Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje Vladi Srbije i predsedniku Republike Srbije – dokle će Vlada Srbije i predsednik Srbije da toleriše antisrpsku histeriju koja se sprovodi u Crnoj Gori? Naime, mi smo svedoci da već duži period zvanična vlast u Crnoj Gori nastoji da srpskom korpusu u Crnoj Gori, koji se izjasnio u visini od 30% od ukupnog broja stanovništva, potpuno zagorča život. Svima je poznato da u Crnoj Gori onaj ko se izjašnjava kao Srbin ne može da radi u državnim institucijama. Teško da dođe i do posla i u privatnim firmama. Potpuno je jasno da se pod tim podrazumeva da je isključena mogućnost da u prosveti, u obrazovanju bilo ko ko se izjašnjava kao Srbin i pripadnik srpskog naroda može da ima radno mesto. Ono što Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije treba da učini, po nama srpskim radikalima, jeste da konačno pozove bar ambasadora Crne Gore u Beogradu i da saopšti oštar stav protivljenja ovakvom odnosu zvanične vlasti prema srpskom narodu. U poslednje vreme najaktuelniji je pritisak na Srpsku pravoslavnu crkvu. Potpuno je van pameti da vlast u jednoj državi, u matici Srbiji ostane po strani kada je u pitanju napad na Srpsku pravoslavnu crkvu u Crnoj Gori. Jeste da su država i crkva odvojeni, jeste da država što manje treba da se meša u crkvene poslove, ali ovde je u pitanju opstanak srpskog nacionalnog bića. Gotovo je neprihvatljivo da se više toleriše kada vlast Crne Gore za svaku eventualnu opasku od strane Vlade Srbije poziva našeg ambasadora u Podgorici da saopšti oštar stav Vlade Crne Gore da Srbija ne sme tako više da se ponaša, bez obzira šta je u pitanju. Vlada Srbije i predsednik Srbije nastoje da ove probleme što više gurnu u stranu, objašnjavajući to da mir koji je potreban i dobri odnosi između Crne Gore je iznad svakog interesa i pojedinca, a pogotovo grupe Srba koji žive u Crnoj Gori. Dokle više sa tim nesuvislim objašnjenjima? Znate, ako idemo tom logikom da mir nema alternativu, pa onda se logično postavlja pitanje, istorijsko, ako hoćete, pa Srbi su imali mir i za vreme turske imperije, nisu morali da se bune, nisu morali da izvoje slobodu. Čemu sloboda ako imaš mir? Valjda je sloboda iznad svega? Valjda je sloboda življenja, sloboda veroispovesti, sloboda obrazovanja i sloboda informisanja preko potrebna srpskom korpusu u Crnoj Gori? Videli smo da čak vlast u Crnoj Gori ide korak dalje, meša se u unutrašnja pitanja Republike Srbije. Ne ustručava se ni predsednik Crne Gore, ni predsednik Vlade Crne Gore da saopštavaju svoje stavove po pitanju samostalnosti Kosova i Metohije. To je van pameti. Čemu više takva tolerancija? Čemu više popuštanje crnogorskom rukovodstvu? Šta mi to imamo da čekamo više, da izigravamo dobru vilu kada je u pitanju rukovodstvo Crne Gore? Kriminalci, kriminogeni krugovi su na čelu Crne Gore. Postoji jednim delom i sumnja da nisu te kriminalne veze, da nisu finansijske i ekonomske veze iznad ovih politički interesa, odnosno interesa srpskog korpusa u Crnoj Gori. Zato mi srpski radikali tražimo odgovor od predsednika Vlade Srbije i od predsednika Republike Srbije.
Hvala, gospodine Mirčiću. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja sam nameravao da ovoga puta preskočim pitanje i da omogućim Vladi i ministrima, koje sam pitao, da pripreme pismene odgovore, ali, nažalost, bukvalno nekoliko dana nakon što sam ja uputio ova pitanja stiže, ne demant, nego potvrda njihove opravdanosti i zabrinutosti koji sam ja u tim pitanjima izražavao. Mislim tu i na ova pitanja koja sam postavljao ovde na ovom mestu, ali i ono što sam direktno govorio predsedniku Republike i predsednici Vlade kada su bili ovde u Skupštini. Dakle, adresa je ista – predsednik Vlade, predsednik Republike i Ministarstvo spoljnih poslova. Dakle, koliko juče mogli smo da vidimo i da čujemo da je ponovo predsednik tzv. privremenih institucija samouprave u Prištini, Hašim Tači, podneo kosovskom parlamentu, odnosno parlamentu u Skupštini zahtev i predlog rezolucije za pripajanje Preševa, Bujanovca i Medveđe republici Kosovo. U tri tačke, Tači predlaže tu rezoluciju, moram da citiram: „Da Albanci iz dve-tri opštine budu deo dijaloga Beograda i Prištine, da predsednici njihovih političkih partije budu deo prištinskog tima za dijalog, da smatra Tači da se tim predlogom poštuje politička volja Albanaca iz ovih krajeva Srbije, izražena na Referendumu 1992. godine o pripajanju Kosovu, a potvrđena ta volja potvrđena borbom tzv. „oslobodilačke vojske“ za Preševo, Medveđu i Bujanovac“, itd. Kaže: „ Tači smatra da taj zahtev, dakle zvanični zahtev za pripajanje ovih opština „republici Kosovo“, da će ti zahtevi pomoći dugoročnoj stabilizaciji regiona i doprineti uspostavljanju, pazite sad, dugoročnog mira u regionu i otvaranju novom poglavlja u odnosima između Beograda i Prištine“. Jasno vam je, drage kolege, dragi građani, koji ovo čujete, šta stoji, šta je smisao ove provokacije Hašima Tačija. Jasno vam je da je to direktna reakcija. Ja to bar tako vidim, na popustljivosti, na tešku razumljivu popustljivost i snishodljivost vrha naše države, bez obzira na obrazloženje kojim se ta popustljivost pravda, jer kada se takvim elementima, da ne kažem nešto drugo, kakve predstavlja Hašim Tači i njegovi saborci u Prištini, kad im se da mali prst, oni naravno odmah posežu i za rukom i čitavim telom. Dakle, kada sam ovde upozoravao da je državni integritet i suverenitet kao čarapa i to kada krene da se para i da se popušta, tu nema kraja, samo stižu novi i novi zahtevi. Dakle, izražena i u ovom Domu popustljivost i spremnost ne na dijalog, dijalog nije sporan, nego na teritorijalne ustupke pod mutnim imenom razgraničenja, samo je ohrabrila te elemente, radikalne elemente u Prištini i sad stižu i ovi zahtevi, dakle ne samo što žele čitavo Kosovo za sebe nego zapravo sada traže i deo teritorije i teritorije centralne Srbije. Dakle, ako je moguće, ako postoji politička potvrda onih upozorenja koje sam ovde izricao, i za koje sam siguran da nisu usamljena bez obzira koliko ja sada ovde trenutno sedim sam, onda sam siguran da su ovakve izjave, a ima ih mnogo sa strane predstavnika Prištine više nego dovoljna potvrda razumnosti i opravdanosti tih mojih dobronamernih upozorenja. Da vam se ne dogodi samo još mnogo radikalnije i drastičnije, ono što vam se upravo dogodilo na primeru Crne Gore, gde sam takođe sa ovog mesta upozoravao i tražio neku reakciju Beograda na teške provokacije Vlade Crne Gore i njenih visokih predstavnika, prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi i interesima države Srbije. Te reakcije nije bilo, a onda je na kraju crnogorsko Ministarstvo spoljnih poslova zvalo našeg ambasadora, uputilo mu demarš i protestvovalo. Dakle, umesto mi da protestujemo, protestvovali su oni i prozivali našu Vladu i našeg ambasadora. U tom svetlu, dakle, podsećam na taj presedan, plašim se da vam se sa Prištinom ne dogodi još nešto mnogo, mnogo gore. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite, kolega Đuriću.
Zahvaljujem. Prošlog četvrtka kada je bio termin za postavljanje pitanja premijerki i ministrima, otvorili smo temu izbornih uslova i danas bih nastavio i postavio nekoliko konkretnih pitanja na adrese nekoliko ministarstava, a tiču se preporuka koje je nevladina organizacija CRTA dala u pogledu sveobuhvatne reforme izbornog zakonodavstva i izbornih procesa u Srbiji, a sve to u cilju da imamo što regularnije i što demokratskije izbore naredne godine, imajući u vidu da deo političke scene najavljuje i njihov bojkot zbog nezadovoljstva trenutnim stanjem izbornog procesa u Srbiji. Prvo pitanje bih uputio Ministarstvu pravde i zanima nas da li je i predviđena dopuna Zakona o javnim preduzećima koja bi uvela sankcije za sve političke subjekte i odgovorna lica u javnim preduzećima u slučaju povrede člana 70. Zakona o javnim preduzećima koji propisuje zabranu korišćenja imovine, aktivnosti imena i vizuelnog identiteta javnih preduzeća u svim aktivnostima vezanim za političke stranke i izborne kampanje, kao i svaku dugu upotrebu javnih preduzeća u političke svrhe? Ovo je stvar koja je veoma važna zato što i OEBS i Evropska komisija konstatuju da se najveći deo izbornih nepravilnosti, pogotovo u domenu medijskog predstavljanja odnosi na tzv. "funkcionersku" kampanju. To je nešto što konstatuje i "Transparentnost Srbije" u analizi izbornog procesa, jer kroz funkcionersku kampanju kandidati koji se već nalaze na javnim funkcijama zloupotrebljavaju tu činjenicu što se već nalaze na javnim funkcijama i pojavljuju se u svojstvu javnih funkcionera u predizbornim kampanjama, gde zapravo oni ni ne nastupaju kao javni funkcioneri, nego nastupaju zapravo kao kandidati. Na taj način u svrhe svoje kandidature zloupotrebljavaju svoju javnu funkciju i resurse koji su im iz javnog sektora na tim javnim funkcijama na raspolaganju. Drugo pitanje upućujemo Ministarstvu kulture i informisanja, a tiče se eventualne izmene Zakona o elektronskim medijima, pa nas zanima da li ovo ministarstvo razmatra uvođenje obaveze regulatoru elektronskih medija da periodično, a po preporuci CRTA, recimo, najbolje svake dve nedelje tokom trajanja kampanje, izdaje pisane izveštaje o praćenju i analizi rada elektronskih medija tokom predizborne kampanje i to izveštaje koji bi sadržali i nalaze stručne službe regulatora elektronskih medija, u vezi sa ravnomernom zastupljenošću kandidata, ali tako da u evidenciji budu obuhvaćeni svi javni nastupi izbornih aktera, pogotovo oni u ulozi državnih funkcionera? Naravno da ti izveštaji obuhvate i sve druge važne aspekte rada medija tokom predizborne kampanje koji mogu imati uticaj na objektivno i sveobuhvatno informisanje. Da li se razmatra da REM bude obavezan da najkasnije u roku od mesec dana od proglašenja konačnih rezultata izbora bude u obavezi da objavi konačan izveštaj o radu elektronskih medija tokom izborne kampanje. Dodatno imamo i pitanje za Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave da li su u planu izmene Zakona o izboru narodnih poslanika i Zakona o lokalnim izborima koji bi drugačije regulisali izbornu administraciju i tela koja učestvuju u izbornom procesu, odnosno da li je u planu recimo uvažavanje preporuke CRTA da radna tela izbornih komisija budu ukinuta, a da se opštinske izborne komisije i gradske izborne komisije hijerarhijski stave pod nadležnost RIK, da postoji jasna, vertikalna hijerarhija između izbornih komisija, koje bi onda i na opštinskim i na gradskim nivoima preuzele na sebe ingerencije radnih tela, jer bi na ovakav način sprovođenje izbornog procesa bilo efikasnije? Da li je u planu izmena kojom bi bila uvedena obavezna obuka članova biračkih odbora na svim biračkim mestima, uz, takođe, obavezno i testiranje, kako bi se na samim biračkim mestima unapredio rad biračkih odbora? Hvala.
Hvala kolega Đuriću. Reč ima Josip Broz. Izvolite kolega Broz.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, koristim pravo iz člana 287. Poslovnika Narodne skupštine i želim da zatražim više obaveštenja od nadležnih članova Vlade. Prvo pitanje bih postavio ministru omladine i sporta, gospodinu Vanji Udovičiću. U pitanju je Nacionalni sportski savez slepih i slabovidih i dva krupna problema ove ugledne sportske organizacije osoba sa invaliditetom. Prvi problem je prijem Nacionalnog sportskog saveza slabovidih i slepih u Paraolimpijski komitet Republike Srbije, a drugi priznavanje prava na nacionalna priznanja slabovidim i slepim šahistima, članovima ovog sportskog saveza. Naime, već više godina aktuelan je problem prijema sportskih saveza slabovidih i slepih u Paraolimpijski komitet Republike Srbije, iako sportisti ovog saveza već godinama brane boje Srbije i mnogim paraolimpijskim sportovima, posebno u šahu i organizuju međunarodna takmičenja. Drugi gotovo decenijski problem, koji takođe nije rešen, a predstavlja svojevrsnu diskriminaciju slepih i slabovidih sportista jeste izostanak nacionalnih priznanja za slabovide i slepe sportiste, u ovom slučaju, šahiste koji su osvajači velikog broja međunarodnih priznanja, pre svega šahovskim paraolimpijadama. Danas ima samo još petoro slepih šahista, koji bi mogli da ostvare pravo na nacionalno priznanje i smatramo da je nekorektno da njihove kolege, samo zato što imaju zdrav vid, a oni ne, dobijaju nacionalna priznanja, dok se slabovidima šahistima iz nepoznatih razloga priznanja izostaju. To je nedopustiva diskriminacija. O ovome su obavešteni svi državni organi i nedavno i predsednik Republike lično. U vezi sa navedenim problemima Nacionalnog sportskog saveza, postavio bih pitanja. Koji su razlozi što se, uprkos intenzivnim aktivnostima Nacionalnog saveza slepih i slabovidih, brojnih obećanja, Nacionalni sportski savez slepih i slabovidih nije još uvek primljen u Paraolimpijski komitet Republike Srbije i da li se ovaj problem može rešiti i omogućiti se dalje učešće na međunarodnim takmičenjima paraolimpijaca? Da li će i koje mere preduzeti da slepi i slabovidi šahisti, koji su stekli pravo na nacionalna priznanja, to svoje pravo i ostvare i na taj način spreče odnos diskriminacije prema njima? Drugo pitanje, Ministarstvu za ekologiju. Radi se o Miljakovačkoj šumi, zaštićenog područja, površine od 250 hektara, koje je dato na gazdovanje „Srbijašumama“. Na tim područjima bili su nekada sportski tereni, u donjem delu, koje su građani i firme iz Rakovice prikupili sredstva i, ponovo obnovili, ali u zadnjih 10 godina, bespravno, na tom području počele su da se seku šume i grade kuće. U tome učestvuju bivši predsednik opštine, sa svojim saradnicima i na tom području nalazi se 21 objekat za koji postoji nalog za obustavu i rušenje. Želim da pitam zašto se ne izvršavaju odluke opštinskih organa? Njihovo obrazloženje je da nema novaca za to, ali sve ovo što se radi je protiv zakona i protiv ekoloških uslova života. Treće pitanje je Ministarstvu prosvete. Da li Ministarstvo prosvete planira da ubuduće obezbedi neka sredstva za decu u školama koja nemaju sredstva da obilaze i da plaćaju razne obilaske u cilju daljeg vaspitanja, znači, muzeje i sve ono što obilaze ostala deca, nemaju, jer velika su sredstva potrebna za to? Samo, na primer, poseta Muzeju Tesle u Beogradu košta 780 dinara. Ne znam šta se u tome nalazi. Sada su išli u Viminacijum, 2500 dinara za šest sati, koliko su proveli tamo, dobili su samo jedan sendvič. Nije mi jasno odakle tolika sredstva potrebna za sve to što se radi? Hvala.
Hvala, kolega Broz. Marijan Rističević ima reč. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću na početku pozajmiti i prepraviti neke stihove kralja Nikole. On je napisao „Onamo, 'namo“. Onamo, 'namo, za brda ona, govore da je Njegošev grob, a danas znamo za brda ona, Njegošev Srbin postade rob. Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od onih koji se nije slagao sa tim, jedan od onih koji se nije slagao sa tim da Crna Gora bude protiv Srbije, već da bude sa Srbijom, je preminuo. I zato ja izjavljujem u ime poslaničke grupe i mnogih kolega saučešće porodici Momira Bulatovića, za koga ponavljam, nije se slagao da Crna Gora bude protiv Srbije, već da bude vazda sa Srbijom. Dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje se odnosi na to – da li je tačno da je krajem 2007. godine, da su predstavnici bivše vlasti, bivšeg režima odlazili u američku ambasadu i da su kod Dženifer Braš tražili da Albanci odlože proglašenje nezavisnosti pre nego što se održe predsednički izbori na kojima je trebalo da pobedi Boris Tadić i da bi u suprotnom njegova pobeda bila dovedena u pitanje, što se i desilo, 14. februara 2008. godine Boris Tadić je dao zakletvu, a 17. februara su Albanci proglasili nezavisnost, a Boris Tadić je privremeno pobegao u Rumuniju? Da li je time on menjao zemlju za fotelju? Da li su kasnije odrađivali posao tako što su naručili mišljenje Međunarodnog suda pravde, koje je išlo u korist nezavisnosti Kosova, divlje države Kosova, odnosno naše pokrajine Kosovo i Metohije? Takođe, s tim u vezi, da li su zamenom Rezolucija UN pregovore iz UN, gde su prisutni Rusija i Kina, da bi dogovoreni posao odradili, koji su dogovorili 2007-2008. godine i zamenili zemlju za fotelju, da li su to odrađivali time što su promenili Rezoluciju i izbacili UN iz pregovora i uveli EU? Da li je tačno da su ustanovili granične prelaze na Jarinju i Brnjaku? I sa tim u vezi, da li je tačno, da bi o svemu tome ćutao, Đorđe Vukadinović dobio od Lutrije Srbije za vreme vladavine Borisa Tadića za svoju organizaciju Nezavisna vlaška politička misao ili srpska politička misao, da je dobio dva miliona i 400 hiljada dinara da bi o takvoj vrsti usluga koje su se dešavale za vreme vlasti DS, a i DSS, ćutao, a danas, koliko vidim, je veoma glasan? Dame i gospodo narodni poslanici, sledeće pitanje je vezano za izborne zakone. Da li je tačno da su zakoni o izboru predsednika, narodnih poslanika, zakoni kojima se definišu izbori u lokalnim samoupravama i Zakon o finansiranju političkih aktivnosti u osnovi doneti pre 2012. godine, odnosno za vreme dok je ovaj deo opozicije vladao Srbijom, a sada govore da su to neki lopovski zakoni? Da li to znači da su oni te lopovske zakone doneli? Na kraju, svi ste gledali Utisak nedelje, neki od vas su gledali, svi ste gledali delove u društvenim mrežama, Nove S televizije i ja pitam, da li je poput ostalih lažnih prekograničnih kanala, kao N1 televizija, ta televizija neregistrovana, da je lažna prekogranična televizija, kao 20-ak spornih kanala iz „Junajted medije“, kojima se nelojalno konkuriše? To je pitanje za Komisiju za zaštitu konkurencije, za REM, RATEL. Time se nelojalnom konkurencijom, radom na crnom, uništavaju i ugrožavaju domaći mediji i u osnovi služe za ispiranje novca. Oni su tvrdili da program reemituju N1 televizija iz Slovenije, ali sam ja od njihovog regulatora Tee Antnonić dobio odgovor da to naprosto nije tačno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno Agenciji za borbu protiv korupcije, a odnosi se na dva poznata tajkuna – Dragana Đilasa i Dragana Šolaka, a u vezi sa istragom koju protiv njih vodi holandska finansijsko-obaveštajna služba. To je telo koje se u toj zemlji bavi istraživanjem finansijskih malverzacija, pranjem novca, utajom poreza i slično. Naime, kako mediji pišu, istraga holandskih organa, koja je pokrenuta krajem prošle godine zbog sumnjivih poslova dvojice tajkuna, primakla se kraju i očekuje se da će u javnost uskoro izaći sa konkretnim saznanjima. Ja sam i krajem prošle godine, kada je istraga otpočela, postavio pitanje našim državnim organima, a u vezi sa eventualnim saznanjima o tom slučaju, a sada postavljam pitanje i Agenciji za borbu protiv korupcije – da li ima neka dodatna saznanja u vezi sa ovom aferom? Tim pre što se po pisanju medija ova služba obratila državnim organima Bugarske, Luksemburga, ali i Srbije tražeći informacije o povezanosti firme „Dajrekt medija“ iza koje se osnovano sumnja da i dalje stoji Dragan Đilas, iako je formalno Šolakova, i sumnjive novoformirane holandske kompanije „Askanijus Nederland BV“, a čiji je jedini deoničar kompanija iz Luksemburga „Askanijus Sarl“. Oni naime sumnjaju da se radi o vrlo neuobičajenim finansijskim transakcijama sa ciljem da se prikrije stvarni vlasnik, a tokom svoje istrage Holanđani su posebno apostrofirali Bugarina Krasimira Petrova Gergova koji se vodi kao vlasnik ove firme „Askanijus Nederland BV“, a ovdašnjoj javnosti je poznat po tome što mu je navodno Đilas svojevremeno prodao „Dajrekt mediju“. O tome možemo da pročitamo i na portalu KRIK, imovinskoj bazi političara, kada je reč o imovini Dragana Đilasa. Taj KRIK u poslednje vreme lansira novu političku zvezdu, ovog Rodoljuba Milovića, a o tome ćemo drugi put. Dakle, tu piše da je kompaniju „Dajrekt medija“ Đilas prodao u aprilu 2014. godine za 17,7 miliona evra. To se vidi iz ugovora o kupoprodaji, ali se iz poslovne dokumentacije ne vidi ko je kupac. Kompaniju je kupila holandska Fondacija „CEE Medija“ koja je osnovana samo mesec dana ranije. Upravnik fondacije je bugarski biznismen Krasimir Gergov. U julu 2015. godine ova fondacija besplatno prebacuje vlasništvo sa „Dajrekt medije“ na firmu „Askaniju Nederland BV“. Istraživanja KRIKA pokazalo je da je vlasništvo „Dajrekt medija“ sakriveno iza osam kompanija registrovanih na više of-šor lokacija - Holandija, Luksemburg, Britanska Devičanska ostrva, Samoa, Hong Kong itd. Poslednja u nizu kompanija do koje je moguće doći je „HPMC1-N Kapital LTD“, prvobitno registrovana u Luksemburgu, a početkom 2014. godine preregistrovana na Britanska Devičanska ostrva. Dakle, očekujem da ova istraga pokaže i razotkrije sve malverzacije ova dva tajkuna, da se rasvetle tokovi novca, da se rasvetle sve sumnjive okolnosti vezane za partnersko poslovanje Đilasa i Šolaka, da se pruži odgovor na pitanje da li su izbegavali plaćanje poreza, da li je bilo pranja novca i da se pokaže u krajnjem slučaju na koji način su se obogatili Đilas i Šolak. Tri su ključna odgovora koje traži ova istraga – ko trenutno stoji iza firme „Dajrekt medija“, kakva je uloga Bugarina Krasimira Petrova Gergova, a za koga se ispostavilo da mu je firma registrovana na nepostojećoj adresi, i kako i zašto je Đilas Šolaku prodao zgradu na Novom Beogradu po tri puta većoj ceni od tržišne? Što se ove poslednje transakcije tiče, mi smo nekoliko puta već izlazili u javnost sa sumnjom da je Đilas tom finansijskom, da kažem, akrobacijom, sa prodajom zgrade, zapravo dobio sredstva za predizbornu kapanju za izbore za Skupštinu grada Beograda. Sama transakcija se odigrala nekoliko dana pre Đilasove objave kandidature za beogradske izbore, a samim tim što je zgrada preplaćena više puta, van svake ekonomske logike, dodatno podgrejava tu sumnju. Postavlja se i pitanje Šolakovog motiva da finansira Đilasovu kampanju. Možda je i to odgovor na pitanje kako je moguće da ova njegova televizija N1 svakodnevno sprovodi najbrutalniju kampanju protiv Aleksandra Vučića, SNS i Vlade Srbije. Dakle, svaki dan, po ceo dan, samo napadi na Vučića, SNS i Vladu Srbije. Šta god kome padne od njih, sve je dozvoljeno, sve može, ali samo ako je u negativnom kontekstu po Aleksandra Vučića, a pri tome sve vreme traje kampanja kako je u pitanju ugnjetavanje medija, kako su mediji neslobodni, kako je u pitanju cenzusa itd. Dvadeset i četiri sata, jedino i isključivo, napadaju Aleksandra Vučića. Ako padne kiša, Vučić je kriv, Vučić je diktator. Ako ne padne kiša, opet je Vučić je kriv, Vučić je Hitler, a pri tome im ni dlaka sa glave ne fali. Iz svega ovoga, završavam predsedavajući, se jasno vidi da je jedina delatnost ove televizije usmerena na rušenje vlasti koju predvodi Aleksandar Vučić, SNS. Nažalost, građani Srbije im to neće dozvoliti. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Đorđe Milićević, mr Dejan Radenković, Milisav Petronijević, doc. dr Ivan Bauer. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O NAUCI I ISTRAŽIVANjIMA. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Mladen Šarčević, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja; prof. dr Vladimir Popović i prof. dr Ana Langović Milićević, državni sekretari u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja; dr Saša Lazović, pomoćnik ministra za tehnološki razvoj, transfer tehnologije i inovacioni sistem; dr Marina Soković, pomoćnik ministra za nauku; i Vera Vasić i Ivana Branković, pravnici. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Slavica Živković, dr Predrag Jelenković, dr Milorad Mijatović, prof. dr Vladimir Marinković, Nataša Mihajlović Vacić, doc. dr Ivan Bauer, Jasmina Karanac, Nataša Sp. Jovanović, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Aleksandar Šešelj, Milorad Mirčić, Aleksandra Belačić, Sreto Perić, Tomislav Ljubenović, Petar Jojić, Nikola Savić, Miljan Damjanović, Momčilo Mandić, Ljiljana Mihajlović, Marina Ristić, Miroslava Stanković Đuričić, Filip Stojanović, Dubravko Bojić, Vesna Nikolić Vukajlović, Ružica Nikolić, Zoran Despotović, Božidar Delić, dr Muamer Zukorlić, prof. dr Jahja Fehratović, Marko Đurišić, Nenad Konstantinović, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Zdravko Stanković, Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović, Nemanja Radojević, kao i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo. Narodni poslanici Marko Đurišić, Nenad Konstantinović, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Zdravko Stanković pisanim putem, 24. juna 2019. godine, povukli su amandmane na čl. 5, 15, 19, 21, 30, 57, 58, 59, 60, 63, 64, 65, 66. i 93. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici dr Muamer Zukorlić i prof. dr Jahja Fehratović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima prof. dr Jahja Fehratović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, zahvaljujem se Vladi i Odboru na prihvatanju ovog amandmana. Naravno da je za nas, kao što smo već oglašavali, ovaj zakon izuzetno važan i trudili smo se da doprinesemo, kako bi se još preciznije određene stavke iz ovog zakona mogle definisati, tako da smo ovde dodali jednu reč "društvenog interesa". Smatramo da opšteg interesa zakon treba imati društvenu odgovornost. Zahvaljujemo se Vladi koja je prihvatila ovu našu konstataciju, jer bez društvene odgovornosti ne može biti koristi bilo kog zakona, posebno što se ovde definiše da je ovaj zakon, odnosno ovim članom se govori o tim drugim programima. To je previše uopšteno. Ukoliko imamo i društvenu odgovornost svakog člana zakona, svakog zakona, svake odredbe, onda možemo biti zaista ponosni na to i možemo očekivati da ćemo u budućnosti imati benefite i koristi od bilo kakvog ulaganja u bilo koju zakonsku, pa, ako hoćete, i svaku drugu programsku regulativu. Smatramo da celokupan ovaj zakon, kao što smo već kazali, i sa ovim amandmanom, i sa svim ostalim amandmanima, u svakom slučaju doprinosi poboljšanju kvaliteta rada naučnih radnika, istraživača i u mnogome će koristiti svima koji se bave naukom, a samim tim što će ta njihova naučna dostignuća biti društveno pozitivna, društveno odgovorna, koristiće celokupnom našem društvu i zato smo podneli ovaj amandman. Hvala.
Hvala, kolega Fehratoviću. Reč ima prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Koleginice i kolege, ja se slažem sa time da se prihvati ovaj amandman, ali imam čisto jednu dobronamernu ispravku u odnosu na gramatičke stvari u njihovom predlogu. Šta je to? Prvo u srpskom jeziku ne postoji zarez, nego zapeta, to je jedan od predloga koji su tražili. S druge strane, u potpisu kolega koje su predložili ovaj amandman piše – dr tačka, dr tačka, ne znači doktor nego znači drugi, a Muamer Zukorlić, drugi ne može da bude, jedan je Muamer Zukorlić, isto ko što jedan Muamer Bačevac. Svaka titula koja se stavlja ispred imena treba i da ima značenje, odnosno da to znači doktor. Kada stavite tačku iza dr to nije doktor nego drugi. To je čisto dobronamerna primedba. Hvala.
Hvala, profesore Stojmiroviću. Reč ima Jahja Fehratović, pravo na repliku. Izvolite.
Ja se zahvaljujem profesoru Stojmiroviću. Međutim, obrazloženja naših amandmana su pisana na bosanskome jeziku. Iz tog razloga u bosanksom jeziku po pravopisu, dakle, iza titule dr uvek stoji tačka. Zarez i zapeta su jedno te isto. Dakle, mi smo obrazloženja naših amandmana pisali na bosanskom jeziku, dok integralni tekst sadržine amandmana nismo hteli da opterećujemo time, obzirom da nam je sugerisano da bi to zahtevalo veliku intervenciju prevođenje itd. Dakle, ovde su samo u pitanju različita shvatanja pravopisa, norme i kulture jezika tako da ovo što ste vi kazali odnosi se na pravopis srpskoga jezika i vi ste tu u pravu. Međutim, ono što smo mi napisali i kako stoji to je pravopis bosanskog jezika i to su te neke jezičke različitosti koje ove jezike i dovode u poziciju zasebnih standarda, normiranih jezičkih izraza. Tako da meni ne smeta ni dr sa tačkom, ni dr bez tačke, jednostavno to je naš jezički osećaj, to je vaš jezički osećaj i mi imamo pravo poštovati jedne druge i uvažavati i različite jezičke standarde. Hvala.
Hvala, kolega Fehratoviću. Pravo na repliku ima profesor Stojmirović. Izvolite profesore.
Ja nemam ništa protiv toga što vi koristite i neke druge jezike, ali kod nas je službeni jezik srpski jezik i ja sam na osnovu toga vam i predložio da ubuduće to bude ispravno, da ne bi drugačije se tumačilo.
Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Prema Ustavu i prema drugim zakonskim odredbama pripadnici nacionalnih zajednica imaju pravo na službenu upotrebu maternjeg jezika. Mi kao narodni poslanici bošnjačkog naroda koristimo svoj maternji jezik, što ne znači da ne uvažavamo, ne cenimo, ne poštujemo jezik većinskog naroda, ali isto tako, zakonodavac i Ustav su nam omogućili da svoj maternji jezik negujemo, poštujemo, čuvamo, upotrebljavamo. Tako da mislim da ovde zaista nema nikakve kontraverze, niti potrebe da bilo kome bilo šta spočitavamo. Jednostavno vi imate vaš srpski jezik, standardni srpski jezi, mi imamo naš bosanski jezik standardni i mi uvek koristimo svoj maternji jezik da li ovde u Beogradu, da li u Novom Pazaru, da li bilo gde na svetu, jer je to naš jezički standard i iskaz kojim se mi koristimo, tako da vas molim da u skladu sa Ustavom, u skladu sa zakonskim odredbama poštujete pravo nacionalnih zajednica i manjina na službenu upotrebu maternjeg jezika i pisma. Hvala.
Hvala kolega Fehratoviću. Nastavljamo dalje sa radom. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Gospodine ministre, podneli smo amandman da brišemo stav 2. ovog prvog člana iz razloga što je on potpuno nepotreban, jer ne samo kod vas u ovom zakonu, složićete se kao ministar za nauku i obrazovanje da je to jedno iskustvo koje je zaista bilo jako loše za vreme DOS-ovske vladavine kada smo mi srpski radikali godinama morali, a zamislite, evo živog i zdravog Martinovića koji je zbog toga takođe, kao ja i koleginica Radeta i drugi poslanici dobijali ponekad i opomene da koristimo, odnosno da opominjemo tada predsedavajućeg Gordanu Čomić da ne može da koristi u ženskom rodu pojedina zanimanja kako to njoj padne na pamet i kako ona misli da je to ispravno za standardizaciju srpskog jezika zbog ravnopravnosti polova, kako i ona dan danas zagovara, kao i taj nevladin sektor koji je sve samo nije nevladin, već zavistan od zapadnih zemalja i onih koji ne žele dobro Srbiji, pa ni našem srpskom jeziku. Dakle, ovo niste trebali posebno da stavljate u zakona iako vam ovi iz EU prate šta pišete zato što je Odbor za standardizaciju Instituta za srpski jezik SANU pre dve godine doneo jasno uputstvo kada je ovo u pitanju. Razni su primeri za to koje su naveli i ne da nije uvredljivo, nego je jedino ispravno, jedino moguće sa najvišeg lingvističkog autoriteta i standarda koji je postavljen u srpskom jeziku da se za naučnik kaže naučnik, a ne naučnica, da se za istraživača, jer ovo je zakon o tome, kaže istraživač, a ne istraživačica, da nije akademica, već akademik, da nije borkinja, već borac, da nije pilotica, već pilot. Prema tome, jednom i zauvek da u Narodnoj skupštini Republike Srbije, gde se govori ispravan srpski jezik naučimo i sve druge, pa i ove koji trenutno nisu, ali ako se vrate i kada se vrate, da je nešto što je srpski jezik definisao od kada je sveta i veka, ono što će i oni morati da poštuju, kao i svi drugi, jer jednostavno, mi ne možemo samo zbog toga što je nekome palo na pamet da izvrće i da želi u ženskom rodu određena zanimanja da izgovara, što je njihovo pravo, ali onda su nepismeni i ne znaju da govore, da traže da tako nešto ili impliciraju, bude u nekom zakonskom tekstu, što oni stalno rade na raznim forumima i insistiraju na tome. Nije bilo potrebno da ovo posebno potencirate, jer institut je dao svoje, a mi srpski radikali oduvek govorimo i pre takve odluke da je to jedino ispravno.
Hvala koleginice Jovanović. Reč ima ministar Šarčević. Izvolite.
Hvala vam puno. Slažem se sa vama, ali znate isto kao dugogodišnji narodni poslanik da mnoga tela moraju da prođu mišljenja dok dođemo do vas ovde, tako da su to i zakonodavstvo, poverenici, pa i mnogi drugi. Ovde u osnovnim odredbama prvog člana stoji – svi termini kojima su u ovom zakonu označeni položaji, profesije, odnosno zanimanja i znanja, izraženi su u gramatičkom muškom rodu. Tako da je ste zaista apsolutno u pravu, ali govorim ko sve mora da kaže, da bi zakon došao do vas, svi imaju pravo da dodaju, isprave i prosto je to tako.
Hvala ministre Šarčeviću. Reč ima Nataša Sp. Jovanović.
Gospodine ministre, sve je bilo u redu, ali onda dolazimo do toga šta piše iza zapate. Znači, podrazumevaju prirodno muški i ženski rod lica na koje se odnose. Dakle, uopšte ne morate ničime vi kao ministar u Vladi, Vlada Republike Srbije da se pravdate pred onima koji hoće da unište srpski jezik. Nemaju šta da traže. Odluka je jasna, znamo koji su standardi, SANU je takođe to potvrdila. Prema tome, oni samo mogu da uču, buču, da se žale i da neispravno govore poput ovih pojedinih polupismenih ovde koji nisu prisutni, iz ovog žutog preduzeća.
Hvala koleginice Jovanović. Na član 2. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici dr Muamer Zukorlić i prof. dr Jahja Fehratović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima prof. dr Jahja Fehratović.
Zahvaljujem. Takođe, i ovog puta izražavam zahvalnost Vladi i Odboru koji su prihvati i ovaj amandman. Naravno da pored znanja za konkretnu korist od nauke potrebna su i iskustva i veštine, jer teorijsko znanje kod određenih, recimo, oblasti bez praktičnog iskustva primene može biti kontraproduktivno, kao na primer u oblasti medicinskih nauka, primenjene medicine, jer hirurg koji ima samo teorijsko znanje bez iskustva i veština, nije osposobljen da zbrinjava pacijente. Ukoliko kao takav uđe u operacionu salu može napraviti katastrofalne posledice. Zato smo smatrali da je važno dodatno precizirati ovu odredbu sa iskustvom i veštinama, kako bismo u zakonskom rešenju imali kompletnost onoga što obuhvata celokupan domen korisnog znanja, a imajući u vidu tendencije Ministarstva i Vlade da sve više idemo ka praktičnoj upotrebi znanja kroz dualno obrazovanje i druge oblike veoma važnog implementiranja stečenih znanja, smatrali smo da je ovde važno dopuniti ovu zakonsku odredbu i naišli smo na odobrenje i prihvaćanje ovog predloga od strane Ministarstva, Odbora, Vlade, tako da se i ovo prilikom zahvaljujem i jednima i drugima i smatram da će ovo dodatno doprineti da ovaj zakonski član bude još kvalitetniji i da bude deo onog pokretačkog za celokupnu našu nauku i istraživanje. Hvala.
Hvala doktore Fehratoviću. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici doktor Muamer Zukorlić i profesor doktor Jahja Fehratović. Vlada i odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reči? Profesor dr Jahja Fehratović. Izvolite.
Ovde je čisto, dakle, ti felerska stvar kada je u pitanju lektura, i ovde je ono što je regirao profesor Stojmirović. Međutim, zaraz ili zapeta zaista nema neke velike razlike. Ono što je bilo intencija čini mi se profesora Stojmirovića jeste da malo ukaže više na negovanje jezika ili možda mu je zasmetala ijekavska varijanta koju smo mi koristili, ali u tom slučaju bi se on morao odreći Vuka Karadžića i Njegoša i mnogih velikih pisaca srpske kulture i baštine koji su pisali na toj varijanti i zato smatram zaista besmislenim takve vrste rasprava. Dakle, nama je intencija bila da budemo korisni, da u svakom smislu pomognemo da ovo zakonsko rešenje bude što kvalitetnije, što učinkovitije, pa i na ovaj način da se isprave određene, da kažem, te felerske greške, koje su prirodne kada je u pitanju jedan veliki dokument poput ovog da se dogodi, zato smo kao narodni poslanici osećali obavezu, recimo, da ukažemo na takvu vrstu pogrešaka i na koncu nadamo se da je to jedan mali doprinos nas da ovaj zakon bude što precizniji, što kvalitetniji i što efikasniji u svakom smislu. Hvala.
Hvala kolega Fehratoviću. Reč ima prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Nemam ja ni potrebe, ni namere da se odričem ni Vuka Karadžića, ni Njegoša, ni bilo koga. Nemam ja ništa protiv toga da svako govori onako kako želi, ali službena prepiska, ono što je javno, gde se mi ponašamo kao intelektualci, kao poslanici, kao građani, mora da bude u skladu sa propisima. Ne može da bude, kolega, isto zarez i zapeta. Zarez je Hrvatska reč i upotrebljavaju je Hrvati u svom pravopisu. Ja nemam ništa protiv njih, ali u srpskom jeziku postoji zapeta i ja sam to vama čisto, dobronamerno, ljudski, prijateljski ukazao na jedan propust koji je napravljen u tekstu predloga koji ste vi dali. Ne može to da bude besmisleno što sam ja rekao, to je potpuno u skladu sa pravopisom i ja to nisam prvi put rekao u ovoj Skupštini, tako sam se obratio i kolegi Živkoviću i Pavićeviću jednom prilikom u prošlom sazivu valjda, kada su na isti način pokušavali da promene neki amandman. Zato i vama kažem prijateljski, kolegijalno srpski jezik ne poznaje zarez, nego zapetu i tu nema nikakvih problema.
Hvala prof. Stojmiroviću. Pravo na repliku, Jahja Fehratović. Izvolite.
Ja se zahvaljujem profesore i zaista sam ovo shvatio prijateljski, ali opet ponavljam i zarez i zapeta su recimo u bosanskom i pravopisu standardnog bosanskog jezika, a do skora su bili u srpsko-hrvatskom pravopisu, dakle do devedesetih jednaki. Tako da, obzirom da se radi o službenoj upotrebi, mi kao narodni poslanici koji dolazimo iz manjinskih naroda, koji imamo pravo na vlastitu upotrebu službenog jezika, koristimo to pravo i zaista nema nikakvih problema uz poštivanje, veliko poštivanje standardnog jezika većinskoga naroda, dakle srpskog jezika. Isto tako zahtevamo i trudimo se da poštivamo, iznosio svoj maternji jezik i standard svog jezika gde god smo i kako god smo. Tako da, nismo mi ovde ni u kakvom, hajde da kažemo raskoraku, kada je u pitanju standardni jezik ovaj ili onaj, bitno je da smo ovim amandmanom doprineli ili pokušali da doprinesemo da se ovo zakonsko rešenje ispravi. Hvala.
Hvala kolega Fehratoviću. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Podneli smo zapravo dva amandmana na član 4, a član 4. govori na kojim načelima se zasnivaju nauka i istraživanje. Vi ste ovde naveli, ministre, 12 načela. Mi mislimo da dva od tih načela nisu potrebni, da ih treba brisati. Prvo načelo koje smo prevideli da brišemo sadržano je u tački 5) gde kažete da se zasniva između ostalog na načelima u primeni međunarodnih standarda i kriterijuma u vrednovanju kvaliteta naučnog i istraživačkog rada u svakoj oblasti, posebno u odnosu na njenu specifičnost. Tačka pre toga, rekli ste, poštovanje standarda nauke i struke. Mi mislimo da je sasvim dovoljno reći poštovanje standarda, nauke i struke i da se to podrazumeva i u zemlji i u inostranstvu, a dalje videćete kroz amandmane, videli ste pretpostavljam, nešto što nije dobro, što vi pokušavate na mala vrata kroz ovaj zakon da uvedete pominjanje nekakvih, kada govorite o međunarodnim standardima, kažete domaći, regionalni međunarodni. Pokušavate tu neku mini EU kroz ovaj zakon da provedete. Takođe smo ovde videli nešto što je prosto neverovatno da vi kažete da se nauka i istraživanje zasniva između ostalog na načelu rodne ravnopravnosti u nauci i istraživanjima, kao i u organima odlučivanja. Gospodine ministre, nemoguće je postići rodnu ravnopravnost kada je u pitanju nauka i istraživanje. Valjda je to stvar sklonosti, učenja, znanja, obrazovanja, a nikako rodne ravnopravnosti. Nije valjda cilj da se nauka i istraživanja omasovljavaju. Suština je da imamo kvalitet, a ne kvantitet, to je prosto oblast koja ne može biti masovna. Onda vi još kažete da treba da se zasnivaju na rodnoj ravnopravnosti. Šta ćemo da kažemo, da u Akademiju nauka moramo da biramo određen broj žena, da naučnim nekim istraživanjima mora da se uključi određen broj žena, određen broj muškaraca itd. To prosto ne ide tako. Znate, mi jesmo u čudnom nekom vremenu kada je u pitanju nauka, formalna pre svega, jeste da u Srbiji kao pečurke niču doktorati, ali ne mislite valjda da svakog doktora nauka, govorim pre svega o onima čiji su doktorati pod sumnjom, a i neki koji nisu izašli kao takvi u javnosti, a ima ih koliko hoćete, jer je nemoguće da imamo toliko doktora nauka koliko ih sada niče. Ne mislite valjda da svakog od njih možemo nazvati naučnikom, istraživačem itd. Dakle, ovo je potpuno nepotrebno i ne ruši vam se koncept zakona, kako ste vi napisali u obrazloženju, ali hajde razmislite stvarno, oba ova amandmana treba da prihvatite, ostaje dovoljno 10 načela. I ponavljam, rodna ravnopravnost u nauci i istraživanjima je apsolutno nemoguća. Ne možete vi u svakom deliću života govoriti o rodnoj ravnopravnosti. Zakon treba da stvori mogućnost da svako ko ima sklonosti, ko voli da uči, ko voli da istražuje, da može da se bavi naukom i istraživačkom delatnošću. Da li će on biti ovog ili onog roda apsolutno je nebitno i u tom smislu smo intervenisali ovim amandmanom.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 4. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici dr Muamer Zukorlić i prof. dr Jahja Fehratović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Izvolite, kolega Fehratoviću.
Zahvaljujem. Kao što smo čuli, ovaj član Zakona se odnosi na načela i mi smo smatrali da pored 12 načela koja su precizirana ovim predlogom zakona treba dodati i 13. ili 13. tačku originalnosti i autentičnosti, baš zbog ovih različitih strujanja koja su prethodnih godina prisutna u našoj javnosti o tome koliko su određeni naučni radovi, doktorske teze itd. originalni i autentični. Smatrali smo da je dobro i da je važno da se to precizira i ovim zakonskim rešenjem, kako bismo u budućnosti mogli da predupredimo svaku vrstu insinuacija na to da li je jedno naučno delo autentično, originalno ili ima, recimo, određeni broj manjkavosti koje se tiču upravo ove dve kategorije. Zaista smo posebno zahvalni Vladi i Odboru koji su prihvatili i da ovaj naš predlog amandmana bude sastavni deo ovog zakona. Smatramo da će on suštinski doprineti da mnoge dileme, mnoge sumnje, pa onda i zloupotrebe različitih vrsta insinuacija u političke svrhe itd. budu uklonjene makar u budućnosti, jer će, pretpostavljamo i verujemo, svako naučno delo, svako naučno istraživanje, doktorska teza itd, morati da bude kroz jedno određeno sito prosejana, a posebno pod ovom tačkom originalnosti i autentičnosti, jer se ovako relativizacijom stavljaju zaista pod sumnju mnogi ozbiljni naučni radnici, mnogi doktori nauka koji su godine i godine proveli u mukotrpnim istraživanjima i onda nekako sad ovom konstantnom pričom koja je prisutna ili sveprisutna u našem društvu i njihov veliki, dugogodišnji mukotrpni rad se donekle omalovažava i donekle biva diskreditovan. Zato smatramo da je izuzetno važno i korisno da i ova tačka bude među načelima i posebno smo zahvalni Vladi i Odboru koji su prihvatili i ovaj amandman. Hvala.
Hvala, kolega Fehratoviću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite, profesore.
Poštovani potpredsedniče, drago mi je što je Vlada prihvatila ovaj predlog. Dakle, originalnost, kao što kolega reče, i autentičnost naučnog rada su i te kako bitne, jedni od najvažnijih, hajde da tako kažemo, principa. Nažalost, neki naši profesori danas se ne drže originalnosti i čestitosti, autentičnosti, ni akademske čestitosti. Jedan od njih jeste i prof. dr Rade Veljanovski, profesor koji ovih dana šeta po ulicama, psuje narodne poslanike, psuje predsednika Republike i Vladu. Neki sumnjaju u njegovu akademsku čestitost jer je propustio kao mentor jednom doktorantu da je plagirao, zapravo plagijat, i to, gle čuda, iz njegove knjige, čuli ste za to, zato su zasedali i organi Univerziteta. Kad sam već kod ovog našeg kolege, dozvolite da kažem da naučni radnici u prvom redu moraju biti patriote, moraju da vole, trebalo bi bar da vole svoju zemlju, to je jedan od osnovnih postulata svakog čoveka. Nažalost, mi jedan deo profesora univerziteta imamo koji nisu patriotski nastrojeni i nemaju patriotski osećaj, među njima je upravo spomenuti kolega prof. dr Rade Veljanovski, profesor Fakulteta političkih nauka u Beogradu. Taj vrli profesor je 21. aprila gospodnje 2018. godine izjavio, citiram: „Srbija treba da prizna Kosovo i Metohiju, obezbedi mu stolicu u Ujedinjenim nacijama“, završen citat. Ta moralna gromada prof. dr Rade Veljanovski nije samo omalovažavao svoju zemlju time i kršio Ustav, SNS i predsednika Vučića, već i svog stranačkog kolegu Sergeja Trifunovića, u narodu zvanog i znanog pod nadimkom „pišoje“, on je za Trifunovića rekao 29. januara gospodnje 2019. godine da je nesposoban da vodi bilo kakvu stranku, citiram: „Daleko, daleko je taj čovek“, za Trifunovića kaže, „koji može da vodi neku ozbiljnu političku organizaciju“, završen citat, a bio je zajedno u predsedništvu sa njim. Eto, drago mi je što je Vlada prihvatila ovaj amandman. Hvala.
Hvala, profesore. Reč ima prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Hvala. Obaveza je svakog intelektualca, ne samo naučnog radnika, da na prvom mestu bude patriota i da voli i poštuje svoju zemlju. Neka nam na čast čini ono kako se ponašao Mihajlo Pupin u Prvom svetskom ratu. Kada su mu rekli da će ulaganjem svoje imovine pod hipoteku za kupovinu naoružanja za Srbiju izgubiti sve što ima, on je odgovorio: „Pa ako propadne Srbija, neka propadnem i ja“. Kamo lepe sreće da se tako ponašaju i danas svi intelektualci. Hvala.
Hvala, profesore. Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici dr Muamer Zukorlić i prof. dr Jahja Fehratović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima kolega Jahja Fehratović. Izvolite.
Hvala. Dakle, i ovaj naš peti amandman je zaista važan i koristan i, na koncu, doprinosi onom iskazu koji je predsednik Vlade prethodne sednice kazao da Republika Srbija ima najbolji set zakona kada je u pitanju zaštita ljudskih i manjinskih prava. Upravo vođeni tom rečenicom, mi smo u ovom delu ili u ovom članu dodali – pored ljudskih prava i manjinskih prava, tako da zaista prihvatanje ovog amandmana od strane Vlade i Odbora jeste važno. Na koncu, ovo doprinosi onome što sam uporno jutros govorio i donekle imao različito mišljenje od profesora Stojmirovića, jer ovo proizilazi, recimo, iz ovog Zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, gde konkretno prema amandmanu koji je usvojen koleginice Papuge stoji da narodni poslanik pripadnik nacionalne manjine ima pravo da na sednici Narodne skupštine govori i da pisane dokumente u radu Narodne skupštine predviđene Poslovnikom podnosi na svome jeziku. Dakle, ovo je konkretno član Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, kao i kada se narodni poslanik u radu Narodne skupštine služi svojim jezikom, u smislu stava 10. ovog člana, stalno ili u određenom slučaju, generalni sekretar Narodne skupštine dužan je da obezbedi istovremeno prevođenje njegovog usmenog izlaganja ili dokumenta koja je podneo na srpskom jeziku. Naravno da se odnosi i na jezike koji su različiti, do te mere da je teško razumeti, poput mađarskog, albanskog, rusinskog itd, ali je zakonski omogućeno. Ova Skupština je donela to da svaki narodni poslanik može govoriti na svom maternjem jeziku i može i pisane dokumente podnositi prema standardu svog maternjeg jezika. Zato je važno, da recimo i u ovom Zakonu o nauci i istraživanjima, pored zaštite ljudskih prava bude dodato zaštite ljudskih i manjinskih prava, što podrazumeva sva moguća prava koja su zaista pozitivna u zakonodavstvu Republike Srbije u zaštiti i promovisanju posebnosti identiteta nacionalnih zajednica. Hvala.
Hvala, kolega Vehratoviću. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite kolega Mirčiću.
Evo, SRS je podnela amandman na ovaj član. Naime, u drugom stavu ovog člana kaže se da je otvorenost nauke i otvoreni pristup publikacijama naučnim, kao i primarnim podacima određuje se prema standardima Evropske komisije, kako to stoji u daljem tekstu i međunarodne dobre prakse. Mi znamo, svesni smo mi da ste vi preko noći postali evrofili, da težite ka EU i da gledate da svugde ubacite i gde treba i gde ne treba tu Evropsku komisiju, EU, međutim, mislimo da je krajnje vreme, naravno kada je u pitanju otvorenost nauke, kada je u pitanju otvorenost publikacije, postoje različite preporuke, postoje različiti standardi. Nauka je sama po sebi univerzalna kategorija, tako da ne treba naglašavati da su tu preporuke Evropske komisije. Pa, zar vam nije dovoljno, juče je predsednik Francuske Makron rekao, završeno je sa ulaskom u EU. Nema više proširenja EU. Pa dokle više da zamajavate i sebe, i nas, i naciju da evropski standardi, Evropske komisije, EU je nešto što je opredeljujuće za Srbiju. Vidite da čak i članice EU žele, na neki način, da se distanciraju od te zajednice, okreću se tamo gde je realan život. Okreću se tamo gde se nauka, između ostalog nauka i napreduje i gde otvorenost nauke ima tu praktičnu primenu. Evropska komisija, EU je stvar prošlosti, sa tim je završeno. Naravno da svaka standardizacija, kada je pitanju otvorenost nauke, otvoreni pristup publikaciji, podacima koji su bitni za nauku, treba poštovati, ali zašto naglašavati, apostrofirati Evropsku komisiju. Evropa vas neće. Vi ste kao udavača. Vi hoćete da se udate, ali vas neće mladoženja. Hoćete u EU, ali vas EU neće. I zašto bi mi svugde trebali da stavljamo da je evropski standard opredeljujući. Pa, pitanje je samo vremena, ovi zakoni pretpostavljamo da se prave za duži period, a pitanje je samo vremena kada će ta EU da se raspadne. Ljudi, vidite i sami da o nje nema ništa, svako vodi svoju politiku, a vi srljate u to što se unapred vidi da je propast.
Hvala, kolega Mirčiću. Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Pošto je bilo dosta ovog direktnog obraćanja, sa nekim vrlo zanimljivim porukama [[Predsedavajući: Izvinjavam se, vi ćete repliku.]] Može. Dakle pošto je bilo dosta direktno obraćanja sa nekim vrlo zanimljivim porukama moram da primetim da član 6. ne kaže baš ništa od ovoga što bi izgleda predlagaču amandmana trebalo da smeta, odnosno ne kaže da će neko da uđe u EU i da će iz nje da izađe, neće ni da potencira da li je ona stvar budućnosti ili prošlosti, nego prosto kaže, radi se na osnovu preporuka Evropske komisije i međunarodne dobre prakse. Predlagač bi želeo da tu stoji smo na osnovu preporuka međunarodne dobre prakse, jel tako? Tako da bi on svojim predlogom obuhvatio i ono što dolazi i od strane zvanične Evrope, odnosno Evropske komisije, uz sve ostalo. Dakle, ne bi to eliminisao ni kada bi bilo ovako kako on predlaže formulaciju. Nešto drugo je ovde, naravno, bilo mnogo zanimljivije, ne ovo kakav će raspored reči u rečenici da bude. To su poruke. Dakle, da li je nešto za nas korisno ili nije korisno. Evo, na jednom jedinom primeru, na primeru današnjeg dana. Danas se čini mi se u Novom Pazaru zvanično uručuju ključevi za više socijalnih stanova. Dakle, biće obradovano više porodica. To će učiniti predstavnici Vlade Srbije zajedno sa šefom delegacije EU u Srbiji, jer je iza toga, između ostalog i taj evropski novac. Mislim da je to jedan vrlo konkretan odgovor na pitanje - da li je za državu Srbiju i njene građane korisno što imamo dobru saradnju, što možemo da konkurišemo za različita sredstava. Ta sredstva se, naravno, odnose, ne samo na resor nauke, a tamo su mnogo veća od bilo čega o čemu smo mi govorili danas, mi smo o tome pričali u načelnoj raspravi, mi tu govorimo doslovce o desetinama miliona evra, od evropskih projekata koji jesu zasnovani na preporukama i standardima Evropske komisije, a na kojima učestvuju naši istraživači i ovi mladi istraživači, kojima smo obezbedili budućnost i perspektivu u Srbiji, stabilne izvore finansiranja, dobra radna mesta, ovim zakonom i dobro rešenje da budu stambeno obezbeđeni. Ali, oni zajedno sa svojim kolegama iz Evrope, ako želite u širem smislu, konkurišu i realizuju projekte koji donose izvanredan novac, dakle, reč je o desetinama miliona evra. Za mnoge oblasti društvene delatnosti i za mnoge delove naše zemlje koji jesu siromašni i imaju veće potrebe, prilika da se konkuriše za takav novac je izvanredno važna i ja mislim da u njoj nema ništa sporno ni loše, dakle svakome to čini neposredno dobro, a da li taj neko lično, intimno, politički želi da bude član ove ili one organizacije ili političke zajednice, nema apsolutno nikakve veze sa tim, pa nema ni konkretna nauka. Poslednja rečenica, ako ćemo da stvar svedemo na to, da li se slažete sa nečim političkim ocenama ili ne, možemo i o tome da raspravljamo, mada možda nije mesto, ali onda bi predlagač amandmana morao dobro da razmisli o nivou slaganja sa Semo Fabricijom, neposredno koji dolazi iz redova narodnih poslanika SRS, to je izvanredno interesantna tema ako želite da pričamo o njoj.
Hvala, dr Orliću. Reč ima narodni Poslanik Milorad Mirčić. Pravo na repliku. Izvolite.
Ima ona stara narodna – „poturica govori o Turčinu“. Onaj ko je do juče zagovarao da Srbija ni po koju cenu ne sme da se prepusti EU, ucenama EU, da po bilo koju cenu prihvata evropske standarde, sada priča obrnuto. Teško je polemisati sa takvim ljudima. Zašto? Zato što se ne zna šta je njihov original. Kada takvi pojedinci ili političari sami sa sobom raščiste neke stvari, onda mi srpski radikali nećemo gubiti vreme, pa ćemo ući u jednu polemiku. Nije čudno polemisati sa ljudima koji u svom programu, u svojoj ideologiji imaju jedino opredeljenje, a to je ulazak u EU, ali je veoma čudno ili, gotovo gubljenje vremena polemisati sa ljudima koji su dobar deo svoje političke karijere govorili da je pogubno da Srbija pod ovim uslovima prihvati evropske standarde. Ovde ne treba širiti priču, Evropska Unija ne pomaže samo preko svojih fondova Srbiji, pomaže i drugim zemljama koje nisu članice EU, ali to je interes kapitala, to je Evropska razvojna banka, to su finansijske korporacije koje iza toga stoje. Što se tiče Fabricija, ništa se ne razlikuje stav SRS kada je u pitanju Fabricijo ili bilo koji predstavnik EU. Mi smo isključivo protiv toga da takvi nama dele lekciju, pogotovo, vi ste uveli praksu da ulaze u ovaj parlament, da se obraćaju na njihovom italijanskom ili čak Engleskom internacionalnom u srpskom parlamentu i kada se mi SRS pobunimo kada se usprotivimo najvećim protivnici nisu oni koji od početka zagovaraju i koji su evrofili ili zagovaraju ulazak u EU, nego oni koji su se preko noći preobratili, to je veoma čudno, ali imajući tradiciju, imajući na umu iskustvo u srpskom narodu, ništa nas ne iznenađuje da vi preko noći okrenete protiv te evropske unije. Vama je očigledno na prvom mestu kako i na koji način opstati na vlasti, a ne da li će biti Fabricijo ili neko drugi u ime Evropske Unije.
Hvala, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, dr Orlić. Izvolite.
Ja se svakako nikad nisam bavio ovim kategorijama, ko je poturica, ko je Turčin, kako je malo pre rečeno, niti mi pada na pamet. Ali ja, za razliku od predlagača amandmana, baš volim da raspravljam sa onima koji su skloni da promene svoje mišljenje preko noći. Na primer, sa predlagačem amandmana i ostatkom poslaničke grupe koja sada, izgleda, ima problem sa tim da se ne seća da su 2008. godine reči njihovog lidera glasile doslovce - Mi želimo, dakle oni žele, da budu ravnopravan partner u Evropskoj uniji, sa Kosovom i Metohijom u sastavu Srbije. Dakle, to su nekada mislili i u te su se reči nekada, mogu da kažem, i zaklinjali, njima su aplaudirali, pa su preko noći preumili. Meni je uvek zanimljivo da kad pričamo prema odnosu prema EU, da se toga zajedno i podsetimo. Što se tiče pitanja šta je za građane Srbije korisno i šta ko gde vidi, najvažnije je ono što je rekao poslednje gospodin predlagač amandmana - šta je kome ovde najvažnije. Nama je, i mi to ne krijemo i to uvek otvoreno kažemo, najvažnije šta je interes Srbije. Dakle, jel interes Srbije da možemo da obezbedimo našim građanima tamo gde je potrebno kvalitetne stanove? Jeste. Jel dobra stvar kada za to obezbedimo evropski novac? Opet jeste. Jel interes da za naše mlade istraživače obezbedimo dobre projekte? Opet, nedvosmisleno, da. Da li je dobar način da to uradimo tako što ćemo i za to konkurisati za evropske fondove? Ponovo da. Kome u ovoj zemlji može da smeta što imamo dobru robnu razmenu, odnosno dobar plasman naših proizvoda, bilo gde u svetu? Nikome to ne smeta. Svi su samo zadovoljni kad je tako. I kad je 75%, otprilike, neka bude 70%, poslednji podatak, te razmene sa zemljama Evropske unije ili tog prostora, šta to kome ima da smeta? Naravno da ne smeta, svi smatraju da je to dobro. Ne bi bilo bolje da ostanemo bez mogućnosti da na taj način interreagujemo sa svetom. Nema alternative za to, ako pogledate gde se nalazimo geografski. Šta je sporno u tome što 70% opet bespovratnih sredstava, od svih koje dobijamo, mi dobijamo sa te strane? Nema ništa sporno. Opet mi to koristimo, zato što je to za nas dobro, tako što ćemo mi da uložimo u našu infrastrukturu, tako što ćemo mi negde da podstaknemo neki biznis. Između ostalog, pošto je bilo reči o odnosu u kontekstu rodne ravnopravnosti, i da podstaknemo, kao što danas radimo, danas nove grantove uručujemo, žensko preduzetništvo. To su sve korisne stvari za građane Srbije. Šta je ko nekada mislio ili nije mislio, ali je aplaudirao zato što je tako rekao predsednik njegove stranke, to je samo problem tog jednog čoveka. Ali, šta je korisno za građane Srbije, to treba da bude naša zajednička briga. Mi se, kao što vidite, na taj način ponašamo, pa zbog toga možda mi od tih građana i imamo podršku ovoliku koliku imamo. A ovi što vole da pričaju o nekim zanimljivim paralelama, Turci, nisu Turci, itd, gde se oni danas nalaze i zbog čega? To je pitanje za njih.
Hvala, doktore Orliću. Pravo na repliku, Milorad Mirčić. Izvolite.
Nije Srpska radikalna stranka promenila svoj stav. To što ste vi citirali nekadašnjeg vašeg predsednika, Vojislava Šešelja, a to je ponavljao i sadašnji vaš predsednik, Aleksandar Vučić, jeste, Srbija je uvek spremna da kao celina, celovita, sa Kosovom i Metohijom, bude članica bilo koje organizacije. I to je bio uslov. Ali, vidite da se Evropa promenila, Evropa neće Srbiju sa Kosovom i Metohijom, Evropa insistira na samostalnosti države Kosovo. Pa, valjda vam je jasno to? Što se tiče tih privilegija, ja ponovo moram da se pozovem na nešto što je u narodu već odavno poznato - ni sir u mišolovci nije besplatan. Ni saradnja sa Evropskom unijom, ovo što vi navodite kao prednost, plasiranje naših proizvoda, nije baš za pohvaliti se. Više Srbija uvozi nego što izvozi u EU. Više je Srbija nazadovala kada je u pitanju razvoj privrede nakon takve saradnje sa EU, to je valjda svakom jasno. Vi se hvalite sa nečim što nije baš za hvaljenje. Vi se hvalite sa nečim što u svakom slučaju uništava srpsku privredu. I taj izvoz koji vi uvek navodite, i on je sadržajan i te kako u sve većem procentu stranih proizvoda, pod znacima navoda. To su strane firme koje sa jeftinom radnom snagom proizvode u Srbiji i ona ugrađuju u svoje finalne proizvode u svojim zemljama. I to prikazujete. Najbolji primer vam je "Zastava". Vi i dalje mislite da je "Fijat" domaći proizvod. Zašto vam to nije prihvatio Vladimir Vladimirović Putin? Zato što je to italijanski proizvod, zato što se tu ugrađuju svi delovi koji se uvoze. Nema gotovo ni jedan deo koji se ugrađuje a da je domaće proizvodnje. Zato što krajnji profit ide u Italiju, a ne u Kragujevac. Pa, evo, to vam se odigrava pred očima, nije valjda da ne vidite šta se dešava u Kragujevcu? Sada se pravdaju da nemaju opravdanosti više i nemaju potrebe za tolikom radnom snagom. Nije to baš za hvaliti se. Ima nekih stvari koje su za pohvalu. Ali, niste baš dobar primer našli. Što se tiče alternative, ima alternativa, ima. Evroazijska saradnja je alternativa. Pa, čitava Evropska unija ili veće zemlje, jače ekonomski, okreću se prema Aziji i prema tom tržištu. To je realno tržište. Čak, vidite, i Amerika vodi borbu za to tržište, a vi i dalje, kao Švaba, vičete - evropsko tržište je perspektiva. Nije evropsko tržište perspektiva. To se zna.
Hvala, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, doktor Orlić. Izvolite.
Glavni izvozni partneri Republike Srbije - pod jedan, Italija, oko 2,4 milijarde dolara, Nemačka, 2,3 milijarde, Bosna i Hercegovina - 1,5 milijarde, Rumunija - 1,14, Rusija - 1,02, Crna Gora - 900 miliona, Mađarska - 775 miliona, Severna Makedonija - 740, Bugarska - 725, Slovenija, itd. Šta nisu, nisu glavni izvozni partneri? Hajde, razmislite još jednom. Dakle, pričamo o konkretnim stvarima, vrlo ozbiljno i vrlo realno. Je li ovo realnost u Srbiji? Jeste. Ko je uspeo da ponudi odgovarajuću alternativu, ali ne na rečima, nego konkretno delima? Gde ste, na primer, vi pronašli novo, fantastično tržište, koje se meri milijardama dolara? Ako hoćete da pričamo ozbiljno, dajte onda tržište koje se meri milijardama dolara, pa da vidimo šta mi tom tržištu možemo da ponudimo, kakve su cene na tom tržištu, sa kim bi se takmičili, ko bi želeo da mi na tom tržištu učestvujemo i sa čim, pa da zamenimo, evo, koliko, kad se ovo sabere što sam vam sad ispričao, to je jedno sedam ili osam milijardi, vezano za izvoz, samo izvoz, u zemlje sa kojima smatrate da ne treba da imamo nikakvu saradnju. Ja mislim da je potpuno besmisleno pričati dalje na tu temu, jer ja takav odgovor neću dobiti. Ne zato što vi ne možete da ga date lično, već zato što takvog odgovora nema, ne postoji. Oko 50 hiljada ljudi smo pomenuli da samo nemačke kompanije zapošljavaju u Srbiji. Smatrate da nije dobro, da nisu kvalitetni poslovi. Možda neki poslovi poput hiljadu i po, dve hiljade evra plate, neto, mesečno, a i takvih kompanija ima, vama nisu dobri. Stvar ukusa, svakako. Dajte alternativu. Gde ide 50.000 ljudi onog momenta kada mi zaključimo da ste vi u pravu, da je to sve štetno i kažemo – sada ćemo da raskidamo i da tražimo neke druge puteve i neka druga rešenja? Kažem vam unapred, ni tu odgovor nećemo čuti ne zbog toga što ne postoji odgovarajuća sposobnost onoga koga pitam da pruži odgovor, nego zato što takvog odgovora nema. Dakle, da se desetoro ljudi tamo nađe i da se zamisle ceo dan, neće moći da mi kažu e tih 50.000 ljudi radiće takve i takve poslove od sutra sa tolikom i tolikom platom da im bude mnogo bolje. Što se tiče promena, Evropa se menja, nije sporno. Sve se menja. Menja se i Srbija. Menja se čitava planeta. Ali, drago mi je što smo upravo čuli da postoje neke stvari koje su konstantne, da SRS ne menja svoje mišljenje, da i dalje želi da bude ravnopravan partner u EU. Uzgred, budi rečeno, to ste rekli par meseci nakon što je većina evropskih zemalja priznala tzv. nezavisno Kosovo. Tada to nije smetalo, a izgleda, ako ne menjate mišljenje, ne smeta ni sada.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku Milorad Mirčić.
Teško je polemisati na ovaj način, govoreći ko menja, ko ne menja, ko ima ideologiju, ko nema, ko je konstantan u svojim stavovima. To je teško raspravljati zato što to javnost zna. Ako smo po nečem prepoznatljivi mi srpski radikali, prepoznatljivi smo po našoj ideologiji – ne menjamo je, ne prilagođavamo zarad jeftinih političkih poena. Kamo lepe sreće da ste bar delom ostali dosledni kada je u pitanju KiM. Vidite da Evropa insistira na samostalnosti Kosova. Vidite to! Šta je mudriji politički odgovor ili adekvatan stav nego uceniti i reći – samo sa KiM, samo celovita Srbija može biti ne samo članica EU kao zajednice, nego bilo koje druge zajednice? To što ste nabrojali, gospodine, to je improvizacija, a nije nešto što bi ozbiljno zaslužilo neki komentar. Vi ste nabrojali da je naš izvoz u Italiju velik. Vi ubrajate „Fijat“ kao izvozni artikal u Italiju. To što kažete za Nemačku, vi ubrajate „Boš“ i ostale nemačke kompanije koje ovde proizvode i izvoze za Nemačku. Što se tiče BiH, preko 80% je to Republika Srpska. Znate, morate argumentima da razgovarate. Ne možete tako što ćete reći – evo, procentualno mi izvozimo toliko u pojedinačne zemlje. Morate da kažete šta je izvoz u te zemlje. Što se tiče alternative, evo, pokušaću ukratko samo da vam objasnim, ako možete da razumete. Alternativa je Rusija, Ruska Federacija. Alternativa je Belorusija. Šta je prirodnije, nego sa onim od koga uvozite najvećim delom energente, od koga uvozite sve ono što je potrebno kada su u pitanju hemijski proizvodi za poljoprivredu? Šta je prirodnije, nego sa takvim napraviti još čvršće odnose? Ali, šta je problem? Nije problem ni u volji Rusije, ni u volji Srbije. Problem je što su između posrednici koji mešetare, koji na tome zarađuju. To je problem. Pa i u izvozu Rusije, iz Rusije, oni određuju šta će se uvoziti, šta će se i po kojoj ceni prodavati. Kao i izvoz iz Srbije. Isto je to. Kada drugi put budete u mogućnosti da birate suflera, morate naći boljeg. Ovo je ekonomija, ovo je privreda, ovo je život. Znate, dragi kolega, osim toga što pročitate, osim toga što se trudite da čujete, morate malo i iskustva da imate.
Hvala.
Uvek je perspektiva Srbiji bila prema Ruskoj Federaciji. Uvek i ostaće tako, i politička i ekonomska i u svakom drugom pogledu.
Hvala, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, javila se Vjerica Radeta. Izvolite.
Nepopularno je danas u Srbiji hvaliti se da je neko za EU i onda bi bilo dobro, tako misle kolege iz vlasti, onda bi bilo dobro da se nekako ponašamo da smo svi isti. To jednostavno nije tačno. Srpska radikalna stranka nedvosmisleno je jedina politička partija u Srbiji koja se zalaže protiv ulaska Srbije u EU. Naš stav je – ne možemo u tu grobnicu malih naroda, zato što nam tamo otimaju Kosovo i Metohiju. Srpska radikalna stranka je jedina politička partija u Srbiji koja se otvoreno zalaže za integraciju sa Rusijom, Belorusijom i ostalim prijateljskim zemljama. Srpska radikalna stranka je jedina politička partija na političkoj sceni u Srbiji koja ne razume tu vašu vojnu neutralnost i koja se zalaže za ulazak Srbije u ODKB. To su činjenice. Sad pokušavati izvrtati, okretati, sećati se ovog ili onog, to je potpuno besmisleno. Mi smo ponosni na činjenicu da mi zastupamo ove stavove dosledno i mi tvrdimo da je ovo što zastupa SRS jedino korisno za državu Srbiju i za sve ljude koji u Srbiji žive. Nama u SRS je drago što se sve više iz redova vlasti čuju slični tonovi i što se sve više iz redova vrha vlasti, mislim na one koji odlučuju, oseti približavanje politici SRS. Daj Bože da se tako nastavi. Ako se ne zaustavi put u EU, a evo oni nas neće, to je više toliko, ne znam više kome nije jasno da nas neće, ali ako se ne zaustavi taj put, mi problem na Kosovu i Metohiji nećemo rešiti. Promenimo li put, krenemo li u integraciju sa Ruskom Federacijom, tražimo li da nas prime u ODKB, mi ćemo sačuvati teritorijalni integritet i suverenitet države Srbije, a verujem da je svima to interes. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Pravo na repliku, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Dobro, pošto smo došli do toga da je, sudeći po rečima gospodina Mirčića, najvažnije iskustvo, ja baš zbog toga što cenim da je on veoma iskusan u plasmanu robe u Rusiju, jel tako, to bi trebalo da zaključim iz njegovog izlaganja, i u robnoj razmeni sa Rusijom, želim da o tome prodiskutujemo još malo više. Nisam ja malo pre čitao nikakve procente, ali mogu i procente da vam pročita, nije nikakav problem. Znači, onaj izvoz u Italiju nosi 12,3% ukupnog izvoza Srbije. U Nemačku 11,9%. Reč je o, redom, 2,4 i 2,3 milijarde. Može to da se nekome ne sviđa i može on da kaže – loš je kvalitet tog izvoza, ali su loše vrednosti, 2,3 milijarde, 2,4 milijarde, BiH 1,5, Rumunija 1,14. Voleo bih da je veći izvoz u Rusiju, kao što bih voleo da je veći izvoz u bilo koju zemlju sveta. Što veći izvoz ima Srbija, bolje Srbiji. To je jasna stvar. Rusija je jedan, dva, tri, četiri, peta po redu, kada pričamo o izvozu. Ako gospodin Mirčić, kao čovek sa velikim iskustvom u plasmanu robe u Rusiju, može da pomogne da mi taj nivo učinimo dva, tri, pet puta većim, mislim da je više nego dobrodošao. Ali, samim tim što je odgovorio na moje prethodno pitanje tako kako je odgovorio, jasno mi je koliko može da pomogne i koliko ga to uopšte zanima. Za vašu informaciju, ako je neko uspostavio dobre političke odnose sa Ruskom Federacijom, to su Aleksandar Vučić i Vlada Srbije koju podržava SNS. Da li to moram da vam objašnjavam? Da li treba danas da ponavljamo kakve sve fantastične zajedničke stvari radimo sa Rusijom, a koje su bile potpuno nezamislive u vreme prethodnog režima i onog onakvog Borisa Tadića, ali i onih njegovih Đilasa, njega znate, jel tako, sećate ga se, sarađivali ste sa njim, Jeremića i ostalih. Toga nekada nije bilo. Dakle, ovog što danas Srbija ima, mislim da možete da budete samo zadovoljni tim nivoom. I kada pričamo o Kosovu i Metohiji, činjenicom da danas Srbija uspeva da izdejstvuje povlačenje priznanja tzv. „nezavisnosti“. Trinaest priznanja mi smo uspeli da izdejstvujemo da se povuče i to je valjda jasan, konkretan pokazatelj odnosa prema tom pitanju. Ko je još mogao da se pohvali tako nečim? Tadić, nikad. Vaš Đilas, nikad. Ne znam da li ste vi učestvovali u ovim naporima da se neko priznanje povuče? Ja mislim da niste, ali bilo bi dobro da pomognete oko toga, kao i oko uvećanog plasmana u Rusiju koji se meri milijardama dolara. I vi i ja znamo koliko je to realno, nego ono što je jako važno, pošto ste rekli da su podaci improvizacija, da se držimo onih stvari koje su nesporno jasne, nesporno je jasno da postoje principi koji se u politici ne menjaju, koji traju, kako beše, stoje postojano“ kano klisurina“. Takav je princip koji ste vi danas potvrdili, SRS, da i dalje smatra da Srbija treba da bude ravnopravan partner u EU, kao što je mislila i 2008. godine. Ja na toj principijelnosti samo želim da čestitam, ništa više.
Hvala dr Orliću. Pravo na repliku ima Milorad Mirčić, izvolite.
Evo, kratko i jasno, zar ne primećujete da mi, srpski radikali, insistiramo na vas pojedinačno istaknute funkcionere SNS, a i članstvo, da se ugledate bar delom na predsednika vape stranke. Video je on i ranije je znao da je zabluda to, živeti u nadi da ćete ući u EU, a pri tome da se ne odreknete dela svoje teritorije. Sve više se okreće Rusiji, ne okreće se onoliko koliko bi mi, srpski radikali, želeli, ali šta da radimo, to je realnost, on ima svoju političku partiju, nama je to drago. Nemojte ovo shvatiti da mi vama spočitavamo da je to loše što sve više i više se okrećete prema Rusiji. Mi bi želeli što brže to da uradite, zato što je velika neizvesnost pred Srbijom. Što se tiče iskustva, znanja i svega ostalog kada je u pitanju povećanje izvoza ili saradnja sa Rusijom, ne brinite, dragi kolega, kada SRS preuzme odgovornost za vođenje Srbije, biće to. Ne možete to tražiti od opozicione stranke. Ja ne želim sa vama da polemišem na tu temu ko o čemu, vi o Đilasu, to nas ne interesuje, savršeno me ne interesuje. Ta vaša teza o saradnji sa dotičnim se zasniva na sledećem, vi ste bili članovi upravnih odbora, vi ste učestvovali u vlasti. To je jednako kao kada bi sada neko izneo tvrdnju i rekao – vi, srpski radikali, učestvujete u radu skupštinskih odbora, radnih tela, vi učestvujete u vlasti. Taman jednako tome. Šta je osnova za to što vi tvrdite? Bili ste plaćeni za učešće u upravnim odborima na nivou grada Beograda. Plaćeni smo i za učešće u radu skupštinskih odbora, pa to je ta logika kojom se vi vodite. Ne želimo mi da se pravdamo tamo gde nije potrebno, nema razloga o tome. A, to što vi imate matricu da promovišete tog dotičnog gospodina, morate da menjate tu matricu. Mi smo dugo u politici, iskusni u propagandi, ne možete tako veštački polarizovati Srbiju. Srbija se više neće prevariti. Neće Srbija više da se deli između onih koji su za odmah ulazak u EU i onih koji su za ulazak u rate. Ako su demokrate bili ti koji su na rate uništavali Srbiju, pa ne želi Srbija da bude neko ko će je preko noći uništiti. Ne možete tako da zavaravate Srbiju, tako što ćete vi da delite, da vi odredite ko je opozicija, a ko nije. Srbija će to da prepozna. Nemojte vi da brinete. Što se tiče principa, ne odustajemo od principa. Po tome se prepoznaju političke partije. Nemojte vi da brinete da li SRS želi da bude Srbija članica nekih organizacija, asocijacija. Naravno, uvek kao ravnopravan partner, a kao ravnopravan partner Srbija je prihvaćena od strane Ruske Federacije. Porašće i izvoz i saradnja ekonomska sa Rusijom, samo da dođe do promene svesti saradnika predsednika Srbije. Vidite da je i on aterirao, nije više toliko otvoren prema tom zapadu i prema toj EU.
Hvala, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, kolega Orlić.
Eto, od priča o izvozu i međunarodnoj saradnji, dođosmo do Đilasa. Moram da priznam da je fantastično išao razvoj ove diskusije, razumem i zašto. Zaista, nisam ni očekivao kada sam malopre rekao - pozivam predlagača amandmana da da predlog, da kaže, da on objasni kako ćemo mi to da upetostručimo, npr. izvoz u Rusiju, da on to može da uradi, niti da mi odgovori, a gde će, recimo, 50 hiljada ljudi koji su građani ove zemlje, građani Srbije, a rade u nemačkim kompanijama u Srbiji, gde će, ako mi sada uzmemo njega i poslušamo? I ko su ti ljudi uopšte koji u tim firmama rade, tim koje ste vi sad pozatvarali, jer smatrate da nisu dobre, jer su sa neke druge planete? Ne, ja bih rekao da je reč o vrednim građanima Srbije koji pošteno rade svoj posao i koji su zadovoljni poslom koji imaju, a nisu ga imali u vreme tog Đilasa, kog ste se opet uhvatili, moram da priznam, na interesantan način. Znate, da Đilas uzme pa nekog pošalje, kao što je slao predstavnike SRS, u javna preduzeća, u upravne i nadzorne odbore, teško će moći da se kaže – to je kao kad ja učestvujem ovde u radu skupštinskog odbora, odbora Skupštine Srbije. Koga smo mi poslali u neko javno preduzeće da tamo primi dobru apanažu, a zbog toga što nam je politički koristan da se obračuna sa nekim kog ne volimo? A, Đilas je tada imao jasnu računicu, hteo je obračun sa SNS, jer smo mi bili najveća opozicija, a ne neko drugi, jer smo mi na kraju smenili taj režim, a ne neko drugi. I, ako je teško, ako nekog duša boli da priča o tim vremenima i da se toga seća, evo, ne mora, nek se bavi sadašnjim trenutkom. Ko je u koaliciji na opštini Stari Grad sa ovim Đilasovim Bastaćem? Da nisu opet ti isti i da nemaju opet od toga neku korist nije na nivou angažmana u odboru Skupštine Srbije, nego je malo više na nivou angažmana upravnom ili nadzornom odboru koji šalje Dragan Đilas, naravno uz odgovarajuću platu? Dakle, ako ćemo o tim stvarima, možemo, nije nikakav problem. Znate da smo na tu temu spremni i za nju više nego oni. Ali, što se tiče odnosa sa Ruskom Federacijom, ja mislim da taj nivo odnosa, koji ne želite da komentarišete, jer ste zaista svesni, nikada nije bio na ovako dobrom, visokom nivou, doslovce najbolje opisuje jedna činjenica i ja ću na tu činjenicu ovog trenutka da podsetim. Posle mnogo decenija ono odličje koje su nosili najveći državnici i vladari, ljudi koji su bili na čelu države u vreme kada je Srbija, ili Jugoslavija bila monarhija, ali i najistaknutiji političari i predsednici Vlade, ponovo došlo u ovu zemlju i ponovo se nalazi na grudima čoveka koji Srbiju predvodi. Poslednji je dobio još davnih godina Nikola Pašić, a onda, pre neki mesec ko? Aleksandar Vučić. Orden Aleksandra Nevskog danas nosi predsednik Srbije. Dobio ga je lično od predsednika Ruske Federacije i on mu ga je lično uručio. Ako vam to nije pokazatelj koji nivo razumevanja, saradnje, ali ne samo nekog partnerskog odnosa, već iskrenog prijateljstva, mi imamo danas, ja mislim da bolji primer nećete naći, u Srbiji ne sigurno bar sto godina da pogledate unazad.
Hvala. Pravo na repliku, Milorad Mirčić. Izvolite.
Evo, javnost samo da podsetim na jednu činjenicu. Sećate se prve posete Tomislava Nikolića Vladimiru Vladimiroviču Putinu. Jedan deo te posete je nešto što nikada ne trebate da gubite iz vida, kada je pri kraju tog razgovora, to smo svi bili očevici, gospodin Putin rekao Tomislavu Nikoliću – pozdravite Borisa Tadića. To znači da Rusija, a ovog puta i Vladimir Vladimirovič Putin itekako uvažavaju svakog onog ko je na čelnoj funkciji Srbije, uvažava Srbiju, pa samim tim i onoga ko je na čelnoj funkciji te Srbije. Da li su odnosi bolji, ekonomski razvijeniji, to u svakom slučaju, složićemo se, zavisi i od pojedinaca koji vode politiku u Srbiji. Rusija je tu nepromenjena. Što se tiče načina kako da se poboljša, evo, i to ću da vam pomognem. Mi imamo ovde najveću kompaniju koja se bavi proizvodnjom i preradom nafte i naftnih derivata. To je „Gasprom“, jedna od najvećih kompanija u svetu. „Gasprom“ je neko ko bi mogao da bude osnova saradnje između Rusije i Srbije. Vi pitate – kako? Pa, tako što preko svojih komitenata „Gasprom“ može da obezbedi itekako značajan plasman srpske robe ne samo na rusko tržište, nego i na druga tržišta. Da bi bili sigurni, proizvođači malina ili bilo kog ovog puta poljoprivrednog proizvoda da će im to biti plaćeno, najbolje je da se dovede i dozvoli da se Ruska banka otvori u Srbiji, ne ovako kao Sber banka, nego Ruska banka. Ako pratite samo, kolega, biće veoma zanimljivo. Drugo, to sigurnost, povećavaju osiguravajuća kuća. Osiguravajuća kuća bi bila ta koja bi garantovala za naplatu štete koja bi nastala i na jednoj i na drugoj strani, i to predstavnici Ruske Federacije insistiraju godinama na tome. Možete to da proverite. Možete da pitate i predsednika vaše stranke, da li govorimo mi srpski radikali istinu. Ali, znate li gde je problem? Problem je u pojedincima i sa jedne i sa druge strane, pogotovo pojedincima iz Srbije, koji bi da posreduju, da na muci onih malinara, onih što prodaju trešnje i višnje da zarađuju. Šta će njima banka? Što bi banka isplaćivala odmah srpskom seljaku ovde? Bolje je da bude u neizvesnosti, pa još ako može da mu se smanji ta cena. To je problem. Pa, vi ste svesni da mi bez hemijskih proizvoda za poljoprivredu, koji većim delom uvozimo iz Rusije, ne možemo da očekujemo bilo šta kada je u pitanju poboljšanje u poljoprivredi. (Predsedavajući: Hvala.) Ko nam drži monopol kada je u pitanju veštačko đubrivo? Privatna firma. Pa, zar to nije sramota, zar to nije bruka? Pa, cenom veštačkog đubriva utiče se direktno na cenu finalnog proizvoda. Kako mi možemo da budemo samostalni u punom smislu reči? Ovo su kratki saveti kako bi to trebali, smernice, ali kad srpski radikali dođu na vlast, videćete kako se to brzo sprovodi.
Hvala. Pravo na repliku, Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Rekoh malopre i nisam se pokajao, naprotiv. Zanimljivo je kako se razvija ova rasprava, od odnosa sa EU skočili smo bili malo na Đilasa, da se podsetimo njegovih upravnih i nadzornih odbora na kojima vam je bilo lepo, jel tako, došli do Bastaća, malo razgovarali opet o Ruskoj Federaciji, pa odosmo duboko u poljoprivredu. Ali, kad smo kod te poljoprivrede i tih malinara, šta mislite, tri put pogađajte, slobodno, gde je njihovo glavno tržište? Gde idu te maline najviše? Pa, ako se opet ispostavi da je zapadna Evropa, ne znam šta ćemo onda. Zahvaljujući upravo Aleksandru Vučiću i politici koju provode vlade koje podržava SNS, mi imamo danas u Srbiji banke koje dolaze iz tog dela sveta sa kojim vi želite što veću i što bolju saradnju. To nije sporno. Toga smo se mi podsetili, čini mi se, na prošloj ili pretprošloj sednici ovde, podsetili da, npr, danas imamo u Srbiji Kinesku banku. Tad ste rekli – to je to, svaka čast. Ali, jel to znači da smo sav posao obavili i da istog momenta mi možemo da presečemo saradnju sa bilo kim drugim na svetu i odreknemo se svakog drugog tržišta? Znate i sami odgovor. I potpuno je besmisleno da mi trošimo vreme na raspravu oko toga kako taj odgovor može ili treba da glasi. U milijardama sam pročitao izvoz koji bi trebalo kompenzovati na drugoj strani. Tog prostora nema, tog drugog tržišta nema. Ima samo pameti, odgovornog i ozbiljnog ponašanja da se Srbija stara o sebi, pa da tamo gde može da uspostavlja ekonomske odnose koji joj koriste, a izvoz svakako koristi, da to uradi na pravi način, tako da zaštiti svoj interes, svojih poljoprivrednih proizvođača, ali i svih drugih i ovih desetina hiljada radnika koji su pronašli sreću i hleb u kompanijama koje dolaze iz tog dela sveta. Ako ćemo da pričamo o podsećanjima i tumačenjima odnosa na nivou ličnog, nema nikakvog problema, možemo i o tome. Koliko znate predsednika Srbije koji su dobili orden Aleksandra Nevskog? Setite se samo tih koje ste pomenuli malopre. Koliko je takvih ordena dobio Boris Tadić ili bilo ko drugi? Evo, neka bude i predsednik Vlade, ministar, nije bitno, pa da vidimo kakvo je to poštovanje koje su oni imali sa zvaničnim predstavnicima Ruske Federacije pa su zbog toga bili adekvatno uvažavani. Vi kažete da je to to. Znate koliko ćemo imena da čujemo sad u odgovoru? Nula. Isto onoliko koliko smo čuli predloga za plasman proizvoda koji se meri milijardama, isto onoliko koliko smo čuli odgovora na pitanje gde će desetine hiljada ljudi da rade posle. Kažete, kada SRS dođe na vlast videćete onda. Znate kad će da dođe? Kad ja čujem ko je od predsednika dobio orden Aleksandra Nevskog, e tad će da dođe.
Hvala, dr Orliću. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku, pa Milorad Mirčić. Izvolite.
Aleksandar Vučić svakako ima razloga da bude ponosan što je dobio orden Aleksandra Nevskog, ali Aleksandar Vučić je svestan nečega što ovi drugi nisu. Taj orden obavezuje. Upravo u tom smislu smo mi i govorili da je krajnje vreme da se Srbija, odnosno on u ime Srbije, opredeli za tu najbližu moguću vezu sa Ruskom Federacijom. U toku ove rasprave je bilo svašta rečeno i mešale se babe i žabe, govorilo se o izvozu u Rusiju. Znate, orden Aleksandra Nevskog nema veze sa činjenicom da su iz Srbije u Rusiju, umesto svinjskog mesa, išle svinjske kože, da su umesto srpskih jabuka išle poljske jabuke. Znate, problem je kad vi imate na mestu ministra trgovine čoveka kojem je neko drugi mnogo draži, nego Rusija i saradnja sa Rusijom. Ovo što predsednik države govori da ima neke ljude u Vladi koji rade u interesu drugih država, pa mi vam ukazujemo već tri i po godine koji su to ljudi, ali nekako nećete da čujete. Hvaliti se nekakvim izvozom italijanskog „Fijata“ je prosto neverovatno. Srbija je samo tranzit za izvoz vozila iz Kragujevca, i to nema nikakve veze sa nama. To je valjda svakome jasno. Kada se govori o „Fijatu“, mi danima, mesecima, pa Boga mi, već se može reći i godinama, pitamo, evo i pre neki dan smo pitali i nikako da dobijemo odgovor, kako je moguće da se iz budžeta Republike Srbije uplaćuju doprinosi za zaposlene u „Fijatu“? Dakle, gde je tu taj italijanski „Fijat“, taj italijanski partner? Nemamo mi, nažalost, nikakve koristi od toga. Da, tamo su neki ljudi zaposleni i ne daj Bože da dobiju otkaz. Sada će opet neko da kaže – vi hoćete da svi ljudi dobiju otkaz, ali taj neko treba da zna pod kojim uslovima tamo ljudi rade, treba da zna da ih sada ima, ne znam koliko stotina, koji su na nekom prinudnom odmoru i da se to tako stalno dešava. Kada su u pitanju lokalne koalicije, zaista želim da se pohvalim da smo mi bili, između ostalog, i da smo i sada u koaliciji sa naprednjacima u Požegi. Skoro se tu menjala vlast zato što je kompletno rukovodstvo naprednjaka u Požegi otišlo u zatvor, u pritvor zato što je utvrđeno da su se bavili kriminalnim radnjama, a da su svi funkcioneri SRS ostali na svojim funkcijama, niko nije umešan u kriminal i nastavili su saradnju na lokalnom nivou i sa novim predstavnicima naprednjaka. Hvala.
Hvala. Reč ima Veroljub Arsić, po Poslovniku. Izvolite, kolega Arsiću.
Reklamiram član 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine. To je vezano za prava na repliku. Molim vas, gospodine predsedavajući, da se vratimo, da pokušate, u stvari, da se vratimo na temu dnevnog reda i sa daljim radom, jer zaista ne mogu da slušam svoje kolege poslanike koji kažu da monopol ima privatna firma, a neka mi kaže gde to ima državna firma, osim u nekim zemljama gde je još uvek na vlasti komunizam. Mi smo komunizam napustili kao ideologiju. Čak, šta više, to dolazi iz redova narodnih poslanika koji se otvoreno suprotstavljaju komunističkoj ideologiji, da su navodno krajnja desnica, a zagovaraju komunističke ideje ovde u Srbiji. Znači, društvena imovina ne postoji više, promenjen Ustav, glasali su da se taj Ustav promeni, pa to više ne postoji. Dalje, kolega Marinkoviću, naslušao sam se raznih pričica oko saradnje sa Ruskom Federacijom. Zaista svako ima pravo na neko svoje mišljenje, ali moram da istaknem da se iz Srbije izvozi sve što može da se izveze na teritoriju Ruske Federacije. Nama je problem što nemamo dovoljno. Isto tako, nemojte da dozvolite da neko više vređa zaposlene u firmama gde je investitor sa zapada, jer ti ljudi od tih firmi primaju platu i u firmama koje izlaze… Nemački „Boš“ izvozi za Nemačku, pa ne rade u tom nemačkom „Bošu“ ovde u Srbiji svemirci nego građani Srbije i tim platama školuju i izdržavaju članove svojih porodica. Znači, komunistička ideologija ovde u Republici Srbije više ne prolazi. Ko hoće da živi u komunističkoj prošlosti, neka nađe neku drugu zemlju.
Hvala, kolega Arsiću. Imam nekoliko ljudi koji su prijavljeni i nekako kao da je deža vi, što se kaže, od pre neki dan, ista situacija. Odlična, argumentovana rasprava između dva poslanika, a onda imamo javljanje kolega koji nisu ni pomenuti, nemaju nikakve veze sa raspravom. Kolega Mirčiću, stvarno se izvinjavam, dao bih vam replika do pauze, do dva sata, jer ste zaslužili i stvarno je rasprava odlična. Sada imam Vjerica Radeta, povreda Poslovnika, Nataša Jovanović, Vladimir Orlić i kolega Arsić je delimično u pravu. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala. U skladu sa članom 112, dajem pauzu od pet minuta, jer mi je nemoguće da nastavim sa radom.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. (Vjerica Radeta: Poslovnik!) Da li još neko želi reč po amandmanu na član 6, koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić? Ne. (Vjerica Radeta: Poslovnik!) (Nataša Sp. Jovanović: Poslovnik!) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? Ne. (Vjerica Radeta: Poslovnik!) (Nataša Sp. Jovanović: Poslovnik!) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Da. Kolega Periću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre. Znanja i nauke nikada dovoljno. Do znanja se, naravno dolazi istraživanjem i to je jako neophodno. Mi želimo ono malo pre što smo slušali. polemiku vezanu za izvoz roba, da jednog dana dođemo u situaciju da naše znanje možemo prezentovati u svetu i na najbolji način ga koristiti. Moram kolegama koji su rekli gde to mi izvozimo, neki izražavali u procentima, neki u apsolutnim iznosima, samo da kažem, svi koji kupuju srpsku robu, kupuju je iz razloga što oni imaju interes. Oni koji otvaraju nova radna mesta, nove firme u Srbiji, rade takođe iz isključivog svog interesa. Oni to ne rade zbog građana Srbije, pre svega zbog građana Srbije, jer kad bi to bilo tako, kada bi to bili prijatelji Srbije i ovog vladajućeg režima, oni ne bi dozvolili da se juče i danas zatvaraju prehrambene radnje, kako maloprodaja, tako i veleprodaja na KiM, nego bi ti prijatelji pritekli u pomoć svojim prijateljima. Gospodine ministre, vi ste jedan od najčešćih možda, prisutnih u ovom domu. Imajući u vidu vašu biografiju, mi srpski radikali smo očekivali da će biti više suštinski kvalitetnih i dobrih predloga, međutim moram da vam priznam da smo malo i razočarani, jer to se ne dešava. Ne sporimo mi vašu želju, a pre svega potrebu obrazovnog sistema da to tako bude. Mi smo i u članu 8. predložili jednu intervenciju, gde se govori o ciljevima nauke i istraživanja. Oni su ciljevi, ima ih više, jedan od razloga jeste jačanje međunarodne naučne saradnje i doprinos, vi kažete u Predlogu - u regionalnom, evropskom i globalnom istraživačkom prostoru. Zar nije dovoljno, ako se kaže, internacionalnom prostoru? Evo, ovde je kolega Neđo Jovanović, mislim da on sudi na više tih takmičenja, kada je karate sport u pitanju i mislim da ima zvanje internacionalnog ili međunarodnog sudije, regionalni ne postoje, mogu neka takmičenja da budu, za nekoliko država, susednih jedna drugoj, pa to da bude regionalno. Kada vam kažu da ste lider u regionu, onda znajte da je neki sportskim žargonom, da je neki klizeći start u pitanju, a vi to sve gutate, na to nasedate. Mnogo, neuporedivo je bolji izraz - da se bavimo i internacionalnom saradnjom. Ima potrebe, nauka ne može da se zatvori u jedan uži prostor, da se zaključa i da ona bude samo srpska nauka. Vrlo često, zbog nedovoljne posvećenosti samo u obrazovnom sistemu mi imamo problema da nam se ne zna gde su ti pojedinci koji su u startu pokazivali izuzetno dobra znanja i dobre sposobnosti, ali postoji određen broj ljudi koji je u sistemu obrazovanja, koji kažu – ako je neko izrazito talentovan, pa on treba sam da se snađe. Pa, to je potpuno pogrešna pretpostavka, o tome ćemo govoriti u nastavku. Hvala. (Vjerica Radeta: Poslovnik!)
Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Javljam se na osnovu člana 32. Poslovnika Narodne skupštine, šokirana kolika ste vi neznalica gospodine Arsiću. Vi ste se malopre javili, rekli ste - po Poslovniku o radu Narodne skupštine. Vi ste potpredsednik, a pojma nemate da takav akt uopšte ne postoji… [[Isključen mikrofon.]] (Vjerica Radeta: Sada se vi nervirajte, prekidajte me…)
Ne nerviram se uopšte, koleginice Radeta, nego vas sprečavam da dobijete opomenu. Niste vi lekar da određujete da li sam ja glup ili ne, da li sam lud ili ne. Dalje koleginice Radeta da vam kažem, nisam mogao da povredim nikako Poslovnik dok sam sedeo dole među poslanicima. Može samo predsedavajući. Kolega Marinković, nije tu, a između ostalog dao je pauzu, u vezi sa članom 112. Poslovnika o radu Narodne skupštine baš da bi prekinuo reklamacije Poslovnika i replike, pošto sat vremena vodimo samo replike, a ne raspravu po jednom amandmanu. Ja sam samo nastavio da radim posle pauze. (Vjerica Radeta: Daj mi da nastavim.) Izvolite.
Nema potrebe da vi mene štedite od opomene, ja nisam rekla ni da ste ludi, ni glupi, nego da ste neznalica i time ste pokazali da to jeste, jer ne razlikujete te termine. Rekli ste takođe malopre kako smo mi u okviru govora o Poslovniku, pričali ste da smo mi krajnja desnica, nismo mi smo anti… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Radeta, moram da vam kažem, to je bilo pre pauze i nemate pravo da mi odgovarate na reklamaciju Poslovnika koju sam učinio kao najobičniji poslanik. Toliko o znanju. (Vjerica Radeta: Daj mi da nastavim.) Izvolite. Ponovo.
Naravno, ponovo. Vi ste po Poslovniku svašta rekli gospodine Arsiću. Rekli ste i da onaj kome se ne sviđaju vaši stavovi treba da traži drugu državu. Vi ste pokušali … [[Isključen mikrofon.]]
Nemojte mi stavljati reči koje nisam rekao. Da li želite vi da reklamirate Poslovnik ili da replicirate meni u vezi moje reklamacije Poslovnika koju sam imao kao običan narodni poslanik iz poslanike klupe. (Vjerica Radeta: Pusti me da kažem.) Izvolite, da saznam konačno.
Ne znam kako izgleda neobičan narodni poslanik, valjda smo svi narodni poslanici, ali dobro, vi valjda mislite da ste drugačiji kada ste predsedavajući. Gospodine Arsiću, evo neću dalje insistirati zato što vidim da ste se jako iznervirali, prosto mi vas je žao, ali toliko ste se nalupetali malopre da imate razloga da budete nervozni.
Zahvaljujem koleginice Radeta zato što ste mi skrenuli pažnju. (Nataša Sp. Jovanović: Poslovnik.) Koleginice Jovanović, izvolite.
Prekršili ste gospodine Arsiću član 107. Poslovnika, početkom vašeg predsedavanja, malopre dok ste se javljali. Naime, vi ste povredili na očigled svih narodnih poslanika dostojanstvo Narodne skupštine i prekršili ste i član 27. i 32. jer da je i malo nečega u vama što ukazuje na to da treba da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine, vi ne biste iz poslaničke klupe posle vašeg javljanja po Poslovniku, pre toga ste, da podsetimo javnost, možda neko nije gledao direktni prenos, napustili mesto predsedavajućeg, otišli u poslaničku klupu, javili se, ubacili se u niz replika i rasprava koje je vodio kolega Mirčić sa kolegom i onda ste se vratili i počeli da predsedavate Narodnom skupštinom. Da li je po vama to kršenje dostojanstva Narodne skupštine? Po meni jeste i tražiću, insistiraću da se o tome izjasni Narodna skupština, jer ne samo da ste prekršili dostojanstvo, već ste zloupotrebili funkciju potpredsednika Narodne skupštine. Ono što nama nije moguće, a čak ni gospođi Radeti koja je jedan od potpredsednika Narodne skupštine, vama je dozvoljeno. Dakle, u momentu kada ste počeli da predsedavate sednicom vi se niste obazirali pre javljanja kolega Srete Perića, koji je obrazlagao svoj amandman na javljanje i prijavu za reklamaciju Poslovnika Narodne skupštine, ne o radu nego Poslovnika Narodne skupštine. Time ste prekršili član 107. očigledno nervozni, očigledno kada vi doživite, zbog nedostatka argumenata, neznanja, ne znam čega, politički debakl u raspravi sa drugim kolegama, naročito srpskim radikalima, vi se ljutite, vi ste nervozni, zauzimate oštar stav, za nekoliko oktava povećavate tonalitet vašeg govora. Molim vas ja imam hiper senzitivan sluh, znate, kao i mnogi ovde, ne morate da vičete uopšte. Znate, galama nije argumentacija. Argumenti su znanje, iskustvo, dostojanstvo, uvažavanje, politička širina, političko iskustvo i sve ono za šta ste vi imali dovoljno vremena baveći se politikom, ali eto vidite slučaj nije hteo.
Koleginice Jovanović, najveći argument je istina. To je najveći argument. Vi ste spomenuli u svojoj reklamaciji Poslovnika da sam ja predsedavao sednicom, sišao dole među poslanike i reklamirao povredu Poslovnika. To uopšte nije tačno. Mogu da sedim u sali kao i svi narodni poslanici, gde god hoću. Sednicu nisam vodio, vodio je kolega Marinković, svi su to videli, tako da ne znam kako sam mogao da prekršim Poslovnik po tom pitanju. Što se tiče reklamacije Poslovnika posle pauze, ja sam samo pitao narodne poslanike da li još neko želi reč po amandmanu koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić, ništa više. Ako je to kršenje Poslovnika, ja onda ne znam šta nije. (Nataša Sp. Jovanović: Želim da se izjasni.) Izjasniće se Narodna skupština. Povreda Poslovnika narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite kolega Orliću.
Vrlo kratko gospodine predsedavajući, član 103. stav 8. i unapred vam kažem da ne treba da se izjašnjavamo oko toga, to je samo moj predlog vama. Pošto bi očigledno želeli ovde neki narodni poslanici da demonstriraju svoje veliko znanje, pošto o znanju pričaju i poznavanje Poslovnika, to je izvanredna prilika da se mi svi uverimo da poznaju Poslovnik u sadržaju člana 103. stav 8. i pitanja neadekvatnog odnosa prema vremenu za raspravu. Nemam ja ništa protiv da kažu šta god im je na srcu. Nemam ja ništa protiv da saopšte šta ih eventualno tišti ili šta pamte od pre pauze, od pre par dana ili od prošle godine. Sve to je potpuno u redu, ali neka to rade kao i svi drugi narodni poslanici u skladu sa pravilima, što će reći od vremena svoje poslaničke grupe za raspravu. Dakle, neka se jave lepo u tom vremenu, neka kažu što god žele i nikakvih problema nemamo da pričamo o njima otvoreno. Ako žele da to urade nepošteno tako što će se kriti iza Poslovnika, e vama taj član 103. stav 8. daje mogućnost da za svo vreme koje su pokušali da na nepošten način iskoriste vi skratite njihovo vreme za raspravu. Konkretno u ovom slučaju to bi značilo za najmanje dva puta po dva minuta i u tom smeru ide moj predlog vama, da to činite svaki puta kada se ovako nešto ponovi pa će verovatno neki ili u međuvremenu pokazati koliko znaju i koliko su naučili Poslovnik ili će, što je možda još korisnije, nešto korisno danas da nauče. Hvala lepo.
Kolega Orliću smatram da za sada nema potrebe za tako oštrim primenom Poslovnika. Jeste da je rasprava malo otišla od onog pravca u kome bi trebalo da se kreće, ali mislim da tako drastične metode još uvek ne moramo da koristimo. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? Ne. Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 27. Svako ima pravo ovde da predloži šta god mu padne na pamet, pa i ovo što je malopre predloženo, ali ovakav predlog smo imali u petak i u četvrtak i onda je volšebno ukradeno vreme poslaničkoj grupi SRS. Mi smo tražili, gospodine predsedavajući i zameniče sekretara, mi smo tražili od službi da nam dostave precizno koliko je koji narodni poslanik SRS u okviru načelne rasprave po tački 3. i po tački 4. precizno potrošio vremena. Zamislite, kažu, neka Jelena je na odmoru i ne možemo da dobijemo taj podatak. Dakle, očigledno da ste nam vreme ukrali i nećete da nam date tu informaciju da bismo mogli da kažemo javnosti kako vi zapravo radite. Ukrali ste nam u petak pet minuta, u četvrtak tri minuta, možda je bilo obrnuto. Dakle, koliko god je loš Poslovnik, koliko god je ograničeno vreme narodnih poslanika, mi želimo da svoje vreme koristimo. Vi ako mislite da nemam pravo na repliku, onda kažete ne može replika, onda kažete ne možete, čim se počne po Poslovniku, ako vam se učini da ne može, kažete da ne može, ako ćete nastaviti tako, oduzećemo vam vreme. Istina, vi ste sada rekli da zato još uvek nema vremena, ne da nema vremena, nego da mislite da nema razloga za tako nešto još uvek. Nije bilo ni u četvrtak, ni u petak, pa je urađeno. Plašimo se da će i sada biti urađeno zato što vi predsedavajući slušate naloge poslanika vlasti. Za vas, gospodine Arsiću, svaki narodni poslanik mora biti isti i ne može imati više prava nad vama ovaj kolega koji je malopre ovo predložio u odnosu na bilo kog od narodnih poslanika. Molim vas, potrudite se da dobijemo ove podatke, juče smo tražili ovu informaciju vezano za krađu vremena za našu poslaničku grupu.
Koleginice Radeta, razumeo sam vašu povredu Poslovnika i ja se potpuno slažem. Prema svim poslanicima, bez obzira da li su iz redova onih poslanika koji podržavaju Vladu Republike Srbije ili su iz opozicionih redova ili su čak pripadnici bivšeg režima, treba imati isti aršin. Međutim, u tom slučaju, vama pokušavamo iako se sistemski, to odmah da raščistimo, sistemski ne od strane predsedavajućeg ili sekretara ili zamenika sekretara, vreme preko dva minuta na svakoj replici odbija od vremena poslaničke grupe. Zavisi od predsedavajućeg u kom će trenutku da zatraži analizu vremena, ja to izbegavam isto tako, međutim neke kolege nisu upoznate sa tim podatkom. S tim, da kada su kolege iz SNS i njima se isto oduzima, ali bukvalno nemaju pravo da prekorače više od onog vremena koliko pripada poslaničkoj grupi. Znači, ako bih takav aršin primenjivao, verujte vi biste bili na gubitku. Zato pokušavamo, zbog problema koji sistem ima, da izađemo svim narodnim poslanicima u susret i nisam za to, dokle god ne krenemo po ličnoj osnovi, na uvrede, na nešto što urušava zaista dostojanstvo Narodne skupštine, da se od poslaničkih grupa oduzima vreme prilikom reklamiranja Poslovnika. Čak, šta više, mislim da su tu… (Nataša Sp. Jovanović: Čak ili šta više, ne može i jedno i drugo.) Molim vas, koleginice Jovanović, pustite me da završim misao. Mislim da sam nekoliko puta čak oduzimao vremena poslanicima SNS kada su povredu Poslovnika koristili za repliku. Nikada to nisam uradio narodnim poslanicima koji ne podržavaju Vladu Republike Srbije ili narodnim poslanicima bivšeg režima. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Vjerica Radeta: Ne.) Nova povreda Poslovnika, izvolite.
Želim još nešto da kažem na osnovu člana 27. stav 1. Ovo što ste sada ispričali, kolega Arsiću, prvi put čujemo. Gde to pište da kada se prekorači vreme preko dva minuta da se oduzima od poslaničke grupe? Gde to piše, kakav sistem, ko upravlja sistemom? Da je tako, onda bismo davno svi potrošili vreme i mi i poslanici vlasti. Dakle, nemojte da pravite budale od nas, nemojte da izmišljate ovde stvari. Rešite problem sistema ako postoji takav problem, ali u Poslovniku nigde ne piše da se vreme koje pređe ta dva minuta, da se oduzima od poslaničke grupe. Ako ste to uradili u petak i u četvrtak pa ne želite da nam date informaciju o tome, onda ćemo o tome takođe da razgovaramo. Ali, to ne može da se radi, to nemate pravo da radite. Imate pravo u dva minuta nula jedan sekund da isključite poslanika koji je prekoračio dva minuta, to imate pravo. Ako ste iole častan čovek, onda ćete to pravo koristiti isto i za mene i za kolegu iz ovih klupa, a nećete dozvoliti, što je bilo ranije, nije bilo danas, da se razumemo, ali je bilo vrlo često, da oni po Poslovniku ili po replici govore do pet minuta, a nama se eventualno produži 20 sekundi. To sve postoji u tom sistemu koji kažete ne valja. Dakle, molim vas da se ne igrate sa poslom koji radite i da se ne igrate sa poslaničkom grupom SRS. Mi ovaj posao želimo da radimo ozbiljno i radimo ga ozbiljno. I nemojte kada ne možete da izađete na kraj, onda kažete - vi ste potrošili vreme. Nemojte to da radite i nemojte službe da dovodite u neprijatnu situaciju zato što ste im naložili da nam ne daju podatke koje smo tražili. Hvala.
Koleginice Radeta, evo, u velikoj većini sa vašom diskusijom ja se slažem, ali postavite pitanje da li zaista želite da bude baš tako. Ja vam kažem, bićete na većem gubitku. Bićete na većem gubitku. Znači, poslanička grupa SRS, njoj se oduzima od vremena i ne dozvoljavam im prekoračenje. Ako želite tako, pa nema problema. (Nataša Sp. Jovanović: Sistem ne može da oduzima vreme.) (Vjerica Radeta: Sistem to ne može da radi.) Znači, želite da replika traje tačno dva minuta, dva minuta želite. Koleginice Radeta, pa evo sedite ovde da vidite. Evo, dođite ovde pa pogledajte. Nemojte da pričate u glas, nema potrebe. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? Želite. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem. Član 8. Predloga zakona o nauci i istraživanju definiše ciljeve naučno-istraživačkog razvoja. Jedan od ciljeva naučno-istraživačkog razvoja svakako jeste regulisan i u stavu 1. tačka 5, a odnosi se na međunarodnu saradnju na regionalnom, evropskom i na globalnom nivou. Naravno da nauka ne prepoznaje granice i naravno da se u oblasti nauke treba povezivati na globalnom nivou. U tom smislu, Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, upravo prepoznajući značaj nauke na globalnom nivou, potpisalo je Memorandum o razumevanju u oblasti nauke i sa Kinom, i sa Južnom Korejom, i sa SAD, i sa Turskom, i sa Ruskom Federacijom, i sa Portugalom i mnogim drugim zemljama, upravo iz razloga što nauka ne prepoznaje granice, što su naučna istraživanja deo globalnog procesa i što Srbija ide u korak sa globalnim procesima koji se tiču naučnog istraživanja. Ono što posebno želim da naglasim a tiče se naučno-istraživačkog rada ovde na teritoriji Republike Srbije, a u čemu je i te kako učestvovala Vlada preko vašeg Ministarstva, Grad Beograd i Univerzitet u Beogradu, to je Naučno-tehnološki park koji je otvoren u Beogradu, koji je počeo sa radom još 2015. godine, u kome je zaposleno preko 650 inženjera, u kome radi više od 71 kompanije i u kome su one prihodovale u 2018. godini oko 20 miliona evra. Ono što takođe želim da pohvalim, a tiče se novih inovacija i novih inovativnih projekata, posebno među mladim istraživačima, to je jedan projekat u Naučno-tehnološkom parku, projekat tzv. „pametne rukavice“, koji se odnosi na slepe i slabovide osobe, slepe i slabovide ljude koji će i te kako doprineti poboljšanju kvaliteta njihovog života. Radi se o pametnoj rukavici koja korišćenjem aplikacije na mobilnom telefonu može da pomogne slepim i slabovidim licima u prepoznavanju novčanicu, u orijentaciji u prostoru, u prepoznavanju boju itd. Naučno-tehnološki park koji radi u Beogradu, očekuje se i otvaranje Naučno-tehnološkog parka u Novom Sadu na površini od oko 30.000 metara kvadratnih, takođe i Naučno-tehnološki park u Nišu doprineće ne odlivu mozgova, nego prilivu mozgova i otvaranju tržišta za usluge i proizvode i na evropskom tržištu i na regionalnom tržištu i na globalnom tržištu, kada je u pitanju izvoz znanja i tehnologija naših istraživača. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Koleginice Radeta, izvolite.
Član 9. govori o obavezama naučno-istraživačkih organizacija. Mi smo u okviru ove, gledali smo gde bismo mogli da stavimo jedan, po našem mišljenju, bitan predlog i uradili smo to upravno na ovom članu, predložili smo da se u okviru ovih institucija i instituta formira naučni institut radi identifikacije i analize svih presuda Haškog tribunala. Nekoliko naših kolega poslanika iz SRS je podnelo ovakav ili sličan amandman, sa sličnim nazivom, jer smo rekli da je svejedno kako bi se taj institut zvao, ali je bitno da takav institut Srbija mora da formira. Iznenađena sam, vi ste ministre Šarčeviću, kada smo u načelnoj raspravi ovo pominjali, rekli da ćete vi kao patriota da se založite da ćete u Vladi da pokrenete to pitanje i da mislite da je ova ideja dobra, otprilike tako ste rekli. A sada nam kažete da amandman ne prihvatate jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Zaista ne vidimo šta to menja koncepciju zakona ako u okviru naučno-istraživačke delatnosti kažemo da se treba formirati jedna institucija, institut, kako god ga nazvali, koji će se baviti tim mnogo važnim poslom za Republiku Srbiju. Evo, ponoviću, radi vas, a i radi javnosti. U Haškom tribunalu postoje milioni stranica dokaznog materijala koji su ili korišćeni ili pripremljeni, a nisu u postupcima protiv Srba koji su, većina njih, bez ikakvog osnova osuđeni na velike kazne u tom Haškom tribunalu. Mi mislimo da Srbija, država Srbija, mora da se zabavi tim problemom radi istorije, radi budućnosti, radi rasvetljavanja sadašnjeg trenutka i svega onoga što se dešavalo u Srbiji, kako neki vole da kažu, od 90-ih godina. Sve je mnogo vezano sa Haškim tribunalom, sa njegovim antisrpskim delovanjem. Zaista je neverovatno da niste prihvatili upravo ono što smo mi rekli, da u taj institut bi trebalo da se uključe ljudi pravnici sa iskustvom, istraživači, naučnici, ali da se tu uključe mladi pravnici koji su tek završili fakultete, koji su prijavljeni na biroe rada, kako se to već sada zove, i da bi to bila odlična prilika da ti mladi pravnici započnu karijeru upravo na takvim poslovima i da bi obrađujući te presude, te materijale, taj dokazni materijal, da bi mogli mnogi iskoristiti i za svoje master radove i za svoje doktorske disertacije i da bi im to bila zaista odskočna daska da dosegnu do najviših akademskih zvanja, a da Srbiji ostave nešto što nam zaista treba, dakle, ne zbog bilo koga pojedinačno, nego generalno zbog toga šta je i načina na koji je funkcionisao Haški tribunal, danas taj rezidualni mehanizam, kako se zove. Podsetiću da je naš predsednik već objavio desetak knjiga gde je on analizirao različite presude, koje su izrečene, ne samo Srbima, nego i drugim pripadnicima drugih naroda koji su bili u Haškom tribunalu i sve ih je, naravno povezivao sa određenim temama i to su zaista odlična naučna dela, ali, jednostavno jedan čovek, pa makar to bio i Vojislav Šešelj, ne može taj posao uraditi sam. Zato smo predložili da se formira ovako nešto. Vi ste, ministre, javno rekli da ćete se založiti, a onda misleći da se to neće pročitati, kažete da se to ne uklapa sa koncepcijom zakona, pa vas ja sada molim da nam kažete da li ostajete pri tome, pa da zajedno radimo na tom poslu ili da mi i dalje insistiramo, a vi da se oglušujete? Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Hvala. Ja samo da citiram u raspravi u načelu da sam tačno rekao da sam nacionalno opredeljen i čovek i ministar i Srbin, to bez daljnjeg. Ali, takođe, sam rekao da mi imamo tri instituta koji se bave ukupnom problematikom savremene, moderne istorije, imamo čak i savremenu i modernu istoriju i Institut za uporedno pravo. Zakonom se ne reguliše materija, zato takav odgovor i pokretanje inicijative za formiranje instituta. Znači, može da pokrene bilo ko, ali ka Vladi Srbije. Znači, Vlada formira takvu ustanovu. Pomenuo sam, takođe bio, da je novi direktor Predrag Marković, istoričar, u Institutu savremene istorije, pokrenuo projekat vezan za ovu temu. Nisam imao vremena da se upoznam bolje, ali ću zvati direktora da tačno vidim dokle je priča stigla. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Replika ministru. Izvolite, koleginice.
Samo jedno objašnjenje, ministre. Vi kažete da ovakvu inicijativu može pokrenuti bilo ko ili da to ide prema Vladi Republike Srbije. Vi ste član Vlade, vi ste ministar, ovde pred narodnim poslanicima i nema bolje ni verodostojnijeg načina da se Vladi uputi takva inicijativa od ovoga što mi radimo ovde. Dakle, mogli ste i kroz amandmane da to prihvatite, načelno, a možete i dalje. Dakle, da li će to raditi neki od postojećih instituta ili mi i dalje mislimo da bi trebalo formirati potpuno nov, verujte to je toliko obiman posao, mi znamo samo delić tog posla. To je toliko obiman posao da bi ozbiljne grupa pravnika i ovih sa iskustvom, koji se već bave naukom, i ovih mladih koji bi se uključili, trebala da potroši godine da taj posao završi. Taj posao mora mnogo brzo da se krene u realizaciju zato što će ovaj rezidualni mehanizam uništiti materijale koje postoje u Haškom tribunalu. Oni kada budu prestali da postoje i kada budu prestali da dobijaju 30.000 evra mesečno, kolike su tamo plate i tužiocima i sudijama, njih će biti baš briga za istoriju srpskog naroda. Zato to mora mnogo brzo da se radi i gledajte da, kako ste i obećali, da vidite da inicirate to, da se dođe do tih materijala, da se dođe do kopija tih materijal. Tu ima i pisanog materijala i CD, i knjiga i ogromna količina materijala, zaista, ne verujem da postoji sada neki organ koji bi bez ozbiljnog proširenja mogao da uđe u taj posao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, ja sam od onih koji često glasaju za amandmane političkih protivnika. Čak, nekad kad oni sami nisu prisutni prilikom glasanja. Možda bih glasao i za ovo, ali za mene je ovo previše usko. Ja se zalažem za istraživanje svih zločina. Ovih dana smo mogli da čitamo i o zločinu Kučana nad vojnicima JNA, u Sloveniji, u Hrvatskoj, u Bosni, na teritoriji naše pokrajine Kosovo i Metohiji, pa i zločinima u Crnoj Gori jer ih je počinio NATO, svim zločinima koji su proizvod rata i presudama, ne samo Haškog tribunala, već presudama Haškog tribunala zločinima, presudama Haškog tribunala i nacionalnih sudova od Ljubljane, Zagreba, Sarajeva, biće valjda nešto i u Prištini i u Beogradu, da ta naučna istraživanja obuhvataju sve te događaje i da vidimo da li Srbi imaju pravo da budu samo zločinci ili imaju pravo da budu i žrtve. Sve presude svih ovih sudova su osporile pravo Srba da ovim ratovima budu žrtve isključivo nacionalni sudovi, Haški sudovi tretiraju Srbe kao zločince. Teraju nam neku vrstu stida. Niko ne treba da se stidi što nije Srbin, ali niko ne treba ni da se stidi zato što je Srbin. Ne mogu Srbi samo da budu zločinci, Srbi imaju pravo da budu i žrtve, jer su i bili žrtve u rasturanju bivše države. Takođe, Beogradski sud, Tužilaštvo za ratne zločine i Sud za ratne zločine u Beogradu treba da bude predmet tog istraživanje, a ne samo Haške presude. Dalje, posebno presuda sudije Majuća i Hadžiomerović, ja ću ponovo da govorim o tome, niko nema pravo to da mi zabrani, nema cene koju neću platiti. Oni su oslobodili Gnjilansku grupu, koja je ubila 80 nealbanskih žrtava, surovo ih mučeći metodom laganog uzimanja duše. Ja neću odustati od toga da osuđujem takvu vrstu ponašanja Beogradskog suda za razne zločine, gde su dvojice sudija preglasala predsednika suda i oslobodila Gnjilansku grupu i dovela u pitanje, čak postojanje Specijalnog suda u Prištini, jer su rekli da ratni zločini nisu ratni zločini ako su počinjeni posle potpisivanja Kumanovskog sporazuma. Ne kažem ja da je sudija kršio zakon, kažem, ali samo potvrđujem nalaz Vrhovnog kasacionog suda koji je posle te presude rekao da su sudije kršile zakon u korist optuženih zločinaca, pripadnika OVK, na štetu žrtava koji su bili većinom Srbi nealbanskog stanovništva, to kaže presuda Vrhovnog kasacionog suda. Imam pravo, pošto je to bilo 2013. godine, da to ovde u parlamentu komentarišem. Nisu ništa bolje beogradske sudije za ratne zločine od sudija u Hagu, Zagrebu, Ljubljani. Nekad, čak mislim da nas ovi drugosrbijanci, sudije, pripadnici koji učestvuju u političkim emisijama, koji si ti nezavisni sudija za ratne zločine kada si ušao u političku angažovanu emisiju Olje Bećković? Pa, ti si pljunuo sam kao sudija, na nezavisnost pravosuđa. Ja sa tim ne mogu da se složim i nema cenu koju neću platiti. Spreman sam na sve, da mi oduzmu mandat, neka urade sa mnom šta god hoće, neću biti ni prvi ni poslednji Srbin koji ću biti žrtva, ne samo onih koji nisu Srbi, a mrze Srbe, već i ovih koji su trebali da osude i zločine nad Srbima. E, zato, ne samo zato što nije to preširoko, neću glasati za ovaj amandman. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi kao država, kao narod, duži period smo suočeni sa tzv. haškom istinom. Ta haška istina u pozadini, u stvari, znači da sve ono što je Haški sud presudio i sva pravila koje je nametnuo Haški sud, mi kao država i narod moramo da prihvatamo bezrezervno. Setite se samo koliki je međunarodni pritisak bio, pogotovo od ovih predstavnika EU, da se u zakon Srbije unese to da je zabranjeno komentarisati, a pogotovo negirati presudu sudova. Pre svega, mislilo se na Haški tribunal, mislilo se na one sudove koji su nepravedno donosili odluke ili presude na štetu srpskog naroda. Zašto je bitno baviti se ovom temom? Zašto je bitno posebno da funkcioniše jedan institut koji će se baviti ovom temom? Zato što je to tema od dugoročnog značaja i za državu Srbiju i za srpski narod. Mi ne znamo šta će u budućnosti sve da se dešava i na bazi lažnih presuda, nepravednih odluka Haškog tribunala šta će sve i kakve posledice da budu po srpski narod. Vi vidite koliko je vremena, energije i svega ostalog utrošeno da se na bazi pojedinačnog priznanja izvede zaključak kolektivne odgovornosti srpskog naroda u Republici Srpskoj. Pravi se osnova da je Republika Srpska genocidna tvorevina i, kao takva, po svim međunarodnim pravilima ne može da postoji. Dugoročno, to je ostvarljivo. Ja vas samo podsećam da ne gubite iz vida kada je Pedi Ešdaun izvršio pritisak na tadašnji establišment u Republici Srpskoj da prihvati bez pogovora činjenicu da je srpska vojska napravila genocid u Srebrenici. Tada se nepromišljeno postupilo, prihvatila se inicijativa Pedija Ešdauna, odnosno međunarodne zajednice, Amerike, čitajte, ili EU, da se na toj osnovi formira mišljenje kako je Republika Srpska genocidna tvorevina i kako je u Srebrenici napravljen genocid. Dugoročno gledajući, zadatak nauke upravo i jeste to da dođe do istine ili bar približno do istine. Suština svih sukoba u prošlom periodu na prostorima bivše Jugoslavije može da se svede da je to sukob unutar jednog naroda, unutar srpskog naroda različitih veroispovesti. Nauka mora ozbiljno da se posveti tome da vidi šta je uzrok. Nije uzrok u tome što se to dešavalo devedesetih godina. Da se, kamo lepe sreće, posvetilo u ranijem periodu proučavanje svega onoga što je Benjamin Kalaj činio na stvaranju nove nacije u Bosni, na razbijanju srpskog korpusa, na formiranje nečeg što će dugoročno opteretiti srpski narod, drugačije bi se, na osnovu tog iskustva, možda postupalo devedesetih godina. Zbog toga SRS insistira da se formira institut koji će se baviti haškim presudama, svim haškim presudama sa tom dokumentacijom, jer ta dokumentacija može da posluži kao budući osnov za falsifikate na bazi kojih će se izvoditi zaključci da je i Srbija država koja je nastala na bazi nekog genocida. Pa, zar ne vidite intenciju na Kosovu i Metohiji, po nagovoru Amerikanaca, kako sve više naglašavaju da je tamo počinjen zločin, da je tamo počinjen genocid? Ne treba ništa prepuštati slučaju, a nauka je ta koja treba tim da se bavi i konačnu presudu da donese.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Periću, izvolite.
Gospodine ministre, mi imamo posebnu potrebu, srpski radikali imaju posebnu potrebu, da naglasimo značaj ovog pitanja. Raduje nas činjenica da ste vi rekli da se na tome radi i da će se to uraditi. Mi imamo posebnu potrebu da naglasimo ovo iz više razloga. Veliki broj srpskog naroda je platio na najdirektniji način cenu postojanja ovog Haškog tribunala i sad da ne ulazimo u teoretisanja kakav je on. Mi ovo činimo iz razloga da se više nikad ne desi. Mi znamo da u našim redovima, a to je predsednik naše stranke, postoji najsposobniji pojedinac za proučavanje ove problematike, uključujući i njegove saradnike koji mu već godinama nesebično pružaju pomoć da bi se taj problem koliko-toliko i rešio i predstavio ne samo građanima Srbije, ne samo Srbima, nego celokupnoj svetskoj javnosti. Ovo je problem od planetarnog značaja. Samo u Srbiji, čini mi se, neki ljudi koji se i ozbiljno bave naukom nisu svesni toga i nisu polagali ozbiljnu pažnju na to pitanje. Zbog toga i smatramo i znamo mi da ne mora zakonom to da se reguliše, jer ste vi naglasili u raspravi u načelu da postoji šest nacionalnih instituta koji postoje u našoj državi. Ne mora ni ovaj, ali smatramo, kad budete čuli ovo, da ćete onda vi intenzivnije krenuti zajedno, pa, eto, i sa istoričarem Predragom Markovićem u stvaranje ovog instituta koji će dati odgovore na mnoga pitanja. Ovo što je rekao kolega Mirčić, nije to posledica devedesetih godina, to je projekcija iz mnogo ranijeg perioda. Hoćemo li još jednom to da dozvolimo da nam se desi? Budimo ozbiljno, budimo odgovorni prema ne samo građanima Srbije, posebno prema onima koji su već visoku cenu platili za ovo, a to je kompletan srpski narod. Računam da prilikom sledećeg dolaska, gospodine ministre, u Skupštinu podnesete nam izveštaj ili date objašnjenje dokle se stiglo sa ovim pitanjem. Hvala.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Kolega Ljubenoviću, izvolite.
Hvala, predsedavajući. Na Predlog zakona o nauci i istraživanjima poslanička grupa SRS je podnela amandman na član 11. kojim smo predložili da se reči: „regionalnim i evropskim“ zamene rečima „i međunarodnim“. Ovaj amandman smo podneli jer smatramo da u tekst zakona koji je podnet Narodnoj skupštini predlagač pokušava da uvede termin – regionalizacija, a naše amandmansko rešenje u stvari izražava naš stav, ne slaganje sa tom namerom predlagača. Inače, član 11. se odnosi na strategiju naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije. U stavu 1. predlagač kaže – strategija se usaglašava sa strategijom opšteg, privrednog, društvenog razvoja Republike Srbije, kao i drugim nacionalnim regionalnim i evropskim strategijama, uključujući i strategiju kojom se utvrđuju prioritetne oblasti pametne specijalizacije. Usvajanjem našeg amandmana, tekst zakona glasio bi – strategija se usaglašava sa strategijom opšteg, privrednog i društvenog razvoja Republike Srbije, kao i drugim nacionalnim i međunarodnim strategijama, uključujući i strategiju kojom se utvrđuju prioritetne oblasti pametne specijalizacije. Na taj način ne bismo imali samo kvalitetniji tekst zakona, već bi bio izbegnut pokušaj uvođenja termina regionalizma. Pored toga, naše rešenje je sveobuhvatnije, jer predlagač usko vezuje usaglašavanje naše strategije sa evropskim strategijama, što SRS smatra pogrešnim. Bilo koji dokument, pa tako i svaka strategija koja se donosi mora, pre svega, da bude u interesu građana Republike Srbije, a ne diktirana od strane predstavnika EU. Zato je potrebno da predlagač još jednom razmotri i prihvati predloge amandmana SRS. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ne znam zašto se, ministre, ovaj amandman, kako ste ovde napisali, ne uklapa u koncepciju zakona. Član 12. govori o programima od opšteg interesa u naučno-istraživačkoj delatnosti. Vi ste predvideli kao programe od opšteg interesa za Republiku Srbiju Program naučno-istraživačkog rada SANU i Program naučno-istraživačkog rada Matice srpske, što svakako jeste u redu, ali nema pravne smetnje da to bude i Srpska književna zadruga, jer vi ste u članu 33. rekli da će se posebnim zakonom uređivati svaka od ovih institucija. Mi smo ove godine doneli Zakon o srpskoj književnoj zadruzi, i dobro je što je to urađeno i što je predviđeno da će se ona dobrim delom finansirati iz budžeta Republike Srbije. Ono što je ovim zakonom utvrđeno, između ostalog u članu 4. rečeno je da Srpska književna zadruga organizuje naučno-istraživačke poslove u skladu sa ciljevima utvrđenim ovim zakonom i organizator i nosilac nacionalnih izdavačkih poduhvata iz oblasti književnosti, istorije i umetnosti. Dakle, bez obzira na ovu činjenicu da je to samostalna organizacija, da je ona osnovana privatno 1892. godine. Ništa to nije sporno, ali mislimo, s obzirom da se bavi zaista ozbiljnim i naučnim i istraživačkim i poslovima iz oblasti književnosti, istorije umetnosti itd, da bi joj trebalo dati i ovaj značaj. Ponavljam dobro je što je donet poseban zakon i što će biti finansirana iz budžeta, ali jednostavno mislimo da nam treba tako nešto u toj našoj naučno-istraživačkoj delatnosti, nešto ne samo zvučno, nego i nešto što zaista radi poslove, pre svega od nacionalnog interesa. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević.
Svakako da je Srpska književna zadruga svojevrsna institucija kod Srba, i ja sve ovo što ste rekli podržavam. Međutim, nedostajalo je kada se ovaj zakon skoro usvajao u Skupštini da mu se doda i komponenta i naučno. Tu sada imamo malo problema, jer onda nema istraživača. Kod SANU i kod Matice srpske mi im finansiramo samo projekte. Oni ovde u svom članu 4. neki stav 5a imaju tu mogućnost i oni mogu da apliciraju i kod Ministarstva prosvete i nauke za određena sredstva, ali matično ministarstvo im ostaje Ministarstvo kulture. Ono što smo sada nedavno izmenili, a to je u Tršiću. Istraživačka stanica je u stvari prvo zamišljena kao centar za kulturu, proširenu uz Vukov sabor, pa smo onda dodali komponentu obrazovno-kulturni, pa smo stavili da matično ministarstvo bude naše, ali da participira i Ministarstvo kulture. Kako smo proširili aktivnosti, znači Naučni savet je proširio aktivnosti na sve društvene nauke, sem lingvistike, onda smo, evo sada, u menjaju upravo toga da se i ta istraživačka stanica zove i naučno-obrazovna i kulturna. Tako da nije problem izmeni u doglednom periodu ovde par stavova i da se dobije ta komponenta. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dobro je ministre što bar ovako deklarativno prihvatate neke stvari koje mi iz SRS predlažemo, koji su zaista, pre svega od nacionalnog interesa i patriotski, kao što ste vi za sebe rekli da ste patriota, i ne daj bože da niste, a da obavljate taj posao. Stvarno, bi bilo dobro da osim što to ovako se lepo ispričamo, da stvarno u nekim budućim izmenama zakona ne mora to biti razlog za izmenu zakona, ali da i vaši saradnici, da u nekim izmenama zakona se zaista povede računa i ovome što se mi ovde, faktički dogovorima, jer ako vi prihvatite nešto što mi kažemo, pa čak i ako formalno niste prihvatili kroz amandman, mi računamo da ćete kao čovek od reči ovo i realizovati u nekom budućem projektu, gde to bude moguće.
Reč ima ministar gospodin Šarčević.
U prilog tvrdnji koja će da potvrdi ovo što ste vi rekli, evo prilikom ideje da se sada organizuje Staro Sajmište kao muzej. U stvari mi insistiramo da to bude prevashodno naučna ustanova koja će u sebi sadržati i muzej, ali će se bavi upravo istraživanjem na naučnom osnovu genocida. Tako rade i u Izraelu, tako i Jad Vašem o takva su sva druga područja, jer ovo što ste malopre govorili, istraživanje i zločina nad Srbima i svih drugih nevolja koje smo imali kroz istoriju su način da se to stabilizuje kroz taj institut, tako da je, kao što znate bolje od mene jer ste poslanik ovde dugo, da je to bitno da dobije i zakonsko ruho i osnovu za finansiranje. Jednostavno mi smo u ovom zakonu predvideli da se kroz Centar za promociju nauke i „Petnica“ o kojoj smo pričali u načelu, i Tršić i nove stanice koje radimo imaju viđenost kroz republičku kasu, jer onda smo sigurni da one funkcionišu na jedan način kako to odgovara svima, a ne da budu lokalna, privatna vlasništva ili šta god drugo od toga.
Na član 12. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Slaviša Živković, Predrag Jelenković, Milorad Mijatović, Vladimir Marinković, Nataša Mihajlović Vacić, Ivan Bauer i Jasmina Karanac. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Kolega Jelenković, izvolite.
Hvala predsedavajući. Zahvaljujem se prvo ministarstvu na prihvatanju amandmana. Socijaldemokratska partija Srbije je u članu 12. nakon reči „inženjerske nauke“ predložila i reči „napredne tehnologije“. Na ovakav način se bliže, u stvari definišu programi institucionalnog finansiranja u duhu savremenih tokova nauke i sa ciljem praćenja savremenih trendova na globalnom nivou. Između ostalog, u programu SDPS se posebno apostrofira na savremenim tehnološkim procesima, koji se baziraju na visokoobrazovnoj populaciji koja je u stanju da koristi svu raspoloživu tehnologiju. Takođe, kada je reč o razvoju i primeni novih tehnologija, savremene tendencije razvoja u zemljama tržišne privrede pokazale su da su obrazovanje i stvaranje ljudskih resursa u samom vrhu prioriteta nacionalnih strategija, kao i politike socijalnog, ekonomskog i tehnološkog napretka. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? Kolega Ševarliću, vi želite po amandmanu? (Miladin Ševarlić: Imam vreme.) Morate po nekom amandmanu. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani ministre, želim prvo da vas podsetim na obećanje koje je dala predsednica Vlade, a koje ste vi podržali, da se Poljoprivrednom fakultetu Univerziteta u Beogradu povodom 100 godina od osnivanja i uspešnog rada, omogući ono što je bilo odobreno pedesetih godina prošlog veka, a to je hiljadu hektara zemljišta na levoj obali Dunava, što nažalost nije do sada učinjeno i pored obećanja predsednice Vlade. Molio bih da čujem kakav će odgovor biti po tom pitanju, imajući u vidu da fakulteti u Srbiji, prema podacima koje sam ja zadnji put obrađivao 2012. godine koriste svega 0,5% od ukupno oko šest hiljada hektara državnog zemljišta koje se daje bez naknade na korišćenje određenim institucijama, dok zatvori koriste u Srbiji 43 puta više nego svi fakulteti u Srbiji. Drugo što želim da, pošto nemam mogućnosti na drugi način da postavljam pitanja, želim da uputim pitanje predsednici Vlade koja je preokupirana digitalizacijom, a ima i novi, poseban resor u Kabinetu Vlade, Odeljenje za internet, pitanje glasi – da li će građani Srbije, upisani u biračke spiskove, moći na idućim izborima da glasaju elektronski? Ako ne, svi građani Srbije, onda barem građani Srbije u dijaspori, jer ako dijaspora neće moći da glasa elektronski, pitanje je zašto neće moći, jer u pojedinim državama EU u koje se ova Vlada veoma ugleda, svi njihovi građani glasaju elektronski. Država Srbija krajem druge decenije u 21. veku posle Hrista ne omogućava da srpski građani u Kanadi, Australiji i SAD, Rusiji i Kini i drugim državama, glasaju elektronski, već moraju da putuju po hiljadu kilometara da bi glasali, ako se steknu uslovi da se organizuje biračko mesto. Da li se to ovaj režim plaši glasova svojih građana u dijaspori, a dobre su im milijarde dolara i evra koje godišnje šalju svojim porodicama i rođacima u Srbiji, jer na godišnjem nivou pošalju otprilike onoliko koliko je EU prema informacijama ostala za ceo period pridruživanja Srbije EU? Još jedno pitanje za gospodina ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Govorili ste u prethodnom obraćanju i odgovoru na poslanička pitanja, u toku današnjeg dana, odnosno po amandmanima, o nekim novim budućim naučnim centrima, od Petnice pa nadalje. A ja vas pitam, gospodine ministre, šta je sa dosadašnjim naučnim centrima? Šta je sa Centrom za krompir u Guči? Šta je sa centrom u Zaječaru? Šta je sa Centrom za strmna žita u Kragujevcu? Jesu li to pastorčad nauke ove zemlje ili su zaslužne institucije u ovoj zemlji? Ako ne može država da isfinansira iz budžeta, dajte, molim vas, da u ovaj zakon ili u neke izmene i dopune u najskorije vreme ugradimo model javno-privatnog partnerstva i da na taj način prevaziđemo probleme, jer, sramota je da Srbija uvozi krompir, a ima Centar za krompir u Guči koji ne funkcioniše u punom kapacitetu. I ne samo to. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Ja ću se osloniti samo na dve teze. Za ovo glasanje iz inostranstva to nije moja tema, niti znam, ali ću podsetiti premijerku i ministra poljoprivrede da smo o tome razgovarali i da poljoprivredni fakulteti u Beogradu, kao i u Novom Sadu, apliciraju za veći zemljišni posed, da bi mogli da sprovode svoje programe, a naravno, oni su jako dobri proizvođači svih roba koja se tamo proizvede, tako da neće niko biti na šteti. Kada govorimo o ovim centrima malo pre, to su novi centri za omladinu, gde podjednako dolaze studenti, osnovci i srednjoškolci, kao što je Petnica počela, ali što nastavljamo sa Tršićem. To su centri za promociju nauke za mlade naraštaje i koristimo svakako postojeće neke centre. Recimo, na Goču ćemo koristiti postojeća dobra koja moraju da se renoviraju. Isto tako, u Trsteniku i u nekim drugim gradovima Srbije. Kada govorite o ovim institutima koji su pogašeni, oni su se ugasili u ranijem periodu, jer su ostali bez akreditacije. Mi smo uspeli da spasimo dva instituta - Smederevska Palanka, povrtarstvo i krmno bilje Kruševac. Inače su oni postali privredna društva i nismo mogli da utičemo na njih. Ovima smo vratili kategoriju ustanova i spasili ih u poslednji čas. Pitanje javno-privatnog partnerstva je, hvala bogu, otvoreno i naše ministarstvo će zbog pokušaja da prevede što veći broj stranih studenata u Srbiji krenuti upravo kroz taj jedan model kada je u pitanju smeštaj stranih studenata, jer nemamo dovoljno kapaciteta za sada ni za naše studente. Tako da podržavam to kao ideju i predlog za neke druge opcije, ali mora da krene i privatna inicijativa putem formiranja dovoljno istraživača i namerama oko ovoga o čemu ste vi pričali.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, ovo baš nema veze sa amandmanom ali se nadam da će i meni biti dozvoljeno ono što i drugima, već predviđa da se određene površine državnog poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini mogu izdavati za školovanje kadrova poljoprivredne struke. To je dozvoljeno, čisto radi naših gledalaca da znaju da se to već radi i da su rezultati značajni. Što se tiče Guče, ja žalim što je vlast pre nas to upropastila i nadam se da će tu biti nekih pomaka. Ja sam obišao taj Centar za krompir u Guči. Oko glasanja, ono što je najvažnije, što ministar nije mogao da odgovori, svaki narodni poslanik ima pravo ili 30 hiljada birača da predloži izmene i dopune postojećih zakona ili sasvim novi zakon. Zakon o izboru narodnih poslanika, koji je donela vlast pre nas, definiše način na koji se glasanje vrši. Dijaspori je svakako dozvoljeno da glasa po ambasadama i konzulatima. Možda to nije dovoljno, možda zakone treba menjati. Ali, zakonom su propisana biračka mesta, način štampanja glasačkih listića, izgled glasačkog listića, pečat na glasačkom listiću, itd, tako da bi elektronsko glasanje iziskivalo ne samo odluku Vlade, već promenu, izmene i dopune postojećeg Zakona o izboru predsednika, o izborima narodnih poslanika i, recimo, o lokalnoj samoupravi. Ali, svaki narodni poslanik može takav zakon da predloži Narodnoj skupštini. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
U vezi dva ili tri pitanja koja su pokrenuta prethodnim izlaganjem poslanika Ševarlića. Postavio je pitanje da li se, kako je rekao, vlast nečega plaši, odnosno da li se plaši građana, konkretno, zbog toga što danas nije organizovan koncept glasanja dijaspore elektronskim putem. Tako je rečeno. Dakle, pre svega, gospodin Rističević je potpuno u pravu. Mi godinama imamo već obezbeđenu mogućnost da ljudi koji ne stanuju trenutno na teritoriji Republike Srbije, a jesu njeni građani, učestvuju na izborima, da se korektno izjasne, u skladu sa onim što zakon predviđa i u skladu sa onim što je tekuća politička ponuda, o bilo kom nivou izbora da je reč. Dakle, pitanje da li mogu da se izjasne ti ljudi, apsolutno nije pitanje. To je potpuno jasno. To je notorna činjenica. U tom smislu, ja ne vidim zašto bi se bilo ko nekoga plašio. Ponajmanje vidim da tu ima mesta bilo kakvom dvoumljenju na temu aktuelne vlasti, Vlade, ako želite, ili ako želite, predsednika Republike. Zar nije najbolji mogući odgovor na pitanje da li se plaši građana u bilo kom smislu ili na bilo koji način Aleksandar Vučić, činjenica da je sa tim građanima neposredno, oči u oči, svakoga dana. Dakle, bukvalno svakoga dana. I kada obilazi Srbiju i objašnjava našu današnju politiku, ali i prikazuje rezultate svega onoga što smo postigli u poslednjih nekoliko godina, a zaista jesmo puno, od grada do grada, od opštine do opštine u ovoj zemlji, može da se čuje šta je za konkretnu lokalnu zajednicu učinjeno i postignuto, nego i kada god je reč o bilo kakvoj velikoj potrebi ljudi. Pre neki dan, na levoj obali Dunava, oči u oči sa ljudima je govorio i dogovorio se o tome kako će im se pomoći da se uredi ona infrastruktura koju decenijama nisu imali. Možete da se setite neke prilike da je narodu bilo teško, bilo da je u pitanju poplava, klizište, šta treće, a da sa narodom nije bio, opet oči u oči, Aleksandar Vučić? Ja opet kažem - ne mogu da se setim. I to vam je odgovor na pitanje da li zaziremo od građana, da li ih se plašimo na bilo koji način. Nikakve to veze nema, da znate, baš nikakve, sa elektronskim glasanjem, i to elektronskim iz Srbije ili iz dijaspore. Jer, ako biste vi, ne znam kako zamišljate to elektronsko glasanje, poslali mejl i rekli - ja, taj i taj, hoću da ovom prilikom glasam za tog i tog, to bi otprilike bilo na nivou sigurnosti glasa kao da uzmete sada vi parče hartije, napišete svojom rukom - ja hoću da glasam za tog i tog i pošaljete po nekome tu cedulju lokalnom biračkom odboru. Jel biste vi tako nešto prihvatili kao glas? Ja nisam siguran da biste. A ako hoćete da sada pričamo o tome a kako se to radi na pravi način, kako se obezbeđuje i komunikaciona infrastruktura i mehanizmi zaštite, autentifikacije, kada je reč o tome da li ste vi taj za koga se izdajete, kako vam se čuva glas, kako se vrši prevencija da ga neko, dok je u digitalnom obliku, ne promeni, onda, kakav je to server na kom to treba da se nalazi i kojim putem to treba da dođe ako dolazi iz inostranstva, i iz Srbije, ali iz inostranstva pogotovo, ulazimo u mnogo dublju priču. Dakle, to je odgovor na sva pitanja što se tiče tehnike. Što se tiče plašenja od građana, pogledajte još jednom kakav odnos sa tim građanima ima Aleksandar Vučić i setite se, mislim da ste bili na toj raspravi kad smo govorili o zakonu kojim smo rešili pitanje duga u švajcarskim francima, ko se dogovorio sa narodom da će to da bude rešeno i koji su modeli za Srbiju danas prijemčivi i mogući i koji su na kraju i bili primenjeni. Pa, opet taj Aleksandar Vučić, tako što je prešao ulicu kada je video da se ljudi okupljaju, pitao ih – o čemu je reč, ljudi, dajte da vidimo da se dogovorimo, rešenje da napravimo, sam samcit, bez ikakvog obezbeđenja, bez policijske pratnje, kao što čini svaki dan. To je naš odnos prema građanima i pokazatelj distance, koje naravno nema. Znate li ko ima, gospodine Ševarliću, očigledno problem sa građanima, nesigurnost definitivno, ja mislim ta je nesigurnost zasnovana na izvesnom strahu, ako pričamo o strahu od ljudi? Pa, ovaj Dragan Đilas, Boško Obradović, sećate se čoveka koji je do juče rukovodio poslaničkom grupom kojoj ste pripadali i vi, koje više nema, zato što ste iz nje izašli i vi, ali i neki drugi, pa sad više nema nikako, Vuk Jeremić, dakle, sve te vajne veličine, koji smatraju da su mnogo veliki politički lideri u ovoj zemlji, naravno, listom sve sami pripadnici bivšeg režima, koji su se, kad se danas zapitate gde se ti ljudi nalaze, povukli u virtuelni svet. Jel ih vidite da negde pokušavaju sa narodom da razgovaraju, da se o nečemu dogovore, da nešto ponude? Znamo i vi i ja da nemaju šta, ali jel ih vidite uopšte negde da rade nešto? Pa, nema ih. Eno ih po ceo dan sede za onim tviter nalozima, mudruju nešto, veliki lideri u virtuelnom svetu, tviter političari, sa svojim tviter strankama i o tviter pokretima, nekakvim tviter zajednicama, mitinguju po tviter mitinzima i to je bukvalno sve što ti ljudi rade. Ako pogledate na šta se svelo to njihovo okruženje, pa to je samo divljenje nekom virtuelnom svetu, nekom tviter nečemu. Tviter nečemu, bukvalno, ili tviter stručnjacima, tviter ekspertima za ne znam šta ili tviter novinarima. Svi se ti ljudi danas tamo po ceo božiji dan dive sami sebi, bukvalno doživljavaju oduševljenje kada imaju određeni broj nekih pratilaca, kako se to zove, lajkovanja, šerovanja i tako to. To je bukvalno kompletan njihov angažman. Kad je reč o umišljenim političarima sa „Tvitera“, kada je reč o umišljenim ekspertima sa „Tvitera“ i kada je reč o umišljenim novinarima sa „Tivtera“, koji opet ništa drugo i ne rade, do eto sami sebe promovišu, i kad god vide tamo da im je iskočio neki palac ili neko srce, kako se to tamo grafički označava, oni smatraju da su nešto bitno za taj dan postigli. Znate li zbog čega? Zbog te nesigurnosti iza koje, naravno, stoji taj strah koji ste pomenuli, ali ste ga pomenuli na pogrešnu adresu, zbog činjenice da u realnom svetu Aleksandru Vučiću, SNS, našoj politici i našem odnosu sa narodom ne mogu nikako da konkurišu. Znate šta je još zanimljivije? Kad bi se na tom njihovom „Tviteru“ organizovali nekakvi izbori i tamo bi ih Aleksandar Vučić tukao sa 50% plus i zbog toga su, iako ušuškani u taj svoj virtuelni svet, izgleda i tamo strašno nezadovoljni.
Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Prvo, ako se ne varam u petak je Vlada proslavila dve godine uspešnog rada. Dve godine uspešnog rada i odeljenja za internet, da ne bih pogrešio, u kabinetu Vlade Srbije. Ako dve godine nije bilo dovoljno da Vlada Srbije osmisli način elektronskog glasanja barem naših građana iz inostranstva, koji treba da putuju hiljadama kilometara do glasačkog mesta u konzulatu ili na nekom drugom mestu gde se steknu uslovi za glasanje, šta onda da pričamo? Iskustva imate iz drugih zemalja, iz EU na koju se ugledate u pogledu ombudsmana umesto Zaštitnika građana, itd. Ne vidim razlog zašto se ne ugledate i u pogledu elektronskog glasanja? Normalno da se podrazumeva o bezbednosti, o zaštiti identiteta, zaštiti pouzdanosti tog njegovog glasa i svega ostalog. Ne vidim razlog zašto prigovarate bilo šta meni u vezi toga. Nisam ja taj koji to treba da obezbedi. Vlada treba da predloži izmenu i dopunu zakona. Ja mogu, kao poslanik, ali imam u vidu trogodišnje iskustvo u ovoj Skupštini da ni jedan predlog opozicije, izuzimajući gospodin Čanka, samo njegov predlog je razmatran ovde za tri godine. Nijedan drugi predlog nije razmatran. Sve ovo što govorite, recimo o švajcarcima i o doprinosu Aleksandra Vučića, to je u stvari sve ranije opozicija predlagala. Ne vidim da je išta novo bilo predloženo od Aleksandra Vučića, osim načina te realizacije i obezbeđenja 100 miliona evra donacija bankarskom sektoru za rešavanje tog pitanja. Hvala. (Vjerica Radeta: Poslovnik.)
Sačekajte samo malo, koleginice Radeta. Gospodine Ševarliću, imali ste sreće što ste završili na vreme, inače bih vam izrekao opomenu. Narodni poslanici su ovde doneli Zakon o konverziji kredita, a ne predsednik Republike. Mi smo doneli odluku da jedan deo gubitaka pokriva država, ništa više. Nemojte zato da optužujete druge ljude. Znači, mi narodni poslanici, ne predsednik države. Nemate pravo na repliku, nikako, samo vam kažem da ćete sledeći put dobiti opomenu. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku. Izvolite.
Po članu 27. Gospodine Arsiću, hoću da vam predložim, da se dogovorimo da li će se taj član 27. poštovati ili neće, generalno Poslovnik. Mi smo, opet ponavljam, uskraćeni za vreme koje pripada našoj poslaničkoj grupi bili i u petak, i u četvrtak i još nismo dobili informaciju o tome, a to se desilo tako što je kolega iz poslaničke grupe vladajuće većine, koji je govorio pre gospodina Ševarlića, insistirao javno da se nama skine vreme kada govorimo duže od dva minuta po osnovu replike. Malo pre je taj gospodin ovde govorio osam minuta, 8.09 minuta, javio se da replicira i to vreme nije skinuto poslaničkog grupi vaše stranke. Dakle, nije skinuto vreme po kom god osnovu da se javio i da se javio, molim vas, Arsiću, slušajte me, po amandmanu, po kom god osnovu se javio, osam minuta je moralo biti skinuto vašoj poslaničkog grupi. Vi ne morate to da uradite, ali onda to ne smete da radite ni nama. Nećemo da dozvolimo da vi od nas pravite poslanike drugog reda. Mi smo narodni poslanici SRS. Ovaj posao radimo odlično, radimo ga najbolje što možemo i sigurni smo da ga radimo dobro, pripremljeni dolazimo na sednice, čitamo predloge zakona, raspravljamo sa ministrima, raspravljamo sa kolegama poslanicima i vi onda kada ne možete da izađete na kraj nama kradete vreme. Ako je ovo pravilo… (Predsedavajući: Privedite kraju.) Završavam ovom rečenicom. Ako je ovo pravilo što se desilo malo pre, onda, molim vas, da to pravilo bude ustanovljeno bar za ovu tačku dnevnog reda.
Sada da odgovorim po članu 27. Koleginice Radeta, prvo, kolega Orlić nije tražio da vam se to vreme koje koristite za repliku, duže od dva minuta, oduzima od vremena poslaničke grupe, nego je tražio da vam se zbog povrede Poslovnika, koju ste koristili da biste replicirali, to vreme oduzme, a ne od replike. Prvo to. Druga stvar, da li ćete da se izvinite meni, kolegi Orliću ili nekom drugom iz SNS, ne morate. Ja vam kažem da ne morate, ali se izvinite zaposlenima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, jer ste ih upravo optužili da ne rade svoj posao kako treba. Kolega Orlić se nije javio da replicira kolegi Ševarliću, nego se javio po amandmanu. To je prva stvar. Druga stvar, vreme koje mu je oduzeto je oduzeto od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. (Vjerica Radeta: Nije tačno.) Da li znate da čitate? Onda pročitajte. Ja sam vam upravo rekao. To možete da prihvatite kao istinu ili ne. To me uopšte ne interesuje. To je vaš problem. Rekao sam vam kako je vreme kolegi Orliću računato. Da li ćete to da prihvatite ili ne, to nije moj problem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. (Vjerica Radeta: Kome replicira?) Izvinite, kolega Orliću. Hoćete li da me pustite da vodim sednicu ili ne? On vama ne replicira. Nisam u obavezi da kažem kome. Ako pratite sednicu, nisam u obavezi, kao što vi kažete – ne piše u Poslovniku, ne piše. Znači, pre njega je govorio kolega Ševarlić, tada je kolega Orlić zatražio repliku, vi ste u međuvremenu zatražili povredu Poslovnika, zahtev za replikom je ostao. Ne replicira vama, nego kolegi Ševarliću. (Vjerica Radeta: Tako objasnite.) Vi meni stalno govorite da pratim sednicu, pratite i vi. Izvolite, kolega Orliću.
Hvala još jednom. Pomenuo je gospodin Ševarlić još nekoliko stvari i svaka od njih zaslužuje da dobije rečenicu sa druge strane. Kaže – šta je novo učinjeno od strane Aleksandra Vučića ili za vreme Aleksandra Vučića npr. po pitanju odnosa prema dugu u švajcarcima? Pa, samo toliko što je problem rešen u odnosu na ono što su ljudi pričali, gospodine Ševarliću, sa kojima sedite zajedno, a koji su taj problem napravili, koji su u tome lično učestvovali, a onda kada ga je Aleksandar Vučić rešavao, skočili da viču – ne, ne valja tako, nemoj da ga rešavaš, napravićeš ne znam šta i nemoj da pomažeš ljudima za koje smo se mi pravili i lagali da nam je do njih stalo i da ih nešto branimo, nemoj da radiš ništa zato što će to možda da dovede do toga da neko sutra glasa za tebe. Isto kao što su se odnosili, gospodine Ševarliću, prema izmenama Krivičnog zakonika tzv. Tijaninog zakona, identična stvar. Tu su ljudi pokazali, ti sa kojima delite klupe, ili ste delili, ne znam više, koliko im je stalo do bilo koje od tih tema ili do bilo čega što se tiče naroda. Onog momenta kada Aleksandar Vučić pronađe rešenje i to rešenje bude realno, i mi možemo da ga iznesemo kao društvo, npr. kada je reč o finansijama, mnogo toga danas možemo što nekada nismo mogli da zamislimo, to valjda znate i razumete, istog momenta ovi govore, ne to ne valja ništa. Nije ni bitno što je nekome veća plata, veća penzija, što smo rešili neki važan problem, što će neko uspeti da preživi, ništa nije bitno. Bitno je samo da se bude protiv Aleksandra Vučića, nas kao parlamentarne većine, ili bilo čega što radimo. Dobro je što ste pomenuli petak i sednicu na kojoj je obeleženo dve godine rada Vlade. Jako dobro, baš zbog ovoga o čemu pričam. Zbog toga što smo tada govorili, i moglo se čuti, o većim platama i penzijama, da su penzije za poslednje dve godine uvećane za 12,5%, da su u zdravstvu i obrazovanju plate uvećane 28% u proseku, u javnom sektoru ukupno 12-23%, da je minimalna cena rada uvećana 19,5%, strane investicije su ove godine 17% veće nego prošle, koja je bila takođe izvanredna. To vam je odgovor na pitanje šta sve danas Srbija može, a nije mogla ni da zamisli u vreme vašeg Đilasa, vašeg Jeremića, Obradovića i drugih, koji možda nisu razumeli tehniku bolje od vas, ali ni tada nije u Evropi bilo više od, koliko, jedne ili dve zemlje da su uvele tu vrstu digitalnog glasanja. Znate koliko, i Dragan Đilas zna, zašto je bitno rešiti dug u švajcarcima, ili zašto je bitno izvršiti izmene Krivičnog zakonika. Neke ljude, neke stvari ne zanimaju. Dragana Đilasa oko toga ne moramo da objašnjavamo, ne zanima ništa, sem onih njegovih 500 miliona evra, a građane Srbije jako zanima, i to je rečeno prošlog petka, i drago mi je da ste čuli, što će do kraja godine biti prostora za još veće povećanje penzija, još veće povećanje plata. Toliko na temu šta koga u ovoj državi zanima. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić.
Zahvaljujem. Meni uopšte nije jasno zašto mi se spočitava Đilas, Vuk Jeremić itd. sa kojima nikakve veze nisam imao ni ranije, ni u toku ovog mandata. Osim što imate potrebu da posredstvom mene, eventualno, u njihovom odsustvu iz Skupštine nešto govorite o njima. To je vaš problem. Ja u to neću da se upuštam. Što se tiče poslaničke grupe u čijem sastavu sam ja bio do izlaska iz te poslaničke grupe, koliko mi je poznato nijedan od tih poslanika nije bio uključen u prethodni režim. Ako je tačno da je bio uključen, recite mi, možda ja ne znam, zaista. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Gospodine Ševarliću, kakve veze imate sa njima, kako se to stručno kaže, vojnom terminologijom, pa, objedinili ste snage. Jel, ste vi bili na njihovoj izbornoj listi, jel ste na toj njihovoj izbornoj listi vi postali narodni poslanik, jel ste bili do juče u njihovoj poslaničkoj grupi, itd.? Kažete, nije bilo pripadnika bivšeg režima u tom vašem okruženju. Kako se zvala ta lista i ko je činio? Da nije tu bilo malo DSS? Ko je žario i palio za vreme DOS-ovskih vlada ovom zemljom? Da nije slučajno baš taj DSS? Da nisu slučajno u vreme dok su žarili i palili baš ti iz DSS, npr. „Kolubarom“, baš tim Dverima u čijoj ste poslaničkoj grupi bili, iz Kolubare prebacivali novac. Premotajte malo film pa se setite, ko je bio na čelu raznih ministarstava koja su baš tim Dverima u čijoj ste poslaničkoj grupi bili do juče, prebacivali novac takođe. Jel, to beše linija 431 – pomoć nevladinim organizacijama 2007, 2009, 2011. godine? Čije su to bile vlade ako ne sve DOS-ovske, ako ne žutog preduzeća, onog izvornog, ali i DSS sa kojim ste bili i politički saradnik na prethodnim izborima, sa Dverima u čijoj ste poslaničkoj grupi bili do juče? Zašto je tu došlo do kvarenja odnosa, ja ne znam, iskreno i ne zanima me. Vi ste na prošloj sednici pričali, zbog toga što ste tražili, koliko beše, nekih 3.000 evra da Boško Obradović vama da, on nije hteo, nego je zadržao za sebe itd. Sve vam verujem. Uopšte ne smatram da nešto tu lažirate, sve vam veruje, ali to ne može da bude sada alibi za ono što je bilo dan ili dva pre toga. Zbog toga što niste u dobrim odnosima danas, ne možete da kažete da ne znate ko su ti ljudi, šta su sve u ovoj zemlji opljačkali, koliko su se samo obogatili, koliko su ispumpali iz Kolubare i raznih ministarstava, drugih preduzeća ako već hoćete, koliko se Dragan Đilas obogatio, pa to i mala deca u ovoj zemlji znaju. Koliko se i odakle Vuk Jeremić obogatio, mislim da to i laste na grani ponavljaju. Dakle, gospodine Ševarliću, da budemo do kraja pošteni, znate vi jako dobro ko su ti ljudi. Ako vas u bilo kom smislu dotiče savest što ste sa njima u bilo kom trenutku bilo šta politički sarađivali i to razumem i neću na tome da insistiram, ali je vaša obaveza da otvoreno govorite kada se iz ove sale obraćate, da kažete građanima ko su, šta su i kakvi su, a da se ne pravi nevešti, jer ako se pravimo, moraćemo i da se podsećamo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić.
Zahaljujem. Mislim da gospodin poslanik ponovo zloupotrebljava moju izjavu, jer ja nikada nisam rekao da sam ja tražio od Boška pare da mi da, nego sam tražio da deo državnih para koja ova država izdvaja po svakom poslaniku i uplaćuje na račun partija prema broju poslanika koji su ušli u parlament, da izdvoji 50% za angažovanje dva saradnika. Kamo lepe sreće da je to princip koji treba da poštuju sve poslanike grupe i partije koje imaju poslanike, jer bismo osposobljavali barem 500 mladih najsposobnijih magistranata i doktoranata iz različitih oblasti, a ne bismo doprinosili da napuštaju Srbiju. Drugo, mislim da je svima poznato, a barem vama ovde u ovoj sali, koji i danas posle izlaska opozicije radimo, da sam se ponašao kao nestranački poslanik i na vašem primeru, dajući kvorum kada nisam morao da dajem i kada opozicioni poslanici ne daju kvorum, jer sam smatrao da zbog jednog ili dva glasa ne treba da ispašta celokupna javnost i Skupština. Ako je to moja greška, recite, ja u buduće neću. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 106. i član 107. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, upravo ste čuli šta novac znači. Gospodin Ševarlić je javno priznao da je tražio novac i to na nezakonit način. Ja ovom prilikom ću samo podsetiti na onaj stari projekat Dušana Petrovića i neisplaćenih 63.000 evra za oživljavanje stočarstva na Staroj Planini iz kredita Svetske banke i na kraju su tako ti vrli stručnjaci zaključili da tamo više nema tog autohtonog stočarstva i da to treba sve dati na konsultantske usluge. Pa, lepo uzmeš od Dušana Petrovića 63.000 evra i ne kritikuješ stranke iz bivšeg režima, ni onda, a ni sada. Sada pozivaš na nezakonito ponašanje kršenje zakona. Gospodine Orliću, vi svakako znate Zakon o finansiranju političkih aktivnosti. Nestranačke ličnosti na nečijoj listi nemaju pravo na finansiranje. Dakle, nemaju pravo da traže novac zato što to pravo mogu da imaju samo koalicioni partneri političke stranke, pod uslovom da su to navele u koalicionim sporazumu šta kome, jel tako gospođo Radeta, pripada. Dakle, nezavisni pojedinci nemaju pravo na takav način da traže novac. Još nešto, Zakon o finansiranju aktivnosti tačno je decidno navedeno zašta se taj novac može upotrebljavati u političkim aktivnostima, a svi znate onih 30 miliona Boška Obradovića koje je na nezakonit način ispumpao na fiktivne preduzetničke radnje, da je to bio težak prekršaj, a tom prilikom gospodin Ševarliću nije palo na pamet da kritikuje tako 30 izgubljenih miliona iz budžeta Republike Srbije. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18.00 sati. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pre svega, gospodin Rističević je potpuno u pravu. Sad me podsetio, ovaj slučaj ovakav identičan smo imali i nešto ranije u ovom sazivu, čini mi se da je Đorđe Vukadinović, je li tako? U identičnoj situaciji raskinuo svoju saradnju, da to tako kažem, sa poslaničkom grupom, odnosno sa samom strankom Demokratskom strankom Srbije. On je takođe insistirao da se novac koji se izdvaja za njega, kao narodnog poslanika, preusmeri ka njemu lično, pa se oko toga nisu dogovorili. Gospodine Ševarliću, vi očigledno niste razumeli, ja sam to, čini mi se dovoljno jasno rekao, a ponoviću. Ja ne krivim vas za to što se dešavalo sa Đilasom, Boškom Obradovićem, Kolubarom, ministarstvima raznoraznim itd, ja samo pozivam da o tome govorimo otvoreno i da se ne pravimo nevešti, da se ne pravimo da neko od nas ovde za te stvari nije čuo i ne zna. Verujem ja, još jednom da ste vi imali neku dobru nameru kada ste tražili novac od Boška Obradovića, a on odlučio da ga zadrži za sebe. Ne ulazim ja u vaše motive. Moguće da to nije moglo da se izvede po zakonu, moguće. Zaista ne znam, ali nisam ja vas tom prilikom optužio. Samo ukazujem na činjenicu da je to odnos Boška Obradovića prema novcu, ali kompletnog okruženja u kom ste se našli, gde je DSS u celoj priči. Između ostalog, zar nisu iz DSS pozajmili i jednu vrednu saradnicu Bošku Obradoviću, koja je verovatno sa njim i dan danas u onome što je ostalo da tih Dveri koje više nemaju ni poslaničku grupu, jer im je gospođa upravo iz DSS došla, koji je bio na čelu države, koji je učestvovao u onih, koliko beše 24 najspornije privatizacije. Gde je u celoj igri Dragan Đilas, koji je uz Dveri bio izgleda od samoga početka, od momenta kada su rešili da postanu politička stranka? Da li ste videli svedočenje, izjave ljudi koji su bili u Dverima u to vreme, koji su bili na samom vrhu te organizacije u to vreme? Ja mislim da gospodin Glišić danas otvoreno govori o tome. Mlađan Đorđević, desna ruka Dragana Đilasa, mada ne znam da vam kažem pošteno ko je tu kome šef, Đilas Mlađi ili Mlađa Draganu? Čovek je neposredno finansirao Dveri u tom periodu. Izgleda od momenta osnivanja sve vreme, izgleda nije ni prestajao. Dakle, oni su projekat koji je nastao od strane Dragana Đilasa, žutog preduzeća, DS u to vreme, očigledno sa jasnim ciljem i namerom da bude upotrebljen u političke svrhe. Da li da muti vodu među onima koji imaju neka nacionalna osećanja ili šta im je drugo bilo namera ja stvarno ne znam, ali očigledno je da tu jasna sprega postoji i da je to ljudima koji su tu bili, svojim očima gledali jasno od samog početka. Znate šta, kada vas neko poput Dragana Đilasa, koji je, šta je imao na kontu i šta je imao od ušteđevine kada je postao funkcioner u ovoj zemlji, a sa čim je završavao mandate i prelazio na nove, setite se samo. Dakle, kada od čoveka koji se brutalno bogatio, koji se besomučno bogatio dok je bio na političkoj funkciji, dok je bio na javnoj funkciji i to se obogatio upravo zato što je bio na tim funkcijama, to je zloupotrebljavao najgore moguće. Sa takvim čovekom pravite bilo kakve dogovore, organizujete neku stranku, pokret, šta god i politički nastupate, pa šta očekujete, koliko tu može da bude morala, čestitosti, brige za građane, koliko može da bude straha sa druge strane od tih građana. Ja mislim da su tu stvari potpuno jasne, koliko danas ima rejting bilo ko od tih ljudi? Taman onoliko koliko zaslužuju. Dragan Đilas ne može da formira odbor jedan pošteno, nego mora da kupi negde dva, negde tri čoveka da bi mogao da se hvali da organizaciju ima, toliko ga ljudi vole. Toliko ljudi vole i Boška Obradovića, u čijoj ste poslaničkoj grupi bili do juče i te iz DSS sa kojima ste bili na izbornoj listi i sve ostale sa kojima ste politički sarađivali. To, gospodine Ševarliću, ja samo na to ukazujem sve vreme, treba da kažemo otvoreno i korektno i vi i ja i bilo ko treći u ovoj sali, istina da se čuje i ništa više ne tražim, ja se nadam da ne tražim previše.
Pošto smo ponovo ušli u političke teme, a ne rad o temi dnevnog reda, u skladu sa članom 112. Poslovnika određujem pauzu i sa radom ćemo nastaviti u 15.00 časova. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Gospodine ministre, mi smo u članu 12. predložili da se prilikom pribavljanja mišljenja od nadležnih ustanova kulture i institucija mišljenje pribavi od Srpske književne zadruge. Već ste čuli u našim uvodnim izlaganjima u načelnoj raspravi zašto stavljamo akcenat na pre svega podizanje ugleda ove ustanove, koja je ipak, iako osnovana od privatnih donatora i članova pre 127 godina, dala značajan doprinos u književnoj i u opštoj kulturi, uticala na svest o značaju srpskog jezika i književnosti kod našeg naroda. Čuli ste i u prepodnevnoj raspravi, to što je donet Zakon o Srpskoj književnoj zadruzi je nešto što je dobar potez, da je država prepoznala Srpsku književnu zadrugu kao kulturno dobro i ima temelja i osnova za njeno sada budžetsko finansiranje, jer eto kakav je paradoks da do sada to nije bilo moguće, dok nije došlo do izmene zakona, a samim tim i projekcije budžetskih sredstava, zato što osnivački poput Stojana Novakovića i Jovana Jovanovića Zmaja nisu imali svoje matične brojeve koje su, zamislite, tražile pojedine banke da im odobre kredite. Nadamo se da će Vlada Republike Srbije i uz vaše prepoznavanje za projekciju budžeta za 2019. godinu uključiti taj projekat finansiranja na način kako je to predvideo zakon, ali da imate u vidu da i pored Matice srpske i svih ovde navedenih relevantnih ustanova i Srpska književna zadruga, za koju je neko lepo rekao da predstavlja plave oči srpske književnosti, zbog one čuvene plave edicije naših najpoznatijih književnika, dakle, da ćete koristiti potencijale koje oni imaju u naučno-istraživačkom radu i da ćete na taj način da se ophodite prema njima. Nadamo se i verujemo da će ovaj zakon koji tretira njihovo pitanje i njihov status i položaj imati svoju praktičnu primenu i da treba prvi rezultati već da se vide u projekciji budžeta koju ćemo imati verujemo u zakonskom roku do kraja godine.
Hvala, koleginice Jovanović. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj moj amandman indirektno se odnosi na formiranje centra za evidenciju i analizu haških presuda. Imam utisak da Vlada ovo nije shvatila ili razumela na najbolji način, jer se radi o jednoj veoma važnoj stvari. Mi smo ovde od ministra čuli da postoje raznorazni instituti, kao što je Institut za modernu istoriju, savremenu istoriju, Institut za uporedno pravo. E sad, želeo bih da čujem od gospodina ministra da li će jedan od tih instituta čija je delatnost, hajde na neki način, kompatibilna sa ovim što je tražila SRS biti na neki način obavezan da i ovu stvar koju smo mi ovde tražili uvrsti u deo svog programa istraživanja i svog rada. Na prvi pogled nekome ko nije direktno zainteresovan za ovakve stvari ovo izgleda, hajde da kažem, kao neka sitnica ili možda nečiji hir, ali verujte ovo je i te kako važna stvar, jer haške presude i sve ono što se dešavalo u zadnjih 20 godina u Hagu i te kako opterećuju svakog Srbina, i ne samo svakog Srbina, nego svakog građanina Srbije, bez obzira kojoj nacionalnosti pripada. Znači, ovo je jedan svojevrstan Damoklov mač nad glavama naših građana i zaista trebalo bi iznaći načina da se ova stvar uredi tako da se proučavaju te stvari i da se analiziraju i naravno iskustvo najdužeg haškog robijaša Vojislava Šešelja u tome sigurno će biti dragoceno kod izučavanja ovih stvari i kod ovog instituta. Mi vidimo da u ovom, ne baš direktno u ovom predmetu, ali u nekim sličnim stvarima ima pomaka kod ove Vlade i kod ministra. Ministar je danas i pominjao formiranje muzeja genocida na Sajmištu i još neke stvari, što je svakako za svaku pohvalu, ali, kažem, i ovo je jedna vrlo važna stvar, pogotovo iz najnovije naše istorije. Hvala.
Hvala, kolega Saviću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite, gospodine ministre.
Slažem se sa vama da država može da vodi politiku tako da prilikom davanja sugestija Fondu za nauku možemo da neke teme preporučimo da istraživači imaju takvo neko polje koje će ih usmeriti u tom delu. Znate i sami da istraživači uglavnom rade autonomno sami u tom nekom delu, a s druge strane rekao sam već danas da je Institut za savremenu istoriju započeo tu priču. Ostajem dužan da vam kažem dokle je stiglo kada se budemo videli.
Hvala ministre. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slavica Živković, dr Predrag Jelenković, dr Milorad Mijatović, prof. dr Vladimir Marinković, Nataša Mihailović Vacić, doc. dr Ivan Bauer i Jasmina Karanac. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman je podne narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Mandić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 37. amandman je podneo Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, informatičko društvo. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, informatičko društvo prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 61. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Izvolite koleginice Ristić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 62. ovog Predloga zakona da se stav 4. briše, jer su u ranijim stavovima ovog člana već precizirani uslovi za izbor direktora i ovaj stav stoga predstavlja samo balast. Mnogo je takvih primera u ovom Predlogu zakona, ali i mnogo važnije za nauku ono što ste izostavili, a izostavili ste da rešite problem nepostojanja institucionalnog finansiranja naučnog rada univerzitetskih nastavnika. Ovaj Predlog zakona jeste zasnovan na dobroj evropskoj praksi u smislu da se postavlja sada balans između institucionalnog finansiranja i projektnog takmičenja. Sad, stvar je tu jasna, svi istraživači treba nekako da prežive i tome služi institucionalno finansiranje, projektno služi za one najbolje kada im projekat pobedi na konkursu i tada oni dobiju sredstva da se još više razvijaju . Međutim, ovaj problem neravnoteže koji je postojao sada i jeste rešen ali samo na institutima, a ne i na fakultetima. Država i dalje nastavnike u visokom obrazovanju plaća isključivo prema broju studenata sa kojima rade, a naučni kriterijumi tu ne igraju nikakvu ulogu, na žalost. U praksi je to do sada izgledalo ovako – univerzitetski profesori koji imaju manji broj studenata pisali su predloge projekata i oni su po pravilu njima bili usvajani, odobravali su se, jer se znalo da je to za njih bio način da prežive. Ovaj problem sada uopšte nije prepoznat u ovom Predlogu zakona i upravo ovde će ovaj zakon da se saplete. Univerziteti jesu prepoznati u prvim opštim članovima Predloga ovog zakona, ali su izostavljeni u članovima koji se tiču finansiranja. Kako će sada to izgledati u praksi, kako će se univerzitetski nastavnici sada dovijati da prežive ostaje nam da vidimo. Hvala.
Hvala, koleginice Ristić. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite, po amandmanu.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da neću podržati ovaj amandman. Mislim da predstavnik amandmana meša dva zakona - Zakon o nauci i istraživanju i drugi Zakon o visokom obrazovanju. Univerzitetski profesori se finansiraju po Zakonu o visokom obrazovanju, ali ne i projekti, projekti po Zakonu o nauci o tom ćemo drugi put nešto govoriti, ali povodom ovog amandmana koristim priliku da kažemo da se finansiranje u nauci sada vrši po dva osnova. Dakle, budžetsko finansiranje, a sa druge strane i projektno. Vrlo je bitno, da naglasim, da je ovaj budžetski način finansiranja naučni radnici u institutima moraće da postignu određeni nivo naučnosti, da kažemo i izvrsnosti, neće se pare davati - hajde da damo pare, a da ide u institut i vrati se, a da ne objavi ni jedan naučni rad. Suština jeste da se razlikujemo svi jedni od drugih u kom smislu - rada, reda, discipline, rezultata i po principu izvrsnosti, to smo imali do sada ali ne u tolikoj meri. Dakle, to s jedne strane. Sa druge strane, možda bi trebalo, slažem se sa predlagačem amandmana, razmislite, ali to drugi zakon govori. Govori o visokom obrazovanju kada su u pitanju univerzitetski profesori. Kada je koleginica već spomenula univerzitetske profesore, dozvolite da kažem vezano za njih, ali vezano i za ovaj zakon. Moram da naglasim da je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja pripremilo ovaj Zakon o nauci i istraživanju koje je imao za cilj, pored ostalog, i stabilno finansiranje. Rekli smo prošli put kad smo govorili u načelu šta znači stabilno finansiranje, koliko elemenata ima, šta znači jedan, šta drugi itd. S tim u vezi, dozvolite da kažem da nikada u zadnjih 20 godina u Srbiji nije se ozbiljnije, transparentnije, i iznad svega, kvalitetnije vršila jedna ravna rasprava nego o Zakonu o nauci i istraživanju, nego o ovom zakonu, zahvaljujući prvom redu, ministru, državnom sekretaru i pomoćniku i Ministarstvu u celini i svih onih koji se tiče ovaj zakon, pa i nas gospodo narodni poslanici. Na nama je da dalje vršimo implementaciju tog zakona. Dozvolite, kad smo već kod univerzitetskih profesora, da još jednom naglasim da je zadatak univerzitetskih profesora, pa i istraživača naučnih radnika u institutima, pa i patriotsko to osećanje. Mi kažemo nauka je univerzalna. Jeste, i istraživači su univerzalni, ali su i nacionalni i sa tim se potpuno slažemo. Ja ću da citiram Nikolu Teslu, koji je 02.06.1892. godine, prvi put posetio Beograd, i on je rekao održavajući predavanja studentima Visoke škole, citiram: "Ja sam, kao što vidite i čujete, ostao Srbin i preko mora, gde se ispitivanjem bavi, to isto treba da budete i vi i da svojim znanjem i radom podižete slavu srpstva u svetu." Dakle, vrlo je bitno da su profesori pored tog naučnog dela i nacionalni. Naučni radnici nisu svi takvi. Ja ću još jedanput da kažem da prof. dr Rade Veljanovski, koji šeta sa ulicama, nemam ništa protiv da šeta ulicama Beograda i drugih gradova, u narodu poznat pod nazivom "jajara", a reći ću zašto "jajara", je 21.04.2008. godine izjavio: "Srbija treba da prizna KiM i obezbedi stolicu UN". Molim vas, da li je ovo kršenje Ustava? Šta kaže Krivični zakonik 305. do 321? Ovaj čovek mora da ide iza brave. Šta radi naše Tužilaštvo? Što ne pokreće postupak protiv ovakvih ljudi, kao što je Rade Veljanovski? Ta moralna gromada, prof. Rade Veljanovski je i za svog kolegu, Sergeja Trifunovića, zvanog "pišoje", zbog toga što je izjavio da će pišati po predsednikovom grobu, rekao je za njega da ne može on biti predsednik stranke, citiram: "Daleko je taj čovek koji može da vodi neku ozbiljnu političku organizaciju". Dakle, vidite, pitanje plagijata, on je bio mentor jednom studentu, diplomcu, hajde da kažemo danas profesoru na Banjalučkom fakultetu, gde je plagijat dokazan na fakultetu. Ne samo to, nego i drugi mnogi, nije to jedini primer. Zato je akademska čestitost izuzetno bitna i elementi akademske čestitosti u celini. Međutim, moram da kažem, pošto je on bio i mentor ovde kod ovog doktorata da su mnogi posumnjali, maltene, da je imao određene koristi i zato je narodu poznat pod ovim nazivom, pod nazivom "jajare". Poštovani narodni poslanici, mislim da većina zaista i univerzitetskih profesora i većina naučnih radnika zadovoljavaju svoje akademske potrebe u nauci na jedan korektan način, da imamo mi izuzetno dobre naučne radnike, izuzetno dobre prosvetne radnike, ali imamo i jedan deo ljudi koji na neki način, hajde da kažem, krnje i ugled prosvetnog radnika na univerzitetu i naučnih radnika. Kada smo već kod univerzitetskih profesora, univerzitetski profesori mogu da se bave naukom, ali i politikom, ništa nije sporno. Gospodo kolege profesori, imamo političke stranke ili osnujte nove, izvolite, ali baviti se kao profesor na univerzitetu politikom to nije dozvoljeno, izvinite. Ne može profesor doći na fakultet i nositi bedž Saveza za Srbiju. To bi isto bilo kao da ja dođem na fakultet i nosim značku SNS i zagovaram politiku tu na fakultetu itd. Mislim da tu zaista trebamo odvojiti neke stvari vezano za politiku. Međutim, ostalo je još iz komunističkog perioda kod profesora, mi smo profesori, možemo raditi šta hoćemo, a neću politiku, nego iz prikrajka gledati. To je najlakše. Izvolite u političke stranke, dajte programe. Ponudićemo građanima programe, borićemo se u ovom visokom domu ko će prvi doći, ko će bolje kritikovati, ko će bolje predloge davati, koja politička opcija i narod će se zaista opredeliti za pojedine programe koji će biti vrlo konkretni, a onda će videti koji su najbolji. Ovom prilikom izražavam duboko saučešće porodici Momira Bulatovića u ime svih, hajde da kažem, svedoka Haškog tribunala u procesu suđenja veka pokojnom Miloševiću, dakle, njegovih svedoka. Saučešće porodici, saučešće Srbima u Crnoj Gori i svim poštovaocima lika i dela Momira Bulatovića, koji je bio jedan častan čovek, jedan veliki srpski patriota i profesora. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Članom 62. regulisan je postupak izbora direktora, a članom 62. stav 4. kojim se traži da se ovo briše, uvodi se u stvari jedna novina, a ta novina odnosi se da direktor naučno-istraživačkog instituta mora imati kompetencije iz oblasti za koju je institut osnovan, odnosno za koju je institut akreditovan. Šta znači uvođenje kompetencije? Kompetencije plus znanje imaju za rezultat efikasnost. Ako povežemo član 62. i član 63, iz koga proizilaze nadležnosti direktora, više je nego jasno da direktor naučno-istraživačkog instituta mora imati znanja, sposobnosti, veštine i kompetencije kako bi efikasno upravljao naučno-istraživačkim institutom. Iz tog razloga stav 4. ne treba brisati.
Hvala. Reč ima Nataša Spasoje Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Gospodine ministre, razumećete da smo pristupili ovom predlogu zakona veoma ozbiljno, ali i ne samo sa ove pravne strane i ovih pravno-tehničkih pitanja i suštinskih nedoumica, već i sa određenim praktičnim pitanjima i, eto, tako ukratko, da kažem, nekim osvrtanjima na dosadašnju praksu. Mi svi vrlo znamo da danas u XXI veku mnogo toga ne bismo imali, pa ni ovaj elektronski sistem preko kojeg radimo i vi uzimate vreme kako vam se prohte, kao i mnoge druge stvari da čovečanstvo nije dobilo toliki doprinos iz nauke i njenog stvaralaštva. Šta je problem za naše konkretno društvo? Ovaj zakon je samo osnov i taj budući direktor instituta o kojem govori član 62. mora da uzme mnoge aspekte u obzir najpre zbog činjenice da mora da izabere saradnike iz naučno-istraživačke oblasti koji treba da ponesu određene projekte, ali i da ima u vidu to da i starije kolege koje su školovani na neki drugi sistem i klasičan način visokog obrazovanja mogu da daju svoj nemerljivi doprinos, jer mi smo došli u jednu situaciju da i sam bolonjski proces, protiv kojeg je u samom početku bila SRS, koči mnoge neistražene, rođene talente. Što se kaže, od Boga ima je dato da imaju tu mogućnost da iskažu svoj talenat, ali da ih sam proces Bolonje koči. Neko mora u samom startu kod studenta nekog fakulteta, u društvenim, u prirodnim naukama da prepozna da li je taj neko, jer ovde ima dosta univerzitetskih profesora, kadar da u budućnosti, u skladu sa svojim afinitetima, ali pre svega talentom, naravno i radom, nosi neki naučno-istraživački projekat. Ta Bolonja je napravila jednu barijeru između predavača i studenta. Nema te interakcije koja je postojala ranije. Nema mogućnosti da studenti kroz ta fundamentalna istraživanja i kroz praktičan naučno-istraživački rad, od početka, od prve godine studijskog programa, pokažu tu neku sferu svog interesovanja, jer sva ta predavanja su više-manje enciklopedijskog karaktera. U svoj bližoj porodici već sada imam studente koji završavaju. Evo, i danas jedna bratanica je upravo diplomirala po bolonjskom procesu. Oni sami kažu da oni nisu imali taj osećaj možda pravog studiranja kao što je to nekada bilo po klasičnom sistemu, gde se tačno znalo da profesori ne moraju da bi opstali sada i skupljali bolonjske procese i poene, pa na taj način tako i vrednovali rad studenata, da izmišljaju predmete. Vi valjda gde god da predajete, a predajete na nekoj visokoj stručnoj školi, gospodine Marinkoviću, ne ide vam u prilog da vi sada budete na nekim izbornim predmetima sa punim radnim vremenom, nego da imate svoj predmet koji ćete da držite i da naučno-istraživački i dalje svoj rad pokazujete, a nije to svuda slučaj. Znate, vi imate, pogotovo kroz produkciju raznih visoko-školskih ustanova, u proteklih deset godina predavače koji, eto, samo to da otaljaju. Jednostavno, ne ulaze u suštinu toga da oni treba da budu začetnici naučno-istraživačkog rada. Mnogi od njih kada apsolutno dostignu sve uslove da budu izabrani u zvanje profesora, redovnog profesora univerziteta, mnogi od njih, nažalost, prestaju i tim radom da se bave. To je to što mi potenciramo. Gospodine ministre, ulaganje u naučno-istraživački rad je u mnogim razvijenim zemljama povećalo samu produktivnost društva, vi to znate vrlo dobro, po četiri ili pet puta. Evo, pogledajte veliku i prijateljsku Narodnu Republiku Kinu, njihovi tehnološki procesi, njihov tehnološki razvoj, ulaganje u nauku. Pre nekoliko dana je i bila ambasador Kine i imala sa nama, poslaničkog grupom prijateljstva, razgovor i baš je o tome govorila da su na taj način uspeli da podignu BDP. Ne možemo samo da kažemo – ej, sada smo došli do toga da nam određeni deficitarni kadrovi nedostaju. Pripremate nam i čuli smo kako će otprilike da izgleda Zakon o dualnom visokoškolskom obrazovanju, ali šta ćemo sa ovim naučno-istraživačkim radom, što će neko da ostane tako tek u zapećku i da niko ne čuje za njega ili da se u Srbiji u budućnosti rađaju i nove Tesle i Pupini i istraživači koji će moći da daju svoj doprinos? Razumem ja da mnoge škole nemaju ni dovoljno sredstava, ali i nije redak slučaj da multitalentovana deca, znači, ne samo za jednu oblast određene nauke, počev od osnovne i srednje škole moraju da traže sponzorstva da bi išli na dalja takmičenja da bi ušla u taj proces da sutra oni budu nosioci naučno-istraživačkih projekata. Ono što je veoma bitno je, to smo vam govorili kada je bila načelna rasprava, po ovom zakonu se Srbija opredeli strateški u kojim pravcima će taj naučno-istraživački rad da razvija. Mi sad da se takmičimo sa određenim procesima, sa Kinom, zaista ne možemo. Navodila sam primer te hemijske nauke gde ima hiljadu i više pravaca. Dakle, to direktori ovih instituta po članu 62. o kom sad govorimo treba da prepoznaju i da gledaju i da biraju takve saradnike. Ne da to budu neki ljudi, pa znate, evo, sad je taj nekoliko godina pred penziju, ugledan je profesor. Možda je on odavno prestao u savremenim procesima, i sami znate čovek treba da se usavršava i uči svakoga dana, da se na takav način bavi naukom. Pružimo šansu onim mladim ljudima, onim istraživačima koji će zaista da budu svetla tačka i budućnost Srbije i da taj njihov doprinos u srpskoj nauci i u istraživačkoj oblasti ostane kao jedan pečat, a samim tim i da država ima i konkretne i finansijske koristi od toga.
Hvala koleginice Jovanović. Na član 63. amandman je podnela narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Hvala gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 67. Predloga zakona o nauci i istraživanjima. Amandmanom sam tražio da se u stavu 1. briše tačka 8). Ovo sam tražio iz razloga jer smatram da je ova tačka potpuno nepotrebna jer su sve nadležnosti naučno-nastavnog veća obuhvaćeni u prvih sedam tačaka. Ovaj, kao i svi drugi zakoni, iz ove oblasti, radila je uska grupa ljudi koja je vodila računa samo o parcijalnim interesima. Problem je što ti ljudi, pre svega, prepisuju loša rešenja iz evropskog zakonodavstva, koja ne odgovarju našim okolnostima. Dakle, imamo konstantnu situaciju gde se jedan loš zakon zamenjuje drugim, po pravilu, još lošijim zakonom. Praksa je nebrojeno puta pokazala da su takva rešenja totalno neprimenjiva kod nas. Za razliku od ostalih evropskih zemalja, Srbija ima tu nesreću da je jedan njen deo i dalje pod okupacijom od strane onih koji su nas bombardovali 1999. godine. Naime, pošto sam rođen na Kosovu i Metohiji, gde sam živeo sve dok nisam bio prinuđen da napustim svoje rodno ognjište, želim da upitam ministra sledeće – na koji način su sagledani naučno-istraživački instituti koji su se nalazili na teritoriji Kosova i Metohije? Šta nadležni ministar čini da se očuva, kakav-takav kontinuitet onoga što je postojalo na Kosovu i Metohiji u ovoj oblasti? Zahvaljujem.
Hvala, kolega Stojanoviću. Ministar Šarčević. Izvolite.
Evo, samo iz prve ruke da kažem, ja sam juče bio u poseti Univerzitetu Prištinskom, znači, sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici i jako sam zadovoljan da smo tu napravili jedan dobar napredak, da je stabilizovana nastava, da 75% studenata se upisuje sa Kosova i Metohije i da su mnogi dekani počeli da se bave svojim poslom. Ima tamo još raznih „revite repova“, ali sada tek juče sam dobio izveštaj koliko učestvuje projekata i osim Instituta u Leposaviću postoji sada potpuno novi prostor da se otvaraju novi instituti tamo. Znači, što se radi u Centralnoj Srbiji, gledamo da se radi i na Kosovu i Metohiji, posebno na severu nam je dostupnije, tako da su u budžetu predviđena značajna sredstva, da se sruši ona stara zgrada „Branko Radičević“ preko puta studentskog centra, da tu, pre svega, Tehnički fakultet pređe i radi se elaborat o idejnom rešenju, da automatski dobijamo kvalitetan prostor, tamo je problem i prostor. Vi znate da su institucije tamo bile nedostupne, mi smo sada, radi se nova zgrada rektorata, Tehničkog fakulteta. Tu će Ekonomski fakultet dobiti svoj deo i postoji neki novi zalet koji možemo sada da iskoristimo, tek su sada, po meni, stvoreni oni pravi uslovi. Razgovarali smo juče u proširenom sastavu rektorata da se, rektorskog saveta, znači i deo stanova u „Sunčanoj dolini“ nameni univerzitetu i nauci, da bi mogli i istraživači iz centralnog dela Srbije da lakše sarađuju, lakše dolaze dole i da neke mlade ljude, ponudimo da žive dole jedan broj godina, da steknu pravo da i ovde kasnije pređu pod nekim boljim uslovima, odnosno da biraju sebi prelaz kasnije. Tako da je jako važno da su oni ušli u silne projekte. Nama je cilj da tamo da zemljama sa kojima možemo da taj naš univerzitet držimo na istom nivou kao i ove druge, a to su, pre svega Kina i Rusija. Saradnja sa Republikom Srpskom je jako bitna. Tamo imamo tehničke probleme, počev od onih studentskih viza do kako to tretira međunarodna zajednica, ali pravo da vam kažem, u odnosu na, evo, pre tri godine ja sam pet-šest puta već bio dole na univerzitetu, stvari su značajno bolje i mislim da će ići u dobrom smeru. Hvala.
Hvala ministre Šarčeviću. Nataša Sp. Jovanović, imate pravo na repliku. Izvolite.
Ne, ja koristim još vreme poslaničke grupe i plus repliku, znači imam i jedno i drugo.
Imate 20 sekundi i repliku. Izvolite. (Vjerica Radeta: To je četiri minuta.) Da.
Gospodine ministre, razumemo sada ovde čime treba da se bavi i kakav status po zakonu ima Naučno veće, ali ostaje jedna nedoumica, ko će da vrši procenu kvaliteta tog nastavno-naučnog rada i naučno istraživačkog rada, neko to mora da meri? Da li se i vi slažete sa tim? Da li će to da bude Vlada Republike Srbije, odnosno vaše resorno ministarstvo, to je ostalo kao nešto što nije prepoznato u zakonu, jer džaba nama što će mnogi instituti da rade svoj posao ako ocenu kvaliteta njihovog rada daju oni sebi samima, a ne dajemo ga mi kao država, odnosno vi kao resorno ministarstvo. Pa znate, ove ćete da nagradite, oni su na tom polju, opet se vraćam na onu moju priču od malo pre, da je kvalitet tog rada u stvari presudan. Znate, da bi se razvijala nauka i uopšte sistem visokog obrazovanja u zemlji nije dovoljno da to bude masovno. Kada se vratite u vreme kada ste vi, gospodine ministre, studirali u onoj bivšoj Jugoslaviji, pa u celom svetu da pogledate, ja ne znam, možda je bilo, najviše možda, na celoj planeti, 30 do 40 miliona studenata, da li je tako? Danas, ja mislim da ima oko 200 miliona studenata na raznim univerzitetima. Neko će da kaže – jao, ljudi, u Srbiji, odnosno pojedina deca ne mogu da dobiju i koji žele odmah posle srednje škole zaposlenje, pa hajde da upišu neku od ovih visokih strukovnih škola ili neki fakultet. To je pohvalno i to je u redu. Naravno, mi samo osuđujemo svako štancovanje diploma i da neko stiče doktorate, da ih plagira itd, ali što se tiče ovoga, mislim da bi ste ipak trebali da razmislite nekom izmenom i dopunom ili kroz neki način na koji ćete to da uradite, kako ćete da vrednujete rad ovih instituta. To su instituti za različite oblasti naučno-istraživačkog rada. Ovako pre nekoliko godina kada se ono sve desilo sa Institutom za zrna žita u Kragujevcu, ispostavilo se da skoro niko nije vrednovao njihov toliki rad i toliko proizvedenih novih vrsta i još rade, evo rekla sam i prošlog puta, tek za četiri godine će se pokazati rezultati tog rada, a ipak su oni uspeli da kroz taj svoj rad doprinesu ekonomski. Nemojte da mislite da ćemo omalovažiti nekoga ko se ne bavi naučno-istraživačkim radom, gde je ta komercijalna strana možda zakasnila, ali ovim bar ljudima, pa kao što je ovaj Institut za povrtarstvo u Smederevskoj Palanci, za voćarstvo u Čačku i evo ovaj pomenuti, ipak im dajte neko više vrednovanje i mogućnost da oni dobiju i potrebna sredstva da bi išli dalje u tom svom pozitivnom pravcu.
Hvala, koleginice Jovanović. Pravo na repliku ima ministar Šarčević. Izvolite.
Nama je u velikom interesu da instituti nisu samo u Beogradu, tako da je ponos Srbije da imate institute koji su iz 19. veka i u Čačku i u Kruševcu i u drugim gradovima. A, ono što je bitno, vrednovanje rada instituta istraživača kroz ovo institucionalno finansiranje regulisano je članom 27. To, naravno, rade matični naučni odbori koji su apolitična tela, ljudi iz struke i oni podnose izveštaj Ministarstvu, tako da smo mi nadležno ministarstvo za ovaj deo načina finansiranja. Naravno, kroz Fond za nauku projekti se na drugi način vrednuju. Hvala.
Hvala, ministre. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Pridružio bih se diskusiji. Mislim da je dosta važno pitanje koje smo pokrenuli – na koji način bi trebalo da se vrši odgovarajuća evaluacija rezultata? Dakle, da li su to neki kriterijumi koje treba da definišemo isključivo sami, shodno onome kako doživljavamo da treba da se nešto vrednuje ili treba da se rukovodimo nekim univerzalnim principima i pravilima? Naravno, treba da vodimo uvek računa o svojim posebnostima, o svojim potrebama, o tome šta je naš interes uvek i kada, čini mi se, govorimo o ulozi Ministarstva, baš članom zakona je predviđeno da se Ministarstvo bavi definisanjem politike u pogledu naučnog i istraživačkog rada. Što se tiče rezultata, odnosno vrednovanja kolika je naučna težina određenog dela, mislim da je tu uvek jako važno dobro osluškivati kakva je reakcija sveta na sve što može da se publikuje javno. I kada mi govorimo o čuvenim međunarodnim listama uticajnih časopisa, nije to bez razloga uvedeno. Treba uvek imati računa da međunarodna javnost, ta naučna javnost ima već izgrađen stav i sud šta predstavlja odgovarajuće vredno delo, šta predstavlja odgovarajuće društvo za tako vredno delo. Gospođa Jovanović je na, čini mi se, načelnoj raspravi pomenula jednu drugu važnu stvar, a neposredno je vezana za ovo, da li to što se određeni broj puta nešto ponavlja ili pojavljuje, da li određeni broj citata, kako je tada rekla, predstavlja nepobitan dokaz da je reč o vrednom delu, da je reč o nesporno važnom rezultatu koji zaslužuje da bude posebno vrednovan, uvažavan, da mu se odaju počasti? To je dosta zanimljivo pitanje i moram da priznam, zamislio sam se malo nad tim. Nekoga možete citirati ne samo zato što želite da ukažete koliko je važno njegovo ostvarenje i koliko je on u pravu. Neretko se dešava da su često citirani oni koji su napravili grešku, da su privukli pažnju upravo time što su napravili grešku i da ih masovno citiraju svi oni koji pokazuju da su u nečemu pogrešili. To može da se vrlo jasno razume i da se napravi paralela između naučnog rada i bilo kakvog javnog odjeka na račun bilo kog rezultata ili poteza. Evo, da napravimo paralelu sa političkom scenom. Da li je zbog toga što se grabio i rukama i nogama, primera radi, Boško Obradović postao značajniji u političkom smislu? Pa, nije nikada, upravo se suprotno desilo. Znate i sami, dame i gospodo narodni poslanici, koliko se očajnički trudio taj čovek da dođe u medije, da bude pod svetlima reflektora, da ga pominju što više, da citiraju njegove mudre misli, i to, između ostalog, a time postigao sve upravo suprotno od onoga što je želeo. Što se više u medijima pojavljivao, što je više prostora dobijao u onima koji su bili raspoloženi da njegove mudre misli podele sa ostatkom sveta, to je tonuo sve dublje. Vidite, rezultat je takav da ne moram da ga objašnjavam ja nešto posebno gde je Boško Obradović danas, odnosno kako se visoko kotira na političkom nebu Srbije. Nema više ni poslaničke grupe, nema više, izgleda ni pokreta, ni stranke. A i oni, pominjali smo ih danas, koji su mu najverniji, pominju se danas kao najviše razočarani u njega lično. Dakle, to vam je siguran dokaz da biti mnogo citiran ili mnogo pominjan od strane drugih ne mora samo po sebi da bude dobro, niti da predstavlja bilo kakvo priznanje. Ali, transparentnost jeste nešto što svi treba da uvažavamo, u svakom smislu, i kada je reč o naučnom radu i kada je reč o politici. Jer, kada se nešto, što bi rekli ovako prostim, razumljivim jezikom, pokaže crno na belo, kad se obelodani, onda je tu najmanje prostora za bilo kakve nedoumice, pristrasna tumačenja ili bilo šta tome slično. Kad pokažete čoveku šta je izgovorio pre godinu, dve ili pet, onda je teško prepričavati na šta je mislio kada je to rekao. Kada pokažete čoveku kakav je rezultat objavio javno ili šta su o njemu drugi rekli, tu su onda, što se kaže, posla najčistija, i kada je reč o naučnom radu, ali i kada je reč o radu bilo koje vrste. Pogledajte, primera radi, rad medija, ko danas najviše beži od transparentnosti? Ko danas najviše beži od toga da se pokaže crno na belo kako stvari stoje, kakvi su izveštaji napravljeni o njihovom poslovanju ili kakve su instrukcije davali svojim potčinjenima? Pa, upravo oni koji imaju najviše interesa da nešto sakriju, upravo oni kojima ne odgovara čist račun i kojima ne odgovara transparentnost, jer tako postupajući oni mogu da, kako to vole da kažu, spinuju, da tumače, da razvlače istinu i da je prilagođavaju na ono što je njima korisno. Uzmite primer televizije N1. Vi ste, gospodine Rističeviću, neretko govorili o tome da su oni skloni da stvari umesto da pokažu lepo, jasno, crno na belo, više daju neka svoja tumačenja i viđenja svega. Čuveni Hardingov izveštaj, o kom ste govorili, čini mi se da su prvo negirali sa te televizije da uopšte postoji bilo kakav izveštaj te vrste. Onog momenta kada se u našoj javnosti pojavila informacija da je sastavljen izveštaj u kom se na nimalo za njih pozitivan način predstavljaju i njihova profesionalnost i njihova objektivnost i način kako obavljaju svoj posao i kako brutalnom kampanjom pokušavaju da se politički mešaju u život u Srbiji, prvo su rekli – ne, takav izveštaj ne postoji. A, onda su rešili da prihvate da postoji i to priznaju, ali da ga kriju kao zmija noge. Mi danas imamo raznorazna tumačenja i priče koje dolaze od strane njihovih urednika da to što je objavljeno u štampi kao sadržaj tog izveštaja nije tačno, da to što su drugi rekli na temu tog izveštaja ne stoji, ali kad ih pitate – pa, dobro, dajte taj izveštaj, objavite ga, pokažite celom svetu šta je u njemu zaista napisano i onda više nikakve nedoumice nema, onda će svi znati šta je prava istina. Odgovor je uvek isti – a, ne, ne, mi nećemo da objavimo taj izveštaj. A, zašto neće da ga objave ako im ide u prilog? To je zanimljivo pitanje, zanimljivo pitanje za razmišljanje. Zbog toga je ta transparentnost važna. Kad bi oni to objavili, onda bi se vrlo lepo videlo da li su oni koji su njih ocenjivali smatrali da su objektivni, da li su smatrali da su veliki profesionalci u pitanju, da li su smatrali da obavljaju svoj posao časno i savesno ili su možda nalazi izneti u tom izveštaju potpuno drugačiji. To bi mogli da vidimo vrlo jednostavno, ako bi oni zaključili da je za javnost korisno da se sa sadržajem tog izveštaja upozna. Za sada to izbegavaju na sve moguće i nemoguće načine. Zanimljivo je pitanje zašto to rade? Druga stvar, koliko se s druge strane neprijateljski odnose prema svakoj situaciji u kojoj se pokaže transparentnost, u kojoj se pokaže crno na belo da ljudi više ne moraju ničijim tumačenjima da veruju, nego da svojim očima lepo pogledaju šta je neko rekao, napisao, kako i na koji način ocenio. Sećate se, nema tome puno, pre svega nekoliko dana, zamenik gradonačelnika gospodin Vesić objavio je jednu instrukciju, instrukciju koju su ljudi sa te televizije N1 slali svojim potčinjenim novinarima, u kojima bukvalno daju zadatke i zahtevaju da se politički obračunavaju sa predstavnicima SNS, konkretno tog dana na jednoj temi samim gospodinom Vesićem, gde je lepo crno na belo pisalo kako ih teraju šta da rade, na koji način da provociraju i šta je greh koji danas pokušavaju da ovi sa televizije N1 prebace na leđa gospodina Vesića u tome što je on kazao – evo, ovo su poslali ljudi sa N1, koji više ne mogu da trpe zulum i zamolili da se za ovo sazna, da ovo narod u Srbiji pročita i vidi. I on je to pokazao. Kako su reagovali ovi sa televizije N1? Prvo su opet negirali da je bilo šta od toga istina, pa su shvatili da to nije baš previše ubedljivo, priznali da to jeste autentična prepiska, ali, pazite sada ovog objašnjenja, u njoj nema ništa čudno, u njoj nema ništa sporno i ništa tu nije instrukcija i ništa tu nije kampanja i ništa tu nije neprofesionalno, ali ipak hoće da tuže, pazite, gospodina Vesića što je to objavio. Sad se mi nalazimo u jednoj zanimljivoj situaciji. Ako tu nema ništa sporno, ako tu nema ništa čudno, a što onda hoće da tuže nekoga zato što je to pokazao? Zašto njih strašno pogađa kada se zna za nešto što po njihovim rečima nije ništa ni čudno, ni sporno? Zbog toga kažem, to je zanimljiv odnos prema potrebi da se stvari tretiraju transparentno, da se pokažu crno na belo i da se ljudima stvori prilika za neposredan uvid, pa da donesu sami svoj sud. S jedne strane krijete nešto, za šta tvrdite da vam ide na korist, s druge strane, pokušavate da tužite onoga ko pokaže nešto za šta tvrdite da je najnormalnije na svetu. To je veoma čudno ponašanje, ali ne bismo razumeli koliko je to čudno ponašanje da nema prilike da mi govorimo o tome da je transparentnost važna i da nemamo dobrih primera, poput ove prepiske koja se pojavila zato što su neki ljudi na televiziji N1 zaključili da im je došlo preko glave. Dame i gospodo narodni poslanici, mi znamo da se oni najekstremniji vidovi ličnog interesa, onog interesa koji je vezan sa ozbiljnim novcem, a novcem koji se meri milionima evra, neposredno vezuju za sukob sa bilo kakvom transparentnošću u postupanju. Ne bi sigurno ni ova televizija, ni Junajted grupa, koja iza nje stoji, bila na taj način agresivna u svom postupanju, u skrivanju ili napadanju onih koji kažu da skrivanje nije u redu, da nema jasnog interesa koji se meri ovim ozbiljnim ciframa. Znate, kada se neko bavi medijskim poslom, a u isto vreme sedi u upravnim odborima kompanija koje se bave distribucijom u komunikacijama, vama je potpuno jasno da je tu reč o velikom i ozbiljnom novcu. Kada je reč o velikom i ozbiljnom novcu, onda ne postoje nikakve prepreke, ni moralne, ni karakterne, da se postupa i na čudan način, ako treba, samo kako bi se neki interes isterao. Zbog toga je važno voditi računa o transparentnom postupanju, o mogućnosti da se lišimo bilo kakvih sporednih tumačenja kada je reč o bilo čemu gde je potrebno doneti odgovarajući sud, kada je reč o odgovarajućim publikacijama ili vrednovanju rezultata, ali i kada je reč o vrednovanju političkih motiva i onoga što ljude na određene aktivnosti podstiče. Konkretno, kada je reč o ovoj vrsti interesa, dakle, pričamo o Draganu Šolaku, Draganu Đilasu i njima potčinjenim medijima, šta je tu motivacija? Mislim da je to potpuno jasno razumeti. Koliko je beše bio onaj ukupan prihod nekada siromašnog Dragana Đilasa, izmeren samo u nekoliko godina koliko je provodio na najodgovornijim državnim funkcijama? Stotine miliona evra. Ima li zanimljivijeg motiva da se postupa čudno, čak i ako to znači da se postupa potpuno nelogično i za ljude neshvatljivo? Mislim da je teško pronaći tako snažan motiv kada pričamo o Draganu Đilasu. Nisam primetio da ga nešto drugo u životu motiviše tako dobro kao tih više stotina miliona evra.
Hvala. Reč ima Ljubinko Rakonjac, pa onda Marijan Rističević. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Hoću samo da se osvrnem na nekoliko informacija, odnosno dezinformacija koje su objašnjenju prethodnih amandmana istakle kolege iz SRS i da kažem da to može dovesti do zabune u javnosti. Mislim da su to oni istakli iz nepoznavanja samog zakona. Ne bih pomislio da su to rekli iz neke loše namere, kao što je istakla koleginica Nataša, da naučno veće određuje i ocenjuje rad instituta. To je ministar jasno i definitivno rekao da to ne radi naučno veće instituta, nego da to rade nadležni matični naučni odbori, da je to jasno definisano u samom zakonu, ranije i sada, tako da predlažem da se taj amandman ne prihvati. Hoću da istaknem još jednu činjenicu. Nigde skoro, kao u naučno-istraživačkoj delatnosti, nisu jasno definisani kriterijumi za izbore u zvanja gde skoro svaki kandidat tačno zna da li ispunjava uslove za izbor u istraživačko ili naučno zvanje. Već na početku postupka postoje jasni kriterijumi i on jednostavno pokreće ili ne pokreće izbor u zvanje na osnovu samih parametara koji su jasno definisani. To sam rekao jedino iz razloga da ne bi stvorili zabunu u javnosti, da se to ne radi po utvrđenim kriterijumima i da se radi nezakonito, što nije tačno. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević, pravo na repliku.
Može li po ovlašćenom, jer za repliku ste zakasnili? [[Predsedavajući: Imate pravo na repliku.]] Dame i gospodo narodni poslanici, ponašanje N1 televizije, a posebno juče akademika Teodorovića je pre svega za kolegu Rančića. Jedino on može to da objasni na koji način su se ponašali Televizija N1, „Nova“, „S“, trinaest sportskih kanala, još neke lažne piratske prekogranične televizije koje ovoj zemlji ne plaćaju ništa, a navodno su prekogranične televizije i reemituju program. Ako ga reemituju, to je sada kao na ovom ekranu, ono što prikazuju u Luksemburgu, to mogu bez ikakvih izmena da prikažu u Srbiji. Međutim, to se ne dešava. Oni proizvode program u Srbiji, a ta televizija je meni rekla, napisala, odnosno vlasnik te televizije se drznuo da u ime REM-a da meni odgovor i da kaže da oni program organizuju, režiraju priloge, postavljaju reklame u Ljubljani. Međutim, slovenački regulator kaže da to nije tačno, da su oni registrovani, licencirani u Luksemburgu. Zato mislim da kolega Rančić treba da objasni ponašanje Jugoslava Ćosića i drugih sa te televizije. Da se razumemo, po meni mogu da emituju šta god hoće, ali moraju da se registruju u ovoj zemlji, jer emituju program iz ove zemlje. Ovo je spisak svih prekograničnih kanala koji pripadaju Junajdet mediji, odnosno SBB, Šolaku, Đilasu itd. Pogledajte, na tri strane, maleni Luksemburg ima televizija prekograničnih koji program emituju, reemituju u Srbiji. U Luksemburgu tog programa nema. Dakle, radi se o čistom radu na crnom, o piratskim medijima, a da ne bih zloupotrebljavao, javiću se i po amandmanu.
Hvala. Reč ima Nataša Sp. Jovanović.
Nije problem što se u ovu raspravu umešao kolega Rakonjac, ali jednostavno nije razumeo. Najpre, uopšte nisam rekao u svom izlaganju da naučno veće treba da vrši ocenu naučno-istraživačkog rada, već sam samo potencirala to, sa čime se ministar složio, da ti kriterijumi i ocena naučno-istraživačkog rada, a ko to radi, vi ste rekli, utvrđeno je ovim zakonom, moraju da budu usklađeni sa svim tim svetskim trendovima, jer nismo mi sami na planeti, pa moramo da se malo osvrnemo, a naročito pošto je čitavo društvo u procesu globalizacije, i na taj aspekt. Ono protiv čega je SRS, a to je naš amandman, evo da zna i kolega Rakonjac, a i da ne bude zabune, kako on reče, u javnosti. Mi tražimo, odnosno kolega Filip Stojanović, da se tačka 8. kod utvrđivanja nadležnosti naučnog veća koja kaže – obavlja i druge poslove utvrđene statutom instituta i ovim zakonom briše. Zbog čega? Zato što je bespotrebno da nešto što je utvrdio ovaj zakon se sada dodatno rešava statutom. Statut može da bude pretočen iz ovog zakona. Da ne bi, gospodine ministre, a mi to uvek radimo, ne znam da li ste primetili kod ranijih zakona, ima i kod drugih zakona, imali smo i Zakon o zdravstvu i da sada ne nabrajam, ovde više puta, to je uvek mogućnost za zloupotrebu. Navešću vam jedan primer, možda ne znate, u Kragujevcu na Medicinskom fakultetu, kako koji dekan dođe, status se menja ovako ili onako zato što je kod jednog nešto moguće po statutu, a kod drugog nije moguće. Prema tome, da ne bi došlo do takvih zloupotreba, smatramo da izričito statut treba da bude definisan na osnovu zakona, odnosno njihove nadležnosti i poslovi, a ne da oni izmišljaju toplu vodu, jer znate nekada će nekome nešto da zatreba. Imate lične situacije, na nekim drugim isto. Skoro sam razgovarala sa našom uvaženom sugrađankom iz Kragujevca, profesorkom Aleksandrom, koja je u Odboru za akreditaciju visokoškolskih ustanova, poznajem je dugo, jer moje prvo zaposlenje je upravo bilo na Mašinskom fakultetu u Kragujevcu kada sam davnih 80-tih godina bila urednik, možda će vam biti čudno, ali zaista je to bio časopis koji je imao neku svoju naučnu vrednost, časopisa „Motori i motorna vozila“ kod pokojnog akademika Simića. Pričale smo o tome kakva se to stvorila rašomonijada zbog svega onoga što se dešavalo u Kragujevcu i našem rektoratu i univerzitetu sa raznoraznim statutima i bahatostima pojedinih čelnika. Ne samo ove poslednje afere, nego ima toga unazad 20-30 godina. Mi pričamo za naš grad. Da to ne bi bio slučaj, onda treba precizno i lepo da se definiše šta oni mogu, a šta ne mogu, i da samo ono što je iz slova zakona pretoče u statut.
Hvala, koleginice Jovanović. Po amandmanu se javio Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad smo već kod istraživanja, nabavite mi tu naučno-istraživačku grupu a da to ne bude Teodorović, ovaj falš. Uzmite, nemojte se smejati, na društvenim mrežama naći ćete njegovu izmenu. Zamislite srpskog akademika, da se prekrstim i levom i desnom, nađite srpskog akademika, zamislite bilo kog akademika bilo koje zemlje da izjavi da treba se odjaviti sa pretplate "Telekomu", dakle, srpske kompanije, odjaviti se kao pretplatnik i preći na SBB, odnosno "Junajted mediju", "Junajted grupu" koja je vlasništvo Dejvida Petreusa, bivšeg šefa CIA-e i bivšeg komandanta vojnih snaga u Avganistanu. I da još kažem da je Kameron Manter bio savetnik u SBB-u. Dakle, to su oni koji su zajedno sa žutima doveli SBB u privilegovan položaj, koji zauzima preko 50% medijskog tržišta. I zamislite srpskog akademika koji iz budžeta prima platu, u koji je "Telekom" uplatio 150 miliona evra, koji kaže - odjavite se sa državne kompanije iz koje, pomoću koje i ja primam kao akademik platu i prijavite se za Šolakove, Đilasove i Petreusove džepove. Zamislite tu vrstu moralne mizerije, kad tako moram da nazovem jednog akademika, a moram. Dakle, neću upotrebljavati izraze koje je upotrebljavao gospodin Atlagić. I ovo je bilo preoštro, ali sam morao. Gledajte sad da mi nađe neko i istraži kako je moguće da REM, koga je verovatno Šolak svojevremeno kupio, Đilas i ekipa, kako može da mi odgovori u ime REM-a zainteresovana strana "Adria njuz", vlasnik N1 televizije i "Junajted grup"? To je kao kada bi kozu pitali da li je jela kupus, a ona odgovori, postavite pitanje nekome ko kontroliše kozu da li je koza pojela kupus, a on ti ne odgovori, već koza odgovori - ne, ja nisam jela kupus. Tako je i "Junajted medija", "Junajted grupa" i "Adria njuz" odgovorili da je N1 televizija koja reemituje program iz Ljubljane. Kažu da se tamo pravi sadržaj, prilozi, reklame, itd. Da vas podsetim da oni nisu registrovani ovde zato što su, navodno, prekogranična televizija. Ne plaćaju naknadu za emitovanje u ovoj zemlji, Sokoj-u, nikom ništa ne plaćaju, porez na reklame, ništa, zato što je, navodno, prekogranična televizija. Oni su televizija na crno. Oni meni odgovore da oni taj sadržaj prave u Ljubljani. A onda, gle čuda, Jugoslav Ćosić tuži Vesića zbog mejla iz koga se vidi da se sadržaj, uputstvo daje svojim zaposlenima, da se sadržaj očigledno pravi u Beogradu. Znači, on iz luksemburške kompanije se žali na medijsku scenu u Srbiji. Pa, izvini, ti smeš iz Luksemburga da emituješ, reemituješ samo program koji se istovremeno emituje u Luksemburgu, bez izmena reklama, sadržaja, priloga, itd. To kaže Zakon o elektronskim medijima, to kaže Prekogranična konvencija Saveta Evrope, to kažu Zakon o oglašavanju itd. Sve te zakone krše i pune džepove Đilasu, Šolaku, koji vozi falkon od rupe, golf rupe do rupe. I onda on tuži Vesića i kaže - vi ste otkrili kako ja dajem uputstvo ovde u Beogradu, što je očigledno da se snima program ovde, da se emituje odavde, da je to lažna prekogranična televizija, da umetanje programa, reklama itd. ugrožava domaće medije koji nisu u istom položaju jer plaćaju naknadu za emitovanje, ovi ih ugrožavaju reklamama, i još nešto - te lažne prekogranične televizije, spisak sam imao ovde, dobijaju od SBB-a iz pretplate ovih građana i po tri evra po korisniku, pa dva miliona i 700 hiljada i tako se novac iz Srbije ispumpava preko lažnih prekograničnih kanala, Đilasovih, Šolakovih, napolje. I dok "Telekom" pravi dobitak od 150 miliona, odakle i mi primamo platu, uplaćuju u budžet, i Teodorović, dotle SBB, navodno, ima gubitke. A kupuje ga kompanija za 2,6 milijardi. Kako neko na zapadu daje 2,6 milijardi za nekog gubitaša u Srbiji? Zato što znaju kako se ispumpava novac, a ispumpava se više stotina miliona evra godišnje. Na šteti su i građani, a na šteti su i domaći mediji koji se guše na ovakav način i ovim ponašanjem. Kad tuži, on kaže da je legitiman da tuži, ali kad tuže N1 televiziju, znate šta napiše njihov advokat? Napiše da oni nisu pružalac medijskih usluga, da nisu registrovani u APR-u, da nisu registrovani u REM-u kao naš domaći elektronski mediji i da oni ne mogu da se tuže. E, takvo ponašanje je za osudu i ja tražim od REM-a da mi više ne dostavljaju odgovore "Junajted grupe", "Junajted medije" i "Adrija njuz", vlasnika ovih lažnih prekograničnih kanala, da jednom počnu da rade svoj posao i da narede kablovskom operateru da isključi sve medije koji rade na crno, bilo da oni pripadaju Šolaku ili bilo kom drugom i da na takav način sve medije dovedu u ravnopravan položaj. Oni imaju ovlašćenje za to i vreme je da počnu to da koriste. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Reč ima, po amandmanu, dr Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovana gospodo narodni poslanici, s obzirom da me je kolega Rističević prozvao da objasnim rad televizije N1, a takođe i kolega Orlić, dužan sam da to i uradim. Naime, televizija N1 je televizija koja se služi strahovitom manipulacijom. Znači, jedna manipulativna televizija koja bazira na činjenici odnosno na definiciji koju je čuveni empirista iz Engleske Džon Lok rekao, da ničega nema u razumu što prethodno nije bilo u čulima. Šta to znači? To znači da mi okolinu ili našu objektivnu stvarnost doživljavamo isključivo preko svojih čula, ali naša čula, moraćete da priznate da nisu savršena. Na primer, kako mi vidimo da se dve šine u daljini spajaju kada je to apsolutno prirodno nemoguće? Zašto ovo govorim? Na svakoj vežbi iz psihologije pušta se jedan film. Taj film ide ovako. Ulicom ide jedna divna doterana gospođa trotoarom, a iza nje ide jedan neugledni muškarac, jedan klošar. Jednog trenutka taj klošar se baca na tu ženu i sklanja je sa trotoara, oborivši je u travnjak. Film se tu prekida. Poštovana gospodo, narodni poslanici, šta ćete pomisliti o prvom delu ovog filma? Znam šta ćete reći, da je to jedan siledžija, da je to jedan uličar i da njega treba strpati u zatvor. Međutim, to nije kraj, film se nastavlja dalje. Taj klošar vidi da sa drugog sprata leti betonska žardinjera direktno na tu gospođu i da će je ta žardinjera usmrtiti. Znači, on se baca na nju i sklanja je od sigurne smrti. Šta ćete sada reći? Reći ćete da je on spasioc, a ne čovek sa nepristojnim ponašanjem. Zašto sam vam ispričao ovaj ogled iz psihologije koji se uči na prvoj godini predmeta psihologije? Zato što „N1“, kada počinje svoj „Dnevnik“, ovako saopštava vest – danas je u 50 gradova održan protest „Jedan od pet miliona“. I tu je tačka. Tu je prvi deo onog filma. Ali, neće da kaže onaj drugi deo – u Gračanici jedan protestant, Rada Trajkovivić, u Vladičinom Hanu tri, u Vranju pet, u Nišu 25, u Beogradu 35. Kad podvučete crtu, njih ima 225. Znači, prava vest je da na tim protestima učestvuje mali broj protestanata. To je prava vest koja vam potvrđuje ovaj ogled iz psihologije o kojem sam govorio. Znači, podvlačim, oni se služe jednom manipulacijom i tako građane Srbije dovode u zabludu. Mislim da sam, gospodine Rističeviću, objasnio.
Hvala, dr Rančiću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu. Izvolite.
Bez obzira što sam bio prozvan, može i po amandmanu. Dragi moji gledaoci, pre svega, ja nemam ništa protiv da „N1“ emituje program. (Narodni poslanik dobacuje.) Ne, gledaće pre ili kasnije. Nemam ništa protiv da „N1“ televizija emituje šta god hoće, čak i te neistine, čak i da manipuliše. Ali, za početak i „Nova S“, koja kaže da je ona samo promenila ime sa „TOP TV“, međutim „TOP TV“ je odjavljena sa dozvolom još 28.11. Još nije utvrđeno gde je „Nova S“ registrovana, da li u Hrvatskoj, da li je ona u Luksemburgu. Znači, nemam ništa protiv. Šta god govorili o meni, izvolite, emitujte šta hoćete, ali samo za početak da svi mediji budu dovedeni u jednak položaju. Zamislite da sad svi naši mediji počnu da glume prekogranične medije i da ništa ne plaćaju u budžet, ni poreze, ni naknade REM-u, RATEL-u, SOKOJ-u, itd. Šta bi onda bilo sa medijskom scenom, kad je to pravo uzelo dvadeset i nešto televizija, registrovale se u malenom Luksemburgu 23 televizije koje reemituju program u Srbiju. Ali, reemitovanje znači sledeće, da program koji ide u Luksemburgu, istovremeno ide u Srbiji. To znači da je Olja Bećković bila u Luksemburgu, njeni gosti su bili u Luksemburgu, kamermani su joj iz Luksemburga, režija je iz Luksemburga, televizija je licencirana u Luksemburgu i sve što gledaoci u Luksemburgu gledaju, gledaju i gledaoci u Srbiji. To je reemitovanje. Na to imaju pravo, niko ne spori. Ono što ja sporim je lažna, piratska prekogranična televizija koja služi da se pare ispumpaju pretplatnika u Srbiji, „SBB-a“, i da se reklamama, koje su takođe neovlašćeno umetanje, ugrožava rad domaćih televizija, koje sve to plaćaju i žive od tih reklama. Znači, uzeli su im praktično hleb iz ruke. Ja tražim da budu svi u jednakom položaju i zato sam svojevremeno predsedniku Komisije za zaštitu konkurencije to i preneo, da očekujem i od njega da zaštiti domaće medije od lažnih prekograničnih. Zamislite sledeće, da sad mi osnujemo fiktivnu televiziju u Srbiji i odemo u Francusku, to je najbliže Luksemburgu, zakupimo neki prostor i počnemo da emitujemo program, koji ne emitujemo u Srbiji, i kažemo – mi smo prekogranični kanal iz Srbije i emitujemo program, još protiv Makrona sve. Zamislite koliko bi trebalo, i emitujemo francuske reklame, uzimamo hleb francuskim medijima, itd. Zamislite, dragi moji gledaoci koji ovo gledate, zamislite koliko bi mi trajali u Francuskoj? Koliko bi trebalo vremena da oni iskoriste Sporazum o prekograničnim televizijama, Konvenciju Saveta Evrope, itd, da kažu – vi ste prekardašili? Ja mislim da mi ne bi dočekali 48 sati. Svi bi bili spakovani u neki mardelj, u neku Bastilju, platili gastronomske kazne, ko zna kad bi videli slobodu. Ja ne tražim da… Pazite još nešto, „N1“ televizija, koja je registrovana u Luksemburgu, se žali na medijsku scenu u Srbiji. Pa stani, vi samo reemitujete, nemate nikakav problem, sve što je u Luksemburgu treba da dođe ovde. Što se vi žalite na uslove, kad ne radite, kad vam radna snaga nije u Srbiji, kad ne emitujete program iz Srbije, već ga reemitujete iz Luksemburga? Evropska komisija, oni su to izlobirali. Odu kod…(ne razume se) izlobiraju i onda u izveštaju Evropske komisije stoji kako mi ugrožavamo, u korist državnog operatera, „SBB“, što je apsolutno netačno, sasvim je obrnuto. Onda još kažu – sloboda medija, uvršten deo koji je „N1“ televizija napisala da se uvrsti u Evropsku komisiju. Još se oni time ponose. Čekajte, jeste li vi iz Luksemburga, iz Ljubljane ili ste iz Srbije? Jednom se opredelite. Zato sam tražio da to psihijatar objasni, jer su to višestruke ličnosti koje rade i vode tu televiziju, ja to drugačije ne mogu da objasnim. Dakle, jednostavno oni uzimaju hleb domaćim registrovanim medijima i tome jednom moramo stati na put. On tuži Vesića zato što mu je otkrio način na koji on organizuje program u Srbiji, a tvrdi da je prekogranična televizija. To je naprosto neoprostivo. Jel se zalažu za vladavinu prava, još oni kažu da nema dovoljno vladavine prava u Srbiji. Pa i nema kada oni izigravaju zakone. Daj da jednom stavimo tačku na taj kriminal, da taj kriminal ne stavi tačku na državu. Hvala.
Hvala kolega Rističeviću. Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite prof. Bojiću.
Hvala gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman se odnosi na član 72. stav 2. ovog predloga zakona, gde se posle reči ličnosti zapeta zamenjuje tačkom, a ostatak teksta briše, uz obrazloženje da Zakon o zaštiti podataka o ličnosti mora da se poštuje dok je na snazi bez obzira na male nedorečenosti, nejasnoće u tom zakonu. Zašto ovakva mogućnost ne postoji recimo kod Zakona o jedinstvenom biračkom spisku? Ja nauku i obrazovanje pišem velikim slovima i stavljam znak jednakosti između njih i reči razvoj. Tako se uostalom naše ministarstvo i zove. Imam primedbu na nepotrebnu i prekomernu upotrebu reči stranog porekla, posebno u svetlu činjenica kad naš maternji jezik za njih ima adekvatne izraze. Ovde bi se ograničio na agencija, zar nije lepše poslovnica, akreditacija, srpska reč ovlašćenje, a posebno dozvola za pozajmicu, licenca. Moram ovde da istaknem da se dosta u Narodnoj skupštini, što od narodnih poslanika, što od nekih predstavnika Vlade čuje često okej. Ja ne znam šta im znači to okej, ali kao lingvista znam da to nije srpski izraz. U nekoliko stvari smo saglasni, a to su da su nauka i istraživanje put ka modernoj Srbiji. Nauka nije, niti može biti poseban interes, niti opšte dobro, ona je i jedno i drugo i tako je treba tretirati. Svaki pomak u nauci je doprinos naučnoj baštini sveta. Mora da se shvati da nauka i obrazovanje mogu više da učine za društvo nego li politička moć, ideološki ili stranački stavovi, inostrani modeli i mediji. Fali nam kohezija, sinhronizacija i harmonija naučnih resursa, naravno i nešto novca. Hvala.
Hvala prof. Bojiću. Na član 80. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Da li neko želi reč? Na član 84. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, u oblasti nauke i istraživanja godinama unazad su se nagomilali problemi i prisutno je veliko nezadovoljstvo među naučnicima. Pored objašnjenja ministra i hvale ovog predloga zakona, mi srpski radikali smatramo da nikakvih značajnih rezultata neće biti. Ovakvim predloženim zakonskim rešenjem se neće sprečiti odliv kadrova, naprotiv samo će se ubrzati i dati podstrek mladim naučnicima da napuste Srbiju. Dokle god ne shvatimo da se ulaganjem u nauku višestruko vraća, neće biti pomaka i pozitivnih rezultata. Budžet za nauku u 2018. godini u odnosu na 2017. godinu je povećan za 15,2% i očekuju se znatna dodatna sredstva u 2019. godini, i to je ono što je dobro, jer ulaganje u obrazovanje i nauku je najbolji način investiranja u budućnost. Zato, nauka mora da ima stabilnost u finansiranju, jer jedino tako nećemo biti zemlja zvanja i lažnih diploma, već ćemo biti zemlja znanja. Vi ste ovim predlogom u delu koji se odnosi na istraživače definisali koja se lica smatraju istraživačima, zatim, zvanje istraživača itd, da ne nabrajam, a u članu 44. na koji smo podneli amandman, a koji se odnosi na izbor, odnosno reizbor u naučno zvanje, intervenisali smo u delu odlučivanja komisije o izboru, odnosno reizboru kandidata u zvanje viši naučni saradnik i izboru i zvanje naučni saradnik. Naime, vi ste predložili da je komisija dužna da odluku donese u roku od 90 dana od dana prijema predloga odluke sa dokumentacijom. Naša intervencija je da se rok skrati i da se ta odluka donese u roku od 60 dana, jer smatramo da nema nijednog opravdanog razloga za ovako dug rok za izbor ili reizbor kandidata u zvanje višeg naučnog saradnika. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Vezano za, ja se potpuno slažem, za opravdanu brigu za mlade koji treba da ostanu u Srbiji i šta sve možemo da uradimo da ih na pravi način motivišemo da upravo tako i učine. Neka od rešenja, naravno, tiču se i neposredno ovog zakona, i mi smo o njima već govorili i ranije. Dakle, samo uvođenje institucionalnog finansiranja pruža tu vrstu sigurnosti, sigurnosti koje nije bilo do sada, jer znate već tu priču, da ne ponavljamo detalje, bili su neposredno vezani svi dohoci, odnosno prihodi, mladih ljudi za projekte na kojima su angažovani. Onog momenta kada se projekat završi, a logično je da se u nekom trenutku završi i da krene novi ciklus, postavlja se pitanje šta dalje. Nastavi li si finansiranje po postojećem modelu, to znači konkurišete, dobijete, ili ne dobijete, a svi znamo da mnogo toga je prosto bilo deljeno zato što je alternativa bila da se ostane negde bez prihoda u potpunosti i koliko to sve dalje ima smisla, da ne ponavljamo celu priču. Na ovaj način neće ta egzistencija biti pod znakom pitanja. Ovo je zbog toga podržano od strane svih ljudi koji su neposredno angažovani u ovom sektoru. Dakle, ljudi koji se bave naukom, koji se bave istraživanjima rekli su – ovo je stvarno svaka čast na predlogu, ono što je nama trebalo godinama unazad. Ta vrsta sigurnosti dolazi s jedne strane, s druge, naravno, prilika da imate motivaciju, da se takmičite, da se trudite da budete bolji, jer znate da će to biti na odgovarajući način vrednovano. Kada imamo zaista pravu kompeticiju prilikom konkurisanja za projekte, onda se vi zaista trudite da budete bolji, jer znate, da, to vam omogućava da imate dodatne prihode, mimo ovih bazičnih, koji, kažem, tu sigurnost obezbeđuju da imate i više. I to više naravno da bude upotrebljeno sa pravim smislom i da bude upotrebljeno na pravi način, za one koji zaista imaju dobre predloge, koji zaista imaju rešenja koja vrede i koja će biti korisna ne samo njima lično i institucijama u kojima su angažovani, nego i društvu kom pripadaju, dakle, da Srbija najzad plaća ono što Srbija može da koristi na dobar i pravedan način. Druga stvar je, naravno, šta ti ljudi treba da očekuju, mladi ljudi, kada je reč o nekom ukupnom standardu. I o tome smo mi govorili. Prosečna plata raste, i to je jedna od stvari na koje je Vlada koja je nedavno zabeležila dve godine rada, a koja predstavlja dobar kontinuitet u odnosu na vlade koje je lično predvodio Aleksandar Vučić ponosna s razlogom. Preko 460 evra prosečene plate, kada se uporedi sa prosečnom platom kakva je bila u vreme bivšeg režima, to predstavlja značajnu razliku. Mi poredimo, dakle, 460 koje rastu, koje će, ja sam uveren, jako brzo dostići onih čuvenih 500 evra o kojima se u javnosti često govori, sa iznosom koji je bio nekih 330, 340 evra. Govorili smo o tome, prosečnom rastu penzija od preko 12%, o tome da mi i ove godine, kako stvari stoje, imamo dobrog prostora da idemo na nova povećanja, uključujući naravno i povećanja plate, uključujući naravno i povećanja plate baš u resorima poput obrazovanja ili zdravstvene zaštite. To su, dakle, pravi odgovori na potrebe mladih ljudi i na njihova očekivanja od Republike Srbije, odnosno života u Srbiji i da im se omogući da mogu da na pravi način reše svoje stambeno pitanje, naravno. Jako je važno, naravno, i kakve su ukupne prilike u zemlji. Dakle, zemlja koja se bavi razvojem svoje ekonomije, zemlja koja vodi računa o tome da su mir i stabilnost preduslov za svaki ekonomski napredak, to je zemlja koja zna šta radi, to je država koja obezbeđuje sebi neophodnu bazu da može da napreduje. Mir i stabilnost, kao preduslov svakog napretka u ekonomiji, naravno ekonomiji na kojoj se radi i koja se na pravi način razvija. Suprotno ponašanje, sve ono što je suprotno održanju mira i stabilnosti, upravo tera mlade ljude iz ove zemlje, upravo čini da ona ne bude uspešna, upravo predstavlja sabotažu ili miniranje, ako hoćete tako, svega onoga što ozbiljni ljudi žele da urade i što mogu da pruže. Kada to kažem, ja na primer mislim na Boška Obradovića ponovo. Govorili smo o tom čoveku. Taj čovek, kaže, oni, dakle, ta tzv. opozicija, sve sam bivši režim, naravno, dakle, ta ubedljivo agresivna manjina kaže, oni nenasilno traže da se normalizuju mediji, što bi značilo da se upodobe onome kako oni smatraju da svi u ovoj zemlji treba da rade, da se normalizuju, dakle, njihovim nakaznim kriterijumom, upodobe izbori i Skupština, a ako vlast neće da njima izađe u susret, ako neko njih neće da sluša i povinuje se njihovim zahtevima, šta kaže Obradović? Sudiće ulica. Kaže – izbori će biti na ulici i neće više biti nikakvih izbora, ovakvih ili onakvih. E, vidite, ovo je direktan napad na mir, na stabilnost. Kada neko ovako nastupa i ovakve poruke šalje, a naravno da ih šalje zato što mi znamo da je reč o običnim klasičnim siledžijama, o ljudima koji su paradirali noseći vešala ili upadali sa motornim testerama u javni servis, i ne očekujemo mnogo bolje od ljudi. Treba da se zna da ovakvi ljudi sabotiraju sopstvenu zemlju, utiču na svakog investitora koji želi ovde da dođe, jer kad pogleda kakve se stvari pominju u javnom narativu, oni će reći – ne znam ja šta može da se očekuje u toj državi, bolje da ja ne odlazim tamo. I takvi ljudi, u krajnjoj instanci, teraju mlade iz ove zemlje. Zbog toga je bitno, s jedne strane, čuvati mir, čuvati stabilnost, izgrađivati ekonomiju, a sa druge strane, čuvati narod u ovoj zemlji, a pre svega mlade, od ovakvih ličnosti koje ne mogu da donesu dobro ni sebi ni drugima, eventualno samo svojim gazdama, konkretno Boško Obradović Đilas Draganu. Ali kakva je sreća od ljudi koji su uspeli da dodatno ubace u svoje inače prepune džepove, ako je cena za to devastacija i propadanje čitave jedne države? Mi smo to u Srbiji baš od tog Đilasa i njemu potčinjenih, Obradovića, nažalost imali prilike svojim očima da vidimo kako izgleda. Što kažu – bilo, ne ponovilo se.
Hvala, dr Orliću. Na član 91. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 91. ovog Predloga zakona gde smo tražili brisanje reči: „ponovnog“, sa obrazloženjem da je ponovno sticanje postojećeg znanja i reizbor pleonazam. Ovim amandmanom smo izvršili samo jezičku korekciju. Predloženi zakon uređuje jednu delatnost koja je od opšteg interesa, samim tim i od posebnog značaja. Predlagač zakona uređuje sistem nauke i istraživanja, što je delimično tačno, jer se deo toga nalazi i u drugom zakonu istog ministarstva. Ovaj zakon i set prosvetnih zakona treba tretirati kao integralnu celinu gde su se obrazovanje i nauka delatnosti koje nužno moraju da doprinesu sveukupnom razvoju Republike Srbije. Ovaj predloženi zakon ne može da nosi epitet „sistemski“, jer postoji Zakon o visokoškolskim ustanovama koje obavljaju naučno-istraživačku delatnost, što pokazuju članovi 35, 55. i 65. ovog predloga zakona. Osnovni cilj za donošenje ovog zakona, kako piše u obrazloženju, je promena modela finansiranja, što bi značilo da je njegova suština finansiranje naučno-istraživačke delatnosti. Ranije je nauka podržavana sa jakim ideološkim motivima. U prirodnim naukama smo se junačili i jednačili sa svetom, a u društvenim naukama sve je bilo stvar individualnog. U prošlim vremenima bilo je manje prisutno ono što je danas slučaj u nauci, da postoji mnogo titula iza kojih ne stoji znanje i tzv. naučnika koji su veoma čudnim putevima dolazili do fakultetskih diploma i doktorata. Tako da, danas ima mnogo zvanja, a malo znanja. Hvala.
Hvala, kolega Despotoviću. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Na član 107. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, gospođo Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo i na član 7. Predloga zakona podneli amandman. Ovaj član se odnosi na finansiranje nauke i istraživanja. Mi smo i u prethodnim diskusijama ukazivali na to koliko je neophodno ulagati u ovu oblast i da je potreban jedan ozbiljan budžet za nauku i istraživanja. U prethodnom periodu mladi naučnici u Srbiji su postizali zavidne rezultate i pored jako lošeg obrazovnog sistema i veoma malo novca sa jednim skromnim budžetom oni su postizali zavidne rezultate. Pitamo se kakve bi tek rezultate postizali da je budžet za nauku bio veći. Zato pitanju finansiranja morate da pristupite na jedan ozbiljniji način i ne samo finansiranju nego i na sva druga pitanje iz ove oblasti i da sprečite, na taj način da mladi i talentovani ljudi iz Srbije odlaze i da na vreme uočite i otklonite sve probleme iz ove oblasti. Mi smo amandmanom na član 107. Predloga zakona tražili da se tačka 6. iz 1. stava briše. Ona se konkretno odnosi na sredstva za finansiranje i naučno istraživačke delatnosti iz drugih izvora i vi ste ovde u prvih pet tačaka jasno naznačili koji su to drugi izvori iz kojih se obezbeđuju sredstva za finansiranje ove delatnosti, tako da smatramo da je tačka 6. potpuno nepotrebna. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Na član 108. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, gospodine ministre, u ime SRS podneo sam amandman u odnosu na član 108. predloženog zakona, gde SRS predlaže da se u odnosu na član 108. stav 1. tačka 6. briše, zbog toga što nije precizirano sredstva za druge troškove naučno-istraživačkog rada. Po našem mišljenju ta sredstva bi trebala da budu precizirana, navedena, kako bi mogli da znamo koja su to sve druga sredstva za koja treba izdvajati pare iz budžeta. Ono što bih hteo da naglasim kada je u pitanju više i visok obrazovanje, mi u Srbiji imamo inflaciju lažnih doktorata, lažnih menadžera. Ovde u ovom parlamentu sede ljudi koji su završili pravne fakultete, ekonomske fakultete, medicinske i druge, dakle fakultete koji su završili i stekli naučno-istraživačka znanja i fakultetsko obrazovanje na državnim fakultetima. Zamislite sada šta u Srbiji može da se desi, a to će u sudskoj praksi biti i zabeleženo. Imate akreditaciju pravnog fakulteta, na tom fakultetu završe fakultet za osam meseci, u toku jednog semestra polože pet, šest ispita, za dve, tri godine, što bi se reklo, nisu ni pohađali nastavu, a pitanje ko im predaje, stiču diplome fakultetskih obrazovanih ljudi i taj koji je tako završio fakultet kupujući diplomu na livadi i pod šatorom, taj će sutra biti sudija. Znate kakav će to biti sudija? Sudija koji neće znati da napiše presudu, neće znati da razmotri bilo koji zakon, jer ga neće naučiti. Njega tamo nema ko da nauči, a imamo tada u našoj državi inflaciju tih i fakulteta i tih stručnjaka i tih, da kažem, naučnika koji u ovoj Srbiji mogu samo da nanose štetu i da narušavaju, pre svega, jedinstvo sistema visokog i višeg obrazovanja.
Hvala, kolega Jojiću. Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite, po amandmanu.
Uvek zanimljiva tema, to pitanje kvaliteta odgovarajućih diploma, odnosno zvanja. Odavno se ta debata vodi u našoj zemlji i mislim da nije ništa manje tačna tvrdnja koja je izrečena negde pri samom početku, da ne postoji odgovarajuća garancija, u smislu institucije koja izdaje određenu diplomu, ili ako hoćete bilo kakav sertifikat, koja može sto posto da garantuje da je onaj kome je izdata vrhunski stručnjak. Dakle, koliko god neko želeo da možda ospori, a ja mislim da greši svako ko to radi automatski, odgovarajuću diplomu koju izdaje, recimo privatni univerzitet, jednako greši onaj koji tvrdi da ako je reč o državnom, mora biti reč o suvom kvalitetu. Mnogo toga jeste do samih institucija, ali većina je i dalje do samih ljudi, odnosno studenata o kojima je reč. Onaj ko hoće da radi ozbiljno, ko hoće da radi marljivo, ko hoće da se usavršava i da stiče znanje, on može dobru priliku koja mu se ukaže da iskoristi na svakom mestu na kom mu se ta prilika ukaže i može sutra da bude dobar profesionalac u poslu u kom je odlučio da se bavi. Ja sam sretao ljude koji dolaze iz sveta, onih koji su studirali na privatnim univerzitetima i koji su studirali na državnim univerzitetima i znam da sam sretao, kako vrhunske stručnjake i među jednima i među drugima, tako i ljude koji, možda i ne mogu da se pohvale baš nekim prevelikim znanjem, nezavisno od toga gde su bili. Dakle, pre svega, odgovornost je tu na pojedincu. Šta može da učini sistem sa svoje strane? Može da stvori onaj okvir koji je pošten prema svima, pa ako imate ustanovu koja je dobila tu čuvenu akreditaciju ili ako ćemo je nazvati nekom drugom rečju koja više odgovara duhu našeg jezika, ne znam, dajte predlog slobodno, čuli smo neke danas, dakle, ima potvrdu od države da može i treba da radi, onda je nekorektno posle toga postavljati pitanje da li je to uverenje koje je ta ustanova izdala odgovarajuće ili nije, nekorektno prema svim onim studentima koji su verovali onome koji je dao tu akreditaciju, upisali studije da im se naknadno kaže - to možda i nije baš bilo toliko dobro i toliko vredno. S druge strane, da se da odgovarajući okvir onome ko od sutra treba da bude poslodavac, da bira onoga ko mu najviše odgovara. Koga će birati? Pa, naravno, onoga ko je najkvalitetniji. Kada govorimo o tržištu, a mi često govorimo o tržištu u ovoj sali, ono koje se odnosi na tržište rada treba da bude uvek orijentisano tako da poslodavac može da izabere onoga ko je najvredniji, najsposobniji i najveći stručnjak ili konkretno određenom poslu ili određenom poslodavcu odgovara na najbolji način, to je suština logike. Neće onaj ko treba da odluči sutra da li mu je radnik odgovarajući ili nije, uzeti čoveka čija je stručnost sporna, nezavisno od toga ko mu je diplomu izdao, potpisao ili kakvo mu je zvanje u toj diplomi stavljeno, on će izabrati onoga ko donosi profit preduzeću, onoga ko je koristan sistemu koji ga angažuje. To su stvari koje treba uvek imati na umu. Kako mi da se štitimo, pa da, na primer, pružimo odgovarajuću informaciju onima koji na tržištu rada treba da biraju da li će imati posla sa ljudima koji su pokazali kvalitet tokom školovanja ili ne? Mi smo, čini mi se, upravo kao parlamentarna većina tokom poslednja dva saziva u nekoliko navrata dali odgovarajući odgovor. Jedan od dobrih odgovora predstavlja digitalni repozitorijum. Dakle, da se podsetimo, mi smo ga uveli kao obavezu za sve da se na jednom mestu trajno čuvaju tekstovi završnih radova čuvenih disertacija i da onda može da se pristupi tim tekstovima i da svako može da se uveri šta u njima stoji, kog su kvaliteta i koliko su originalni. U tom smislu naravno nemamo potrebu da od bilo čega brinemo, niti se od bilo čega krijemo. Mi smo još jednom uveli taj mehanizam kojim se opet postiže ona transparentnost o kojoj sam govorio malo pre. Podsetiću još jednom, rekao sam i ko od nje beži. Od nje beže samo oni koji očigledno imaju šta da kriju. Dakle, da li N1 ima problem sa objavljivanjem Hardingovog izveštaja? Ima. Kažu, smatraju da nema nikakve potrebe da to objavljuju, da to ništa ne bi bilo dobro, ni korisno. Zašto to ne rade i zašto takav stav zauzimaju? Pa, još jednom, beže od transparentnog pristupa zato što nešto što bi pokazali njima očigledno u prilog ne ide. S druge strane, što napadaju ljude koji ništa nisu uradili, nikakav zakon prekršili nisu, osim što su javno i transparentno pokazali kakao se zloupotrebljavaju funkcije, kako se privatni interes tera u političkoj areni samo zbog toga što su nekome milioni zaigrali u glavi, pa se teraju ljudi koji su zaposleni na Đilasovim i Šolakovim televizijama da kao osice napadaju zamenika gradonačelnika ili gradonačelnika Beograda, naše gradske odbornike, ali i na republičkom nivou, da svakog dana na sve moguće i nemoguće načine napadaju Aleksandra Vučića, članove njegove porodice, ljude koji su funkcioneri SNS, ministre u Vladi, narodne poslanike? Pa, to je neverovatno. Kada vi kažete, evo, vidite postoji njihova instrukcija koja kaže šta treba da rade i kako treba da rade, oni kažu to je sve normalno, ali nije dovoljno normalno da ne pokušavaju da tužbama zastraše ljude koji su smogli hrabrosti i snage da to pokažu. Dakle, očigledno je, problem sa uvažavanjem transparentnosti kao potrebe imaju oni koji nešto žestoko kriju i koje, rekao bih, ozbiljno peče savest. Kada je reč o ovim pitanjima ili nekim drugim, naravno, mi nemamo i nama odgovara da se zna svaki podatak, svaka vrednost koja je zabeležena u ovoj zemlji i zbog toga sa ne skrivenim ponosom govorimo o rezultatima u ekonomiji, u izgradnji infrastrukture, o činjenici da smo, recimo, 150 kilometara autoputeva izgradili za prethodne dve godine. Nama odgovara da se zna svaki rezultat upravo zato da ljudi ne bi morali da se oslanjaju na bilo čija tumačenja i da nikome na reč ne veruju da li je nešto dobro ili je loše, nego da sami čuju kako je, pa da po svojoj pameti zaključe da li je to dobro ili je loše i da mogu da porede, da mogu da porede sa izgradnjom infrastrukture kakvu smo imali u vreme Đilasa, Jeremića, Tadića i drugih. Naravno, ne mislim na njihovu internu kompanijsku infrastrukturu i na to koliko su im firme cvetale, nego na to šta su narodu obezbedili, šta su državi ostavili, da vidimo kilometar puta na kilometar puta ili kilometar kanalizacije na kilometar kanalizacije, ako hoćete tako. Znači, da vidimo ulicu na ulicu ili autobus na autobus. Na nivou grada Beograda, znate i sami, nema stila ili tehnike u oblasti propagande koju nisu pokušali da primene samo da bi napali ili Aleksandra Vučića ili SNS ili gradsku vlast. Nema laži koju izmislili nisu. Ne mogu da se setim nečega da nisu pokušali. Na šta se priča svede? Na to da ne mogu nikada da rezultat stave pored rezultata koji mi pokazujemo i da kažu – evo, građani, gledajte svojim očima i poredite sami po svom ukusu i svojoj pameti, da pored Resavske, koju smo završili danas, pokažu sličan rezultat, toga nema, da pored renoviranja koje sprovodimo na Kalemegdanu na onim vrednim delovima tog kulturnog kompleksa pokažu – evo, mi smo nekada uspeli da rekonstruišemo stepenište na način na koji su to učinili SNS i gradska vlast danas ili bolje od njih. Evo, gledajte, poredite i sami zaključujte. Nemaju šta da pokažu, nemaju šta da prilože. Kako su grad renovirali? Naravno, ne računamo onu čuvenu rekonstrukciju Bulevara, koja je koštala šest miliona evra više grad Beograd nego što je trebalo, da bi tih šest miliona, naravno, završilo kod nekoga u džepu u čijem je trebalo. Da vidimo da li su Trg republike sredili, pošto su onoliko vikali da se to ne radi dobro, da to ne treba da se radi, da je to pogrešno. Sećate se šta su pričali? Ja ne mogu da se setim svih gluposti koje su uspeli da slože. Kažu, oduzimaju nam naše uspomene, oduzimaju nam naša sećanja, neće to više biti onaj trg naše mladosti itd, da bi danas ljudi iz njihovog okruženja rekli – ovo stvarno izgleda dobro i ovo sad stvarno jeste trg. Ovo je trg. Nije bio trg, a sada izgleda tako i onda krenuli da se snebivaju, sležu ramenima kojekakvi Bastaći, Jovanovići, svi oni koji su kao lude naste vitlali oko tog gradilišta, rušili mu ograde, upadali unutra, sprečavali radove, čupali signali i kablove, maltretirali one radnike. Sećate se toga? Sve živo su radili samo da spreče te radove, a danas kažu – ne, mi nemamo ništa protiv, treba to da se radi. Šta ste onda radili sve ovo vreme? Što ste maltretirali sve one ljude? Što ste Beograđane maltretirali i pokušavali da zaustavite radove, da ih sprečite, ako je sada sve u redu? Kažu, ma, ne, to je bilo iz drugih razloga, za drugu namenu, ne možemo sada to da objašnjavamo, ali mi smo pobedili. Bitno je da su oni u svojim glavama pobedili. Mogu li da pokažu kao rezultat koji treba da porede sa bilo kojim našim ono što su uradili na nivou SC „25. maj“? Koliko beše iznosi dubioza u koju su uvalili taj centar? Štampa govori da ide do oko 200 miliona dinara što na tekući dug, što na ono što su zadužili imovinu koja nije njihova i kojom ne raspolažu, što na zaostala davanja ljudima koji su tamo zaposleni. Pa, da li je to rezultat koji sada treba da stavite pored finansijskog zdravstvenog kartona grada Beograda i da kažu ljudima – evo, uporedite šta je bolje. Pa, neće biti. Znaju ljudi šta je bolje i vide jako dobro šta je bolje. Pošto smo pričali na temu šta treba da se radi danas i šta Srbija treba finansira danas, o tim temama, dame i gospodo, i pričamo upravo iz razloga što Srbija danas može da se bavi tim temama, što Srbija danas može da finansira. Nije mogla Srbija koja je bila pred bankrotom, nije mogla Srbija koja se nalazila na samo korak od ambisa, što su priznavali i Dragan Đilas i ekipa oko njega, pa su zaboravili da su priznavali. Tada im je valjda bilo duši lakše da tako nešto da kaže, jer računaju da nije više odgovornost njihova. Preuzela SNS i Aleksandar Vučić staranje o zemlji, pa sada nije ni bitno što će da priznaju. Međutim, šta se desi? Ne propadne Srbija, iako su se tome nadali, nego se Srbija podigne sa kolena, glavu podigne iznad vode, pa Srbija danas može da finansira i te koridore koje završava, kojih decenijama nije bilo i onu infrastrukturu koju grad Beograd, ali i mnogi drugi gradovi takođe decenijama imali nisu, i tunele, i mostove, ali i železnicu i stadione i da govori o ovoj vrsti projekata i o ovoj vrsti budžeta koja se odnosi neposreodno na finansiranje nauke, pa da kaže uspeli smo da podignemo za 36% u odnosu na ono kako je bilo i da kaže nije dosta i nije kraj, nismo zadovoljni, hoćemo još da radimo, još da dižemo. Može to danas Srbija zato š to su je vodili i vode ozbiljni i odgovorni ljudi, ljudi koji se bore za rezultat i ljudi koji se domaćinski odnose prema nečemu što je zajedničko, kojima je stalo da u kasi uvek bude plus, a sada je trenutno preko 20 milijardi, koji se staraju da bude taj plus vremenom samo veći i koji vode računa kako će taj plus da se upotrebi na najbolji način. Pa, mi imamo ulaganja u infrastrukturu veća nego što smo imali ikad. Da li je to činjenično stanje konstatovano kroz budžet? O tom budžetu smo ovde pričali. Nego šta, nego jeste. Pa, mi imamo povećanja i plata i penzija i to je još jedno činjenično stanje. To kažu ne samo narodni poslanici ili ljudi koji se politikom bave, to kažu ljudi koji se bave statistikom, koji to rade stručno. To kažu ljudi iz sveta. Dakle, možemo mi da volimo, ne volimo MMR, Svetsku banku, Evropsku komisiju itd, ali to su ljudi koji se ne bave tim stvarima tek tako da se nešto kaže zato što im je jasno da njihovu ozbiljnost, njihov kredibilitet drugi mere na osnovu toga kakve ocene iznose, pa, kada oni kažu ovde je Srbija napredovala, vidite na ovim našim rang listama, skočila je jedne godine za pet mesta, druge za deset, ali skače svake, to onda nešto znači i to kada gledaju investitori, oni će da klimnu glavom i kažu – nije ovo loša zemlja, mogao bih ja sa kapitalom da odem do tamo, pa da vidim, vredan je narod, dobar je narod, možda nešto možemo da radimo zajedno, biće dobro i meni i njima. Nama toga treba više, što više time da se bavimo, što više to da podstičemo i taj naš plus i taj naš rast mi dižemo naviše i to je onda odgovarajuća povratna sprega. Pravite sistem koji sam sebe gura da bude još bolji i još uspešniji. Sve suprotno radite od onoga što bi ovi nepametni, da tako kažem, Obradovići koji prete uličnim nasiljem, koji prete revolucijama, ovi Bakići sa njihovim dugim cevima, koji kao deca plaču kada ih policija pita šta ste ono rekli za duge cevi, pa tresu glavom i objašnjavaju - ne, ne, nisam ja rekao, pa u sekundi prestanu da budu junačine, iako mnogo vole da se junače i pričaju kako, eto, oni su savest nacije i oni se ničega ne boje. Kako vide policajca, kako vide uniformisano lice, odmah menjaju priču i kažu – ne, ne, nisam ja nikada rekao ništa slično. Dakle, sve suprotno od toga što ti veliki junaci koji postoje samo u virtuelnom svetu po svojim tviterima i tome slično pričaju, poručuju i rade da se ne ugrožava bezbednost, da se ne ugrožavaju drugi ljudi, ni njihova imovina, ni ljudi fizički, da se ne napadaju mir i stabilnost, nego da se strpljivo u normalnoj atmosferi i u jednom normalnom zdravom društvu radi i zajednički stvara. To je više nego dovoljno da Srbija može da konstatuje kada neko vreme prođe i pogleda u nazad, bio je ovo dobar put, bila je dobra deonica i ponosni smo na ono što smo uradili zajedničkim snagama. To je dobar pristup ako želite u bilo kom segmentu, pa i kada je reč o razvoju koji se tiče nauke ili istraživanja ili modernizacije u bilo kom smislu.
Zahvaljujem. Na član 114. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Na član 14. odnosno na član 14. gde smo intervenisali amandmanom čini mi se i ako amandman nije prihvaćen da je ovo nešto što smo dogovorili sa ministrom, a ovde se radi o finansiranju institucija od nacionalnog značaja, gde su predviđene SANU i Matica Srpska. Naš predlog je da tu bude i Srpska književna zadruga. Razumeli smo ono što je ministar rekao u toku današnje rasprave i nadamo se da će to u buduće biti ispravljeno, a pogotovo što će već za narednu godinu svakako u budžetu biti predviđeno i finansiranje Srpske književne zadruge. Vi ste u ovom obrazloženju ovog zakona, između ostalog, rekli da je ključni cilj koji se želi postići donošenjem zakona stvaranje naučno-istraživačkog sektora koji svojom izvrsnošću, ma šta to značilo, može biti ravnopravan partner u okviru Evropskog istraživačkog prostora, a koji svojom relevantnošću, opet šta god značilo, pozitivno utiče na privredni rast Srbije i doprinosi kulturnom i društvenom napretku. Nije sporno, naravno, da naučno-istraživačka delatnost i nauka uopšte može doprineti i kulturnom i društvenom napretku. Ove vaše novotarije, evropske, ta izvrsnost, relevantnost itd. to stvarno ne znači ništa. To može bilo koji izraz da se upotrebi, ali dobro, vi ste to preuzeli bez obzira na to što vam kažu da od Evropske unije nema ništa, ali vi terate svoje, pa svoje. Mada ste u ovom zakonu uradili nešto, kroz ceo zakon se to provlači i mi smo tu i amandmanski intervenisali. Stalno govorite o nacionalnom, regionalnom i međunarodnom uticaju nauke itd. i pokušavate, to sam već rekla na početku, nekako da to regionalno provučete, valjda da uđe narodu u uši pa da ponovo stvarate bivšu Jugoslaviju, što je jako loše. Kažu ljudi iz nauke da nisu zadovoljni ovim Predlogom zakona, odnosno zakonom kada bude za koji dan usvojen, zato što prvo akademskim građanima, pogotovo onim sa najvišim akademskim titulama, ne garantuju ni zaposlenje, ni napredovanje u službi. To se pre svega odnosi na mlade doktore nauka i to nije dobro. Zapravo, kada se govori o ovom Predlogu zakona ne može se zaobići generalno sve što je vezano za obrazovanje, pa i tu famoznu Bolonjsku deklaraciju koju ne primenjuju ni u Bolonji, ali evo mi smo prihvatili sve što nije dobro, sve zarad tog evropskog puta sa kojeg ćemo na kraju biti šutnuti, ali mi imamo puno problema u obrazovanju, odnosno možda to nije dobar izraz, nije to problem u obrazovanju nego u kvazi obrazovanju. To što mi imamo u svakom malom mestu nekakav fakultet, nije dobro. Ne zato što nije dobro razvijati mala mesta, više puta smo mi o tome govorili da ukidate u nekim opštinama srednje škole, sudove itd. ali otvarate neku jedinicu nekog od tih privatnih univerziteta , nekakve fakultete. Tamo se ide po diplomu. Tamo se ne ide ni da se uči, ni da se polaže, ide se po diplomu. Ja ne znam da li postoji neko u zemlji Srbiji ko to ne zna. Vi ste, ministre, čovek koji je došao iz privatne prakse. Imate vašu privatnu školu, ali je nemam nameru vas da hvalim u bilo kom smislu, ali o vašoj školi se nikada nije loše pričalo. To bi trebalo da bude recept i da ga vi primenjujete i kod drugih škola i osnovnih i srednjih i predškolskih i na kraju visokoobrazovnih ustanova, jer zaista ovo što se dešava kod nas na tim privatnim fakultetima je karikiranje studiranja. Ne želim nikoga da uvredim, niti nekoga ko ima takvu diplomu, niti profesore koji tamo rade, ali sami su sebe mnogi degradirali. Ne može se okriviti neko kome nešto nije baš išla škola pa mu se pružila prilika da ode u neku, kažu - ona bela kuća sa stepeništem ispred na ulazu u mesto ili ona na sprat, to je taj fakultet. Bukvalno tako ljudi idu i tako traže fakultete. Odu tamo, dobar dan-dobar dan, koliko košta taj papir što se zove diploma, toliko-toliko, evo, na, daj diplomu, hvala, doviđenja. Ja sam neko ko je nešto diplomirao. Sada kada se gleda tako, može li se kriviti taj čovek koji je tako otišao po diplomu? Može i ne može, imaju ljudi ambiciju, pa hajde da može da se hvali da ima diplomu, ali mi smo dozvolili kao sistem, kao država, da se na taj način potpuno degradira visoko obrazovanje i to morate najhitnije da ispravite kako znate i umete. Zapravo, nije to problem, zna se i kako, samo treba tom poslu ozbiljno da se pristupi. Morate takođe da se suočite sa svim sumnjivim diplomama i morate da, svojevremeno ima od toga pet-šest godina, četiri-pet bar, Zorana Mihajlović je na jednoj konferenciji rekla, tada je bila najaktuelnija lažna diploma Tome Nikolića. Onda su je novinari pitali na tu temu i onda je onda rekla da se razgovara, vi tada niste bili u Vladi, da se u Vladi razgovara da će se formirati komisija koja će ispitati sve sumnjive diplome. Sumnjive u smislu kada se pojavi u javnosti, pa onda, kada bi se na jednom od tih, tzv. "fakulteta", ušlo, pa samo jedna diploma lažna kada bi se otkrila, onda bi se lako lanac nadovezao, pa bi smo onda videli sve te lažne diplome. S druge strane, uvredljivo je za ljude, za mlade ljude koji uče, koji idu redovno na fakultet, koji idu na vežbe, koji polažu kolokvijume, koji dobijaju dobre ocene, uvredljivo je iskreno da im bude kolega po zvanju tamo neko ko nema, jedva ima i osnovno školsko obrazovanje, suštinski. Formalno, može da ima ono što kupi. Zato morate i sa tim da se suočite i da stvarno ako ta komisija nije formirana, da to uradite i da zaista da se krene od ovoga što je u javnosti poznato. Evo, gospodin Atlagić je pričao o ovom Veljanovskom. To je, ne samo, mi smo o njemu govorili kada nije bio politički aktuelan. Za nešto je ovde bio kandidat, ne sećam se, pa smo mi pokazivali ovde tu njegovu lažnu diplomu. On je, u međuvremenu, kao nekakav doktor nauka, bio mentor nekoj gospođi iz Banja Luke, neću njeno ime namerno da govorim, da ne idemo i u Republiku Srpsku sa ovim problemom. Onda kada je utvrđeno da je ta gospođa plagirala doktorat, a on joj bio mentor, onda je taj Veljanovski rekao da je mentor odgovoran ako podstiče kandidata da plagira i prepisuje. Kaže - ja tačno nisam pažljivo čitao, nisam baš primetio, ali to se dešava. Znači, posledica njegovog lažnog doktorata je to što on stvara nove lažne doktore. Mi imamo nerešen problem, odnosno nerešeno pitanje, čeka se očigledno zastarelost afere "indeks". Ti ljudi koji su učestvovali u aferi "indeks" su napredovali na fakultetu, napredovali u politici, napredovali sa raznim funkcijama i ne znam koliko još ima, otprilike, možda godinu ili dve dana, taj postupak će zastareti i niko više neće smeti da se našali onom šalom koja je bila nekoliko godina aktuelna ako presedate u Kragujevcu, imate petnaest minuta, nemojte da idete na kafu, trknite do Pravnog fakulteta, uzmite diplomu. Karikirano, ali nažalost, u dobrom delu istinito, i opet na uštrb i na štetu onih ljudi koji su uredno studirali na Univerzitetu na Pravnom fakultetu u Kragujevcu. Dokle god mi na taj način ne pristupimo rešavanju ovakvih problema, teško možemo govoriti i o nauci, jer u svemu ovome dolazimo do toga da i ti lažni doktoranti i ovi koji zaista dobiju tu lažnu doktorsku diplomu, čim su umeli da dođu do te diplome, oni će da se, što bi narod rekao, laktajući ili politički najčešće, da se provuku i u neki institut i da dođu na neku televiziju ili da on tamo nešto priča kao predstavnik doktor nauka u nekom institutu, ne bi li fascinirao ujne, strine i ostale koji ga gledaju na televiziji, a u stvari, opet degradira one ljude koji bi se ozbiljno bavili naukom. Vi onda, kada izdvajate sredstva iz budžeta, a dobro je, vidim da ste planirali za narednu godinu, odnosno da je neki vaš projekat, videćemo koliko će biti više sredstava nego što je to bilo u ovoj godini, i to je dobro. Ne može biti mnogo para za nauku. Dugo godina se nije ulagalo u nauku i sada treba da se ulaže. Ali, kako odrediti da ulažemo u prave projekte? Jer, te neke projekte, kvazi projekte, vode ti kvazi doktori nauka i onda oni dobiju pare iz budžeta zato što su bliski vlasti, zato što su bliski nekom u vladajućim strankama i onda oni ljudi koji stvarno bi se bavili naukom i koji bi stvarno doprineli i razvoju i nacionalne nauke i na nivou međunarodne nauke, koji bi mogli nešto da pokažu, ne mogu da dođu do izražaja. Radili bi to ljudi i o svom trošku, ali ne mogu, sve je mnogo skupo. Vi znate, imate primere, recimo, ja znam lično medicinski fakultet, mladi ljudi koji dok završavaju medicinski fakultet, odnosno dok uče medicinski fakultet, neki od tih mladih ljudi, i nije ih malo, se i kao studenti bave naukom, rade neke naučne radove koji su zapaženi i ti njihovi radovi, njihov profesor, mentor kaže - to može da se predstavi u bolnici u Lajdenu, može da se predstavi negde u Srbiji na nekom njihovom simpozijumu itd, ali taj mladi čovek nema pare da ode Lajden, nema pare da boravi pet dana u Holandiji, a nema ko da mu plati. Postoje neke lokalne samouprave, na primer, što bi bilo, recimo, dobro rešenje bar kao preporuka, neke lokalne samouprave prepoznaju tako dobru decu u svojim sredinama i finansiraju im takva putovanja, nisu to putovanja, zapravo, to su naučni simpozijumi. Razumljivo je da sa nivoa Republike i nije moguće svaku takvu aktivnost platiti, ali ako uključimo i lokalne samouprave, onda će to biti mnogo lakše. Ja sam vam u načelnoj raspravi govorila o onim nekim pozitivnim primerima naše dece, vi to znate, naravno, iz matematičke gimnazije, iz muzičke škole, koji su iz biohemije, koji su postizali odlične rezultate, doneli onoliko zlatnih diploma, srebrnih, bronzanih, doneli u Srbiju, o njima ne da niko, ma tako reći niko ne vodi računa. Tamo njihovi profesori, ako su entuzijasti, onda im pomažu, rade s njima. Mnogi profesori i nastavnici nezadovoljni uslovima u kojima rade, nezadovoljni platama i stanjem u tom njihovom kolektivu, nemaju ni volje ni želje da se posvete tim talentovanim učenicima ili studentima. Sve su ovo problemi za koje, sigurna sam, klimate glavom, znate i vi, i sigurna sam, znaju svi ljudi koji imaju dobru nameru kada pričamo o ovoj temi i ne mogu ti problemi da se reše jednim zakonom, ali mogu i zakonom, mogu i edukacijom, mogu i na način da se tim, nemam ja ništa protiv sportista i sportskih medalja. Ali, mi svaki čas, na primer, u Beogradu, u Skupštini grada, sa one terase dok dočekujemo sportiste sa medaljama itd, i neka, sportisti nas predstavljaju u svetu, sve je to lepo. Ali, zašto se npr. nikada ne organizuje, eto, kad se vratilo tih 12 medalja, te dece, zašto se nije organizovalo da ih sa tog balkona Skupštine grada dočeka, da se obaveste ljudi, da dovedu škole organizovano, da ta deca dožive i na taj način taj svoj uspeh i da im i to bude stimulans, ne samo njima, pre svega, onima koji bi došli da ih gledaju, pre svega onima koji bi došli da im aplaudiraju, da ih pozdrave, a koje bi doveli nastavnici iz raznih škola? Dakle, za ovako nešto ne treba mnogo novca. Treba da se insistira kod javnog servisa, koji plaćamo i iz budžeta i ovako, da se insistira na naučno-obrazovnim emisijama, da se vreme u glavnom onom dnevniku posveti tako talentovanim mladim ljudima, da dobiju podstrek ne samo da uče, ne samo da postižu uspehe, već da ih takav odnos države prema njima ubedi da ostanu u svojoj državi, da ne bude da se školuju, roditelji ih uglavnom školuju, ponešto možda pomogne i država preko kredita itd, i onda kad završe da idu tamo negde gde opet neće biti ni priznati, ni cenjeni onoliko koliko bi bili ovde kada bi postojala takva klima u našoj državi. Zato apel vama, ministre, da i vaše iskustvo iskoristite, vaše lično iskustvo i, naravno, znanje kolega iz Ministarstva, da uradite nešto, evo, ja sam sad, koliko mi je vreme dozvolilo, nabacila nekoliko ideja, ima ih još, ali dajte odnekle da počnemo, dajte da ih primimo, te odlične učenike, te genijalce mlade, da ih primimo mi u Skupštini, da razgovaramo s njima, da nekako, prosto, da im damo do značaja i njima i njihovim roditeljima. Često su i roditelji razočarani, pa kažu – eno, ono moje dete donelo zlatnu medalju, niko živ neće da čuje, ni da pomogne, ni da plati put itd. Prosto, moramo i na taj način pomagati da bismo se istinski mi bavili tim mladim ljudima, a da bi se oni u skoroj budućnosti bavili naukom. Oni su već, svako ko sa nekog međunarodnog takmičenja donese nekakvu medalju, on je već u nauci. To je međunarodno takmičenje, to je desetine ili stotine škola iz celog sveta ili samo iz Evrope, kako god. I ako tamo neko postigne takav uspeh, on je već ušao u nauku, samo ga treba pogurati. Ponavljam, ovaj zakon može biti početak, neki osnov, ali iz ovog zakona treba izvući, izvući nije dobar izraz, ali u svakom slučaju, ovo treba da bude osnov za još neke nove i zakone i podzakonske akte i, pre svega, za pokazivanje volje vas u Ministarstvu da afirmišući mlade talentovane ljude doprinosite nauci u Srbiji uopšte. Ljudi koji se bave naukom, koji su već u nekim ozbiljnijim godinama, oni se bave naukom i pomoću štapa i kanapa. I oni se odvajaju i porodice itd, oni su tu, pa su tu, nekako prekaljeni, da kažem, da se muče, a da se bave naukom i da pokazuju rezultate. To od mladog čoveka ne možemo očekivati. Mladom čoveku moramo dati podstrek, moramo pružiti nadu, moramo ga ubediti da u ovoj zemlji Srbiji ima mesta za njega i, naravno, moramo pomoći i finansijski. Hvala.
Reč ima ministar.
Pa, mnogo je, stvarno, tema, ali pokušaću da budem koncizan, bar koliko i vi. Država kada je počela da osniva škole, posle ustanaka i svega toga, da se ne vraćamo u srednji vek, imala je nameru da napravi dobre ustanove, da budu kvalitetne. Mi malo starije generacije smo to imali sreću da uglavnom doživimo, bez obzira na društveno-politički sistem. Prošlo je mnogo loših godina i nekih događaja i onda je to počelo da se urušava, i to urušavanje traje podugo, znate i sami. Za vreme koliko ovaj tim koji je sa mnom ovo radimo i vodimo, mi smo do sada 23 zakona ovde doneli i još ćemo nekoliko. Mislim da je to bio prvi osnov da se kompletno zakonodavstvo prvo uredi. Mnogo loših navika, mnogo nemotivisanih ljudi, mnogo ne selektovanih ljudi za izbor ovoga zanimanja, čak i nedostatak ljudi u struci o kojoj govorimo, čak inicijalno obrazovanje nastavnika nije bilo ozbiljna tema već decenijama. Ono što mora sistemski da se radi, to su svi nivoi obrazovanja. Znači, podjednako se krenulo na reforme u predškolskom, u osnovnom, u srednjem, u visokom, višem i nauci, tehnološkim razvojem. Tako da, prema mogućnostima koje smo mi imali i vreme koje je iza nas, utemeljene su mnoge stvari. One naravno traju u nekim ciklusima i ne mogu se očekivati veće vidne reforme, manje bar od pet godina, a to je onaj minimum vremena da prođe ciklus od prvog do četvrtog, od petog do osmog ili pak od prvog do četvrtog srednje. Ono što je bilo najvrednije to je bila nauka. Ono što je bilo najvrednije to su bili delovi visokog obrazovanja, čak bez obzira, sada licitiramo, rekao je i poslanik Orlić – nije baš ni kod svih državnih najsrećnija situacija. Moja malenkost očekuje da pravosudni organi reše tzv. aferu „indeks“. Ja ono što mogu činim, odnosno na neki način živu branu činim da ljudi iz te afere ne mogu da dobiju neke položaje. Kako? Sad ne moram da pričam. S druge strane, verujte da to imam na umu. Lično sam celo svoje životno iskustvo posvetio onom kvalitetnom obrazovanju i kad sam došao na ovu poziciju rekao sam da nam je prva i najvažnija reč kvalitet. Da bi to postigli, morali smo osim zakon da napravimo novi nacionalni okvir plana i programa, i to je bilo iskasapljeno i po nekoj lošoj navici prepisano iz nekih evropskih modela, kroz nekakve projekte, igraonice i ranijih saziva od Tinde Kovač i svi drugi. Naravno, da smo to zaustavili. Morali smo čak da izgubimo pola godine dok to ustanovimo. Da prestane bubanje, da krene da se nastava sprovodi po novoj agendi nastave učenja, kroz učenje koncepata i primenu stečenog znanja tzv. ishodno učenje. Da bi se to desilo, obuke nastavnika su intenzivne. Znači, 22.000 ljudi godišnje sada obučavamo preko Zavoda za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja samo za nove kompetencije nastave i učenja. Znači, za nove nastavne planove i programe. Plus digitalne. Tako da smo onda neke stvari morali da uradimo jako brzo da bi bile vidljive i mislim da smo sa informatikom tu najdalje otišli. Da smo odmah u prvoj godini uveli, obavezno u petom i šestom, pa ove godine u sedmom, dogodine osmaci završavaju ceo ciklus. Dogodine su reformski programi drugi i šesti, drugi gimnazije. Reforma gimnazije nije rađena, ne samo pre Šuvara, nego i ono što je bilo pre Šuvara, tako da je sada tu potrebno štelovati. Naši ljudi su voljni da svaku novu situaciju izmanipulišu na razne načine. Osnivači raznih ustanova, među kojima sam i ja, radeći prvo za druge, a posle i sam i u regionu, imao sam nameru isključivo kvalitet i ono što je međunarodno najviše vrednovano, da neko drugi može da kaže – da, evo to je nešto što je eksterno ocenjeno, što nisam ja uspeo da podelim ocene. Mi radimo sistem koji će vrlo brzo, 2021. godine, imati eksternu i malu i veliku maturu. Neće biti ulepšavanja stvarnosti, neće biti poklanjanja ocena, jer jednostavno nastavnik prognozira uspeh, a mora zajedno sa kandidatom da ga ostvari. Tek tada on dobija ono glavno zvanje. U prosveti, biće zakon ovde u Skupštini, biće četiri zvanja, četiri napredovanja u struci, i to sindikati već znaju. Zašto ne samo taj koji vodi decu na takmičenja, ostvaruje vrhunske rezultate, ne dobija brže i veća zvanja, nego ljudi koji rade u mnogo boljim uslovima, a za iste pare? Znači, rade u bilingvalnim odeljenjima, rade sa nadarenom decom. Ove godine smo uveli za hemiju, biologiju, za jedno desetak studijskih programa, ne samo medicina, farmacija, veterina, tehnologija, molekularna biologija i pokazalo se da su deca to odlično prihvatala. Nadareni za informatiku, takođe, ove godine došli smo na 58 odeljenja. Uz matematička odeljenja, ne samo Matematičke gimnazije u Beogradu, nego kroz čitavu Srbiju, gde postoje, gde se ostvaruju uslovu, takođe, filološka, fizika i došli smo do kvote od blizu 4,5% dece koja su nadarena za neku od ovih oblasti. Svetski prosek je da je to negde oko 5%. Da bi to radili kvalitetno, znači, uslovi i kriterijumi koji su postavljeni su jako teški i onda bar znamo da ne zabušavamo i nema prečica. Otpora, naravno, da ima i biće ih. Ne mogu inspekcijama da rešavam ove stvari, jer ih ima jako malo, ali se menjaju paradigme. Znači, menja se obuka direktora, njegova licenca za rad, njegova departizacija, njegov profesionalizam. Ono što je već poodmaklo podosta jeste i eksterna ocena ustanova, tako da mi već znamo krvnu sliku Srbije, jer taj prvi ciklus je prošao. Da bi se to sve dešavalo u boljem smeru, znači, ide i ta motivacija nastavnika. Mi ćemo preneti ta iskustva upravo u ovom modelu da izmestimo pravo nad vladavinom ocene, a na način kako to do sada čini, jer to daje ogroman prostor za manipulaciju. Otuda se svaka mala matura, da li se provali u štampariji, da li se provali na prepisivanju u školi, da li se provali na pregledanju testa… Svako želi da na neki od trikova ulepša stvarnost i da što pre dođe do cilja, a onda ako imate da na hiljade njih preko veza žele da se upišu, onda devalviramo sve što smo radili, onda oni najbolji nemaju dobre šanse. Mogu da vam kažem da će do nekog 15. jula biti poslednja sednica Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Završićemo kompletnu reorganizaciju visokostrukovnog školovanja i tek tu očekujemo odlične efekte i uvezivanje sa privredom, uvezivanje i sa univerzitetom, što nije postojalo, velike uštede i mogućnost da ljudi koji tamo rade objektivno budu bolje nagrađeni, a ne pojedinci, kao što ste imali slučajeve u prakse, a protiv kojih sam ja lično vodio ličnu borbu i uglavnom do sada uspevao. Kod univerziteta je najveći problem jer su ljudi, ne samo u Srbiji, to je svetska tema, pitanje autonomije doživeli na jedan kreativan način – kad mi odgovara, autonomija je i kad delim pare, autonomija je kad me uhvati Državna revizorska, autonomija je imenovanje u zvanje gorih, nego onih koje sam imao bolje. Dakle, svašta su ljudi sebi ovde dozvolili i dan danas dozvoljavaju. Znači, mi tu vodimo rovovsku bitku, korak po korak, ali mislim da će se to sve ostvariti kroz poslednja dva projekta, a to su indikatori kvaliteta koji će se jedan dan, znači, do nove godine, umrežiti kroz jedinstveni informacioni sistem u prosveti, gde ćete imati za svakog učenika, studenta taj jedinstveni obrazovni broj, gde stoje njegovi rezultati učenja, njegovi ispiti, efikasnost, stoji gde se zaposlio, kolika mu je plata. Znaće se svi ti indikatori i to će biti jedan od načina provere kvaliteta rada visokoškolskih ustanova. U zakonu koji smo ovde usvojili još 2017. godine uveli smo Savet poslodavaca. Znači, oni privatni fakulteti, pa i državni neki, koji ne žele da rade kvalitetno, koji misle da im je funkcija postojanje, samo osvajanje tržišta, ne davanje kvaliteta, i oni kandidati koji upišu samo zarad lakšeg studiranja neće biti u prilici, jer ga poslodavac neće prepoznati na listi koju ćemo javno objavljivati. Uz niz drugih indikatora kvaliteta, priča se polako otuđuje, odnosno svaka misao je obuhvaćena i pitanje finansiranje nauke. Danas čućete ljude da kažu da je i ovaj zakon loš, a ti isti ljudi su u prethodnim periodima dozvoljavali da se ne ostvaruju novi projektni ciklusi, da su istraživači, koji nemaju uslove da idu na projektno, pre svega, društvene nauke, bili na neki način prisiljeni da budu gurnuti na projekat da bi imali finansiranje, a opet mogu to da imaju sigurno, a mogu da idu na projekte. Ako se više novca ugura u visoko obrazovanje i u nauku, država će tu imati velike benefite, osim veoma dobre zarade i mi smo u projektu „Studiraj u Srbiji“ već uveliko odmakli. Ako smo mogli 70-ih i 80-ih godina da imamo desetine hiljada stranih studenata, pre svega, na Beogradskog univerzitetu, a sada su i drugi univerziteti dovoljno kvalitetni, određeni studijski programi, onda mislim da to možemo da ponovimo. Ne da nisam u pravu, to govore ono što rade Mađari, mnogi drugi koji nisu na našem nivou i mislim da tu država mora da uloži sredstva i ja ću na tome insistirati, i za nove studentske domove, i za smeštaj, i za akreditacije programa. Ima jako mnogo država koje su ovde nekada stekle dobro obrazovanje i žele da njihova deca to ponove i na srpskom i na engleskom. To unosi nov, svež novac koji je pošteno zarađen na univerzitetu, a uz projekte koje mogu da rade ljudi, uz kompanije koje mogu da se osnivaju po Zakonu o visokom i niza drugih stvari. Mi smo u stvari stvorili taj pravni ambijent. Važno je da dobri fakulteti, dobre škole, kao što ste vi pomenuli Matematičku gimnaziju, kao što je prof. Popovića, Mašinski fakultet pokazao sad vrhunac interesovanja studenata za upis. Znači, mladi ljudi, porodice to očekuju. Dosta se toga dešava, ali se radi vrlo frontalno na svim poljima i mislim da će se za par godina, 2021. godina je vrlo prelomna, kada će naši učenici raditi taj PISA test, koji radi ceo svet, i videćemo gde smo u odnosu na Singapur, Finsku i sve druge. Mislim da ćemo bitno napredovati. Prave reforme i rezultati se vide 2024. godine. To je jedan ciklus koji je standardan u svetu i gde mi možemo sada već da budemo zadovoljni sa nekim delovima tog sistema. Broj istraživača i naučnika je vrlo zadovoljavajući, želja da mnoge ozbiljne države sa nama imaju ugovore bilateralne oko toga zaista nam daju dobre prilike. Ono što je bitno u Fondu za nauku, ono što ste i vi rekli, danas sam više puta ponovio, neće biti nameštanja projekata, neće moći preko veze da ga dobije niko, zato što se potpuno nezavisno utvrđuje i javno radi. Isto kao što smo postigli sa Inovacionim fondom, koji je vrlo napredan i koji ostvaruje svoj društveni zadatak. Tako da je to nešto što smo omogućili. Ovo što ste malopre rekli, pokretljivost mladih ljudi. Od kad smo postali punopravni članovi u projektu „Razvoj plus“, mi imamo sada pokretljivost i osnovaca i srednjoškolaca i studenata i postali smo projektna zemlja. Tako da smo ostvarili niz onih stvari za početak koje nam daju ambijent da očekujemo mnogo bolje i kvalitetnije obrazovanje, a ja se sve vreme trudim da i ljudi koji to rade daju maksimalan doprinos i da budu dobro nagrađeni za to. Hvala vam.
Pravo na repliku, koleginica Vjerica Radeta. Izvolite.
Nije klasična replika. Ovo što je ministar rekao uglavnom, nema tu šta da se prigovori, samo da se svi zajedno nadamo da se to tako i ostvari, ali sada vam je stanje, svesni ste toga, pomenuli ste direktore, departizaciju, itd. stanje sa direktorima je katastrofa u celoj Srbiji. Direktori škola se dodvoravaju lokalnim moćnicima, jer oni valjda mogu da ih zadrže na mestu direktora i njih ne zanima ni škola, ni deca. Ali, evo, u okviru ovoga što ste rekli, valjda će i to biti rešeno. Tri stvari sam ispustila malopre kad sam govorila. Prvo, ministre, pomenuli ste Petnicu. Govorila sam o njoj u načelnoj raspravi. Nemojte Petnicu da finansirate dok dobro ne pretresete tamo stanje stvari. Nemojte da finansirate Tinde Kovač, vi ste je pomenuli, pa sam se zato setila da i to kažem i Igora Majića i ovog vašeg prethodnika Srđana Verbića. Prvo ispitajte šta se desilo sa onim parama koje je, kad je Đelić bio ministar, veliki neki kredit koji je Petnici dat, gde su otišle te pare. Znači, pre nego što krenete ponovo da finansirate Petnicu, očistite sve ono što je za čišćenje iz Petnice, vratite joj onaj ugled koji joj pripada. Sada tog ugleda nema. To je prva stvar. Druga stvar, ne sme država dozvoliti nikada više, a sada to stanje jeste, da u Nacionalnoj službi zapošljavanja budu prijavljeni doktori nauka, ne bi trebalo ni čistači ulica, ali prosto, ono šta ne smemo dozvoliti. Znate, ako je neko doktor nauka i on bude dve godine nezaposlen na Nacionalnoj službi zapošljavanja, nema tu više ni doktora, ni nauke. Ko zna čim se bavi, taksira čovek, ili tako nešto radi, ode nekim drugim putem i džabe se i on trudio, džabe i njegovi roditelji u njega ulagali, eventualno država itd. To prosto ne sme da se desi. Pričali smo i danas o potrebi za osnivanjem i ovog instituta na kojem mi insistiramo za analizu haških presuda i još postoje neke mogućnosti gde treba gde se isplati državi da uloži sredstva, da formira neki novi institut sa zadatom temom i da se zaposle ljudi sa najvišim akademskim titulama. Još samo jedna rečenica ili dve. Prema informacijama koje sam dobila od Svetske organizacije Roma, imate zahtev za osnivanje međunarodnog instituta za romanološke studije. Ako ste taj zahtev pogledali ili ako niste, pogledajte ga. Ja koliko imam informaciju imaju i objekat i određenu dokumentaciju koja im je tražena, dobili su podršku Zorane Mihajlović, koja je na čelu dekade Roma u ovom periodu. Dakle, ako zaista postoje uslovi za tako nešto to bi trebalo svakako da se uradi. Pričamo o inkluziji Roma, ako oni hoće da otvore ovakav jedan Univerzitet onda im zaista to treba i dozvoliti. Hvala.
Pravo na repliku ministar Šarčević. Izvolite.
Ne bih nazvao ovo replikom, nego razgovorom. Nije mi stiglo to, ali čim završimo ovde, ja ću se raspitati i videti. Razna udruženja sa nama odlično sarađuju. Mislim da smo za ove tri godine svake godine značajno podizali broj romske dece u osnovnim, u srednjim školama. Tu se vodi statistika, naročito ženske dece, jer one ranije izlaze iz sistema. Imaćemo sad jedan ceo postupak kad budemo radili zakon o obaveznosti srednje škole da uvedemo i kratke cikluse upravo najvećim delom zbog romske dece i dualne modele, jer to će dati dobre efekte i mislim da ćemo tu najviše uspeti da uradimo. Ovde sam pomenuo skoro, neki dan, kad smo razgovarali, kada sam bio u Bujanovcu da sam zamerio i OEBS-u i Evropskoj komisiji i Albanskoj zajednici da u Bujanovcu gde živi 26% Roma, samo jedna Romkinja je za osam godina bila student, a silne suze krokodilske za svim ostalima, znate. Do mene ovo čim dođe, sa velikim zadovoljstvom ću to raditi. Imao sam kao profesor mnogo puta Romsku decu koju sam, što se kaže, kao svoju tretirao i vrlo veliki pijetet imam prema toj naciji koja je uvek uz nas i bila. Ono što se govori o direktorima, to je relikt, i bilo je i svašta ima. Imamo eksterne ocene iz škole direktora i to je nama dobar pokazatelj gde stvari stoje. Setite se sistemskog zakona o prosveti, osnovi sistema, onaj krovni zakon glavni, kada smo uveli kategoriju ministar odlučuje. To je bilo na mene drvlje i kamene, naročito iz levog bloka ovde. Ja sam rekao ako nema drugog rešenja neko mora da bude odgovoran, evo staviću sebe. Ali niko nije mogao prstom da uperi, možda u dva tri slučaja gde smo se umešali protiv volje kolektiva, protiv volje školskih odbora, tamo gde smo u startu znali da neke stvari ne stoje dobro. To je borba, ali imate direktore koji su još iz perioda demokrata, socijalista, naprednjaka i ja im ne gledam u partijsku knjižicu. Njih legitimiše dobar rad, dobra eksterna ocena i licenca. Licenca za rad će biti ključna tačka. Teško će se steći, a lako se gubi. Kada smo počeli licenciranje uzeli smo direktore koji su ocenjeni najvišim ocenama njihove ustanove i mogu vam reći da trećina nije prošla za licencu u prvom cugu. Tako da uopšte nije lagan ni način obuke, ni test. To nam daje za pravo da ćemo u dogledno vreme, kada to budemo radili, momentalno možemo bio ja ministar ili neko drugi, da dođe da kaže u Skupštinu izmene i dopune Zakona o sistemu obrazovanja, izbrišite – bira ministar, stavite – nek bira ko hoće. U ovoj fazi mora da postoji kontrolni faktor. Ne kažem da stignemo sve, ali ako sačuvamo 80, 90% u ovom nekom prvom cugu, mislim da je dobro.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. U pravu je bio ministar tokom prvog izlaganja. Zaista je više tema različitih ovde pokrenuto i zanimljive su redom. Iako bi se na osnovu zaključka izlaganja gospođe Radete moglo reći da se ona slaže sa Predlogom zakona, na samom početku čini mi se da je bila izrečena napomena, kažu ljudi iz struke da zakon nije dobar, kažu ljudi iz struke da zakon ne predlaže dobra rešenja, ne garantuje mladima da će moći da se nesmetano usavršavaju, imaju posao itd. Istine radi, pričali smo o tome u načelu, ali možda smo se zaboravili, da se podsetimo, imali smo mi ovde jednu javnu raspravu i na toj raspravi svi, apsolutno svi koji su bili tu u svojstvu predstavnika struke na bilo koji način, iz koje god hoćete institucije, svi su rekli dobar je predlog zakona, svi su rekli dobra su rešenja koja se predlažu ovim putem. Svi su rekli – to baš obezbeđuje izvesnost, sigurnost tim mladim ljudima koji se usavršavaju i kroz projekte na kojima trebaju da doktoriraju ili da dožive naučna zvanja, ali i u svakom drugom smislu. Bili su tu između ostalog i predstavnici SANU, Nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj, predstavnici Zajednice instituta Srbije, Akademije inženjerskih nauka, predstavnici različitih i državnih i privatnih univerziteta, i državnih i privatnih instituta. Bili su tu i predstavnici Privredne komore i svi, apsolutno svi su izdali ocene koje vam sada govorim. Ako bude bilo potrebno, možemo da ih se podsetimo imenom i prezimenom, svakog od njih. Dakle, kompletna stručna zajednica je nepodeljena. Ovo su dobri predlozi, ovo je dobar predlog zakona. Ovo je kako oni sami kažu – prekretnica u odnosu na tretman nauka i istraživanja u Srbiji. Prekretnica u pozitivnom smeru. Ja sam čini mi se i tokom načelne rasprave čitao šta kažu i koje reči biraju i oni koji su potpuno ne samo kritički, nego agresivno, neprijateljski nastrojeni i prema SNS, Aleksandru Vučiću, u bilo kom smislu i na bilo koju temu. Ti i takvi kažu – dobro, može se reći da je ovo dobar predlog zakona. Onda vam je jasno o kakvom je predlogu reč i koliko ima nekog ako zaista nešto realno ima da ospori, odnosno koliko nema. Pitanje saradnje na međunarodnom planu je važno. Mi smo ovde iznosili podatke, i kako dobre rezultate postižu naši mladi naučnici i kada je reč o evropskim projektima, onom čuvenom „Horizontu 2020“, ali i kada je reč o naučnoj saradnji sa drugim državama sveta ili drugim delovima planete, ako više volite tako. Govorili smo recimo, o zajedničkim projektima koje imamo u domenu nauke i istraživanja sa Kinom. Dakle, reč je ne o jednom već o kompletnoj seriji projekata. Reč je ne o jednoj, nego nizu atraktivnih oblasti. To su stvari koje pokazuju neposredno korisne rezultate za građane naše zemlje, recimo za te mlade naučne radnike koji stiču dragoceno iskustvo, a priliku da imaju značajne fondove na koje mogu da računaju tokom svog naučno-istraživačkog rada. Kada pričamo o odnosima u regionu. Mislim da je gospođa Radeta pomenula termin stvaranje bivše Jugoslavije. Nije to to. To je sve ne samo to. Kada govorimo o stvaranju tesnih veza u regionu mi pričamo pre svega o ekonomskoj saradnji, i to je potpuno jasno. Nije nikakva tajna, to je nešto o čemu ja mislim mi veoma radom govorimo, da postoji predlog koji dolazi iz zvanične Srbije, svima koji pripadaju ovom našem regionu, geografski možete posmatrati tu pripadnost, pre svega, nije to sporno, da se razmišlja pametno i da se nastupa zajednički kada je reč o ekonomskom predstavljanju nas kod drugih i na evropskom tržištu, ali i na drugim tržištima. Postoji stalno otvoren poziv, dakle, svim okolnim državama da formiramo jedno zajedničko regionalno tržište uz jasnu računicu, jasno obrazloženje, logiku zašto je to dobro. Zato što bismo na taj način bili u stanju da, nastupajući atraktivnije privučemo sigurno dvostruko više investicija, nego što to činom sada, dvostruko više investicija za kompletan region nego što sada imaju, kada se isumiraju sve pojedinačne države. Danas je Srbija, to smo mi takođe govorili, dovoljno dobra da može da kaže, bolje od bilo koga u okolini, kada je reč o ovom našem regionu i stranim investicijama. Ali zašto ne bismo uradili nešto dobro što neposredno omogućava da budemo još dvostruko uspešniji nego što već jesmo, još dvostruko uspešniji. Zar to nije jasna, svima prihvatljiva logika. I biće dobro i za druge koji u tome mogu i žele da učestvuju. Na žalost moram da kažem mnogi neće. I to što neće upravo pravdaju ovim rečima, ne mi nismo za to da se formiraju bilo kakve zajednice poput nekih novih Jugoslavija. Možete da im pričate koliko god hoćete, to je sve samo ne to. Oni ljudi nisu u stanju da hrabro iskorače i da razmišljaju nešto otvorenije od ovoga kako sam upravo rekao. Dakle, da se zapitaju šta bi mogli da učine da pomognu ekonomijama, sopstvenim ekonomija sopstvenih država, zbog toga što mi nemamo ljude koji u stanju da podele tu vrstu vizije kakvu ima Aleksandar Vučić, koji nisu u stanju da imaju tu vrstu hrabrosti koju ima Aleksandar Vučić koji jeste predložio, formulisao ovu ideju, i tu vrstu, moram da kažem odgovornosti da urade nešto iako to iziskuje određenu energiju da se objasni njihovim građanima, mnogima će morati, jer su se trudile njihove tzv. elite da im objasne kako je dobro ne sarađivati toliko sa Srbijom, kako je dobro držati stranu nekome ko nije Srbija, ali da ulože tu energiju da objasne građanima zašto baš treba sarađivati sa Srbijom i svima ostalima, pa će onda videti neposrednu korist. Nisu svi spremni da se prihvate tog posla, nisu svi spremni da preuzmu tu vrstu napora. Šteta je što nisu. Oni propuštaju puno, a mi ćemo svakako nastaviti da radimo ono što je u našem interesu. Ali da možemo da napravimo dvostruko uspešniji rezultat, kad god se ukaže prilika mi ćemo za to da se borimo, mi ćemo to da predlažemo. Ne treba nikoga plašiti bilo kakvim novim veštačkim državama, bilo čim slično. Zna se šta je Srbija danas i zna se šta je za Srbiju danas važno, to je svakako njen interes. Dvostruko više investicija ovde kod nas, dvostruko više fabrika za naše ljude ovde. To je naš jasan interes. To ne treba da objašnjavamo nikome. Odnos sa EU važan je i zbog ovih stvari o kojima smo pričali, a tiču se saradnje u domenu nauke, ali ne samo nauke. Pa, evo pomenuše malopre pitanje odgovarajuće zaštite, odnosno odgovarajućeg unapređenja kvaliteta života za romsku zajednicu. Taj evropski novac, jutros smo dan počeli sa tom pričom, krije se iza projekata koji omogućavaju da npr. poput ovoga današnjeg u Novom Pazaru, socijalne stanove. Možemo da otvorimo, možemo da obezbedimo i da tu pronađu rešenje i brojne upravo romske porodice. To je, recimo, bio slučaj danas u Novom Pazaru. Ali ne samo iz tih razloga. Dobro je sarađivati kada je to opet za nas korisno. I kad je reč o regionu i kada je reč o kontinentu. Jesmo li rekli da je iz IPA fondova, to su dakle evropski projekti, njihov novac, više od 30 miliona evra obezbeđeno samo za nauku u našoj zemlji. Jesmo li rekli da se odmah po otvaranju novog pregovaračkog poglavlja, što se dogodilo, reč je o poglavlju 9, pre samo neki dan ulazi u dogovor o novom aranžmanu za IPA fondove koji je vredan fantastičnih stotinu sedamdeset i više miliona evra. Jesmo. Jel realnost da se dogodilo i otvaranje Poglavlja 9 i dogovor o aranžmanu i da sada mi možemo da računamo na novac koji je zaista sjajan. Sada ću vam dati neke podatke šta Srbija dobija. Dobija 62 miliona evra za ekologiju, a od toga 51 milion za postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda u Nišu. To je novac kojim ćemo da raspolažemo upravo zahvaljujući tome što smo vodili računa o potrebi da se dobro sarađuje sa EU, pa konkurisali za fondove na pravi način, bili stručno osposobljeni da te projekte izradimo kako valja. Četrdeset miliona evra iz istog izvora za inovacije i preduzetništvo zasnovano na njemu. Dakle, ovo neposredno koristi tim našim mladim ljudima o kojima mi pričamo ovde. Neko poseduje taj impuls, tu iskru u sebi, želi da se okuša kao preduzetnik, želi da proba da formira svoju kompaniju, da ponudi nešto atraktivno tržištu, mi treba da vodimo računa da takve ljude pomognemo kada su na samom početku. Što i radimo danas upravo ulaganjem u naučno-tehnološke parkove, u one centre u okviru kojih se formiraju start ap kompanije, biznis inkubatore koji to treba da podrže svojom infrastrukturom. Omogućavamo tim ljudima da imaju ne samo gde da započnu posao, nego da budu rasterećeni dažbina koje su usmerene ka državi. Omogućavamo im da dođu do novca koji treba njima da pomogne da stanu na svoje noge. Lišavamo ih različitih plaćanja tokom prvih godina nakon što su zasnovali svoja nova preduzeća. Dakle, u toku onih godina kada njihov rizik poslovanja. Činimo sve što možemo da ih pomognemo i finansijski i materijalno, da ih ohrabrimo i, evo između ostalog, možemo da računamo i na evropski novac za te stvari. Četrdeset miliona evra je sve samo nije malo. Jedanaest miliona, energetska efikasnost što podrazumeva i infrastrukturu kao što su, slušajte ove objekte, studentska poliklinika, stacionar, gradska biblioteka, hitna pomoć. Neposredno korisno za naše građane, niko ne može da kaže da je bilo šta sem toga. Dvadeset miliona za stambena zbrinjavanja izbeglih i raseljenih. Ovo ne treba da objašnjavam zašto je ovo važno i koliko vredi. Petnaest miliona za podršku infrastrukturi i privredi. Dvadeset miliona za popise stanovništva, poljoprivrede, za obezbeđenje kvalitetnih podataka koji će opet nama da koriste i nama da omoguće da razumemo svoje potrebe i da znamo gde pre svega treba da uložimo, gde na nešto možemo da računamo. To je jedan, rekao bih, odgovoran, racionalan pristup kada je reč o saradnji, kada je reč o planiranju i budućnosti i o izboru partnera. Sve što radimo, ako donosi korist našim ljudima, a ove stvari nedvosmisleno znače korist našim ljudima, to je onda dobro. Nije pitanje političkih ukusa, nego je pitanje sposobnosti da se pravilno razmišlja i da se rezultat, ne za sebe lično, ne za svoj džep ili svoju popularnost, nego za ljude koji su vam dali poverenje da brinete o njihovim potrebama, da se na njih misli. Diplome, naravno večita tema, i kako stvari stoje šta god mi da objasnimo u ovoj sali ili van nje, biće uvek tema u ovom društvu. Ne treba to nikoga da čudi, ali čudi da se na neke teme vraćamo stalno iznova. Pomenuli ste diplomu Tomislava Nikolića. Zaboravili ste da kažete da je inspekcija DS u to vreme i dalje vladajuće stranke, otišla da ispita da li je ta diploma odgovarajuća, da li je prava. Šta su zaključili? Da tu nema ništa sporno. Ako su ga, oni koji su tada i njega i nas projektovali kao svoje najljuće neprijatelje, inače upravo one kojima politički jesu stali na rep i smenili ih, istraživali i zaključili da ne mogu ništa sporno da nađu, to je neka vrsta odgovora na pitanja koja postavljate vi ovde stalno. Ali, rečeno je da se bar jednom pronašao slučaj da je neko nešto nepošteno uradio na temu diplome. Da je taj slučaj bar jednom otkriven, to bi onda rasteretilo celo društvo ove teme i sve bi danas bilo kako treba i ne bi se mi ovim bavili. Desilo se, bar najmanje jednom, da je tako nešto dobilo svoj epilog, vrlo formalan, zvaničan i nesporan, pa nisam primetio da je imalo nekog većeg odjeka, ni kad je reč o pitanju odgovornosti ljudi koji ova pitanja danas postavljaju. Desilo se, na primer, da je Miroljub Ignjatović, jel se tako zove čovek, utvrđeno sudski, lažirao diplomu. To je konstatovano i presuda je doneta i mislim da je u međuvremenu kazna realizovana u potpunosti. Taj čovek je bio primer na osnovu kog je sve u ovoj zemlji zauvek rešeno po ovom pitanju i više se nikada nikakva priča pojavila nije. Nije se baš tako desilo. Naprotiv, on je, čini mi se, politički napredovao. Baš je u Srpskoj radikalnoj stranci postao visoki funkcioner, nakon što je sud utvrdio da je lažirao svoju diplomu. Pa, da li je sad to odgovarajuće rešenje? Ja ne bih rekao da to ima bilo kakve veze sa suštinom stvari, nego je to trebalo samo da posluži zgodno kao priča za malo još političkog napada na račun nekoga od nas ili nekoga ko vam se ne dopada, nije važno. Ali, vidite kako se stvari jako brzo pokažu u obrnutom smeru. Zato treba biti pažljiv. Da postoji interes, skoro u svemu, pa i u ljudima, pa i u temama koje se tiču obrazovanja, nauke, to nije sporno. Uvek ćete pronaći ljude koji se međusobno podržavaju zato što su nekim interesom vezani. Možda je najopasnije kada je taj interes negde u domenu spoja krupnog biznisa, dakle, velikih para i politike, one politike koja se nameće kao život i smrt za milione ljudi, koja odlučuje o njihovim sudbinama, koja odlučuje o njihovoj budućnosti, koja odlučuje i o toj deci koja treba da predstavljaju perspektivu u ovoj zemlji. Te vrste klanovskih odnosa mi smo zaista imali u prošlosti. I kada pogledate na šta liči onaj ostatak od ostataka bivšeg režima, jasno vam je da i su i dan-danas negde u toj vrsti odnosa i nikada nisu ni bili u stanju da se kreću izvan tih okvira, da pokušaju bar da budu bolji, da se bar malo izdignu iznad toga. Sve se u međuvremenu pogubilo, nema tu više ni pokušaja da se slaže nekakva politika, nekakva ideologija ili zastupanje bilo kakvih vrednosti. U međuvremenu, sve se svelo na to, taj goli interes i taj prokleti novac. Ali, to možete da pronađete, isto takvo, manje ili više izraženo, ali iste prirode, u različitim drugim oblastima ili po različitim drugim pitanjima i kod drugih aktera. Evo, pogledajte, primera radi, čuveni sektor nevladinih organizacija. Mi smo ovih dana u Narodnoj skupštini imali prilike da se bavimo pitanjem predloga za izbor novog Poverenika za informacije od javnog značaja i očekujemo da će uskoro i ovde, u plenumu, biti ta tema raspravljana. Ali, njom se bavio nadležni skupštinski odbor pre samo, čini mi se, dan ili dva. Juče je to bilo, znači, nije dva, dan je u pitanju. Kakve su reakcije tih vajnih nevladinih organizacija, ponovo sve samih virtualnih eksperata, onih ljudi koji izgleda na Tviteru žive i poput svojih najboljih prijatelja, virtualnih novinara, po ceo dan se samo sami sebi dive i ništa drugo ne rade. Kažu ljudi - oni su imali svog kandidata, oni su imali svoj predlog. I neka su, imaju pravo da navijaju za koga god žele. I neka su iza toga stali i politički predstavnici bivšeg režima, da potpišu to formalno kao predlog koji će dostaviti Odboru. Sve je to u redu, ništa sporno nema. Ali, kad se završi postupak i kada se Odbor glasanjem izjasni ko će biti formalni kandidat, o kome će se raspravljati na plenarnoj sednici, onda dolazimo do nečega što je potpuni bezobrazluk. I to vam je primer tog uskog interesa, tog sektašenja i klubašenja onih koji su izgleda umislili da su od boga poslati da oni uređuju šta će i kako da bude na ovoj planeti i da osim njih niko drugi ne postoji i niko ni za šta da se pita ne sme, pa ni Narodna skupština. Ili, možda, iz njihovog ugla gledano, najmanje Narodna skupština i najmanje narodni poslanici. Te organizacije poslale su danas zajedničko saopštenje. Beogradski centar za bezbednosnu politiku, CRTA, znate njih, to su stručnjaci nad stručnjacima, oni se bave svim i svačim, između ostalog i Narodnom skupštinom i nama ovde i oni znaju kako treba da se sprovode izbori i šta ne valja sa izbornim zakonima, samo ne mogu da objasne da to ne rade u ime bivšeg režima i Đilasa i Šolaka i Jeremića i Obradovića lično, ne mogu to da objasne nikome, sve dok njihov direktor, dakle, direktor CRTA-e sa prethodno nabrojanim tajkunima i fašistima stoji rame uz rame i zajednički lomi ograde ispred Predsedništva. Dakle, oni su saborci i to je taj najogoljeniji mogući zajednički interes. Ali, oni su i neka nevladina organizacija, pa da vam pomenem i njih, zajedno sa Komitetom pravnika za ljudska prava, Jukom, Partnerima za demokratske promene, Šer fondacijom, Transparentnost Srbija, Fondacija za otvoreno društvo, potpisuju saopštenje u kom kažu da ne dolazi u obzir, da je apsolutno neprihvatljivo da se Odbor izjasni, pazite ovo, glasanjem o tome koga smatra za odgovarajućeg kandidata za novog poverenika. Doslovce, rečenica iz njihovog saopštenja glasi: "Odabir je izvršen isključivo glasanjem, tako da je glavni kriterijum za odlučivanje bio ko je koga predložio, a ne njegova ekspertiza". Šta ovo znači? Ne mogu narodni poslanici na Odboru da odlučuju glasanjem. Zamislite tu pamet. Verovatno ne možemo ni ovde, na sednici Skupštine, da odlučujemo glasanjem. To je neprihvatljivo. To nije demokratski, ne znam šta je, nego bi verovatno iz perspektive vajne gospode trebalo da odlučujemo tako što ćemo njih da pitamo šta oni misle, za koje niko nikad glasao nije, niti će, kako stvari stoje, i da umesto da se demokratski izjašnjava Narodna skupština i izabrani predstavnici naroda, ipak mi njih da pitamo šta ćemo i kako ćemo u ovoj zemlji. I verovatno bi tako trebalo i različita lica da imenujemo i različite ljude da biramo za važne državne poslove i funkcije. Verovatno bi tako trebalo i poslanike da biramo. A možda i nisu više neophodni, nego prosto njih da pitamo, da ih okrenemo telefonom i pitamo - šta vi mislite, kakvu bi politiku trebalo da vodi Srbija, u šta da ulaže novac, šta da plaća, šta nama treba, ko su nam prijatelji? I, na kraju krajeva, koliko vi želite, uvažena gospodo iz kojekakvih CRTA, Jukoma i ostali, da vam se danas servira na račun? Verovatno je to suština stvari. Tu vrstu odnosa ja mislim da mi ne možemo nikada da istrebimo, niti treba to očekivati. To je pitanje ljudske prirode. I koliko god mi to osuđivali, takvih će ljudi biti. Ali, mi treba da ukazujemo na to i treba da uvek jasno demaskiramo svaki put kada se nešto ovako skandalozno i neprihvatljivo u državi pokuša. A ovo je toliko nenormalan pritisak, da ja ne znam kako bih to drugačije nazvao. Ne sme Narodna skupština da odlučuje o onim pitanjima koja se tiču neposredno delokruga našeg rada, neverovatno. Eto, oni znaju bolje, ti veliki Tviter eksperti. A ko dobija sredstva iz budžeta? Tu ste, gospođo Radeta, potpuno u pravo, to jeste pitanje kojim mi treba da se bavimo. Kada je reč o lokalnim budžetima, nedavno sam video da se strašan novac, jezivo veliki novac, iz budžeta grada Šapca dodeljuje upravo onim medijima koji pripadaju tom konglomeratu koji se nalazi pod šapom Šolaka i Đilasa, koji je spreman šta god da naručite, šta god da zamislite, da slaže, napiše, montira, fabrikuje, samo da bi za njih zvučalo politički korisno ili podržavalo na neki način njihovu brutalnu propagandu, a da bude, naravno, na račun i Aleksandra Vučića, njegove porodice, ljudi iz SNS. Nisam video, čini mi se, u tim novinskim izveštajima, a bilo ih je onoliko, nijedan jedini medij da je konkurisao za sredstva i tamo ih dobio, pričam o gradu Šapcu, a da nije bio najstrože moguće na partijskoj liniji Zelenovića, znate onog čoveka koji voli da šeta po Evropi i govori sve najgore o svojoj zemlji, da se ne libi da tamo i najpodmuklije laže, dakle, na liniji njegove partije, njegovih prijatelja, sada valjda i novih-starih prijatelja iz ujedinjene Demokratske stranke, kako oni zovu svoje matično „žuto preduzeće“ i Dragana Đilasa i Vuka Jeremića i Boška Obradovića. Taj isti Zelenović koji se ne libi da, pazite sad ovo, piše pisma Aleksandru Vučiću ovih dana, zamislite, da on Vučiću objasni kako treba da se na odgovarajući način izvede zaštita od poplava u nekom mestu, da on postavlja pitanja i prosipa pamet. Taj isti Zelenović, predstavnik onih za čijeg je vakta 2014. godine grad Šabac, njihov grad, bio u strašnoj opasnosti upravo od poplava. Godine 2014. od tog grada pitanje je da li bi ostao kamen na kamenu da nije bilo reakcija Aleksandra Vučića lično, one i onakve. Da nije bilo reakcije koja je istog momenta preusmerila, poslala značajan broj ljudi i mehanizacije i Vojsku Srbije da zaštite Šabac. Njemu, za to što je uradio tada, oni zahvaljuju i vraćaju tako što danas pokušavaju da pametuju na temu – e, mi smo veliki stručnjaci za sve, pa i za to kako se od poplava štiti. Ili, na nivou Starog grada. Možda je to nešto poznatiji, slikovitiji primer, koliko je novca te Beogradske, gradske opštine završilo na računima onih firmi koje služe za iznajmljivanje onog fizičkog obezbeđenja kojim se služi Bastać, huligan, veliki osvajač gradilišta po centru Beograda. Koliko je desetina miliona, čini mi se, dinara, i to iz godine u godinu, otišlo na tu namenu da se plaćaju ko je kakve firme sa nekim nejasnim opisom usluga koje pružaju gradskoj opštini, a svi znaju da su preko njih angažovana ona lica ovako zanimljivih, krupnih konstitucija koja prate Bastaća svaki put kada on pokušava da izazove neki incident, blokirajući gradilišta, da bi posle objašnjavao kako se on bori protiv uništavanja sopstvenih uspomena vezanih za Beograd? Zbog toga ne treba da se radi ni jedan novi bulevar, zbog toga ne treba da se radi ni jedan trg u ovom gradu, zbog toga mi ne treba da ulažemo u infrastrukturu i da se trudimo da bilo šta ulepšamo. Ne treba nam, naravno, ni jedna fontana, ne treba nam zbog toga ni gondola ili žičara, ne treba nam zbog toga ni novi trg, nova stanica autobuska ili železnička, ne treba nam ništa novo, zato što čovek vodi računa o svojim sećanjima i o uspomenama na detinjstvo. Onda će, naravno, taj posle svega da kaže – ne, nisam ja tako mislio, ali će ostati silni milioni manjka u kasi Starog grada. O tim stvarima ja se slažem, to ste odlično primetili, treba da se vodi računa. Da li je dodvoravanje lokalnim moćnicima, kako je rečeno, sadržano i u odluci da se, recimo, sa takvima, rušiteljima Beograda, onima koji ne žele dobro svome gradu, poput Bastaća, politički sarađuje, da se oni održavaju na vlasti i da im se daje podrška tako što se za njih glasa u lokalnoj skupštini, to ne znam, ali, kada je reč o pitanju zaposlenosti u Srbiji i pitanju ko se nalazi na birou danas, ja ne znam da li može bilo ko od prisutnih u sali da se seti nekoga ko je bio uspešniji u smanjenju nezaposlenosti od Aleksandra Vučića i SNS, da je napravio veći pomak od onoga koji jesmo napravili mi sprovodeći svoju politiku, pa sa 25% do 26% tu nezaposlenog spustili na oko 11%? Govorili li iko pre SNS o tome da treba da se radi na tome da se ta nezaposlenost pusti još dramatičnije, da bude ispod 10%, da se u tome takmičimo sa zemljama okruženja, a već smo od mnogih bolji, kada je i o tom parametru reč? Ja se ne sećam. Tu vrstu rezultata niko nema. Ima na suprotnu stranu. Dakle, ti Đilasi sa svojim novim, starim Bastaćima, Zelenovićima i ostalima, oni su uspeli da nezaposlenost povećavaju. Sećate se tih podataka? Red veličine je 600.000 duša. Toliko je ljudi ostalo bez posla u vreme kada su predstavnici bivšeg režima, a danas siledžije koje se hrabro obračunavaju sa saobraćajnim znakovima, bile u prilici da pokažu šta umeju, šta i koliko mogu. To da se poredi sa stotinama hiljada novozaposlenih koje obezbeđujemo mi, što jesu rezultati naše politike, pa to da se poredi neće moći nikad. Ali, uz sve te napore, na samom kraju, za jednu stvar ste, bez ikakve rezerve, u pravu. Budućnost treba da se gradi i o njoj treba da se misli unapred. Kada je reč o talentovanoj deci, o mladima koji osvajaju vrhunska odličja na međunarodnim takmičenjima, ali ne samo međunarodnim, dakle, o mladima koji pokazuju da zaista mogu da budu pokretački točkovi našeg društva, tu treba pružiti podršku, tu treba pomoći, tu treba ohrabriti, ali ne samo rečima i ne samo aplauzima onda kada se sa takmičenja vrate i kada ih pozdravljamo na nekom balkonu, nego i konkretnim sredstvima. Zbog toga ja moram da napomenem – to radimo mi danas i to radimo na više načina. Na prvom mestu, recimo, stipendijama. Postoje različiti programi koji danas funkcionišu sasvim uspešno. Stipendije za dobre đake, vanredno dobre đake i vanredno dobre studente, takozvane redovne stipendije, ako tako želite, postoje i veće su nego u vreme bilo koje prethodne vlasti. Ali, postoje i one koje su namenjene posebno nadarenima. Fond za mlade talente, takođe, svako malo uvećava nivo sredstava koja su namenjena upravo tim, najboljim i najuspešnijim mladim ljudima. Ne samo da vodimo računa o njima dok se školuju, nego vodimo računa i o tome da im se pruži prilika da sutra mogu da rade. Da li je ili nije lično Aleksandar Vučić čestitao onim mladim ljudima koji su završili svoje školovanje i treba da počnu karijeru? Započeli su je nedavno kao zdravstveni radnici, kao lekari, sestre, a bili su najbolji tokom svog školovanja. Njima je Srbija danas u mogućnosti da pruži i njima danas Srbija pruža priliku da se zaposle. Da ne pričamo o tome kakve im uslove obezbeđujemo danas i u kakvim kliničkim centrima, u kakvim bolnicama, sa kakvom modernom opremom danas mogu da rade i šta sve danas mogu i da nauče i da usavrše i u čemu da se takmiče sa ostatkom sveta, a ranije nikada mogli nisu. Takvima, a da, kad god se stvori dodatni prostor u budžetu, a stvara se sve dok se u Srbiji radi ozbiljno, odgovorno i postupa domaćinski, ali svaki put kada se stvori takav dodatni prostor da se na takve misli i da se za njih obezbedi još dodatnih sredstava, pa i kroz povećanje plate. Zbog toga i jeste rečeno – biće sigurno, u mesecima pred nama, dodatnih povećanja plate za ljude u Srbiji, a za ove uspešne mlade ljude, one koji pokazuju da još kao mladi mogu svojoj generaciji uzori da budu, treba da bude i biće najviše. Ja mislim, dame i gospodo da je to odgovarajući pristup kada se ozbiljno brine o budućnosti zemlje i kada se u nju, zaista ulaže i kada se u njoj planira. Zbog toga što ovakav pristup imamo, ja cenim, mi možemo i da se pohvalimo rezultatima koji se broje svim ovim silnim nagradama, napredovanjima na međunarodnim listama, činjenicama da odličan novac danas imamo i da za njega možemo da konkurišemo kada je reč o svetskom nivou, činjenicama da po svim pokazateljima država napreduje i da to građani, što je najvažnije, vide, osećaju, uvere se svaki put kad se provezu novim putem ili svaki put kada im stigne poruka da je legla plata ili legla penzija, a sećaju se kako je to sve bilo potpuno drugačija i kako je izgledalo u doba kada su im pljačkaši poput Đilasa, Šolaka, Jeremića i Obradovića, kožu s leđa drali. To se vidi i to ne može da se ne razume. Zbog toga je naša obaveza da insistiramo da se rezultat pokazuje, baš zato da bi se dobro video i dobro razumeo. Na taj način mi dajemo i zadatke sebi i takmičimo se sa onim što smo postigli i na taj način zaista postajemo ono što treba da budemo, što zaslužujemo da budemo, što je Aleksandar Vučić lično definisao i formulisao kao društvo koje pobeđuje i na koje svi i u regionu ako želite i u Evropi, ali i u svetu treba da se naviknu da je takvo, da se naviknu na to da Srbija danas pobeđuje i da će nastaviti da pobeđuje i u budućnosti. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, samo nekoliko rečenica, pošto je bilo nedoumica oko ovog Zakona. Upravo ovaj Zakon garantuje mladim ljudima zarade. Kad su pitanja spomenute su zarade ali na bazi rezultata. Da li je to do sada bilo? Nije baš u najboljoj meri, jer nismo primenjivali određene kriterijume, bilo da se radi u nauci, bilo u obrazovanju. Posebno daje mogućnost napredovanja. Nije tačno da ne daje mogućnost, vaš ovaj zakon daje mogućnost napredovanja preko određenih… ako hoćete, preko projektnog finansiranja, baš za izvrsnost, ali nismo svi jednako napredni, e tu je problem. U dosadašnjem sistemu, pogotovo u eri socijalizma, a i zadržali smo taj manir da smo svi jednako vredni i sve jednako napredni. Nismo takvi. Bilo je reč o odgovornosti rukovodilaca, pogotovo dekana, kada su u pitanju visoko školske ustanove, tu zaista nemamo baš najbolje rešenje. Ja se zalažem, a i ministar je, koliko sam video, blizak toj tezi da je rukovodilac, u ovom slučaju dekan i direktor škole, najodgovorniji za stanje u školi, odnosno ustanovi i da i on na neki način mora biti kontrolisan. Mi smo u fazi razvoja društva gde rukovodioci moraju u vaspitno-obrazovnim ustanovama i naučnim biti kontrolisani. U prelaznom razdoblju pustili smo to ispod kontrole i doveli smo u situaciju visokoškolske ustanove, osnovne škole, pa čak ako hoćete institute gde su rukovodioci bili gospodari, pod navodnike govorim, života i smrti, hajde da kažem, radnika, ne samo radnika, nastavnika, a kada je škola u pitanju, već i učenika itd. U ovom prelaznom razdoblju izgubili smo temelje sistema. Da li smo ih vratili? Mi nešto vraćamo. Dolaskom ministra Šarčevića mi smo uobličili sistem. Da se tako izrazim, mi smo u formalno pravnom smislu reformu uspostavili. Da li smo dubinsku reformu? Pedagošku nismo. Da li smo na početku? Jesmo. To je najveće dostignuće ovog ministra koji stori danas ovde kod nas. Poštovani narodni poslanici, pokušaću da ukažem u čemu je bio problem. Prelaskom na višestranački sistem mi smo vaspitanje proterali iz škola, dakle, vaspitno obrazovanih ustanova, fakulteta, ako hoćete i iz roditeljskog doma, iz društva u celini. Nama je potrebno vratiti pedagogizaciju ne samo u školama, nego i društva u celini. Možemo se, evo primera, truditi da u svaku školu osiguramo ne jednog, nego pet milicionara i ništa nismo s tim rešili. Dovođenjem milicionera u škole, u vaspitno obrazovne ustanove priznajemo nemoć vaspitnu, jer smo vaspitanje proterali. Zašto? Onaj ko je bio autor globalizacije, tačno je rekao – proterati, karikiram, vaspitanje iz vaspitno obrazovnih škola i iz učeničkih domova, a uvesti psihologizaciju društva. Šta to znači? Psihologe lažne, novinare lažne, psihologe itd. Dokle smo došli? U zakon smo stavili da svaka škola mora imati psihologa ili pedagoga. Psiholozi u školama nisu za svakog učenika, nego za posebnog. Jedan psiholog dovoljan je na pet do 10 hiljada škola. To je suština, ali svaka škola treba imati pedagoga. U tom smislu mi tumaramo 15 godina i stalno govorimo o nasilju u školi. Ne, gospodo, ne smemo o tome govoriti, nego vaspitanje u školi, vaspitanje u društvu, vaspitanje u učeničkom domu, jer nevaspitanje dovodi do nasilja. To je suština. Zamena teza, hajde da kažem, američka pedagogija je to nama u postsocijalističkim zemljama nametnula i trebaće nam još vremena da se oslobodimo tog načina vaspitanja. Zamislite, moralno vaspitanje smo isterali? Pa, to od Platona do danas niko nije učinio. Moralno vaspitanje. Evo, jedan od zadataka, odnos prema društvenoj imovini nismo imali. Znate šta smo sada. Nemamo uopšte tog zadatka. Ko nam je branio da sadržaje menjamo? Neko to nije hteo, ciljano. Umesto da smo stavili kao zadatak odnos prema društvenoj imovini, odnos prema imovini, bilo da je ona privatna, bilo da je ona državna. Za posledicu evo primera. U Beogradu ja sam negde računao da nam treba momentalno milijardu evra da uklonimo samo grafite sa zgrada. To nije samo ekonomski problem. To je pedagoški problem, ako hoćete, problem ličnosti itd. Idite u Rumuniju i pogledajte da li ima grafita. To je problem. Mi moramo vratiti pedagogizaciju u školu, odnosno vršiti pedagogizaciju čitavog društva i uvesti pedagogiju mira na Balkanu posle ovih ratova. To je suština. Sada, dozvolite da kažem nekoliko rečenica vezano o izborima u zvanja. Ovde je bilo reči da nema kriterijuma. Izbori u zvanja profesora, docenta, do redovnog profesora ili u institutima moraju biti strogo postavljeni. Oni su prilično i do sada bili postavljeni, ali nije se niko držao određenih kriterijuma. Obično dekani koje niko nije kontrolisao su sa određenim grupama zloupotrebljavali. Nema autonomije univerziteta kada su finansije u pitanju, gospodo narodni poslanici. Tu država mora da se meša, ona daje pare, ona mora kontrolisati pare. Šta još mora? Zakon kontrolisati, primenu zakona. Tu je problem. Toga nismo imali 50 godina. Šta reći o jednom fakultetu koji nije hteo da pozove tri predstavnika ili četiri saveta fakulteta koje bira Vlada Republike? Kaže, namerno ih nismo godinama pozivali, jer su radili šta su hteli po fakultetima. Zato se, gospodine ministre, zalažem za što veću kontrolu preko Saveta univerziteta i fakulteta, jer mi još nismo zrelo demokratsko društvo da možemo pustiti toliku autonomiju. Niko nije protiv autonomije univerziteta, ali smo za primenu zakonitosti. Ako je neko izabran protivzakonito za docenta, vanrednog profesora ili redovnog, pa imamo prosvetnu inspekciju. E tu je problem. Mi smo u jednoj fazi za jednog ministra dok je bio ministar prosvete imali situaciju da je ministar sam unapređivao redovne i vanredne profesore, pa je došao drugi, pa vratio naučno-nastavnim većima. Danas su ti redovni profesori, bez izbora u zvanje redovni profesori, odlučili o doktoratima na fakultetima. Čak su i predsednici veća doktorskih studija. To su takvi apsurdi. Mi imamo jedno čudno stanje. Ono što je bitno za ovaj zakon jeste da je on izvanredan. Gospodine ministre, hoću da javnost čuje, vi ste uobličili sistem vaspitanja i obrazovanja nakon dugo godina. On je bio u rasulu. Dakle, uobličili smo ga i zaronili ste u dubinsku pedagošku reformu. Siguran sam da idemo dobrim koracima. Spomenuli ste gimnazije. Šezdeset godina niko nije reformu gimnazije dirnuo. Sada ona se provodi polako, ali sigurno. O osnovnoj školi da ne govorim, a ni o srednjoj. Reforme su uvek postojale od starog veka do danas, ali mi vršimo reformu u skladu sa reformama društva u celini. To je suština. Ne možemo odbaciti sadržaje sve moguće prethodnog režima, a to smo učinili, pa smo onda odnos prema imovini ubacili kao moralno vaspitanje. Odnos prema domovini, zemlji smo izbacili. Nema ovde narodnog poslanika Žarka Koraća koji se sprdao patriotizmu u ovom visokom domu. Sprdao se izborom zvanja, a on docent otišao u penziju. Gospodo, sada koristim ovu priliku, gospodi sa Filozofskog fakulteta u Beogradu, rekli su da sam ja jedan od tvoraca zakona. Nisam ništa manje ni više koliko i vi, gospodo narodni poslanici. Glasao sam. Da sam ja bio jedan od tvoraca, 95% profesora docenta ne bi sedelo na Filozofskom fakultetu u Beogradu, nego neki drugi ljudi koji bi docenti bili samo jedan mandat, redovni profesori i profesor. To je konkurencija. Zato oni šetaju sada ulicom. Neće da se bave politikom, neće u stranke, nego ulicom. Misle da je komunistički sistem. E pa nije, izvolite. Mislim da je profesor Mićunović u pravu kada je iskritikovao DS da se vrati u ovaj visoki dom. Kaže da to nema nigde na svetu. Idete šetate, umesto da dijalog vodite u Skupštini. Zamislite šta je Điki mafija napravio? Traži da se isključi iz stranke prof. Mićunović. To su hohštapleri, bre. Ja sam pokušao da nabacam nekoliko problema, da se vidi dubinska reforma. Drago mi je, gospodine ministre, što smo zaokružili ovu reformu, pogotovo dualno obrazovanje. Tu je daleko otišlo i to je srž srednjoškolskog vaspitanja. Mi ćemo vaspitanje vratiti u škole. Ja znam vaše mišljenje, tačno. Tačno ga znam. Ono je idealno. Vi ste jedan od prosvetnih radnika koji vrlo dobro poznaje pedagogiju i ići ćemo i vratiti vaspitanje u školu. To ne ide lako, ali ćemo ići. Bilo bi dobro da od učitelja, od univerzitetskog profesora za svaki svoj nastavni predmet da se napravi plan vaspitnog delovanja škole, povezanost sa mesnom zajednicom, društva u celini. Bez toga nećemo moći daleko doći. Kaže, šta će mi u metalu vaspitanje? Pa, tu je potrebno. Majstor će mi pokazati kako ću odložiti alat na kraju svog radnog vremena, a ne razbacati ga itd. milion primera imamo. Ja se izvinjavam, malo sam uzeo više vremena, ali da kažem da je zakon izvanredan, da će implementacija zakona vrlo brzo stići, jer Ministarstvo već radi na podzakonskim aktima i na nama istraživačima je da li hoćemo raditi ili nećemo, a kriteriji će nas terati. Nemojte se čuditi što će neko ostajati bez posla i ostajaće doktori nauka bez posla. Redovne profesore nije lako stići. Dakle, doktorska titula ništa ne znači. To je kao kad idem u kino, uzmem kartu, gledam film, biće rezultat. Ne gledam film, nego radim neke druge stvari, nema rezultata. Tako isto i doktorati naši. Dakle, bez rada nema ništa. Neko je spomenuo redovne profesore pred penziju. Gospodo, u svetu redovni profesori najviše moraju da istražuju i da rade, baš ti pred penziju. Najviše, to je tako, ne da uzmem titulu redovnog profesora, ruke u džepove i ne moram ništa da radim. Najviše moraju istraživati, pogotovo mlađim generacijama pokazivati kako se to radi. Hvala vam lepo.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Mislim da je bitna jedna rečenica koja će upotpuniti ovo o čemu ste vi, profesore, govorili, a to je da već uveliko rade timovi na novoj strategiji obrazovanja i nauke na svim nivoima i gde je za ovaj prosvetni deo najbitnija reč, pocrtana – vaspitanje. Znači, sve ono što će biti temelj daljeg rada, uz sve vidove kvaliteta i reformi, znači ponovo smo tu reč onako debelo podvukli i stavili je na čelo glavne teme.
Zahvaljujem. Na član 122. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 125. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 126. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 127. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Periću, izvolite.
Gospodine ministre, naš cilj je da otvorimo što više pitanja na koja ovaj Predlog zakona ne daje odgovor, kako bi vi o njima razmišljali, a neka čak i rešili da li primenom ovog zakona, možda izmenama i dopunama ovog ili nekih drugih zakona, to uopšte nije ni bitno. Dakle, mi želimo u pozitivnom smislu da vas isprovociramo da se vi uključite na jedan način koji životno znači građanima Srbije. Moram da vam kažem da se vi nalazite na čelu jednog ministarstva koje je možda najteže i policajac i lekar i medicinska sestre, inženjer, tehničar, pravnik, ekonomista, svi oni prođu kroz sistem koji se naziva sistem obrazovanja. Nasledili ste mnogo problema, jer stalno se pričalo o reformi ali nje nije bilo u pravom i suštinskom smislu. Nije davno bilo vreme kada je 95, možda čak i celih 97% sredstava odvojenih za Ministarstvo prosvete išlo na plate zaposlenima u Ministarstvu prosvete. Situacija je sada nešto drugačija, ali ni izbliza zadovoljavajuća. Mi ne želimo da vam prepričavamo članove ovog zakona kao što to rade neke kolege. To je njihovo pravo ne ulazimo u to, nego kažem, još jednom, da otvorimo što veći broj pitanja. Sada ću da vam kažem, jedna gospođa iz unutrašnjosti, došla je u Beograd, da bi uzela diplomu. Nije mogla da nađe fakultet i tu su nastali problemi. Ja razumem da neko ne može da nađe fakultet kad ga upisuje, dolazi iz unutrašnjosti, ne zna gde se nalaze fakulteti, to vam se svakodnevno otvaraju, ali posle provedene četiri godine nema fakulteta, mislili ukrao neko. Ne bi to bio problem da se ona predstavlja kao diplomirani ekonomista, samo da joj fakultet služi za to. Nedavno je izabrana gospođa, koleginice možete proveriti, nedavno je izabrana za direktora jedne javne firme i to je ono, kolega Orliću, kada mi neku diplomu, insistiramo na nju da se jednom stavi tačka, zato što se šalje loša poruka, a ne samo zato što to nekome nešto znači. Vi se nalazite na čelu tog ministarstva i to nije bilo davno. To nije nasleđeno. Čini mi se da toga danas ima mnogo više nego što je bilo ranije. Ja sam bio na nekim specijalističkim studijama, gde je bio student, svršeni student iz Kragujevca, oduševio me nivoom znanja i ne mene, bili smo ravnopravni, nego neke profesore, to znači da li je privatni ili državni, o tome je govorila gospođa Vjerica Radeta, vaša privatna škola, verovatno je služila nekim kao dobar reper i nije suština u tome, nego je suština u nekim proverama. Sada vidim ova strategija, što vi rekoste, strategija je opšti plan nekih akcija za sprovođenje određenog cilja, a vi ste predlogom ovog zakona, u članu 8. definisali ciljeve. Strategija lepo zvuči, ali to je jedna prazna ljuštura najčešće. Ne mora značiti da će biti tako, mi želimo da vam ovo osporimo u celini, a vi popravite kvalitetom pa ćemo onda mi biti zadovoljni. Da li će predlog ove strategije koja će biti urađena dati odgovor na neka pitanja kao što su, da li se neko od vas seća, vi ministre sigurno da, Dobrice Ćosića, ali ne književnika, nego mladog matematičkog genija iz Užica? Da li se neko seća Jovana Stevića, koji je u Čačku promenio za par meseci, sedam, osam mesta prebivališta jer je izbeglo dete sa Kosova i Metohije, takođe nazvan matematički genije iz Čačka? Nema društvene odgovornosti kod lokalnih samouprava, zato što ovi što nisu mogli da nađu fakultet sad rukovode i odlučuju, nema više ni socijalne ni društvene odgovornosti kod strane velikih privrednih subjekata. Ja sam imao sreću da radim u jednoj firmi, u ono vreme, sa društvenim kapitalom, 62.000 zaposlenih, imala je svoj institut za razvoj. Da li mi danas to imamo? Privatne firme ne ulažu na takav način. Kupuju gotove stručnjake koje je školovala ova država. Možda je to skupo. Ako ova strategija koju ste vi predvideli u članu 127. bude dala odgovore na ta pitanja, mi možemo i da budemo zadovoljni. Ako ne, uzalud je to. Ali, vi polako prihvatate ono o čemu mi govorimo i na šta vam ukazujemo i stavljamo primedbe. Evo član 126. nadzor nad sprovođenjem odredaba ovog zakona vršiće ministarstvo. Mi smo to već dugi niz godina govorili da treba da radi ministarstvo. Vi kažete ministre, sad polako određene stvari prihvatate, nadam se da ćete oko ove strategije nešto bolje uraditi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pošto ste, gospodine Periću, se meni lično obratili, vezano za napomenu koja se tiče neke gospođe koja ne može da nađe gde se nalazi njen fakultet da bi je, kako sam ja razumeo vaše izlaganje, tamo podigla diplomu, jel tako, koju je dobila a koja je imenovana da bude direktor nekog važnog preduzeća, tako ste rekli. Dakle, čisto u prilog ovim našim skupštinskim raspravama o odnosima da vidite da ne samo da može da se govori otvoreno i javno i kada nemate kao poslanička grupa više vremena ni po jednom osnovu, nego evo, možete i od nas da dobijete priliku da u dodatna dva minuta, kroz repliku, obrazložite šta ste želeli da kažete. Hteo sam da vas pitam o kojoj je to gospođi reč? O čemu se radi? O kom preduzeću, kom fakultetu? Čisto da bi smo mi razumeli na šta vi tačno mislite, ali u ovom vremenu koje je preostalo meni, želim samo da vam kažem da treba voditi računa, naravno, o svakome, o Dobrici Ćosiću, matematičaru. Svakako ako mislimo na istog mladog čoveka, čini mi se da sam ja čak išao u istu gimnaziju u koju i on, samo je razlika u nekoliko godina, on je mlađi, ali o Dobrici Ćosiću koji je istorijska ličnost i znate šta, vezano za to? Gradska vlast, odnosno većina u Skupštini grada Beograda, koju okuplja SNS, donela je odluku da se akademiku i književniku, Dobrici Ćosiću, dodeli ili posveti jedna ulica u gradu Beogradu, upravo zbog njegovog dela koje je važno i u književnosti, ali i u raznim drugim stvarima koje su danas i ne samo danas, aktuelne, zbog toga što je reč o važnom čoveku iz mnogo razloga i po više osnova. Znate li ko je najveći protivnik te ideje i ko je sebi dao u jedan od životnih zadataka da tu ideju, ako može, na bilo koji način sabotira, ko sigurno svakog dana jedan sat svog života i nerada, koji bi trebalo da posveti građanima koje kao zastupa, utroši na to da se bori protiv ideje da Dobrica Ćosić ima ulicu u gradu Beogradu? Onaj vaš Bastać sa Starog grada. To je verovatno jedna vrsta odgovora na temu odnosa prema nekim vrednostima koje treba da zastupamo i o nekim stvarima koje treba da pokazuju naš odnos prema društvu kom pripadamo, onima koji su zaslužili mesto u njemu ili onima koji zaslužuju da njima ovo društvo obezbedi uslove da njima sutra bude lakše da obezbede sebi svoje mesto u njemu, pa i u njegovoj istoriji.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Ovaj zakon neće samo sprovoditi državni organi, neko i predstavnici jedinica lokalne samouprave, iako sada imamo primere o kojima sam govorio, a veliki broj takvih su članovi SNS, gospodine Orliću, koji nisu mogli da pronađu fakultete. Oni su tu sada manje bitni. Ako su oni imali dobar primer da vide kako to uradi predsednik države u jednom momentu, oni će onda to da čine za sebe. Oni o ovom zakonu i njegovoj implementaciji, kako vi volite da kažete, neće mnogo mariti. Njima je bitno da su oni kupljenom diplomom došli na određene pozicije i čekaju da to vreme prođe da bi možda i obnovili taj mandat, to dalje nije ni bitno. Nama trebaju najbolji. Jedinice lokalne samouprave imaju velike probleme, a dolaze najlošiji, a oni o Dobrici Ćosiću i o Jovanu Steviću i o mnogim drugima treba da povedu računa. Ne može ministar da zna da se negde pojavio neki izuzetno talentovan ili vrhunski talentovan mlad čovek ako to ne pokrene iz jedinice lokalne samouprave, odnosno iz mesta gde on živi. Suština je u tome da se tim ljudima da šansa. Mnogi smatraju ako si nadprosečno inteligentan, da sam o sebi treba da vodiš računa. Tim ljudima treba omogućiti, jer ovaj zakon to tretira, treba omogućiti da se bavi naučno-istraživačkim radom. Oni to rade od najmlađih dana, ti koji jesu za to i koji jesu posebni kapaciteti. Vidite, pošto ne dolazim iz Šapca, ja ne bih da kukam na mesto iz kojeg ja dolazim, a nema tu neke velike razlike, odmah da vam kažem, između ovih koji su na vlasti u Šapcu i u nekim drugim lokalnim sredinama. To je otprilike sve isto.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Šteta, gospodine Periću, što ne iskorististe ovu repliku koju sam vam omogućio na nešto bolji način. Pitao sam vas - dajte ime gospođe o kojoj govorite. Pitao sam vas o kom je fakultetu reč, kojoj školi, o kom je preduzeću reč, ako se već vodite takvim primerima i govorite - to su ljudi SNS. Niste odgovorili ništa. Samo ste rekli - ma to su ljudi iz SNS. To što ste vi uradili, to se zove blef. Zato nije trebalo to da radite. Što se tiče Tomislava Nikolića, koji datum stoji na njegovoj diplomi, jel januar 2007. godine? Gde je i šta je januara 2007. godine Tomislav Nikolić, sada ovako direktno pitamo, bez ikakvog blefiranja? I još jednom, bez ikakvog blefiranja, kada sud utvrdi da je lažirao diplomu neko, kao što je utvrdio u slučaju Miroljuba Ignjatovića, jeste nekada videli da smo takvog čoveka mi posle toga promovisali, unapređivali, nagrađivali, birali za predsednika izvršnog odbora ili generalnog sekretara, više se i ne sećam šta je dotični Ignjatović bio u SRS? Bez ikakvog blefa pitam i ne bih rekao da ćete se setiti takvih primera, baš kao što ne videh da ste se setili imena ove gospođe. U svakom slučaju, ako hoćemo da se malo više bavimo sadašnjim potrebama i perspektivom, dobronameran predlog je, vidite da se reši ono što je sporno, a može da se reši danas. Na primer, rešite se onog Bastaća na Starom gradu. Prestanite njega da podržavate, ne samo zbog njegovog odnosa prema pitanju Dobrice Ćosića i ne samo zbog njegovog odnosa prema pitanju razvoja Beograda, nego, recimo, da time sprečimo štetu da bude još veća, pa da ne bude više ovih 200 miliona štete na nivou jednog sportskog centra u Starom gradu samo, da ne budu desetine miliona dubioze u budžetu te gradske opštine svake godine, da ne budu na ovom nivou na kom su sad, a pogotovo da ne budu ti minusi još veći. Evo, to bi bio dobronameran predlog i još jednom bez ikakvog blefiranja.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić, izvolite.
Vrlo kratko. Diplomirani ekonomista, ime potražite od gospodina Branislava Malovića ili gospodina Željka Marjanovića. Sasvim dovoljno. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Kvalitet ovog odgovora je bio takav da je meni potpuno jasno da jedan Bastać ima društvo koje ima, zato što takvo društvo zaslužuje jedno drugog.
Na član 128. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam ovim mojim amandmanom tražio da se skrate rokovi za donošenje podzakonskih akata. Podzakonski akti čine, hajde da kažem, finalnu kariku u celom lancu, od ideje zakona, javne rasprave, donošenja i bez tih podzakonskih akata svaki zakon je neprimenjiv. Ovo je pogotovo bitno kada je u pitanju Zakon o nauci i naučnim istraživanjima. Sada nije ovde važno da li je taj rok šest meseci, kao što je predložila Vlada, ili 60 dana, kao što sam tražio ja, bitno je da se te stvari moraju uraditi kako valja i da to ne sme da bude kočnica što se tiče nauke i naučnog istraživanja. Zamislite, možda je neki čovek uradio neko svoje epohalno delo i tamo zbog nekoga ko nije odradio, hajde da kažem, te neke trivijalne stvari, taj njegov pronalazak, izum itd, ne može da zaživi. Ali, ti ljudi koji donose podzakonske akte, najčešće ima slučajeva da oni i ne razumeju o čemu se radi, pogotovo kada je u pitanju nauka, a kada čovek nešto ne razume, sve što čovek ne razume, to za njega predstavlja besmislicu. Od takvih ljudi se traži da rade svoj posao, da donose podzakonske akte. Od njih niko ne traži da, recimo, razumeju neke stvari iz oblasti nauke, da razumeju najnoviju verziju Ustrojstva sveta prema tzv. teoriji struna, od takvih se ne traži da znaju sa koliko cifara se može izraziti celokupna masa vasione, koji je to red veličina itd. Što se tiče nauke, srpski narod ima tu sreću da mi odgovaramo svakoj oblasti od koje se traže povišene sposobnosti. Odatle i Nikola Tesla i Milanković i Pupin i još mnogi naši naučnici. Znači, jedan narod velikim čini da ga čine, pre svega, veliki ljudi. Kao što rekoh, mi imamo dosta takvih velikih ljudi. Zato je nauka od izuzetnog značaja, slobodno možemo reći i za naše društvo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne ceni se knjiga po koricama, piće po buretu, čovek po odelu, a bogami, naši stručnjaci po diplomama. Zamislite Bastaća diplomiranog dramaturga. Njegove drame uživo režira, prepadajući građane Beograda, ometajući radove fizičkim radnicima, zidarima, kamenorescima itd. Zamislite Janka Veselinovića, koji Istanbul nazove Istambul, doktor nauka. Zamislite diplomiranog pravnika, to bi trebao da mi kaže gospodin Orlić, Nikole Jovanovića, predsednika, šefa odborničke grupe, čini mi se nesretnog Đilasa i Jeremića, u gradu Beogradu, koji u jednom minutu kaže ovako - sumlja, osnovana sumlja, s-u-m-lj-a, pazite, diplomirani pravnik koji se hvali da je završio još dva neka evropska koledža i da je doktorske studije pohađao tamo negde. Zamislite tu vrstu diploma za koje postoji u javnosti utisak da su nesumnjive, što bi rekao Nikola Jovanović, ili kako se već zove odbornik, nesumljive. On kaže lj, ja kažem nj. Sad, zamislite tu vrstu znanja. Po meni zvanja moraju da budu prepuna znanja, posebno ako su to tako visoko rangirana akademska zvanja. Ono što želim da kažem je da u ovim naučnim istraživanjima ljudi treba da nauče, izuče i druge poduče, da istraže i pronađu, ali najvažnije od svega, gospodine ministre, a vi ste mi dužni odgovor, da li ste kad ste napuštali N1 studio to uradili u Luksemburgu? Emisija je išla uživo, ide u Ljubljani. Po tome ćemo znati odmah da je ovo lažni prekogranični kanal. Ja sam dva puta bio na Novom Beogradu i nisam znao da je on u Luksemburgu. Bio sam u njihovom studiju. Dakle, za mene je najbitnije da to što se istraži i pronađe bude primenjeno, da se nekako obezbedi, da bude primenjeno prvo u ovoj zemlji, da to bude u korist našeg ekonomskog razvoja, vojnog jačanja, ekonomskog jačanja, sveopšteg razvoja ove zemlje. U tom slučaju, zvanje i znanje će biti primenjivo na radost svih stanovnika, građana i državljana Republike Srbije, a i šire. Hvala.
Reč ima ministar Šarčević. Izvolite.
S obzirom da sam ja geograf, znam da je na Novom Beogradu bilo naselje Koreja, ali verovatno da se ovaj deo Novog Beograda zove Luksembrug.
Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Ljubenoviću.
Hvala, predsedavajući. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam ovaj amandman na član 137. Predloga zakona o nauci i istraživanjima. Namera nam je bila da tekst zakona, koji će biti usvojen, ne bude suviše opterećen. Smatramo da kada se jednom u zakonu definiše određena materija ne mora se ponavljati kroz više članova zakona ono što se podrazumeva, a naročito ako su neki drugi zakoni već definisali to isto. U obrazloženju je, kao jedan od osnovnih razloga za donošenje novog zakona u oblasti nauke i istraživanja, navedena promena modela finansiranja naučno-istraživačke delatnosti. Ovo bi se moglo shvatiti kao jedan pokušaj države da možda zadrži mlade istraživače i naučnike da ostanu u Srbiji, ali ipak samo pokušaj. S obzirom na to da nema značajnog povećanja budžeta za naučno-istraživačku delatnost, da nema značajnog uključivanja privrede, dovodi se u pitanje primena ovog zakona u praksi. Ono što bi predstavnici vlasti u Srbiji konačno morali da shvate je to da najveća šteta za državu jeste trenutni trend masovnog iseljavanja mladih ljudi koji odlaze sa namerom da se nikad više ovde ne vrate, a poseban problem u okviru tog problema je što je među njima sve veći broj obrazovanih ljudi za čije znanje i rad će država Srbija ostati uskraćena. Većina mladih naučnika, istraživača odlazi isključivo iz razloga ekonomske prirode, jer neko drugi je spreman da im ponudi više, tako će se i njemu vratiti više, a naša zemlja je u takvoj situaciji na višestrukom gubitku. Amandmani poslaničke grupe SRS su konstruktivni. Naše sugestije na ovaj predlog zakona su krajnje dobronamerne i ne vidim razlog za neprihvatanje onoga što je u interesu svih građana Srbije, a posebno onih ljudi koji se časno bave naukom i istraživanjima. Ti časni ljudi ne zaslužuju samo poštovanje, već ti ljudi mogu doneti progres Srbiji ako u njoj ostanu. U suprotnom, kao što sam već rekao, višestruki smo gubitnik. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10.00 časova.