Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 127 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 117 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Odložićemo sednicu za jedan sat, jer čekamo izveštaj Administrativnog odbora radi konstatacije i potvrde mandata novom narodnom poslaniku. Hvala. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, imamo sada potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Dragoljubu Vojinoviću, izabranom sa izborne liste Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica. [[Aplauz.]] Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Dragoljubu Vojinoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Pre nego što pređemo na usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica, molim vas da utvrdimo kvorum za takvu odluku. Molim vas, ubacite vaše kartice u identifikacione jedinice. Molim vas, proverite da li su kartice ubačene ispravno. Konstatujem da nemamo kvorum za odlučivanje, pa ćemo odložiti sednicu do 14,00 časova.
Gospodine predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, pre svega moram da iskažem svoje najdublje lično uverenje da je način na koji se ovaj najviši narodni zakonodavni dom vodi od strane onih koji su zaduženi da ga vode u poslednja dva dana, blago je reći, skandalozan. Toliko kršenja Poslovnika, procedure, nije zabeleženo u istoriji parlamentarizma, a i način na koji je danas obezbeđena većina jeste nešto čime bi pod hitno morao da se pozabavi javni tužilac i ja ga još jednom, jednom sam ga pozvala, ponovo zovem da ispuni svoju dužnost i da proveri na koji način je danas vladajuća većina obezbedila svojih 126 poslanika da očuva golu vlast. Nije to razlog zbog kojeg sam danas izašla. Danas se navršava tačno tri godine od jednog od tragičnijih datuma u našoj novijoj političkoj istoriji. Na današnji dan, pre tri godine pronađeni su posmrtni ostaci bivšeg predsednika Srbije, gospodina Ivana Stambolića, koji je bio žrtva bivšeg režima i čiji su posmrtni ostaci, dakle, tačno pre tri godine, pronađeni u krečnoj jami na Fruškoj gori. Kao narodni poslanik, pozivam vas da minutom ćutanja odamo poštu gospodinu Ivanu Stamboliću i svim žrtvama bivšeg režima i na taj način povratimo dostojanstvo ovog parlamenta i građana koje ovaj parlament predstavlja.
Po Poslovniku, narodni poslanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, veoma je zanimljivo da minut ćutanja za tzv. žrtve Miloševićevog režima traži poslanik ili šef, do danas, poslaničkog kluba koji je okupio Bogoljub Karić. Teško da je Bogoljub Karić bio žrtva Miloševićevog režima! Bogoljub Karić i još neki u ovoj Srbiji napadaju SPS da su izdali Slobodana Miloševića, a da ga on više od svih nas voli, a vi sada u ime te poslaničke grupe tražite minut ćutanja za žrtve tog istog Slobodana Miloševića. Molim vas da se dogovorite u okviru vaše poslaničke grupe za koju ste vi politiku, za šta se vi zalažete. Bogoljub Karić je direktno prenosio hapšenje Miloševića pod kajronom "poslednji čin". Bogoljub Karić je direktno prenosio i sahranu Slobodana Miloševića. Teško je, dame i gospodo, objasniti narodu Srbije da je Bogoljub Karić bio žrtva sistema. Bogoljub Karić je nastao i sve što ima duguje tom Slobodanu Miloševiću! I, apsolutno jenemoralno da tražite minut ćutanja za žrtve režima Slobodana Miloševića. Razumem da to traži neko drugi. Takođe, želeo bih da vas podsetim, dame i gospodo, da je predsednik vaše stranke Nebojša Čović, do 1996. godine, bio član rukovodstva SPS. Valjda je pre 1996. godine, kako vi to smatrate, bilo žrtava tog tzv. Miloševićevog režima, ali onda snosite i vi odgovornost jer je predsednik vaše stranke bio u najužem rukovodstvu SPS. Ovo je, naravno, reakcija na ono što se desilo juče. To je bio za nas jedan civilizacijski čin, jer je umro predsednik jedne parlamentarne stranke koja ima poslanike u Narodnoj skupštini. Sve izvan i iznad toga jeste stvar besomučne politizacije. Socijalistička partija Srbije je ustajala i davala minut ćutanja za sve one kad god je predsedavajući u Narodnoj skupštini to zatražio. To je bilo i kada je ubijen Zoran Đinđić, iako je bio naš najveći politički protivnik, iako je pohapsio i pretio da uništi SPS, smatrali smo da je civilizacijski čin da se nekome oda pošta minutom ćutanja. Ne želimo da komentarišemo ko se kako ponašao, ali mislim da današnju sednicu ukoliko želimo na ovakav način da politizujemo, nema problema, evo, ceo dan ćemo raspravljati o tome da li je Bogoljub Karić žrtva Miloševićevog režima, osim ukoliko ne želite da kažete da vaš poslanički klub nema nikakve veze sa Bogoljubom Karićem. Video sam gospodina Meha Omerovića na skupu Bogoljuba Karićau "Sava centru". Da li je to tačno? Dame i gospodo, molim vas da ne koristimo nečiju smrt i da ne koristimo ovu temu za sakupljanje političkih poena, kojih na ovom kraju nema. Lideri vaših stranaka nisu ti koji su bili žrtve Miloševićevog režima i zaista je neumesno na ovakav način tražiti odavanje pošte nekome na čijoj strani nisu bili oni koji su lideri vaših političkih stranaka i koalicija.
Molim vas, dame i gospodo narodni poslanici, da ne zloupotrebljavate govornicu i držite političke govore pod izgovorom povrede Poslovnika. Sami kršite Poslovnik i voleo bih da se što pre vratimo dnevnom redu. Replika, narodni poslanik Meho Omerović.
Žalosno je što posle tri meseca pauze Skupštine Republike Srbije počinjemo na način kako smo počeli juče, a evo i danas. Od čoveka koji je jedan, kažu, od ozbiljnih kandidata da nasledi Slobodana Miloševića, koji je za ovu govornicu izašao bez kofera, bez svog prijatelja Vlade Zagrađanina, čuli smo da je eksplicite pominjao moje ime i vezivanje SDP za PSS. Gospodine Dačiću, SDP i PSS, kao što vam je poznato i svima u Srbiji, imaju sporazum o saradnji. Te dve partije sarađuju, kako u lokalu tako i na nivou Republičkog parlamenta i to na način što imamo poslanički klub u kome su poslanici različitih partija. Za razliku od vas i vaše partije, gospodine Dačiću, mi naše prijatelje i buduće koalicione partnere poštujemo, idemo na skupove kada je radost u pitanju, kada je procedura u pitanju i kada su kongresi njihovih partija u pitanju, uvek ćemo se odazvati pozivima naših koalicionih partnera. Vaši koalicioni partneri su prema vama i u odnosu prema vašem mrtvom predsedniku pokazali kakvi su vam koalicioni partneri. Zato probleme koje imate sa vašim koalicionim partnerima nemojte prenositi na ovu govornicu i nemojte Skupštinu Republike Srbije i građane opterećivati time što imate probleme unutar same partije i probleme unutar same koalicije. Zahvaljujem.
Po Poslovniku, narodni posalnik Ljiljana Nestorović.
Poštovane kolege narodni poslanici, razlog zbog koga sam se javila danas za reč ne dopušta mi da polemišem sa gospodinom Ivicom Dačićem, koji na veoma bljutav način pokušava da skrene temu. Još jednom vas podsećam, danas se navršilo tri godine od jednog od najtragičnijih datuma u našoj novijoj istoriji. Očekujem od vas, predsedavajući, da pozovete narodne poslanike da minutom ćutanja odamo poštu i ubijenom bivšem predsedniku Srbije, kao i svim ostalim žrtvama bivšeg režima. Na vama je, naravno, da to učinite ili ne učinite. Još jednom kažem, ja vas kao narodni poslanik pozivam i vaša je obaveza da na taj poziv kao predsedavajući odgovorite, kao što je i dobra volja svakog od vas koji sedi u ovoj sali da li će moj poziv da uvaži li ne. Hvala.
Vi po Poslovniku tražite? Kažite član Poslovnika koji je povređen.
Povređen je Poslovnik zato što je koleginica Nestorović okarakterisala moje izlaganje na takav način, da ja na bljutav način, kako ona kaže, pokušavam da skrenem temu. Dame i gospodo, SPS osuđuje svaki zločin koji se desi i tražimo da se istina utvrdi do kraja, ali, ako govorite u ime vaše poslaničke grupe nemojte od nas tražiti da slušamo kako Bogoljub Karić svakoga dana napada rukovodstvo SPS-a da je izdalo Slobodana Miloševića, da oni više vole porodicu Milošević, da svakoga dana se objavljuju prilozi u BK Telefaktu itd, a vi u ime tog poslaničkog kluba tražite minut ćutanja za žrtve tog istog Slobodana Miloševića. Bogoljub Karić je objavljivao i prenosio direktno hapšenje Slobodana Miloševića kada je to trebalo Zoranu Đinđiću. Danas kada njemu to treba direktno prenosi i sahranu Slobodana Miloševića. Ja o tome govorim. Govorim o političkom cinizmu. A ono što je govorio gospodin Meho Omerović...nemojte govoriti o koferima. Ono što imaju vaši lideri i Bogoljub Karić se ne može meriti koferima, može se meriti šleperima i milionima. Vi ste poslednji koji o tome može da govori. Bogoljub Karić je od ove države i od SPS-a i Slobodana Miloševića, i na tom imenu i na tome što je, navodno, svako jutro pio kafu u toj kući, stekao sve. Finansirao je njegov pad, finansirao je one koji su ga rušili, a danas pokušava da na Slobodanu Miloševiću, mrtvom ili živom, zaradi političke poene. Zato sam se javio. Ja ne mogu da utičem na vaše stavove. Vi mislite kako mislite, ali nema tog čoveka u Srbiji koji smatra da je Bogoljub Karić žrtva Miloševićevog režima. Mogu da kažem samo to da su Slobodan Milošević i SPS žrtve toga šta su radili Bogoljub Karić i ostali tajkuni u vreme kada smo bili na vlasti. Hvala vam.
Najlepše vas molim da se držimo dnevnog reda. Dužan sam jedan odgovor da dam narodnom poslaniku Ljiljani Nestorović, uz dužno poštovanje za vaš predlog i uz osudu zločina i poštovanje prema žrtvama, ja pre svega imam dužnost da se držim Poslovnika, a to je da ne uvažim vaš predlog i da pređemo na dnevni red. Da li neko od predstavnika želi reč? (Ljiljana Nestorović, sa mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, izvolite.
Gospodine predsedavajući, kada ste već spomenuli Poslovnik, to famozno slovo koga se ovde najređe pridržavaju i vi i vaše kolege, pre svega volela bih da znam zbog čega u očiglednom prisustvu danas ovde predsednika Narodne skupštine vi predsedavate ovom sednicom?! Druga stvar, želela bih da vas pitam, da li tvrdite da Poslovnik nije juče prekršen kada je ovde nekolicina ili većina, neću da ulazim u broj članova SPS-a što svakako nije bilo dovoljno za radni kvorum koji iznosi 84, ušla u ovu salu i održala minut ćutanja svom pokojnom predsedniku, za šta imaju pravo, ali su svakako prekršili Poslovnik, tako da je sada vaše pozivanje na Poslovnik i na taj način, uz obrazloženje da ste vi i te kako saglasni sa time da treba žaliti žrtve prethodnog režima, više nego licemeran i to javnost Srbije treba da zna. Nemojte se danas pozivati na Poslovnik, ako juče za vas nije važio kao nikakvo pravilo. Još jednom vas pozivam da, ne samo Ivanu Stamboliću, nego i svim žrtvama bivšeg režima, uključujući i članove partije kojoj ste nekada pripadali, pozovete da se ovde oda pošta i na taj način vratite dostojanstvo ovom parlamentu i vratite dostojanstvo građanima Srbije koji su glasali za ovu većinu.
Po Poslovniku, narodni poslanik Anđelković, a pre nego što dobijete reč, samo da gospođi Nestorović odgovorim. Eventualno i ako je juče kršen Poslovnik, nemojte od mene da tražite da to činim isto. Izvolite, gospodine Anđelkoviću.
Dame i gospodo, naravno da svako ima pravo da pokuša da politizira Skupštinu i da se igra mrtvima. Nema smisla prema Ivanu Stamboliću i prema njemu kao čoveku da se ovde neko poigrava. To je vređanje Ivana Stambolića. Tri godine nakon njegove smrti predlagati pomen je vređanje Ivana Stambolića i zloupotreba Ivana Stambolića. Nezavisno ko je kriv za njegovo ubistvo, a nismo mi pravosudni organi nego zakonodavno telo i oni koji bi voleli da bude vreme u kome su zakonodavno telo i narodni poslanici sudije i tužioci, to ovaj parlament ili ova parlamentarna većina neće da dozvoli. Možda bi ovi predlagači to želeli, ali ja sam ubeđen da za to nema ovde snage. To je jedno. Drugo, više bih voleo da sam čuo da se predloži minut ćutanja za žrtve NATO agresije. Valjda bi to bilo poštenije, korektnije za dve i po hiljade ljudi ubijenih u NATO agresiji, a ovo je prvi dan Skupštine kada je započelo 1999. godine NATO bombardovanje i NATO agresija. Valjda i te dve i po hiljade ljudi zaslužuju neki odnos vas narodnih poslanika, a ne politička zloupotreba. Treće, juče je Skupština počela sa više od jedne trećine prisutnih. Kao što znate, početak rada Skupštine je kada u sali ima više od jedne trećine, a na početku rada Skupštine prilikom utvrđivanja kvoruma bilo je 112 poslanika. Podsećam vas na to da je dovoljno 84. Znači, i taj poslovnički uslov je bio ispunjen za rad, nije ispunjen za glasanje o dnevnom redu, što naravno, kao što znate, juče nije ni učinjeno, već danas. Prema tome, molim vas da oni koji govore i koji pokušavaju da politički zloupotrebe imena iz prošlog vremena, nebitno kada, moraju da vode računa i o njima. Po toj logici kako je ovde predloženo o Ivanu Stamboliću, čak ne ulazim čija je on žrtva, jer rekao sam ko to treba da utvrdi, po toj logici bi trebalo svake godine da zakažemo Skupštinu 12-og za Zorana Đinđića, pa za žrtve NATO agresije svakog 24-og, i to bi bilo najpametnije svakog 24. marta da zakažemo Skupštinu. Za Mirka Marjanovića se niste setili, bio je sedam godina predsednik Vlade, a vi ste ga ubili time što ste vršili pritisak, kada ste bili na vlasti od 2000. godine, prema "Progresu" – uništićete i njega i "Progres". Ubrzali ste njegovu smrt, ako hoćemo tako, ali nemojmo da zloupotrebljavamo Skupštinu. Kada umre neko ko je bio funkcioner ove države i na najvišim funkcijama parlament treba da izrazi poštovanje i da oda minut ćutanja, tada i više ne. To je kraj. Kada to budemo naučili, nezavisno kako bilo, kao što su socijalisti došli u salu kada je izražen minut ćutanja za Zorana Đinđića, bili prisutni ovde, onda ćemo biti ozbiljan parlament i ozbiljni narodni predstavnici, a političke razlike ćemo zadržavati za političku tuču onda kada to bude na dnevnom redu.
Samo momenat. Narodni poslanik Ljiljana Nestorović, vi tražite repliku, izvolite.
Gospodine predsedavajući, kolege narodni poslanici, biću dovoljno hrabra i ostaviću javnosti Srbije i pre svega porodici pokojnog Ivana Stambolića da proceni da li politički i stranački zloupotrebljavam ovaj trenutak kada tražim da ova skupština minutom ćutanja oda poštu bivšem predsedniku Srbije. Pošto vi, gospodine predsedavajući, nemate nameru da to uradite i zaista ne razumem zbog čega to nećete da uradite, ali i to neka proceni javnost Srbije i birači na čije glasove računate, ja vas pozivam, kolege narodni poslanici, da minutom ćutanja odamo poštu tragično nastradalom Ivanu Stamboliću, bivšem predsedniku Srbije i svim žrtvama bivšeg režima. Slava mu!
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani studenti, javio sam se zbog toga što je povređen Poslovnik. Svako je dužan da za ovom govornicom saopštava istinu. Želim da vas obavestim i da vam skrenem pažnju da je Slobodan Milošević umro pod pretpostavkom nevinosti. U ovoj sali ima 50 pravnika i sedi ministar pravde. Da li biste bili ljubazni da navedete bilo koju presudu u prvom stepenu ili neku drugu pravosnažnu za bilo koje krivično delo koje je protiv njega bilo ko procesuirao. Socijalistička partija Srbije i porodica Slobodana Miloševića zadržavaju pravo da tuže svakoga ko izrekne ono što vi danas ovde izričete. Dakle, još jedna stvar, nadam se da su vas ili da su nas u kućama naučili kako se prema mrtvima odnosi. U Srbiji kada umre komšija sa kojim ste u zavadi ili zaćutite ili dođete da se pomirite pa izjavite saučešće. Kada deca polažu vozački ispit, uče ih u opštim pravilima da se ne pretiče povorka sa pokojnikom. To valjda zna svako ko ima elementarno vaspitanje i elementarnu kulturu. Biće još dana da progovorimo o ljudskom dostojanstvu i biće još dana da se pogledamo u oči i da svakom od nas kažemo ko šta radi, ko je šta zaslužio, ali vas molim, upozoravam vas, ne radujte se ničijoj smrti i ničijoj nesreći, čija god bila i odakle god da dolazi, zato što je nesreća opšta i bol je opšti. Postoje ljudi koji uspeju čak i kada ih ubiju da prekorače svoju smrt, da obeleže jednu epohu. Danas ili sutra, sasvim svejedno, svako će u istoriji dobiti ono mesto koje mu istorija odredi. Neko će se naći na bunjištu, ali nemojte se samo radovati da je to bunjište određeno danas. Potrebna je distanca, potrebno je razumevanje, potrebna je istorijska, ljudska, politička i svaka druga analiza. Poslanici SPS unoseći domaće vaspitanje u ovaj dom i predstavljajući dobro vaspitane ljude u ovom domu uvek će učiniti ono što dostojanstvo samo po sebi nalaže u tom trenutku. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom vas molim da zaista ne zloupotrebljavate govornicu, da mrtve ne pominjete kako bi neku svoju političku propagandu vršili, jer je zaista krajnje neukusno i nije dostojanstveno i neprimereno je ovom mestu i ovom vremenu. Da li neko od predsednika, odnosno od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Predstavnik predlagača je gospođa Vida Petrović-Škero, ali vidim da nije tu. Da li Vi, ministre, želite reč? (Da.)
Izvinjavam se u ime predsednika Saveta gospođe Vide Petrović-Škero, jer ona je bila pre podne, ona je imala neke druge obaveze i nije mogla da prisustvuje. Ja ću, isto, kao član Saveta biti kratak i sa molbom da izvršimo ove izbore, jer sudovi imaju dosta problema. Za pitanje efikasnosti je vrlo bitno da oni budu popunjeni, a pre svega da dođu ljudi koji će kontrolisati rad sudova, mislim na predsednike sudova. Iz tih razloga je moja molba da ovaj posao danas obavimo i da bar u tom delu popunimo sudove i damo im mogućnosti da brže i efikasnije deluju. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, poštovano predsedništvo, danas, kao i nekoliko puta u toku ovog mandata Narodne skupštine Republike Srbije, razgovaramo o izboru nosilaca pravosudnih funkcija, zato što postoji jedna opšta ocena da stanje u pravosuđu Srbije nije najbolje. Potrebno je učiniti dosta i sa stanovišta stvaranja uslova za rad ljudi u pravosuđu i sa stanovišta organizacionih i tehničkih uslova, sa stanovišta materijalnih uslova, ali i sa stanovišta profesionalnih uslova u smislu izbora kvalitetnih ljudi koji bi trebalo da rade u srpskom pravosuđu i da građanima što više, da kažem, privedu dva opšta pojma, koja se upotrebljavaju kao sinonimi kada se pomene pravosuđe, to je veza prava i pravde. Naime, nekoliko puta u proteklih pet godina govorio sam da je sumrak u pravosuđu Srbije nastupio onog trenutka kada je 2001. godine partijska komisija DOS odlučila da samo stranački podobne sudije mogu biti izabrane u Narodnoj skupštini Republike Srbije i mogu biti neko ko predstavlja pravosuđe. Govorio sam više puta o tome da su, nažalost, tada birani ljudi koji su imali 10-12 godina prosek studiranja, 6-7 prosek ocena, da je jedini vrhunski kriterijum bila politička podobnost, spremnost da se sluša i da se prođe kadrovska komisija DOS. Pre neki dan je u novinama predsednik Nadzornog odbora Vrhovnog suda Srbije potvrdio te moje navode od pre nekoliko godina rečenicom da su preko 50 posto sudija u Srbiji ljudi koji su došli van pravosuđa Srbije i samim tim nisu dovoljno kompetentni da mogu da se uhvate u koštac sa problemima koji postoje u pravosuđu. Rečeno je da su to diplomirani pravnici koji su radili ili u MUP ili u različitim preduzećima, da među njima ima i advokata koji, opet, ne poznaju pravosuđe na način na koji je to pravosuđu i građanima Republike Srbije potrebno. Pomenuo sam nekoliko puta da je za godinu i po dana promenjeno 150 predsednika sudova u Srbiji i možete sami utvrditi u odnosu na ova dva podatka, jedan koji potvrđuje i predsednik Nadzornog odbora Vrhovnog suda Srbije, da je 50 posto sudija promenjeno i 80 i nešto posto predsednika sudova, kakvo je stanje u pravosuđu. Moram reći da od tih promena, a pre svega od događaja od 2001. godine nastaje jedna nova faza u razvoju i radu pravosuđa Republike Srbije, jedna vrsta pragmatičnosti koja se danas obija o glavu samoj Srbiji. Naime, tada, 2001. godine, na osnovu jedne nezakonite odluke, odnosno protivustavne odluke Vlade Republike Srbije i jednog rešenja Ministarstva pravde Republike Srbije, predsednik SPS Slobodan Milošević je izveden iz zatvora, kidnapovan, odveden u Hag. I sve je to prošlo bez reakcije bilo koga u pravosuđu Srbije. Niti je istražni sudija koji bio za to nadležan reagovao, niti je predsednik Okružnog suda reagovao, niti je Vrhovni sud reagovao, niti je tužilaštvo reagovalo. To je otvorilo prostor, od tada pa nadalje, za sve ono što se zbivalo u Srbiji, za jednu vrstu primene principa – ko je nama dobar on ostaje van zakona, koga mi hoćemo da gonimo, on će biti predmet pravosuđa. Nažalost, partijska politika, politika DOS je učinila da od tada pa nadalje imamo velikih problema u radu pravosuđa Srbije. Ne treba se onda čuditi što mi danas vidimo da se i međunarodni akteri ponašaju na isti način. Zato se ne treba čuditi kada ne postoji doslednost međunarodne zajednice u njihovoj priči da treba poštovati pravo i primenjivati zakone. Ako međunarodni predstavnik za Kosovo i Metohiju može da pozove države da ignorišu međunarodnu poternicu za Čekuom, koji je odgovoran za smrt preko 600 ljudi i za nestanak određenog broja, za sve one zločine koje je počinio, onda treba, jednostavno, da shvatimo da u međunarodnim odnosima postoje interesi i postoji poštovanje principa sile iznad prava i da je to nešto što je u ovom trenutku obeležje međunarodnih odnosa. Hvala, koleginice, to ću pomenuti. Zato ne treba da nas čudi što se Haški tribunal, osnovan 1993. godine sa jednim namerama, u toku svog suđenja potpuno preobratio u nešto drugo, a kada pokažete i dokažete da je to tačno, onda oni koji su najviše popularisali Haški tribunal i potrebu saradnje sa njima sležu ramenima i nemaju odgovore na prosta pitanja. Kako je to moguće da se broj Srba u Hrvatskoj smanji sa 12% na 4%, a da niko iz državnog vrha ne bude optužen? Kako je to moguće da general koji je učestvovao u etničkom čišćenju Srba iz Krajine danas bude izabran za predsednika Vlade Kosova? Kako je to moguće da 1999. godine naša zemlja bude predmet agresije i 78 dana bombardovana od strane 19 najvećih sila sveta, a da se ne može naći nijedan, ali baš nijedan dokaz da su oni odgovorni?! Kako je moguće da Haradinaj pod optužnicom može da se bavi političkim delatnostima? Kako je moguće da od 123 optuženika u Haškom Tribunalu, oko 69% su Srbi? Da li je to baš takva slučajnost i da li je, u stvari, u pravu Iglberger, Olbrejt i Genšer koji su 1994. godine tvrdili da je to sud namenjen da se Srbi kazne? Razmislite dobro o ovome zato što je taj princip interesa i selektivne primene, nažalost, kod nas prisutan, jer od tada pa nadalje neki se gone, protiv njih se primenjuje zakon, a drugi su imuni od bilo čega. Pomenuo sam slučaj ćutanja pravosuđa kod kidnapovanja predsednika Miloševića. Ali, bili su vrlo revnosni kada je trebalo optužiti socijaliste 2001. godine za čuvene zloupotrebe službenog položaja, pri čemu je taj član zakona tumačen tako široko da su, jednostavno, na svoj način obogatili sudsku praksu, odnosno pravosudnu praksu u Republici Srbiji. Moram pomenuti, jer to dugujem svojim kolegama koji su bili predmet ovakvog rada pravosuđa, da je podignuta ili podizana optužnica u situacijama koje su, da kažem, za većinu ljudi potpuno nerazumljive. Bilo je slučajeva gde je podignuta optužnica za zloupotrebu službenog položaja i kada je optuženi postupio u skladu sa zakonom, ali navodno nije pribavio potrebnu saglasnost višeg organa, iako ga na takvu proceduru zakon nije obavezivao. Onda, podizana je krivična prijava protiv članova SPS-a čak i u onim slučajevima kada je i on sam konstatovao da je učesnik u određenom postupku postupao u skladu sa ovlašćenjima i punomoćjima koje je imao i da u celokupnom slučaju nije imao nikakve lične koristi, što govori da je optužnica zasnovana na političkim motivima. Podizana je krivična prijava i protiv lica koja često nisu bili neposredni naredbodavci. Iznad sebe su imali dva ili tri rukovodioca protiv kojih se nije podnosila optužnica, već protiv člana SPS-a, što govori da je optužnica zasnovana na političkim motivima. Podizana je krivična prijava za zloupotrebu službenog položaja i u onim slučajevima kada su naručilac poslova i nadzorni organ prihvatili da je posao urađen u skladu sa odredbama ugovora između tih subjekata. U nekim slučajevima je podnošena krivična prijava za zloupotrebu službenog položaja zbog navodnog nepoštovanja poslovničke procedure organa vlasti, iako isto to delo na tom organu nije osporeno itd. Ovo sam morao pomenuti, jer, jednostavno, toliko toga smo preživeli u proteklih nekoliko godina pod radom DOS-a da postoji apsolutna obaveza da se to pomene. Moram reći da je ta selektivna pravda bila prisutna kod mnogih ljudi. Pre nekoliko meseci, govoreći i o tadašnjim predlozima rukovodećih ljudi u srpskom pravosuđu, pomenuo sam primer ponašanja predsednika Drugog suda i činjenicu da apsolutno politički doživljava i radi svoj posao. Bio sam od strane nekih, da kažem, sivih eminencija srpskog pravosuđa, javno kritikovan kako se usuđujem uopšte da tako nešto kažem, s obzirom na to da je reč o stručnjaku itd. Verovali ili ne, posle promena na čelu Drugog suda, na naš obnovljeni zahtev, više puta je ponovljen zahtev, dobili smo jedno rešenje Vrhovnog suda vezano za sudbinu partijskih prostorija SPS. Verovali ili ne, Vrhovni sud je dve godine pre toga doneo rešenje kojim se ukida presuda Okružnog i Drugog suda; vraćeno je to rešenje u Drugi sud, a to rešenje je dve godine stajalo u fioci kod nekog u sudu i niko se nije smatrao obaveznim da pomene išta o tome. To je apsolutno selektivan pristup. Kada se hoće sve se može, a kada se ne želi uraditi nešto, onda stradaju treći. Nisam primetio da je srpsko pravosuđe reagovalo na bilo koji način, za najveći slučaj pljačke u istoriji države Srbije, za nameštenu kupovinu sistema "Sartid", jer izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije govori da je to preduzeće prodato za 21,3 miliona dolara, a da je procenjena vrednost tog kombinata bila 57,6 miliona dolara. Pomenuo sam vam primer zloupotrebe službenog položaja kada su ljudi socijalisti zbog nenamenskog trošenja sredstava, zbog navodne zloupotrebe službenog položaja, zbog 15, 20, 30, 50, 100, 200.000 dinara, a pri tom se tačno zna gde su potrošena ta sredstva, dobijali krivične prijave i predmet su suda i totraje već nekoliko godina. A kada se izvrši prodaja, pri čemu su upoznati svi u državi, i to prodaja preduzeća gde je razlika preko 35 miliona dolara, onda svi ćute. Ovde piše da je sva dokumentacija dostavljena pravosuđu, i sudovima i tužilaštvu i Vrhovnom sudu. I ćuti se na najveću pljačku u Srbiji. Kada se jedan kombinat proda za 21,3 miliona dolara, a vrednost koju je utvrdio Ekonomski institut je 57,6 miliona dolara, onda je u pitanju pljačka. Tu nema druge reči za to sem pljačka. Još usput, država se odrekne, otpiše 1,7 milijardi dolara obaveze "Sartida" i to prebaci na leđa svih nas poreskih obveznika države Srbije. Onda možete misliti šta se radi u državi Srbiji i svi ćute. Ili ljudi u pravosuđu ćute. Ako su ćutali kada je kidnapovan Milošević, ako su ćutali kada su socijalisti bili predmet političkih progona, ako ćute u ovom slučaju, čovek se mora upitati šta oni u stvari rade ili kako rade. Imamo primer, pošto se poslaničkoj grupi SPS obraćaju razni ljudi, osobe koja je bila predmet suđenja u Prvom beogradskom sudu. Verovali ili ne, utvrđeno je, odnosno taj postupak traje pet godina, od strane grafologa da su dva potpisa na određenim dokumentima falsifikovana. Možete zamisliti, dva potpisa su falsifikovana. Nakon tog grafološkog nalaza, suđenje se prekida i to u fazi pred samu završnu reč, iako su bili saslušani svi svedoci, obavljeno veštačenje i izvedeni svi drugi pismeni dokazi. Nije čak dozvoljeno ni da se veštak izjasni na dodatne zahteve koje je ta osoba učinila. Inače, reč je o suđenju u Saveznoj izbornoj komisiji, slučaj koji je bio poznat Srbiji 2001. godine, a potom je pao potpuno u zaborav. Predmet je naravno otišao u Prvi sud i tamo je stajao osam meseci, potom je dat drugom sudiji u rad i sve kreće od početka, jer, naravno, u krivičnom postupku je pravilo da nakon promene veća postupak teče iznova. Niko ne govori o pogaženim ljudskim pravima jer, logično, kako bi sud koji je falsifikovao potpise mogao suditi nekom za navodno učinjeno krivično delo. Postupak naravno teče ponovo, a za prava optuženog ko vodi računa. Ovo pričam zato što je reč o osobi, i to sad dobija tu političku dimenziju, koja je bila predsednik Trgovinskog suda i sudija tog suda, Milena Arežina. I ona je bila suspendovana sa položaja sudije i predsednika suda 9. oktobra 2000. godine, naravno, postupkom koji je apsolutno predstavljao pravno nasilje. Ta njena promena, taj postupak pravnog nasilja, nije urađen u skladu sa Zakonom o sudovima, bez prethodne kontrole rada i bez odgovarajuće pravne pouke. Znači, direktno se može reći da je to bilo par excellence pravno nasilje koje se, nažalost, od tada pa ubuduće odomaćilo u našem pravosuđu. Niti je ministar pravde tražio da se ta osoba promeni, jer bi to bilo direktno mešanje izvršne vlasti u sudsku, nije održana sednica svih sudija i predsednik Višeg Privrednog suda, takođe, nije podneo inicijativu za razrešenje. To je, takođe, jedan od primera kako se radilo u srpskom pravosuđu. Znači, ta jedna pragmatičnost, koja se odomaćila od 2001. godine, apsolutno je prisutna. Pa, onda ponašanje ljudi u pravosuđu ne treba nikog od nas da začudi, jer većina, jedan broj njih, tu moram da budem pošten prema jednom velikom broju i sudija i tužilaca, radi vrlo korektno svoj posao. Ali, oni koji su izabrani ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije samo zato što su bili članovi DOS-a, članovi partija DOS-a ili su prošli kadrovsku komisiju DOS-a, kad je reč o sudijama ili oni koji su izabrani na sednici Vlade Republike Srbije kada je u vreme vanrednog stanja izmenjen Zakon o javnotužilačkoj funkciji, kada su tužioci direktno birani na Vladi, zna se kakvi su mogli biti tada izabrani na te funkcije! U vreme "Sablje" mogli su biti izabrani samo oni koji su bili spremni da budu udarna pesnica Demokratske stranke i onih malih satelita DOS-a koji su tada vodili vlast! Sada nije ni čudo što imamo situaciju, kada znamo kako su izabrani ti ljudi, kad vidimo kako sudi, da možemo da konstatujemo da stanje u pravosuđu Srbije nije dobro. I kad se već donese jedna presuda imamo i faktično stanje da onda pravosuđe više nije za to nadležno, ali ta pragmatičnost koja je postala obeležje srpske države, države Srbije u proteklih nekoliko godina onda se reperkutuje i kod drugih državnih organa. Onda imamo slučajeve da iako postoji odluka suda da je niko ne primenjuje, da iako postoji odluka suda niko se na nju ne obazire, da iako postoji odluka suda niko nju ne vrednuje. Jer ako ljudi vide kako se sud ponaša, pa ima dvojna merila, ako vide da su tužioci selektivni u odnosu kad nekoga treba, da kažem, privesti licu pravde ili nekoga ostaviti van domašaja zakona, onda ljudi čekaju ili da se promene vremena, pa da izgradimo državu kakva treba da bude, da se institucije utemelje, a da poštujemo zakon, da ga primenjujemo i da postoji nešto što se zove pravda, ili će tako nastaviti dalje selektivno da primenjuju. Poslaničkoj grupi se obratio i gospodin Veljko Momčilović, našoj poslaničkoj grupi SPS, koji je jedan od vlasnika preduzeća "Bačka" i on, primera radi, pominje eklatantan slučaj nepoštovanja odluke suda, recimo, kada postoji odluka Vrhovnog suda koju niko ne primenjuje. Zašto? Zato, što, nažalost, iz ovih prethodno pomenutih razloga. Iako tu privatizaciju niko ne dovodi u pitanje, pokušaj je da se uvede jedan lažni stečaj, koji nije uspeo. Naravno, ne pominjem šta je bilo u tom periodu uvođenja lažnog stečaja, kako se uništavala ta ogromna imovina, onda jednostavno ljudi shvataju da se ne može doći do jednog i ličnog i nekog opšteg društvenog cilja, i da se počinioci krivičnih dela kazne i da se sudska odluka primenjuje. I zato je važno, da mi, danas i narednih dana, kada budemo birali nosioce pravosudnih funkcija ne pogrešimo, da izaberemo prave ličnosti, jer oni će posle obavljati taj posao, naravno računam u interesu Srbije i interesu građana. Moram reći da se naša poslanička grupa saglasila u konsultacijama, koje smo imali pre početka ove sednice, u odnosu na predloge Visokog saveta pravosuđa da je potrebno da osporimo nekoliko predloga, pri čemu moram pomenuti da, primera radi, predlog za sudiju Opštinskog suda u Novoj Varoši nije predlog koga mi možemo kritikovati. Ne ulazim u radne i profesionalne osobine kandidata, ali smatramo da, jednostavno, u Novoj Varoši ima kvalitetnijih ljudi koji mogu obavljati taj odgovoran posao i iz tog razloga mi smo se i dogovorili da osporimo kao poslanička grupa taj izbor. Osporavamo, takođe, kandidata za predsednika Opštinskog suda u Kuli zbog političke pristrasnosti i zbog činjenice da se kao kandidat za predsednika suda bavi poslovima koji nisu predmet rada predsednika suda. Moj kolega Živojin Stefanović će govoriti mnogo više i detaljnije u odnosu na mene, u odnosu na kandidata za sudiju Okružnog suda u Leskovcu; način rada tog čoveka za vreme dok je bio u pravosuđu apsolutno pokazuje da ne može biti prihvaćen i podržan kao kandidat za sudiju Okružnog suda. Uzgred, reč je o čoveku koji je bio član Socijalističke partije Srbije, pa je u petooktobarskim promenama brže-bolje promenio stranu, pa je onda nekoliko socijalista bilo predmet sudskog progona i na kraju se pokazalo da od toga nema ništa. Ali su ljudi doživeli jako loše stvari zahvaljujući toj spremnosti čoveka da druge optuži da bi sebe zaštitio. Osporavamo takođe i sudiju Okružnog suda u Šapcu, opet iz razloga što je pokazao jednu spremnost da bude predmet političkih…
Gospodine Obradoviću, samo jedna sugestija. Ako ima više sudija ja bih vas molio da kažete ime. Ako su sudije okružnog suda, jer, evo, imamo upozorenje da neće znati na kog se sudiju odnosi ako ima više sudija.
Gospodine Mihailoviću, jedan, dva, tri, četiri, pomenuo sam četiri sudije i četiri suda. Ako Služba ne može da nađe ko su četiri sudije i četiri suda onda takva Služba nije…
Ne, gospodine Obradoviću, pitanje je samo tamo gde ima više predloženih. (Nema, nema.) Nema? Dobro, hvala.
Znači i kandidata za sudiju Okružnog suda u Šapcu, evo, ako već Služba insistira, gospodina Kneževića, kandidata za sudiju Okružnog suda u Leskovcu, gospodina Stojanovića, kandidata za predsednika Opštinskog suda u Kuli, gospođu Gordanu Suknović (ja mislim da piše) i kandidata za sudiju Opštinskog suda u Novoj Varoši, gospođu Marinković. Znači, postoje razlozi koje sam pomenuo, a mnogo detaljnije o nekima od njih će govoriti moje kolege narodni poslanici i to je razlog što mi poslanici SPS smatramo da oni ne mogu i ne treba da budu izabrani u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala vam.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Pre nego što vam dam reč, samo da vas obavestim da ćemo danas raditi do kraja rasprave o prvoj tački dnevnog reda. Izvolite.
U nekom periodu od tri meseca mi diskutujemo suštinski o jednoj istoj tački dnevnog reda, a to je izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Procedura je poznata, što se tiče SRS pogrešna, ali Zakon je takav. To je neka tekovina niza neuspelih promena Zakona o sudijama. Ovo je vrlo interesantno za javnost, mnogo manje za predsednika Vrhovnog suda, Visoki savet pravosuđa, Veliko personalno veće, Nadzorni odbor pri Vrhovnom sudu i one koji se bave upravnim nadzorom u okviru Ministarstva pravde. Mi smo danas došli u situaciju da, bez obzira koga da izaberemo za sudiju ili za predsednika nekog suda, saučestvujemo u jednom velikom riziku. Evo, danas preuzimam veliki rizik da se posle ove tačke dnevnog reda u mnogim novinama i na mnogim medijima ne čuju informacije kako se zakonodavna vlast upliće u posao sudske vlasti, kako se čuje neprimerena kritika sa ove skupštinske govornice. Samo da vas podsetim, to je nešto što se odavno čuje. Samo da vas podsetim na ono pismo gde je Visoki savet pravosuđa oštro protestovao protiv Narodne skupštine, koja se drznula da 17 predloženih kandidata za predsednike sudova ovde ne izglasa, te, navodno, to omalovažavanje Visokog saveta pravosuđa i uopšte neke njihove samostalnosti i nezavisnosti. Naravno, čim se to malo raščeprka i kad se pristupi definisanju tih pojmova koji su oni iskoristili, oni su se brže-bolje povukli. Ja sada njih ne uzimam kao predmet rasprave, već uzimam jednu činjenicu da svako danas može da komentariše prvostepenu presudu nekog suda. Mi smo pre nekoliko meseci imali prilike da ispred zgrade ''Specijalnog'' suda izađe Nataša Kandić i još neki, i oni komentarišu prvostepenu presudu sudije, mislim da beše Vesko Krstajić. On je sudio u predmetu "Ovčara". Mi iz SRS smo morali da ćutimo. Ministre, bilo bi dobro da sedite, da čujete ili da uzmete stenogram, pošto ovo pričam zbog vas i javnosti, a ne zbog ovih koji su prisutni u sali. To nismo komentarisali, jer računamo da postoji propis, a on se zove Zakon o uređenju sudova, gde je izričito zabranjeno da se komentariše neka presuda. Postoji Zakon o javnom tužilaštvu, gde takođe postoji neka zabrana; postoji Zakonik o krivičnom postupku. Te zabrane komentarisanja presude treba da omoguće nezavisnost i samostalnog onih koji se bave tim vrlo odgovornim poslom – da sude u nekom predmetu. Ako Nataša Kandić može da prekrši zakonsku obavezu i da je niko ne proganja zbog toga, pre svega, mislim na Republičkog javnog tužioca, Okružnog javnog tužioca. Samo da vas podsetim, kada ste birali Okružnog javnog tužioca rekli ste da je izuzetno sposoban i da može da primeni propis. Prozivam ga zašto ne goni Natašu Kandić. Ona je prekršila propis, jer je komentarisali jednu prvostepenu presudu, a prvostepena presuda podleže i žalbi i mogućnosti da se ona na neki način konsoliduje, ukine, poništi, potvrdi, ne znamo, ali tek pravosnažna presuda znači da je neko kriv, ukoliko se to utvrdi. Za to što je urađeno u tom sudu, podsećam vas, pre svega građane Republike Srbije, koji nisu imali prilike da pročitaju šta se tamo sve dešavalo, možda su mogli sporadično da čuju fragmente završne reči nekog od branilaca, koji su napomenuli koje su sve propuste učinili oni koji su se drznuli da sude na takav način, pod uticajem Nataše Kandić i pravnog savetnika američke ambasade, to je izvesni Sem Nazaro. On sedi u susednoj kancelariji suda i diktira presude. Sada mi ministar pobeže, a pre svega bi da ga pitam kako je ova država dozvolila da sudsko Veće za ratne zločine i tužilac sa tim gospodinom Sem Nazarom ode u Vašington da vrše neku obuku? Kakvu obuku, kada SAD nemaju nikakvo iskustva sa ratnim zločinima? U celoj njihovoj praksi posle Drugog svetskog rata, ne računam ono što su sudili na Dalekom istoku, ali ono izvorno njihovo što ste tiče i Vijetnama, Paname itd, oni nemaju sudsku praksu. To je jedina država koja ne dozvoljava da se konstituiše i da počne da radi stalni sud za ratne zločine. Oni su izvršili ratifikaciju tog Rimskog statuta, ali kada je došao Buš, on nije hteo da preda ratifikacione instrumente i, praktično, SAD nisu članice Statuta, a one bilateralnim sporazumima traže imunitet i izuzeće od progona za ratne zločine svojih vojnika, koji se nalaze širom sveta kao okupatori. Sada ti treba da uče Veska Kneževića, onda, drugog tužioca, verovatno i onog advokata Dašića, verovatno i svedoke saradnike, krvavog Boru, patološkog ubicu i da imamo namešten sudski spor. Zbog čega? Zbog Haga. Naše pravosuđe ćuti. Sada će neko da postavi pitanje kakve to veze ima sa izborom sudija. Ima. Ukoliko ovi koje ste vi predložili treba da rade kao te sudije, mi smo protiv. Ovima koji su predloženi mi skrećemo pažnju – uzmite zakon i propise i radite, nemojte da budete pod uticajem stranih tutora. Ništa dobro nećete da dobijete, samo će da dožive profesionalnu bruku, poput onog sudije Alimpića iz Novog Sada i da ne ređam dalje. Eto, ne želim da komentarišem presudu, nisam ušao u meritor da li je neko kriv, da li je neko prav, ali sam ušao da iznesem činjenice šta je pozadina jednog sudskog postupka i da dam konkretne dokaze ko je uključen, kako je uključen i šta je radio, zašto se izjave svedoka odbrane ne prihvataju, zašto se ne prihvataju notorne činjenice da je neko tog dana bio nesposoban, na lečenju, te fizički nije mogao da bude na nekoj lokaciji. Ne, presudu je izdiktirao Sem Nazaro. Kada vi u Vrhovnom sudu budete razmatrali, imajte malo u vidu i ove procesne smetnje. To je prva stvar koju sam želeo da vam kažem. Želeo bih sada da ukažem i na nešto što se dešava kod nas. Neću sad paušalno da kažem – znamo mi kakvo je stanje u našem pravosuđu, znamo mi šta je sve Batić navukao u sud. Znamo i da je on obezbeđivao kola, čija žena treba da se zaposli; žena u sudu, muž glavni mafijaš, poput onog u Prokuplju itd. To je sve poznato i Ministarstvu i Nadzornom odboru, svima je poznato i svi to osećamo. Gospodine ministre, sada ću da vam skrenem pažnju na jedan predmet gde ste vi u Ministarstvu dali, po mojoj oceni, pozitivno i ispravno mišljenje. Tiče se jedne zločinačke organizacije koja postoji na relaciji tužilaštvo – Treći opštinski sud – Četvrti opštinski sud –advokati. Da ne bi bilo napamet, imam čak tu i dva akta Saveznog ministarstva za inostrane poslove i Saveznog za ekonomske odnose sa inostranstvom, kako se to sad zove. Vama će verovatno biti poznato, s obzirom na to da je predmet pred Vrhovnim sudom, da se zauzme zajedničko stručno mišljenje, zato što će biti puno predmeta gde je potrebno da se reši kakva je sudbina nekada nacionalizovane imovine. Raniji vlasnici su isplaćeni još u inostranstvu, a onda se javljaju falsifikati u ostavinskom postupku, pa tako imamo situaciju, da vas ne podsećam jer vi to dobro znate, 23 sporazuma postoje; posle Drugog svetskog rata Jugoslavija je do 1983. godine zaključila 23 sporazuma o paušalnom i globalnom obeštećenju za inostranu imovinu itd. Vrhovni sud je dao, ali džabe, kakve koristi od toga kada ova žena iz Četvrtog opštinskog suda, moram da vas podsetim, ona je čuvena u tim iseljenjima, to je Aleksandra Vasiljković, ne želi da odloži rešenje, iako žena ima 21 spor oko otkupljenog stana. Gospodine ministre, da vam kažem, iza toga se krije jedna grupa. Kao poverilac javila se neka Milica Stepanović, pa je, navodno, to prodala, iako je bila u sporu, Milivojević Stojanu. On istovremeno vodi 10 postupaka da iz 10 stanova iseli ljude. Isti način, nekada bila nacionalizovana, isplaćen taj vlasnik iz inostranstva preko nekog falsifikata ili posle 50 godina obnovljenog ostavinskog postupka dolazi se do rešenja o nasleđivanju i onda se kreće u jedan galimatijas. I, tu je advokat, poznat, Miroslav M. Đorđević ili njegov zamenik Milan Šuković, pa se obično u drugostepenom veću u Okružnom sudu javljaju sudije Gordana Todorović, a u Trećem Predrag Vasić, koji ne zna čak ni šta je ništavost. Tu ženu će za koji dan da izbace, sve po propisu; policija pravi službene beleške čak i kad tamo ne ide, korumpirano, povezano. Zašto je ovo potrebno? Zato što je potrebna jedna lokacija da se oslobodi na ovaj način, jer je tu urbanističkim planom planirano da se gradi poslovni prostor od 4000 kvadrata. Ako je dobio za džabe ove stanove jeftino će da raščisti lokaciju, a da vam ne pričam kako će biti posle. I to se zna i u sudovima i u tužilaštvu. Nisam namerno hteo da pročitam pismo, mogu da vas upozorim, to je akt SU.132/2006 od 7. marta 2006. godine, u potpisu Snežana Andrijević, gospođa koja radi u Vrhovnom sudu i vrlo korektno kaže da treba da se zauzme stav povodom sve učestalijih takvih predmeta. A ja sam vam samo naveo za ovog jednog ili njegovog brata da imaju 10 takvih ''nit luk mirisali, nit jeli luk'', preko advokata i fingiranih ostavinskih postupaka posle 50 godina došli do nekog papira i sada izbacuju, a kako će ova žena da dokaže, neka joj je Bog u pomoći. Ja ne mogu da joj pomognem, Ministarstvo ne može da joj pomogne, policija ne može da joj pomogne, Vrhovni sud ne može da joj pomogne. A ko joj to smeta? Mafija! Organizovana, belog okovratnika. U njoj se nalaze advokati, sudije, poneki tužilac i neko iz policije. Čak, u policiji pišu da imaju izvod iz krivične evidencije za ženu koja nikada u životu nije osuđena. Oni su ušli da izvrše neku proveru, obavili službeni razgovor, a sa njom nikada nisu obavili službeni razgovor. Mi ovde kao zakonodavna vlast kažemo da je sve to u redu, svako je nadležan, pitao se, a gde je efektivna zaštita – nema je. Treća stvar na koju želim da skrenem pažnju, bez obzira da li vi izabrali ove ljude ili ne, znate i sami da osporimo po nekoliko kandidata, prihvatite našu inicijativu, recimo, za 20%, 80% ne prihvatite naših inicijativa, izglasate i posle dva meseca dođete i kažete – vi ste bili u pravu kada ste osporavali onog čoveka, mi nismo znali, nismo bili informisani kakav je čovek. Moje kolege iz SRS će posle mene da izađu i da kažu još neka imena. Hteo bih ovim ljudima koji su predloženi za ove funkcije, i ako ih izaberete, da skrenem pažnju da našim pravosuđem rukovodi Nataša Kandić i Vojin Dimitrijević. Doduše, on je njen gazda, ali ona je njegova produžena ruka. Tu su ovi drugi. A tu si i mediji. Vidite, pre nekoliko dana bilo je problema zašto su tri deteta na nekoj sahrani davala minut ćutanja itd, a istog dana u Novom Sadu na železničkoj stanici deca sa pionirskim marama čekaju Titov voz sa rediteljem i glumcem nekog filma. Ovo je zloupotreba, a ono nije zloupotreba. Vidite kako se to kod nas menja, kako se ispira mozak javnom mnjenju. Znači, ovo jeste zloupotreba, a ne, ovo nije, ovo je interesantno, ovo je poželjno. E, zbog tog poželjnog želim da vam skrenem pažnju, ali je interesantna stvar da niko iz našeg pravosuđa neće da digne glas kako naši ljudi mogu da sude u Srbiji, a da niko od njih ne digne glas, niti Udruženje pravnika, niti udruženje sudija – Društvo sudija, svi ćute kao zaliveni, da se Vojislav Šešelj pune tri godine nalazi u pritvoru u Ševeningenu, da je još predpretresna faza; znači, još nije ni istraga, doduše, Karla del Ponte nije ni počela istragu protiv njega, još nije imala čak ni onaj prvi razgovor sa njim. Njemu je zabranjena komunikacija, njemu je nametnut branilac u pripravnosti i on je jedini čovek na kugli zemaljskoj koji ima branioca u pripravnosti sa kojim ne komunicira, ne želi da ga vidi. Ko je taj? Čovek koji nije bio upisan u imenik koji se vodi pri Haškom tribunalu, čovek koji ne zna ni srpski jezik, ali je prijatelj sekretara Suda. To je ovaj što je organizovao trovanje Slobodana Miloševića, a verovatno ima i drugog prljavog materijala za njega, odnosno materijala za prljave poslove koje je uradio u tom Hagu. On deli pare sa našim advokatima koji tamo brane nekoga. U Hagu važi izreka – ne daj bože da te brani advokat, jer se začas dogovore sa Holcijusom, sa Karlom del Ponte i drugima. Njemu je zabranjena komunikacija, njemu se ne dozvoljavaju pravni savetnici, njemu se odbijaju zahtevi da se pusti na slobodu do početka suđenja, pošto znate da tamo nema odbrane sa slobode, i tri godine čeka. Pre dve godine su rekli – počinjemo decembra 2004. godine. Njemu se na silu dostavlja dokumentacija na engleskom jeziku, iako je njegovo pravo da dobija na svom maternjem jeziku. Zloupotreba do zloupotrebe. Naši vajni stručnjaci, eksperti, humanisti ćute, trljaju ruke i kažu – dobro je, tamo je, ne remeti izbore, neće da kvari ništa ovde, a za njegova ljudska prava nema veze, tamo se dokazuje nevinost. Molim vas, predložiću jednu rezoluciju da ko god kaže da se u Hagu dokazuje nevinost, da se protiv tog čoveka pokrene krivični postupak, jer dezavuiše javnost, utiče na javno mnjenje i svesno pogrešno tumači međunarodne akte o ljudskim pravima. To se radi orkestrirano. Veliki poznavaoci međunarodnog humanitarnog prava to nas uče. Valjda se nevinost pretpostavlja. Da bi neko bio kriv treba da se dokaže pravosnažno u sudskom postupku, uz sva prava koja ima optužena osoba, a pre svega pravo na ekspeditivno suđenje bez nepotrebnog odugovlačenja ili u razumnom roku, da bi to makar ličilo na pravično suđenje. Svi ćute u Srbiji. Da vas podsetim, ovaj vaš, Vučetić, što je ispunio uslove za penziju treba da se javi, da obavesti Narodnu skupštinu i za to od predsedavajućeg zahtevam da uputi pismo Ustavnom sudu Republike Srbije sa pitanjem da li je neko od sudija ispunio uslove da ide u penziju. Niko od pravnika se ne buni. Zašto je Ustavni sud Republike Srbije doneo rešenje, a mogao je da ga donese samo ako se po nekom zakonu donese pojedinačni akt, on je doneo rešenje i dezavuisao zakon koji je usvojila Narodna skupština, a Narodna skupština ćuti. Bili smo na raspravi, zastupali interese, branili taj zakon, završeno, ćuti. Vučetić ne sme ništa da odluči, ni za, ni protiv. Ako sudije, ovi koje predlažete, treba da se ponašaju kao Slobodan Vučetić, ja neću da glasam za njih. Ako ove sudije treba da upotpune društvo koje čini kriminalnu organizaciju, a ja sam uzeo samo jedan primer gde je jedna gospođa imala 21 sudski spor, gde se čak i Republički pravobranilac olako poneo, nije hteo da štiti imovinu Republike Srbije, pa čak i opština Vračar, a da ne ulazim u krivične prepreke. Molim vas, sa kojim pravom vi tražite od nas.
Gospodine Krasiću, prekoračili ste.
Još samo sekundu, gospodine Mihailoviću. Mi ovo ne možemo da podržimo. Naravno, ovde se glasa o pojedinačnim kandidatima, naročito o onim koji su osporeni. Zadržavamo pravo da se opredelimo kako ćemo da glasamo, a poslanici SRS u nastavku ovog korišćenja vremena koje imamo izneće nekoliko konkretnih primera, ali samo nekoliko konkretnih primera. Mogli smo mnogo više da istaknemo, ali stvarno postavljamo pitanje – šta to vredi kada ne prihvatate naše predloge? Nije u pitanju kompleks da li će da steknu, ali ne prihvatate naše predloge, a sami ste svesni da stanje u pravosuđu ne može da se promeni samo izborom na ovaj način. Verujete, ne može samo na ovaj način. Treba tu da se pogleda nešto drugo. Mora neka bolja kontrola onoga što se radi. Ja sam vam pričao svojevremeno. Dajte da dignemo na nivo tu sudsku praksu koja bi bila obavezujuća za sudije. Možda je to način da ih nateramo da na isti način primenjuju zakon, a da ne diramo u njihovu samostalnost. Nažalost, na tu temu niko ne želi da priča.
Reč ima ovlašćeni predstavnik G17 plus, narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, gospodine ministre, Skupština se nalazi pred odlučivanjem o šest odluka Visokog saveta pravosuđa, koje se odnose na izbor 16 predloženih kandidata za predsednike sudova i 34 kandidata za sudije. Znači, 49 nosilaca pravosudnih funkcija. Ovo je izuzetno značajna funkcija koju ima ova skupština. Ova skupština donosi zakone, a sudovi ih primenjuju na konkretne slučajeve i primenjujući zakone rešavaju o konkretnim pravima i obavezama građana. Dakle, ogromna je odgovornost ove skupštine da zaista izabere one koji će na stručan način, dostojanstveno, sa svojim kvalitetima i odnosom prema svakom pojedinačnom slučaju primeniti taj propis, da bi se ustalila takva sudska praksa, da možemo zaista da idemo ka tome da ostvarimo taj uvek pretpostavljeni deo pravne države. Ova skupština je do sada izabrala nekoliko stotina nosilaca pravosudnih funkcija, ali ne samo to, ova skupština je stvorila uslove da sudovi mogu da rade po propisima koji im omogućavaju bolju zaštitu i brže rešavanje u pravima građana. Pa smo doneli Zakon o parničnom postupku, Zakon o izvršnom postupku i niz drugih propisa organizacione prirode kojima su stvoreni uslovi da pravosuđe funkcioniše efikasnije. Ne kažem to bez razloga, jer je dosta jednostavno da se određeni predmeti reše u kraćem roku da bi građani brže, na jednostavniji i efikasniji način ostvarili svoja prava. To da je pravda spora, ali dostižna, nije dovoljno građanima kada na pravdu čekaju više godina. Naš cilj ovde u Skupštini trebalo bi da bude da menjamo propise kojima se uređuju rokovi za postupanje sudova, da te rokove činimo obaveznim, kogentnim i da sankcionišemo kroz postupak izbora, odnosno razrešenja nosioca pravosudnih funkcija one postupke nosilaca koji ne izvršavaju zakonom određene rokove. Navešću jedan izuzetno dobar primer kako smo jednim zakonom, kao što je Zakon o izvršnom postupku, uredili postupak izvršenja odluka koji je bio izuzetno komplikovan i složen rešavanjem po skraćenom izvršnom postupku. Kada se podnosi predlog za izvršenje, a kada sud na osnovu isprave verodostojne uz predlog donese rešenje, kada se obavezuje dužnik da podnese relevantne isprave kojima osporava, ne otvara se odmah parnični postupak i kada trojica sudija cene da li su isprave koje je podneo dužnik relevantne da bi se upustilo u parnicu ili potvrđuju i puštaju izvršenje. To je jedan odličan, sumarni postupak koji je omogućio da se brojne presude mnogo lakše i jednostavnije izvrše dok nisu ni donete, a samim podnošenjem predloga i sa samim dokazivanjem da je predlog zasnovan na zakonu. Znači, sud ne donese odluku na osnovu parnice, nego je donese na osnovu samih isprava i izvrši na osnovu same isprave uz kasnije pravo da se dužnik oglasi nekim drugim stvarima, osim ispravama koje je bio dužan u početku da podnese. Znači, nama su potrebni takvi postupci. Po mom mišljenju, potrebno nam je to da u određenoj meri ubrzamo parnične postupke i na drugi način – oročivanjem vremena u kome su prvostepeni, ali i drugostepeni sud i Vrhovni sud u postupku revizije dužni da odluče po zahtevima po tužbi, po redovnom pravnom leku i po vanrednom pravnom leku. Mislim da je to neophodno, mislim da mi imamo kvalitet sudija koji će moći da u određenom roku ispune obaveze prema građanima, da odluče ne samo u prvom stepenu, nego i u drugom stepenu, što je kada se radi o sprovođenju rasprava ograničeno, a sa druge strane i po reviziji kada se radi o vanrednom pravnom leku. Znači, moj predlog bi bio da mi nastavimo sa reformom propisa, kako bismo zaista oročili sve ono što je moguće oročiti i da pripremimo organizaciju putem apelacionih sudova da se neke stvari, kao što je postupak po redovno pravnom leku, odvijaju brže i efikasnije za građane. U pogledu predloga odluka koje ovde imamo pred nama, mi smo to na poslaničkoj grupi detaljno razmotrili. Mi nemamo mnogo primedbi na ono što je predložio Visoki savet pravosuđa. Mogu sa odobravanjem da konstatujem da je zaista sve manje primedbi na ono što Visoki savet pravosuđa predlaže, što je dobro, s obzirom na pismo koje je ovde pomenuto. Mi smo se odazvali pozivu Visokog saveta pravosuđa, neki se nisu odazvali. Razgovarali smo o Visokom savetu pravosuđa i utvrdili smo određene parametre vezane za stručnog sudiju, dostojnost itd. da niti mi ovde, a niti na Visokom savetu ne bi došlo do zabune oko toga šta je ključno za izbor, odnosno razrešenje sudija. Mislim da je koristan taj kontakt sa Visokim savetom i ja sam se zaista odazvao tome. Mada, ono pismo koje je usledilo, bez neke pripreme i konsultacije, nije bilo dobro i treba izbegavati takav način komunikacije. Znači, Visoki savet pravosuđa bi jednostavno mogao da komunicira na način kako je to urađeno na tom zajedničkom sastanku. Dakle, da se vratim na temu. Ovde imamo šest odluka. Mi smo osporili, imajući u vidu ono što smo imali od dokumentacije, a to je odluka 119-184/06, od 31.01.2006. godine, pod rednim brojem 8. Ružica Nikolić, za predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi. Osporavanje je usledilo na jedan dosta neobičan način, bar u dosadašnjoj praksi; osam sudija Opštinskog suda u Staroj Pazovi obratilo se Visokom savetu, ministru pravde, predsedniku Vrhovnog suda i poslaničkim grupama. Znači, osam sudija imenima i prezimenima i potpisima osporavajući stručnost i dostojnost sudije. Oni su poslali kompletnu dokumentaciju. Radi se o zapisnicima sa sastanaka kolegijuma, a to su zapisnici od 27.06. prošle godine i 14.10. prošle godine, gde se vidi da je od osam sudija šest glasova dobio jedan, a nula glasova dobio kandidat koji se sada predlaže. Poslanička grupa G17 plus je mišljenja da ukoliko kandidat za predsednika suda ne uživa poverenje većine sudija neće moći na zadovoljavajući način da obavlja funkciju predsednika suda. Sa druge strane ima određenih nedostataka kada se radi o kvalitetu rada. Mi smo te stvari razmatrali, neujednačen kvalitet rada, neke godine zadovoljavajući, neke nije. Dakle, to su dva kriterijuma zbog kojih mi ne možemo podržati izbor ovog kandidata za predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi.Na kraju, hoću da kažem da smo zapazili dosta obimne aktivnosti Vrhovnog suda, naročito predsednika i Ministarstva, koje su upravljene na to da sudovi ažurnije, potpunije i studioznije razmatraju predmete, posebno kada se radi o rokovima. Te aktivnosti su dale zaista dobre rezultate i dosta je građana koji iskazuju zadovoljstvo time što se ubrzavaju postupci i brže rešavaju predmeti. Naravno da to nije dovoljno, to je početak i to je jako dobar početak. Mi insistiramo da se nastavi sa tim, da se vrši nadzor u vidu pravosudne uprave ili sudske uprave. Da li to radi Ministarstvo, predsednici sudova, predsednik Vrhovnog suda, jer svaki predmet koji ubrzamo mnogo znači onome koji čeka već godinama da se taj predmet reši. Znači, treba nastaviti sa tim postupkom, treba nastaviti sa uvođenjem savremenih sredstava za obradu podataka. To je u Novom Sadu u određenoj meri urađeno. Očekujem da bude instaliran softver koji bi takođe omogućio bolju informisanost građana u toku postupaka sa jedne strane, a sa druge strane sudijama da lakše rade. Mi, dakle, podržavamo sve ove predloge, podržavamo aktivnosti za sve organe i mislimo da bismo mogli da doprinesemo efikasnijem radu i donošenju mnogih izmena, odnosno postojećih propisa. Hvala vam.
Da li još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku predale poslaničke grupe SRS, DSS i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Živojinu Stefanoviću, a neka se pripremi Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislio sam da će danas biti i gospođa predsednik Vrhovnog suda, pa sam hteo njoj da se obratim. Mislim da je rizik govoriti na ovu temu sa ove govornice, jer šta god kažemo ništa se ne realizuje. Izbor nosilaca pravosudnih funkcija je gori nego ikada. Predsedavao sam godinu dana Odboru kome vi, gospodine, sada predsedavate i daleko je bio bolji izbor, ne zato što sam ja predsedavao, nego zato što je način provere, način predlaganja, način dolaska, sve je bilo drugačije, bilo je više konsultacija. Danas se isključivo radi, baš danas, tada ne, po partijskoj pripadnosti. Mislio sam da će se to promeniti. Predsednik Vrhovnog suda i dalje protežira isključivo ljude koji su bili u onom režimu žutih, koji su je tada doveli na to mesto, a mi sada izabrali. Nažalost, i ja sam glasao za njen reizbor. Sada, kada bih mogao povukao bih svoj glas. Bitno ne možemo uticati, jer nas je 22, ali kada bude reči o leskovačkom pravosuđu, zamoliću kolege da tada ne učestvujemo u radu Skupštine, da ne dajemo legitimnost onim kandidatima i predlozima koje vi dajete, Visoki savet pravosuđa i u ovom slučaju Odbor za pravosuđe. U suštini se ništa ne menja – samo budi naš i radi šta znaš. Dakle, mislim da je stav naše grupe izneo Žarko Obradović, zamenik predsednika naše poslaničke grupe i u potpunosti to podržavam, kao i ono što je govorio gospodin Krasić. To je odlika celog pravosuđa. Mi se dole suočavamo sa sličnim situacijama sa kojima se suočava i pravosuđe na višem nivou. Pogledajte danas, sve novine vrve od napisa – gospodin Čedomir Jovanović je posećivao optužene u zatvoru. On ne odgovara, odgovaraće gospodin Blanuša, jer se pravosuđe i vi izgleda plašite da će Čeda opet doći za potpredsednika Vlade, pa će ih sve posmenjivati. To je jedini razlog, drugog razloga nema. Prošli put je DSS osporila izbor predsednika Trgovinskog suda u Leskovcu, iako je bio jedan od boljih kandidata. Taj sud ima vrhunske sudije, ali to nije odgovaralo gospođi Vidi, jer taj sud je dve godine odbijao da upiše vrednost kapitala "Zdravlja" i malih akcionara, da bi Vlahović, bivši ministar, kupili za samo 3,2 miliona evra, to je firma koja više vredi od "Plive", a "Plivu" danas kupuje ta ista firma koja je kupila i "Zdravlje" za milijardu dolara. To je u osnovi, zato što je morao Viši trgovinski sud da donese takvo rešenje. Njoj i Visokom savetu pravosuđa ne odgovara nijedan sudija i zato je sada za te sudije poslala v.d. iz Niša, kao da smo svi mi maloletni, maloumni, nesposobni u Leskovcu. To je sramno postupanje, bez obzira o kome se radi, pa makar i od predsednika Vrhovnog suda. Sada kažu, opet će doći neko od njih, ovaj će samo biti privremeno, samo dotle dok ne pokvari odnose u tom sudu. Izabran je predsednik Okružnog suda koji zajedno sa načelnikom SUP, okružnim tužiocem, delom advokata pravi grupu, neću reći da je kriminalna, jer nemam dovoljno dokaza, ali grupu u oblasti pravosuđa da sude, presuđuju i ako pripadnete tom advokatu da vas brani, unapred znate presudu, ne treba da se brinete. Zato je potreban sudija za drugostepeno veće u Okružnom sudu. Sada predlažu čoveka koji po svim kriterijumima ne može da bude sudija u ovom trenutku. Ali, to nekome treba, zato što je gospođa predsednik Vrhovnog suda proglasila Okružni sud u Leskovcu jednim od boljih sudova; da li na nekoj tajnoj večeri ili tajnom ručku, sa izveštajem koji je dosta friziran, parfimisan, netačan...da je jedan od boljih sudova. Jeste taj sud bio jedan od najboljih, imao je čak i ministra kao predsednika suda u to vreme. Sada samo vraća predmete na upravni postupak. Da li je to dobar sud koji ima pravo, odnosno kontrolu nad nižim sudovima, da jedan predmet, mislim na onaj gde leskovačke sudije ne žele da sude, ne da ne mogu, ima već šest parnica, šalje predmet dalje, a on se četiri godine u Leskovcu ne rešava. Ima predmeta koji čekaju i po 20 godina, to su uglavnom neki sporovi. Da je predložen sudija za Okružni sud iz Opštinskog suda bio sudija tog Okružnog suda... Naime, o čemu se radi? Sudija koji sudi po nalogu, po direktivi, po partijskoj boji, trenutno po tome ko je jači a ko slabiji, 2000. godine u dogovoru sa tužiocem odbija krivičnu prijavu, ne obaveštava stranku u postupku koja se pridružila gonjenju da je odustao, pa su mu žuti brže-bolje izdejstvovali mesto, umesto da bude sudija Opštinskog suda, on postaje načelnik leskovačkog SUP. Gle čuda, u to vreme, tada se dešava najveći zločin u Leskovcu, čuveni slučaj Čedić, gde je bilo sedmoro mrtvih. Iako je taj načelnik SUP i sadašnji njegov naslednik, koji je bio glavni, odnosno bio je komandir milicije, dobijao više puta i pismene i usmene pozive da intervenišu, jer taj gospodin, dakle, mislim na pokojnog Čedića, pretio je tim porodicama. Oni su pokušali bar preventivno da deluju. Nakon ubistva sedmoro ljudi, taj naš SUP ga ne može naći. Dolaze specijalci iz Beograda i ne nalaze ga mrtvog, odnosno da je izvršio samoubistvo, nego ga nalazi čovek koji je otišao da kosi livadu, pa ga je tamo i našao. I dalje je bilo brljanja da li je on ili nije. Dva puta je načelnik SUP, a sadašnji kandidat za sudiju Okružnog suda, javnosti saopštavao – prvi put da nije utvrđen DNK, nego će se uzeti uzorci od oca, pa kasnije da je u redu, a sada javno mnjenje te okoline smatra da je to namešteno. Da li je moguće da onaj ko tako sramno obezbeđuje svoju funkciju u unapređenje, da li je moguće da bude nosilac pravosudne funkcije? Bio je član RIK 2000. godine. Gle čuda, on sudija, član državne komisije, kada je bio izabran za načelnika SUP sa sadašnjim tužiocem, koji brže-bolje prelazi kod žutih, obezbeđuje sa tadašnjim ministrom Batićem da se dvojica, mislim na tužioce, lustriraju, a on napreduje dalje. Čist cinkaroš! A dva zamenika tužioca bili su samo članovi RIK-a u proširenom sastavu. Da li on može biti nosilac pravosudne funkcije u Okružnom sudu, koji da bi napravio kompletan zbir tih ljudi i tužioca, koji im je pomogao u svemu ovome, brže-bolje po postavljenju za načelnika Ministarstva unutrašnjih poslova Sekretarijata u Leskovcu, bira njega za svog pomoćnika. Smatram da je u leskovačkom pravosuđu napravljen takav lobi koji radi protivzakonito, koji radi iz parcijalnih interesa, koji želi samo da progoni one koje trenutna vlast želi da goni, a ne one koji su stvarni počinitelji krivičnih dela. Oni su 2000. i 2001. godine pre akcije "Sablja", pohapsili nekoliko leskovačkih direktora, uticajnih i poštenih ljudi, a među njima i direktora farmaceutske kuće "Zdravlje", koji je bio u pritvoru i suđen i presuđen i oslobođen i naplatio preko 3,5 miliona naknade zato što je bio osuđen i optužen samo zato što je pripadao tadašnjoj političkoj opciji SPS. Neko je ovde rekao da samo zbog toga reagujemo što je neko bio bivši socijalista. Meni su malopre zamerili, neki prijatelji iz DSS, da o ovome govorim samo zato što sam i ja lično povređen. Dame i gospodo, uvek morate poći od svog slučaja. Ako to pravosuđe u Leskovcu pet godina ne želi da reši predmet nasilne paljevine kuće i da ga šalje od suda do suda, ako taj SUP, na čijem je čelu taj Zoran Stojanović, tri godine ne želi da dostavi imena, a postoje kamere i snimci ko je to radio – pa, da li sam ja građanin drugog reda. Zato što ne spadam u red Sonje Biserko, moram da trpim sve ovo. Da li sam toliki mazohista da u ovoj skupštini podižem ruku za takve ljude, pa ako to čine meni koji nešto može da kaže, šta li čine onim ljudima koji to ne mogu da kažu. Baš zbog toga što se radi i o mom slučaju, ovo dalje da tolerišem ne mogu. Kakav sam ja predstavnik dela tog naroda koji ne može da reši svoj slučaj – a reši će njihove slučajeve u ovom parlamentu?! Šta mi ovde izigravamo? Koji parlament? Koju volju građana sprovodimo? S obzirom da nema mogućnosti, a prošli put ste skinuli kandidata za predsednika Trgovinskog suda u Leskovcu, jednog od boljih kandidata, nema šanse da u ovome učestvujemo. Imate većinu i zamoliću poslaničku grupu SPS da u ovoj farsi izbora za sudiju Okružnog suda u Leskovcu ne učestvuje, a mislim da time ne želimo da damo legitimnost takvoj odluci. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a da se za reč pripremi Zoran Tanasijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom trenutku je izašao ministar Stojković, a htela sam da mu postavim jedno praktično pitanje na koje verovatno ima odgovor, seća se, kako je on biran, davnih, šezdesetih godina za sudiju u tada SFRJ. To svakako nije bilo preko organa koji se zove Visoki savet pravosuđa, kojeg je ustanovila prethodna DOS-ovska vlast, onaj tadašnji DOS, ne ovaj sada, skraćeni. Taj set zakona koji je potpuno, kako ste vi pokušali da govorite, i danas, pojedinci od vas, krenuo u afirmaciju srpskog pravosuđa, što uopšte nije tačno, i u njegovu reorganizaciju, u stvari je prouzrokovao mnoge probleme. Najpre tada kada su se kadrovici DS, one Batićeve sektaške organizacije, Građanskog saveza i ostalih, udomili kao predsednici i sudije u sudovima u Srbiji. Onda ste kasnije odlazili korak dalje i izmišljali raznorazne specijalne sudove, poput apelacionih sudova, trgovinskog suda, koji je tada ustanovljen a zamenio nekadašnji privredni sud. Do dana današnjeg ništa se nije promenilo u kvalifikacionom smislu da dođu ljudi i sudije, a čast izuzecima, naravno, koji bi zamenili one kadrovike iz DS. Onako, ljudi se javljaju na konkurs, prolaze ili ne prolaze kroz Visoki savet pravosuđa. Onda danas imamo situaciju da jedan ovlašćeni predstavnik kaže, a čovek je inače pravnik po struci, trebalo bi Odbor za pravosuđe da ima bolji i brži kontakt sa Visokim savetom pravosuđa. Raspitala sam se i kod koleginice Radete i kod našeg poslanika i kod predstavnika drugih stranaka, bio je samo jedan takav konsultacioni sastanak i nema šta Odbor da se sastaje što se SRS tiče. Kamo lepe sreće da nikada nije ni osnovan Visoki savet pravosuđa i da se na takav način ne vrši izbor sudija. Zbog toga je naše suvereno pravo, i mi ćemo to i danas da činimo tokom ove rasprave, da osporimo pojedina rešenja zato što smatramo da se neki ne provlače kroz iglene uši, nego da se sistematski, što bi naš narod rekao, guraju od strane pojedinih političkih struktura i određenih moćnika. Kada su u pitanju trgovinski sudovi, to su oni privredni lobiji, pre svega oni koji treba najpre da dođu pod udar zakona i zbog pljačkaške privatizacije, a što je bilo predmet rada ne samo Odbora za pravosuđe, nego i Odbora za privredu i privatizaciju, zbog toga što su radnici ojađeni u procesu privatizacije i dan-danas nemaju nikakvu zaštitu, iako su i kao pojedini sindikati, kroz raznorazna udruženja, naročito zbog nepoštovanja socijalnog programa i zbog dobijanja otkaza, onako brzopotezno, pokušali da traže pravnu zaštitu pred nadležnim sudovima u Srbiji, da pokušaju da isprave ono što se dešavalo u procesu privatizacije, a to je pljačka na sve strane, kršenje Zakona o privatizaciji, takvog kakav jeste, predstavljanje dokumentacije prilikom izrade projekta, odnosno prospekta za privatizaciju jednog preduzeća na način na koji je to ne samo skandalozno, nego je protivzakonito i spada u najteža krivična dela. Tek se negde desi da se ta "greška", ne greška već pljačka državne imovine i pre svega osnovnih prava radnika, ispravi, kao što je to bio slučaj sa kragujevačkom mlekarom "Mladost". To namerno govorim zbog toga, jer danas imamo i predloge za određeni broj predsednika trgovinskih sudova i sudija tih sudova. Pošto vlasnik, odnosno onaj koji je kupio na takav način kragujevačku mlekaru "Mladost", ne poštuje socijalni program i iz tog razloga se sa njim, tek iz trećeg puta, raskine ugovor o tako nakaradnoj i pljačkaškoj privatizaciji tog preduzeća, a ne uzima se u obzir sva ona počinjena greška u startu, pre svega kod utvrđivanja imovinsko-pravnih odnosa. Zamislite, zaboravljanja činjenice da je davne 1954. godine Grad Kragujevac osnovao to preduzeće, a nigde nije bilo prikazano, u procesu privatizacije, da je to gradska imovina?! To je samo jedan od primera, i onako ''da se vlasti ne dosete'', da se ostavi mogućnost tom istom vlasniku, nekom famoznom novopečenom i novokomponovanom tajkunu, koji se pojavio iz Nju Džersija, ne znam odakle, da upravlja i pančevačkom mlekarom, što odlično zna kolega Jojić, i šabačkom mlekarom, gde su, takođe, ogromni problemi, obespravljeni radnici. Da li će ovi kandidati i ovi predlozi, koji su došli od Visokog saveta pravosuđa, kao i ovakav način izbora nosilaca pravosudnih funkcija da isprave sve te greške – neće. Zato što vi nove kandidate i konkurse štancujete na svaka tri meseca, je l' tako, i po tom redu stvari oni dolaze na razmatranje i pred Skupštinu na usvajanje – mi ih osporavamo. Za neke imamo i te kako mnogo argumentacije da su umešani u određena krivična dela ili pokušaj krivičnih dela, a onda, oni tako prođu kroz glasanje i kroz dogovore političkih struktura. Većinu narodnih poslanika koji čine ovu tek jedva skrpljenu koaliciju i kvorum, iz dva dana danas da počnete da radite, i to je diskutabilno kako ste ustanovili kvorum, to ne zanima. A ti predstavnici stranaka i šefovi poslaničkih grupa su potpuno neupućeni i neuki pojedinci. U tome naročito prednjači jedan ovde koji ne samo da nije odrastao i dorastao pozivu nego je, kada je već o tome govorio kolega Krasić, nisu to samo zloupotrebljena bila deca, na isti način na koji je neko pokušao da optuži onog čoveka koji se hrabro borio za državu i narod i koji je častan Srbin, koji je došao sa svoje troje pre svega izuzetno pametne dece na sahranu Slobodanu Miloševiću, nego ovi koji nisu deca, nego nisu dorasli i koji očigledno imaju neki problem u svom mozgu, a koji su mahali onim balonima i širili antisrpsku histeriju na dan kada je više stotina hiljada građana ispraćalo Slobodana Miloševića. Sad vi dolazite u situaciju da se u srpskom pravosuđu od strane takvih u raznoraznim televizijskim emisijama, koji niti su u sali niti prate šta se dešava, čuju izjave poput: afirmisaćemo srpsko pravosuđe, učinićemo sve da odgovorni, časni, pošteni, visokoprofesionalni ljudi dođu na taj položaj. A, evo, imate slučaj ministra Stojkovića da je čas u sali čas nije, da se slaže sa time i nije to osporio, prihvatio je da bude ministar i pod takvim zakonima. Visoki savet pravosuđa predlaže nama nosioce pravosudnih funkcija i da je ministar u Vladi u kojoj je tužilac, specijalni tužilac (je l' se tako Vjerice kaže) za ratne zločine, onaj nesrećni Vladimir Vukčević, koji preti golubima pismonošama, koji je opterećen time kako što pre i na koji način da uhvati još nekog srpskog heroja i izruči ga u čeljust Karli del Ponte. A sa druge strane ni Ministarstvo pravosuđa, ni Republička vlada, ni Nacionalni savet za saradnju sa haškim kazamatom ne čine ništa da omoguće odbranu onima koji se na pravdi Boga tamo nalaze, poput našeg predsednika, evo, već četvrtu godinu, a ne otpočinje mu proces posle pisanja one nebulozne optužnice od strane DOS-ovskog režima,Karle del Ponte, Kandićke i njima sličnih, 2003. godine. Taj isti Vukčević se bavi pitanjima kao što su unapred osuđivanje svih onih koje kazamat goni i sama Karla del Ponte, a država ne čini ništa da pruži elementarnu mogućnost i potrebne materijale i podneske koje traže, poput komiteta za odbranu dr Vojislava Šešelja i njegovih pravnih savetnika, ljudi koji su baš kao i on potpuno spremni da do kraja pobiju sve navode iz te optužnice. Na isti način na koji se Tužilaštvo u Hagu odnosiprema dr Vojislavu Šešelju i prema Srbima koji se tamo nalaze dugi niz godina isto se ponaša i Vukčević, pa i samo Ministarstvo i ministar i Vlada, ne poštujući elementarno pravo, odavno ustanovljeno, i to je i civilizacijska tekovina i savremenog pravnog poretka – prezumpciju nevinosti svakoga ko je optužen, odnosno stavlja mu se na teret neko delo. Nego ne, oni izađu, pojave se na televiziji svojim izjavama sa političkim, naravno naglašenim konotacijama, govore o tome da su ljudi krivi, a nije im počeo, niti ima naznaka, kao u predmetu našeg predsednika, kada će otpočeti proces, niti je data mogućnost da se brani. Moram da vas upozorim na to da bi vam mnogo pametnije bilo, i samom ministru i Republičkoj Vladi, da što pre krenete da se bavite gorućim pitanjem zaštite prava uz stvaranje elementarnih uslova da sudovi u Srbiji efikasnije i profesionalnije rade, pravima Srba na Kosovu i Metohiji. Da li ste, kao prvo, reagovali i vi kao vladajuća struktura, što se danas ne javi neko od vas, baš me začudi, vi ste ovako veoma grlati kad hoćete da pričate o rezoluciji i o vašoj nameri da branite Srbe sa Kosova i Metohije, pa hvalite ovaj pregovarački tim, što se niste upitali, bar vi koji ste u Odboru za pravosuđe a u vladajućoj ste strukturi, da li se država oglasila i da li je reagovala povodom skidanja Interpolove poternice koja je postojala svih ovih godina za zlikovcem Agimom Čekuom, koji je sada premijer Šiptarima, te tzv. kosovske Vlade? Da li ste se onda upitali, pošto je pre toga i pre imenovanja zlotvora Čekua na mesto kosovskog tzv. premijera, što ste vi propratili onako kroz neke blage suprotstavljene tome političke izjave, da li ste se upitali onda jer je ustanovljeno paralelno ministarstvo pravde koje Šiptari imaju pod Čekuovom vlašću, danas dole, kako se brane i kakva su prava Srba koji žive na Kosovu i Metohiji, svuda, gde im je izuzetno težak opstanak u našoj južnoj pokrajini. Normalno da niste, jer da se sada pitate i da znate, a niste se ni raspitivali, bar pitajte onda jednog od vođa kosovskih Srba, našeg kolegu Kragovića ili poslanika Perića ili ljude koji žive dole. Ne, vas gospodine Hranislave, nego Dragutina Perića iz Srpske radikalne stranke – kakva su njihova prava i kako se oni brane, kom sudu oni da se obrate da zaštite svoja prava?! Jedina im je mogućnost da to bude po sadašnjem teroru koji se tamo sprovodi i pod vlašću Čekua i Tačija i Haradinaja, šiptarski sud. A znate kako to onda izgleda i znate koliko dugo traju pritvori i zatvaranje nedužnih Srba? Po dve, tri, pet godina, ko zna koliko! Oni se navodno posle toga puste, niti imaju presudu, niti im se sudi, ljudi jednostavno stradaju. Mnoga su pitanja pred nama, ovo je samo neposredni povod. To je nešto što vi morate da radite po prirodi stvari, jer ste prihvatili takav način izbora sudija onda kada je ustanovljen Visoki savet pravosuđa i tada popunjena mesta. Ali vi očigledno ne želite, mislim i na ministra i na Koštunicu i na celokupnu Vladu, o predsedniku Demokratske stranke i da ne govorim, on ne vrši ni svoja ustavna ovlašćenja a kamoli da se brine kako su zaštićeni Srbi na Kosovu i Metohiji ili da li mu je palo na pamet (osim što razmišlja gde se nalaze Karadžić i Mladić) da se zaštite interesi i da se omogući odbrana haškim zatvorenicima. Ne valja vam to što radite i način na koji mislite da ćete građanima da predstavite da se nešto pozitivno dešava pri oblasti pravosuđa. Naše je pravo i mogućnost (jer smo ozbiljni i odgovorni ljudi i gde god se pojavimo, a nemamo toliko medijskog prostora kao vi, gde uglavnom neupućeni poput onog jednog balondžije, koji nije sada ovde, govore o ovim stvarima) da javnosti to poručimo, ali svi oni koji gledaju ovaj prenos znaju koliko smo istrajni u tome da će se odmah po dolasku srpskih radikala na vlast stvari ozbiljno u pravosuđu menjati, znaju da za to imamo i te kako ozbiljne argumente. Ovo što sam ja danas rekla su samo neke od njih. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Nataši Jovanović. Reč ima narodni poslanik Zoran Tanasijević, a da se za reč pripremi Petar Jojić. Izvolite, gospodine Tanasijeviću.
Koleginice i kolege, javio sam se povodom predloga za predsednika Opštinskog suda u Ljigu. Moj stav je principijelne prirode, da ću se uvek javljati da bih izboksovao da se Narodna skupština izjasni o svakom kandidatu, odnosno da se izjasni svaka poslanička grupa. Mislim da metodologija izbora nije dobra i da nije dobro da glasamo za čitave pakete, iz prostog razloga što nisu svi kandidati istog kvaliteta, tako da se desi da neki kandidat koji nije adekvatan prođe uz grupu dobrih. Prošli put je naš kandidat iz Ljiga doživeo ovde fijasko. Dobio je samo jedan glas. Mislim da je zaista dobro da znamo kakvo je raspoloženje u Narodnoj skupštini. Sa druge strane, mislim da metodologija prikupljanja podataka od strane VSP, a to vidimo iz ovog izveštaja koji smo dobili, nije adekvatna. Prošli put sam dobio u materijalu da su oni vrlo ozbiljno uzeli u razmatranje, odnosno prihvatili i uvažili mišljenja nekakve advokatske komore u Šapcu. Pošto dolazim iz Ljiga, zaista mi nije jasno koja je to grupa advokata. Jednostavno, u Ljigu takvih nema. Ljiška sirotinja koja puni zatvor u Požarevcu nema novca da te ljude plati. Ljiški mafijaši koji uživaju potpunu zaštitu onih koji bi trebalo da ih progone, jednostavno, žive na miru i nemaju potrebe da angažuju advokate. Ovog puta vidim da je uvaženo mišljenje kolegijuma opštinskog suda u Ljigu i Valjevu. Ovo je samo delimično tačno. Ne isključujem mogućnost da je VSP dobio neki papir, ali je suština kako je cela procedura tekla. Dobio sam pouzdanu informaciju da je sazvan jedan sastanak sudija u Ljigu, da je njima saopšteno da VSP stoji iza ovog kandidata Dragana Radovića i pitali su ih – imate li vi nešto protiv? Naravno, niko od sudija nije lud da se suprotstavi, a vrlo dobro znate da se prošli put prijavio samo jedan kandidat, ostali nisu ni smeli da se kandiduju. Dobar je pomak što smo ovog puta imali tri kandidata. Nemamo do kraja precizan izveštaj koliko se ljudi prijavilo. Uvažavam da su oni nama izneli ovde jednog kandidat, ali bilo bi sasvim korektno od VSP da nam kažu ko su ostali kandidati, da jednostavno znamo kakva je cela procedura. Žao mi je što ovde nema ovih čestitih ljudi, verovatno su neke obaveze u pitanju, ali voleo bih da znam da li su oni pitali i one mnogobrojne žrtve Opštinskog suda u Ljigu. Dolazim iz opštine koja u poslednjih pet godina ima najveću izlaznost građana na sve izbore. Veći broj ljudi je izveo na birališta Opštinski sud u Ljigu, nego većina političkih stranaka. Neću pričati o pojedinačnim primerima. Imate to na www.ljig.co.yu i ostalim Internet sajtovima, da vidite šta ljudi tamo rade i kakvu golgotu su preživeli prethodnih godina. Meni zaista nije jasno zašto se ne napravi jedna ozbiljna analiza na terenu, nego se dobiju podaci od nekakvih fantomskih kolegijuma. Pitanje je da li su se i sastali i kako su radili, a rekao sam malopre o čemu se radi u ovom konkretnom slučaju. Zaista ne mogu da se složim sa ovim predlogom, iz prostog razloga što on nije rezultat jedne ozbiljne analize, jednog čvrstog stava pravosuđa. Mi ovde vidimo jednu veoma tanku biografiju kandidata. Praktično, to je i kod drugih. Ljudi moji, ni za predsednika mesne zajednice ne bismo dobili ovako šturu biografiju. Imamo samo datum rođenja. Zar je bitno da li je on u strelcu, ovnu ili bilo kom drugom znaku, kad je završio fakultet. Valjda se podrazumeva da čovek treba da ima pravni fakultet, da je bio po nekim radnim organizacijama itd. To je jedna praksa koju ne mogu sa ove govornice da podržim, zato blago primedbujemo i molio bih VSP da prilikom narednih predlaganja dobijemo jednu iscrpnu informaciju o tome šta su te pozitivne karakteristike, koji su to rezultati rada kandidata. Mene interesuje šta će ovaj kandidat da uradi da se poboljša stanje u Opštinskom sudu u Ljigu. Za ovo vreme, dok je on na mestu vršioca dužnosti, a to je neka četiri meseca, zaista nisam stekao uslove. Vidim da se radi o političkoj ujdurmi lokalnih vlastodržaca i da oni žele da mešetare po ovoj skupštini, ovde da postave svoje ljude. Reći ću vam samo da je za vreme ovog predsednika jedan odbornik kažnjen sa tri meseca zatvora, samo zbog iznetog mišljenja na sednici Skupštine; da je predsednik opštine već razradio metod kako da sazove sednicu – naprave se fiktivne dve, tri tužbe, onda tri ili četiri odbornika moraju da idu na suđenje, on okrene telefonom i oslobodi neke i tako uvek ima onoliko ljudi koliko mu treba da se sve to preglasa. Zbog toga mislim da je prebrzo VSP ušao u ovu priču. Mislim da stanje u Opštinskom sudu u Ljigu treba da se sredi, da se svi ti sporni i teški slučajevi, da se sve te žrtve bezakonja, koje je bilo strašno u poslednjih nekoliko decenija, da se vidi šta ćemo da radimo sa njima, kako ćemo da sredimo te nagomilane probleme. Znači, prvo treba da imamo sud, a kad to uradimo, onda ćemo lako izabrati predsednika suda. Ja toliko. Nadam se da ćete svi po svojoj savesti i na osnovu informacija kojima i vi raspolažete doneti adekvatnu odluku i da ćete glasati kad bude dan za glasanje.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reforma pravosuđa bila je očekivana, jer se poslednjih godina na tom poslu dosta angažovala i Narodna skupština Republike Srbije. Međutim, u reformi pravosuđa nema rezultata. Rezultati u toj reformi nisu odgovarajući i nisu postignuti kada je u pitanju izbor nosilaca pravosudnih funkcija i starešina pravosudnih organa. Postoji nedovoljna koordinacija. Ne postoji izgrađen metod, izgrađena merila za izbor i opoziv pojedinih nosilaca pravosudnih funkcija. Ono što je karakteristično za poslednjih četiri, pet godina, vidljivo je da je nama pravosuđe dosta politizovano. Očekivali smo depolitizaciju pravosuđa. Međutim, nije se mnogo učinilo u depolitizaciji. Još uvek je prisutna politika pri izboru nosilaca pravosudnih funkcija, a osim toga, još uvek je prisutna politika koja utiče na funkcionisanje pravosudnih organa i na nezavisnost pravosudnih organa. Ono što je vrlo negativno, to je da se političke partije mešaju u izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Moraju biti utvrđena bolja merila nego što jesu. Moraju biti merila konkretnija i sveobuhvatnija i merila koja moraju da se cene u dužem vremenskom periodu. U predlogu odluka za izbor nosilaca pravosudnih funkcija i starešina organa uzeti su kriterijumi i merila za 2002, 2003. i 2004. godinu. To nije dovoljno. Prethodno je moj kolega i prigovorio u tom pravcu kada je govorio o izboru nosilaca pravosudnih funkcija u Ljigu. Pravosuđe je izuzetno važna institucija u jednoj državi. Od rada pravosuđa zavisi bezbednost, sigurnost i zaštita ličnih i imovinskih prava naših građana. Da li imamo dovoljan broj nosilaca pravosudnih funkcija, ja sam i ranije govorio. Posle donošenja novih zakonskih propisa, kao što je Zakon o parničnom postupku, Zakon o izvršnom postupku, Zakonik o krivičnom postupku, a istovremeno i Krivični zakonik, sigurno se stvaraju uslovi da se izvrši revizija kompletnog sastava nosilaca pravosudnih funkcija u Republici Srbiji. Zašto? Ovi propisi su omogućili da se neki postupci skraćuju. Međutim, nije tako u praksi. Ako imate Zakon o parničnom postupku koji je sada u primeni, postoje određeni nedostaci. Pojedine sudije donose rešenja i ne donose rešenja kada treba da daju strankama odgovor na tužbu. Negde dostavljaju, a negde ne dostavljaju. Negde se u nekim sudovima predmeti dodeljuju drugom sudiji od strane predsednika suda, ali bez rešenja kako to izričito predviđa poslovnik o radu sudova. Ono što želim da kažem, i ponovo ističem, da je izbor nosilaca pravosudnih funkcija i suviše ozbiljna stvar da bi se mogla prepustiti pojedincima da utiču ili da fiktivno dostavljaju Ministarstvu pravde, odnosno Visokom savetu pravosuđa podatke onjihovim rezultatima rada. Kakvi su to rezultati rada za tri-četiri godine? Nisu oni vidljivi, nisu merljivi, nisu dovoljni za tri-četiri godine da bi se mogla dati ocena o nekome da li je za tu i tu funkciju, naročito kada su u pitanju predsednici sudova. Kada su u pitanju izbori za predsednike sudova, ko je dostavljao podatke Ministarstvu pravde, odnosno Visokom savetu pravosuđa? Da li je Nadzorni odbor izvršio reviziju rada tog suda, ako je bio u prethodnom periodu predsednik suda, da li je u pitanju reizbor ili je ponovni izbor posle pet-šest godina. Uloga Vrhovnog suda, uloga Ministarstva pravde i uloga Nadzornog odbora pri Vrhovnom sudu –vidim da se Ministarstvo pravde zalaže da se stvari pokušaju menjati, ali u praksi nema vidljivih rezultata, u dovoljnoj meri. Da li zbog toga što ne može Ministarstvo, ni Vrhovni sud da ostvari celovitost u uvid rada svakog pojedinca i ujedno organa, jednog pravosudnog organa, opštinskog ili okružnog suda. Želeo bih da skrenem vašu pažnju, dame i gospodo, da se mora voditi računa kada se postavljaju predsednici sudova, a i izbor nosilaca pravosudnih funkcija, da se ima u vidu da li u tim sudovima rade lobiji ili ne radi lobi, da li ima korupcije u pravosuđu ili nema korupcije u pravosuđu. Ako sami pravosudni organi kažu da ima korupcije u pravosuđu, s tim što se razlikuju procenti, šta se čini u tom pravcu i da li ćemo imati vidljive i dovoljne rezultate? Kada su u pitanju trgovinski sudovi – izmakli su kontroli i smatram da nijedna institucija ne može da ostvari ni uvid, niti kontrolu, niti se u pozitivnom smislu menja stanje u trgovinskim sudovima, pogotovo kada je u pitanju privatizacija, učešće, doprinos i stečajevi. Ko vrši kontrolu kako se vrši stečaj? Koliko godina vodi sudija u Trgovinskom sudu stečaj? Koliko košta taj stečaj? Koliko je stečajno veće i predsednik stečajnog veća dosudio troškove stečajnim upravnicima? Koliko jedan stečajni upravnik u Srbiji u trgovinskim sudovima vodi stečajeve i koliko godina? Neki su postali profiteri i kapitalisti. Šta se tu čini? Da li je to korupcija u pravosuđu? Čista korupcija u pravosuđu. Uzmite samo da izvršite kontrolu u Trgovinskom sudu u Beogradu, koliko su iznosili troškovi u stečaju "Jugoskandik"; koliko su miliona dolara koštali troškovi i kako su pojedene pare u toku stečaja, šta je ostalo od stečajne mase, šta je bilo kada je stečaj otvoren.?! Kako ste stečajni postupci vode, da li mogu da učestvuju suprug i supruga u jednom stečajnom veću? Ne bi trebalo. Uzmite što je govorila gospođica Nataša Jovanović o mlekarama i o stečajevima u Srbiji. Nedavno smo na Odboru za privatizaciju imali raspravu, pet mlekara kupio je neki Ljubičić. Pet mlekara je kupio preko Agencije za privatizaciju i sada vidimo da ga štiti Agencija za privatizaciju! Odbor za privatizaciju pokrenuo je postupak i predložio da se raskinu svi ugovori, za svih pet mlekara. Šta je taj radio? Kupio je mlekaru u Pančevu, između ostalog, mlekaru u Kragujevcu, u Nišu, u Senti, u Šapcu. Mlekaru u Pančevu je kupio, a nije izvršio ugovorne obaveze, pa je odmah otišao do Niša. U Nišu kupuje nišku mlekaru, ali stavlja hipoteku, a stečaj nije završen niti je privatizacija okončana u Pančevu. Dvesta pedeset hiljada radnika mlekare u Pančevu je na ulici. Čujem sada, iako je Odbor za privatizaciju predložio i doneo zaključak da se ide na raskid ugovora, imam informaciju da je Agencija za privatizaciju stala iza gospodina Ljubičića i da će nišku i pančevačku mlekaru da zadrži. Na čiju štetu rade trgovinski sudovi? Na štetu radnika. Radnici su na ulici, a profiteri sa mašnom i tašnom uleteli u mlekaru, pokupovali, socijalni program nisu izvršavali i njih štiti sud, štiti ih Agencija. Da li se tako štite ljudska prava i građanska prava u našoj državi? Ne, i niko tom bezakonju ne može da stane na put i niko ne može da stane na put javašluku, neradu, kriminalu i korupciji u trgovinskim sudovima. Niko u ovoj državi. Ima mogućnosti i to treba učiniti, ne treba odlagati. Radnici su gladni i njihova deca nemaju hleba da jedu, a neko se razbacuje sa kapitalom i imovinom naših građana. Da li ima kršenja zakona od strane sudija u praksi, kada se zaključuje rasprava ili zaključuje glavni pretres, a kada se donosi presuda. I pored toga što je ministar Stojković ukazivao i govorio –skraćujemo postupke, to je bila želja i namera, ali u praksi, moram da kažem da u praksi imamo da se zaključi rasprava, a posle dve godine se piše presuda i to u vremenu kada govorimo o reformi pravosuđa. Taj ne može da bude više sudija ni dana, ali molim vas, da li Nadzorni odbor pri Vrhovnom sudu radi svoj posao, koliko ima ljudi, a koliko ja čujem, tamo je pet sudija Vrhovnog suda. Da li njih petoro mogu da stignu u 140 sudova, a sa trgovinskim to je oko 150 ili 160? Njih petoro, ne može. Drugo, kada će Skupština imati priliku da se susretne sa podacima onih sudija koji ovako rade i sa predlogom nadležne institucije, za njihovo razrešenje, za kršenje zakona, jer ako zakon daje za pravo i obavezu sudiji da piše presudu u roku od 8 dana, u složenim predmetima 15 dana, da li je moguće da mu se toleriše dve godine. Šta mislite, dve godine se sudija predomišlja kako će da reši spor jednom građaninu, da bi taj građanin ostvario svoje pravo, zamislite, ako je bio predmet spora dva miliona dinara i on piše presudu posle dve godine. Onaj jadnik koji bude obavezan da mora da plati štetu ili dug, zateznu zakonsku kamatu plaća od onoga dana kada je tužilac precizirao tužbene zahteve i postavio i tražio do dana isplate. Ovaj je čekao dve godine, nastupila je šteta još dva miliona, narasli su troškovi, odnosno kamata je pripisana glavnici i nema šta više da razgovaramo. Šta vam rade pojedini predsednici sudova, koliko imaju turizma? Da li može jedno savetovanje na Zlatiboru, Kopaoniku, Vrnjačkoj banji, na Paliću da prođe bez njih i da li imamo takve koji putuju čak i po svetu? Koliko to košta? Oni bi trebalo u sud da dođu ujutru u osam sati, da dođu prvi i da odu zadnji. Da vide šta im radi administracija, da li šalteri rade, da li se prema građanima postupa korektno i zakonito, da li sudije izrađuju presude po poslovniku, da li zakazuju ročišta, da li mesečno prima izveštaje od strane sudija, koliko ima predmeta u radu, koliko je rešeno, koliko je nerešeno, koliko mu je odluka preinačeno, koliko potvrđeno? Šta je njegov rezultat, kakav je kvalitet njegovog rada? Ima izuzetno dobrih sudija kojima ovo ne treba govoriti, jer su efikasni i odgovorni, ali ovo je poruka onima koji krše zakon i kojima se večito toleriše. Tolerancije nema! Po meni, ovde nema tolerancije kada su u pitanju ljudska prava, a ljudska su prava i razuman rok na jedno suđenje i da se odluka donese u određenom roku. Šta je bilo sa onima koji su kršili zakon i zloupotrebljavali položaj u akcija "Sablja"? Šta je sa onih dvanaest i po hiljada građana koji su neosnovano i nezakonito lišavani slobode? Ima li neko da odgovara za to? Još uvek nemam nijedno saznanje da je bilo koji nosilac pravosudne funkcije koji je donosio rešenja o pritvoru, o produžavanju pritvora i prisluškivanju, čak, i poslanika i novinara, da ne govorim političkih neistomišljenika. Prisluškivali su prof. dr Vojislava Šešelja, Tomislava Nikolića i ostale, kada se njima prohtelo. Po njihovom nahođenju sudije u okružnim sudovima potpisivali su saglasnost i donosili rešenje za primenu te mere, neograničeno, dok neko iz policije nije rekao da je dosta. To je kršenje zakona. Ajmo sada da vidimo da li će neko u ovoj državi da podnese izveštaj Parlamentu ili Odboru za bezbednost i odbranu da se kaže – u akciji "Sablja" bilo je doneto toliko i toliko rešenja o primeni mere prisluškivanja, praćenja i snimanja, koliko je mera trajala, ko je od sudija potpisao i na čiji zahtev. Da li je bilo zahteva ili nije, da li su zahtevi bili obrazloženi ili nisu? Ako je bilo propisano po Zakoniku o krivičnom postupku u četiri slučaja kada se ove mere mogu primeniti, koji su bili rezultati? Jesu li ti zahtevi bili osnovani ili nisu? Tamo gde nije bio zahtev osnovan tamo je ležala, leži i danas zloupotreba, zloupotreba ovlašćenja. Nešto o sprezi između advokature i pravosuđa. Mogu vam reći da ovde ima mesta da se upute određene primedbe i kritike. Imate neke sudove u kojima određeni advokati, kao prosečni ili ispod proseka, imaju deset puta veću prođu i uspešnost u ostvarivanju nekih prava za svoje klijente od najboljih advokata u državi, od ljudi kojima je to struka 30, 40 godina. Imate ovakvu situaciju: tužilac podnosi preko punomoćnika tužbu, u tužbi navodi da je on napravio kuću tu i tu, na toj parceli, da je tuženi, čovek, koji je inače pred samom smrću, njemu prodao kuću na placu, a da prethodno nije dostavio izvod iz zemljišne knjige ili dokaz da je kuća napravljena. Kuća nije ni postojala dok on nije podneo tužbu. Kada je podneo tužbu imao je uspešnog advokata, imao je dobrog kooperanta sa sudijom. Sudija donosi presudu na osnovu izostanka ili donosi presudu na osnovu priznanja, a u pitanju je državna imovina. Ta presuda se sprovodi u zemljišnu knjigu. Ovaj stiče pravo vlasništva na nepokretnosti državne svojine, govoreći da je u pitanju izgradnja objekta svojim sredstvima, svojim radom na tuđem zemljištu. Kad bi sad uzeli jednu gruntovnicu, neću da pominjem ni sud, za 10 godina, znate, koliko bi našli presuda za dva, tri advokata na osnovu priznanja, na osnovu održaja, na osnovu odricanja i na osnovu poravnanja. Šta je sada ovde problem? Ovde je sada delikatno pitanje razlučiti da li je sudija korumpiran ili nije. Ja neću da tvrdim, ali kako je moguće da se tako kod nekoliko advokata u jednom sudu dogodi da oni imaju 30 % takvih presuda, pri čemu u tome ima 150 advokata, a da oni nemaju ni 1%. Ne bih da dužim više, ali bih želeo još samo da napomenem da bi imao jednu ozbiljnu primedbu na izbor i na predlog kandidata, kada je u pitanju Jović Radiša, za predsednika Opštinskog suda u Kuršumliji. Dame i gospodo, javnosti u tome kraju dobro je poznato da je Jović Radiša bio predsednik Opštinskog suda u Kuršumliji, da je bio istovremeno predsednik odeljenja Opštinskog suda u Podujevu od 1991. godine. Ja sam krajem 1998. godine obišao taj sud i pronašao 1.200 predmeta zastarelih, nerešenih, koji su bili zaduženi kod gospodina Radiše Jovića. Da li je moguće da danas predlažete čoveka, sad ga nagrađujete?! Ne verujem da će se ipak oglušiti ova skupština, ali nije moguće dozvoliti da se takvom jednom čoveku poveri ozbiljan pravosudni organ, a da je tako postupao i radio u tom sudu pre nego što je smenjen 2001. godine. Dobio sam jednu anonimnu predstavku, jedno pismo, potpisano je, radnici Opštinskog suda u Kuršumliji: "Aman, ljudi, ne stavljajte zvono na brljavu ovcu". Tako piše u tom pismu. Ovde piše da je istukao jednog radnika suda i da je za to krivično odgovarao. Da li je to tačno, ne znam, ali ovde tako piše. Kao sudija, sada u ovom trenutku, kaže, ima najviše pritužbi i žalbi na njegov rad. Da li ih ima ili nema, da li je to neko proverio, da li je tačno da je imao toliko zastarelih predmeta i to protiv Šiptara? Dve hiljade predmeta zastarelo protiv Šiptara, jer je odeljenje Opštinskog suda iz Podujeva bilo pripojeno Opštinskom sudu u Kuršumliji?! Da li je to moguće? Da li možemo tako da govorimo o reformi pravosuđa, da li možemo da govorimo da nema korupcije, da li možemo da govorimo da će biti nepristrasno sudstvo, da li možemo da budemo zadovoljni i da biramo najbolje?! Ima tamo i dobrih sudija, prema tome, treba birati one koji ne rade ovako. Kaže se, ovde, da sa kolegama uopšte ne kontaktira i ne razgovara. Zbog toga, dame i gospodo, evo njegovih rezultata, evo lepo ovde stoji, nešto od statističkih podataka, mada je šturo: imao je u 2003. godini 213 predmeta, nije rešio, odnosno nije rešio 108, nema ni osnovne rezultate. A kako mu glase presude? Odluke koje je donosio: od 16 odluka, ukinuto mu je 12. Eto vam tog stručnjaka, šta vam to govori. Dakle, za predsednika suda treba da dođe onaj koji može imati jedan posto ili nijedan posto, da mu se ukidaju odluke, da mu se potvrđuju odluke. Zbog toga SRS smatra da ima dobrih sudija za predsednike, da ima dobrih kandidata za sudije i tužioce i dobre treba birati, treba ih podržati i nagraditi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi Vjerica Radeta.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nema ovih iz evropske Srbije, oni su bili pola minuta danas pa su otišli, imao sam nešto da im kažem. Javio sam se da govorim u ime onih koje ovde niko nije pominjao, pošto može da se stekne pogrešan utisak, jer poslovnički je tako regulisano da kandidati za predsednike sudova i za sudije, i jednih i drugih sudova, zavisi za koji biramo, dakle, pominjemo samo one koje osporavamo. Ne sporeći argumentaciju koju su uvažene kolege ponudile danas ovde, hteo bih ipak da kažem da se u Srbiji najbrže poteže reč – lopov i pištolj. I jedno i drugo nije dobro. U sudovima rade ljudi koji po definiciji rade jako delikatan i problematičan posao. Svako ko je u sudu stranka, uvek, u startu tvrdim da je u pravu. U rukama tih ljudi je velika odgovornost, u meri u kojoj to jeste moguće, u skladu sa zakonom da se izbore za pravdu i time je naša odgovornost veća da svojim glasanjem, i to jeste ustavna obaveza narodnih poslanika i Narodne skupštine, damo poverenje i samim tim odgovornost ljudima koji će, kako se to kaže, da dele pravdu. Pošto živim u gradu gde ima, što penzionisanih, što aktivnih, oko 150 sudija, javio sam se samo zbog toga da kažem da izuzetno poštujem tu profesiju. To je jedan od onih poslova koji se gotovo graniče sa misijom, da svako ko misli da ti ljudi, koji to rade ili oni koji to treba da rade, to ne rade u skladu sa zakonom treba da odgovaraju. Vas, gospodine ministre, molim i upućujem, vi u vašem Ministarstvu imate pravo nadzora, imate reputaciju koja, kako se meni čini, ide u prilog tome da ste počeli da uvodite red zajedno sa onima kojima je ovo posao. Da ne bismo zbunili javnost, kao što se za najveći broj lekara u Srbiji kaže da su korumpirani, tako se i za najveći broj sudija u Srbiji kaže da su korumpirani. To nije tačno. To je opasna tvrdnja i kada bi to bilo tačno, onda bismo mi živeli u haosu i anarhiji. U ime našeg poslaničkog kluba, dr Žarko Obradović osporio je jednog predsednika suda, kandidata za predsednika suda i čini mi se tri kandidata za sudije i u meri u kojoj vi, poštovane kolege, procenite da li je to tako ili nije, oni će biti ili neće biti izabrani. Ali, pošto mi na ovakvim sednicama često biramo sudije i to jedan od najosetljivijih poslova kojim se mi ovde bavimo, jer to nije isto kao kada ne glasate za jedan ili drugi amandman, onda bi bilo važno da svako od nas u meri u kojoj to može pomogne da ova profesija dobije ono mesto u društvu koje joj pripada, zbog toga što, kada stupate u sud, u bilo kom svojstvu, kao okrivljeni, kao optuženi, kao svedok ili kao neko ko tuži, mi tamo imamo jedan osećaj koji je sličan kao kada idete u crkvu ili na neko drugo mesto. Dakle, treba ljudima dati i omogućiti da ovaj častan posao rade na dostojanstven način i da veliki broj kandidata danas ne stekne utisak, da mi govoreći samo o onim kandidatima koje osporavamo i onima koje ne osporavamo, mislimo isto. Taj utisak bi bio pogrešan u osnovi i ti ljudi, naravno, tako nešto, nisu zaslužili. To je bila moja ideja. Sasvim na kraju, hoću da kažem da smo mi iz prethodnog perioda, mislim precizno na onaj kada je ministar pravde bio gospodin Vladan Batić, nasledili jedan partiokratski sistem gde je, kao što znate, za nekoliko meseci praktično izmenjena kompletna struktura u tužilaštvima i sudovima u Srbiji. Često je to činjeno bez kriterijuma i moram reći najčešće bez kriterijuma, a na nama je sada težak posao da izaberemo sudije i predsednike sudova, stručne, kompetentne i odgovorne ljude, da im damo onu odgovornost koju oni crpe iz Ustava, zakona i da verujemo da će to činiti na najbolji mogući način. Kada ta vera ne bi postojala, onda bi se nekome možda moglo učiniti da uzima pravdu u svoje ruke. To nije dobro, taj utisak bi bio pogrešan i mislim da to od nas niko ne želi.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi Petar Cvetković.
Dame i gospodo, danas raspravljamo o šest odluka, odnosno o šest predloga Visokog saveta pravosuđa, pri čemu ćete vi nakon ove rasprave u danu za glasanje, ako slučajno budete obezbedili kvorum, pošto ste dva dana za početak rada obezbeđivali, da se odlučite i da izaberete, čini mi se, 10 ili 12 predsednika opštinskih i okružnih sudova i 30-tak sudija u sudovima po Srbiji. Danas ovde nemamo predsednika Vrhovnog suda, ministar je u obraćanju, u dve rečenice, rekao da nema puno šta da nam kaže, osim da popunimo ova mesta i sada bismo morali da zaključimo da u pravosuđu u Srbiji nema nikakvih problema. Nažalost, to nije tako. U pravosuđu u Srbiji ima strašnih i strahovitih problema i mi u ovom parlamentu moramo da razgovaramo. Zaista je interesantno koliko su ostale poslaničke grupe nezainteresovane za ovaj važan segment. Mi iz SRS uglavnom konkretnim predlozima i konkretnim primerima razgovaramo i pokušavamo da pomognemo i ministru i predsedniku Vrhovnog suda da se razreši ovaj problem, odnosno da se pravosuđe dovede na jedan nivo koji bi značio i postojanje pravne države i uvođenje legalizma, a u koji se neki zaklinju. Znate, dokle god nam je pravosuđe ovako klimavo, kakvo je, nema ništa ni od pravne države, nema ništa ni od legalizma. Volela bih da se obratim ministru sa nekim konkretnim i pitanjima i zahtevima za određene komentare. U toku prošle nedelje ili bogami pre dan ili dva, vi ste se, ministre, u nekoj TV emisiji, čini mi se u vašem danu kada komunicirate sa građanima, pohvalili kako je Zakon o izvršnom postupku stupio na snagu – to je u redu, i kako je to, što Krasić dobaci, super zakon. Rekli ste da taj Zakon već daje odlične rezultate. Ovo sam napisala kada ste govorili, tačno vam citiram ono što ste rekli. Sada vas pitam, ministre, kada ste tvrdili to da ovaj zakon daje odlične rezultate, da li ste možda mislili na izvršna rešenja oko 200 bivših radnika Cementare "Popovac", koji ne mogu da dobiju svoje pare, imaju pravosnažne presude, imaju izvršna rešenja? Kada sam skoro bila tamo, okupili se ti ljudi da me pitaju da li mogu za ovom govornicom da pitam i ministra i predsednika Vrhovnog suda i izvršni sud, šta je sporno, zbog čega oni ne mogu da dobiju pare. Izrazili su sumnju, kažu, možda ne možemo da dobijemo svoj novac zato što Cementaru "Popovac" svakog meseca posećuje Ružica Đinđić. Kažu, valjda žena dolazi po neke svoje pare iz te cementare. Kažu, takođe, ti ljudi da je pre dva-tri meseca sa njom dolazio Boris Tadić. Nisam ga ja videla, a ljudi u Paraćinu koji imaju ta izvršna rešenja to tvrde. Sada, u kakvoj je vezi Janjušević, Kolesar, Ružica Đinđić, Tadić, Zoran Đinđić, zaista očekujem od organa pravosuđa, pre svega, pošto je već nešto krenulo da se dešava vezano za Janjuševića i neke malverzacije u Cementari "Popovac". Od vas, ministre, javno tražim da u okviru primene ovog Zakona o izvršnom postupku proverite šta je sa ovih dve stotine izvršnih rešenja bivših radnika iz Cementare "Popovac". Konkretno, ministre, kada je u pitanju ukidanje poternice za Agimom Čekuom. I vi i neki drugi predstavnici Vlade i, čini mi se, gospođa Rašković-Ivić, ne znam, te, nešto ste se sablažnjavali i zgražavali kada ste čuli na televiziji da je ukinuta poternica protiv Agima Čekua, a ja vas pitam da li je država Srbija, da li je neko u ime države Srbije konkretno uložio žalbu. Na to imate pravo, to znate. Da li je uložena žalba, kada je uložena, ko je uložio, a ako nije, zbog čega nije i da li to znači da je Vlada Srbije znala za ovo i da je saglasna sa ovim?! Sledeće konkretno pitanje, isto ste se pojavljivali, a znate, moram da koristim ono što sam čitala i slušala u medijima zato što zahvaljujući skupštinskoj većini ovaj parlament nepuna četiri meseca nije radio i onda moram na taj način da komuniciram i da ne budem pogrešno protumačena. Inače, pratim medije, to mi je posao između ostalog. Konkretno pitanje je, šta je sa odgovornošću izvesnih ljudi, izvesnih sudija Vrhovnog suda, ili već ko je u pitanju, a vezano je za onu trojicu Šiptara koji su zbog nečije neažurnosti, nemarnosti ili korumpiranosti, a od vas tražim da nam kažete šta je od ta tri u pitanju, napustili zatvor zato što nije blagovremeno stigla presuda Vrhovnog suda i koji su u međuvremenu pobegli među svoje Šiptare na srpsko Kosovo i Metohiju, naravno. Dakle, konkretno pitanje je, ko je odgovoran i na koji način, da li je odgovoran samo zato što je neažuran, što je aljkav ili je od Šiptara dobio pare da to uradi? Takođe, pitanje za vas, ministre, prema informacijama koje imam, prošle nedelje, čini mi se, u Vladi Republike Srbije birali ste sudije za prekršaje. Određeni ljudi koje je svojevremeno Batić, a nekoliko puta sam vam o tome govorila, razrešio tih funkcija zato što su, kako je on tvrdio, primenjivali zakon, zamislite greha. I vas sam pitala i vi ste obećavali da ćete sigurno ispraviti tu nepravdu, zapravo da ćete postupiti po Odluci Vrhovnog suda, jer ti ljudi imaju Odluke Vrhovnog suda da treba da se vrate na poslove sudija za prekršaje. U određenim slučajevima u ovom poslednjem izboru, iako su konkurisali da bi vas podsetili na tu obavezu, niste ih izabrali, ali ste zato izabrali razne stručne saradnike. Naravno, da biste im otvorili put da sutra kada bude onaj veliki konkurs i kada budemo prevodili sudije za prekršaje iz organa za prekršaje u sudove za prekršaje, da onda imaju otvoren put da se pojave, bože, kao sudije sa iskustvom. Konkretna primedba na predloge ovih odluka, pored onoga što su moje kolege govorile, jeste Trgovinski sud u Kragujevcu. Osporavam gospođu Marijanu Đorđević kao kandidata, zato što je očigledno da ovu ženu neko ispod žita pokušava da progura na ovo mesto, jer je u nekoliko navrata u sudu u kom radi pokušavano da se izdejstvuje pozitivno mišljenje njenih kolega i to nikako do sada nije uspelo. Ni ovaj put kada je ovo predloženo nije uspelo. Dakle, nama je to simptomatično i iz tog razloga je osporavam. Sada nešto konkretno vezano za ''Ovčaru''. Kolega Krasić je govorio, a takođe ću da ponovim da odlično kao diplomirani pravnik znam da o nepravosnažnim presudama ne može i ne treba da se komentariše, ali ako to mogu kojekakve ''kandićke'' i onaj vaš iz specijalnog tužilaštva i onaj Vukčević, što hvata golubove pismonoše, i onaj portparol Bruno Vekarić itd, pa ako oni mogu za pare, koji su dobili od nekog, da pričaju o toj presudi, onda mogu i ja, naravno, ni za kakve pare, nego u ime pravde i u ime mog predsednika, predsednika SRS, koji se nalazi u Hagu. Presuda u ''Ovčari'' je naručena upravo zbog Haga i zbog Vojislava Šešelja. Ne želim da ovim što ću danas da govorim o ''Ovčari'' i ovoj presudi, nikako, da utičem na sudije koje će u Vrhovnom sudu raspravljati po žalbi ovih ljudi koji su osuđeni prvostepenom presudom, ali moram da priznam da bih volela da su čuli i ono što je Krasić govorio, a i da čuju ono što ću ja da im poručim. Dakle, ponavljam, presuda za ''Ovčaru''. Pre nego, odnosno čim je pokrenut taj postupak, čim je podignuta optužnica, svi smo znali kakav ishod sledi, svi smo znali kakva će presuda da bude, svi smo znali da je ''Ovčara'' probni balon koji vam je Karla del Ponte poturila i tu ste morali kao vlast i vaše sudije da se pokažete i da uradite posao tačno kako vam je naručeno. Iako je pravosuđe, vi ćete sad verovatno da komentarišete da izvršna vlast ne utiče na pravosuđe to su, naravno, u ovom slučaju priče za malu decu, vi to dobro znate. Znate dobro i šta znače i ko su sudije i tužioci i ovog Specijalnog tužilaštva i ovog Odeljenja za ratne zločince, kao i onog za borbu protiv organizovanog kriminala. Svi mi znamo, i govorili smo kada su formirana ta odeljenja, govorili smo da su to ljudi koji izdaju svoje kolege i prodaju se za tri puta veću platu, to je prva tranša, a kasnije je koliko donese Nataša Kandić toliko uzmu da bi izrekli određene presude, naravno. I ova ''Ovčara'' je u mnogo čemu, nažalost, preslikani Haški tribunal. I u toku postupka za navodni zločin na Ovčari desilo se da su učesnici postupka ili da je neko od učesnika postupka umro, isto kao što smo, recimo, u Haškom tribunalu svedoci šest ubistava šest Srba, poslednje ubistvo Slobodana Miloševića, o kojem takođe država Srbija nije zauzela, odnosno nadležni organi nisu zauzeli određeni stav. Prvi dan kada je na vestima objavljeno da je Slobodan Milošević umro, odnosno da je ubijen u Haškom tibunalu, svi ste se nešto, čak i Boris Tadić, rastrčali da kažete da je Haški tribunal odgovoran za smrt Slobodana Miloševića, pa onda kad ste dobili po prstima onda ste se svi povukli i uradili šta ste uradili vezano i za sahranu itd, ali to nije tema, verovatno će biti prilike da se i o tome priča. Dalje, u toku ispitivanja svedoka i optuženih u slučaju ''Ovčara'', postoje iskazi časnih ljudi koji tvrde da su im iznuđivani iskazi, da im je nuđen status svedoka-saradnika, imenom i prezimenom zna se koji su to ljudi. Oni naravno nisu to prihvatili, zato je to prihvatio ''krvavi'' Bora i onaj drugi, Petković, oni koji su zaista okrvavili ruke na ''Ovčari'' i to zna Nataša Kandić i ostali koji su zastupali ove tzv. oštećene, kako su se tu predstavljali. Krasić je pomenuo i zdravstveno stanje nekih optuženih i kasnije okrivljenih u prvostepenoj presudi za ''Ovčaru''. Zamislite da u spisima predmeta postoje otpusne liste sa Vojnomedicinske akademije za neke ljude i da to ovo sudsko veće nije uzelo u obzir. U suštini, ovaj postupak za ''Ovčaru'' vodio je srbijanski advokatski šljam, to su oni koji su prodali dušu đavolu, to je Nataša Kandić, to je ona budaletina Todorović, to je Nikola Barović, to je Rajko Danilović, poznat svima vama da je svojevremeno zastupao Vuka Draškovića kada je Vuk tužio Zorana Đinđića za pokušaj njegovog ubistva na Ibarskoj magistrali, a danas je advokat porodice Đinđić. Toliko o moralu tog čoveka. Šta je još interesantno kada se pogleda taj spis predmeta, odnosno govorim o onome što je dostupno javnosti, pošto znam da je dosta materijala vezano za ''Ovčaru'' proglašeno službenom tajnom i strogo vodim računa i ne spominjem ono što je službena tajna, dakle, govorim o onome što su mogli svi koji su zainteresovani da čuju, mada ne vidim zbog čega se i ''Ovčara'' nije prenosila kao i Haški tribunal pa da se vidi šta ko kaže i na koji način predstavlja državu Srbiju, a ko predstavlja državu Hrvatsku pred srpskim sudovima. Dakle, interesantno je da su svedoci koje su doveli ovi advokati koje sam pomenula, uglavnom ljudi koji žive u Hrvatskoj, Hrvati, da niko od njih nije tražio, na pitanje predsednika suda, naknadu zbog dolaska. Potpuno logično, svedoci koji su dolazili iz Novog Sada u Beograd ili iz Beograda u Novi Sad, zavisi gde je vođen koji deo postupka, potpuno normalno i logično tražili su naknadu troškova. Ovi su stizali iz Zagreba i ne treba im naknada troškova. Da li vama, kolege poslanici, i da li vama, poštovani građani Srbije koji ovo slušate i da li vama, gospodo, iz Vrhovnog suda, koji ćete raspravljati i odlučivati po žalbama ljudi koji su optuženi i koji trunu u zatvoru, dvojica su takođe na samrti, a i dalje se drže u zatvoru, odnosno u pritvoru još uvek s obzirom na to da nije pravosnažna presuda, da li vama ta činjenica nešto govori? Mislim da svakom razumnom to govori previše. Na čemu su se zasnivali zaključci ovog sudskog veća? Na lažnoj i naručenom svedočenju Jovana Dulovića. Zamislite, koja je to moralna gromada Jovan Dulović. On, naravno, ustaša sa imenom Jovan, vrlo interesantno. Taj čovek je kao svedok, nije imao kao svedok šta da kaže i nije mogao kao svedok da optuži nikoga od onih koje je imao nameru da optuži, zamislite, sebi dozvolio da on zaključuje. On je čuo da je Vojislav Šešelj bio na mitingu u Vukovaru, a bio je, naravno, to nije sporno, i on kaže – Vojislav Šešelj je u Vukovaru na tom mitingu rekao da dobrovoljci Srpske radikalne stranke moraju da se bore pod komandom tadašnje JNA. On kaže da je on čuo da je Vojislav Šešelj rekao da dobrovoljci SRS ne smeju da pljačkaju, ne smeju da kradu, ne smeju da zloupotrebljavaju zarobljenike, ne smeju da diraju civile, itd, i kaže – ja jesam sve to čuo i to je sve tačno, ali ja zaključujem da to Vojislav Šešelj nije tako mislio, nije to bila njegova namera. I takvu nebuloznu izjavu to sudsko veće uzima kao verodostojnu i to im je glavna okosnica za presudu i naravno zaštićeni svedoci ''krvavi'' Bora, nadimak valjda govori dovoljno kakav je to čovek. Dakle, sve ovo što sam rekla zaista ide u prilog tvrdnji da je ''Ovčara'' naručena, da je paralelan postupak sa Haškim tribunalom, da kroz ''Ovčaru'' treba da se dobrovoljci SRS dovedu u vezu sa eventualnim zločinom da bi to moglo da se stavi na dušu Vojislavu Šešelju. Naravno, nijedan ni najmanji dokaz koji bi bio ni blizu toga ne postoji u spisima ovog predmeta, a spisi su na 4.870 strana. Naravno ovaj postupak će teći dalje kao što će teći dalje i postupak pred Haškim tribunalom, po zahtevu našeg predsednika, Vojislava Šešelja, za smenu Hansa Holcijusa, za smenu onog lekara, i jednog i drugog, i onog veća koje je sudilo u haškom postupku protiv Slobodana Miloševića, sve to zbog toga što su odgovorni za smrt Slobodana Miloševića. Dakle, nešto sa čim su se svi u Srbiji usaglasili onog prvog dana kada se saznalo da je Milošević umro, odnosno da je ubijen u Hagu. Takođe će se nastaviti postupak u Hagu i vezano za obelodanjivanje pisma koje je ostavio Milan Babić, koji tvrdi u tom pismu da je ucenjivan, da je prisiljavan da laže na svoj srpski narod, da se on zbog svega toga kaje i nije izdržao, savest proradila, za neke, doduše, kasno, ali desilo se to što se desilo. Dakle, svi ti postupci će da se nastavljaju, ali postupak protiv Vojislava Šešelja ne počinje! Naravno, posle njegovog briljantnog svedočenja u haškom procesu protiv Slobodana Miloševića, oni tamo nemani, inkvizitori, haški zlotvori ne usuđuju se da počnu to suđenje, iako je već, evo, četvrta godina da je na osnovu potpuno šuplje i neargumentovane optužnice Vojislav Šešelj u pritvoru u Ševeningenu. Nema danas ovde gospođe Vide Škero. Zoran Krasić je govorio o Semu Nazaru, koji je diktirao presudu za ''Ovčaru''. Kada je to, prošli put, kada je ovde sedela gospođa Vida Škero, pomenuo Aleksandar Vučić, ona je rekla da prvi put čuje za tog čoveka. Ona će sledeći put kad bude došla da nam kaže šta ona zna o njegovom pojavljivanju u pravosuđu. Naravno, nema je, a nema je ni da odgovori srpskim radikalima, to je obećala kada je bila poslednji put ovde, šta je sa našom inicijativom za razrešenje sudije Danka Lauševića, koga finansira Cane Subotić i onaj njegov advokat Vlada Pavićević. Dakle, dame i gospodo, mnogo je pitanja bez odgovora, mnogo je problema u srpskom pravosuđu. Želim samo da naglasim da mi znamo da je u srpskom pravosuđu mnogo više časnih i poštenih sudija koji svoj posao rade u skladu sa zakonom i u skladu sa sudijskom savešću, upravo onako kako i treba da rade, ali oni kojih je mnogo manje imaju toliko uticaja da su u stanju, kao što vidite, čak da preko određenih presuda pomažu i Haškom tribunalu, naravno, u negativnom smislu. Koji ovde rade sve ono što ste čuli od mojih kolega koji su govorili o konkretnim primerima, koji su u stanju da štite Ružicu Đinđić i Borisa Tadića kada je u pitanju privatizacija „Popovca“ i 200 ljudi koji su ostali bez para koje po pravosnažnoj i izvršnoj presudi imaju. Dakle, mnogo problema, malo interesa da se ti problemi reše. Naravno, Vlada Srbije ima preče probleme – da vidi kako nekako da sklepa većinu da prođe i ova sednica, a pitanje je šta će dalje, a bolje bi bilo da se uzmu u pamet i da shvate da je krajnje vreme da podnesu ostavku i da ove ozbiljne državne poslove preposte ljudima koji su zaista spremni da preuzmu ne samo vlast, nego i odgovornost za Srbiju.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo, mi danas imamo na dnevnom redu izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Očekujem da je to tek delić onoga što je ova Narodna skupština učinila i onoga što će tek učiniti da u bliskoj budućnosti imamo, slobodno rečeno, jedno uspešno, dobro i efikasno pravosuđe. Pravda je nekad, naročito prema onoj izreci, spora, ali je pravda dostupna. Što pre stvorimo efikasno pravosuđe, to ćemo pre i građani i svi mi biti zadovoljni pravosuđem koje imamo. U ovom trenutku, kao što znamo, biramo pedesetak nosilaca pravosudnih funkcija. Danas, pri kraju ove rasprave, možemo reći da je bilo različitih mišljenja, da su kolege poslanici sa potpunim pravom i hvalili i osporili, isticali prednosti i mane. Međutim, mnogo više su govorili o pravosuđu uopšte ili o društveno-političkim odnosima u pravosuđu i društvu, nego o samom izboru sudija. Izbor sudija, kao čin koji ćemo mi učiniti sutra, je tek jedan trenutak, tek jedan delić posla u stvaranju uspešnog, nezavisnog, efikasnog pravosuđa. Donošenje materijalnih, procesnih zakona i pravila, koliko je to moguće, izbor nosilaca pravosudnih funkcija je tek jedan deo koji je stvorio preduslove za jedan proces koji će se odvijati u narednom periodu, nadam se što kraćem, a taj period će potrajati, jer pravosuđe koje je decenijama unazađivano, politički, mereno aršinima politike, nemoguće je preko noći, u jednom danu stvoriti boljim, odnosno stvoriti ga nezavisnim, efikasnim, jednom rečju pravednim. Potrebno je, mi smo, kao što rekoh, danas tek na jednom malom zadatku, da deo tih nosilaca pravosudnih funkcija (sudija, predsednika sudova) izaberemo. Kao što rekoh, i kritike, ukoliko su dobronamerne, dopuštene su. Opasno je jedino ako želimo, a imam utisak da mnogi to žele i da to već godinama rade, da sa ličnog aspekta utičemo na izbor sudija ili, ono što je ovde pravilno pomenuto, da sa ličnog aspekta ocenjujemo odluke sudova. Pa čak i neki koji se samo na rečima bore za demokratiju ili pravnu državu, dopuštaju sebi da potpuno protivpravno, u svakom slučaju nezakonito, ocenjuju bilo prvostepene odluke, bilo postupke nosilaca pravosudnih funkcija, kao što su tužioci, istražne sudije ili sudije, što je, kao što znate, potpuno nedopustivo i protivzakonito. Na taj način se ne unapređuje sud, niti se na taj način ono verbalno proklamovanje na nezavisni sud bilo čime podstiče, niti mu se olakšava položaj. Izabrati dobrog sudiju je veoma teško. Međutim, očigledno je da u tom procesu i ovaj parlament i predlozi VSP napreduju. Doduše, postupno, ali napreduju, iz prostog razloga što danas ono što sam čuo i ono što znamo iz dosadašnjih izjava ili izlaganja kolega poslanika, danas je mnogo manje osporenih sudija nego ranije, što znači da je ipak neki proces napredovao, neki proces donošenja odluka o izboru adekvatnih ljudi kao nosilaca pravosudnih funkcija. Pri tome, iskreno se nadam da ćemo svi zajedno, naročito sa adekvatnim i kvalitetnim predlozima VSP, u jednom trenutku stvoriti jedno bolje i efikasnije pravosuđe, a svi rezultati, kao što je u više navrata i prilika iznosio ministar pravde, gospodin Stojković, ukazuju da je u odnosu na prošlu i pretprošlu godinu pravosuđe značajno napredovalo. Normalno, uz efikasnost će doći i do poboljšanja rada, u smislu kvaliteta rada, ali o tome će ocenjivati, kao što rekoh, sudovi, odnosno poslednje instance u pravosudnom sistemu. Nedopustivo je da ocene o uspešnosti, neuspešnosti, pojedinim presudama ili postupcima u bilo kom postupku pred sudovima daju i iznose pojedinci i mediji koji na to po zakonu nemaju pravo. Ovde je bilo danas osporavanja, naročito od strane poslanika iz Leskovca i dužan sam da to kažem. Potpuno je pravo poslanika da ospori izbor sudija Okružnog suda, da pri tome iznese svoje mišljenje, da se pri tome pozove na neke dokaze ili pretpostavke, međutim, u obavezi sam posle 15 godina rada u advokaturi, poznavanja svih sudija u tom Leskovcu, i šire od Leskovca, za gospodina Stojanović Zorana mogao bih reći da je kvalitetan predlog, da je savestan sudija i da nije imao mrlja u svojoj dosadašnjoj karijeri sudije, a takođe da nije imao mrlja ni u karijeri kada je radio u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Bio bih pristrasan ako bih dalje polemisao sa nekim stavovima kojima, po mojoj oceni, nije bilo mesta za iznošenje, a polemika ne bi bila uspešna jer svako je barem delimično, a ovde su kritike, ocenite i sami, ipak motivisane lično. Dodao bih da je godinama pokušavano da pravosuđe u ovoj državi bude uspostavljeno na principima zavisnosti od politike i vlasti, pa smo imali samoupravne sudove. Ovim i današnjim izborom mi definitivno napuštamo samoupravne sudove, gde se, uz navodno pozivanje na narod, donose političke odluke, i stvaramo mogućnosti da kroz dalji razvoj pravosuđa, dalju reformu sudstva, dođemo do efikasnih sudova i najboljih kadrova. DSS će ovom prilikom osporiti samo jedan predlog i to predlog za Okružni sud u Beogradu, gospodina Aleksandara Ivanovića i to samo iz stranačkih razloga, u smislu da je stranački opredeljen. Ne znamo da li je član stranke, to je pravo svakog pojedinca, međutim, postupanjem sudija mora da bude lišen stranačke obojenosti. Stoga, pored osporavanja, pozivam da osporavanje gospodina Zorana Stojanovića ne prihvatite, kao i eventualna osporavanja kandidata za predsednika suda u Bujanovcu, jer se radi o jednoj konstrukciji; protiv ovog kandidata je pokrenut postupak, postupak je obustavljen, ali njemu se uzima za zlo zato što je vođen postupak. To je normalno slovo, a, u demokratiji, u pravu, u pravdi, neko ko, ne da nije okončan postupak, nego nije uopšte na bilo koji način kažnjen ili osuđen ne može biti kriv zbog nameštenog postupka. Stoga to ne može biti krivica ovog kandidata. Ovaj kandidat zaslužuje da bude izabran.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira koliko se vladajuća većina trudi da nas ubedi da je stanje u srpskom pravosuđu bolje, priznajući da je još uvek teško i da imaju određenih problema, činjenica jeste da je srpsko pravosuđe u mnogo gorem stanju nego pre 5. oktobra. Imamo primer Opštinskog suda u Požarevcu koji je pre 5. oktobra važio za prvih 20 opštinskih sudova u Srbiji. Izborom određenog predsednika suda koji je bio kandidat tadašnje Demokratske opozicije Srbije, sada je Opštinski sud u Požarevcu na 120 i nekom mestu. To je rezultat 5. oktobra, a i zakona o izboru i razrešenju sudija, koji nam pokazuje kako je prvo teško dobrom kandidatu da, po raznim lobijima, frakcijama i svemu ostalom, dođe da bude o njemu raspravljano i glasano u Skupštini i koji nam pokazuje kako je teškojednog lošeg kandidata, odnosno predsednika ili sudiju, razrešiti te funkcije. O tome, da je to tako daje nam primer i jedna od sednica kada su mnogi kandidati za sudije i predsednike sudova jednostavno odbijeni od strane ove skupštine. Zamislite, ko se tada iz Visokog saveta pravosuđa usudio da napadne Skupštinu Republike Srbije. Advokatska komora! Niko nije napao ni iz pravosuđa, ni iz tužilaštva, ali je Advokatska komora optužila narodne poslanike da ne glasaju po svojoj savesti, već po političkom opredeljenju. Vidite kakav je problem da uopšte kvalitetan kandidat prihvati da bude, eventualni kandidat i da se prijavi na nekom konkursu. To je sada taj problem kada je reforma pravosuđa u pitanju, jer čak i ako postoji dobra volja, ako postoji upornost da se situacija u pravosuđu sredi, jednostavno, sistem ne dozvoljava. Ne dozvoljava jer narodni poslanici mogu samo da ubace predlog Visokog saveta pravosuđa i nemaju pravo, kao da su oni nesposobni, kao da su naši skupštinski odbori nesposobni da izaberemo sami kandidata koji može kvalitetno da obavlja tu funkciju, a sve pod izgovorom depolitizacije. Ti koji, navodno, najviše zagovaraju depolitizaciju, baš su prisutni u toj istoj Advokatskoj komori. Dao sam taj primer iz Požarevca, a taj kandidat iz Požarevca je na prošloj sednici prošao Visoki savet pravosuđa, onakav kakav jeste sa 20 i nekog na 120 i neko mesto i onda mi neko tvrdi kako Visoki savet pravosuđa kvalitetno bira kandidate. Ne bih se sa tim složio ni kada je sadašnji kandidat za predsednika Opštinskog suda u pitanju. Trenutno obavlja dužnost ili je imenovana na mesto predsednika Opštinskog suda, na području Okružnog suda u Požarevcu, u Žabarima. Nisam primetio da je taj sud nešto napredovao od kada je gospodin Vujoš Tošić izabran za predsednika suda. Nisam primetio da je nešto napredovao, ni kada je bio postavljen za vršioca dužnosti predsednika tog suda. Taj sud stagnira, ne može da se pohvali efikasnošću u svom radu. Jednostavno, u određenoj je situaciji, takvoj kakva jeste. Obrazloženje jeste takvo, a navodno ima veliki broj sudija na bolovanju. Neka traži od Ministarstva da odobri zapošljavanje još nekoliko sudija ili neka traži iz Okružnog suda ispomoć, kada su sudije u pitanju. Ništa se po tom pitanju ne radi, a on takav kakav jeste, još taj isti Opštinski sud odbija žalbe pojedinih političkih stranaka koje su potpuno osnovane na izborima 2004. godine, lokalnim, tako da se može reći da je i politizovan na određen način. Jednog takvog predsednika suda koji nije bitno promenio radorgana gde obavlja tu dužnost prebacujemo u još važniji sud u sedište okruga, u sud koji je izuzetno problematičan. Zašto? Da ostane isto stanje kakvo je sada, iz straha da se ovakvo stanje još više ne pokvari ako je to moguće. Iz svega ovoga, osporavam gospodina Vujoša Tošića kao kandidata za predsednika Opštinskog suda u Požarevcu. Same manjkavosti predlaganja sudije ovoj skupštini ne dozvoljavaju licima koja su zainteresovana da konkurišu, jer se ljudi unapred odriču konkurisanja na razne pravosudne funkcije iz razloga zato što nemaju ili znaju da neće imati podršku ili pravosudnih organa ili tužilaštva, ili advokatske komore. Da stvar bude još gora, ovde imamo dva kandidata za sudije iz Trgovinskog suda u Požarevcu i kandidata za opštinskog sudiju u Opštinskom sudu u Požarevcu. Treba li reći da su ti kandidati jedva ispunili zakonski osnov da budu kandidati za sudiju. Osporavam Jasminu Kuzmić, koja je kandidat za sudiju Opštinskog suda u Požarevcu i Radmilu Radisavljević, kandidata za sudiju u Trgovinskom sudu u Požarevcu, zato što znam da u tom Opštinskom sudu i u Trgovinskom sudu ima još više stručnih saradnika koji su, sigurno, zaslužniji da budu predlozi Visokog saveta pravosuđa i koji su konkurisali za ove funkcije, ali, jednostavno, nisu bili ni u jednom lobiju, pa nisu mogli da budu predloženi ovoj skupštini.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi Zoran Krasić.
Poštovani narodni poslanici, evo, ovo je prvi dan redovnog zasedanja, iako je već kraj marta, a trebalo je da počnemo 1. marta. Nažalost, danas predsednik Narodne skupštine nema vremena da predsedava ovom sednicom, iako govorimo o stanju u pravosuđu, a na dnevnom redu je predlog odluka o izboru predsednika sudova i sudija. Predsednik Narodne skupštine nije omogućio i nije ispoštovao Poslovnik, jer je on, lično, predložio izmenu Poslovnika Narodne skupštine, da će narodni poslanici i građani Srbije imati priliku da celokupna Vlada, na čelu sa predsednikom Vlade i svim ministrima, sedi u ovom prvom redu i da polažu račune o svom radu, radu celokupne Vlade i odgovarajućih ministarstava. Zato mi, kao narodni poslanici, imajući u vidu da predsednik Narodne skupštine nije ispoštovao Poslovnik i da je prošlo dve godine od rada Vlade Vojislava Koštunice, ta Vlada je sama sebe hvalila proslavljajući dve godine njenog rada, a da narodni poslanici nisu dobili mogućnost da ocenjuju rad Vlade, ni ministarstava. Zato i danas koristimo ovu priliku da, kroz predlog odluka o izboru predsednika opštinskih sudova, okružnih sudova, predsednika trgovinskih sudova, izboru sudija, govorimo i o stanju u pravosuđu. Ona izreka koja se provlači da je pravda spora, ali dostižna, nažalost, za većinu građana koji ne svojom krivicom treba da zatraže pravdu ili poštovanje zakona pred vanrednim sudovima to ne mogu da postignu, jer za njih je po pravilu pravda nedostižna. U najboljem slučaju, izuzetno spora i ta pravda se čeka godinama. Ministar ode, a ja sam hteo da mu postavim pitanje imajući u vidu i one izjave kada je bio na službenom putu u Grčkoj, da li on ima kopredsednikovo ministarstvo ili koministre, kakva je bila ona prelazna vlada, kada je ministar Dinkić, u odsustvu ministra Stojkovića, sa ministrom poljoprivrede Dulić-Marković, isto, zahtevao na sednici Vlade reizbornost svih sudija? Da li i ostala ministarstva u Vladi Republike Srbije ovako funkcionišu, sa koministrima, verujući kako funkcionišu ostala ministarstva, a koja su na neki način i predmet i nadležnost sudova, počev od Ministarstva za privredu i privatizaciju, Ministarstva za kapitalne investicije i ostala ministarstva, ja ne bih stekao takav utisak, jer ova ministarstva su čisto stranačka i zatvorena kao feudi. Zakoni koji su doneti da pravosuđe bude efikasnije, da pravda bude brza i dostižna, u interesu građana, u interesu države, nažalost nisu doprineli. To govori da doneti zakon ne znači da je zakon i sproveden, kao i mnogi zakoni koji su doneti u prethodnoj godini ne sprovode se, u krajnjem slučaju, vlada jedno bezakonje u Srbiji, a za posledicu imamo korupciju i kriminal, a ta korupcija i kriminal se ogleda i u funkcionisanju pravosuđa. Neću i ne želim to kao čovek, a po profesiji kao diplomirani pravnik, da bacim ljagu na dobar deo nosilaca pravosudnih funkcije. Smatram da oni svoj poziv sudije obavljaju dostojanstveno, stručno, ali, nažalost, mnogi koji su vodili sudove, a i oni koji su birani u prethodnih nekoliko meseci, iako je trebalo reizbornost nosilaca pravosudnih funkcija, prevashodno predsednika sudova da se pripremi pre isteka mandata predsednika sudova, da nemamo u srpskom pravosuđu v.d. stanje koje traje mesecima, a sad će biti skoro godinu dana. I danas ovde što čujemo da je dobro, što se ponavlja ono što smo imali na nekim prethodnim sednicama, da je bio osporen dobar deo predloga za predsednike sudova i za izbor sudija, ja ne mogu da budem zadovoljan sa ovima koji su direktno odgovorni i nadležni da predlože predsednike sudova i sudije, koje treba da se izaberu na sednici Narodne skupštine, Visoki savet pravosuđa, na čelu sa predsednikom Vrhovnog suda, gospođom Škero; koja nije našla za shodno da bude na ovoj sednici danas posle 14,00 časova, jer nisu krivi poslanici, pogotovo poslanici SRS, što nije bilo kvoruma u 10,00 i 11,00 časova, pa je morala ova sednica da počne u 14,00 časova. Merila i kriterijumi, koji su na neki način dati od Visokog saveta pravosuđa za predlaganje kandidata, ne daju opravdanje za osporavanje bilo kog od ovih kandidata koji su danas osporeni. Nažalost, ja sam u ranijim predlozima, koji su se nalazili na dnevnom redu Narodne skupštine, argumentovano osporio predlog za predsednika Trgovinskog suda u Kraljevu. Ministru je dobro poznato, pošto je bio i u Nadzoru u tom trgovinskom sudu prošlog proleća, da su postojali argumenti, činjenice, materijalni dokazi da tadašnji predsednik suda bude razrešen, a da se ne čeka postupak za njegovo ponovno imenovanje ili reizbor. Sada moram ponovo ministru Stojkoviću da iznesem samo jedan primer vezano za "Elektron" Kraljevo, preduzeće koje je bilo privatizovano putem aukcije. Raskinut je ugovor teškom mukom, u stvari nije raskinut krivicom Odbora, odnosno Agencije za privatizaciju, ali je od 115 radnika na poslu ostalo 12, a taj većinski vlasnik je, na osnovu fiktivnih dokumenata preko Trgovinskog suda u Kraljevu, na osnovu verodostojne isprave za 11 i po miliona zatražio od Opštinskog suda, odnosno podneo predlog za izvršenje, prodaju celokupne nepokretne imovine "Elektrona". Nažalost došlo je do raspisivanja dve prodaje i morala je da usledi intervencija od radnika "Elektrona", tih 12 koji su ostali da se vode na poslu i onih tzv. manjinskih akcionara koji su na razne načine isterani iz "Elektrona", da se skupe pred Opštinskim sudom i da na neki način pokušaju da spreče tu prodaju. Ni to nije pomoglo, pa je morala da usledi intervencija preko direktora za privatizaciju, Đorđevića, i faks je morao biti poslat da se ne bi prodala celokupna nepokretnost ovog preduzeća za 11,5 miliona. Eto, ministre, zašto je takvo stanje u Trgovinskom sudu u Kraljevu, zašto se godinama vode stečajni postupci, konkretno, primer "Kablara". Da li su to postupci koji treba samo da unište imovinu preduzeća koja su u stečaju, da se pojave kao lešinari stečajni upravnici, a po pravilu su stečajni upravnici za više preduzeća u stečaju, da u tom delu, u toj rasprodaji, odnosno uništavanju imovine, koju su radnici sticali decenijama, učestvuju i stečajna veća Trgovinskog suda u Kraljevu. Stečajni su upravnici po pravilu iz određenih stranaka na vlasti i oni faktički prvo rasprodaju pokretnu imovinu, kada nema mogućnosti da troškove stečaj, njihove nadoknade, za navodno uvođenje tih stečajnih postupaka, za veštake i druge troškove, onda počinje rasprodaja nepokretne imovine. Isto bih postavio pitanje ministru, pošto je i on član Visokog saveta pravosuđa, da im je i dalje nedodirljiv predsednik Trgovinskog suda u Beogradu. Po štampi, a iz iskustva mnogih u Gradu Beogradu, a Grad Beograd obuhvata jedno veliko područje van Beograda, polovina je postupaka kada su u pitanju privredni sporovi, da ne kažem i stečajevi, tu je faktički pola Srbije, gospodin Kljajević, predsednik Trgovinskog suda je nedodirljiv, iako se donosi odluka o pritvoru određenih sudija, da se radi o korupciji i kriminalu u tom sudu. Ja sam u ime ili kao član Odbora za finansije, pored stečajnih postupaka koji se odugovlače i u ovom trgovinskom sudu, tražio izveštaj o sprovođenju stečaja nad ove četiri velike banke. Peta je godina kako je pokrenut stečajni postupak protiv ove četiri banke u Srbiji. Do današnjeg dana, faktički, ništa nije urađeno. Radi se o ogromnoj imovini kada je u pitanju nepokretna imovina, da ne govorim o pokretnoj imovini koja je rasprodata i ostala je da se krčmi na desetine hiljada kvadratnih metara poslovnog prostora širom Srbije u najboljim lokacijama, počev od Grada Beograda, pa širom Srbije. Nažalost 8.000 radnika je ostalo bez posla prema izveštaju koji smo dobili kao članovi Odbora za finansije, 600 i nešto radnika radi u tim stečajnim postupcima. Direktno vođenje ili upravljanje tom stečajnom imovinom vrši Agencija za stečaj banaka, ali za sednicu Odbora kada je trebalo da se raspravlja o tom izveštaju, iako je bio pozvan, gospodin Dinkić nije došao. Da li se može i dalje tolerisati da radnici iz tih banaka posle četiri, a sada je već peta godina, čak nisu dobili ni otpremnine oni koji su otišli u penziju pred stečaj tih banaka, iako je, navodno, sproveden program u sanaciji tih četiri banaka, radnici nisu dobili deo zarada, a one nisu isplaćene ni za decembar mesec 2001. godine. Da li se tu može govoriti o funkcionisanju pravnog sistema, sudova, a konkretno i Trgovinskog suda u Beogradu. Ne želim danas da osporavam nijednog od predloženih kandidata, imajući u vidu ono što se dogodilo sa osporavanjem kandidata za predsednika Trgovinskog suda u Kraljevu, da je poslanička grupa DSS, odnosno njihov poslanik koji je član Odbora za pravosuđe, osporio tog kandidata. Stekao sam utisak, kao narodni poslanik, da se prilikom predlaganja kandidata, pogotovu za predsednike sudova, tu i dalje vrši kadrovska kombinatorika, kadrovske pogodbe, međustranačke pogodbe, pogotovu pogodbe stranaka na vlasti. Tu se trguje, i rezultat tih trgovina je predlog kandidata koji potvrđuje ovo što se dogodilo sa Trgovinskim sudom u Kraljevu. Ne bih želeo da se to tako nastavi. Ako želimo, kao što se to stalno formalno iznosi, da srpsko pravosuđe bude samostalno i nezavisno, onda i predlog kandidata za izbor sudija, a pogotovu za izbor predsednika sudova, treba stvarno takav i da bude, da stranke tu ne opredeljuju i ne učestvuju na ovakav način kako su do sada učestvovali u predlaganju kandidata i za sudije, a pogotovu za predsednike sudova. Zato i imamo ovakvo stanje u sudovima, i dalje neažurnost, neodgovornost, korupciju i kriminal. Odgovornost za kriminal je faktički na tužilaštvu, na sudovima, na MUP-u Srbije; da li ćemo i dalje mi gledati Đilasa, Velimira Ilića da zabavljaju građane Srbije u navodno direktnim duelima, ovaj koji predstavlja predsednika Republike Srbije, odnosno narodnu kancelariju ili ministra za kapitalne investicije, da oni dokazuju sat i po vremena u direktnom duelu ko je veći lopov od njih dvojice. Da li je to moguće, da li ćemo i dalje čitati kako neko govori, po toj žutoj štampi, kako su nabavljeni vagoni iz Slovenije, lokomotive iz Švedske ili Finske, ne znam sve odakle, kao, neki od ljudi koji su direktno u Vladi ili vezani za Vladu zloupotrebili ili učinili određena krivična dela, a da za uzvrat nemamo adekvatan odgovor odgovarajućih nadležnih organa. Tu mora da usledi odgovor MUP-a, tužilaštva i u krajnjem slučaju, ako treba i suda. Nažalost, za mnoge te takozvane afere, a nisu afere, nego je kriminal, nemamo odgovor već godinama. Očekujem u narednom periodu da će, ipak, građani Srbije dobiti odgovor. Odgovor će biti na vanrednim parlamentarnim izborima, izbor jedne odgovorne vlade, odgovornih ljudi, koji će u skladu sa zakonima koji su doneti sprovoditi te zakone i da će vladati pravda u Srbiji.
Gospodin Krasić, nije tu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Da.) Izvolite, ministar Stojković.
Posle diskusije koju sam saslušao, ostaje mi da se zahvalim, jer vidim da nije toliko bilo ružnih reči koje su se ranije mogle čuti vezano za ličnosti kandidata, više je bilo primedbi na stanje u pravosuđu. Želim samo da kažem par rečenica za ono što je ovde izneto. Nisam rekao da je stanje dobro. Ja sam rekao da problema ima, ali da ih postepeno rešavamo. Jedna od stvari koje treba da uradimo, to je da popunimo sudove i da dovedemo predsednike, jer će to biti jedan od elemenata koji će poboljšati stanje. Stanje se popravilo po pitanju ažurnosti, između ostalog i izborom predsednika. Kada smo prvi put dobili predsednike kao prve među jednakima koji malo brinu o sudovima, počeo je veći nadzor nad sudovima koji su se bili raspustili i rezultati su bili relativno bolji. Što se tiče ovog direktnog prozivanja, moram da kažem da znam posao koji radim, svoj resor, a mislim valjano obavljenom, a do juče je bio ministar pravde Austrije, a danas predsedavajući Evropske unije i ocenili su da smo uradili više nego što su oni očekivali. Obišao sam i ostale zemlje i to je konstatovano. Postoji jedan problem gde se možemo složiti, kadrovsko stanje u pravosuđu nije jasno, ali moram da kažem i onima koji kritikuju da treba imati u vidu sudovi su upropašćivani malo duži period, pa se to odnosi onda na sve one koji su birani kako su birani. Mi počinjemo nešto da radimo da koliko-toliko popravimo stanje, a u ovim izborima to smo uspeli. Evo, vidim kako idu ovi izbori, sve manji broj kandidata je koji se osporava, što znači da valjani kriterijumi koji je Savet napravio ipak daju neke rezultate. Nadam se da kada to bude pročišćeno da će stanje biti sigurno bolje. Želim još jednu stvar da kažem, da ovom prilikom nije osporen veliki broj kandidata, ali nisam čuo baš i neke ozbiljne primedbe i na te kandidate koji su osporeni. Iz tih razloga molim da se izbori izvrše, jer kažem, jeste jedan od ciljeva da imamo sve predsednike koji će se starati o sudovima, jer njihova je odgovornost za stanje u sudovima. Ako sudovi ne valjaju, onda da pozovemo i predsednike na odgovornost. S druge strane, budite sigurni da se određeni postupci vode, ali pitanje korupcije je pitanje rada drugih organa, a ne ovog ministarstva. To je policija i tužilaštvo. Ima jedan broj postupaka, vama je poznato da ih ima i to ne baš tako mali broj. Vodimo i određene postupke kod Personalnog veća, za neažurnost, znači, na savestan rad i nestručan rad. Nažalost, jeste jedan od problema Personalno veće Vrhovnog suda koje do sada, po svim podacima koje imam, kako od strane Nadzornog odbora koji su pokrenuli postupke, tako i od strane ovog ministarstva, i još nijedan predlog nije stavljen za razrešenje. To je to usko grlo koje mora da se reši. Već samo pokretanje postupka, kažem, dalo je rezultate, jer su sudije počele da rade mnogo disciplinovanije. Odmah da kažem, stari predmeti da je prepolovljen broj za 50%. Onaj obrt predmeta je smanjen, gledajući vremenski period. Ono što je najbitnije, veliki broj presuda koji je bio i po nekoliko godina, presude se nisu uradile, pa je dolazilo i do zastarelosti krivičnih dela, danas toga više nema, jer u svakom od onih slučajeva, pošto dobijamo izveštaje, pokreću se postupci. Znači, pokušavamo sve da uradimo, pored ovih pitanja koja su vezana za zakonodavni okvir, pa i da probamo i ovo da uradimo. Mislim da sa vašom pomoći i laganim izborom kandidata da ćemo moći na tom planu da postignemo bolje rezultate. Očekujem da sutradan, ako bude sutra dan za glasanje, izvršite izbor, kako bi sudovi mogli zaista efikasnije da rade. Hvala.
Hvala. Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka, o osporenim predlozima, član 179. stav 4. Poslovnika, a zatim o svim ostalim neosporenim predlozima u celini. Završavamo sa današnjim radom. Nastavak sednice sutra u 10,00 časova.