakcije su potvrda svega onoga o čemu mi sve vreme govorimo, da to nije servis građana, da taj nacionalni servis ne radi u interesu građana, da je to servis političkih partija, što on zaista i jeste. I, još samo dve rečenice. To što je gospodin Tijanić reagovao je potvrda koliko su prenosi, skupštinski prenosi važni i neophodni, jer ni ja, niti bilo ko od vas, ovo pitanje ne bismo mogli da postavimo ni na jednom drugom mestu, a da ima ovoliko odjeka. Ni konferencija za novinare, ni ulična akcija, ništa ne bi izazvalo reakciju javnosti. Očekujem da sve ovo što se desilo bude prokomentarisano za ovom govornicom od strane svih poslanika, a naročito to očekujem od koleginica i kolega iz DS-a i iz G 17, pošto se predstavljaju kao ozbiljne aktivistkinje po pitanju ženskih prava, da izađu i da jasno i glasno protestuju protiv ovoga što se desilo. Hvala najlepše svima.
Zahvaljujem Po Poslovniku, kolega Slobodan Maraš.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u vezi s povredom člana 225, odnosno u vezi sa članom 226. Ovo što se desilo danas za skupštinskom govornicom nije bila nikakva provokacija. Jednostavno, i prethodna koleginica je navela razloge zbog čega je to morala da kaže. U razgovoru sa većinom kolega poslanika i poslanica u samoj skupštini i u holovima, svi su se složili s tim da to što je juče na javnom servisu emitovano, zaista, bilo besprizorno. Gospodin Tijanić, direktor Javnog servisa, našao je za shodno da odmah reaguje, ali na način kojije, u stvari, pokazao njegovo pravo lice. On je doživeo poslanike opozicije kao svoje političke protivnike. Nedeljama unazad, direktor Javnog servisa nas ubeđuje kako on jeste direktor Javnog servisa, ali danas je pokazao svoje pravo lice. To je ona osoba koja je bila i ministar u Vladi Mirka Marjanovića, i to kadar JUL-a, to je čovek koji, zajedno sa Miroslavom Miškovićem, vodi ''Medija group'', odnosno određene medije koji u poslednje vreme satanizuju sve ono što se bori za modernu Srbiju. Drugo, što je još bitno, ima naloge od istog tog Miškovića da vodi kampanju o zatvaranju, odnosno zabrani prenosa skupštinskih sednica. On je dao i pre nekoliko dana sebi za pravo da komentariše poslanike i rad poslanika, a to je uradio i danas. Moram da kažem onome koga su birali Mišković i Koštunica, da su nas birali građani, a birali su nas građani da budemo narodni poslanici. Narodni poslanici imaju određene obaveze i određena prava. Iz ovog poslovnika, po kome radimo, crpimo pravo da se javljamo kada god mislimo da treba da reagujemo na nešto ili da obavestimo javnost o nečemu. Mi smo to koristili više puta, koristimo i sada i, ponavljam, to su članovi 225. i 226. Zaista mislimo da je besprizorno da trpimo, kao narodni poslanici, hajku koja se vodi na nas iz jednog centra, centra kojim rukovode Mišković i Koštunica, a čiji je glavni izvođač Aleksandar Tijanić i njegov javni servis. Oni pokušavaju da nas, unazad nekoliko nedelja, prikažu kao neradnike, a mislim da je Srbija danas imala priliku da vidi pravo lice direktora Javnog servisa, gospodina Tijanića. Molim i ostale poslanike da odreaguju na način koji je primeren. Ovo nije opstrukcija rada Parlamenta, ali je ovo borba i za sam parlament i za, u krajnjoj liniji, poslanice koje su digle glas protiv onog nasilja koje je juče bilo emitovano na Javnom servisu Republike Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio kolega Ranđelović, a onda Žarko Obradović, pa Veroljub Arsić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, takođe čl. 225. i 226, a povodom skandalozne reakcije gospodina Tijanića, direktora Javnog servisa. Što zbog nedostatka vremena, što zbog svoje skromnosti, moja koleginica, gospođa Milena Stanković nije pročitala jednu reakciju građana koja je stigla elektronskom poštom. Ja ću joj svoje vreme pokloniti, pa ću dodati. Piše u pismu: ''Poštovana gospođice Stanković'',verovatno građanin ili građanka ne zna da je koleginica Stanković gospođa, ''nisam simpatizer vaše partije, ali vaša reakcija na skandalozne delove pomenute emisije duboko me je dirnula i naterala na razmišljanje da u tunelu zvanom Srbija još uvek nisu pogašena sva svetla i da još uvek postoji neko ko na ovakav način, hrabro, može da se suprotstavi opštoj sirovosti koja je u Srbiji sve više pravilo ponašanja''. Gospodine Tijaniću, da li je ovakva reakcija građana, ne usamljena i ne jedina, zloupotreba skupštinske govornice? Kao narodni poslanici i kao predstavnici građana, oni kojima su građani dali mandat, a da podsetimo, građani su izborni nosioci i vlasnici naših mandata i oni su ovako reagovali i na vaše reakcije i na ono što ste uradili povodom opravdanog protesta naše koleginice Milene Stanković, možemo samo da vas pitamo - da li se stidite ovakve svoje reakcije i ovakvog odnosa prema građanima Srbije i prema srpskoj političkoj javnosti? Hvala.
Zahvaljujem. Povodom Poslovnika, dr Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Javljam se po odredbama Poslovnika, čl. 225, 226. Želeo bih, kao i moje prethodne kolege narodni poslanici, iako smo iz različitih poslaničkih grupa, izrazili smo dijametralno suprotne političke stavove, da u ime SPS-a izrazim protest protiv ovakvog ponašanja čoveka koji se nalazi na čelu institucije koja se zove Javni servis, jer on to nije. On nije javni servis građana Republike Srbije, on je postao javni servis grupe ljudi u Radio-televiziji Srbije. Potpuno sam uveren da je tako i to mogu da dokažem na sijaset primera. Mene uopšte ne čudi način rada Javnog servisa, ali me čudi ponašanje tih ljudi da mogu javno to da kažu. Evo, otvoreno pozivam gospodina Tijanića, koji je to izjavio, da kaže čime to deo socijalista, pored ostalih kolega, danima teroriše javnost. Neka kaže - to, to i to, ako išta od onoga što smo govorili nije smisleno, ako ima išta što nije u interesu građana Republike Srbije i države Srbije. A ja vam kažem, opet, s druge strane, oni terorišu javnost i sprovode veoma parcijalne i ko zna čije interese. Evo, uzeću jedan primer. Osma sednica CK SK Srbije, obeležavanje 20 godina od sednice. Imate žive učesnike i imate nastavljače tih ideja, bez obzira na to kojoj političkoj opciji pripadaju. Javni servis zakaže emisiju i zovne gospodina Popova, koji sa tim nema nikakve veze, zovne novinara "Vremena", znamo šta on o ideji levice misli, i zovne istoričara koji ima svoj sud. Gost koji se uključuje u emisiju, bivši predsednik Helsinškog odbora za ljudska prava, Žarko Puhovski iz Zagreba, treba da daje ocenu o tome. Ako se želela objektivna informacija, ima živih svedoka, bez obzira kome pripadaju, pa neka oni kažu šta hoće. Tih dana je, inače, da znate, kolege poslanici, napravljeno nekoliko naučnih skupova. Jedan su pravili socijalisti, drugi je pravio Savremeni institut za istoriju, treći su pravili neki treći, znači, bilo je puno vrlo relevantnih učesnika koji su mogli to da kažu, ali, kažu - uređivačka politika je takva. E, pa, neka se pozabavi Tijanić uređivačkom politikom, pa neka kaže da li Srbiji treba takva uređivačka politika i da li je to javni servis. Bez uvrede. Ja sam naveo jedan primer, a da ne pričam da su u proteklom periodu gosti tih emisija bili ljudi koji su govorili o skupštinskim temama a da nisu politički predstavljeni u ovoj skupštini. O skupštinskim temama, ne o temama koje imaju neki drugi značaj. Stvarno je sramota da se vodi hajka protiv Narodne skupštine Republike Srbije, jer to, suštinski, jeste hajka i protiv određenih poslaničkih grupa, sa tvrdnjom da oni terorišu javnost. Neka Javni servis kaže u čemu se sastoji taj teror, pa da saznamo, jer mi smo potpuno ubeđeni da radimo jedan posao u skladu s Poslovnikom i da samo činimo korist građanima Republike Srbije i države Srbije. Hvala vam.
Hvala vam. Po Poslovniku, kolega Arsić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, već duže vreme se u javnosti spominje kako Skupština Srbije treba da donese novi zakon o saobraćaju i da su za najveći broj saobraćajnih udesa krivi vozači, koji često voze neprilagođenom brzinom. Danas, na putu M-24, tri kilometra od Ljubičevskog mosta, na pravcu od Požarevca prema Beogradu, oko 10 sati, dva vozila tamne boje, sa zatamnjenim staklima, s upaljenim rotacionim svetlima, bez ikakve prethodne najave, prešla su na moju stranu kolovoza kojim sam se kretao, ugrozili moju bezbednost, tako da sam vozilo morao da zaustavim pored puta, da ne kažem, da sačuvam živu glavu. Ovo nije prvi slučaj da mi se ovako nešto dešava. Desilo mi se nešto slično kada je bila ona utakmica ''Kvins park rendžersa'', kada su se dva vozila, isto, tamne boje, bosanskih tablica, pretpostavljam iz Republike Srpske, i jedno vozilo tamne boje, beogradskih tablica, pretpostavljam da su ljudi koji su bili u ovom poslednjem vozilu odavde, isto tako ponašala, tako da su sve učesnike koji su im se našli na putu ili izguravali sa autoputa, ili im presecali pravac kretanja. Malo sam se kretao za takvim vozilima i, pazite, gle čuda. To se dešavalo samo vozilima koja su srpskih tablica; ako je vozilo bilo sastranim tablicama, ono je nastavljalo normalno da se kreće. Postavljam pitanje, ko je taj ko ima pravo da ugrozi život građana Srbije ili bilo koji drugi život i zbog čega? Pretpostavljam da se radi, u ovom drugom slučaju, o Miloradu Dodiku, koji je bio u privatnoj poseti, pa je gledao utakmicu ''Kvins park rendžersa'' i u povratku, verovatno i u dolasku, maltretirao i ugrožavao građane Srbije. Taj gospodin, ako hoće da gleda utakmice, ili neka dođe helikopterom, ili neka se ponaša u saobraćaju kao svaki drugi učesnik. Kada je ovaj drugi slučaj u pitanju, pretpostavljam da je reč o ministru Mlađanu Dinkiću, koji je krenuo u Žagubicu da otvori pijacu, tj. tri tezge, i verovatno je kasnio. E, da bi nadoknadio to vreme, jurio je, nije bitno šta će biti s drugim ljudima, bitno je da ministar stigne na vreme, kao da je njegovih 10 ili 15 minuta, ili sve vreme na ovom svetu koje ima, vrednije od ljudskog života. U skladu s Poslovnikom o radu Narodne skupštine, postavljam poslaničko pitanje - prvo, kom organu pripadaju ova vozila, da li BIA, da li Javnoj bezbednosti, da li Upravi za zajedničke poslove, zatim, koji neposredni rukovodilac je naredio da se vozači ovako ponašaju u saobraćaju? Gospodi ministrima iz Vlade Republike Srbije i svima drugima treba da bude jasno da ovakva praksa treba da prestane. Zar vam nije dosta što vam je devojka poginula kada je u autu bio Dragan Veselinov, zar vam nije dosta slučaja s Tadićevim obezbeđenjem i "kobrama", koji su, prvo, isprovocirali vozača, onda mu presekli put? Napravili ste aferu da je jedno kuče, jedan pas, specijalno obučeni ubica. Prekinite više da svojim bahatim ponašanjem ugrožavate živote, zdravlje i imovinu građana Srbije.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, kolega Maraš, pola vremena.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zaista ću se javiti poslednji put danas, kada je ova tema u pitanju, odnosno gospodin koji je direktor Javnog servisa Srbije. Samo bih hteo da skrenem pažnju na jednu stvar. Ne čudi što je ovakva emisija, sa sadržajem koji je juče emitovan, bila puštena, iz prostog razloga što se gospodin Tijanić, više puta, na veoma primitivan način izražavao o ženama. Mislim da s ove skupštinske govornice, u krajnjoj liniji, javnost nije dužna da sluša sve prostakluke koje je on izgovarao o njima. Pročitaću samo jedan deo onoga što je rekao za žene. Objavljen je u "Dnevnom telegrafu", 1998. godine, tekst "Da li su muškarci tako loši", koji je on napisao i koji ovako kaže za žene: "Žena treba da izgleda kao šarplaninac, s urođenom bundom, krupna, dresirana, s ogrlicom oko vrata, i da laje samo kada joj neko tuđi priđe". Znači, to gospodin Tijanić misli o ženama. To je samo jedan deo njegovog opusa, u kom pokušava na sve moguće načine da vređa one o kojima je danas govorio, znači, svoje političke protivnike. Ima jedna žena o kojoj je lepo govorio, to je gospođa Mira Marković, i ja ću vam pročitati šta je on rekao za list "Intervju", 15. novembra 1996. godine. Ovako je okarakterisao gospođu Miru Marković: "Moram vam reći da na ovim prostorima ona deluje kao evangelista nade i tolerancije". Znači, ima različite kriterijume. Ali, dosad smo pronašli da je samo u jednom slučaju hvalio jednu ženu, to je gospođa Mira Marković, za sve ostale, on smatra da treba da budu kao šarplaninci. Nećemo više ovu temu zlorabiti, odnosno nećemo više, kako bi on rekao, terorisati Skupštinu, pustićemo da ide svojim tokom, ali smo morali da iznesemo neke stvari i da malo razjasnimo građanima Srbije da Javni servis, za koji se on zalaže, odnosno za koji govori da je javni servis, to nije, da je to samo vid političke borbe, u kojoj je on i danas jasno naglasio na čijoj je strani.
Zahvaljujem, kolega Maraš. Po Poslovniku, izvolite, dr Snežana Plavšić-Grubješić.
Dobro je, to je zato što se u stranci G 17 plus žene nalaze na visokim položajima, pa nije lako popamtiti sva njihova imena. Ja sam Snežana Stojanović-Plavšić i nisam doktor, nego sam psiholog, a moja koleginica, šefica Poslaničke grupe je Suzana Grubješić. Izašla sam zbog toga što je pomenuta stranka G 17 plus povodom pitanja o kome se govorilo. Stavovi stranke G 17 plus u pogledu zaštite ženskih prava i rodne ravnopravnosti potpuno su jasni. Naravno da podržavamo sve ono što je koleginica Milena danas rekla i naravno da smatramo da Javni servis, svojim primerom, treba da pokaže kakav je odnos prema ženama u Srbiji. Potpuno je neprihvatljivo promovisanje bilo koje vrste nasilja. Juče sam imala konferenciju za štampu, stranačku, na kojoj sam govorila. Juče je, za vašu informaciju i informaciju građanki i građana Srbije, bio Dan nenasilja i ja sam čitavu konferenciju za štampu posvetila pitanjima nasilja. Nažalost, to nije dobilo nikakvog odjeka u medijima, jer to nisu klasična politička pitanja koja interesuju našu javnost. Ponoviću, nisam smatrala da je neophodno za skupštinskom govornicom o tome govoriti, da se stranka G 17 plus zalaže protiv svih vrsta i oblika nasilja, protiv nasilja u porodici, protiv nasilja nad decom, protiv vršnjačkog nasilja, protiv nasilja na ulicama, koje je, nažalost, eskaliralo u poslednje vreme, i posebnoprotiv organizovanih grupa koje promovišu nasilno i netolerantno ponašanje. Stranka G 17 plus, kao građanska stranka, zalaže se za individualna prava i slobode i, u tom kontekstu, i za potpunu slobodu žena i svih ostalih. Kako se stranka G 17 plus zalaže za pitanje žena? Ona pokazuje, ne samo u svojim javnim nastupima, nego pokazuje...
Vreme, gospođo Stojanović-Plavšić.
...na delu i svojim primerom. Podsetiću da smo mi jedina stranka, prva stranka koja je u Parlament uvela 30% žena, i u prošlom i u ovom sazivu, iako to nije bila zakonska obaveza, i da smo stranka koja u izvršnoj vlasti ima 50% žena ministara. Dakle, na svim položajima u stranci G 17 plus, žene su na najvišim mestima i to je način na koji pokazujemo kakav je naš stav prema ženama - na delu, a ne samo na rečima. Naravno, tu smo uvek da i rečima i delom podržimo učešće žena u javnom životu, jer verujemo da je to jedan od načina da žene i u srpskom društvu dobiju mnogo bolje položaje nego što ih trenutno imaju. Dakle, osuđujemo svaku vrstu nasilja, porodično nasilje, nasilje nad ženama i zalažemo se za što veće učešće žena u javnom životu Srbije.
Zahvaljujem narodnoj poslanici Snežani Stojanović-Plavšić. Po Poslovniku, Elena Božić-Talijan, izvolite.
Ja sam htela da kažem da se SRS, svakako, zalaže za fundamentalne vrednosti, a to je ravnopravnost polova. Takođe, osuđuje svaku vrstu nasilja. Ovo što je direktor Javnog servisa, gospodin Tijanić, uradio, njegova reakcija je nedopustiva. On je krenuo u politički obračun, zaboravio je da je direktor Javnog servisa, da nije političar. Mi danas imamo sednicu Odbora za ravnopravnost polova. Moj predlog će biti da se on razreši sa svoje dužnosti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Preostalo vreme za poslaničku grupu SRS-a je 14 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno i ja dođoh na red. Naime, juče je trebalo da završimo raspravu u načelu o zakonu, a onda je ministar, želeći da da završnu reč pre završne reči, izašao u nameri da razblaži, da pokuša da nametne građanima Srbije da zaborave šta je sve izrečeno i o ovom ministru, i o ovom zakonu, i o Vladi, i o svim drugim zakonima koji su do sada donošeni, a koji se tiču ove teme. To je izazvalo čitav niz javljanja o povredama Poslovnika i replika, koji traju do ovog trenutka. Pokušaću da vratim diskusiju na početak, na uzroke čije su stravične, razorne i nesagledive posledice ovo što se danas dešava u Srbiji i, otprilike, privodi kraju. Ostalo je još da se privatizuje EPS, NIS, osiguravajuća društva i posle toga može neko da spusti zavesu i da ugasi svetlo u ovoj ''balkanskoj krčmi''. Da vas podsetim, sve je počelo 1. ili 2. oktobra, kada je glavešinama dosmanlijske ''buldožer'' revolucije vodica već išla na ustasamo kad pomisle gde se sve pare nalaze. Posle ''buldožer'' revolucije, podsećam vas i građane Srbije na one krizne štabove koji su uletali, upravo, u one firme gde ima gotovine i u banke, neko s čarapom na glavi, neko bez čarape, ali uglavnom s puškama i, eventualno, ukoliko nisu mogli da se dokopaju pušaka, jer jedan od vođa ''buldožer'' revolucije nije podelio kamion pušaka koji se nalazio u krugu fabrike čije je on bio direktor, onda su dolazili s kratkim cevima, ali su uvek dolazili tamo gde ima para. Podsećam vas na grupu kriminalaca, na čelu sa Zabunovićem, izvesnim, koji je ušao u Carinu, prvo se dohvatio kase, blokirao je. Čini mi se da je taj Zabunović kasnije uhapšen zbog drugih kriminalnih radnji. Da podsetim građane Srbije i da je jedan, s čarapom na glavi, s ''kalašnjikovim'', uleteo u Narodnu banku i odmah se uhvatio za trezor i čini mi se da on još uvek nije uhapšen. Mislim da su ga građani Srbije već zapamtili, ako ne po tome, ono po ostalom njegovom delovanju u razaranju svih finansijskih institucija. Prvo su uništene četiri banke koje su imale udela, upravo, u onim preduzećima i koje su davale kredite za preživljavanje onih preduzeća koja su posle privatizovana. Podsećam vas na ''Sartid'', na kredite koje je on imao kod ''Beobanke'', odnosno kod ''Beogradske banke'', kod ''Jugobanke'', kod sve četiri banke. Onda su se setili da bi mogli da prodaju te firme, a da ih ne bi prodali sa teretom - ubij poverioca i dužnik više nije dužnik. Podsećam građane Srbije da je ''Beogradska banka'', i posle svega onoga što je uradila ta finansijska mafija, oličena u tadašnjim guvernerima, ministrima, pomoćnicima, zamenicima itd, mogla normalno da funkcioniše na tržištu, samo da su joj omogućili, da su joj dozvolili da radi. Kompletan kapital tih banaka je opljačkan. Podsećam građane Srbije na jednu sitnicu, koja nikako nije mogla da bude sitnica, radi se o bankarskom poslovanju. Kad pogrešite broj žiro-računa i uplatite 100, 200 dinara, neku taksu, ta uplata ide na poseban račun, jer nema gde da se prebaci. Neverovatne gomile tih para nigde nisu evidentirane kada su banke uništene. Gde su te pare? Da podsetim građane Srbije da je činjenica bila da se nekih četiri milijarde dolara nalazi na Kipru, pa je otišao ministar Velja Ilić, pronašao ih i one su bile tu; otišao onaj, pre nego što su mu zamaglile neke magle vidike, pronašao ih i ostale su tu; otišao Vladan Batić, kao ministar pravde, pronašao ih i one ostale tu. Onda ode jedan koji ih pronađe, ali se više nisu nalazile tamo, nestale su, otišle na razna egzotična ostrva, Kajmanska, Sejšelska, Devičanska i ostala ostrva, na račune nekih malih i drugih kolektiva, pa se tim parama sad kupuje sve ovo u Srbiji. Da podsetim građane Srbije, kada je trebalo da se gradi deo autoputa Beograd-Novi Sad, pojavi se neka austrijska firma, pa dobi na tenderu ta firma posao, pa se posle ispostavilo da su neka baba i neki deda vlasnici te firme i da ta firma ima samo pečat; baba je imala tašnu da drži pečat u njoj, a firma je registrovana na železničkoj stanici u Austriji. Upravo su to uzroci ovih stravičnih posledica koje sada imamo. Pre nego što pređem na ovaj deo, samo da pitam nešto. Neki moji prijatelji su radili u jednom delu osiguravajuće kuće koja se zove ''Dunav-Re''. Dakle, to je reosiguranje. Kada osigurate, pa kao osiguravajuće društvo niste u mogućnosti da svojim kapitalom pokrijete štetu, onda vi prenosite deo osiguranja na reosiguravajuće kuće. Takav je bio i naš ''Dunav-Re'' i taj ''Dunav-Re'' je svojevremeno plaćao ogromne štete, recimo, ''Srpskoj fabrici stakla'' u Paraćinu, kada je došlo do havarije tunelske peći, jer tunelska peć za topljenje stakla ne može da se popravi, ona mora da se ruši i da se ponovo zida. Takav je bio slučaj i kada je bila ona havarija u tadašnjem ''Sartidu'', današnjem ''Ju-Es stilu'', koji ste vi za 26 miliona dolara prodali i pri tom je neko uzeo debeo kapital, čini mi se, odnosno debelu proviziju, a čini mi se da se zove Kolesar. Upravo ti Kolesari, Janjuševići i ostali su bili nosioci privatizacionih poslova u Srbiji, a da podsetim građane Srbije da je Kolesaru isplaćeno, odnosno uplaćeno, ne u kešu, nego preko računa, za privatizaciju Fabrike cementa u Popovcu - nekoliko stotina miliona dolara, čini mi se da je tako. Koliko je to bilo onako, po sistemu - ruka ruku mije, to se tek ne zna. Podsećam građane Srbije da je prvo bilo rečeno da mu je dao tata, pa tatina tetka, pa teča, pa cela bliža i dalja rodbina, a kada se otkrilo da je on te pare maznuo, dao mu je veliki prijatelj Janjušević. To je onaj što je prodao "Brodogradilište Beograd", pa je samo mostna dizalica, koja može da podigne čitav brod i da ga prenese na dok, koštala više nego što jecelokupna imovina, sa par desetina hektara placa na Novom Beogradu. Da krenemo dalje, banke domaće su uništene. Doveli ste strane banke, koje po trostruko većim kamatama nude kredite, potrošačke kredite građanima Srbije, i to po sistemu - uđeš, izađeš i gotov si. Svaka banka traži garanciju u imovini. Dakle, hoćete kredit, može, uložite hipoteku na stan, pa ćete dobiti kredit, pa su ljudi, obmanuti, kupovali automobile, kupovali i ono što im nije potrebno, podizali kredite i došli u neverovatnu situaciju - da ih za nekoliko hiljada evra iseljavaju, upravo, vlasnici te banke iz stanova koje su krvavo stekli. Podsećam vas da su bile i neke domaće banke koje su se zvale nacionalne štedionice, jer kada je ''Nacionalna štedionica'' formirana, svi smo mislili, pošto nosi prefiks - nacionalna, da je to državna banka. Uostalom, čovek koji je stajao iza formiranja ''Nacionalne štedionice'' autoritetom svoje funkcije je garantovao da je to državna institucija. Ispostavilo se, posle toga, da je to privatna banka, da su pare za osnivanje te banke bile iz ''Evroaksiz banke'' iz Rusije, a da su te pare u ''Evroaksiz banci'' bile devizne rezerve države Srbije koje su se čuvale tamo. Dakle - ni luk jeo, ni luk mirisao, dođe čovek do vlasništva banke. Pošto je formirao banku, a nema dovoljno prostora da se ta banka, kao mlada, perspektivna, razmahne, on uguši SDK, odnosno Službu platnog prometa i 7.200 kvadrata poslovnog prostora širom Srbije pokloni ''Nacionalnoj štedionici''. Da bi taj inicijalni kapital bio malo jači, guverner, ili je tada bio ministar, više se ne sećam, dade pravo toj mladoj, poletnoj ''Nacionalnoj štedionici'' da isplaćuje takozvanu staru deviznu štednju građanima. Ako od gomile para i prašina otpadne, opet je to gomila prašine. Pošto smo te finansijske institucije uništili, pošto smo doveli građene Srbije u situaciju da će mnogi ostati bez krova nad glavom, pošto smo uveli strane banke, šta sad? Tačnije, to, uopšte, nisu strane banke, jer juče je jedan poslanik, ne mogu da se setim ko, rekao da ako pođete sa nekom kreditnom karticom te banke koja je kod nas u centralu banke da podignete svoj novac, vi to nećete moći, ni kod ''Rajfajzen banke'' ni kod ostalih banaka, jer su to neke samostalne, samonikle jedinice, koje od svega imaju samo ime i prezime tih banaka. Šta se dešava sada? Pošto su ostala još ta osiguravajuća društva, tu su dve velike osiguravajuće kuće, ''DDOR'' i ''Dunav'', i njih treba ugušiti i omogućiti stranim osiguravajućim društvima da uđu ovde. Koliko će uslovi biti ravnopravni, to ćemo videti, ali će strana osiguravajuća društva doći ovde i neće osiguravati imovinu privrednih subjekata, ne isplati se. Lična osiguranja su ona osiguranja na kojima se najviše para zarađuje, a oni nisu došli ovde da osiguravaju, pa da, u slučaju eventualne štete, nesreće itd., nadoknade štetu. Doći će, kao što su došle banke, da isisaju kapital odavde i da ga iznesu napolje, bez ikakve kontrole, jer ni ovaj zakon, a ni svi zakoni koje smo do sada doneli ne garantuju bilo kakvu kontrolu nad izlaskom kapitala, naprotiv. Juče smo čuli podatak od vrhunskog stručnjaka iz ove oblasti, gospođe Jorgovanke Tabaković, da je godišnji priliv.... Ja se izvinjavam, samo još nekoliko reči i završiću. Mislim da će ovo što ću sada reći naterati ministra da povuče ovaj zakon iz procedure. ...dakle, preko pola milijarde evra, za koliko se prodaju oba osiguravajuća društva. Moram da kažem samo još dve reči u vezi s ovim predlogom zakona. Ono što bode oči, to je taj član 15. Predloga zakona o izmeni i dopuni Zakona, koji kaže: ''Posle člana 180, dodaje se pododeljak 4.10, sa članom 180a, koji glase: "Odgovornost za štetu nastalu u vršenju dužnosti utvrđenih ovim zakonom, Narodna banka Srbije i zaposleni u NBS, kao i lice koje po nalogu Narodne banke Srbije vrši dužnost utvrđenu ovim zakonom, ne odgovaraju za štetu koja nastane vršenjem te dužnosti, osim ako se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom." Gospodo, članom 15. ovog predloga zakona, odnosno članom 180a. osnovnog zakona, mi aboliramo sve one koji rade u Narodnoj banci za sve poslove, ma koliko bili prljavi, jer neće biti odgovornih. Čak, ovim članom se kaže da neće biti odgovoran ni sutradan, kada mu prestane posao, kada prestane radni odnos i kada prestane da se bavi ovim poslom. Potpuna zaštita. E, pa, neće moći. Gospodine ministre, već vidim da će posle sledećih parlamentarnih izbora mnoge stranke moći da održe predsednički kolegijum stranaka na jednom mestu u Zabeli ili, eventualno, u Centralnom zatvoru.Vidim da će i dobar deo Vlade biti tamo i moći će tamo da održavaju sednicu.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam, da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo u skladu sa članom 93? Reč ima kolega Rajko Baralić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Džudževiću. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neću iskoristiti vreme koje mi je na raspolaganju, samo da ponovim stavove SPS-a u vezi sa izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Ne možemo podržati ovaj zakon, zato što programski ne odgovara našem shvatanju privatizacije i stepenu privatizacije u sistemima kakvi su osiguranje i banke. Dakle, smatramo da će, praktično, tržište osiguranja biti popunjeno, bez ikakve garancije da će građani Srbije i država Srbija od toga imati neku veliku korist. Zalažemo se za to da se privatizacija ovakvih sistema obavlja po modelu 49:51. To je jedan od razloga zašto ne možemo da podržimo ovaj zakon, kao što nismo mogli da podržimo ni Zakon o privatizaciji. Dužan sam da to kažem, to je, naravno, pitanje koncepta. O konceptima, mi jedni druge ne razuveravamo, to je, prosto, naš politički stav i mi ga ovde iznosimo. Dužni smo da kažemo zašto za jedan zakon želimo ili ne želimo da glasamo. Ovde sam, u analizi efekata zakona i u obrazloženju, našao jednu rečenicu za koju bi, u stvari, bilo dobro da je to moguće, ali nije moguće. Evo, pročitaću, na strani 4. pod V - Analiza efekata zakona, drugi pasus, pri kraju: ''S obzirom na to da su sindikati i udruženje penzionera pokrenuli pred Ustavnim sudom inicijativu za utvrđivanje neustavnosti odredaba kojima se utvrđuje novčana naknada umesto besplatne podele akcija zaposlenima'' itd. Jeste to sve lepo, samo ne postoji Ustavni sud. Dakle, u obrazloženju ovih izmena i dopuna Zakona piše nešto što bi, inače, bilo potpuno normalno, ali ovo nije normalna država, ovde ne postoji Ustavni sud i ovo što ovde piše nije moguće ostvariti. Možete se, naravno, u skladu sa Ustavom, obratiti da tražite ocenu ustavnosti jednog akta ili zaštitu nekog drugog prava. Naići ćete u našoj državi na jedan bedem koji, evo, traje dugo. Dakle, neko u našoj zemlji ima interes, i to je ono što je opasno, da građani ne mogu da ostvare elementarna prava, da procene da li su određena akta u skladu sa Ustavom i, naravno, da ponovim, takve države se svrstavaju u nedemokratske države. Dakle, nije demokratska država ona koja ima javni servis, demokratska država je ona koja ima ustavni sud. Kada građani jedne države mogu da ostvare sva prava u pogledu ostvarivanja različitih oblika pravne zaštite, onda mogu da kažu da je stvoren normalan ambijent, državni, politički, pravni, i da to jeste pravna država, a druga, nadam se, ne postoji. Mi, nažalost, to nemamo. To smo ovde nekoliko puta rekli. Ovde se igramo gluvih telefona s tim u vezi. Ponovo molim sve one koji mogu da doprinesu da se izbor sudija Ustavnog suda, u skladu sa sprovođenjem Zakona o sprovođenju Ustava, uradi na način kao što je predviđeno, u najkraćem mogućem roku. U protivnom, u svakom aktu može ovo da piše, ali ovo ne znači ništa. Podsećam, dve tzv. demokratske vlade, po više od godinu i po dana vršile su vlast u ime građana Srbije a da nije postojao Ustavni sud. To je nešto što je prosta činjenica i želim da to ovde još jednom kažem. Dakle, zalagati se u izbornoj kampanji za najviša moguća načela demokratije je sasvim očekivano, kao što je i sasvim očekivano da, kada neko dođe na vlast, i sprovede sve ono što je u kampanji obećao. Znam da ovo nije u Srbiji političko pitanje. Bio bih više uplašen kada bi to bilo političko pitanje. Ovo je, nažalost, u Srbiji personalno pitanje. Ne mogu velike stranke da se dogovore ko će u njihovo ime biti biran za sudiju Ustavnog suda, i to je najgora moguća pozicija. U Srbiji se ne vodi kadrovska politika, u Srbiji se vodi personalna politika, personalna stranačka politika, u kojoj garancija da će neko štititi ustavnost i prava svih građana i institucija ove zemlje, upravo, znači to da on mora imati člansku knjižicu određene političke stranke. To je veoma klizav teren, na koji ste ušli bez ikakve krivice opozicije. Sami ste to učinili i, evo, sami to ne možete da završite već nekoliko meseci. Takođe, da se ne bih javljao po Poslovniku, želim da kažem da je juče održana sednica Programskog odbora RTS-a, da je sinoć, s tim u vezi, izdato saopštenje. Želim da kažem da za to saopštenje i zaključak Programskog odbora nisam glasao i da se s njim ne slažem. Pozivam kolege narodne poslanike koji su članovi i koje je ovaj parlament birao u Programski odbor da odlaze na sednice Programskog odbora i tamo se bore za ono što jeste interes ovog parlamenta i građana Srbije. Mi ne treba sa Televizijom da vodimo nikakav rat. Televizija se ponaša onako kako se dozvoli. Još jednom želim da kažem da kada je Predrag Marković predsedavao Parlamentom, šta god ko o njemu mislio, nije bilo moguće da Parlament radi ijedan sekund ukoliko nije bilo direktnog TV prenosa. Dakle, to je pitanje koje se mora regulisati na način da Televizija nema štetu, a da Parlament funkcioniše normalno. Jedan takav dogovor je skoro postignut, onda su se oglasili neki drugi. Želim da kažem, uvažene kolege i koleginice iz DS-a, DSS-a, G17 plus i drugih političkih stranaka, vođena je velika borba u ovoj zemlji da se ostvari pravo na direktan prenos parlamentarnih zasedanja. Nemojte dozvoliti da pomislimo da niste u stanju da izdržite kritiku vlasti danas, jer to može biti jedan od razloga, a to možete objašnjavati time da želite efikasan rad, da želite da se stvari brže rešavaju. Mnogo toga se može rešiti. Kao domaćin kuće, neka predsednik Parlamenta pozove šefove poslaničkih klubova i neka se sa njima dogovori o elementarnim stvarima i samo neka taj dogovor poštuje. Ukoliko se jedan dogovor postigne ujutru, a već popodne se prekrši od strane domaćina kuće, onda to više nije moguće. Nema nikakvog smisla. Želim da kažem i da sam juče tražio da mi se objasni ko je vlasnik emisije "Svadba 48 sati". Nisam dobio odgovarajući odgovor, s obzirom na to da mi je rečeno da to producira jedna strana kompanija. Obaveštavam vas da ću od gospodina Rodoljuba Šabića, poverenika za informacije od javnog značaja, tražiti da precizno objasni ko je vlasnik ove emisije, pošto mi, naravno, znamo o čemu se ovde radi, koji je dobio zadatak da u najgorim mogućim bojama slika Srbiju i da to reprizira svaki dan. Kako je moguće da za to ima prostora na Javnom servisu, a nema za neke druge veoma važne stvari? Dakle, ima tu čitav niz pitanja koja će se otvoriti. Tražim vašu podršku s tim u vezi. Još jednom pozivam predstavnike DS-a da upute člana Programskog odbora na sednice Programskog odbora. Pozivam kolege iz SRS-a da učestvuju u radu Programskog odbora i pozivam sve ostale, koji tamo odlaze, da zastupaju interes građana. Mi nismo advokati RTS-a, nismo ni advokati Parlamenta, mi smo advokati građana Srbije. Kada tamo odem, tačno znam da iza mene stoji 250 hiljada punoletnih građana i oni očekuju da se, s tim u vezi, tako tamo i ponašam. Dakle, podsećam, još nisam iskoristio 10 minuta, da je u proceduri, kada je usvajan Zakon, 2002. godine, bio još jedan zakon, koji je odbijen s indignacijom, kako se to kaže. Rade Veljanovski je pisao taj zakon, gospodin Korać je bio ovlašćeni predstavnik Vlade u vezi s ovim zakonom, gospodin Čedomir Jovanović je bio predsednik poslaničke grupe DOS-a. Usvojen je zakon kojim je RTS ostala bez jedne frekvencije. Govorio sam onda o tome da je skrivena, da će se to pojaviti kao realna posledica jednog dana, kada će nam RTS to ispostaviti kao problem, da ne može da obavlja i da vrši osnovnu funkciju zato što nema frekvenciju. Frekvencija je smišljeno sklonjena i data nekome od ovih koji sada koriste nacionalnu frekvenciju.
Jedno kratko obaveštenje. Sednica Odbora za saobraćaj i veze održaće se u sali na trećem spratu, u 14 časova. Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Kolega Baraliću, ne verujem da ste imali loše namere, ali, radi javnosti, moram da razjasnim ovo što ste rekli, ispalo je vrlo nekorektno. Dakle, kolega Baraliću, zvučalo je nekorektno kada ste sa ove govornice prozvali poslanike SRS-a da učestvuju u radu Programskog saveta Javnog servisa, kako ovi ovde kažu, evropske Srbije. Nije vaša briga u kojim organima i gde poslanici SRS-a učestvuju u radu, niti na koji način se mi borimo za prava građana Srbije, a podsećam, najviše nas je u ovom parlamentu, najviše građana Srbije stoji upravo iza SRS-a. Mi odlično znamo na koji način treba da se borimo za prava ne samo tih građana koji su glasali za nas, nego za prava svih građana Srbije. Ako postoji neko u ovom parlamentu ko ozbiljno i odgovorno radi svoj posao, onda su to poslanici SRS-a. Nismo u obavezi da vama iznosimo svoje razloge, a svoju borbu protiv bivšeg JUL-ovskog ministra, Aleksandra Tijanića, i RTS-a, tzv. javnog servisa evropske Srbije, mislim da ste primetili, vodimo svakodnevno, u svim gradovima i svim selima u Srbiji, idemo od kuće do kuće, tražimo potpise i podršku građana Srbije da RTS, zato što građani Srbije plaćaju pretplatu za tu televiziju, omogući da se javno prenosi suđenje prof. dr Vojislavu Šešelju, predsedniku srpskih radikala, koje se očekuje početkom novembra. Kolega Baraliću, volela bih da vi i ostale kolege i sa ove govornice pružite podršku toj našoj borbi protiv Aleksandra Tijanića, samovolje bivšeg JUL-ovskog ministra, koji je, čuli smo, napravio skandal i sinoć u jednoj emisiji. Naravno da mi, već je rekla koleginica Elena Božić-Talijan, osuđujemo to što se desilo u toj emisiji. Zaista bih volela da se ostale kolege pridruže SRS-u kada mi, ali uvek osnovano, osuđujemo i RTS, i B92, i Pink, i sve ostale televizije od kojih neke u kontinuitetu, a neke s vremena na vreme, deluju antisrpski, stvaraju neko posebno javno mnjenje. Pošto sam bila izazvana vašim izlaganjem, kolega Baraliću, a rekla sam na početku da ne verujem da ste imali zlu nameru, koristim priliku da obavestim građane Srbije da im ne smetaju aktivisti SRS-a, odnosno da ih ne dožive kao smetnju, da imaju strpljenja kada im dođu na vrata, da pripreme ličnu kartu, da daju svoj potpis i da podrže našu ideju da uskoro cela Srbija vidi kako će Vojislav Šešelj rasturiti Haški tribunal.
Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić.
Javio sam se za repliku, ne po Poslovniku, gospodine Džudževiću. Nema nikakvog nesporazuma, nadam se. Da ste pažljivo čitali spiskove koje ste nudili narodnim poslanicima, onda biste našli tamo i moj potpis. To je prvo. Drugo, nije mi namera da preda mnom bilo ko polaže račune, Bože me oprosti, nisam bog, nemam, što bi ovi moderni rekli, taj kapacitet da meni neko polaže račune. Dakle, ne radi se o tome. Samo sam apelovao na kolege koje je Parlament izabrao u Programski odbor, stvar je njihove procene da li hoće ili neće ići, zato što je tamo sledeća situacija, i treba to građani da znaju. Gospodin Hiber, koji je izabran u ime DS-a, tim sednicama ne prisustvuje zato što je tamo izabran i gospodin Vučić, a gospodin Vučić, inače, ne prisustvuje. Smatram da je to šteta. Treba da prisustvuju obojica. To je bila moja ideja, a ne da na bilo koji način prozivam članove Odbora, koji sami donose odluke o tome gde će da učestvuju, a gde neće. Još jednom molim sve one koji mogu pomoći, ne treba sa zaposlenima u Televiziji, s Televizijom, kao institucijom, praviti nikakav jaz. Televizija ima svoj menadžment, Narodna skupština ima svog predsednika i mi očekujemo da se oni dogovore i da mi tu stvar uradimo onako kako treba. Želim da kažem da je postignut jedan korektan sporazum, ali da je, nakon toga, ponovo to postala medijska tema, bez ikakve potrebe. Dakle, insistiramo da se taj sporazum ispoštuje, da Parlament zaseda od 10 do 18 časova i da to servisira Javni servis, a ovo drugo neka bude stvar javnog dogovora, to nije nikakav problem. U protivnom, Parlament će ostati bez opozicije, ili će opozicija svoja prava ostvarivati vaninstitucionalnom borbom, što, nadam se, niko ne želi. Dakle, mi se pozivamo na ono što je bila praksa do sada i želimo da tako ostane i ubuduće. Građani Srbije plaćaju televizijsku pretplatu. Televiziji Srbije je obezbeđeno, Zakonom o javnim nabavkama, da zarađuje javnim oglašavanjem, iako sada vidim da jedan veliki lobi radi nešto protiv toga. Dakle, tome se protivim. RTS je u toku NATO agresije imala, praktično, skrcan čitav sistem, sve releje, upaljena je zgrada 5. oktobra, bombardovana je zgrada pre toga, poginuli su ljudi, postoji veliki broj ljudi sa Kosova i Metohije koji su u formalnom radnom odnosu. Ogromni su tamo problemi i nije Televizija samo televizija. To su dva programa Televizije, tri programa Radija, nekoliko orkestara, hor, produkcija nosača zvuka. Dakle, radi se o ogromnom sistemu koji je od nacionalnog značaja i ne treba ga poistovećivati s direktorom Televizije. Imam najbolje moguće mišljenje o ljudima koji tamo rade, a oni rade za malu platu. Dakle, treba učiniti sve da se stvari poprave. Takođe, želim da kažem da EPS uzima pet miliona i 400 hiljada evra godišnje zato što servisira pretplatu od građana Srbije. Takođe, država uzima, zna to gospodin Cvetković, zato što su takva pravila, otprilike, toliko poreza. Taj porez i ta pretplata, to je jedna šestina ukupnog prihoda Televizije Srbije od pretplate. Dakle, ogromne su pare. Zalažem se za to da mi pomognemo onoliko koliko možemo, da nađemo način da se njima pomogne, ali da ovu polemiku prekinemo, zato što ne vodi ničemu. Građani Srbije treba da budu informisani o tome šta se ovde dešava, kao što, naravno, treba da budu informisani i o najboljim kulturnim, sportskim, prosvetnim i svim drugim sadržajima. To nije lako ostvariti. Ovde se, pre neki dan, otvorilo i takvo pitanje. Potpuno je tačno da jedan minut jedne igrane serije košta 1000 evra, da jedna epizoda od jednog sata košta 60 hiljada evra. To su enormni troškovi, ali, moram da kažem, ogroman je broj ljudi koji plaća televizijsku pretplatu i očekujemo da se ove stvari negde nađu, da niko nema štetu. Inače, ovako etiketiranje od strane gospodina Tijanića Narodne skupštine ne vodi ničemu. Zaista ne želim da s njim polemišem, ali ova država ne zaslužuje da s njenim institucijama tako polemiše direktor jednog javnog servisa. Hvala lepo.
Reklamiranje Poslovnika, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, odredba člana 226. Poslovnika. U više navrata sam, ponoviću dok god ne dobijem odgovor, pitao predsednika Skupštine kada će se na dnevnom redu naći inicijativa, narodna inicijativa, koju je pre dve godine artikulisala Demohrišćanska stranka Srbije, za izmenu Zakona o radiodifuziji, kojom se ukida televizijska pretplata, jer je nametanje televizijske pretplate preko brojila za struju, apsolutno, neustavno. Demohrišćanska stranka Srbije je pokrenula inicijativu i za ocenu ustavnosti, takođe, pre dve godine, ali Srbija, nažalost, više od godinu dana nema Ustavni sud. Zato nam se i događaju ovakve stvari kakve se događaju. Ovde ljudi plaćaju, čak, većina građana koji imaju za to mogućnosti, priključak za kablovsku televiziju i ne interesuje ih program RTS-a. Elementarno je pravo građana da ne plaćaju ono što ne koriste. To je svugde pod svodom nebeskim potpuno jasno. Još je elementarnije da se ne može pretplata naplaćivati preko računa za struju. Onda RTS plaši građane, pa čak ne ume ni da ih plaši, nego kaže - podneli smo tužbu. Nemaju ni elementarno pravno, ili pravničko znanje, jer se može raditi o, eventualnom, predlogu za izvršenje, na osnovu verodostojne isprave, a ne o tužbi, iz čega se vidi da lažu. Ali, pitanje je za Republičkog javnog tužioca, odnosno vršioca dužnosti Republičkog javnog tužioca, gospodina Slobodana Radovanovića, koji je bio specijalni tužilac za organizovani kriminal kada sam ja, septembra 2005. godine, podneo krivičnu prijavu protiv Aleksandra Tijanića zbog zloupotrebe službenog položaja oko otkupa bajatih ''Univerzalovih'' filmova, preko fantomske of šor kompanije ''Digitrak'', sa gomilom materijalnih dokaza. Onaj ko je prolazio pored Pravnog fakulteta, mogao je da sagleda kakve su zloupotrebe u pitanju. Prijava nije odbačena, jer bih ja onda preuzeo gonjenje, a nije ni procesuirana, nego stoji u fioci, zato što je on miljenik Mire Marković, Mirka Marjanovića, Vojislava Koštunice, šef Javnog servisa, na bruku i sramotu svih građana ove zemlje. Rodonačelnik govora mržnje je šef Javnog servisa. Treće, razumem gospodina Baralića, on je meni obećao da će proveriti, njegova intervencija je dobronamerna, ali obmanuli su i gospodina Baralića. Postavio sam pre neki dan pitanje i Vladi, i premijeru, i ministru za kulturu - da li je tačno da je RTS ugovorio snimanje serije od 100 epizoda sa producentskom kućom iz Hrvatske ''AVA'', po ceni – minut, 1000 evra? Gospodin Baralić je dobio neki odgovor da, navodno, nije tačno. Tačno je. Vreme će dokazati da je tačno. Nije to sad samo pitanje da li to vredi ili ne vredi 1000 evra, nego je pitanje da li je bilo javnog tendera, da li je RTS mogao sam da napravi produkciju, jer ima svoju dramsku redakciju, ima svoju produkciju, da li je mogao to da obavi preko neke producentske kuće odavde, kad će se već serija snimati ovde i sa našim glumcima? Odgovorno tvrdim, ali ima većih eksperata od nas, da bi u tom slučaju snimanje te serije bilo neuporedivo jeftinije.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da aktuelna vlast ne obraća pažnju na one zakone na koje ih obavezuje Ustav, koji treba da se nađu na zasedanju, pre svega, u toku Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, postavljam pitanje kada će na dnevnom redu biti set zakona o pravosuđu, o izboru sudija, reizboru sudija, tužilaca, predsednika sudova i ostalih nosilaca pravosudnih funkcija? To predviđa Ustavni zakon za sprovođenje Ustava Republike Srbije, i to u članu 5. stav 2: ''U toku Drugog zasedanja, nakon izbora Vlade, Narodna skupština će usaglasiti s Ustavom zakone koji se odnose na primenu odredaba Ustava na sudove i javna tužilaštva, i to zakone kojima se uređuje organizacija i nadležnost sudova, izbor i prestanak funkcije predsednika sudova i sudija, Visoki savet sudstva, organizacija i nadležnost javnih tužilaštava, izbor i prestanak funkcije javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca i Državno veće tužilaca.'' Dame i gospodo, moraju ovi zakoni da budu pred Parlamentom na vreme i na način kako predviđa Ustav. Ustav je najviši pravni akt. Zakon za sprovođenje Ustava imperativno nalaže Parlamentu i nadležnim organima da pred Skupštinu podnesu predloge određenih zakona kako bi oni mogli biti usklađeni s Ustavom. Nedavno sam postavio pitanje koje se odnosi na broj predmeta koji se nalaze pred Ustavnim sudom. Dakle, koliko nerešenih predmeta ima po godinama, s obzirom na to da nemamo Ustavni sud, da nemaju građani Srbije mogućnost da se obrate, kako fizička, tako i pravna lica, nadležnim institucijama države, tj. nadležnom ustavnom sudu da spreči samovolju i inflaciju nepotrebnih, da kažem, u praksi neprimenljivih,kako zakona, tako i podzakonskih akata? Naši građani nemaju kome da se obrate, da traže zaštitu, nemaju tu zaštitu zbog toga što je na delu inflacija uredbi i drugih podzakonskih akata postojeće vlade, aktuelne vlade u ovoj državi. Reč je o inflaciji zakona koji u praksi ne mogu da nađu primenu. Zbog toga postavljam pitanje i tražim odgovore - kada će se ovi zakoni naći pred Parlamentom? Drugo su pitanja koja sam postavio u vezi s nadležnostima i radom Ustavnog suda, da bi građani Srbije mogli da znaju da li će računati na Ustavni sud države Srbije, ili da se direktno obraćaju nadležnim međunarodnim institucijama i Međunarodnom sudu u Strazburu. To je ono što sam želeo da kažem kao poslanik SRS-a. Srpski radikali se zalažu, pre svega, za to da pravo bude iznad politike, a ne kao što je slučaj - politika je iznad prava, iznad Ustava. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. A sad dajem reč ministru finansija, gospodinu Mirku Cvetkoviću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, daću jedno relativno kratko izlaganje, iako je bilo puno diskusije od mog prethodnog izlaganja, do ovog. Međutim, nisam uspeo da u okviru rasprave o situaciji na jugu Srbije, o nasilju u porodici, o situaciji u Rumi, stanju u RTS-u itd. nađem elemente koji bi bili relevantni za zakon o osiguranju. Zato ću se osvrnuti na one delove koji se, upravo, odnose na zakon o osiguranju. U vezi s tim, treba da vam se na početku izvinim, jer sam iz izlaganja jednog poslanika zaključio da je reč ''zabluda'' doživljena s nezadovoljstvom. Lično, ne mislim da je ona uvredljiva, ali ako neko tako oseća, ja mu se onda izvinjavam, a trudiću se da je ne upotrebljavam. Mislim da je važno spomenutitri ili četiri stvari koje su u međuvremenu ovde izložene. Nije tačan stav da se u ovom zakonu radi o Agenciji za privatizaciju. Takođe, nije tačan stav da se u ovom zakonu radi o proviziji od 5%, kao i da je Agencija za privatizaciju inkasirala 160 miliona itd. Tačni stavovi su sledeći. Prvo, agencija koja vodi privatizaciju u finansijskom sektoru zove se Agencija za osiguranje depozita, nema nikakve veze s Agencijom za privatizaciju. Drugo, pitanje finansiranja te agencije, a vratiću se na one stavove vezane za ovih 160 miliona. Zapravo, kada imate jedan takav organ, vi imate dve opcije kako ćete obezbeđivati sredstva za njegov rad. Jedna opcija je da ga uključite kao budžetskog korisnika i na osnovu planova mu dajete godišnji iznos sredstava. Druga je da on iz neke svoje aktivnosti, kroz neke, kako se ovde kaže - provizije, a tako i piše, obezbeđuje sredstva za svoj rad. Kada je inicijalno osnovana Agencija za privatizaciju, onda je ovaj prvi slučaj bio u opciji, ona je bila direktni budžetski korisnik i nije naplaćivala nikakve provizije. Naknadno se odustalo od tog koncepta i došlo se u ovu novu priču, o ovih pet posto o kojima je reč. Međutim, to je bilo nedavno, pre dve-tri godine, tako da mislim da primenjivanje procenta od pet odsto na ukupnu privatizaciju vodi do sasvim pogrešnih cifara. No, s druge strane, ono što je povoljno, jeste činjenica da Skupština ima odbor koji se bavi problematikom privatizacije i Agencija za privatizaciju ima obavezu da regularno dostavlja svoje izveštaje, pa neka svi oni koji su zainteresovani daju zadatak da se napravi izveštaj - i unazad, i unapred, znači, mogu dobiti podatke o tome koliko je provizije bilo, da ne bismo licitirali napamet i davali velike cifre. Da se vratim sada na temu, da se ni ja ne udaljavam od nje. Dakle, provizija koja je ovde navedena jeste provizija koja će pripasti Agenciji za osiguranje depozita, i to za dve preostale osiguravajuće organizacije, gde država ima određeno učešće, odnosno postoji društveni kapital. To sam već juče rekao, ali je vrlo važno ovde to napomenuti u vezi s ovim procentima. Takođe, nije tačan stav da je društveni kapital većinski u ove dve osiguravajuće organizacije. Ovo što kažem je vrlo važno, iz sledećeg razloga. Ukoliko bi se odustalo od koncepta koji je predložen, a to je odnos - 70% se prodaje, a 30% se deli besplatno, i išlo na neki drugi koncept, onda bismo kod neposredne privatizacije, koja nam je sada u toku, praktično, omogućili da državni interes bude minimiziran, jer imamo svega 40% kapitala koji je u igri. Ono čime želim da završim jeste da je ono što je predloženo u ovom zakonu, vezano za izmene dela koji se tiče privatizacije, za radne ljude i građane daleko povoljnije od opcije koja je sada na sceni i koja bi bila realizovana da nije došlo do ovih izmena. Hvala vam.
Zahvaljujem. Replika, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Juče i danas govorim, obrazlagala sam da je nadležnost nad osiguravajućim društvima, ne vašom zaslugom, ne za vreme vašeg mandata, nego ranije, preneta sa Ministarstva za privredu na Ministarstvo finansija, a i nadležnost Agencije za privatizaciju je preneta na Agenciju za osiguranje depozita. Znači, tu nemamo dilemu. Ostaje princip da se provizija, kao naknada za uspeh, obračunava u privatizaciji realnog sektora, znači, preduzeća, znači, preko Agencije za privatizaciju, po Pravilniku koji je potpisao gospodin Bubalo, koji je objavljen u ''Službenom glasniku'' br. 49, i koji iznosi 5%. To znači da su u 2006, hajde da ne idemo dalje, da uzmemo samo onu belu knjigu stranih ulagača, imamo i budžet, prihodi od privatizacije, koju zovete ''strane direktne investicije'', bili četiri milijarde, od čega samo 0,8 pravih, onih grinfild, a ostalo su prihodi od privatizacije. Nije važno da li ih je naplaćivala jedna ili druga agencija. Njih je u 2006. godini, 5% na 3,2 milijarde prihodovanih para iz privatizacije - 160 miliona evra. Koliko ćete vi naplaćivati, gospodine ministre, pisala sam amandmane? Daje vam se pravo, zakonom, da vi odredite visinu provizije za posao privatizacije osiguravajućih društava. Toliko o tome. Nije da se ne razumemo. Mi se namerno ne slušamo, odnosno vi ne slušate moje argumente. Jednostavno, ne protestujem zbog vas protiv toga, nego želim da upozorim građane da mi veoma realno sagledavamo, ne samo razliku u konceptu privatizacije, gde, ponavljam, ne treba u osiguravajuća društva uložiti nova sredstva da bi ona dala kvalitetnu uslugu, nego otvarate vrata stranim društvima, da ona razvijaju novu uslugu - životnog osiguranja. U tome se razlikujemo. Nećete da pružite priliku građanima da oni, na primer, javnom ponudom, vežbaju akcionarstvo i kupuju akcije koje danas vrede, možda, jedan iznos, a kroz neku godinu, ili za samo godinu dana, s razvojem tržišta osiguranja, vredeće višestruko više, isto onako kako nemam dilemu da imamo dva većinska društvau vlasništvu države. Društvo koje je u većinskom vlasništvu države, to je "Dunav", uspešnije je i dala sam podatke za to, u odnosu na ''DDOR'' koji ima mešovit akcionarski kapital. Znači, odlično se razumemo, ali ja razumem i vas, vi ste dobili zadatak i morate da branite zakon koji nije povoljan za građane, a koji mi odlično razumemo. Meni je iskreno žao, vi ste, prihvatanjem funkcije ministra, i to prihvatili, ali ja želim da građani čuju naše obrazložene argumente protiv vašeg zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Ministar Cvetković, izvolite.
Mislim da postoji još jedna tačka neslaganja. Moj predlog je bio da, umesto licitiranja cifre, tražite tačan podatak o tome koliko je Agencija naplatila. To i dalje ostaje u tom predlogu, da ne bismo došli do neke enormne cifre itd. Što se tiče IPO-a, mislim da je ta javna ponuda kao predlog vrlo dobra. Inače je neophodno da se obezbedi kvalitetan materijal za razvoj tržišta kapitala i berze i dosta se ozbiljno razmišlja o toj opciji. Međutim, ona nije, ili ne mora biti nužno vezana za samu privatizaciju, ona može biti vezana i za dokapitalizaciju, može biti vezana i za neka preduzeća gde se prodaju manjinski paketi. Moguće je da je interesantna tema IPO, ja mislim da jeste, ali nije predmet ovog zakona. I, na kraju, da završim s konstatacijom da je sigurno, i totreba građani da znaju, da su rešenja koja su predložena u ovom zakonu bolja za građane i radne ljude od rešenja koja postoje i koja bi se primenila ako ovaj zakon ne bi prošao. Hvala.
Zahvaljujem. Ovim zaključujem načelni pretres o ovom zakonu. Određujem pauzu. Nastavak je u 15 časova. Hvala.
Poštovana gospodo, nastavljamo rad. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU ZA RATNE ZLOČINE Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada, kao i izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Srpske radikalne stranke - jedan sat, 37 minuta i 12 sekundi, Poslanička grupa Demokratske stranke - jedan sat, 16 minuta i 48 sekundi, Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica - 56 minuta, 24 sekunde, Poslanička grupa G17 plus - 22 minuta i 48 sekundi, Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije - 19 minuta i 12 sekundi, Poslanička grupa Liberalno-demokratske partije - 13 minuta i 12 sekundi, Poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara, Liste za Sandžak, Unije Roma Srbije, Koalicije Albanaca Preševske doline - 7 minuta i 12 sekundi, Poslanička grupa ''Vojvođanski poslanici'' - LSV, SVM - 6 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dušan Petrović, ministar pravde, želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Petroviću.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, tačka dnevnog reda je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine. Godine 2003, Srbija je u ovom parlamentu donela zakone koji su ustanovili posebna pravila po kojima se vode krivične procedure u dve velike oblasti. Jedna oblast je borba protiv organizovanog kriminala, druga je uvođenje krivičnih procedura u postupcima za ratne zločine. Obe procedure, sa svojim pravilima, predstavljaju određena odstupanja od opštih pravila koja su uređena i utvrđena Zakonikom o krivičnom postupku. Kao i svuda u svetu, ispostavilo se da ni u Srbiji nije moguće voditi krivične postupke za najteža krivična dela, kako iz oblasti organizovanog kriminala, tako i krivična dela ratnih zločina, a da ne budu ustanovljene procedure koje odstupaju od onih koje su redovne i koje se sprovode u krivičnim delima van ovih oblasti krivičnog prava i krivično-pravne prakse. Nije moguće voditi krivičnu proceduru a da ne postoje specifična dokazna sredstva, kao što su svedoci saradnici, kao što su posebna ovlašćenja tužilaca i istražnih sudija prema državnim organima, pre svega, ali i prema bankama i drugim finansijskim institucijama, u pogledu pribavljanja dokaza kojima se vodi postupak i kojima se dokazuju krivična dela u ovakvim procedurama. Takođe, i specifični instituti krivičnog procesnog prava, kao što su prikriveni islednik, sklapanje simularnih pravnih poslova, pružanje simularnih poslovnih usluga itd. I jedan i drugi skup pravila su sadržani u Zakoniku o krivičnom postupku, u jednoj posebnoj glavi, ali i u dva zakona, a o jednom od ta dva zakona mi danas vodimo debatu i Skupština bi, ukoliko se utvrdi da postoji većina za to, trebalo da donese izmenu te procedure. Naime, pored svih problema koje ima jedna zemlja u tranziciji i koji nisu specifični samo za Srbiju, niti smo u bilo čemu posebni u odnosu na druge tranzicione zemlje, imali smo jedan nesrećan istorijski period 90-tih godina, kada su, od 1991. do kraja 1999. godine, vođeni ratovi na prostoru bivše Jugoslavije. U tim ratovima, nažalost, došlo je do situacija u kojima je veliki broj ljudi osumnjičen, optužen, određen broj osoba je i osuđen da su počinili krivična dela, i to krivična dela koja su sadržana kako u konvenciji koja je u UN usvojena, tako i u našem krivičnom zakonodavstvu i krivičnom zakonodavstvu svake civilizovane zemlje, dakle, krivična dela protiv čovečnosti. Za ta krivična dela bilo je nužno utvrditi poseban skup pravila po kojima se ti postupci vode. Ispostavilo se da je za uspešno vođenje ovih postupaka potrebno izmeniti i dopuniti pravila po kojima te procedure idu i to jeste predmet onoga o čemu mi danas ovde raspravljamo i o čemu bi trebalo da donesemo odluku. Naime, krivični postupci, od trenutka kada započnu, ali, isto tako, i pretkrivičnipostupci, prema onim osobama za koje postoji osnovana sumnja da su počinili krivična dela koja su ovim zakonom utvrđena kao predmet krivičnog progona, koji se u različitim situacijama i na različite načine skrivaju od dostupnosti pravosuđa. Zbog toga je vrlo važno da ovim izmenama i dopunama Zakona otvorimo mogućnost onima koji su za to nadležni, Tužilaštvu za ratne zločine, koje je nadležno da pokreće i vodi ove krivične procedure, Veću za ratne zločine Okružnog suda u Beogradu, takođe, da se stvori zakonski okvir i da se utvrde i urede novi instituti koji će obuhvatiti pomagače koji skrivaju počinioce ovih krivičnih dela, ili osobe za koje postoji osnovana sumnja da su ta krivična dela počinila, od ruke zakona, koji skrivaju tragove počinjenih krivičnih dela i na taj način opstruišu sprovođenje pravde. Dakle, ovim predlogom izmena i dopuna Zakona trebalo bi u naš krivično-pravni sistem uvesti mogućnost da se ovim posebnim procedurama, po kojima se i danas sudi za ratne zločine, obuhvate i one osobe koje pomažu učiniocima krivičnih dela, koja su predviđena od člana 370. do člana 386. našeg krivičnog zakonika. Potpuno sam uveren da je od 2003. godine do danas postupanje Specijalnog pravosuđa potpuno legitimisalo i potvrdilo ispravnost odluke da se ovakve posebne procedure i posebne institucije bave progonom ovih krivičnih dela. Mislim tu i na oblast organizovanog kriminala, kao i na oblast ratnih zločina. Nažalost, ispostavilo se da redovno pravosuđe nema dovoljno snage da se ovakvim postupcima uspešno bavi i zbog toga je važno da donesemo jedan nov propis koji će osnažiti kako Tužilaštvo za ratne zločine, tako i stvoriti mogućnost za Veće za ratne zločine i drugostepenu instancu, a to je posebno veće Vrhovnog suda Srbije, da utvrđuje istinu, da utvrdi istinu na jedini, legitiman način, da utvrdi istinu u krivičnoj proceduri. Za Srbiju je to od izuzetnog značaja, za nas kao društvo, za nas kao građane. Od neprocenjive je važnosti da se utvrdi da li su osobe koje su sumnjičene, okrivljene i optužene zaista i krive za ova najteža krivična dela koja im se stavljaju na teret, ili ne. Uveren sam da Srbija ima snage za to. Uveren sam da pravosuđe u Srbiji ima snage da ove postupke uspešno dovede do kraja i da utvrdi istinu. Samo je istina važna. Kada postoji sumnja da su počinjena krivična dela, nema druge istine osim sudske istine. Dakle, pozivam vas da, posle debate, donesemo zakon o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine. Pozivam vas da donesemo odluku koja će osnažiti pravosuđe u Srbiji i koja će osnažiti državu u Srbiji, koja će omogućiti da naše društvo bude jače nego što je sad. To je važno za svakoga ko u ovoj zemlji živi, jer tamo gde nije moguće pravdu dobiti u sudu, tamo gde nije moguće utvrditi u krivičnom postupku ko je kriv, a ko nevin, vlada zakon jačeg. Tamo gde vlada zakon jačeg, nema civilizacije. Mi smo civilizovan narod, mi smo civilizovana zemlja i zato nema razloga da u sudskim procedurama ne dokazujemo istinu u ovakvim stvarima. Hvala najlepše.
Zahvaljujem predstavniku predlagača, Dušanu Petroviću, ministru pravde. Poslovnik reklamira narodni poslanik Zvonimir Stević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, gospodine Mrkonjiću, prekršili ste Poslovnik, niste mi dali pravo da se javim po Poslovniku, uz sve uvažavanje gospodina ministra. Ne znam da li je to zbog partijske discipline, ili nečeg drugog. Javio sam se na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika. Naime, u toku dana sam primio delegaciju i dobio pisma i odluke u vezi s obrazovanjem u opštini Dragaš, pa mi dozvolite da se obratim i da upoznam javnost o čemu se radi. Navodno, privremene institucije samoupravljanja na Kosovu i Metohiji, Ministarstvo za obrazovanje, doneli su odluku, na osnovu člana 13. tačka d) Pravilnika UNMIK-a broj 2001.19, o izvršenoj branši privremenih institucija za samoupravljanje na Kosovu, administrativne uredbe broj 2003/2 za sprovođenje Pravilnika UNMIK-a broj 2001.3e o civilnoj službi Kosova, člana 20. Zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju na Kosovu. Naime, Ministarstvo za obrazovanje i nauku, donosi odluku: ''1. Svi nastavnici Bošnjačko-goranske zajednice su dužni da potpišu ugovore o radu za školsku 2006/2007. godinu sa opštinskim direktorijumom za obrazovanje, prema javnom konkursu; 2. Sve škole koje rade sa planovima i programima Kosova da nastave rad normalno; 3. Ova školska godina neka bude period upoznavanja sa planovima i programima i školskim udžbenicima, prema reformi obrazovanja na Kosovu i 4. U školskoj 2007/2008. godini, obligativno da se primenjuju planovi i programi Kosova u svim školama. Obrazloženje - oslanjajući se na gore navedene odredbe, kao i imajući za cilj organizovanje nastavno-vaspitnog programa prema odredbama zakona na snazi, traži se od zaposlenih nastavnika da imaju potpisane ugovore o radu kod opštinskih direkcija za obrazovanje za 2006. i 2007. godinu. Nastavnici ove zajednice dužni su da školske 2007/2008. godine rade prema planovima i programima Ministarstva za obrazovanje, nauku i tehnologiju. Imajući u vidu sve ovo, odlučeno je kao u dispozitivu ove odluke.'' Odluka se dostavlja SO Dragaš, kabinetu ministra i tako dalje. Na osnovu ove odluke, opštinski direktori za obrazovanje, kako ih oni zovu, doneli su svoje obaveštenje i svoje odluke, pa i to citiram. ''Predmet - obaveštenje o roku potpisivanja ugovora o radu. Ovim obaveštavamo sve direktore osnovnih škola manjinske zajednice Bošnjaka i Goranaca da je do dana 5. 10. 2007. godine rok da se donesu ugovori o radu, potpisani od strane radnika koji rade u vašim školama. Radnici koji nisu potpisali ugovor o radu sa opštinskim direkcijama za obrazovanje, biće isterani iz školskih objekata u kojima već rade.'' Javio sam se iz zato što mislim da se radi o ozbiljnom problemu i da se ovo odnosi na Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, na Koordinacioni centar, a, pre svega, na Ministarstvo za obrazovanje. Unazad osam godina, na teritoriji opštine Dragaš, u Gori, nastavu pohađa oko 1.200 učenika i ima 160 nastavnika i profesora. Za ovih osam godina, nastava se odvijala bez većih problema, po programu Ministarstva za obrazovanje Republike Srbije, a sve se finansiralo, idalje se finansira, iz budžeta Republike Srbije. Zato tražim od nadležnog ministarstva, u ovom slučaju, od Ministarstva za obrazovanje, da preduzme mere kako ne bi došlo, za dva dana, do prekida nastave i isterivanja nastavnog osoblja iz škola opštine Dragaš, iako se oni opredeljuju i traže da program i nastavu pohađaju na srpskom jeziku i po programu Republike Srbije. Hvala.
Nastavljamo 9. tačku dnevnog reda. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li narodni poslanik dr Vladan Batić, koji je na sednici Odbora za pravosuđe i upravu izdvojio mišljenje, želi da obrazloži zašto je izdvojio mišljenje, član 93. stav 1. alineja 3. Poslovnika Narodne skupštine? (Nije tu) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik SRS-s, a potom dr Žarko Obradović, zamenik predsednika Poslaničke grupe SPS-a.
Ja se nadam da ću u sledećih 20 minuta uspeti da, uz što manje korišćenje nekih stručnih termina, izložim stav SRS-a povodom ovog predloga zakona kojim se menja Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine. Na početku moram da vas obavestim da je SRS podnela amandmane na ovaj predlog zakona i da će glasati protiv ovog zakona. Imamo dovoljno argumentacije, ali bih zamolio na početku za malo pažnje, zato što je u pitanju ozbiljna tema, više radi javnosti, pa i radi poslanika koji su u novom sazivu, pa nemaju neki kontinuitet, odnosno nemaju neka saznanja šta se sve dešavalo sa ovim zakonom od 2003. godine, kada je donet. Za početak, moram da vas obavestim, čini mi se da je taj zakon donet neposredno posle vanrednog stanja 2003. godine i glasio je - Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Vidite, ovo - protiv učinilaca ratnih zločina,kasnije je promenjeno. Promenjeno je prilikom sledeće izmene, koja je bila 2004. godine. Zašto ističem ove reči - protiv učinilaca ratnih zločina? Te reči su kasnije zamenjene rečima - za ratne zločine. Zato što na osnovu ovoga pravim vezu sa nečim na šta se poziva predlagač zakona, a to je Statut Haškog tribunala. On u svom originalu ima pun naziv, videćete kako to izgleda, Međunarodni sud za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine. U samom nazivu ovog statuta prejudiciraju se mnoga pitanja. To prejudiciranje znači da je svako lice protiv kojeg je podignuta optužnica prethodno bilo odgovorno, jer se u nazivu kaže da se radi o odgovornim licima za teška kršenja humanitarnog prava. Znači, u sudu se ne utvrđuje njihova odgovornost. Njihova odgovornost se, praktično, pretpostavlja. Slično je bilo i sa našim zakonom. Znači, u postupku protiv učinilaca ratnih zločina nema osumnjičenog, on je već učinilac ratnog zločina, čim je podneta optužnica protiv njega. Neko se kasnije dosetio da to treba da se promeni, da se to izbaci, pa je ta reč zamenjena rečima - za ratne zločine. Kada je donet ovaj zakon, zašto je donet ovaj zakon? Ovaj zakon je donet 2003. godine, na bazi neke strategije okončanja rada Haškog tribunala. Tada je neko zaključio da je nemoguće obuhvatiti sve i da treba pribeći nečemu što se zove iskustvo. Iskustvo je Nirnberg. U Nirnbergu je postojao statut, kasnije je na bazi toga donet Kontrolni zakon broj 10 kojim su okupatori u Nemačkoj sprovodili neku pravdu. Zašto je ova veza vrlo važna? Ona je važna zbog toga što je u statut Nirnberškog suda, član 6. pod a), u okviru zločina protiv čovečnosti, ubačena i agresija, a sastavni deo toga je bila zavera. To se danas u modernom vremenu zove - udruženi zločinački poduhvat. Udruženog zločinačkog poduhvata nema u Statutu Haškog tribunala i do njega se dolazi nekim tumačenjem. Videćete kasnije zašto je ta veza važna, zbog preslikavanja ovde, kod nas. Godine 2003, Srbija je već imala iskustva sa suđenjima za ratne zločine. To su radili redovni sudovi, ali pošto nije mogla da se obezbedi kontrola onih sa strane, kako se sprovode ti postupci, onda je za teritoriju Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Srbije, osmišljen sistem da se ide na nešto specijalno što bi bilo pod kontrolom. To specijalno je bilo pod kontrolom na taj način što su sudije određene da sude te predmete u ovom specijalnom sudu morale su da idu na obuku u SAD, da se uče kako da se sudi u tim predmetima. Međutim, SAD nemaju iskustva sa suđenjem za ratne zločine. Oni su imali jedan predmet, vijetnamski, mislim da beše poručnik Kejli, koji je, čak, najstrožu kaznu od 10 godina izdržavao u apartmanu vojnog kampa. Zašto je ova veza bitna? Ona je bitna, jer je ovaj naš sud pod budnom kontrolom i Haškog tribunala i stranih obaveštajnih službi. Ranije smo obaveštavali javnost o čuvenom Semu Lazaru, koji se šetao kroz taj sud i kroz tužilaštvo kako je hteo i kako je zamislio. Znači, zakon o kome danas raspravljamo i njegova četvrta izmena i dopuna ne razlikuje se od Kontrolnog zakona broj 10, na osnovu kojeg su u Nemačkoj vršili denacifikaciju. Kod nas se ne vrši preko njih desrbifikacija, za to je zadužena Nataša Kandić i ostali. Izvorni tekst ovog zakona je sadržavao brojne nedostatke. Neću taj tekst do kraja da analiziram. Skrenuću vam pažnju na prvu sledeću izmenu tog zakona, koja je objavljena u "Službenom glasniku Republike Srbije" broj 135/04. Tada se na drugi način odredila stvarna nadležnost tog suda. Ne ulazim sada u neke detalje stvarne nadležnosti, znate da imam negativan stav prema tome. Kako se definisala nadležnost suda? Za krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava određeno je, u Glavi šesnaest, u to vreme, osnovnog, Krivičnog zakona, što je donekle prihvatljivo, u tački 2- teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava izvršena na teritoriji bivše Jugoslavije koja su navedena u Statutu Međunarodnog krivičnog suda. Kako može da bude statut Haškog tribunala izvor prava za Republiku Srbiju? To je apsolutno nemoguće. Moram da vam skrenem pažnju da je Statut Haškog tribunala doneo Savet bezbednosti, jednom rezolucijom. Haški tribunal je nelegalan, nelegitiman sud. Nije formiran međunarodnim ugovorom. Dokaz za to jeste Rimski statut. Jula 1998. godine usvojen je u Rimu međunarodni ugovor država koje su pristupile, imaju status država članica. Skupština je održana kasnije, kada je donet pravilnik o postupku i dokazivanju. Karakteristika Rimskog statuta je i ta što se elementi bića svih krivičnih dela koja se svrstavaju u teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava definišu od strane nekog koima zakonodavnu moć, a to je skupština država članica. Šta se desilo u Hagu? U Hagu se desilo to da je Statut ovlastio sudije da donesu pravilnik o postupku i dokazima. Kada sam već kod tog pravilnika, moram da vam ukažem na član 14a Predloga, odnosno ovog zakona u izvornom tekstu, koji kaže - u slučaju za bivšu Jugoslaviju, u skladu sa statutom i pravilima o postupku i dokazima. Naš zakonodavac nije ni znao kako se zove taj pravilnik, jer je rekao - pravila o postupku i dokazima. Akt koji donose sudije Haškog tribunala treba da obavezuje naše pravosuđe. Zar je to moguće, ukoliko se ne krši princip legaliteta u najširem smislu? Sve je moguće. Kakva je struktura ovog zakona? Oslikava Haški tribunal. Haški tribunal ima deo koji se zove tužilaštvo, ima sudski deo koji ima pretresno i žalbeno veće, ima sekretarijat, ima pritvorsku jedinicu. Zamislite kako se kod nas zove pritvorska jedinica? Pogledajte - posebna pritvorska jedinica za izdržavanje pritvora. Izdržava se kazna zatvora, pritvor se ne izdržava, pritvor je mera kojom se obezbeđuje prisustvo okrivljenog u sudskom postupku. Kod nas se izdržava i pritvor. Imamo Veće za ratne zločine, to odgovara sudskim pretresnim i žalbenim većima u Hagu. Imamo posebno odeljenje za obavljanje administrativno-tehničkih poslova. To je sekretarijat, kao što u Hagu postoji sekretarijat. Naravno, neko će da shvati da je neka žaba digla batak da bi se potkovala, jer je videla da se potkiva konj. To postaje karikatura u Srbiji. Potreban je sud, potrebno je tužilaštvo, posebne su strukture koje će da budu pod budnom kontrolom i da rade po nalozima iz inostranstva. Kao što je Kontrolni zakon broj 10 bio izraz okupatorske volje, ovaj zakon je, takođe, izraz nekih koji se mogu smatrati okupatorima. Dovoljno je samo reći da Nataša Kandić vedri i oblači u onom sudu, u Tužilaštvu. Ona zastupa oštećene, ona komentariše, ona dovodi, ona privodi, ona odlučuje ko će da ide na specijalizaciju, ko će da sudi i ko neće da sudi. Ona odlučuje o tome ko može da bude sudija u tom sudu. Da li na bazi toga možemo da steknemo zaključak da je to nezavisan, nepristrasan, kompetentan sud? Nikako. Nikako ne može da se stekne takav zaključak. Donet je Krivični zakonik i teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava su sadržana u našem zakoniku. To su, upravo, oni članovi koje je gospodin Petrović pomenuo, od 370. do 386. Tu nije problem. Moram da vam kažem, ako je nadležnost ovog suda definisana, ovog veća, da budem precizniji, rečeno je da se tačka 1. odnosi na ovo naše poglavlje kojim smo mi propisali ta krivična dela, onda je nemoguće da se primeni tačka 2. u kojoj se navode krivična dela propisana Statutom Haškog tribunala. Nemoguće. Neću da ulazim u materijalno-pravne razloge koji su brojni. U Hagu se izmišljaju nova krivična dela, čak i ona koja ne postoje u članovima 2, 3, 4. i 5. ovog statuta Haškog tribunala. Imamo paradoksalnu situaciju. Ako terate naše sudije da primenjuju Statut Haškog tribunala, a uzećemo, na primer, jedan zločin, genocid, šta je s odredbama našeg krivičnog zakonika o genocidu? Šta ima primat? Ovo sam uzeo samo za primer. Mogu da uzmem i zločin protiv čovečnosti. Na potpuno drugačiji način je regulisano. Mnogo je bolje u našem zakonu nego ono što primenjuje Haški tribunal. Ni u jednom predmetu koji se sudi pred našim sudovima nema udruženog zločinačkog poduhvata, zato što nema materijalno-pravne odredbe o tome. U Hagu, kao što ste videli, sudi se, pre svega, za udruženi zločinački poduhvat, i to, pre svega, Srbima, ili, da budem precizan, isključivo Srbima. Jedini koji je optužen za udruženi zločinački poduhvat, donekle, jeste i Ante Gotovina, što izaziva bes u nezavisnoj državi Hrvatskoj, jer oni smatraju da su bili žrtve agresije i da ne mogu biti u nekom udruženom zločinačkom poduhvatu kada su se, kobajagi, branili. Branili su se tako što je Mesić isterao 150.000 ljudi sa teritorija gde nije opaljen čak ni metak. Vodite računa, ovo je vrlo opasno što se kod nas dešava. Onda dolazimo do jedne fatamorgane koja se zove - tužilac. Zbog bliskih odnosa, prijateljstva, rodbinskih odnosa, nekako je izabran čovek koji je poznat po tome što je u Okružnom sudu bio prilično lenj. Po njegovim optužnicama sudije nisu mogle čak ni da postupaju. Pozivale su ga da izmeni optužnicu, da je elementarno uredi. Ponaša se kao Karla del Ponte. On daje političke komentare, on priča o sankcijama. Sećate se, jurio je golubove svojevremeno. On je službenik Karle del Ponte, a ne službenik ove države. To se zaključuje na bazi njegovog ponašanja i delovanja. Valjda je danas negde na nekom ostrvu, razgovara sa svojim kolegama. Gospodine Petroviću, on je zaključio neki sporazum o nekoj saradnji. Ako ima elemenata inostranog u tom sporazumu, on bi morao da se ratifikuje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Stičem utisak da je on svoju nezavisnost shvatio kao apsolutnu samovolju, preko tog tužilaštva i preko drugih organa, može se reći i saveta i nekih drugih struktura. Mi ćemo u nastavku ovog pretresa da ukažemo na konkretne primere gde oni pokušavaju da se stave u onu najprljaviju funkciju Karle del Ponte, a to je da obezbeđuju lažne svedoke Haškom tribunalu. Radi javnosti, pošto smo i danas nešto malo prokomentarisali tog gospodina i njegov stil rada, samo ukratko da vas obavestim da je, prema podacima kojima mi raspolažemo, gospodin Vukčević angažovao Tužilaštvo i sve druge strukture koje su obuhvaćene ovim zakonom, na neki način, pa je tako njegov zamenik Bogdan Stanković zahtevao, zato što je to od njega tražio Patrik Lopez Tores, tokom septembra, da se neki ljudi privode do Kancelarije Haškog tribunala u Beogradu, iako ta lica ne žele da sarađuju sa Haškim tribunalom, iako su ta lica više puta, pre nekoliko godina, rekla - ne želimo da vas vidimo, ne želimo da lažno svedočimo protiv nekih ljudi. Tu se javlja stereotip, gospodine Petroviću, da njima, navodno, preti opasnost. Nikakva opasnost ne preti tim ljudima. Odakle bismo mi znali, da nas ti ljudi nisu obavestili, kakav se pritisak na njih vrši. Haški tribunal, preko svojih istražitelja, službenika Jevrema Grujića itd, ovog dela nevladinih organizacija, što vam je dobro poznato, nezakonito vršlja na teritoriji Republike Srbije. Obezbeđuju se, navodno, svedoci, od njih se traži da lažno svedoče. Kada to ljudi ne prihvate, onda se vrši dodatni pritisak. Zašto? Zato što Hag ima neku svoju istinu i on želi tu svoju istinu da nametne. Slažem se s vama, ako je potrebna neka istina, dajte onu koju ćemo da utvrdimo poštujući princip kontradiktornosti, javnosti itd, ali da izađe istina. Moram da vam skrenem pažnju na to da je pokrenut postupak protiv Karle del Ponte. Nadam se da ću imati prilike da pričam o svim krivičnim postupcima koji se vode protiv Karle del Ponte. Vi ovih dana čitate po novinama kakva je to ličnost. Preporučio bih vam da pogledate i dokumentarni film koji je Karla snimila sama o sebi, a zove se "Karlina lista". Ona se hvali kako postavlja ministre u Srbiji, pa čak, podrugljivo, u avionu, nazdravlja šampanjcem sa svojom miljenicom i komentariše s kim je razgovarala, kakav je on, da li je tup, da li nije tup, da li se plaši, da li laže, da li ne laže, o ljudima koji su danas na vlasti. Film je posvećen periodu od septembra do decembra 2005. godine, to su autentični snimci razgovora s najvišim predstavnicima vlasti u Republici Srbiji. Čuli ste nedavno da je izašla knjiga Florens Artman, u kojoj se priča da Haški tribunal uopšte nije nezavisan sud, da pojedine sudije rade za strane obaveštajne službe, da pojedini tužioci rade za strane obaveštajne službe, da tamo vrvi od službenika koji rade za druge obaveštajne službe. Nažalost, posle toliko godina se pokazalo da je ono na šta smo vas upozoravali još prilikom donošenja onog zakona o saradnji sa Haškim tribunalom sve istina, da nijedan podatak koji smo vam saopštili nije lažan. To što vi niste hteli to da vidite u tom trenutku, to je vaš problem, ali smo vas na vreme upozoravali šta se radi, jer ''što se grbo rodi, vreme ne ispravi''. To je činjenica i od toga ne može da se pobegne. Mi ćemo u nastavku rasprave iskoristiti priliku da vam ukažemo na konkretne stvari ovog predloga o izmenama i dopunama Zakona. Smatramo da pravite veliku grešku. Za početak bih vam skrenuo pažnju, gospodine Petroviću, s obzirom na to da ste ministar pravde Republike Srbije, da s istom brigom treba da vodite računa o svim građanima Republike Srbije, o svim državljanima Republike Srbije. Doneo sam ovde osam odluka. Sve odluke je potpisao u to vreme zamenik sekretara Haškog tribunala. On se zove David Tolberg. On je 2004. godine izabran za zamenika tužioca. Zamenik je Karle del Ponte još uvek. U ovih osam odluka on je, praktično, sproveo torturu. Od 11. decembra 2003. do 1. jula 2004. godine, Vojislav Šešelj nije mogao telefonom nikoga da pozove, jer je imao zabranu komunikacije, a zabrana komunikacije, gospodine Petroviću, je bila, čitam njegove stavove: "Imajući u vidu da je optuženi kandidat na parlamentarnim izborima u Srbiji, zakazanim za 28. decembar 2003. godine", pa onda njegova sledeća konstatacija, da znate o čemu se radi, kaže ovako: "da je optuženi bio kandidat na parlamentarnim izborima", to je neka kasnija odluka, "imajući u vidu rezultate parlamentarnih izbora u Srbiji, održanih 28. decembra, koji govore da je politička stranka, na čijem se čelu optuženi nalazi, osvojila 82 od ukupno 250 mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Još dve rečenice, gospodine Mrkonjiću, znam da sam malo prekoračio vreme. Sledeći set odluka je: "Imajući u vidu da su predsednički izbori u Srbiji zakazani za 13. jun 2004. godine", pa da preskočimo još tih nekoliko odluka, on čak zna, pre 13. juna 2004. godine, da će u Srbiji biti drugi krug predsedničkih izbora; građani Srbije još nisu izrazili svoju volju na prvom glasanju, a on već zna da u drugi krug idu Tadić i Nikolić. Ništi se prezumpcija nevinosti lica koje je optuženo i nalazi se u pritvoru. Vojislav Šešelj je pet godina u pritvoru. Trinaest oblasti ljudskih prava, sve u domenu prava na pravično suđenje, prekršeno je odlukama, postupanjem i radnjama u Haškom Tribunalu. Država ćuti. Pripremaju pretres koji treba, navodno, da krene 7. novembra. Nijedno načelo dokaznog postupka se neće poštovati u tom pretresu, ako to krene. Svedočiće mrtvi, biće uvršteno nekoliko hiljada dokaznih predmeta, bez mogućnosti da Šešelj postavi ijedno pitanje povodom dokaznog predmeta. Država Srbija ćuti, a radikali i građani Srbije, koji masovno potpisuju ovu peticiju, iz svih stranaka su građani, da budemo načisto, da se neko ne uvredi, traže od Republike Srbije direktan TV prenos tog suđenja, jer javnost treba da izvrši kontrolu kako su sudije sudile, kako su primenjivale propise. Mnogo traži Vojislav Šešelj, mnogo traži javnost Srbije? Traži samo ono elementarno. Ceo koncept ovog zakona je pogrešan, gospodine Petroviću. Znam da vi u to vreme niste bili ministar, čini mi se da ste bili poslanik u Saveznoj skupštini. Znam kako je donet ovaj zakon. Ukazivali smo na brojne primedbe, samo pravne prirode. Preko svega toga se prešlo. Rezultat je loš. Da vam skrenem pažnju na samo još jednu stvar...
Gospodine Krasiću, možete nastaviti, jer imate listu govornika.
Gospodine Mrkonjiću, prekinuću zbog vas, da ne biste vi imali problema, da neki drugi ne zloupotrebe to što ste vi blagonakloni prema meni.
Nemam problema, ne brinite ništa. Reč ima dr Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS-a.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Poštovane kolege poslanici, gospodine ministre, mi poslanici SPS-a bismo bili daleko zadovoljniji da smo bili u situaciji da od gospodina ministra, kao predlagača ovog zakona u ime Vlade Republike Srbije, čujemo koji su pravi motivi za njegovo predlaganje. Naime, Zakon je naizgled kratak, tri člana, ali zanimljivo je da dolazi sada kada se sa svih strana sve više priča o hapšenju i izručenju Karadžića i Mladića, ne uzimajući u obzir činjenicu da li se ti ljudi nalaze na teritoriji Republike Srbije. Od strane različitih predstavnika tzv. međunarodne zajednice, ili onih koji zvanično i nezvanično govore u ime Evropske unije, govori se o potrebi potpune saradnje sa Evropskom unijom. Potpuna saradnja s Evropskom unijom, kakvu oni doživljavaju, jeste, nesporno, hapšenje i izručenje ove dvojice ljudi. Na stranu to što nisu na teritoriji Republike Srbije i što Srbija, samim tim, ne može biti odgovorna, ali joj se to stavlja na dušu. Mi u SPS-u doživljavamo ovaj zakon, raspravu o njemu i, verovatno, usvajanje od strane skupštinske većine, kao njihov doprinos toj saradnji sa Haškim tribunalom, čemu se, apsolutno, protivimo. Naime, mi smo mišljenja da je ovaj zakon direktna posledicapritiska Haškog tribunala, konkretno, Karle del Ponte, na pravosudne organe Republike Srbije i potrebe da se dokaže taj stepen saradnje. Mi smo godinama unatrag govorili da je Haški tribunal politički sud i, kao takav, nema vrednosni kvalitet koji bi ga preporučivao da je neki međunarodni sud koji može, da kažem, izreći odgovarajuću vrstu pravde i kazne. Mislim da niko od nas kolega u ovoj sali, a ni građani Republike Srbije, ne može biti protiv toga da se utvrdi istina o svemu što se zbivalo u događajima devedesetih godina na prostorima cele bivše SFRJ i da se počinioci tih ratnih zločina kazne. Ali, činjenica je, bar mi u SPS-u tako to doživljavamo, da se od sredine devedesetih godina Haški tribunal premetnuo u nešto drugo u odnosu na namere koje su iskazane devedesetih godina, kada je Haški tribunal osnovan i kada je Savezna Republika Jugoslavija prihvatila tu obavezu istraživanja i saradnje, saradnje u istraživanju zločina počinjenih na prostorima bivše Jugoslavije. Kasniji razvoj događaja pokazao je da je to, par ekselans, politički sud. Sada, 2007. godine, ne treba mnogo argumenata za ovu tvrdnju. Evo, pogledajte ovih dana šta sami ljudi koji rade u Haškom tribunalu kažu o tom tribunalu. Zanimljivo je podsetiti javnost Srbije na to šta oni kažu, jer to sad nije stav SPS-a ili nekoga ko Haškom tribunalu ne misli dobro, oni sami kažu da je to jedan sud pritiska, jedan sud konkretne politike određenih grupa zapadnih zemalja i da su spremni učiniti sve da ostvare svoje ciljeve. Nezavisni banjalučki novinari su izneli intervju Karle del Ponte sa gospodinom Draganom Kalinićem. Tu se, crno na belo, vidi da postoji pretnja, u stvari, da je postojao direktan kontakt s Radovanom Karadžićem i direktna pretnja da će biti ubijen ukoliko im se ne preda, ili ako se ne dogovori ta predaja. Činjenica je i da je Karla del Ponte pretila ukidanjem Republike Srpske, i to svih institucija Republike Srpske, a samim tim negacijom Dejtonskog sporazuma. Možete misliti koliku vlast ima ta osoba i, što bi narod rekao, kako debela leđa ima kada se može usuditi da preti ukidanjem Republike Srpske kao dela Bosne i Hercegovine ustanovljen Dejtonskim sporazumom! O tome da je to politički sud, govori gospođa ili gospođica Florens Artman, koja je bila najbliži saradnik Karle del Ponte. To i naši mediji prenose, koga zanima može to i pročitati. Kako ona kaže, primera radi, jedna je strana kako je postupala Karla del Ponte kao tužilac, ali imamo i ovu drugu stranu. Pošto je Haški tribunal i kadija, i sudija i tužilac, i piše, i sudi, i presuđuje, sve radi zajednički, ona govori o tome da se, primera radi, Teodor Meron ponašao pre kao predstavnik američke administracije, nego kao predsednik Suda. Ona govori, primera radi, da je Džefri Najs bio agent britanske obaveštajne službe. Zašto ovo pominjem? Jer i ona konstatuje da bi događaji o Srebrenici bili drugačiji, da bi verovatno saznali mnogo više podataka o tome šta se zbivalo u Srebrenici da je Džefri Najs dozvolio da dokumenti britanske, američke i francuske obaveštajne službe budu dostupni Međunarodnom sudu pravde u tom postupku, ili unutar Haškog tribunala. Međutim, očigledno se čovek plašio da i određeni delovi vezani za njegovu radnu biografiju ne dospu do suda javnosti. Na kraju krajeva, dozvolite mi, pomenuću šta i sam Džefri Najs kaže o tom sudu. To je rekao kada je skoro bio u Beogradu, i to kod svojih miljenika. Izrekao je stav da je Haški tribunal politički sud, koji su stvorili političari u Ujedinjenim nacijama, kao i da je proces protiv Miloševića bio jedan problematičan postupak, u kome je Sud trebalo da političku odgovornost utvrdi pravnim sredstvima. Znači, ako imate jedan ovakav sud, a taj sud vrši pritisak na domaće pravosuđe, mi socijalisti to mislimo, onda ne možemo ništa pozitivno misliti o predlozima koji se donose da bi se, navodno, poboljšao rad pravosuđa i da bi se utvrdila odgovornost počinilaca svih ratnih zločina. Ne možemo a da ne pomenemo, jer je ovo prilika da se to kaže, da je Haški tribunal u proteklim godinama imao, apsolutno, dvostruke aršine. Složili se vi ili ne, ali činjenica je da najveći broj optuženih i osuđenih pripada srpskom narodu. Činjenica je da su dvostruki aršini i te kako primenjivi kad su u pitanju Srbi. Pogledajte slučaj gospodina Krajišnika, koji je osuđen na 40 godina zatvora zato što je znao ili je morao znati da se to desilo, a Naser Orić, za učešće u neposrednom ubistvu jednog broja ljudi – osuđen je na dve ili tri godine zatvora. Pogledajte sve ostale stvari koje su se tamo dešavale, odnos prema haškim optuženicima protiv kojih je podignuta optužnica koji su iz Srbije i prema onima koji to nisu - blagonaklon odnos prema ovim drugima i krajnje rigidan prema onima koji su Srbi. Moram, nažalost, da pomenem ovde, jer čovek to zaslužuje, a mi članovi SPS-a imamo tu obavezu, tragičnu sudbinu predsednika Slobodana Miloševića, jer je on ubijen nebrigom Haškog tribunala. Postojali su svi relevantni medicinski nalazi da se čoveku izađe u susret i da se obezbedi lečenje na odgovarajućoj klinici, u zemlji koja je članica Saveta bezbednosti, jedna od pet stalnih članica Saveta bezbednosti. Nisu to dozvolili, čime su, suštinski, doprineli njegovoj smrti. Znači, postoji jedna apsolutna bezobzirnost s njihove strane u odnosu prema optuženima koji su sa prostora Srbije. Menjali su pravila, ko zna koliko, stotinak puta, i to uvek kada naiđu na neku prepreku. Menjaju se pravila da bi se obezbedio onaj konačan učinak, a taj konačan učinak jeste samo ono što odgovara interesima zapadnih zemalja. Moram pomenuti, to je dug i prema građanima Republike Srbije, moram vas podsetiti, poštovane kolege i građani Republike Srbije, i na agresiju NATO-a 1999. godine. Na pitanje jednog od novinara upućeno Džejmiju Šeju, koji je bio njihov glasnogovornik, portparol, da li se plaše da će, možda, Haški tribunal pokrenuti postupak protiv njih, on je rekao da se ne plaše; on je bio njihov spiker, rekao je - ma kakvi, ne dolazi u obzir. Kako neko ko je finansiran od strane zapadnih zemalja može da bude predmet rada tog Haškog tribunala?! Ovo pominjem zato što je Haški tribunal formiran na osnovu Povelje Ujedinjenih nacija, ali je prenebregnuo činjenicu da je NATO, 1999. godine, bez odluke Saveta bezbednosti i suprotno Povelji Ujedinjenih nacija, bombardovao jednu suverenu zemlju. Moram da pomenem tu agresiju, jer je to za nas eklatantan primer odnosa Tribunala prema državi Srbiji, tada Saveznoj Republici Jugoslaviji, kasnije Srbiji i Crnoj Gori, ali i prema državi Srbiji, jer je Srbija bila devedeset i nešto posto predmet agresije NATO zemalja. Moram da kažem da je tokom agresije izvršeno 2300 vazdušnih udara po 995 objekata, da je 1150 borbenih aviona NATO-a lansiralo 1300 krstarećih raketa i bacilo 2000 bombi, ne samo na vojne, već i na civilne ciljeve, da je izručeno 36.000 kasetnih bombi i 15 tona municije s radioaktivnim primesama, odnosno bombardovano ukupno 112 lokacija. Pored vojnih ciljeva, bombardovani su i civilni ciljevi - izbegličke kolone na području Kosova i Metohije, putnički voz u Grdeličkoj klisuri, most u Varvarinu, pijaca u Nišu, bolnica ''Dragiša Mišović'' ovde, u Beogradu, Kineska ambasada u Beogradu. Uništeno je u bombardovanju 45 mostova, 28 železničkih mostova, 148 stambenih i poslovnih objekata. Stradalo je više od 300 škola, od kojih su mnoge uništene, oštećene, u svakom slučaju, onesposobljene za rad. Oštećeno je 176 spomenika kulture, od kojih 23 srednjovekovna manastira, veliki broj crkava širom Srbije, nekoliko džamija i objekata islamske kulture. Uništena je trećina elektronskog kapaciteta zemlje, bombardovane su dve rafinerije, Pančevo, Novi Sad, snage NATO-a su upotrebile prvi put tzv. grafitne bombe, kojima je onesposobljavan elektroenergetski sistem Srbije, od koga se on nikad,ili bar do sad, nije oporavio. Pominjem ovo, prvo, zato što postoji potreba da se građani Republike Srbije podsete na agresiju 1999. godine, ali i na licemeran stav Haškog tribunala - da nisu imali dovoljno dokaza da pokrenu postupak protiv onih koji su naredili i počinili agresiju na SRJ. Molim vas, kolege poslanici, kada se saslušaju ovi podaci i kada se čuje stav Haškog tribunala da nisu imali dovoljno dokaza, onda mislim da je svaka dalja priča o Haškom tribunalu besmislena. Moram da pomenem i neke druge stvari koje su se desile tada na ovim prostorima, jer dešavalo se mnogo toga, mnogi su ljudi biliumešani, međutim, definitivno, pravda se pokušava učiniti selektivnom. Zašto ovo kažem? Mi smo mišljenja, to sam izneo u početku, da donošenje ovog zakona u ovom trenutku ima jedan motiv koji nismo čuli. Pitanje je ko sve stoji iza ovoga. Slažem se sa gospodinom Krasićem, pitanje je ko sve stoji iza ovoga. Ne samo predlagač, ne samo Haški tribunal, ima i drugih umešanih, koji su zainteresovani da stvari teku pravcem kojim idu, da Srbija bude optužena za sve ono što se zbilo devedesetih godina, jer Haški tribunal je osnovan od strane UN. Sredinom devedesetih premetnuo se u nešto drugo i treba da opravda politiku zapadnih zemalja prema ovim prostorima. Imam ovde jedan dokument Tužilaštva za ratne zločine, gde oni govore o svom radu, načinu rada i ko im pomaže. Verujte mi, kolege narodni poslanici, a mislim da će i građane Republike Srbije interesovati da čuju ko sve pomaže rad Tužilaštva za ratne zločine. Citiram: "Odmah smo počeli sa stručnim usavršavanjem u raznim formama i oblicima, putem seminara, savetovanja, edukacija, uz svesrdnu i veliku pomoć Kancelarije OSCE-a, Saveta Evrope, ambasada pojedinih država, u prvom redu SAD, međunarodnih nevladinih organizacija, domaćih nevladinih organizacija, prvenstveno, Fonda za humanitarno pravo, u skorašnje vreme i Haškog tribunala." Mislim da je sramota za državu da neki od pomenutih pomažu rad Tužilaštva za ratne zločine. To država, primarno, treba da uradi. Dobro je da se utvrdi ko su počinioci ratnih zločina, ali je sramota da ovi pomažu Tužilaštvo za ratne zločine, jer to govori nešto drugo. Ako pomažu, onda verovatno i traže, ne verovatno, nego sigurno, da se i radi na određeni način. Ovo ne govorim slučajno. Godine 1999, to sam nekoliko puta pominjao, ali moram i sada. Posle završetka NATO agresije, potpisivanja mirovnog sporazuma i usvajanja Rezolucije 1244, od strane OEBS-a, primera radi, izašao je jedan veliki dokument o stanju ljudskih prava na Kosovu i Metohiji od 1. decembra 1998. do 1. jula 1999. godine. Tu knjigu je u našoj zemlji, čini mi se, ako me pamćenje dobro služi, izdavanje te knjige je pomogao Fond za humanitarno pravo. Oni su bili i promoteri te knjige. Inače, za one neupućene, knjiga, na par stotina stranica, govori o stanju na Kosovu i Metohiji, stanju ljudskih prava. Za one neupućene, taj izveštaj su napravili na osnovu upitnika koji su napravili službenici Haškog tribunala, potenciram to - službenici Haškog tribunala, u izbegličkim logorima. Jedan izbeglički logor je bio u Makedoniji, drugi izbeglički logor je bio u Albaniji. Operisalo se cifrom od 780 hiljada izbeglica. Sećate se, jedan od razloga, navodnih razloga za agresiju na SRJ je bilo sprečavanje etničkog čišćenja. Službenici Haškog tribunala su pravili upitnike, službenici Haškog tribunala su ispunjavali te obrasce u vezi s tim izbeglicama. Činjenica je da je bilo izbeglica, ali je zanimljivo da je u odnosu na 780 hiljada, pošto se operiše tom brojkom, napravljeno upitnika - 0,040 i nešto posto. To je zanemarljivo malo u odnosu na ocene koje su iznete o Srbiji. Ocene iznete o Srbiji, poštovane kolege narodni poslanici, bile su katastrofalne, jer te ocene je trebalo da opravdaju bombardovanje koje je tek netom prestalo. Trebalo je da ocene opravdaju povod - slučaj Račak, da opravdaju sve ono što je Zapad tih devedesetih godina činio Srbiji. Ako neko bude imao vremena, bilo bi dobro da pogleda tu knjigu, taj izveštaj, jer se tu špekuliše ocenama, čuje se priča - priča se, saznaje se, uvek se govori u trećem licu, nijedan konkretan podatak, nijedna konkretna stvar vezana za sva ta dešavanja. Ovo ne pominjem slučajno, zato što je taj dokument, OSCE ga je napravio, bio tada, 1999. godine, jedan od dokumenata kojima je Srbija anatemisana, a nekoliko godina kasnije, pre dve godine, taj dokument nije uvršten kao dokazni materijal u postupku protiv državnih i vojnih rukovodilaca Srbije koji se nalaze u Haškom tribunalu. Nije uvršten u dokazni materijal, jer nema onu vrednost koju bi trebalo da ima kao dokazni materijal. Ako su radili stručnjaci Haškog tribunala i ako je sve tačno, onda su, verovatno, i prilikom tog posla prikupili relevantne dokaze, pa su mogli izneti to kao dokazni materijal. Mislim da je gospodin Krasić spomenuo dosta razloga, i pravnih, govoreći o Haškom tribunalu i zbog čega ovaj zakon ne bi trebalo usvojiti. Ja sam se usudio da krenem malo dalje i da govorim o motivima donošenja ovog zakona. Jer, evo, pogledajte, nama se stalno preti Haškim tribunalom. Preti nam se Haškim tribunalom, pri čemu se spisak zahteva Haškog tribunala stalno proširuje. Godine 2001, kada je trebalo izručiti Slobodana Miloševića, nekadašnji lideri DOS-a su govorili - samo on i niko više, samo njega da izručimo i sve je u redu, potpuna saradnja, plus dobijamo pare, plus Srbija će biti deo integracija i sve će biti u redu. Predsednik Milošević je sramno kidnapovan, protivno Ustavu Republike Srbije, izručen je Haškom tribunalu, ubijen nelečenjem, a u međuvremenu se spisak zahteva Haškog tribunala proširivao. Setite se, poštovane kolege narodni poslanici, činjenice da su u vreme operacije "Sablja" neki ljudi hapšeni, da su se bavili kriminalnim aktivnostima, a da su onda iz zatvora izručeni Haškom tribunalu, jer su bili optuženi od Haškog tribunala. Setite se da su nekadašnji lideri DOS-a najavljivali hapšenje ljudi da bi pokazali kako se sarađuje sa Haškim tribunalom. Setite se da se u međuvremenu strašno povećavao broj ljudi za koje je Haški tribunal zainteresovan. Setite se da u vreme svakog važnog političkog događaja Haški tribunal postavlja zahtev potpune saradnje sa Haškim tribunalom. U vreme kad je trebalo da se održi referendum o samostalnosti Crne Gore, na sva zvona se pričalo da od Srbije nema ništa, da ona ne može biti partner u toj zajedničkoj državi, jer ne sarađuje sa Haškim tribunalom, i, ako se Crna Gora otcepi, put će im biti olakšan. Posle dve godine se sazna da je jedan od optuženih bio u Crnoj Gori, da se dole skrivao i niko ne progovori nijednu reč kritike. Ne želim, ne interesuje me uopšte šta će biti sa Crnom Gorom, nego vam govorim kako su dvostruki aršini. Sve sam ovo pomenuo jer mislim da je potrebno danas reći, da čujemo od gospodina ministra, možda on ne deli ovakav stav, ali mi socijalisti smo mišljenja da su motivi donošenja ovog zakona drugačiji od onog proklamovanog - da se, da kažem, svi počinioci ratnih zločina uhapse i kazne. Nije samo to. Ovo je neposredan diktat zapadnih zemalja, ovo je neposredan diktat Karle del Ponte, ovo je neposredan diktat određenih interesa. Onda to treba reći. Zašto kriti? Ako govorimo o pravu jačeg, onda treba reći građanima Republike Srbije da se ovo čini zbog toga i toga, mislim, neka se kaže, ako se hoće, da ne kažem nešto drugo. Za nas, socijaliste, u svakom slučaju je neprihvatljivo donošenje ovog zakona, jer smatramo da diktat jednoj suverenoj zemlji ne može biti glavni razlog za usvajanje jednog zakona u najvišem zakonodavnom domu, kao što je Narodna skupština Republike Srbije. Iz tog razloga, mi nećemo glasati za ovaj predlog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Gospodine predsedniče, to je član 136. našeg poslovnika, ali pre nego što počnem da obrazlažem to, samo da upotpunim informaciju koju je dao gospodin Obradović. On je pričao o konačnom izveštaju Komisije Tužilaštva Haškog tribunala povodom agresije na SRJ i tačno je, Komisija eksperata, uz sve probleme koje je imala sa NATO paktom, smatra da nema dovoljno dokaza da se podignu optužnice protiv predstavnika NATO država za zločine iz Statuta Haškog tribunala. Međutim, ono što su, apsolutno, utvrdili, jeste da je NATO izvršio zločin protiv mira, agresiju, a agresija i zločin protiv mira nisu obuhvaćeni Statutom Haškog tribunala. Znači, oni su utvrdili da postoji agresija u onom delu gde se pita Tužilaštvo. Komisiju je formirala Luiz Arbur, ona je kasnije promenjena, 15. septembra 1999. godine. Pričaću vam o tome kako je došla Karla del Ponte, kakve veze ima Pacoli, kakve veze ima Jeljcin i drugi sa promenom tužioca itd, itd. Znači, eksperti Tužilaštva su došli do zaključka da je zločin protiv mira učinjen na teritoriji SRJ. Sada, gospodine predsedniče, ono zbog čega sam se javio, to je član 136. našeg poslovnika. Gospodine Petroviću, to je onaj član koji kaže da Predlog zakona treba da sadrži i obrazloženje i ove ostale delove. Smatram da bi za ovu našu raspravu bilo neophodno da nam date još neku informaciju. Zašto ste ubacili u član 1. zakona krivično delo - pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela iz člana 333. Krivičnog zakona? Potrebno nam je objašnjenje koji su razlozi, o čemu se radi. Složićete se, gospodine Petroviću, da su krivična dela protiv pravosuđa obuhvaćena glavom 30. i da se u toj glavi 30, krivičnih dela protiv pravosuđa, nalazi ovo krivično delo - pomoć počiniocu posle izvršenog krivičnog dela. Svima nam je jasno da su u pitanju, kako vi kažete, jataci. Mi još nismo čuli tu reč, kada čujemo tu reč, onda ćemo, verovatno, na drugi način da to prokomentarišemo.
Gospodine Krasiću, imam jedan predlog za vas. S obzirom na to da ste vi sada prvi na spisku za javljanje, da vam sada prekinem vreme, pa da vam reč dam po spisku i da počnete da govorite sve ovo što ste hteli da kažete. Da li se slažete? Pošto vam je isteklo vreme po Poslovniku, evo, sada dobijate reč i krećemo u raspravu. Da li se slažete sa tim?
Slažem se, gospodine predsedniče, ako je to tako, ja samo mogu da nastavim.
Evo, imate novo vreme i ono počinje da teče za SRS.
Gospodine Petroviću, u članu 333. Krivičnog zakonika je samostalno krivično delo. Kada kažem samostalno krivično delo, znači, kažnjava se pomoć svakom učiniocu krivičnog dela, ne samo ovih krivičnih dela koji se tiču zločina protiv čovečnosti, već i obične krađe itd. itd. U članu 333. i kazne su razvrstane u zavisnosti od težine krivičnog dela nekog izvršioca koga je ovaj prikrivao, čuvao itd. Kako ste mogli to krivično delo da ubacite u ovaj zakon, jer je ovo zakon o nadležnosti? Ako idemo tom logikom koju ste vi primenili prilikom izrade ovog predloga zakona, moram da vas blago kritikujem. Mislim da je moglo da ide i krivično delo - neprijavljivanje krivičnog dela i učinioca, pa je onda moglo da ide i - lažno prijavljivanje u vezi s tačkom 1. i 2. Ovo za lažno prijavljivanje, Nataša Kandić je prijavila Tomislava Nikolića da je ubio 15 ljudi u selu Antin. Kako ga je optužila? Optužila ga je u emisiji, preko novina, angažovana su bila sva moguća tužilaštva, sudovi i sve moguće policije, koji su demantovali, rekli su da ne postoji nikakav dokaz o tome. Da li je neko pokrenuo postupak protiv nje? Ne. Dalje, davanje lažnog iskaza. Zašto to krivično delo niste vezali s nadležnošću ovog posebnog suda, posebnog veća i posebnih organa, već ste uzeli ovo prikrivanje? Dalje, mislim da vi imate vrlo usko tumačenje pojma retroaktivnosti. Vi ćete da kažete - radi se o ratnim zločinima, oni ne zastarevaju. Oni ne zastarevaju, ali ova dela pomoći učiniocu posle izvršenog krivičnog dela, da li ona zastarevaju ili treba da u pogledu zastarelosti dele sudbinu ratnih zločina? Drago mi je ako nije tako, mnogo mi je drago ako nije tako, ali sumnjam, gospodine Petroviću. Ne, ne, nije ovo samo postupak, ovo je i pitanje nadležnosti. Ovo je, pre svega, zakon o nadležnosti, a posebno poglavlje se tiče postupka, gde postoji mogućnost prisluškivanja itd, itd., to je jedna druga oblast, slažem se. Ja pričam o prvom članu gde se govori o nadležnosti. Šta žele ovim zakonom? Da se postupak protiv "jataka" ne vodi pred redovnim sudom, nego pred Specijalnim sudom. Zašto? Zato što je Specijalni sud pod kontrolom Nataše Kandić, Sema Lazara, Nensi, kako se zvaše, nevladinih organizacija, imate ovu ovde, kako se zove, što ima samo adresu, a nema ljude, Inicijativa mladih za ljudska prava, kako se zvaše. Oni su poslali pripravnike u Haški tribunal da se pripremaju za buduće sudije za ratne zločine, možete li da zamislite? Na toj adresi nema nikoga. Pogledajte njihov sajt, to je ono na srpskom i na albanskom jeziku, Nosov, Nozdrov, kako se zvaše taj njihov glavni. To su oni što su protiv mene pisali krivičnu prijavu prošle godine, samo zato što sam išao kod Vojislava Šešelja u posetu. Sad napadaju Vučića i mene, samo zato što znaju da treba da budemo u timu koji treba da pomaže Vojislavu Šešelju, nema drugog razloga. Samo zbog toga da suđenje ne bude pravično i da javnost ništa ne zna o tome kako su se kršila nečija prava, a država spava. Država kaže - mi smo ispunili naše obaveze. Koje obaveze, prema kome? Dalje, kako ćete da utvrdite ovu novu tačku 3, gospodine Petroviću, a pravim vezu sa tačkama 1. i 2. Prva tačka odnosi se na naš Krivični zakonik, druga tačka se odnosi na Statut Haškog tribunala. Da li to podrazumeva da je lice koje je, navodno, osumnjičeno da pomaže nekom licu, da li se podrazumeva da je lice koje je izvršilo zločin, za koje se sumnja da je izvršilo zločin, optuženo, i pred kim? U Hagu ili u Srbiji? Ako je u Srbiji optuženo, pa, hajde, neki rezon i postoji da se ugrađuje ovo, ali ako je to lice optuženo u Haškom tribunalu, onda je druga stvar. Mislim da imate Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom,mislim da je član 333. Krivičnog zakonika - samostalno krivično delo i za suđenje za to delo nije potrebna specijalna nadležnost, dovoljan je sud, redovan sud. Napušta se praksa specijalnih sudova, to moram da vam kažem. Ne postoje. Samo polako, gospodine Ristiću, sad ću ja vama sve lepo da objasnim. Vi ste moj branilac bili, gospodine Ristiću, kada je to bilo potrebno za plakate, i odbranili ste me. Ne, ne, pustite vi to, gospodine Milivojeviću, ovo su ozbiljne teme, nije za šalu. Skrećem vam pažnju na još jednu stvar. To takozvano pravilo 11 bis Pravilnika o postupku i dokazima, koji važi u Haškom tribunalu, nastalo je onog momenta kada se ukazala potreba da se promeni pravilo 28, a zasniva se na tome što je dežurni sudija olako prelazio preko činjenica da su optužnice koje se dižu nepotpune, netačne i da ne pričam šta se sve sadrži u tim optužnicama. Postoji opasnost da se, ako sudija pojedinac olako proglasi tu optužnicu, konstituiše nadležnost Haškog tribunala i za, u krivično-pravnom smislu, beznačajni predmet. Haški tribunal je počeo da radi i sa krivično-pravno beznačajnim predmetima, recimo, Duško Tadić, prvi predmet. Radi vašeg saznanja, u svetu je objavljeno između 50 i 100 knjiga o suđenju Dušku Tadiću. Nijedna nije afirmativna za Haški tribunal. Sve su kritičke, naučnici se, maltene, krste i levom i desnom rukom. Zar je moguće da se u Hagu primenjuju takva pravila i da se to tako radi? Radi vašeg saznanja, ovaj sada sudija, Ori Alfons, kako se zove, on je u predmetu Duška Tadića bio kobranilac sa Vladimirovim, to Boško bolje zna. Sudija Ori, kao deo tog tima za odbranu Duška Tadića, pisao je žalbu u kojoj je osporavao nadležnost, odnosno legalitet i legitimitet Haškog tribunala i izuzetno dobru žalbu je napisao. Nikakva smetnja nije postojala da se posle nekoliko godina vrati, ali sada ne kao branilac, nego da bude sudija u tom tribunalu i da kaže - ovo je nadležan, legalan, legitiman organ, legalni sud. Vidite kakva je ta promena mišljenja, stručnog mišljenja, ne pričamo o političkom itd. Vi šaljete ljude tamo, kako reče neko od vaših, neka tamo dokazuju nevinost. Nevinost se pretpostavlja kod svakog čoveka. Onaj ko vas optužuje, on treba da dokaže da ste vi krivi i, u suštini, tamo treba da se dokaže nevinost. Neko je tamo iz tima odbrane izračunao - na jednog lažnog svedoka Tužilaštva ne pomaže ni 10 pravih svedoka odbrane. Deset pravih svedoka odbrane, koji iznose, vrlo razumno, činjenice o događajima u pogledu mesta, vremena, učesnika itd, ne mogu da opovrgnu jednog lažnog svedoka. Tamo postoji kategorija - osvežavanje pamćenja svedoka. Kažu - ovom svedoku treba da se osveži pamćenje, treba da ide na reciklažu. Sve sudije koje rade u Haškom tribunalu, kada dođu na vikend u svoju domovinu, doživljavaju neprijatnosti od svojih kolega sudija. Krste se ljudi i levom i desnom rukom, kažu - kako možeš da primenjuješ tamo neka pravila koja ne važe u našoj zemlji? Bez obzira na to da li je u pitanju kontinentalni ili ovaj drugi sistem. Kod nas - videla žaba da se konji kuju, digla batak, čeka da se potkuje, da liči na Haški tribunal. To je nešto što je nakazno, što je bruka za pravo, za istoriju prava. To se kod nas preslikava. Gledajte kako se ide dalje. Kaže se - to su jataci. ''Jatak'' je u našem jeziku reč koja je dosta afirmativna, jer ukazuje da neko skriva hajduka, koji je po zapadnim kriterijumima neki Vilijem Tel, koji se bori za pravdu, protiv onih koji ugnjetavaju narod, koji pljačkaju itd. Kako, u našem žargonu, vi hoćete da sudite jatacima? Ovo vaše što ste predložili, ja bih prihvatio, gospodine Petroviću, ali samo pod jednim uslovom, da prethodno sprovedete postupak protiv svih za koje se sumnja da su izvršili krivično delo po članu 332. - neprijavljivanje krivičnog dela i učinioca. Tu bih, prvo, rekao - Tadić i Koštunica. Jedan je bio ministar odbrane, jedan je bio predsednik SRJ. U svim izveštajima vama drage Karle del Ponte se kaže da je SRJ skrivala Karadžića i Mladića. Sprovedite postupak protiv njih. To je mnogo teže krivično delo, mada mislim da tu ima elemenata i za pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela. Zašto ne krenemo tim redosledom? Hoćete li da pokrenete postupak protiv Vladana Batića, zato što je kao ministar pravde naredio okružnom javnom tužiocu da odustane od gonjenja 15 lica za koje je opštepoznato da su izvršili zločin? Gospodine Petroviću, pogledajte dve rezolucije Saveta bezbednosti iz 1993. godine, onu februarsku, i onu majsku, kažu da je ova majska važna, ona je doneta 25. maja 1993. godine, na Titov rođendan, kad je usvojen i Statut. Ako se pogleda koji su razlozi bili za osnivanje Haškog tribunala - masovno silovanje, masovna ubistva itd, moram samo da kažem jednu stvar - u svim postupcima koji su okončani pred Haškim tribunalom, bilo ih je 160 i nešto, mislim da je 108 okončano, nemate nijedan u kome se dokazala tačnost ijedne rečenice iz onog početnog izveštaja koji je sadržavao razloge zašto treba da se osnuje Haški tribunal. Da vam to sad bude potpuno jasno, pre nekoliko meseci ovde je bio ministar inostranih poslova Italije Masimo Dalema. On je 1999. godine bio premijer u Italiji i pošto su Italijani, narod, demonstrirali ispred Avijana, bili su protiv toga da s italijanske teritorije kreću avioni na Srbiju, da bi smirio njih i javnost u Italiji, Dalema je dao izjavu - građani Italije, nismo mi započeli rat sa SRJ, oni su započeli rat sa NATO paktom, a oni su započeli rat tako što su 300 hiljada ljudi ubili na Kosovu i Metohiji. Njegova izjava je objavljena u novinama, vrlo precizno mogu da vam kažem - 19. aprila 1999. godine. Kada je gospodin Dalema bio, pre dva meseca, ovde da vas ubeđuje da treba da se prihvati ovaj Ahtisarijev plan, što ga niste pitali - gospodine Dalema, dajte nam dokaze o onih 300 hiljada mrtvih. Vi vidite da vas ovi što vas stiskaju da nešto radite lažu. Nekoliko meseci posle tog stiskanja, pokaže se da je istina na drugoj strani. Da budemo načisto, radi vas i radi javnosti, svaki zločin treba da se kazni, svako ko je izvršio neki zločin treba da odgovara, i tu nema spora. Niko ne sme da brani nekoga ko je izvršio zločin. Ali, to mora da bude u sudskom postupku, u skladu sa zakonom, a ne - zakon pod noge, postupak pod noge, neka ovi iz inostranstva diktiraju presude itd. Ne sme niko da podržava kršenje propisa i zakona. Ne sme niko u Narodnoj skupštini da u zakone i propise ugurava nešto što je neustavno. Kako može naš sud da sudi i da se poziva na Statut Haškog tribunala? To je nemoguće, gospodine Petroviću. To je isto kao kada bismo mi primenili krivični zakon Velike Britanije na događaje u Srbiji, prema srpskim državljanima. To je nemoguće. To je ona prethodna izmena, nije ova koju vi predlažete. Član 333. Krivičnog zakonika se odnosi na samostalno krivično delo. Za ta dela su nadležni redovni sudovi. Nema potrebe da se ta dela izvlače i daju Specijalnom veću ili organima nadležnim po ovom zakonu koji se tiče ratnih zločina. Drugo, gospodine Petroviću, SRJ, a to znači i Srbija, jula 1998. godine je bila zastupljena prilikom usvajanja Rimskog statuta. Mi imamo status države članice Skupštine Rimskog statuta i to morate da znate. Naši su bili uključeni i prilikom donošenja pravilnika o postupku i dokazivanju. Gospodine Petroviću, taj pravilnik o postupku i dokazivanju donela je Skupština država članica. Ona ima status zakonodavnog tela. Nisu ga donele sudije tog stalnog suda. Dalje, ta skupština je usvojila i elemente bića svih ovih zločina. Malo je ostalo sporno oko agresije, ali zločin protiv čovečnosti, ratni zločin, element je bića krivičnog dela. Dakle, Rimski statut i ovaj njihov pravilnik odražava međunarodno običajno pravo, kada su pitanju teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava. Postupak je, u suštini, evropski, naš. Ako mislite da dograđujete naše krivično zakonodavstvo iz ove oblasti, onda koristite to, nemojte Statut Haškog tribunala, jer je to akt na koji ne može niko da se poziva. Dakle, doneo ga je Savet bezbednosti, na bazi glave 7. Povelje Ujedinjenih nacija - sredstvo za obezbeđenje mira, ad hok. Znači, na to se pozivaju i nećete mnogo da pogrešite. Radi vašeg saznanja, Amerikanci su ga potpisali i ratifikovali, pa nisu dali ratifikacione instrumente, Klinton se popišmanio. Znate ko je zastupao Ameriku na pregovorima? To je gospodin Meron, ovaj sada što je predsednik Suda u Hagu. I, Amerikanci blokiraju taj sud, nisu jedini. Nisu ga oni blokirali bilateralnim sporazumima, da se na njihove vojnike ne primenjuje taj rimski statut, oni ga i sada blokiraju i mnoge države blokiraju taj sud, jer su čuli da može da se desi da se sudska praksa Haškog tribunala preslika i na taj sud, na buduće predmete. a to niko živi ne želi. Zapamtite još jedno, nijedan naš sud ne može da primeni teoriju udruženog zločinačnog poduhvata. Tu teoriju je u Nirnbergu izmislio pravnik Ministarstva odbrane Amerike, zbog toga da se napravi strateška prednost za tužilaštvo, jer se ne poštuje nijedno načelo dokaznog postupka. Od udruženog zločinačnog poduhvata odustaju i Amerikanci i Britanci. Naši sudovi to ne mogu da primene, a onda to stavite u vezu sa pravilom 11. bis, koje predviđa mogućnost da se proslede neki predmeti, i budite malo aktivniji kada se predmeti sele ili prosleđuju sudu Bosne i Hercegovine, pogotovu kada se radi o državljnima Republike Srbije, a ima ih nekoliko. Jer, ova država, ne prozivam vas, već prozivam prethodnog ministra, bila je suviše pasivna, jer se nije grabila za predmet zbog našeg državljanina. Radi vašeg saznanja, u pitanju je Mitar Harašević.
Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, a neka se pripremi Vjerica Radeta.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre osvrtanja i pre početka rasprave o ovom zakonu i svemu što je vezano za ovaj zakon, želim samo da napomenem da sam ja ratni vojni invalid i učesnik ratova 1990. godine. Zaista, nikome od nas ni na kraj pameti nikada nije bilo da se borimo protiv individualizacije odgovornosti i kažnjavanja onih koji su činili ratne zločine, jer su oni, na taj način, najviše naneli štete nama koji smo časno i pošteno branili svoj narod i časno i pošteno se odazvali na poziv svoje domovine. To bih želeo samo da kažem gledaocima, sa kog aspekta želim da se osvrnem na ovaj zakon i na celu ovu priču oko Tužilaštva za ratne zločine i Specijalnog odeljenja Okružnog suda. Odmah, na početku, da kažem da Poslanička grupa SPS-a i ja, kao predsednik Pokreta veterana Srbije, nismo u mogućnosti da prihvatimo ove odredbe zakona i ovakvo proširenje nadležnosti ovog tužilaštva i ovog dela Okružnog suda, iz više razloga, pa ću pokušati da u svom izlaganju pojasnim te naše stavove. Kao što sam rekao, ovaj zakon ima samo tri člana, ali zaista ima ogromna proširenja na polju delovanja, pre svega, Tužilaštva za ratne zločine. Moram da se osvrnem i na jednu mogućnost koja je data ovim zakonom. Ako proširimo delatnost ovog tužilaštva, to je, zaista, mogućnost političkog uticaja na događaje u zemlji. Tako široko data mogućnost delovanja ovog tužilaštva, čini nam se, biće pod najmanjom mogućom kontrolom svih onih institucija koje bi trebalo da se bave zaštitom i kontrolom rada sudova i tužilaštava. Zašto dolazim do ovakvog zaključka? Zato što je svako ko je osumnjičen za ratni zločin i svako ko je osumnjičen da pomaže nekom ratnom zločincu u skrivanju, odmah odgovoran. Ne postoji mogućnost da se utvrđuje njegova nevinost, kako u Haškom tribunalu, tako niovde. Biće automatska osuda društva, jer 15 godina propagande, čak i nešto više od 15 godina propagande protiv onoga što smo radili u ratu, dovodi do toga da je društvena svest na takvom nivou da je svako ko jednom rečju pomene da je učestvovao u ratnom zločinu već unapred osuđen na dugogodišnje kazne robije. Odnos optuženih i osuđenih je na štetu Srba, a tu mislim na Haški tribunal. Pretpostavljam da će tako biti i u ovom tužilaštvu, i u ovom sudu, na osnovu onoga što su već donete presude. Iz onoga što sam pročitao, mislim da je ovaj sud i ovo tužilaštvo, potpisivanjem nekih bilateralnih sporazuma, trebalo da pomognu tim tužilaštvima u osudi, dakle, njihovih građana koji su činili ratne zločine nad Srbima, pre svega. Međutim, čini mi se da taj deo rada ovog tužilaštva nije dao do sada nikakav efekat. Osvrnuću se nadelovanje Haškog tribunala, a videćete kasnije, iz mog izlaganja, zašto treba napraviti vezu između ovog tužilaštva i Haškog tribunala, što, istina, ovo tužilaštvo i ne skriva u svojim izveštajima koje šalje i nema nikakvog razloga da i mi to ne radimo. Znači, prvo ću vas upozoriti na nešto što je praksa Haškog tribunala, a to je odnos broja osuđenih građana bivše SFRJ u Hagu. Taj odnos je 85% za Srbe, 10% za Hrvate, a 5% za Muslimane. Imamo sada jednu presudu za Albance i dve oslobađajuće presude. Kada se ove presude prevedu u godine presuđene za ta krivična dela, videćete da je taj odnos još nepovoljniji za Srbe. Ono što je najvažnije, to je nivo društvene odgovornosti lica kojima je tamo presuđeno, odnosno društvene i političke elite kojoj je suđeno u Hagu, jer su to, isključivo, Srbi. Znači, nemate političara nijedne druge države koji je osuđen za zločinačko udruživanje i za ne znam šta sve i kakva sve izmišljena krivična dela u Hagu. Isključivo su Srbi bili ti koji su odgovarali, do jednog predsednika države, drugog predsednika države, ministara, verovatno bolje znate od mene ko je sve u Haškom tribunalu osuđen. Čini mi se da uspostavljanjem analogije između ovog tužilaštva i Tužilaštva Haškog tribunala imamo mogućnost da vidimo kakve su sve mogućnosti zloupotrebe i vršenja političkog pritiska ovakvih specijalnih tužilaštava i specijalnih sudova. Želeo bih još jedno da upitam, kome u ovom trenutku i kome će kasnije, odnosno kom društvenom sloju će ovaj zakon suditi? Isključivo ljudima koji su učestvovali u ratu. Pod odredbe ovog zakona ne potpadaju dezerteri, defetisti, svi oni koji su pričali protiv rata, već isključivo oni koji su učestvovali u ratu. Zato se bojim da trenutak u kome je ovaj zakon predložen i u kom se donosi indicira na problem rešavanja statusa Kosova, odnosno probleme u ostvarivanju državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Zaista, na ovaj način postavljene tužbe, optužnice i presude, tj. rad Haškog tribunala, treba da imaju za cilj jedno - da se Srbima oduzme svako pravo na odbranu i da se svakom Srbinu uputi jasna poruka da ne treba da se bori za svoju teritoriju. Ako se bude borio najčasnije i najpoštenije, postoji velika opasnost da posle toga bude osuđen za ratni zločin ili da ima velikih, velikih problema. Zašto je to tako? Nije ovakav odnos presudan, to nije direktna posledica učinjenih ratnih zločina, već obuke i instrukcija koje su ovo veće i Tužilaštvo imali u fazi stručnog usavršavanja. Zamenik šefa Poslaničke grupe, gospodin Žarko Obradović, u jednom trenutku je citirao izveštaj koji je dao gospodin Veselin Mrvak, on je zamenik tužioca. On je u svom izveštaju napisao ovako - odmah smo počeli sa stručnim usavršavanjem u raznim formama i oblicima, putem seminara, savetovanja, edukacija, uz svesrdnu i veliku pomoć Kancelarije OSCE-a, Saveta Evrope, ambasada pojedinih država, a u prvom redu SAD, međunarodnih nevladinih organizacija, domaćih nevladinih organizacija, prvenstveno, Fonda za humanitarno pravo, a u skorašnje vreme i Haškog tužilaštva. ''Primera radi, predstavnici Haškog tužilaštva su, sa stanovišta stručnosti, profesionalnosti i efikasnosti, visoko ocenili naše postupanje u jednom predmetu koji su nam, inače, oni ustupili. Između ostalog, zbog toga što smo procesuirali'', a slušajte ovo, ovo je jako interesantno, ''veći broj lica od onoga koji su oni označili kao osumnjičene.'' Gospodo, postadosmo veći katolici od Pape. Međutim, ima tu još jedan deo citata koji bih voleo da naglasim. Kaže se: ''Međutim, rešenje nekih drugih vanpravnih problema ne zavisi od nas, primera radi, dodeljena finansijska sredstva za tekuće troškove za 2005. godinu su smanjena u odnosu na prošlu godinu i nedovoljna, pa smo dovedeni u poziciju'', a ceo citat je zbog ovoga – ''da nedostajuća sredstva pokrivamo preko nekih međunarodnih institucija''. Potpuno mi je jasno da onaj ko finansira, verovatno, ima neke zahteve, nisam siguran da će neko finansirati rad ovakve institucije, a da ne traži ništa zauzvrat. Zašto sada jačamo instituciju koja, po logici stvari, treba da slabi, da se kreće ka gašenju i nestajanju, jer su ratovi završeni pre 15 godina, ili osam godina - od zverskog bombardovanja NATO-a i ubistva više od dve hiljade civila u Srbiji? Ne bih voleo da izvučem zaključak kakav mi se odmah nameće, a to je da nam se predviđa, ovakvim predlogom zakona, da ćemo uskoro imati neke oružane sukobe na ovim teritorijama, pa moramo da jačamo institucije ovakvog tipa, upravo, da bismo sprečili neželjene posledice, kao što su ratni zločini. Nadam se da to nije istina. Iskreno se nadam, jer kao neko ko je doživeo strahote rata, ko je doživeo ranjavanja, mogu da kažem da nema veće strahote od toga. Vrlo je nelogično da u ovom trenutku, kada Haški tribunal zatvara i završava svoj rad, mi formalno jačamo našu instituciju, dajemo joj nova ovlašćenja. Ne znam kakva je poruka ovakvog dela. "Zato što je neizvesna sudbina Haškog tribunala, 2010. godine - sigurno gašenje". Pročitaću vam jedan citat iz novina, gde piše: "Odbrojavanje Haškom tribunalu već je počelo. Prema odluci SB-a, trebalo bi da zatvori vrata do kraja 2010. godine. Javni obračuni dojučerašnjih službenika ovog suda, tužioca Džefri Najsa i bivše portparolke Florens Artman, kao i informacije koje iz Tužilaštva cure posredstvom novinara koji su bili svedoci tog istog tužilaštva, samo doprinose utisku da je reč o instituciji u odlasku, u kojoj vlada izvestan stepen rasula. Možda će sam generalni sekretar UN Ban Ki Mun, pre nego što, krajem decembra, odluči ko će biti naslednik gospođe del Ponte na mestu glavnog tužioca, morati da se pozabavi stanjem u Sudu ili, bar, Tužilaštvom". Ne bih voleo da pomislim da je jačanje institucije ovog suda i ovog tužilaštva imalo ulogu da zameni Haški tribunal. Svi mi koji smo učestvovali u ratu mislili smo da će sa naših leđa biti skinuta jedna opasnost, odnosno moguća hipoteka i mogućnost presude za ono što smo radili. Gospodine ministre, želim da vas pohvalim. Kako bismo, upravo, ovo sprečili, imam jednu lepu sliku vas i tužioca. Za ovo što ste izjavili - da ćete sredstvima Ministarstva pravde pomoći rad ovog tužilaštva, hoću da vas pohvalim. Da li znate iz kog razloga? Zato što mislim da će to dovesti do toga da tom tužilaštvu više ne treba pomoć nevladinih organizacija, međunarodnih institucija, nego da će ono biti finansirano iz sredstava budžeta i da će na taj način efikasnije raditi. Samo još nekoliko citata da vam kažem, gospodine ministre. Kaže se da su odnosi u Tužilaštvu, ovom našem, zaista poprimili neke elemente odnosa u Tužilaštvu Haškog tribunala. Ukratko ću vam reći, sudija Gordana Božilović-Petrović, sada već bivši sudija Veća za ratne zločine, izjavila je "Glasu javnosti" da je odluka da njen mandat ne bude produžen doneta pod uticajem jedne strane ambasade, ne kaže se koje, pretpostavljam da će svi građani Srbije znati, kao i nekih nevladinih organizacija. Takođe, ne piše kojih, siguran sam da se zna koje su. Ona je izjavila da je odlukom Siniše Vasića udaljena sa suđenja u slučaju "Suva Reka", jer je preko tog predmeta planirana medijska antidržavna kampanja kako bi se oslabila pregovaračka pozicija Srbije o statusu južne srpske pokrajine. Inače, sudija Božilović-Petrović bila je predsednik Veća u slučaju "Škorpioni". Samo da vas podsetim, znate u kom trenutku je cela priča i ceo film o "Škorpionima" pokazan, u trenutku kada je Međunarodni sud pravde trebalo da donese presudu za Srebrenicu. Kako bih ostavio vreme svojim kolegama, želim još samo ovo da kažem. Imam veliku želju da Tužilaštvo, za ratne zločine u Hrvatskoj, BiH i na Kosovu, znači, predstavnici UNMIK-a, za portparole i savetnike za odnose sa javnošću imaju Srbe. Mnogo bih bio srećan kada bismo to mogli da ostvarimo. Ko bude razumeo, znaće šta sam rekao. Da li je moguće da u Srbiji ne možemo da nađemo za takve funkcije, za dve najodgovornije funkcije, Srbe? Hvala puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Vidoje Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je svoj stav prema Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine iskazala kroz amandmane. Predlog ovog zakona ima tri člana. Mi smo predložili tri amandmana i svaki glasi: ''briše se'', zato što mislimo da ovakav zakon ne treba da postoji u pravnom prometu u Srbiji. U današnjoj diskusiji neću govoriti, kao ni moj kolega Krasić, suviše konkretno o ovom zakonu. O tome ćemo govoriti kada se bude raspravljalo u pojedinostima i kada budemo govorili o amandmanima. Više ću se posvetiti ciljevima i vašim namerama u predlaganju ovog zakona. Kroz ovaj zakon, kao i kroz osnovni zakon, Vlada Republike Srbije, od one prethodne vlade, sve do ove sadašnje, računam od 2000. godine, potpuno zanemaruje prezumpciju nevinosti. Ovaj zakon ste predložili, gospodine Petroviću, između ostalog, da biste osudili ''jatake''. To je novi termin koji vi koristite u pogrdnom smislu, a pošto sam rođena u Livnu, mene reč ''jataci'' asocira na starca Vujadina, na ''prokleto Lijevno'' i na ljude koji su bili vrlo časni i ponosni. Isto mislim o ovim ljudima koji su, kako vi kažete, ''jataci'' generalu Mladiću. Verujte da bih i ja, kao i većina građana, bila ponosna kada bih mogla da mu budem ''jatak''. Gospodine ministre, pitam vas šta ćete da uradite i kako ćete da sakupite sve one ''jatake'' na čijim kapijama se nalaze plakati na kojima piše - ''sigurna kuća za Ratka Mladića''? Sve su to sigurne kuće za Ratka Mladića. Džabe vama ovi vaši zakoni. Pitam vas, s obzirom na prezumpciju nevinosti, mi smo kolege pravnici, da li vi možete da kažete da je Ratko Mladić izvršio ratni zločin? Gospodine ministre, insistiram, ne ovako iz klupe, ali insistiram da to kažete, da bi ste mogli uopšte da raspravljate sa mnom o predlogu ovog vašeg zakona [[Dobacivanje iz sale]] Vas nisam pitala, vi možete kao poslanik da se javite, pa da jednom, hvala Bogu, neko iz DS-a izađe da brani zakon nekog svog ministra. Dakle, od ministra tražim da kaže da li je Ratko Mladić izvršio ratni zločin, a iz toga sledi da li može imati ''jatake'' ili ne može imati ''jatake''. To je vrlo jednostavno pitanje, gospodine ministre. Zašto vi donosite ovaj zakon? Zato što nemate poverenja u sudije okružnih sudova, u onaj častan deo sudskog pravosuđa, nego ste napravili specijalne sudove, specijalna tužilaštva. I odatle vam časni ljudi odlaze. Kupili ste ih. To su ljudi koje je država potkupila zato što im je dala tri puta veće plate nego ostalim kolegama, koji rade jednako teške predmete, teže ili lakše, nije bitno, ali, u svakom slučaju, svi su iste struke, jedino se svi nisu doškolovali i doobučavali u belom svetu, uglavnom u Americi, nego samo oni koje ste postavili u specijalne sudove i u specijalna tužilaštva. Oni su vam garant da će ''jataci'' dobiti oštre kazne. Zato vi donosite ovaj zakon, jer ovo što je ovde predviđeno, to već postoji u Krivičnom zakonu i niste morali da to prenosite na ove vaše ''specijalce''. Šta je suština? Suština je da vi u Srbiji, od 2001. godine do današnjeg dana, intenzivno vršite tribunalizaciju srpskog pravosuđa. Najodgovorniji za tu tribunalizaciju srpskog pravosuđa su, naravno, Boris Tadić i Vojislav Koštunica. Vi, ministre, s ovim zakonom, postali ste član tog udruženja u vršenju udruženog zločinačkog poduhvata protiv građana Srbije. Umesto o zakonu, malo ću da približim, pre svega, građanima Srbije, a i narodnim poslanicima, ovaj vaš predlog kroz neka konkretna imena i konkretne slučajeve koji se odnose na rad Specijalnog suda i Specijalnog tužilaštva. Samo da me kolega Ristić ne opomene, znam da se radi o Okružnom sudu, posebnom odeljenju, ali, kolega Ristiću, mnogo me bolje građani Srbije razumeju kad kažem specijalni sud, jer svi znaju da postoji Specijalni sud za ratne zločine i Specijalno tužilaštvo za ratne zločine. Dakle, ko je na čelu tog tužilaštva? Izvesni Vučković, poznat po onoj čuvenoj rečenici da će hvatati golubove pismonoše ako utvrdi da nose poruke Ratku Mladiću. Prošlo je od tada dosta vremena, ne uhvati on ni golubove pismonoše, hvala Bogu, ni Ratka Mladića, ali i dalje se, valjda, nada. Taj gospodin Vučković je svojevremeno bio partijski sekretar u Tužilaštvu i tamo je poznat kao veliki neradnik, kao neko ko nikada nije uradio nijedan ozbiljan predmet. Ako u bilo kom tužilaštvu kažu - to je ona lenčuga, budite sigurni da misle na gospodina Vučkovića. Inače je poznat i po tome što su mu, on zvanično nije, žena i sestra članovi DS-a, a rođena sestra mu je u Glavnom odboru DS-a. Naravno, ne mislim da to treba da mu bude neka mana jer, za razliku od vas, ne mislim da je greška da neko bude član bilo koje stranke, stranke za koju se opredeli. Nikada, za razliku od vas, ne pričamo demagoške priče - ovaj je nestranačka ličnost, onaj je nestranačka ličnost. Koga god vi negde postavljate, naravno da je stranačka ličnost. To razumem, to je vaše trenutno pravo. Trenutno se taj gospodin Vučković nalazi na Hvaru. Šta tamo radi? Tamo je sa tužiocima iz okruženja gde se, zamislite, dogovaraju oko razmene optuženih za ratne zločine. Oni su napravili nekakav dogovor, on u ime države Srbije, taj Vučković. On je taj u čijim rukama je sudbina ko zna koliko ljudi, za koje će neko tamo na Hvaru danas da kaže da postoji sumnja da je izvršio ratni zločin i Vučković će da ga deportuje tamo negde, da li Hrvatskoj, da li BiH itd. Tako je, kolega Krasiću, za njega se, takođe, priča da ne postoje dokazi i da niko od kolega ne zna gde je i da li je završio pravni fakultet. Ovo je nešto što je u sferi priča i neću to da tvrdim. Gospodin Vučković je poznat i po izjavama vezanim za ''Ovčaru'', vezanim za ratne zločine u Zvorniku, pa je ovih dana, onako visokoumno, izjavio kako se SRS plaši, odnosno, kako nas''svrbi'', kako je on rekao, ''Ovčara'' i ''Zvornik'', zbog Milana Lančužanina i Duška Vukovića, kako li se već zove, inače, pokojni čovek. Znate li šta je onda uradio? Pošto u okviru postupka ''Ovčara'' nisu uspeli da nađu nijednu mogućnost da osude nijednog dobrovoljca SRS-a, čak je Vesko Krstajić, predsednik Veća u tom postupku, rekao da mu je žao, da je ubeđen da su dvojica ljudi, koji su bili optuženi, ne i osuđeni, koji su otišli kao dobrovoljci SRS-a na ratište, izvršili ratni zločin, ali, eto, nažalost, on to ne može da dokaže. On je i danas predsednik tog veća i on i danas sudi u tom sudu. Onda su formirali predmet ''Zvornik 1'', protiv jedne grupe ljudi iz Zvornika. Taj postupak traje od 1995. godine i do današnjeg dana nisu uspeli da naprave nijednu sponu između eventualnih izvršilaca, odnosno tih krivičnih dela u Zvorniku, i Vojislava Šešelja, odnosno dobrovoljaca SRS-a. Šta su onda uradili? Onda su prošle godine, po nalogu neke Fatime, ne mogu da joj se setim prezimena, ali znam da je tužilac kantona u Tuzli, pokrenut novi postupak - ''Ovčara 2'', a Fatima je poslala izvesne izjave koje treba da posluže ovom našem veću za ratne zločine. To je isto ono što pokušavaju da podmetnu Vojislavu Šešelju u Hagu - izjave umesto živih svedoka. Naravno da od tog posla neće biti ništa, ali to će građani pratiti preko RTS-a, hvala Bogu, uskoro, pa će videti kako će to da izgleda. Hoće, hoće, ako ne budete hteli da gledate, vi promenite kanal, ali većina u Srbiji hoće, gledaće. Neće da gleda onaj iz Kraljeva. Kaže da hoće? Svi će da gledaju, svi bi da potpišu, ali im zabranio Tadić da potpišu, zato što znaju da će pojavljivanje Vojislava Šešelja znatno da podigne rejting SRS-a, koji je iovako, hvala Bogu i hvala građanima Srbije, vrlo visok. Šta je još karakteristično za ovaj sud? Od skora, pišu novine, krvavo su se borili i izborili da savetnik ovog Vučkovića postane gospođa Biserka Živković. Zašto su se borili? Zato što je, Bože, to stručnjak, pa je nju trebalo moliti, da je izmole da postane savetnik. Onda pišu u novinama da je ona poznata po tome što je bila profesor. Bila je profesor kada je završila Pravni fakultet, pa je na određeno vreme, u jednoj školi u Nišu, predavala. Naravno, to je potpuno u redu. Onda se kaže - ona je poznata i po tome što je u jednoj privrednoj organizaciji u Nišu bila direktor, u jednoj uspešnoj organizaciji. Biserka Živković je bila upravnik pijaca u Nišu. Takođe, nemam ništa protiv toga. Suština je da je Biserka Živković žena Zorana Živkovića. Kada je Zoran Živković bio savezni ministar, onda je Biserka Živković na republičkom nivou bila sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo, jel tako? Tako je. Pa, onda, kada je Zoran Živković postao premijer, da ne bi Biserka Živković ostalo onako, ni na nebu ni na zemlji, a već je bila predsednik Upravnog odbora ''Službenog glasnika'', onda je, verovali ili ne, kao predsednik Upravnog odbora ''Službenog glasnika'' primljena u stalni radni odnos i bila je u radnom odnosu kao predsednik Upravnog odbora ''Službenog glasnika''. E sad, kako se isplati saradnja sa Haškim tribunalom, kako se to isplati nekim ljudima, pojedinačno? Nemam mnogo vremena, ali ću nekoliko karakterističnih primera da vam pomenem. Sećate se onog ministra, i danas je ministar, samo u drugom resoru, prozvala sam ga ministar stjuardesa, to je onaj što je leteo za Hag svake nedelje i ispraćao Srbe u Hag, ministar Lončar, da znate o kome se radi. Od skromne ministarske plate, ministar Lončar, od kad je počeo da leti za Hag, uspeo je da kupi veliki stan u Novom Sadu, uspeo je da kupi i neki dobar auto, C-5, nešto se i ne razumem, ali kažu da je mnogo skup, pa je uspeo da kupi poslovni prostor u Novom Sadu, pa je onda otvorio ženi školu stranih jezika u Novom Sadu. Dakle, očigledno, dobar posao. Dalje, Bruno Vekarić, to je onaj što se svako veče onako značajno pojavljuje, namršti se, kao neko mnogo pametan, na malim ekranima. Bruno Vekarić je portparol ovog specijalnog tužilaštva, a sad ću da vam kažem kako se njemu taj posao isplatio. Najpre da vam kažem, ovo je krivična prijava, pa ću iz nje da vam pročitam neke podatke vezane za Bruna Vekarića i molim vas samo da me pogrešno ne razumete. Molim građane Srbije da me pogrešno ne razumeju što ću ovo da pročitam, koliko je dozvoljeno da se čita. ''Prvom opštinskom tužilaštvu u Beogradu, 22. juna 2000. godine podneta je krivična prijava protiv Vekarić Vatroslava,'' to je Brunov otac, ''od oca Stjepana i majke Vesne, rođen 1944. godine, nekog datuma, u Dubrovniku u Hrvatskoj''. Matični broj neću da čitam. Beograd, adresa, neću da čitam. ''Državljanin Srbije i Crne Gore. Nacionalnost - Hrvat, školska sprema - dr nauka, zanimanje - politikolog, profesor Univerziteta, zaposlen u Institutu za međunarodnu politiku i privredu.'' Taj institut za međunarodnu politiku i privredu, gde je radio gospodin Vekarić, mesto je izvršenja tog krivičnog dela za koje je podneta krivična prijava. ''Objekat napada - Zakon o javnim nabavkama, vreme izvršenja -od septembra 2003. do 30.03.2004. godine. Nađeni tragovi, šteta,'' da sad ne sabiram, ''500 hiljada, 770, 770, itd., oštećeni - Institut za međunarodnu politiku i privredu, Makedonska broj 25. '' Zašto je bitan njegov tata? Zato što je Bruno Vekarić završio srednju upravnu školu, pa višu upravnu školu, pa je onda, zahvaljujući Vojinu Dimitrijeviću, koji je bio tati kolega na Institutu, Bruno Vekarić na volšeban način došao do diplome pravnog fakulteta. Gospodin Batić ga je zaposlio u Ministarstvu pravde kada je postao ministar, tamo je bio pomoćnik ministra i do tad niko živ, osim uže porodice, za njega nije znao. Od tada je gospodin Vekarić, pogotovo kako je postao portparol Haškog tužilaštva i kako izleće s izjavama sa kojima izleće svako veče na televiziji, kupio veliki stan kod hale ''Limes'', a tu je kupio i poslovni prostor. Kažu ljudi koji su bili u tom stanu, ja nisam, da taj stan liči na neki vasionski brod. Kažu - pritisnete dugme, pa se pojavi cela kuhinja, a kada se to dugme vrati, onda je zid. Kažu da to ni na filmu nisu videli što Bruno Vekarić ima. Onda ima poslovni prostor kod Trgovinskog suda, u suvlasništvu sa Vladanom Batićem, kažu. Dalje, Bogdan Stanković. On je zamenik Vučkoviću, ovom ''glavnom haškom tužiocu'', kažem - haškom, iako je ovde, jer on jeste haški tužilac. Taj Bogdan Stanković je tražio od Haškog tribunala da se obezbede lažni svedoci protiv Vojislava Šešelja. U tu svrhu, u Srbiju je došao Patrik Lopez Tere i izvesni Zdrlić, o kojem vam je danas govorio gospodin Vučić i govoriće ponovo kad dođe ovde. Taj Zdrlić je, inače, ustaša a predstavnik je Haškog tribunala u Beogradu. Naravno, u toj ekipi su i Nataša Kandić i Sem Lazaro i oni čine sve da dođu do lažnih svedoka protiv Vojislava Šešelja. Mi iz tima za odbranu Vojislava Šešelja nismo sedeli skrštenih ruku, došli smo do tih ljudi, odnosno, ti ljudi do nas. Dobili smo puno informacija. Gospodin Vojislav Šešelj je pokrenuo krivični postupak zbog nepoštovanja Suda protiv Karle del Ponte, Danijela Saksona, na osnovu 34 overene izjave ljudi, koji su na najgori mogući način mučeni i maltretirani, gde - u ulici Jevrema Grujića, u Beogradu. Pitala sam, ovo je odgovor na moje poslaničko pitanje ministra Jočića, tj. rekla sam da imamo saznanje da u ulici Jevrema Grujića postoje prostorije u kojima borave istražitelji Haškog tribunala, da se tamo privode ljudi da bi bili lažni svedoci u haškom procesu protiv Vojislava Šešelja. Prema informacijama dobijenim od tih ljudi, koji su svoje izjave overili kod nadležnih sudova, u tim prostorijama postoje i neke pritvorske jedinice, jer tamo ljude drže po 4-5 dana da bi, eventualno, izdejstvovali da potpišu neku izjavu protiv Vojislava Šešelja koja se od njih traži. Između ostalog, šta meni kaže ministar Dragan Jočić: ''U skladu sa Zakonom o ministarstvima, poslove državne uprave koji se odnose i na obezbeđenje određenih ličnosti i objekata, uključujući i strana diplomatska predstavništva na teritoriji Republike Srbije, obavlja Ministarstvo unutrašnjih poslova''. Da li je moguće, gospodine Petroviću, da je taj kazamat u Jevrema Grujića 11 strano diplomatsko predstavništvo, a ako jeste, koje države je to strano diplomatsko predstavništvo? Dalje, kaže Jočić: ''Ministarstvo unutrašnjih poslova ne raspolaže informacijama, ni saznanjima da se u navedenom objektu nalaze pritvorske jedinice, kao i da se lica u istom zadržavaju više dana.'' Ministarstvo nema podatke. Srpska radikalna stranka ima podatke. Građani Srbije imaju podatke. Sve ovo sam iznela, pre svega, zbog građana Srbije, naravno i zbog narodnih poslanika, koje pozivam da ne glasaju za ovaj zakon, kao što poslanici SRS-a neće glasati za ovaj zakon. Mislim da na osnovu ovoga što sam iznela, svi koji su danas slušali i koji prate rad ovog parlamenta, potpuno razumeju da postoji udruženi zločinački poduhvat protiv građana Srbije, pod nadzorom Haškog tribunala, da su mu u Srbiji vođe Koštunica i Tadić, a da su članovi ministri u Vladi, i u ovoj, i u onoj prethodnoj. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vidoje Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Jadranko Vuković. Gospodine Jovanoviću, ostalo Vam je još šest minuta.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste kakav stav ima SPS kada je u pitanju ovaj predlog izmena i dopuna Zakona. Pokušaću da, u okviru raspoloživog vremena, budem kratak i da dam neke svoje ocene i mišljenja. Mi smo imali ovaj zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine u pripremi 2003, 2004. i 2005. godine i u njemu su, u principu, bila regulisana pitanja organizovanja, nadležnosti i ovlašćenja državnih organa i njihovih organizacionih jedinica za rad na otkrivanju, krivičnom gonjenju i suđenju za krivična dela. Kako smo danas ovde čuli, u uvodnom obrazloženju, od ministra, današnji predlog izmena i dopuna Zakona samo proširuje nadležnost organa kada je u pitanju krivično gonjenje počinilaca ratnih zločina. Videli smo razloge donošenja ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona i, u principu, se odnose na proširenje nadležnosti i, eventualno, na neku štetu koju će imati organi koji će raditi na tim poslovima kad zakon bude usvojen. Mi nismo ovde danas čuli stvarne razloge donošenja ovog zakona i upravo zato SPS neće podržati ovaj predlog izmena i dopuna Zakona. Ono što je karakterisalo poslednju deceniju HH veka jeste prisustvo građanskog rata, u kom su učestvovali svi narodi i narodnosti koji su živeli u bivšim republikama Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. Obaveza je bila svih, pre svega, republika i njihovih organa, da procesuiraju sve one koji su učinili ratne zločine. Želim da istaknem, da se ne shvati da SPS podržava učinioce ratnih zločina, da je naš stav da svi, pa i mi, treba da one koji su učinili ratne zločine izvedemo pred sud pravde, da dobiju odgovarajuću kaznu. Naše pravosuđe se pripremalo za ovakvu vrstu rada. Postoje i međunarodni propisi, postoje i naši domaći propisi, ali na jednom skupu, koji je organizovan na Pravnom fakultetu, čuli smo određene konstatacije, čak u 2005. godini, iako su ovi zakoni bili doneti 2003. do 2005. godine, da naše zakonodavstvo nije bilo usaglašeno sa međunarodnim i da određene naše institucije, koje su, pre svega, radile na prikupljanju podataka i na otkrivanju učinilaca ratnih zločina, nisu bile obučene za takvu jednu vrstu posla, pa se pribeglo određenim savetovanjima, seminarima itd., uz saradnju određenih međunarodnih institucija, Ambasade SAD, nevladinih organizacija, kako domaćih, tako i stranih. Postavljam pitanje da li će ovi naši organi, koji će dobiti ova ovlašćenja, u svom radu biti nezavisni? Ne treba da sumnjamo u njih, ali postavljam pitanje - da li će, uopšte, biti nezavisnosti u radu ovih organa, s obzirom na to da imamo iskustvo kada je u pitanju Haški tribunal, kada je u pitanju međunarodna zajednica? Mislim da međunarodna zajednica nije imala pravi tretman prema svim bivšim republikama, posebno prema našim građanima, odnosno prema Republici Srbiji. Takođe, želim da istaknem da SPS ne može da se složi sa izvinjenima za učinjene zločine, kada je u pitanju Republika Srbija i svi njeni građani. Slažem se, treba se izvinjavati, ali treba imati i reciprocitet kada je u pitanju to izvinjenje, jer su zločine činili građani svih republika. Isto tako, želim da ovde posebno apostrofiram jednu činjenicu. Naši organi su se pohvalili, odnosno Tužilaštvo, da su procesuirali, ili procesuiraju, čak, veći broj pokrenutih postupaka za ratne zločine nego što, po kriterijumima, to traži Haški tribunal. Zar je to potrebno našim organima, a, s druge strane, međunarodna zajednica ne vrši onakav pritisak, kakav vrši na nas, kada je u pitanju procesuiranje ratnih zločinaca u Republici Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini. Ovde želim još jednom da upitam, šta je, pre svega, s operacijama ''Oluja'', ''Bljesak'', šta je sa Atifom Dudakovićem, šta je sa Dobrovoljačkom ulicom, šta je s aktivnostima slovenačke teritorijalne odbrane? Pitam se da li i druge republike čine ono što čine naši državni organi. Mislim da oni ne čine to u onom stepenu u kome to mi činimo. Zato se SPS plaši da iza svega ovoga, kada se završe svi ovi procesi, i dalje ne budu neki novi izazovi koji očekuju ovu zemlju. Iz tih razloga, a i iz razloga što nismo čuli pravo objašnjenje, SPS ne može podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Koprivica.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo ću kratko, jer vrlo je teško govoriti posle gospodina Krasića, ali ću ukazati na neke činjenice zašto ne treba podržati ovaj zakon. Pažljivo sam analizirao šta nam predlaže Vlada, pa sam uočio da je i ovaj predlog zakona nametnut, kao i onaj o kome se vodila rasprava u zajednici Srbije i Crne Gore, Zakon o merama prema imovini lica optuženih za ratne zločine. Očigledno je i ovaj zakon naručen od Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju i ima tačno određen cilj zbog čega se donosi. U razlozima za donošenje zakona, predlagač kaže: ''Predloženim izmenama i dopunama Zakona proširuje se nadležnost organa predviđenih ovim zakonom i na krivično delo pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela, u slučaju da je izvršeno u vezi sa ratnim zločinom'' itd. Gospodine ministre, vama je sigurno poznato da je u našoj povelji o manjinskim pravima, u Evropskoj deklaraciji o ljudskim pravima i drugim međunarodnim dokumentima zapisano da se niko ne može smatrati krivim dok se to ne utvrdi pravosudno-sudskom odlukom. Takav predlog zakona bi, zbog toga, predstavljao presedan u pravnoj teoriji i pravnoj praksi i važio bi samo za naše građane. Na taj način se još jednom dokazuje da polako postajemo građani trećeg reda i da garantovana ljudska prava ne važe za naše građane. Takav zakon nikada ne bi usvojila jedna Amerika, ili Francuska, a to znači da, ako imamo imalo samopoštovanja, ne treba ni mi da ga usvojimo. Sasvim bi bila druga situacija da se radi o pravosnažnim presudama koje treba izvršiti. Ovakav zakon predstavlja udvaranje svetskim moćnicima, čiji su glavni eksponenti Boris Tadić i Vojislav Koštunica, koji će po svaku cenu dopustiti da se eksperimentiše s elementarnim pravnim standardima, koji pristaju na ponižavanje zemlje i kojima ne smetaju okovani i vezani oficiri u drugoj zemlji. Sećate se da su naši oficiri bili i okovani i vezani u drugoj zemlji. Treba zaustaviti ovakav način servilnosti i ne ispunjavati, apsolutno, sve zahteve, ako želimo da očuvamo elementarno samopoštovanje, već se pridržavati opšteusvojenih standarda i principa. Poštovane kolege, poznato vam je da je naša država donela Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, prihvatila je obavezu da hapsi i isporučuje svoje građane, što je do sada više puta potvrđeno, jer se u Hagu nalazi skoro celokupno političko i državno rukovodstvo. Nema potrebe ići dalje od toga, jer bi to bilo ispod crte podnošljivosti. Dok se vi ovde, mislim na predlagača i ljude koji će iz ovog visokog doma podržati ovaj predlog zakona, bavite ovim pitanjem, koji će državni organ u postupku za ratne zločine reagovati, zvaničnici Republike Hrvatske, to ste videli pre neko veče, premijer Hrvatske Ivo Sanader, dovode u pitanje zakon o saradnji Hrvatske sa Hagom zbog izrečene presude ''Vukovarskoj trojci'', Mrkšiću, Šljivančaninu i Radiću. Pitam vas, šta su naši državni organi, od premijera, ministra pravde, ministra spoljnih poslova, pa do ambasadora u Holandiji, uradili u odnosu na naše građane koji su, suprotno Ustavu, izručeni Haškom sudu, osim što su im odmogli tako što su ih unapred osudili, a, kao što vam je poznato, druge države, konkretno Hrvatska, svoje ne građane, nego zločince oslobađaju i na svaki mogući način im pomažu. Profesor dr Vojislav Šešelj skoro pet godina sam bije bitku u Haškom kazamatu, a nijedan državni organ ništa ne preduzima, niti uopšte reaguje. Kao što vam je poznato, prof. dr Vojislav Šešelj je sam otišao u Hag, prema njemu se preduzimaju najrigoroznije mere, a Vojislav Koštunica i Boris Tadić mudro ćute i, prema našim saznanjima, tajnom diplomatijom, čine sve da se prof. dr Vojislav Šešelj nikada ne vrati u otadžbinu. Da li je sada ovo najbitnije ili vam je, možda, namera, mislim na Predlog zakona, da se pripremite za nova hapšenja. Zbog čega mi ovo sada donosimo, kada se zna, gospodine ministre, da je trajanje Haškog suda oročeno do kraja 2008. godine? Očigledno je da se naši ministri dodvoravaju onima koji su nam bombardovali zemlju i njih uopšte ne interesuju građani Srbije koji se nalaze u Hagu. Očito je da ovoj vlasti smetaju sposobniji od njih, kao što je to lider SRS-a prof. dr Vojislav Šešelj, koga bi građani Srbije sigurno želeli da vide na najodgovornijoj dužnosti u zemlji, pre svega, zbog njegove sposobnosti, časnog i patriotskog odnosa prema otadžbini i građanima Srbije. Na kraju, želim da vam skrenem pažnju da će SRS, kada dođe na vlast, a vi ste svesni da će se to uskoro dogoditi, umesto ovakvih zakona, doneti zakon koji će se baviti vašom odgovornošću za sve ono što niste uradili prema našim građanima koji se nalaze u Haškom tribunalu.
Hvala. Po Poslovniku su se javili narodni poslanik Milena Stanković, potom Maraš Slobodan, Vladan Batić i Zoran Krasić. Izvolite. Ceo dan nisu ovde, sada su stigli, pa su se javili.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, predsedniče, javljam se po članu 225, tema je ista kao danas, ta skandalozna emisija koja je sinoć emitovana na Prvom programu RTS-a. LDP zahvaljuje uvaženim kolegama i koleginicama što su danas reagovali kako su reagovali na ovaj događaj i što su podržali našu inicijativu da se ovakvo ponašanje s ovog mesta, iz Parlamenta Republike Srbije, najoštrije osudi. Odbor za ravnopravnost polova je uradio jednu jako važnu stvar, jednoglasno su inicirali traženje ostavke gospodina Aleksandra Tijanića. To je važno zato što je ovaj odbor pokazao visok stepen odgovornosti i svesti o tome koliki je, zapravo, njegov uticaj na položaj žena u Srbiji. Takođe, pokazao je da postoje teme oko kojih zaista svi poslanici u ovom parlamentu mogu da budu jedinstveni. To je ono o čemu LDP stalno govori, život ljudi, kako ljudi u Srbiji žive, koji su njihovi svakodnevni problemi, to su teme oko kojih ne sme da bude spora i gde moramo, zaista, da budemo jedinstveni. U međuvremenu se gospodin Tijanić ponovo oglasio, rekavši da ćemo večeras imati prilike da vidimo nastavak te emisije, u kojoj se, kaže, mladoženja iskreno kaje i izvinjava zbog toga što se, eto, to šamaranje, ili već kako oni to nasilje definišu, desilo. Nas iz LDP-a to nije uverilo, ali sve i da to šamaranje bude zaista poslednje koje se u toj vezi desilo, takav model ponašanja ne sme da se promoviše na nacionalnom servisu. Znate, u Srbiji postoji mnogo nevladinih organizacija i aktivista i aktivistkinja koje se bore protiv nasilja nad ženama i jedno emitovanje ovakve emisije deluje razarajuće na ono što ti ljudi rade. LDP se zalaže za politiku jednakih šansi za sve ljude u Srbiji, bez obzira na njihov pol i nacionalnu pripadnost. To smo danas pokazali, pokazujemo i uvek ćemo pokazivati. Ovo što smo danas uradili nije bilo urađeno zato što smo, eto, želeli da privlačimo pažnju, nismo je čak ni očekivali, a to što su reakcije ovakve, zaista nas je ohrabrilo u tome što radimo. Većina političkih partija u ovom parlamentu govori da se zalaže za evropske integracije, i to je u redu, i mi smo jedna od tih političkih partija, ali nećemo imati evropsku Srbiju do onog trenutka dok u njoj ne budemo imali evropski sistem vrednosti. Dame i gospodo narodni poslanici, taj sistem vrednosti, jedan od njegovih postulata, jeste i nenasilno ponašanje između ljudi. Meni se čini, a i LDP-u, da smo zaista danas svi napravili veliki korak u tom pravcu da promenimo taj sistem vrednosti u ovoj zemlji u kojoj živimo. Hvala vam svima najlepše.
Hvala. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Slobodan Maraš, potom dr Vladan Batić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedniče Duliću, vi ste poslednja osoba u ovoj skupštinskoj sali koja može nekome da kaže da nije bio u ovoj sali, pa je sada došao. Pa, vi ste osoba koja najviše izostaje sa skupštinskih zasedanja i, zaista, mislim da je neprimereno da sa mesta na kome sedite, kao predsednik Skupštine, komentarišete javljanje drugih poslanika po Poslovniku.
Gospodine Maraš, za razliku od vas, ja se bavim i drugim poslovima koji su vezani za funkcionisanje ove skupštine i verujte mi da sam svakog dana, po ceo dan, ovde, jedino je gospodin Krasić duže od mene u ovoj skupštini, ako se gospodin Krasić slaže. Nemojte da mi prigovarate, pogotovo kada znate vrlo dobro da je Skupština radila bez problema, pa ste onda ušli i sa vrata ste se javili za povredu Poslovnika, mada uopšte niste učestvovali u radu. Ja sam samo to primetio. Izvolite sada, evo, imate novo vreme.
Gospodine Duliću, morate da znate da i mi radimo nešto u ovoj skupštini. Znači, ako nismo trenutno u ovoj sali, nalazimo se u Poslaničkom klubu i tamo obavljamo poslove koji su, takođe, bitni za rad Skupštine. Vratio bih se na ono zbog čega sam se javio, znači, čl. 225. i 226. Nakon današnjeg istupanja poslanice LDP-a Milene Stanković, bili ste svedoci da se direktor Javnog servisa, gospodin Tijanić, po ko zna koji put, na jedan vandalski način obratio poslanicima ove skupštine i okarakterisao njihov rad, što nije njegov posao. Njegova reakcija se svela, odnosno dva ključna komentara su - da se dešava teror po Poslovniku i da je emisija koja se juče gledala socio-psihološka analiza. Takođe, gospodin Tijanić je našao za shodno da reprizira tu emisiju u 14,40 časova i da ponovo pruži priliku građanima i deci da pogledaju ono što bi svako normalan nazvao terorom u porodici, ili nasiljem u porodici, a ta emisije je juče puštena, na Međunarodni dan borbe protiv nasilja, odnosno Međunarodni dan nenasilja. Hteo bih da kažem ko je osoba koja je rekla da se sprovodi teror po Poslovniku. To je JUL-ovski ministar, znam da ovde ima puno kolega koji su učestvovali u demonstracijama 1996. godine, koji je 1996. godine, u kafani "Pevac", plaćao policiju zato što tuče demonstrante. Kada je bio ministar, na sednici Vlade je rekao da se premademonstrantima treba ponašati komunalno, a svi dobro znate šta to znači. To je osoba koja vređa žene u svojim javnim nastupima. Danas pre podne sam citirao jednu njegovu izjavu iz 1998. godine, da su žene šarplaninci. Ima mnogo gorih izjava, koje ne možemo ovde citirati. Šta je problem kod gospodina Tijanića? Gospodin Tijanić ima jednog vrhovnog nalogodavca, onog koji ga plaća i koji ne voli da se u ovoj skupštinskoj sali čuje da je on deo mafije, ili da je šef mafije, da je čovek koji građane dovodi u takvu situaciju zbog toga što voli da ima monopol nad svima u ovoj državi. To je gospodin Mišković. Građani su sigurno svesni da zbog gospodina Miškovića i njegovog monopolskog ponašanja plaćaju skuplje proizvode nego ostali u našem okruženju. Gospodin Tijanić je saradnik svih mogućih službi poslednjih 20 godina. Čovek koji se divio samo jednoj ženi, Miri Marković, čovek koji je pokušao da na sve načine poslanike omalovaži, da njihov rad omalovaži i koji je juče iskoristio priliku da jedini ne prenese konferenciju za štampu CESID-a, iz prostog razloga, baš zbog ovoga o kome pričamo, njegovog šefa Miškovića, i svega ostalog što LDP radi. On je to iskoristio da prećuti i bolje bi mu bilo da ćuti ubuduće svaki put, nego da se javlja na ovakav način....
Vreme.
...i da vređa poslanike. Hvala vam, gospodine predsedniče.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik dr Vladan Batić, potom narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 226 - tražim objašnjenje od Upravnog odbora RTS-a, od ministra kulture, od Vlade Republike Srbije, od Republičke radiodifuzne agencije, povodom nečega što je apsolutno neprimereno, a što svojim činjenjem i nečinjenjem, svojim gestovima, svakodnevnim, na razne načine, čini direktor Javnog servisa Aleksandar Tijanić. Želeo bih nešto da kažem, kad sam već tu, o aktuelnom zakonu. Istine radi, moram da vam, s ponosom, kažem da sam ja tvorac osnovnog zakona o suđenju za ratne zločine. Samo malo pažnje, da saslušate koji su to motivi bili. Upravo zbog silnih polemika oko postupaka u Haškom tribunalu, zbog priče da se tamo sprovodi selektivna pravda, zbog toga što je bilo krajnje vreme da prođemo kroz moralnu katarzu i da priznamo da su neki naši sunarodnici, u naše ime, činili zločine i da shvatimo da Srbija ne može imati budućnost dok god su njeni temelji natopljeni tuđom krvlju, kao i da ti suludi umovi koji su prosipali leševe po svakoj reci, bari, jezeru, moraju da se nađu na optuženičkoj klupi, u ime budućnosti naše dece, bila je ideja da pokušamo da pokažemo da smo prošli kroz tu moralnu katarzu, da smo dostigli taj nivo svesti, da takvi zločinci koji su uprljali našu svetlu istoriju treba da budu žigosani, da im mi sudimo. Moram da kažem da je tada čitav svet to pozdravio, ali i da je bilo, čak, preliminarno dogovoreno da se četvorici generala sudi ovde. Takav je sporazum bio napravljen, ali je došla nova vlada, sa ministrom Stojkovićem, koji je odmah rekao da će ukinuti Specijalni sud za ratne zločine, sa polemikom u ovom parlamentu da se odmah dodele neke pare porodici Slobodana Miloševića, i odmah je sve to palo u vodu. Što se tiče ovog zakona, nisam siguran da li su namere iskrene ili ima malo licemerja u ovakvim porukama Haškom tribunalu, da ćemo mi preduzeti još neke mere, jer Haški tribunal čeka definitivan epilog. Ne interesuju nas ove priče. Ako je namera predlagača iskrena, mislim da se onda to može podržati, da se može prihvatiti, jer nema ovde kršenja ljudskih prava, mogućnosti prisluškivanja, snimanja, praćenja, to postoji u zemljama sa mnogo dužom demokratskom tradicijom i u mnogo uređenijim pravnim sistemima...
Vreme.
... Završavam. Prema tome, nije to nikakva jeres i nikakva povreda ljudskih prava. Čak, istina može doprineti realizaciji nekih postupaka, ponavljam, pred našim sudovima. Nažalost, ovde se ljudska prava, u ovom segmentu, krše na drugi način. Ovde godinama aktuelna vlast, preko tajnih službi, prati, snima i prisluškuje, bez ikakvog odobrenja tužilaštva ili suda, političke neistomišljenike. Pošto mi je isteklo vreme, sutra ću nastaviti o tome šta sam ja na tom planu doživeo, bez suda, bez tužioca, bez zakona. Hvala.
Pitam vas, gospodine Batiću, što se vi niste prijavili kao govornik, pošto vaša poslanička grupa ima 13 minuta i 12 sekundi, dovoljno da diskutujete o ovom zakonu. Da se ne biste javljali po Poslovniku, možemo da vas stavimo na listu govornika, pa da se javite.
Zahvaljujem. Nisam bio tu, ali ne iz onih razloga koje vi pominjete. Mislim da je prilično neumesno, gospodine predsedniče, da komentarišete ko, koliko i kako radi. Ja to govorim u ime DHSS-a, jer ako bismo vršili analizu rada, ona se može vršiti samo na osnovu rezultata, a rezultati vašeg rada i predsedavanja ovim parlamentom su, nažalost, veoma loši. A, javiću se za reč.
Hvala puno. Staviću vas na listu govornika. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Duliću, to je član 226. Mislim da je, radi javnosti i radi poslanika, potrebno neko razjašnjenje. Član 226. govori o objašnjenju. Svodi se na isto. Naravno, očekujem objašnjenje od gospodina Petrovića, ali i ukoliko ne usledi to objašnjenje, ne zameram gospodinu Petroviću, jer ćete videti iz mog pitanja o čemu se radi, tako da mislim da, čak, ne može da odgovori na to pitanje. Poznato je da nosioci tih pravosudnih funkcija u najširem smislu reči ne bi smeli da komentarišu tekuće sudske predmete i ne bi smeli u svom radu da se rukovode nekom politikom, već, pre svega, zakonom i pravom i, svakako, ne bi smeli u javnosti da nastupaju sa političkim komentarima. Samo vas obaveštavam, mislim da je i vama poznato, jer su svi mediji to objavili, ovaj tužilac za ratne zločine, neki Vukčević, vrlo često odapinje političke komentare. Ne samo što daje političke komentare, nego komentariše i tekuće predmete, obično ono što ''ide u cilju istrage'', ne priča se. Nedavno je rekao da u Skupštini radikali iznose uvrede, skupljaju jeftine političke poene, da ih nešto svrbi, vezano za ''Ovčaru'' i za ''Zvornik'', da ima potrebe da ih svrbi itd. Osim što smatram da je to nedozvoljeno za jednog tužioca, samo bih hteo da vam skrenem pažnju na to da SRS nikad nije komentarisala tekući sudski predmet. Mogli smo da komentarišemo te sporedne, vansudske uticaje na naše pravosuđe i da to kritikujemo, i to ćemo da radimo. I danas, u nastavku, verovatno i sutra, uvek ćemo to da radimo. Ono što mene zabrinjava jeste svojevrsno ćutanje zbog činjenice da postoje kompletni dokazi kršenja ljudskih prava optuženih lica. Gospodine predsedniče, najavljeno je suđenje Vojislavu Šešelju za 7. novembar a, ne znam da li znate, Tužilaštvo još nije obelodanilo 600.000 strana materijala. Dakle, od toga je 400.000 strana za koje oni kažu da su optužujuće, a 207.000 strana za koje Tužilaštvo, odnosno Karla del Ponte kaže da su oslobađajuće za Vojislava Šešelja. Da li možete da zamislite 600.000 strana, koliko je to prostora. Vidite, i niko da digne glas i da kaže, pa, čekajte ljudi, kakvo je to suđenje, da li je optuženi obavešten o svim aspektima optužbe protiv njega? Dakle, da li on zna od čega treba da se brani? Ne zna imena svedoka, svi su pod nekom zaštitom, vodi postupak protiv Karle del Ponte i još dvoje iz Tužilaštva, zato što su nedozvoljeno učinili akt nepoštovanja Suda, što je, takođe, kažnjivo delo. To bi, otprilike, bilo kod nas krivično delo protiv pravosuđa. U Hagu je to nepoštovanje Suda, jer se ometa sprovođenje pravde. Ja sam završio, gospodine Duliću, dovoljno je što sam rekao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik dr Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine ima svega tri člana, uključujući tu i član koji reguliše stupanje na snagu ovog zakona. Praktično, zakon ima samo dva člana, pa neka javnost zna kakve zakone donosite i kako se hvališete koliko ste zakona doneli. Dakle, doneli ste zakon sa tri člana, odnosno dva, ali zakon sa zlim namerama. Članom 1. ovog zakona uređuje se na koja krivična dela treba primeniti ovaj zakon, a to su krivična dela iz člana 370. do člana 386. Krivičnog zakonika Republike Srbije. Tu spadaju krivična dela – genocid, da ne nabrajam sva ostala krivična dela, ratni zločini protiv civilnog stanovništva, sve do krivičnog dela - agresivni rat iz člana 386. Krivičnog zakonika Republike Srbije. Dakle, veliki je broj krivičnih dela, odnosno 16 krivičnih dela koja spadaju u grupu krivičnih dela protiv čovečnosti i drugih dobara, zaštićenih međunarodnim pravom. Izmenama i dopunama ovog zakona, ovaj zakon se primenjuje radi otkrivanja, krivičnog gonjenja i suđenja za 16 krivičnih dela koja spadaju u krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava, što se može okarakterisati kao usaglašavanje sa Krivičnim zakonikom, koji je stupio na snagu 5. oktobra 2005. godine. Ali, gospodine ministre, neobjašnjivo je i nedopustivo, sa stanovišta struke, da se ovaj zakon primenjuje na krivično delo posle izvršenog krivičnog dela, dakle, iz člana 333. Krivičnog zakonika Republike Srbije. S obzirom na veoma veliku i široku dispoziciju bića ovog krivičnog dela, ovo delo ima oblik pružanja pomoći učiniocu da ne bude otkriven, što u praksi mogu biti raznorazne radnje, davanje smeštaja, kretanje organa bezbednosti, zatim, davanje novca, odeće, kao i podataka i niz drugih radnji, pa je veoma teško razdvojiti radnje koje čine biće ovog krivičnog dela, a time su u praksi moguće mnogobrojne zloupotrebe. Da li se kao pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela može okarakterisati to ako je neko nekom srpskom heroju, generalu Mladiću, dao čašu vode ili glavicu kupusa? Svakako da ne, ali je ova kriminalna DOS-ova vlast hapsila i takve, iako su nazovieksperti znali da je za ovo krivično delo potreban umišljaj, i to direktan umišljaj, a on sadrži i svest i volju da se spreči otkrivanje dela i činioca, pa, ako je neko dao glavicu kupusa generalu Mladića, znate da nema umišljaja, a time nema ni krivičnog dela. Takođe, treba da znate, a mislim da znate, pravite se da ne znate, da je za umišljaj za ovo krivično delo potrebno utvrditi da je pomagač i motivisan da učinilac ne bude otkriven, što nije činjeno do sada, već su hapšeni nevini ljudi kojima je sudio ovaj DOS-ov režim. Dakle, zbog veoma široke dispozicije dela, teško je utvrditi biće krivičnog dela, jer je to skup posebnih elemenata koji čine to krivično delo, a koje se ne razlikuje puno od drugog dela. Zbog toga se ne sme dozvoliti da ovaj zakon bude primenjen i na pomoć učiniocu posle izvršenog krivičnog dela, jer će specijalizovani organi, tužioci i sudije, koji imaju posebna ovlašćenja, zloupotrebljavati i proganjati nevine ljude, zarad navodne efikasnosti, s tim što će koristiti svedoke saradnike i posebna ovlašćenja, po onoj narodnoj - ako je do svedoka, krava je naša. Poštovani narodni poslanici, u svojoj dugogodišnjoj istoriji, braneći svoj integritet, srpski narod je bio stalno suočen sa zločinima, iako nije davao povoda za to. Društvo naroda je u Prvom svetskom ratu jedino dalo priznanje Srbiji i njenoj vojsci, jer se striktno pridržavala običaja rata. Požurujete da sudite onima koji su branili našu otadžbinu, a ne pomišljate da sudite onima koji su varvarski, bez povoda, srušili našu zemlju, svrstali se u terorističku organizaciju NATO-a, a odbranu zemlje proglasili ste kao zločin. Taj pakleni ubica, Haški tribunal, za vas je sud. Hrabrost našeg predsednika na toj svetskoj pozornici nepravde, zadivila je sav svet. Ti zli ljudi, koji mu sude, biće zapamćeni kao produkt jednog suludog vremena, koje je iznedrilo ljude monstrume, poput Klintona, Blera i ostale ološi, za koje smo mislili da pripadaju davno minulim vremenima. Istorija će, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, zabeležiti dr Vojislava Šešelja kao jednog od retkih junaka pobednika nad ubicama, koje svoja nedela nad Srbima počiniše pod firmom ''Milosrdnog anđela'' i tako oskrnaviše sve što je sveto i ljudsko. Danas je uz Vojislava Šešelja celo slobodarsko čovečanstvo, a ubrzo će doći vreme trijumfalnog njegovog povratka, posle uspešne odbrane napadnutog i optuženog srpskog naroda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Vladan Batić, po članu 93. i članu 95. Poslovnika, a potom narodni poslanik dr Paja Momčilov. Gospodin Vladan Batić, odustaje. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas raspravljamo opet o jednom u nizu zakona koji uopšte nisu interesantni za građane Srbije. I sami znate da smo o čitavom nizu zakona, koje smo pretresali u poslednjih par dana, raspravljali iz određenih razloga. Kada bi to bila korist za narod i za građane ove države, kada ne bi bila korist samo za izvesne pojedince, onda bi to bilo u redu. Mi smo danas ovde čuli već mišljenje Srpskih radikala, koji su jasno kazali da neće podržati ovako besmislen zakon sa pravne tačke gledišta. Mislim da je jasno obrazloženo zbog čega i kako. Malo je čudno kada ovde dođe ministar pravde u Vladi, vladajuće koalicije, i predlaže nam i brani bilo koji zakon, a to je ista vlada i ministar Vlade koja se ne pridržava ni Ustava ni zakona. Nemamo Ustavni sud, nemamo zakone za koje su bili po Ustavnom zakonu dužni da ih donesu, odnosno svi mi, na prvoj redovnoj sednici ovog parlamenta. Bila je priča, do sada, da je kriv uvek predsednik Skupštine, on je stalno prozivan, a on je jasno rekao da Vlada ne šalje zakone. Prema tome, vi, koji generišete neustavni poredak i sada nam predlažete neke zakone, nemate kredit da vam verujemo bilo šta. Vidite, ministre, vi ste ovde izašli nedavno, pa ste branili suspenziju Krivičnog zakonika i tražili odlaganje do 1. januara 2009. godine. Zašto je taj zakon sporan? Vi ste obrazlagali, u javnosti, da je iz dva razloga izazvao sporove, najviše zbog kršenja ljudskih prava. Kojih prava? Upravo je prisluškivanje i audio i vizuelno snimanje izazvalo veliku polemiku, koja još traje, da li je u skladu sa Ustavom ili nije, kao i zaštita svedoka saradnika. To vi dobro znate. Sada je malo čudno, kada imamo Krivični zakonik, da suspendujmo dok se ne reše ove stvari. Kada je Specijalni sud u pitanju i kada je jedna druga grupa građana u pitanju, onda možemo da radimo šta hoćemo. To je, u najmanju ruku, dvolično. Neću da koristim medicinske termine, nema potrebe. Ovde ste iskazali za mene vrlo interesantnu i čudnu stvar, pažljivo sam vas slušao, rekli ste da se, nažalost, a držali ste političko predavanje ovde, niste stručno odnosili prema ovom predlogu. Nemam ništa protiv toga. Mi, radikali, sigurno vam ne zameramo zbog toga. Rekli ste da, nažalost, kod nas redovni sudovi nisu u stanju da kvalifikuju i sankcionišu ratne zločine. Evo stenograma, zapisao sam tačno. Teška optužba za naše sudstvo. Ako je to tačno, šta to znači? Znači, specijalne sudije moraju da sude specijalne slučajeve, a za ostali narod i građane mogu ovi koji nisu sposobni. To ste vi rekli za ovom govornicom. Uzećemo stenogram, pa ćete videti. Da li možete da budete prvi čovek pravosuđa i da njih branite, kada imate takvo mišljenje o svojim kolegama i o sudovima, ne ulazimo ni u to. Ali, ovim zakonskim predlogom vi, upravo, ulazite u kršenje ljudskih prava. Lepo vam je rekla koleginica o prezumpciji nevinosti i šta znači taj instrument. Vi ga brutalno narušavate i kršite ovakvim predlogom. Ovaj krivični zakonik, koji je donet 2005. godine i za koji smo pričali da nije dobar, vi ste suspendovali upravo da se ne bi ljudska prava kršila, a ovde možemo da kršimo ljudska prava, to je ovde dozvoljeno. Neće biti da je dozvoljeno. Nekoliko stvari o Haškom tribunalu. To je jedna politička tvorevina, to je jedan sud koji se nalazi danas u rasulu. Otvorite "Politiku", citirao je kolega iz poslaničke grupe SPS-a šta piše u jučerašnjem broju "Politike", intervju Karle del Ponte. Vidite da Florans Artman u svojoj knjizi kaže za Najsa da je špijun, vidite da i on isto to govori za njih, vidite da otkrivaju sada svu prljavštinu koja se nataložila u tom sudu. Vi sada hoćete, ovo što vam je rekao gospodin Krasić, da kodifikaciju tog sklepanog suda na nezakonit način uvedete u naš pravni sistem i da ga legalizujete. To vi hoćete. Mi radikali se s tim ne slažemo i verujemo da se ni većina građana ne slaže. Ne smeta vama što Vojislav Šešelj pet godina sedi u tom Haškom tribunalu i što se krše elementarna ljudska prava. Vi nikada nećete podići svoj pravnički glas, a pravni principi su univerzalni, vi to dobro znate, Povelja o ljudskim pravima, da vam ne čitam. To vam je prvo što treba da znate, zakon iznad zakona. Nikad nećete ustati i tražiti zaštitu prava jednog građanina Srbije kome se brutalno krše ljudska prava. Zašto? Iz dva razloga. Zato što ste ideološki ostrašćeni, to je prvo, tako govorite, a ovaj predlog zakona je na krilima te političke ostrašćenosti i donet. Ima i druga stvar, unilateralnost. Mi dobro znamo da su oni koji podupiru Haški tribunal i koji ovde rade u njegovom interesu dobro plaćeni. U ovoj knjizi je rečeno kako ste plaćeni i kako ste vrbovani, vi koji priznajete i koji se kunete u Haški tribunal. Nemam vremena i neću vam čitati, ali čitaćemo i to, ima vremena, i dokazaćemo kako je onaj Radovanović, od komunističkog partijskog sekretara, postao sada glavni saradnik Karle del Ponte. Piše to ovde i to je jasno. Navedene su ovde i sume novca koje je uložio i investirao Zapad da bi imao ovakvu situaciju. Prema tome, protiv smo ovoga, dižemo glas i za ovo nećemo glasati. Svi pravdoljubivi ljudi takođe će biti protiv toga. Jednom pravniku ne bi dozvolila struka i profesionalna etika da ikad ovako nešto predloži.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Član 226. Verovatno gospodin Petrović ne može u ovom trenutku da odgovori na ovo što ću da postavim kao pitanje. Gospodine Petroviću, priča se, a hteo bih da nedoumicu podelimo na neki način, da Brunu Vekariću, ovom specijalnom portparolu, sve govore sastavlja njegov otac. On je sinoć, za divno čudo, pokazao veliku dozu pristojnosti, za razliku od njegovog šefa. On je bio, valjda, prvo pravnik, pa je posle diplomirao, zahvaljujući prijateljstvu njegovog oca i Vojina Dimitrijevića. Vi to možete da proverite, a nije, u krajnjem slučaju, toliko bitno. Mene interesuje da li je tačno ovo što se priča da gospodin Vukčević ima ćerku koja radi u Italiji, u nekoj firmi ovog Hamovića. Zašto vas to pitam? Vidim da se čudite, ja sam se zaprepastio kada sam dobio tu informaciju, pa hoću da je proverim. O čemu se radi? Mi stvarno moramo da proniknemo i vidimo koji su motivi tog gospodina Vukčevića, koji je u ime jedne stranke bio na čelu svih tužilaca svojevremeno, šta njega, u stvari, motiviše da pokazuje ovakvu nervozu u svom radu i neprofesionalnost. Ne želim da izazivam replike gospodina Batića, on je sve objasnio. Ono što je gospodin Batić rekao i objasnio, ako se stavi u kontekst Predloga zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, onda, gospodine Petroviću, sledi zaključak da je odgovoran Zoran Živković. Tako ispada po Batiću. Zašto? Zoran Živković je imao hrabrosti da kaže Karli del Ponte - ja neću optužnice da primam, ja sam predsednik Vlade, dajte ih nekom drugom. Svi su ga napadali zbog toga. Samo da vas podsetim, prvi miting u znak podrške policajcu bio je u Srbiji krajem 2003. godine, sećate se, kada je policija demonstrirala, ne da generala da ide u Hag. To je sve kontradiktorno s onim što je rekao gospodin Batić. Sama njegova pomisao da pravimo nešto specijalno zato što redovno nije sposobno, jeste besmislena, jer, ipak, ovo veće primenjuje naše propise. Neće sudije da se uhvate za Statut Haškog tribunala, da ih sutra neko proziva zbog ne znam čega, već se drže principa zakonitosti u svom radu, bez obzira na to šta mislimo o tim sudijama, kako sude, šta rade, itd. (Iz sale: Vreme.) Imam vremena, nemojte da se sekirate. Uživajte. Mislim da bi bilo dobro da nam odgovorite, ako je to tako, onda bi i Batić bio odgovoran, i on je prikrivao optuženika. Veliki feler ovog zakona u smislu člana 333. jeste vreme kada je neko delo iz člana 333. izvršeno i teritorija na kojoj je izvršeno. Taj član je potpuno neprimenljiv sa gledišta ovog specijalnog veća i specijalnog tužioca. Neki pozitivan efekat, u smislu krivičnog gonjenja, neće biti postignut, apsolutno neće biti postignut. Vi ste svesni toga. Postoje fundamentalni, suštinski problemi člana 333. u ovom zakonu, ukoliko se budu ugradile te odredbe, ukoliko se prethodno ne ugrade sve one odredbe koje sam malopre citirao, koje su daleko teže od te odredbe.
Hvala, gospodine Krasiću. Prekidamo ovde sednicu. Nastavak je sutra, u 10 časova. Po redu, ostao je još narodni poslanik Petar Jojić i narodni poslanik Aleksandar Vučić, a poslaničkoj grupi SRS-a ostalo je još 33 minuta. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 115narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borka Vučić, Nada Kolundžija i narodni poslanici koji učestvuju na zasedanju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, kao i narodni poslanik Ivan Andrić i Radovan Radovanović. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU ZA RATNE ZLOČINE (načelna rasprava) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi Aleksandar Vučić. Izvolite.