OSMA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 8. decembar 2005. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 11,25 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Molim vas da na početku konstatujemo prisustvo poslanika u sali. Sačekaćemo samo da se smeste svi narodni poslanici. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 129 narodih poslanika. Nema obaveštenja da su sprečeni da sednici prisustvuju neki od narodnih poslanika. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri akta iz predloženog dnevnog reda sednice. Prelazimo na usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Dostavljeni su vam zapisnici Pete i Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica, na osnovu člana 86. stav 5. Poslovnika. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 15, 16, 17, 18, 22, 23, 24, 25, 26, 27. i 28. novembra 2005. godine. Za 129, nisu glasala četiri, od 133 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 15, 16, 17, 18, 22, 23, 24, 25, 26, 27. i 28. novembra 2005. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 21. novembra 2005. godine. Za 129, nisu glasala četiri, od 133 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 21. novembra 2005. godine. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i o predlogu za spajanje rasprave. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešću opština, gradova i grada Beograda u porezu na zarade u 2006. godini, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. decembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 129, nisu glasala tri, od 132 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog za hitan postupak. Grupa od 21 narodnog poslanika predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o imovini lokalne samouprave, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. novembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 24, protiv 28, uzdržan jedan, nije glasalo 79, od 132 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog za hitan postupak. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. decembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 128, nisu glasala četiri, od 132 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog za hitan postupak. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. decembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 128, nisu glasala četiri, od 132 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog za hitan postupak. Vlada je pismom od 1. decembra 2005. godine predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, koji je podnela Narodnoj skupštini 25. novembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 130, nisu glasala dva, od 132 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog za hitan postupak. Vlada je pismom od 1. decembra 2005. godine predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. novembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 129, nisu glasala dva, od 131 narodnog poslanika. Narodna skupština je prihvatila predlog za hitan postupak. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke, projekat sveobuhvatne rehabilitacije infrastrukture kontrole letenja - Srbija i Crna Gora, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. decembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 128, nisu glasala tri, od 131 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog za hitan postupak. Grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog rezolucije o zaštiti prava na zdravlje i prava na život gospodina Slobodana Miloševića, nekadašnjeg predsednika Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. decembra 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog za hitan postupak. Za 21, protiv 99, nije glasalo 12, od 132 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, na osnovu člana 90. i člana 140. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada; Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada; Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana i Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom (tačke 3, 4, 5. i 6. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Miloljub Albijanić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 128, nisu glasala tri, od 131 narodnog poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, na osnovu člana 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Za 129, nisu glasala dva, od ukupno 131 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešću opština, gradova i grada Beogradu u porezu na zarade u 2006. godini, koji je podnela Vlada (broj 400-2814/05 od 2. decembra 2005. godine), 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, koji je podnela Vlada (broj 400-2811/05 od 2. decembra 2005. godine), 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, koji je podnela Vlada (broj 400-2812/05 od 2. decembra 2005. godine), 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, koji je podnela Vlada (broj 18-2744/05 od 25. novembra 2005. godine), 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, koji je podnela Vlada (broj 553-2739/05 od 24. novembra 2005. godine), 6. Predlog zakona o hipoteci, koji je podnela Vlada (broj 430-2407/05 od 17. oktobra 2005. godine), 7. Prestanak dužnosti, razrešenje i izbor nosilaca pravosudnih funkcija, 8. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke (Projekat sveobuhvatne rehabilitacije infrastrukture kontrole letenja - Srbija i Crna Gora), koji je podnela Vlada (broj 400-2813/05 od 2. decembra 2005. godine). Prelazimo na rad prema utvrđenom dnevnom redu. Ovlašćujem potpredsednika Vojislava Mihailovića da nastavi vođenje sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RASPODELI TRANSFERNIH SREDSTAVA IZ BUDžETA REPUBLIKE SRBIJE I UČEŠĆU OPŠTINA, GRADOVA I GRADA BEOGRADA U POREZU NA ZARADE U 2006. GODINI
Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Ponoviću za svaki slučaj gde smo stali, 1. tačka dnevnog reda - Predlog zakona o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešću opština, gradova i grada Beograda u porezu na zarade u 2006. godini Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasnu članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Određujem pauzu od pet minuta dok sačekamo da dođe ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić. [[Posle pauze 11,50.]] Nastavljamo rad. Imam jednu sugestiju zbog poslanika, kako bi mogli da planiraju svoje vreme, obaveštenje da se sutra neće raditi. Pretpostavljam da su poslaničke grupe dale listu govornika. Da li predstavnik predlagača, gospodin Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite ministre.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, kao i svake godine, evo, Ministarstvo finansija je predložilo zakon o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešću opština, gradova i grada Beograda u porezu na zarade u 2006. godini. Pre nego što kažem koja su konkretna rešenja ovde primenjena, moram da kažem da smo imali tokom cele godine jako korisnu i živu diskusiju sa predstavnicima Stalne konferencije gradova i opština, s obzirom da je cilj da se u što kraćem roku izvrši fiskalna decentralizacija. Tri su ključna zakona koja treba da obezbede fiskalnu decentralizaciju. Prvo, to je Zakon o javnom dugu, koji je Ministarstvo finansija predložilo, a ova skupština usvojila ove godine, koji onda omogućava opštinama daleko veću mogućnost za zaduživanje, ali tako da Ministarstvo finansija kontroliše korišćenje tih sredstava, i naravno, daju se odgovarajući limiti da se taj nivo javnog duga ne bi previše uvećao. Drugi ključni zakon za fiskalnu decentralizaciju je zakon o imovini lokalne samouprave. Kao što znate, Ministarstvo finansija je u načelu podržalo ovaj zakon. Smatrali smo da ima nekih nedostataka koji se mogu otkloniti amandmanima. S obzirom da taj zakon nije ušao u hitnu proceduru, imamo vremena da zajedno radimo na njemu, da ga doradimo, ali definitivno Ministarstvo finansija smatra da lokalna imovina treba da pripada lokalnim samoupravama. U razgovorima i sa Stalnom konferencijom gradova i opština, mi smo taj stav isticali, s tim što neke odredbe u zakonu nisu usklađene sa Savetom Evrope i principima koji važe u EU. Imali smo nekoliko primedbi i mi iz samog Ministarstva finansija. Principijelno, zakon je vrlo potreban, ali potrebno ga je doraditi. Siguran sam da ćemo zajedno, narodni poslanici, Vlada Republike Srbije, pre svega Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Ministarstvo finansija, kao i Stalna konferencija gradova i opština, učiniti dodatne napore u narednom periodu da napravimo jedan kvalitetan zakon. Konačno, treći zakon koji je ključni za fiskalnu decentralizaciju, jeste zakon o finansiranju lokalne samouprave. Kao što se sećate, pre godinu dana mi smo rekli da, što se Ministarstva finansija tiče, kriterijumi za raspodelu transfernih sredstava u postojećem zakonu nisu adekvatni i da smo mi spremni da čujemo primedbe ljudi iz lokalne samouprave kako da se ti kriterijumi promene. Kada se krenulo na promenu kriterijuma početkom ove godine, u taj rad uključili su se predstavnici Stalne konferencije gradova početkom ove godine, koji su vodili ceo proces, znači, predstavnici lokalnih samouprava, ali i predstavnici Ministarstva finansija. Došlo se do zaključka da nema smisla u sadašnjem zakonu menjati samo kriterijume, već treba napraviti jedan potpuno nov i celovit zakon koji bi regulisao ovu oblast. Onda je, otprilike u trećem kvartalu ove godine, pre nekoliko meseci, završen model zakona. Mi smo napravili testiranje tog zakona i došli smo do zaključka da njega nije moguće primeniti od 1. januara 2006. godine iz nekoliko razloga. Prvo, memorandum o budžetu za 2006. godinu je bio pre toga usvojen, zatim iznos transfernih sredstava namenjen lokalnim samoupravama je fiksiran u predlogu budžeta za 2006. godinu. Treće, zato što je preraspodela sredstava od velikih gradova ka manjim opštinama, koja je pravedna i potrebna, u ovom modelu napravljena po mišljenju većine u Vladi i suviše naglo i radikalno. Međutim, na kraju, kao ministar finansija sam rekao, ukoliko se same opštine i Stalna konferencija gradova slože oko tih kriterijuma, nama je svejedno kako će se vrši raspodela tih sredstava. Ali, nije bilo realno da se počne sa primenom tog zakona od 1. januara sledeće godine. Zbog toga smo mi preuzeli obavezu da doteramo taj zakon koji već postoji u nacrtu i da predložimo Skupštini na usvajanje u drugom kvartalu sledeće godine. Znači, da imamo usvojen zakon, koji bi onda bio primenjivan od 1. januara 2007. godine. Naime, prethodno je potrebno na nivou lokalnih samouprava učiniti dodatne napore da se racionalizuju troškovi poslovanja, pre svega rashodi za zarade, imajući u vidu da je ove godine najveći porast plata u Srbiji, u državnom sektoru, bio na nivou lokalnih samouprava, negde oko 30% ukupno za Srbiju. Naravno da ta struktura varira od opštine do opštine, neke opštine su bile skromnije, više su vodile računa o štednji, neke nisu o tome vodile računa. Zbog toga smo u Zakonu o budžetu za narednu godinu i usvojili jedan član koji predviđa ograničenje rasta plata od 9% u odnosu na nivo zarada isplaćenih u oktobru za septembar ove godine, a govorim o nivou mase zarada. Što se tiče zakona koji je u nacrtu, on će predvideti izvesnost u prihodima lokalnih samouprava, zato što će u tom zakonu tačno biti određen iznos sredstava koji će svake godine biti namenjen lokalnim samoupravama, a raspodeljivan prema tačno utvrđenim kriterijumima, tako da zapravo neće biti više potrebe od sledeće godine da se donose ovi posebni zakoni. Drugim rečima, predlog Stalne konferencije gradova i opština, koji je za nas, u principu, prihvatljiv, jeste da se odredi da 1% bruto domaćeg proizvoda budu sredstva namenjena za transfer opštinama, što znači da neće morati da se svake godine određuje arbitrarno taj iznos, već kako se kreće društveni bruto proizvod - 1% od toga ide opštinama, tako da imamo izvesnost u transferima. Što se tiče kriterijuma, oni treba da pokažu da li da se preraspodela od velikih gradova ka manjim opštinama vrši ovako radikalno, kao što je Stalna konferencija predložila, ili da se tu naprave neke korekcije. Daću jedan primer. Ukoliko bi se usvojio predlog Stalne konferencije gradova i opština i njihovi kriterijumi, desila bi se sledeća stvar: opština Aleksandrovac ili opština Žabari imale bi u sledećoj godini tri puta više sredstava nego u ovoj godini, što jeste pravedno, ali bi zato daleko manje sredstava imale opštine poput Kragujevca, Sremske Mitrovice i svih srednjih opština u Srbiji, a da ne govorim o velikim gradovima, kao što su Novi Sad, Beograd i Niš, gde bi se sredstva značajno smanjila. Lično mislim da u budućnosti treba ići ka tome da sredstva iz budžeta, koja su namenjena lokalnim samoupravama, pre svega se usmeravaju ka siromašnijim i manjim opštinama, pošto ne mogu da ostvare veliki prihod od poreza na zarade, a da se veliki gradovi usmeravaju sve više na sopstvene prihode, jer oni imaju značajniji prihod od poreza na zarade. Jedini je problem što to nije moguće uraditi u jednoj godini. Zato smo u ovom predlogu zakona, u saglasnosti sa Stalnom konferencijom gradova i opština, predložili sledeću raspodelu sredstava: da se za četiri grada - Beograd, Novi Sad, Niš i Kragujevac - transferi povećaju za samo 4% u odnosu na transfere koji su ove godine izvršeni, a da se svim ostalim opštinama u Srbiji transferi povećaju 20%, tačno 19,9%. Dakle, transferna sredstva opštinama u ovoj godini iznosila su 13,8 milijardi dinara. U budžetu za 2006. godinu namenjeno je 15,4 milijarde, što je rast od oko 11,7%. Naš predlog je da se krene u susret fiskalnoj decentralizaciji, tako što će se gradovi odreći jednog dela prihoda u korist ostalih opština. Dakle, gradovi će imati porast samo 4% u sledećoj godini, iako u proseku rastu transferi 11%, a sve ostale opštine rast od 20%, a tačan procenat je 19,9; dakle, 20% ukoliko to zaokružimo. Ideja je, data u ovom zakonu, da svima linearno rastu ti transferi, a da se onda donese u prvoj polovini sledeće godine poseban zakon o finansiranju lokalne samouprave, koji će u sebi imati i sumu sredstava koja se određuje svake godine lokalnim samoupravama, dakle, 1% bruto domaćeg proizvoda, i neke druge parametre koji su važni. Pomenuo bih neke od tih parametara, oni su sadržani u ovom, mislim jako dobrom predlogu Stalne konferencije gradova i opština, a to su da se izvrši takva fiskalna decentralizacija da porez na imovinu, umesto ustupljenog prihoda, postane izvorni prihod lokalne samouprave, što znači da bi ga lokalna samouprava uvodila svojom odlukom, ali maksimalno do stope koja bi se utvrdila zakonom. Dakle, Skupština bi zakonom o finansiranju lokalne samouprave utvrdila maksimalnu stopu poreza na imovinu, a svaka opština pojedinačno bi imala pravo da utvrđuje stopu kakvu god želi, ali maksimalno do iznosa ovog plafona koji bi se odredio zakonom. Tako da bi opštine imale mogućnost da, kroz različite stope poreza na imovinu, privlače investicije u svoje opštine. S druge strane, niko ne biimao pravo da podigne iznad nekog iznosa koji zakon propisuje. Istovremeno, planiramo da prebacimo jedan deo poreske uprave Srbije na nivo lokalnih samouprava, jer želimo da promenimo, između ostalog, i Zakon o porezu na imovinu i Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Od 1. januara 2007. godine, dakle, za godinu dana, poreska uprava bi se bavila samo naplatom republičkih prihoda, dok bi se osnovale lokalne poreske uprave u sastavu gradova i opština, koje bi bile daleko više motivisane za naplatu, pre svega, poreza na imovinu, jer jedan dobar deo objekata nije evidentiran danas u mnogim lokalnim samoupravama i opštine gube deo prihoda. Drugo, bile bi potpuno nadležne za naplatu samodoprinosa. Dakle, lokalne poreske uprave bi se bavile naplatom lokalnih poreza, a Republička poreska uprava bi naplaćivala samo republičke prihode. To je pravi korak u pravcu fiskalne decentralizacije. Isto tako, postoji predlog da prihodi od prodaje nepokretnosti lokalne samouprave budu prihod budžeta lokalne samouprave. Dakle, daleko veća sredstva bi na ovaj način išla u lokalne samouprave. Međutim, šta je problem koji kod nekih predstavnika opština postoji u shvatanju fiskalne decentralizacije. Mnogi misle da fiskalna decentralizacija znači više para lokalnim samoupravama, a isti obim poslova. Međutim, to nije tačno. Fiskalna decentralizacija znači više para lokalnim samoupravama, ali i više posla, više obaveza i odgovornosti. Ako se tako shvati lokalna samouprava, odnosno fiskalna decentralizacija, onda unapred opominjem sve predstavnike opština da znaju šta ih čeka od 1. januara 2007. godine - više para, ali daleko više obaveza. Mislim da je većina odgovornih predstavnika u lokalnim samoupravama, predstavnika građana, spremna da tu obavezu i odgovornost preuzmu. To je prava fiskalna decentralizacija. Pošto je sledeća godina prelazna u tom smislu, već vršimo jedan korak ka seljenju transfera iz gradova ka manjim opštinama. Opštine dobijaju 20%, a gradovi samo 4%. Pre nekoliko dana imali smo sastanak, ispostavilo se da neke opštine, po sadašnjem našem zakonu, dobiće značajno više nego što će imati po zakonu koje same opštine predlažu. Na primer, opština Apatin. Apatin će po ovom zakonu imati 20 miliona dinara više transfernih sredstava, nego što bi imao da smo već sada usvojili zakon o fiskalnoj decentralizaciji. Primer opštine Jagodina; sa ovim povećanjem od 20% imaće otprilike isto onoliko sredstava koliko bi imala da smo usvojili novi zakon. Međutim, male opštine, kao što su Žabari, Svrljig, Vlasotince su oštećene time što nije već sada ovaj zakon usvojen. Naravno, Bosilegrad i sve male opštine su oštećene. Ali, s druge strane Novi Sad bi imao 370 miliona dinara manje sredstava, Beograd dve milijarde dinara manje, Kragujevac 180 miliona dinara manje. Potpuno je jasno da za sledeću godinu još uvek nisu sazreli uslovi da se tako radikalan rez napravi, mada bi opštine poput Žabara, Aleksandrovca, imale skoro tri puta više. Mislim da jeste pravedno da se napravi ta preraspodela. Pitanje je da li može da bude tako oštro u tako kratkom periodu. Ovaj predlog zakona na kraju je podržan od strane Stalne konferencije gradova i opština, da za ovu godinu krenemo 20% opštinama a 4% gradovima, a da se onda pripremimo za 2007. i naredne godine, da će biti oštrija preraspodela. Ukoliko ova skupština bude usvojila predlog, koji će sigurno Ministarstvo finansija predložiti, zajedno sa Stalnom konferencijom gradova i opština, više se ne bi usvajao godišnji zakon o raspodeli transfernih sredstava gradovima i opštinama. Ovo bi mogao biti poslednji put da Skupština Srbije usvaja godišnji zakon o raspodeli transfernih sredstava, jer će u Zakonu o finansiranju lokalne samouprave stajati: 1% bruto domaćeg proizvoda ide na transfere. Dakle, nema potrebe da se to utvrđuje arbitrarno. Znaće se koliki je bruto domaći proizvod i 1% od toga ide na transfere. Kriterijumi će biti u zakonu, nema potreba da Skupština glasa o samim iznosima sredstava, jer će kriterijumi automatski da opredeljuju te iznose. Takođe će se znati koliko procenata od poreza na zarade ide lokalnim samoupravama. Jednostavno, nema potrebe da se stalno potvrđuju ovi iznosi. Sada bih želeo da kažem nešto više, osim ovoga što je ključno već rečeno o ovom zakonu koji je pred vama. Što se tiče sledeće godine, ukupni prihodi lokalne samouprave za 2006. godinu planirani su u visini od 112,6 milijardi dinara, što je u odnosu na ukupne prihode lokalne samouprave u 2005. godini, koji su procenjeni na 100,7 milijardi, rast od 11,8%. Pri tome, veći rast se planira za lokalne samouprave - u opštinama 20% rasta, a 4% za gradove, kao što sam rekao. Transferi iz budžeta neće predstavljati osnovni izvor prihoda lokalnim samoupravama, kao što nisu bili ni ove godine. Osnovni izvor prihoda će i dalje biti sredstva po osnovu poreza na zarade. Ukupno 36,7 milijardi dinara se očekuje da će ti prihodi biti u narednoj godini, koji će pripasti lokalnim samoupravama, kao i prihodi po osnovu poreza na imovinu, koji se planiraju u iznosu od 17 milijardi dinara. Treći po redu su transferi sa 15,4 milijarde dinara. Prva dva prihoda - porez na zarade i porez na imovinu - davaće ukupno 48% svih prihoda opština u celini. Naravno, to je različito raspoređeno. Gradovi imaju daleko veće prihode po osnovu ova dva poreza, dok će manje lokalne samouprave imati daleko veći prihod od transfera koji dobijaju iz budžeta. Dinamika isplate je potpuno ista kao ove godine. Kao što znate,budžet je redovno i na vreme servisirao svoje obaveze, najkasnije do 25. u mesecu za tekući mesec. Nijednom nismo zakasnili. To je doprinelo, između ostalog, da lokalne samouprave u ovoj godini za prvih 11 meseci ostvare suficit na svojim računima od 7,9 milijardi dinara, pri čemu je najveći suficit ostvaren u Beogradu i Novom Sadu. Beograd oko pet milijardi, Novi Sad milijardu dinara za prvih 11 meseci. Ostalo predstavlja suficit drugih gradova i opština. Zbog toga i jeste pravedno da se u nekom narednom periodu, srednjoročnom, vrši preraspodela tih transfera ka manjim opštinama u Srbiji. Takođe, ovim zakonom se utvrđuje da stopa učešća opština i gradova u porezu na zarade, ostvarenom na njihovoj teritoriji, bude 40%. Dakle, isto kao i u ovoj godini. Novina u zakonu, u odnosu na prethodne verzije zakona, jeste da je uređeno da je lokalna samouprava dužna da ustanovama u oblasti obrazovanja u svom budžetu obezbedi sredstva u skladu sa članom 143. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u pogledu obaveza koje padaju na teret jedinice lokalne samouprave. Kao što znate, Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja lokalne samouprave su dužne da brinu o osnovnim i srednjim školama. Takođe su obavezne da vode računa o isplati različitih nagrada profesorima u školama, kao i da se bave odgovarajućim investicionim održavanjem. Ovaj zakon predviđa da, ukoliko jedinica lokalne samouprave ne obezbedi navedena sredstva u skladu sa zakonom, na predlog resornog Ministarstva prosvete i sporta, mogu im se privremeno obustaviti transferna sredstva iz budžeta opština. Ovo je član koji smo zajedno ugradili ministar prosvete i ja, kao ministar finansija, na predlog svih reprezentativnih sindikata obrazovanja. Dakle, sindikati obrazovanja su insistirali na ovoj odredbi, pri čemu je potpuno jasno da veliki gradovi i opštine koji ne izmirujute obaveze redovno, nemaju nikakvo opravdanje za to. Ako mogu da povećaju plate 30%, a nemaju para da daju za škole koje su na opštinama, tu nešto nije u redu. Jedino imamo razumevanja za manje opštine, koje imaju težu materijalnu poziciju. Ukoliko one budu imale problema, moći će da se obrate za dodatna dopunska sredstva iz budžeta za te namene. Takođe, dok smo radili predlog budžeta, mi smo dobili i predlog Pokrajinskog sekretarijata za propise, upravu i nacionalne manjine, da se u opštinama gde postoji dvojezičnost, gde se rade dokumenti na dva jezika, postoje veći troškovi zbog toga. Procena je da za 36 opština u Vojvodini je potrebno dodatnih 30 miliona dinara sredstava za godinu dana, kako bi se ti troškovi pokrili. U dogovoru sa gospodinom Lončarom, ministrom za državnu upravu i lokalnu samoupravu, mi smo se saglasili da obezbedimo tih 30 miliona dinara za 36 opština u Vojvodini, kako bismo obezbedili pokriće tih troškova po osnovu ove potrebe koja je sasvim opravdana. To će biti izvršeno iz budžetskog fonda za lokalne samouprave, koji se procenjuje da će ove godine biti oko 300 miliona dinara, sledeće godine, s obzirom da naplata prihoda po osnovu igara na sreću ide kontinuirano dobro, biće još i veći. Dakle, osim ovih sredstava od 5,4 milijarde dinara, opštine mogu računati i na najmanje još 300 miliona dinara iz budžetskog fonda za igre na sreću. Po osnovu ovih troškova za opštine u kojima postoji dvojezičnost u Vojvodini, 30 miliona dinara. Ostalo će biti, po kriterijumima koje je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu odredilo, raspodeljeno onim opštinama koje su manje i koje nemaju dovoljno sredstava za investicije. I ovaj zakon, kao i zakoni koje je ova skupština usvojila pre desetak dana, o budžetu, omogućavaju da se sve više sredstava u opštinama i gradovima koristi za investicije, a da se sve manji deo koristi za platu u administraciji. Jednostavno, nedopustivo je da se budžetska sredstva opština u velikom obimu koriste za plate administracije, a da malo ostaje za investicije. Moramo tu da načinimo jedan rez. Ove godine, s jedne strane, više dajemo manjim opštinama - 20%, ali zahtevamo, kao Republička vlada, da se izvrši racionalizacija. Uostalom, postoji ovo ograničenje koje će naterati opštinske organe da ozbiljno razmisle o potrebi racionalizacije administracije. Ukoliko ne učine racionalizaciju, jasno je da će plate rasti daleko manje nego u bilo kom drugom sektoru u privredi ili državi u sledećoj godini. Dakle, predstoji izbor, koji smo inače bili nametnuli prošle godine i javnim preduzećima, i ove godine. Zahvaljujući toj meri, izvršena je značajna racionalizacija u javnim preduzećima - 20.000 ljudi je manje u osnovnim delatnostima javnih preduzeća, upravo zbog ograničenja rasta plata od 9% koji smo usvojili. Sledeće godine zbog najvećeg rasta plata u lokalnim samoupravama omogućićemo najniži rast u sledećoj godini, 9% je ograničenje, za javna preduzeća 10,3%, a najviše će biti u zdravstvu. Obećali smo, zajedno sa predstavnicima Stalne konferencije gradova i opština, da će model zakona, nešto doteran, biti u njihovo ime i Ministarstva finansija predložen Skupštini u prvoj polovini sledeće godine. Do tada korak ka fiskalnoj decentralizaciji predstavljaće usvajanje ovog zakona o raspodeli transfernih sredstava gradovima i opštinama za sledeću godinu. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik SPS.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan naizgled kratak, jasan i jednostavan zakon. Međutim, siguran sam da većina nas poslanika izražava izuzetno interesovanje za Predlog zakona o rasporedu transfernih sredstava i da on ima i te kako uticaja na ukupno funkcionisanje lokalnih zajednica, lokalnih skupština, gradova i opština. Krenuo bih od nekoliko osnovnih pokazatelja koji su istaknuti i u obrazloženju gospodina ministra i u samom Predlogu teksta zakona. Mi danas imamo situaciju da će ukupni prihodi u budžetima svih opština u Srbiji biti negde oko 112 milijardi i 600 miliona dinara. To je otprilike ,gledano u odnosu na republički budžet planiran za 2006. godinu, jedna četvrtina. Kada dalje pogledate prihode lokalnih zajednica, onda vidite da prihodi po osnovu poreza na zarade učestvuju sa 36,7 milijardi dinara, prihodi po osnovu imovine sa 17 milijardi i prihodi po osnovu transfernih sredstava sa 15 milijardi i 400 miliona dinara. Mi smo ovaj iznos od 15,4 milijardi opredelili u budžetu za 2006. godinu i to nije sporno. Kada ove tri stavke saberete, u ukupnim prihodima lokalnih zajednica vidite da je to 69 milijardi i 100 miliona i da to predstavlja preko 62% ukupnih prihoda koje lokalne skupštine i u opštinama i u gradovima obezbeđuju za finansiranje aktivnosti na svom području. Mi nažalost i danas imamo situaciju da nam je predlog o raspodeli transfernih sredstava dostavljen bez proširenja kriterijuma o kojima smo govorili i prilikom usvajanja ovog zakona u 2005. godini i početkom 2004. godine kada smo takođe donosili ovaj zakon. Sve vas, a i radi javnosti, želim da podsetim na nekoliko kriterijuma na kojima su se zapravo zasnivale ove polazne osnove, koje su služile kao osnovica za uvećavanje 19,9% za lokalne zajednice, bez gradova, odnosno 4% u odnosu na 2005. godinu za gradove. Siguran sam da ste bili u prilici da te kriterijume čitate, ali ovde vas podsećam da je u osnovi ovog predloga obuhvaćeno nekoliko kriterijuma, kao što su površina opštine u kvadratnim kilometrima, broj stanovnika, broj osnovnih škola, broj odeljenja u osnovnim školama, broj srednjih škola, broj odeljenja u srednjim školama, dečija zaštita, dakle broj dece koja su obuhvaćena tom dečjom zaštitom, fizička kultura, socijalna zaštita i povereni poslovi. Ovde se otvara nekoliko problema o kojima sam govorio i prilikom usvajanja prethodnih zakona na ovu temu. Moje je uverenje da ovaj broj kriterijuma i ova vrsta kriterijuma, i po kvalitetu i po suštini, nije dovoljna da imamo nešto što, sasvim sam siguran, predstavlja zahtev svih nas, ravnomeran regionalni razvoj svih opština u Republici Srbiji. Zašto? Zato što ne obuhvata i neke druge kriterijume koji jesu i te kako važni za raspored transfernih sredstava. Transferna sredstva učestvuju sa 14% u ukupnim prihodima lokalnih zajednica i to je sasvim sigurno nedovoljno za ono šta te lokalne zajednice treba da urade u interesu stanovništva i ljudi koji žive na prostoru tih opština. Koji bi kriterijumi, po meni, trebalo da budu obuhvaćeni ovakvim zakonom, pa i zakonom koji se od strane gospodina ministra najavljuje, zakonom o finansiranju lokalne samouprave? Moramo, pre svega, da imamo na umu opšti nivo razvijenosti svih opština. Taj opšti nivo razvijenosti može se utvrditi na osnovu dva kriterijuma. Jedan je bruto društveni proizvod po glavi stanovnika koji se ostvaruje na području određene opštine, a drugi je nešto bliži, nacionalni dohodak po glavi stanovnika, koji se ostvaruje u pojedinim opštinama. Nismo svi ekonomski isto razvijeni i sasvim je sigurno da imamo drastične razlike na području Republike Srbije, bez obzira na veličinu pojedine opštine. Dakle, ne postoji pravilo velika opština - visok društveni bruto proizvod, odnosno visok nacionalni dohodak po glavi stanovnika; i obrnuto, mala opština - mali bruto društveni proizvod, mali nacionalni dohodak po glavi stanovnika. Postoje čak mnogo češće obrnuti slučajevi da velike opštine po broju stanovnika i po površini ostvaruju ove vrednosti u iznosima koji ne prelaze ni polovinu republičkog proseka. Zato je veoma važno ove kriterijume uključiti u budući zakon o finansiranju lokalnih zajednica, da bismo učinili zakon pravičnim, a istovremeno razvojno podsticajnim za sve te sredine. Šta još nedostaje? Broj zaposlenih na području jedne opštine govori o tome koliko je moguće ostvariti poreza po osnovu zarada koje ti zaposleni ostvaruju u svojim preduzećima. Jer, kao što znate, i u ovom zakonu je to rečeno, 40% od tog poreza koji se ubere na području jedne opštine pripada lokalnoj zajednici. Onda je sasvim izvesno da nije svejedno kolika je prosečna zarada na području jedne opštine. Mogu vam govoriti o primeru Loznice. Ako je u Srbiji prosek 16.500 dinara, u Loznici je 8.200 dinara, dakle tek jedna polovina od tog iznosa. Siguran sam da mnogi od vas dolaze iz sredina koje imajuisto tako niske proseke. Kada tih 40% poreza na zarade primenite na tako niske zarade na području opštine u kojoj živite, onda dobijate prihode u budžetu opštinskom koji nikako nisu dovoljni da se podmire potrebe upravo tih građana, koji zbog smanjenih primanja jako teško i siromašno žive. Onda uzmete recimo broj nezaposlenih na području jedne opštine. Opet ću vam reći primer Loznice. Ima 11.000 zaposlenih, a 16.000 nezaposlenih. Nažalost, taj broj od 2000. godine povećao se sa 10.000 na 16.000 i onda ovih 11.000 koji su zaposleni, po pravilu u državnoj upravi, u zdravstvu, u obrazovanju, u državnim institucijama, treba da izdržava ovih 16.000 nezaposlenih i plus one koji su u statusu maloletnih, dakle dece i starih, staraca i ljudi koji žive po pravilu u poljoprivrednim domaćinstvima staračkim. Morate uzeti u obzir, sve su ovo sugestije za budući zakon, stanje infrastrukture na području jedne opštine. Ako imate izuzetno prostranu opštinu, onda imate i izuzetno izražen problem sređivanja infrastrukture na prostoru te opštine. Za mene su ovde mnogo važne uloge Ministarstva za kapitalne investicije i Ministarstva za privredu. Zašto? Zato što oni moraju putem svojih aktivnosti da nadomeste objektivno svim tim opštinama, koje pokrivaju ogroman prostor sa relativno malim brojem stanovnika po kvadratnom kilometru, ono što se putem budžetskih sredstava u svakoj godini opredeljuju za pojedine razdele. Na ovom mestu, korektnosti radi, moram da pohvalim gospodina Velju Ilića, ministra za kapitalne investicije, koji je razumevajući ovaj problem započeo mnogo aktivnosti na prostoru čitave Srbije. Mi smo svedoci toga da se skoro u svakom kraju Srbije, u svakoj opštini, bez obzira na njenu veličinu, ali pre svega imajući na umu stanje puteva i lokalne infrastrukture, ponešto radi i gradi. Da li se rekonstruiše put, da li se grade neki mostovi itd, sve je to ovde prisutno i zaslužuje pohvalu. Ali, nije dovoljno, jer ako imate Ministarstvo za privredu, odnosno za poljoprivredu, vi onda morate razumeti da prostrane opštine, pogotovo one koje imaju pretežno zemljoradničku delatnost, imaju potrebe za svim mogućim, počev od poljskih puteva, da bi im omogućili prilaz u te svoje njive, da ih na pravi i kvalitetan način obrade, do toga da im je potrebno obezbediti odgovarajuće subvencije, podsticaj itd, imajući na umu taj stvarni, objektivni, ekonomski položaj stanovništva koje živi na području te opštine. Postojeći kriterijumi zakivaju stanje na prostoru. Ako ste imali jednu srednju školu sa određenim brojem odeljenja, onda vam ovaj način raspodele sredstava onemogućava razvojno razmišljanje u smislu otvaranja novih srednjih škola, sa nekim novim i drugim zanimanjima u odnosu na postojeće, ili broj osnovnih škola, ili broj obdaništa. Ovaj način raspodele sredstava bez svake sumnje nije dobar. Prihvatam obrazloženje da je ovo prelazna 2006. godina u toku koje moramo uraditi kriterijume, ali preko kriterijuma onda doći do zakona, s tim što bih ovde sugerisao jednu stvar. Kada se taj zakon bude radio, nije dovoljno da ga samo dostavimo u pisanoj formi. Mi moramo prosto uraditi jedan model, kako će to izgledati primenom kriterijuma iz tog novog zakona o finansiranju lokalnih zajednica, koje ćemo mi ovde u Skupštini usvojiti. I iz kojih ćemo drugih sredstava, subvencija, podsticaja, kredita itd. omogućiti da nadomestimo ono što se i primenom tog novog zakona o lokalnim zajednicama, odnosno o njihovom finansiranju ne može pomoći tim lokalnim zajednicama. Sada nekoliko rečenica o zakonima koji su važni, a u vezi su sa ovim zakonom. Jesmo, doneli smo Zakon o javnom dugu, omogućili lokalnim zajednicama da se zadužuju, da bi gradile objekte i infrastrukture i da bi time upošljavale to radno-sposobno, a nezaposleno stanovništvo na području tih opština, da bi gradile objekte koji su od interesa i značaja za kvalitetniji život tih građana. Ali, danas lokalne skupštine imaju taj problem da ne mogu efikasno i brzo da ulaze u te poslove, jer ne raspolažu odgovarajućom imovinom na koju bi mogli da daju hipoteku ili založno pravo da bi koristili te kredite. Zato je neophodan zakon o imovini lokalne samouprave. Ne zakon koji će biti predložen od Stalne konferencije gradova ili grupe poslanika, nego zakon koji će biti predložen od strane Vlade, koja će imati pre svega na umu celinu problema u okviru imovine lokalne zajednice i ovog takozvanog regionalnog ravnomernog razvoja za koji se mi zalažemo. Kada pomenem tu reč regionalni ravnomerni razvoj, onda neizostavno i zakon o imovini, i zakon o finansiranju lokalnih zajednica mora da prati i zakon o regionalnu razvoju. Mora da prati, i besmisleno je, čini mi se, to moramo u paketu da razmotrimo na jednoj sednici Skupštine: zakon o imovini, zakon o finansiranju lokalnih zajednica i zakon o ravnomernom ili regionalnom razvoju tih lokalnih zajednica i Srbije kao celine. Tek tada možemo razumeti kako ćemo mi u budućnosti finansirati određene funkcije i aktivnosti lokalnih zajednica u pojedinim sredinama, odnosno u svim sredinama i gradovima širom Srbije. Ovde je u jedno članu zaprećeno lokalnim zajednicama da će im biti uskraćena sredstva ukoliko ne budu obezbedile potrebne iznose u svojim budžetima za finansiranje određenih funkcija u oblasti obrazovanja. Koliko razumem, tu se radi o materijalnim troškovima i to jeste teret lokalnih zajednica. Plate, zarade zaposlenih i pomoćnog osoblja su deo troškova koji se finansira iz republičkog budžeta. Ali, i tu nije ista priča za sve opštine. Razume se da grad Beograd mora i može da izvršava te obaveze u celosti. Postoje siromašne opštine, mislim preko 30 njih, možda u ovom trenutku i preko 50, koje će imati i te kako veliki problem da iz svojih budžeta izdvaja sredstva koja će omogućiti finansiranje tih takozvanih materijalnih troškova u obrazovanju. Nije mala pretnja kada se preti da ta transferna sredstva mogu biti uskraćena ukoliko lokalna skupština nije uradila to što je po zakonu i po dogovoru ministra Dinkića i Vuksanovića pripada kao obaveza. Ovde je rečeno takođe da su prihodi od imovine izvorni prihodi lokalnih skupština, ali pogledajte, 17 milijardi dinara u ukupno 112 milijardi dinara javne potrošnje koja se ostvaruje preko lokalnih zajednica pripada porezu na imovinu. Šta to znači?Taj porez nije dovoljno izdašan, i još gore, u siromašnim opštinama vrednost imovine je i te kako manja nego u bogatim sredinama. Kada ubirate porez na imovinu, koja je malog značaja ili male vrednosti, vi onda imate imale prihode u budžetu, imate dvostruku muku. Vama pripada imovina, ali po osnovu te imovine ne možete da ostvarite prihode koji bi nadomestili manjak transfernih sredstava ili nekih drugih sredstava koja će se usmeravati za određene aktivnosti lokalnih zajednica. Jeste opšta tendencija u Srbiji i to je dobar znak da će većina lokalnih skupština ovih dana, a najdalje do 20. decembra, doneti budžete koji će biti više razvojno orijentisani u odnosu na 2005. godinu. One će u sebi uključivati i one aktivnosti koje se tiču izgradnje infrastrukturnih i kapitalnih objekata. Ali, ne smete zaboraviti da svi mi planiramo te svoje lokalne budžete, između ostalog, planiraju se i prihodi po osnovu zaduženja, a ne po osnovu realnih prihoda koje ćemo ostvariti u svom budžetu po ove tri stavke, porez na zarade, učešće u porezu na zarade 40%, porez na imovinu i transferna sredstva. Kada je u pitanju zakon o imovini, skrećem pažnju predlagačima da ćemo tu imati prilično praktičnih problema. Molim vas, 1995. godine iz poznatih razloga bilo je jednostavno jednom zakonskom odredbom preneti svu imovinu koja se nalazi na području pojedinih opština na državu, odnosno na Republiku Srbiju. Mi sada ne možemo u kontrasmeru da idemo tako što ćemo povući jedan jedini potez i reći da se ovo vraća. Zašto ne možemo? Zato što moramo pre svega da popišemo tu imovinu, da vidimo koja je to imovina, koja je vrednost te imovine, ko su prethodni vlasnici, kome ta imovina suštinski pripada i kako je ta imovina finansirana. Podvlačim reč finansirana. Nekada je finansirana sredstvima države, nekada sredstvima lokalne zajednice, ali nekada sredstvima građana koji žive na području određene mesne zajednice ili opštine putem samodoprinosa, pa su na taj način izgrađene stotine kilometara vodovoda, kanalizacije, gasovoda, toplovoda, čega ne, domova kulture. A ovim predlogom zakona koji smo imali u proceduri, pa na sreću skinuli iz postupka hitnog, imamo predviđeno pravo lokalnih skupština da otuđe ta sredstva i tu imovinu, a nije regulisano ovo prethodno pitanje ko će biti i kako će biti obeštećen i hoće li građani koji su plaćali samodoprinos, počev od struje, puta, kanalizacije, vodovoda, telefonizacije, moći da dobiju zauzvrat nešto drugo. Ako im nećemo moći lično vratiti novac, onda ćemo moći na području određene mesne zajednice, recimo dom kulture, o kome sada niko ne brine zato što je u državnom vlasništvu, propada, opštine nemaju u budžetima sredstava da te domove renoviraju, Republika nema u svom budžetu nameru da te domove renovira, građani žive pored doma koji ne mogu da koriste, krovovi propadaju, prokišnjavaju itd, a gradili su ga iz samodoprinosa. Ovde se mora delikatno, kompleksno ući u čitav problem i napraviti paket zakona. Ponoviću na samom kraju: zakon o finansiranju lokalne zajednice, zakon o regionalnom razvoju i zakon o imovini lokalnih zajednica. Tako jedino možemo steći pravu sliku o tome gde smo mi i kuda idemo u ovom pravcu. I, razume se, da sve to što bude bilo u zakonima definisano, kada se bude radio budžet za 2007. godinu, ugraditi kao odgovarajuće budžetske stavke u određenim razdelima i time eventualno neutralisati i slabosti tako predloženih zakona, jer ne postoji idealno rešenje za ovaj problem. Sve u svemu, mi ćemo da prihvatimo ovaj zakon sa ovim obrazloženjem, ali je 2006. definitivno poslednja godina koja se može nazvati prelaznom godinom. Mi ovde imamo rok za lokalne skupštine i samo zbog toga na tome jako insistiram, ne ulazim uopšte u visinu sredstava koje su lokalne skupštine dobile, jer nikome nije dovoljno. Sasvim sam siguran da je normalno da su predsednici gradova ili opština kada su pravili kriterijume imali dobru nameru, a kada su videli da su se zeznuli sami, izvinjavam se na ovom izrazu, onda su rekli, ne, to ne važi, nemojte molim vas to, jer zamislite, kao predsednik opštine predložio sam kriterijume koji mi daju manje nego što sam do sada dobijao. To znači da oni nisu dobri predlagači, a mogu reći da nisu ni ovlašćeni predlagači, i to treba da radi neko ko zna taj posao. A taj posao znaju nadležna ministarstva, stručni ljudi i ova Narodna skupština tako mora i da dobije kvalitetne predloge. Pošto je rok lokalnim skupštinama da donesu budžete do 20-tog, mi nemamo vremena da ovu priču odlažemo sa stanovišta usvajanja, osim nekih amandmana koje je verovatno moguće prihvatiti, ali svakako ne smemo da dozvolimo da i ubuduće imamo samo linearno povećanje sredstava bez primene ovih kriterijuma o kojima sam govorio. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Sava Urošević, ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred ovim sazivom je treći Predlog zakona o transfernim sredstvima lokalnim samoupravama. Model je isti kao prošle godine, ali bih, obzirom na jedan trend koji je primetan u našoj zemlji, malo se vratio na model zakona koji je bio za 2004. godinu i naveo prednosti ovakvog jednog modela zakona u odnosu na 2004. godinu, odnosno iz toga mogu da se uoče već prvi momenti oko decentralizacije finansiranja lokalne samouprave, jer sredstva koja su transferna ili koja se izdvajaju po udelu u porezu na dohodak građana uvećavaju ukupna transferna sredstva lokalnim samoupravama. Poslednjih godina u Srbiji imamo veći rast plata nego društvenog proizvoda. Samim tim je dobra stvar što u finansiranju lokalnih samouprava više učestvuju plate kao osnova, nego porez na promet koji je bio do 2004. godine jedna od komponenata i u 2004. godini je bio korektivni faktor. Da to potkrepim i brojkama. U 2004. godini lokalnim samoupravama se vraćalo praktično 4,2% od ukupno isplaćenih plata, odnosno 30% od 14%, što je porez, to je 4,2%. U ovoj godini odredbom zakona da se lokalnim samoupravama vraća 40% od poreza na dohodak građana, to je 5,6%. Znači, mi tu već imamo jedno povećanje i u brojkama, a obzirom na činjenicu, koju sam već istakao, da plate rastu brže od domaćeg proizvoda, onda možemo da zaključimo da je i ovo jedan boljitak u korist lokalnih samouprava. Iz podataka datih u obrazloženju zakona možemo da vidimo da su sredstva koja se vraćaju sa republičkog nivoa lokalnim samoupravama negde u proseku – mada uvek kažem da prosek nekada bude dobar, a nekada ne, i mi za prosek znamo priču o dedi i unuku i znamo koliko on može da nas zavede – jeste 46,3% sredstava, ostvaruju se u budžetima lokalnih samouprava, to su sredstva koja se vraćaju sa nivoa Republike, i to je 14%, toliko je vezano za transferna sredstva i razlika do 46% su sredstva koja su vezana za procenat učešća u porezu na dohodak građana. Značajna stavka u prihodima lokalne samouprave je i porez na imovinu, pa bih hteo da i o tome nešto kažem. Malopre je kolega, prethodni govornik rekao da taj porez nije dovoljno izdašan. Ako je 14% učešće transfernih sredstava, onda je otprilike 15,5% učešće poreza na imovinu. Tačno je da nije dovoljno izdašan, ali postoje rezerve za lokalne samouprave i u toj poziciji, jer to je izvorni prihod lokalnih samouprava. Ubeđen sam da imovina na nivou lokalnih samouprava nije dovoljno dobro evidentirana i postoje pozitivni primeri nekih lokalnih samouprava koje su samoinicijativno krenule u popis imovine da bi time povećale osnov na koji se primenjuje porez na imovinu. Sve u svemu, ono što je po mom mišljenju jako pozitivno jeste da je ovakav predlog zakona rezultat jedne saradnje između korisnika tih sredstava, odnosno Stalne konferencije gradova i opština Srbije, i da je ovaj nivo sredstava nastao kao rezultat dogovora između Ministarstva i predstavnika korisnika tih sredstava, što se prvi put dešava, mislim i u istoriji srpskog parlamentarizma, a siguran sam u poslednje tri godine otkako ovaj saziv usvaja ovaj tip zakona. Ono što je posebno pozitivno, to je nešto što će se desiti u budućnosti, o čemu nas je gospodin ministar izvestio, a to je da će sredstva za transfer lokalnim samoupravama biti definisana procentom učešća u domaćem društvenom proizvodu i da će biti donet poseban zakon koji će sadržati prave kriterijume za transfer sredstava lokalnim samoupravama. Pošto nisam imao eksplicitne kriterijume kako su ta transferna sredstva ovog puta dodeljivana, probao sam da napravim jednu svoju analizu vezano za transferna sredstva u odnosu na broj stanovnika i pokazalo se da po glavi stanovnika najveća sredstva dobijaju najnerazvijenije i najmanje opštine. Ima i nekih iskakanja, ali je opšti trend dobar i to je ono na čemu insistiram i to je ono što sigurno može da se kaže da transferna sredstva pomažu tom ujednačenom regionalnom razvoju. Jer siromašnijim opštinama, koje prikupljaju manje izvornih prihoda, transferna sredstva dopunjavaju budžet. Imamo situacije gde u manje razvijenim opštinama transferna sredstva iznose i 50% od ukupnog budžeta, dok kod većih gradova je to učešće transfernih sredstava značajno manje u procentualnom iznosu. Vrlo značajan momenat u ovom zakonu je i obaveza da lokalne samouprave obezbede sredstva za finansiranje budžetskih korisnika koja im pripadaju po zakonu, a u prvom redu tu se misli na prosvetu, odnosno na osnovno obrazovanje, i dobro je to što je ograničen rast bruto plata na nivou lokalne samouprave. Plate, kao što je svima vama poznato, neće moći da porastu više od 9% u 2006. godini u odnosu na platu za septembar mesec 2005. godine. Sam broj prijavljenih govornika i način kako ova rasprava prolazi u Skupštini, pokazuje da je ovo, treća godina kako donosimo, i najmirnija godina, znači da smo ovim predlogom zakona skoro došli do nekog, da ga tako nazovem, ravnotežnog stanja između zahteva lokalnih samouprava, jer uvek traže više sredstava, i Ministarstva finansija koje gleda da to bude na optimalnom nivou, tako da će poslanici G17 plus glasati za ovaj zakon, a pozivam i ostale kolege poslanike iz drugih poslaničkih grupa da podrže ovakav predlog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele su poslaničke grupe: SRS, DSS, SPS i NS i samostalni poslanici 9+9. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo, pre nego što pokušam da kažem nešto i o Predlogu zakona o raspodeli transfernih sredstava, dozvolite samo da se samo osvrnem na nešto što naizgled, a naglašavam naizgled, nije baš u bliskoj vezi sa ovom tačkom koja je na dnevnom redu, a iz onoga što budem pričao videćete da je zaista u veoma tesnoj vezi. Gotovo nezapaženo u medijima, pa i na tzv. nacionalnoj televiziji, prošlo je izjašnjavanje građana Niša o poverenju Smiljku Kostiću. Zašto mislim da je ovo u tesnoj vezi sa ovim o čemu pričam? Pre dva meseca su odavde iz ovih skupštinskih klupa izašli poslanici DS, pošto su, pretpostavljam, kaparisali poslanike i smatrali da će imati potrebnu većinu da obore Vladu i da izazovu prevremene parlamentarne izbore, i to u trenutku i kada se Srbija i nacija bore za očuvanje integriteta države i praktično naše budućnosti. To ne bi bilo ništa slučajno, to smo već čuli za ovom govornicom, da najglasniji u zagovaranju prevremenih izbora upravo nisu bili sateliti DS, oni koji predstavljaju nekih 0,0 i nešto biračkog tela, i upravo su se pozivali da ovaj sastav pregovaračkog tima ne uživa poverenje naroda, da se promenila izborna volja naroda od 2003. godine, od zadnjih parlamentarnih izbora. Međutim, izborna volja naroda u Nišu je potvrdila da mešetarenjem, da politikom lične koristi, medijskom halabukom ne može se ništa postići u ovoj državi. Narod se poprilično opismenio u ovih 15 godina i video je kroz šta je sve prošao. Smatram da je ovo što se desilo u Nišu najbolji pokazatelj da i ova vlada i gospodin Smiljko Kostić, kao kandidat Nove Srbije, uživaju poverenje građana, a što je pokazao referendum gde je on dobio i više nego što je dobio prilikom izbora. Zašto je to baš tako nije slučajno, a malopre smo čuli i pohvale na račun gospodina Velimira Ilića, kao ministra za kapitalne investicije. Vidi to Srbija. Moram da kažem da su poslanici Nove Srbije u ovom domu jedina poslanička grupa, koja, da kucnem u drvo, kao ona reklama, nikakvih potresa nije imala, niti je uzimala poslanike, niti je imala prebege. Zaista mislim da je to ono što građani znaju da procene, i na kraju krajeva, da znaju ko odlučuje o njihovoj sudbini. Verujte, ove pare, ma kolike one bile, ovaj iznos transfernih sredstava takođe ulazi u ono što je obaveza čelnih ljudi u opštinama i građani to gledaju. Toliko što se tiče krajnje skromne pažnje koju su mediji poklonili, a ne daj bože da je bio obrnut rezultat, i ovde ispred hodnika imali ste prilike da vidite i, naravno, za ovom skupštinskom govornicom, a već u medijima da ne pričam. Šta reći o ovom Predlogu zakona? Naravno, da se ne bih ponavljao, praktično je identičan, uz to linearno povećanje, onom koji važi i u ovoj godini i lokalne samouprave su i uživale ta skromna sredstva. Nije imalo smisla podneti neki amandman. Koliko se sećam, na izborima Srbija je bila jedna izborna jedinica, dakle, i ja i vi smo poslanici u celoj Srbiji i moramo se starati o interesu građana od Subotice do Kuršumlije, ili u mom Valjevu itd. Jedini način koji je bio moguć, praktično, da podnesem amandman, a to je da kažem, eto mom Valjevu umesto 138 miliona, a reći ću zbog čega, trebalo bi bar zaokružiti na 200 miliona, bio bi onaj manir hajdučije. Prošle godine, oni malo iskusniji su uspeli ponešto da izvuku sredstava za svoje opštine, ali onda smo morali da obrazložimo kome bi to skinuli. Obično je Beograd bio na udaru zbog one, u narodu našem, Srbija radi Beograd se gradi, a to je, priznaćete, ipak iza nas. Ne bih rekao da se to može sada primeniti, ta poslovica. Što se tiče Valjeva, zaista, pa i opština koje su u Kolubarskom regionu, one imaju krajnje skromne budžete. Valjevo je tek projektovalo budžet da pređe jednu milijardu planira se u stvari negde u 2008. godini. Zbog čega? Možemo govoriti o sposobnosti onih koji su bili pre, o sposobnosti onih koji danas upravljaju tom opštinom, ali nasleđe je takvo koje ti diktira i ponašanje. Primarni izvori budžeta znamo da su porezi i znamo da su doprinosi, odnosno takse, a nažalost Valjevo jeste jedan od gradova u kome ima više od 10.000 nezaposlenih, a i onih koji fiktivno se vode da su zaposleni, a mesecima ili čak koju godinu ne primaju platu. Naravno, nema velikih investicija, pa to mogu da stavim ovako kao minus sadašnjoj aktuelnoj vlasti. Ali, vidite, pre godinu dana, negde kao labudova pesma bivše te DOS-ovske vlasti kaže, "Gorenje" ima veliku investiciju u Valjevu i otvara pogon itd. i onda je napravljen ugovor i dodeljena je lokacija. Šta se ispostavilo? Za tu lokaciju potrebno je više od 30 miliona da bi se komunalno opremila, a što je jedna stvar ostala kao miraz sadašnjoj vlasti. Imovinsko-pravni odnosi potpuno su neregulisani, gotovo pola hektara ne pripada opštini Valjevo, pripada Železnici Srbije. To je jedan manir bio i onih pre DOS-a, pa i za vreme DOS-a, ali vruć krompir koji mnogi od vas imaju, pošto znam da ima predsednika opština iz različitih krajeva Srbije, ne vredi kukati i jadati se šta je bilo pre, treba se prilagoditi onom što je trenutno. To trenutno primorava opštinsku vlast i da se zaduži da bi mogla pojedine stavke da ispuni. Čuli smo da je velika obaveza prema predškolskom, osnovnom, srednjem obrazovanju. Naravno, svi smo glasali za to i to je onaj član 143. Zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, a koji podrazumeva ne samo one dotacije što se tiče investicija, nego i stručno usavršavanje, putne troškove, takmičenja republička itd. Sve je to velika obaveza za siromašnu opštinu, a naravno i što se tiče onoga što je ostalo iz prethodnog perioda, čini mi se da mogu taj izraz da upotrebim, ma kako izgledao rogobatan, prezaposlenost ili prebukiranost u samoj opštini. Kažem, vruć krompir je ostao, oko trista ljudi je bilo zaposleno, a imajući na umu koliko su druge opštine imale zaposlenih u opštinskoj upravi, poput Užica, Kraljeva, to je za nekih 50% više. Dolazite u nezahvalnu situaciju da, s jedne strane, morate d vodite računa o restrikciji i da se opružate prema guberu, a s druge strane da izazivate i animoznost javnosti, pa, bože, mi smo ih zaposlili i sada ih vi otpuštate. Sve su to vrlo komplikovane stvari i zbog toga mislim da, kao prelazna godina ili godina u kojoj ćemo pratiti primene ovih započetih zakonskih i reformskih mera, da je to dovoljan, tako da kažem, argument zbog čega će poslanici Nove Srbije glasati za Predlog ovog zakona, ali koji obavezuje sve, pre svega ljude koji vrše vlast u tim opštinama, da se krajnje štedljivo i pošteno odnose prema svakom dinaru. Zato kažem da ima veze ova prethodna priča o referendumu u Nišu sa ovim što sam sada rekao. Na kraju, Zakon o imovini lokalne samouprave; hoću da verujem da Vlada ima bolji predlog zbog čega nije danas uvršten u dnevni red po hitnom postupku, jer je činjenica da su velike pare, u poslednjih deset godina - preko milijardu i nešto evra, koliko se sećam, iz ovog predloga, ljudi koji se stručno bave time i, naravno, predstavnici Stalne konferencije gradova i opština, ustanovili. To jeste veliki problem i jeste veliki problem što opština ima na papiru, tako da kažem, svoju imovinu, zemljište, zgrade, lokale itd, a po onom Zakonu o imovini u državnoj svojini još uvek je praktično nedostupna. Na kraju, iskoristio bih priliku, jeste da ministar nije tu, ali da ga podsetim na jedno čvrsto obećanje na Odboru za finansije prilikom usvajanja Zakona o budžetu, a tiče se određenih subvencija, odnosno pomoći Direkciji za izgradnju i razvoj Kolubarskog okruga pogođenog zemljotresom, gde smo se dogovorili koliko je moguće povećanje sredstava, ili smanjenje, ili neka realna suma u 2006. godini, ali da će do kraja godine, u skladu sa mogućnostima, iz budžetskih rezervi biti nešto raspodeljeno. Zbog čega? Zato što se, prema postojećem načinu rada, značajan deo sredstava u ovim siromašnim opštinama - Ljigu, Osečini, pogotovu Mionici, koristi upravo za infrastrukturne objekte, objekte od društvenog značaja, zbog čega i smatram da će ova papirologija, a papirologija je prošla i Ministarstvo za kapitalne investicije, Ministarstvo finansija, imati povoljan ishod. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o sigurno jednom od najbitnijih i najznačajnijih predloga zakona koji direktno utiču na život građana Republike Srbije. Tim pre svaka rasprava i svaka diskusija treba da bude što sadržajnija, detaljnija, jer ovde treba jedni drugima da pogledamo u oči i da opravdamo ono što smo radili, ono što smo do sada učinili konkretno i ono što ćemo u budućnosti činiti. Iz tih razloga, ovaj predlog zakona o transferu sredstava sa nivoa budžeta Republike Srbije i učešću grada Beograda, gradova i opština u porezu na dohodak je primarni zakon. O njemu treba da se vodi žučna, detaljna i iscrpna polemika. Sve što budemo više diskutovali, sve ćemo više jedni drugima objasniti u čemu su problemi. Čim sagledamo te probleme, bićemo u mogućnosti da ih rešavamo. Danas raspravljamo o cifri koja iznosi 15,4 milijarde dinara, koja se sa nivoa budžeta Republike Srbije prenose putem transfera sredstava na nivo lokalnih samouprava, tačnije gradova, grada Beograda i opština. U javnosti se želi prikazati jedna nerealna slika da je uvećanje sredstava u odnosu na lokalne samouprave, odnosno na opštine - 19,9 i zaokružuje se na 20 posto, i to možemo da prihvatimo, a da je povećanje u odnosu na grad Beograd i ostale gradove to u nivou od četiri posto. Kada realno uzmemo život i realno stanje u Srbiji, moramo priznati činjenicu da ovo ne znači apsolutno ikakvo poboljšanje u životu naših sredina, naših opština, grada Beograda i gradova. Evo zbog čega. Ako uzmemo da je ovo povećanje 19,9 posto u odnosu na prethodna transferna sredstva, moramo u ovu računicu ukalkulisati onu inflaciju sa kojom već statistika izlazi, a to je 17,5, 17,6 ili 17,8 posto, zavisno od izvora koji to prikazuju. Ako imamo na umu da je inflacija, realno iskazana statistikom, 17,5, onda moramo reći da u stvarnom životu to se kreće oko 25 posto. Zbog toga je Ministarstvo finansija ovde izašlo sa nekom srednjom vrednošću, a to je negde oko 20 posto, da bi mogla da se brani i jedna i druga strana. Ali, smatram da jedni drugima ovde moramo reći istinu. Takođe, moram da priznam da u svemu ovome što se ovim zakonom predviđa jeste jako problematično, kriterijumi mogu biti i ovakvi i onakvi, ali moramo da saopštimo jedni drugima da nismo dovoljno analizirali i da neko nije poštovao obećanje koje je dao. Ako se sećate, kada smo prošli put raspravljali o zakonu o transferima i transfernim sredstvima, bilo je obećano da nakon prve kvartalne isplate u 2005. godini svi ćemo sesti, voditi raspravu, dogovoriti se i izvršiti određene izmene u odnosu na drugi, treći i četvrti kvartal. Od toga nije bilo apsolutno ništa. Moram da podsetim da su to predstavnici nadležnog ministarstva to nama obećali za ovom govornicom. Dakle, neko nije poštovao ono što smo se dogovorili. Da smo to tada uradili, zasigurno bi danas bilo manje problema i danas bi bilo manje osporavano šta je to sve kriterijum za transfer ovih sredstava. Ako realno uzmemo, a to je činjenica, da osnov ovog zakona leži u Zakonu o lokalnoj samoupravi, onda u tom zakonu moramo potražiti, i to u članu 77. stav 2. i 92. stav 2, razloge o kojima ovde možemo da govorimo. To su kriterijumi, u tim članovima, kaolex specialis-u određeni za ovaj lex generalis. Izvodio sam određenu statistiku i određene proračune i uzimao sve varijante, i ni u jednoj mogućoj varijanti, gledajući na odredbe čl. 77. i 92. Zakona o lokalnoj samoupravi, ova matematika se ne uklapa. Konsultovao sam stručnjake koji o ovome mogu argumentovano nešto da kažu, ni njima nije jasno šta je osnovni kriterijum za raspodelu ovih sredstava. Na kraju, izvodimo zaključak da je u pitanju jedan politički kriterijum, dakle, ne ekonomski kriterijum. Osnova ovog predloga nije ekonomija, nije realan život u Srbiji, nije socijalna politika o kojoj ovde govorimo, nije zdravstvena politika, nije obrazovna politika, nego je ovde ona klasična, suvoparna politika, da ostanemo na vlasti što duže i da nas eventualno opozicija ne dovede u pitanje i ne smeni. Smatram da o ovome ne treba više govoriti, jer će činjenice pokazati da sam danas bio u pravu, kao što sam bio u pravu i kada smo osporavali Zakon o lokalnoj samoupravi, kao što sam bio u pravu i kao što je SRS bila u pravu u celosti kada je govorila da i ti tamo kriterijumi, koji su navedeni, nisu adekvatni. Sada možete da zamislite, ako ono što smo već doneli kao zakonski i lex specialis propis nismo poštovali u svemu ovome. Šta će biti u budućnosti sa Srbijom? Realno gledano, Srbija ovog momenta ne funkcioniše. To moram javno da kažem. Žao mi je da su lokalne samouprave zaista dovedene u pitanje zbog izbornih zakona i zbog onog Zakona o lokalnoj samoupravi. Ako pogledamo tu činjenicu i činjenicu kako se lokalne samouprave finansiraju, kakvi su budžeti, kako se planira, to će možda stvoriti jednu lažnu sliku. Mogu da vam kažem da ma kolika sredstva ovde bila, stav SRS je takav da se mi nećemo buniti kome je dopalo više, a kome je manje. Generalno ukazujemo na ono što sam rekao, a to je da kriterijumi nisu dobri. Stav građanstva, stav onih koji realno žive u ovoj državi, jeste da su ovo vrlo mala sredstva - 15,4 milijarde na sve lokalne zajednice. Zaista premalo. S druge strane, moram da kažem i činjenicu da sam u opštini Požega vodio računa i trudio se da svaki dinar na adekvatan način utrošim i da, shodno nameni tih budžetskih sredstava, do kraja dovedem. Žao mi je što ministar nije ovde, pripremio sam mu i dokumentaciju. Niko sa nivoa Republike Srbije nije došao da vidi kako ja i moji saradnici raspoređujemo budžet, za šta se troši novac, u šta smo to utrošili, šta planiramo itd. Evo, javno pozivam da se sretnemo i da o tome pričamo, a danas ću i pružiti dokaze. U 2004. godini budžet opštine Požega bio je planiran negde na 205 miliona dinara. Do 9. oktobra 2004, kada sam došao i preuzeo funkciju predsednika opštine, bilo je realizovano 63% budžeta. Naravno, do kraja godine izašlo se na 91 - 92%. Sada bih nešto rekao o transfernim sredstvima prema opštini Požega u 2005. godini. Prema prethodnom zakonu, mi smo dobili 39 miliona, što u odnosu na porez na promet koji smo imali od 65 miliona, zaista je malo. Kada dodamo ono povećanje od 10% u odnosu na sredstva od prihoda na zarade, gledam da izvedem računicu da to bude oko 12 do 15 miliona oštećenja u korist Republike, a na štetu lokalne zajednice. Dakle, to su sredstva na nivou 2005. godine. Jako porazno i jako pogubno. Nismo se približili. Da smo bar imali približno onoga što smo ostvarivali u 2004. godini, mogao bih da razumem. Sa druge strane, govorim da je ovim predlogom povećano za 19,9%. To je konkretno za opštinu Požegu 47 i nešto malo više miliona. Moram da naglasim činjenicu da oni koji su operativno zaduženi za realizaciju ovog budžeta moraju najviše da budu zamišljeni, pre svega, zbog odredbi koje su u ovaj zakon o transferu sredstava ubačene, a to je da mi moramo poštovati onaj član 19. Zakona o budžetu Republike Srbije koji određuje plate u upravama. Evo, pitam ovde i pozivam javno sve gradonačelnike i sve predsednike opština - da li smeju da kažu radnicima uprave kolike će im plate biti u 2006. godini. Uvećanje od 9% u odnosu na septembarsku zaradu koja je isplaćena narednog meseca - oktobra meseca, jeste nešto što mi ne možemo da opravdamo. Verujte da mene mrzi da izađem na hodnik iz svoje kancelarije i da se susretnem sa radnicima koji obavljaju svoje funkcije. To je katastrofa. Možemo mi da kažemo da je to neki prethodni zakon, da smo se o tome već izjašnjavali, ali taj zakon je direktno ovde pomenut. Preti nam se ukoliko se mi na neki način "snađemo" i obezbedimo neka dodatna sredstva, da to radnicima ne smemo isplatiti. Sada vam poručujem da ćemo oko toga imati i te kakve probleme. Dakle, svi u Srbiji su svesni da je inflacija dvocifrena i da će inflacija biti sigurno dvocifrena i u narednoj godini. Zašto se mi unapred ograđujemo da to mora biti 9% u odnosu na septembarsku platu? Nema opravdanja, niti ću se kome pravdati, ali ćemo zato verovatno svi ovde doći u priliku da taj zakonski tekst menjamo i da se na neki način mi ovde snađemo da tu odredbu člana 19. Zakona o budžetu menjamo. Nema razloga da vam ne pokažem da sam izveo, to ću dati predstavnicima Ministarstva, i priliv sredstava na budžetu opštine Požega, i stanje trezora, i da sam to uradio zajedno sa svojim najbližim saradnicima, i da sam planirao budžet na 176 miliona dinara, naravno, računajući i onaj iznos od 39 utransferu iz prošle godine. Kroz dva ili tri rebalansa, izašli smo na 219 miliona. To je za 24% više od planiranog budžeta. Alio, kada odbijem onu realnu inflaciju koja je oko 25%, to je isto. Zato sam rekao da Srbija tapka u mestu. Mi se vrtimo jedni oko drugih i vrtimo se sami oko sebe. U ovom momentu spreman sam da pružim i dokaze da je opština Požega prema svim budžetskim korisnicima koji se pominju u ovom predlogu zakona u stopostotnom procentu izvršila svoje obaveze, a imamo obrazovanje, i to pet škola, tri srednje i dve osnovne škole. Tu su mi dokazi. Originale ću predati, ali ću zamoliti i da predam uvaženom ministru na CD-u kompletno poslovanje opštine Požega u 2005. godini. Vidi se svako poslovanje, svaki dinar gde je otišao i šta je sve urađeno. Ovde je i šifra, tako da možete ući u ovaj program i sagledati sve ovo o čemu sam pričao. Još jedna stvar, spreman sam da ovo putem određenih donatora uvrstimo da svakom građaninu i eventualno političkoj stranci bude dostupno. Dakle, dnevno ažuriranje podataka, šta, kako i na koji način. Ovo radim upravo zbog toga što su mnogi osporavali članove SRS koji su dobili glasove naroda da budu predsednici, što su govorili da će biti ovako ili onako. Ne, izvolite, draga gospodo, predajem ova dokumenta i pozivam vas kao drage goste u opštinu Požega da se u sve ovo uverite. Kada sam govorio o transferu sredstava sa nivoa opštine Požega prema obrazovanju i rekao da imam dokaze da smo sto posto izmirili sve što su zahtevali, to sam govorio ne zbog toga da putem amandmana tražim veća sredstva, nego da vas zamolim i da kažem da Osnovna škola "Petar Leković", koja nosi ime prvog narodnog heroja, prokišnjava i da će to biti ogromna investicija za opštinu Požega u 2006. godini. Ukoliko ste u mogućnosti i ukoliko ozbiljno shvatate ovu diskusiju, pomozite. Amandman nećemo podnositi, jer to je generalni stav SRS. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Stevica Deđanski.
Poštovane kolege narodni poslanici, potrebno je danas razgovarati sa mnogo više argumenata o ovom zakonu, s obzirom da je reč o vrlo važnom zakonu, pogotovo sa stanovišta lokalnih samouprava. Naime, transferna sredstva čine značajan obim ukupnih sredstava u životu svake lokalne samouprave. Mi smo u obrazloženju ovog zakona videli da je prosek transfernih sredstava u odnosu na ukupna sredstva kojima raspolažu lokalne samouprave oko 14%. Takođe znamo da transferna sredstva u nekim lokalnim samoupravama čine 20, 30, 40, pa negde i 50% ukupnih sredstava. Utoliko je značajnije da se o tim sredstvima razgovara i o zakonu generalno razgovara. Lokalna samouprava je veoma važna za život ljudi. To je onaj prvi i osnovni nivo na kome se građani upoznaju sa funkcionisanjem države i u odnosu kako lokalna samouprava funkcioniše, suštinski, oni i opredeljuju svoj stav i prema državi u kojoj žive. Moram na početku da kažem da Vlada zaslužuje kritiku što nije napravila kriterijume, a obećala je, jer i prošle godine je prilikom usvajanja sličnog predloga zakona bilo konstatovano u raspravi da kriterijumi nisu odgovarajući, da je potrebno prići izradi novih kriterijuma i to nije urađeno. Ako je to konstatovano prošle godine, bilo je sasvim dovoljno vremena da se naprave novi kriterijumi, da se uvaže realnosti u Srbiji, situacija u pojedinim opštinama i naravno da se ti kriterijumi izrade i da se na osnovu tih kriterijuma pripremi novi predlog zakona. Ovaj predlog zakona to ne sadrži i mislim da je to loše. Samo linearno povećanje sredstava za 20% će zadržati te nepravilnosti koje su konstatovane i prošle godine i objektivno će opštine dovesti u situaciju da se snalaze, ako uopšte mogu da se snađu. Ovo ne govorim za sve opštine, jer naravno neke opštine i ne koriste sredstva koja dobiju na način na koji bi trebalo, jer pomenuto je da će opštine dobijati 19% više sredstava transfernih, grad Beograda 4%. Naravno, za potrebe Beograđana to je jako malo, a za potrebe onih koji upravljaju Beogradom to je i suviše više nego što im treba, jer nesporno je da Grad Beograd raspolaže ogromnim finansijskim sredstvima za naše uslove. Tu mislim na čelnike Demokratske stranke, na gradonačelnika, s obzirom da je on postao vrhovni gospodar svega u Beogradu i samostalno odlučuje o trošenju sredstava, i to se radi na jedan način koji apsolutno nije za Beograđane nešto što treba i nešto što mi poslanici, koji se interesujemo za život Beograda i Beograđana, treba da osudimo. Naime, bili smo svedoci da je proteklih nekoliko godina praktično Beograd podeljen na opštine prvog i drugog reda. Mi popularno volimo da kažemo da postoje tri prstena, centralne gradske opštine, drugi prsten koji čine Palilula, Voždovac, Zvezdara, Čukarica, Novi Beograd i Zemun i tzv. treći prsten, to je sedam prigradskih opština, i apsolutno se može konstatovati da postoji situacija u gradu da su te prigradske opštine postale opštine drugog reda. Ako pogledate podatke, koji se koriste kao kriterijumi za raspodelu sredstava, površina, broja stanovnika, broja zaposlenih, eventualno neki problemi, imamo čudnu situaciju da, primera radi, sedam prigradskih opština po površini čine 65% površine Beograda. Kada je reč o broju stanovnika čine šestinu ukupnog broja građana Beograda, a kada je reč o obimu njihovih sredstava u odnosu na budžet grada Beograda, to iznosi svega 4%. Ako se još uporedi sa podatkom da je budžet grada Beograda 500 miliona evra, onda možete shvatiti kolika je suma na raspolaganju gradonačelniku i njegovoj ekipi, a pogotovo na koji način se to troši. Nekoliko kolega narodnih poslanika i ja prošle i ove godine koristili smo različite povode da upozorimo da se sredstva Beograda neracionalno troše, da su u pitanju neki projekti koji su megalomanskog karaktera, gde se ne može utvrditi koliko se novca troši, da je reč o klasičnom pranju para, jer kome bi razumnom čoveku palo na pamet da u centru grada pravi garažu, koja se nekoliko puta "otvara", prolongira se, gde ne možete uopšte utvrditi koliko se sredstava troši, a Beograd je inače generalno postao veoma uzak grad za broj vozila koja poseduje, zagađenost u centru grada je ionako velika i pravi se jedna garaža kao što je ispod Skupštine grada Beograda, gde se ionako velika gužva čini još većom, a ionako ekološka situacija pravi još gorom. Grad Beograd je odobrio izgradnju jednog poslovnog projekta u Rajićevoj ulici, na obodu Kalemegdana, čija je površina 48.000 metara kvadratnih. Primera radi, jedno fudbalsko igralište ima površinu, odnosno dimenzije 100 puta 60, znači osam fudbalskih igrališta. Poenta je poslovno-ugostiteljski objekat, gde će se opet sliti enormna količina svega i svačega, to za Beograd neće biti dobro. Ovo govorim iz razloga što su opštine, pogotovo ove opštine drugog kruga, Zemun, Novi Beograd, Čukarica, Zvezdara, Rakovica, Palilula, praktično ostavljene, a pogotovo ove prigradske, da se snalaze. Dok nekim od tih opština i uspeva da eventualno nešto sredstava uberu, zahvaljujući možda što se neke od njih pružaju u sam centar grada, kao Palilula, koja ima fantastično veliku površinu, ali dolazi do samog centra grada, jer počinje praktično na Zrenjaninskom putu, a ovde seže do Savezne skupštine, pa eventualno može preko poslovnog prostora, iznajmljivanja, i na drugi način da ubere jedan deo sredstava, a ove prigradske opštine su ostavljene same sebi. To traje već godinama unazad, da prigradske opštine praktično nisu u mogućnosti, sem onih namirenja opštih troškova, nisu u situaciji da naprave nijedan investicioni projekat ili da grad Beograd pomogne da se tu nešto radi. Praktično oko 900 miliona dinara je ostavljeno svim prigradskim opštinama da bi pokušale da učine nešto na svom razvoju, što je apsolutno nedovoljno. Za to vreme u centru grada, izneo sam podatak pre neki dan kada je bilo reči o strategiji za borbu protiv korupcije, kilometar gradskog puta košta, prema podacima Fonda za građevinsko zemljište Grada Beograda, dva miliona evra. Da li će ikada opština Grocka, sa 1000 kilometara puteva, ne po toj ceni, jer je to iluzija, da poboljša život građana opštine Grocka, sa sredstvima kojima raspolaže. Sigurno neće. I Beograd je nažalost primer nekih megalomanskih ambicija gradskih čelnika i verovatno delovanja urbanističke mafije, jer se nude projekti koji nisu potrebe Beograda, niti želje Beograđana, nego određene interesne i poslovne ambicije određenih ljudi, jer primera radi, most na Čukarici koji se pominje stalno se pomera njegovo ležište u odnosu na to kako se urbanistički plan pomera, a naravno rastu i troškovi. Malo ljudi zna da je, primera radi, za vodovod Makiš 2, već sada od kredita koji je dobijen za te potrebe, potrošeno 400.000 evra za razne konsultantske usluge, a kako će tek biti kada izgradnja toga počne, a izgradnja prema podacima koje mam kasni već tri godine. Znači, potrebno je unutar ovih brojeva koje sadrži Predlog zakona i sredstava koja su odvojena za pojedine opštine, potpuno sam ubeđen da će Grad Beograd ponovo zadržati neravnopravnost koju je uspostavio godinama pre, čak će SAD formalno imati osnov, reći će da su dobili povećanje sredstava transfernih samo 4% i tu ne može ništa da se uradi, i neće se ponovo uraditi ništa. Ovo pominjem iz razloga što postoji apsolutna potreba da se naprave kriterijumi koji će važiti za sve i da ti kriterijumi budu mnogo širi nego što su do sada, da bi se pojedinim opštinama, koje to nisu u situaciji, bilo voljom političkih moćnika u Beogradu, bilo na drugi način, pomoglo da dobiju više sredstava, onoliko koliko njihovi građani zaslužuju.
Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski, a neka se pripremi narodni poslanik Predrag Mijailović-Lune.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo ministar po svom ustaljenom običaju pobegao je. Mogu samo da dodam da se nadam da je pobegao iz zemlje to bi nam pomoglo svima da uspostavimo nešto i da neće skoro da se vrati, bilo bi bolje i za njega. Možda je otišao da obuče farmerke i neku majičicu da izađe ovde. Ovaj zakon je nastavak gospodinaDinkića i njegovog političkog voluntarizma i samovolje, koju sprovodi već duži vremenski period. Zakon o transfernim sredstvima tretira deo sredstava koje Republika transferiše lokalnim samoupravama i upotpunjuje lokalne budžete u skladu sa članom 77. stav 2. Zakona o lokalnoj samoupravii članom 99. istog zakona stav 2. Taj stav kaže: "Ukupan iznos transfernih sredstava iz stava 1. ovog člana utvrđen zakonom o budžetu Republike Srbije koji se raspodeljuje saglasno stavu 1. ovog člana, sastoji se iz dva dela - dela namenjenog za pokriće nedostajućih sredstava iz dela ustupljenih prihoda zbog izmene poreskih propisa i dela koji se raspodeljuje prema sledećim kriterijumima: 1) broj stanovnika; 2) broj odeljenja i broj objekata osnovnih i srednjih škola; 3) broj dece obuhvaćene društvenom brigom o deci i broj objekata društvene brige o deci; 4) status životne sredine; 5) stepen razvijenosti; 6) veličina teritorije jedinice lokalne samouprave. Srazmerni deo transfernih sredstava iz stava 1. ovog člana uplaćuje se jedinicama lokalne samouprave jednom ili više puta u toku meseca". Ovo je princip iz člana 99. i važio je za prošlu godinu, jer je postojalo usaglašavanje sa prethodnim zakonom o poreskom sistemu. On je takav kakav je bio do sada bio nakaradan, jer opštine koje su 2004. godine imale veće iskazane poreze na promet iz raznih razloga dobili su više transfernih sredstava. Ove opštine, koje zbog svoje proizvodne strukture sada imaju obavezu PDV-a, znatno više finansiraju opšte potrebe, ali im se ništa ne vraća i one sada znatno gube mogućnost finansiranja lokalnih potreba. Ipak, sam smisao ovog zakona je u onom drugom delu. Ova sredstva treba da koriste finansiranju javnih ustanova i infrastrukture u lokalnim samoupravama po pomenutim kriterijuma, od broja stanovnika do veličine teritorije. Ovim zakonom i indeksacijom svi kriterijumi su zanemareni, što smo čuli i od prethodnih izlagača. Prvi deo zakona u ovoj godini je besmislen, jer je to bio prelazni princip, a ovaj drugi deo je potpuno zanemaren. Nema nikakve veze ni kriterijum da opština, kao na primer Vršac, iz koje dolazim, sa 22 škole i 7.000 učenika, ima transferna sredstva kao opštine koje imaju pet škola i 1.000 učenika, da opština sa duplo manje stanovnika i sa sličnim stepenom razvoja ima duplo veći transfer, jer tamo su lokalne vlasti članovi G17 plus. Postavljam pitanje gde su javni kriterijumi kojima je ova raspodela vršena? Opština Vršac između ostalog izdvaja, iako nema obavezu, za održavanje tih škola i za održavanje zdravstvenog centra, veliki su iznosi koji su odvojeni, a transferna sredstva su više nego mizerna i zanemarena. Jasno je da, to se svi slažemo, razvijeni regioni treba da finansiraju manje razvijene, ali za Dinkićevu, ministrovu samovolju, za koju su komunističke, kako se nekada zvalo, uravnilovke i burazerska ekonomija naivni i to su dečiji planovi u odnosu na ovo što on sada radi. Ovde je isključivo kriterijum ko bolje stoji u očima ministra i ovo je šamar svim opštinama koje su iole razvijene, jer država ne želi da shvati da i oni imaju i veće potrebe i da njihov razvoj razvija i dalji budžetski potencijal Republike. Znači, pozivam gospodina ministra da da kriterijume i argumente za ovakav predlog transfera. Prvo, ne možemo da tražimo od njega, jer on nije tu. I mene bi bilo na njegovom mestu sramota i pobegao bih verovatno odavde, što je i on učinio, ali dosta više sa lažima. Provociraju nas ovde, lažu, misle da niko ne zna kako funkcioniše situacija. Potrebno je da pređemo u G17, pa da onda dobijemo neka sredstva za svoje opštine. Sram ih bilo.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović, a neka se pripremi narodni poslanik Tihomir Đuričić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, pred nama imamo zakon o transferu sredstava prema opštinama i ako ga analiziramo dobro i pogledamo i ako uzmemo kriterijume koji bi makar po meni trebalo da budu osnovni, broj stanovništva, površina opštine, kao i razvoj te teritorije ili opštine, vidimo da ipak ovoga puta nije urađeno do kraja ravnomerno i da kažemo pravično. Ako pogledam Zlatiborski okrug, koji je zadnjih 15 godina uvek bio oštećen, i ako 10 opština dobiju svega 480 miliona, u poređenju sa recimo Novim Sadom, gde ništa nije veći od Zlatiborskog okruga po broju stanovnika, a po teritoriji Zlatiborski okrug je jedno četiri-pet puta veći, znači duplo je više dobio Novi Sad. Beograd je dobio mnogo više, ako bi pogledali ove kriterijume i uzeli, Zlatiborski okrug bi trebalo da dobije negde oko jednu milijardu dinara. Sve su to stvari koje moraju da se uzmu u obzir. Moraju se uzeti u obzir da Beograd, Novi Sad i ovi gradovi, ostali gradovi, ali pre svega ova dva grada imaju najveći broj investicija, kako domaćih, tako i stranih. Sve su to razlozi zbog čega se mora jasno i brzo pristupiti onome što i sam ministar je uvideo u to, da moramo početi ravnomerno da raspoređujemo ova sredstva i da je neophodno što pre uraditi zakon o lokalnoj samoupravi i novi zakon o transferu sredstava, tako da ubuduće imamo jasne kriterijume i ovome se mora prići vrlo pažljivo. Zato smatram da jedino u stvari ohrabrujuće u ovom celom izlaganju jeste što će doći do novog zakona. To je sigurno i projekat Vlade Republike Srbije da se ravnomerno razvija Srbija. Nemam ništa protiv što Beograd, Novi Sad imaju toliko transfera, odnosno što imaju prihoda i investicija, ali zato u budućem zakonu o lokalnoj samoupravi i o transferu sredstava, koji se već najavljuju za 2007. godinu, moramo mnogo obazrivije uzimati svaki detalj. Tako da ukoliko to ne učinimo, onda ćemo Srbiju ćemo svesti samo na Beograd što se tiče investicija ili broja stanovnika. Zato još jedanput kažem da ovoga puta nije ravnomerno raspoređeno, to moramo da priznamo, to i priznaje ministar i priznaju svi, ali zato su, shvatajući taj problem Vlada i ministar, koliko sam shvatio, sigurno će ubrzati da po hitnom postupku donese se zakon o lokalnoj samoupravi i zakon o transferu sredstava. Zato DSS će sigurno glasati ovog puta za ovaj zakon, ali upozoravamo kao narodni poslanici iz krajeva odakle dolazimo da smo ovoga puta oštećeni.
Reč ima narodni poslanik Tihomir Đuričić, a neka se pripremi narodni poslanik Bojan Kekić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se da učestvujem delom u ovoj raspravi vezano za ovaj zakon o raspodeli budžetskih sredstava lokalnim samoupravama. Naravno, sa razlogom i da izrazim svoje nezadovoljstvo, jer sam jedan od predsednika ovih opština u Srbiji, dolazim iz opštine Kula, kao predsednik opštine. Kada je ova cifra od 49 miliona 304.000 deo sredstava za budžet opštine Kula, što čini jednu sedminu od ukupnih budžetskih sredstava, može se zaključiti da su to jako mala sredstva dobijena od Republike Srbije, s obzirom da je odredba ovde u ovom članu 6. Zakona o obrazovanju obavezala opštine i lokalnu samoupravu da obezbeđuju plate zaposlenima i tekuće troškove. Naime, u opštini Kula su plate isplaćene svim zaposlenim u obrazovanju, kao i lokalnoj samoupravi na vreme i to se čini do 5. u mesecu, i tu problema nije bilo. Međutim, kako ovde ovaj član zakona kaže - sredstva su ograničena, a ja ću pomenuti da na teritoriji opštine Kula je pokrenuta inicijativa za otvaranje dva odeljenja gimnazije, koje apsolutno nema na teritoriji opštine i kulska deca putuju u susednu opštinu da bi pohađala gimnaziju. Doduše ima gimnazija u Ruskom Krsturu na rusinskom jeziku i s obzirom da tamo ima 6.000 Rusina koji mogu da pohađaju nastavu u toj gimnaziji, srpska deca nisu u prilici da na rusinskom jeziku slušaju tu nastavu i da pohađaju. Pokrenuta je inicijativa, ali ovim zakonom jednostavno ćemo biti sprečeni da otvaramo i da razvijamo škole i školske ustanove. Naime, ministar ovde reče u svom izlaganju, više posla - više para. Sasvim je to logično, ali nije rekao kako je to ostvarivo. Nijednog momenta nije rekao na koji način to možemo da ostvarimo, ako je Zakon o budžetu Republike Srbije, koji je usvojen na prethodnoj sednici, ograničio sredstava za lične dohotke po opštinama. Slažem se sa činjenicom, više posla - više para, ko hoće da radi, ali koji ljudi treba da rade taj posao. Dakle, na koji način to može da se radi, ako mi nismo u mogućnosti da zaposlimo ili da formiramo neka nova odeljenja koja bi bila zadužena za neke oblasti. Ne znam na koji način, kako platiti te ljude, to ministar nije nikada pomenuo. Teorija je jedno, a praksa je drugo. Ako on kaže da 9% svega možemo podići platu zaposlenima u opštini, znači da je to neki minimum minimuma, kako onda mi možemo da formiramo neka odeljenja za razvoj opština, za razvoj poljoprivrede i već nije bitno čega. Kakav je to stimulans, dobro raditi u svojoj opštini i puniti državnu kasu, državni budžet, ako se to na ovaj način vraća opštinama. Mi smo, što je bilo u skladu sa mogućnostima naše opštine, uspeli da umanjimo te takse koje opština donosi u smislu stimulacije, otvaranja novih preduzeća, novih firmi i radnji, i na taj način izrazili dobru volju da tim ljudima omogućimo i stvorimo što bolje uslove kako bi oni otvarali te svoje firme, radnje ili već šta. Šta to nama vredi, mi otvaramo nove firme, pokušavamo da ih otvorimo, stimulišemo ljude da to rade, naravno, ti isti ljudi će postati poreski obveznici i oni će puniti ovaj budžet Republike Srbije, a opština Kula od toga da nema nikakve vajde. Zašto bi mi to radili, kakav je to stimulans? Hoću da kažem da oni koji ne rade mogu da dobiju transferna sredstva kako hoće, a da mi neke direktne koristi od toga što smo se odrekli nekih svojih sopstvenih prihoda, koji se pune iz tih opštinskih taksa, da bi stimulisali razvoj privrede, nemamo od toga baš ništa, nikakvu korist nemamo. Naime, već godinu dana sam predsednik opštine, dobio sam više zahteva iz Vlade, iz Ministarstva za finansije, upućenih na racionalizaciju radnih mesta u javnim preduzećima, pa tako i u samoj opštini, što smo naravno, u skladu sa tim i uradili. Međutim, sve se usmerava na lokalnu samoupravu, bukvalno sve. Traži se od lokalne samouprave da se ona odrekne nekog svog dela kolača u korist države, da bi država sprovela te svoje reformske zakone, kako ih nazivate, a to se nama ne vraća ni na jedan način. Počev od štrajka pijačara, setite se samo toga, jer ste zahtevali od lokalnih samouprava da se smanje pijačarine, da se opštine odreknu pijačarina, kako oni ne bi štrajkovali i napadali Vladu. Zašto bi to opština radila kada vi na ovaj način preraspoređujete sredstva lokalnim samoupravama. Isto tako, pomenuću, kako sam čuo, predsednik Skupštine gospodine Marković, na konferenciji gradova i opština reče nešto vezano za ovaj zakon o vraćanju imovine opštinama, i rekao je po meni jednu iskrenu stvar, a to premijer Koštunica nije pomenuo. Svi predsednici opština trče da se taj zakon usvoji. Pozivam ih da dobro razmisle kada dođe nacrt tog zakona kako će da glasaju i šta će da rade. A iz kog razloga? Tim zakonom, kako reče predsednik Skupštine na toj konferenciji, predviđeno je da će lokalne samouprave biti dužne da vrate ono što je oduzeto ljudima posle Drugog svetskog rata, odnosno što je denacionalizovano. Šta to znači? To su ogromna sredstva, jer kako neki podaci pokazuju, to je oko 50 milijardi u pitanju, ne znam kako će pojedine lokalne samouprave da vrate imovinu koja je oduzeta ljudima posle Drugog svetskog rata. A isto tako se postavlja pitanje gde su sredstva od prodaje i privatizacije preduzeća i firmi usmerena, jer ako ste već mislili da pričate o vraćanju imovine i da propišete na koji način, morate pričati o tome iz kojih sredstava će se to uraditi. Zato kažem, ne prihvatam ovaj način preraspodele sredstava, ovo je bedno i jadno koliko je opština Kula, kao jedna od srednjih opština, dobila, jednu sedminu, jako malo, s obzirom da se trudimo, odričemo se svojih sredstava kroz razne takse, a Republika nam zauzvrat apsolutno ne vraća ništa. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić, a neka se pripremi narodnik poslanik Božidar Koprivica.
Poštovana predsedavajuća, kolege poslanici, predloženi zakon koji je danas na dnevnom redu i te kako izaziva pažnju nas poslanika, s obzirom da imamo funkciju i teritorijalno da zastupamo svoje lokalne sredine, ali takođe i predstavnika lokalne samouprave koji su odgovorni za ispunjenje, odnosno nalogodavci su lokalnih budžeta. Sam ministar je u svojoj diskusiji rekao da kriterijume po kojima je sve utvrđeno nisu adekvatni, a dodao bih da nisu ni dovoljni. Na konkretnom primeru je usmerena moja diskusija i govoriću o jednom kriterijumu koji bi morao da se uvede, pokušaću da ga obrazložim, iako sam podneo amandman, a to je da npr. na teritoriji Braničevskog okruga negde oko 40.000 ljudi konstantno radi u inostranstvu. Najbrojniji je sigurno Petrovac na Mlavi sa 11.000 stanovnika, Žabari sa 5.200, Gradište sa 5.200, Malo Crniće sa 5.000. Svi ti ljudi, u 90% slučajeva, žive u domaćinstvu na teritoriji Republike Srbije, odnosno jedna ili dve generacije se nalaze na teritoriji Republike Srbije. Na taj način oni novčanim sredstvima, koja su zaradili u inostranstvu, ili u vreme kada dođu, a provedu sigurno dva meseca godišnje, ili pošalju svojim ukućanima određena novčana sredstva, povećavaju na toj teritoriji trošenje, odnosno povećavaju PDV. Iz tog razloga, zalažem se da u kriterijume za transferna sredstva treba da uđe koliko ljudi u inostranstvu radi sa teritorije jedne opštine. Siguran sam u podatak da je to u Petrovcu 11.214 građana, s obzirom da lokalna samouprava tamo ima bazu podataka, a jedna od određenih činjenica je da lokalna samouprava nema zakonsku mogućnost da uzme od takvih ljudi, koji su zaslužili da imaju razvijeniju lokalnu strukturu nego što je sada, koja je mnogo manja nego što je u nekim većim gradovima, da na taj način se izvrši transfer sredstava, da se vrati lokalnim samoupravama, a oni da ulože u infrastrukturu. Razmišljao sam koji bi to kriterijum mogao da bude i jedan od kriterijuma koji bi relativno zadovoljio lokalne sredine sa takvom pojavom, a to je da na 1.000 stanovnika transferna sredstva budu uvećana za milion dinara. Zašto baš za milion dinara? Iz razloga što smo svesni činjenice da se ta sredstva troše i u većim centrima, da se kupovina vrši i u većim centrima, iz kog razloga bi to bilo oko 5%. Ali, činjenica i uvažavajući vreme svojih kolega iz SPS-a, gde i oni treba da kažu nešto, podneo sam amandman na predloženi član zakona, pa ću u okviru amandmana pokušati da objasnim matematiku. A ono što je najbitnije, svestan činjenice da će vrlo teško da se primeni ovaj način, moglo bi da se iz tekuće rezerve nadomesti tim opštinama u 2006. godini, a da za 2007. godinu ovo uđe kao obavezan kriterijum. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik Helijana Dragojević.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o raspodeli transfernih sredstava. Ovde se radi o jednom vrlo važnom zakonu vezano za stanovište lokalne samouprave. Raspodela, po mišljenju SRS, nije izvršena prema adekvatnim kriterijumima koji su predviđeni članom 77. i 99. Zakona o lokalnoj samoupravi. Samo ću nabrojati neke: broj stanovnika, broj srednjih i osnovnih škola, stepen razvijenosti, veličina teritorije i status životne sredine. Poštovani narodni poslanici, molim vas da obratite pažnju na ovo zadnje - status životne sredine. Upravo dolazim iz grada Pančeva, gde je raspoređen iznos od 212 miliona dinara, a grad Pančevo, odakle dolazim, izložen je eko-teroru, u vidu tihog i sistematskog ubijanja mojih sugrađana. Pančevo je s pravom nazvano crnom ekološkom tačkom, što je uselilo strah u svaku našu kuću, u svaku našu ulicu i u dušu mojih sugrađana. Procenat zagađenosti u Pančevu je sve veći i opasniji, a rekao bih i nepodnošljiv. Pitam se, da li će Pančevo doživeti sudbinu jednog Majdanpeka, pa će građani pod tim terorom i strahom od bolesti i smrti početi da pakuju svoje kofere i odlaziti. Pitam se gde, kuda. Krajnje je vreme da se Vlada Republike Srbije zapita šta je preče, naši životi i životi naših potomaka ili zagađivači koji nas truju pod pokroviteljstvom te iste Vlade. Smatram da Vlada Republike Srbije je dužna da izdvoji sredstva mnogo veća nego što je izdvojila za ugroženi grad Pančevo. Uvažena gospođo potpredsednice, koristim ovu priliku da postavim poslaničko pitanje Vladi Republike Srbije, tačnije Ministarstvu za kapitalne investicije. Pitanje glasi: gde se nalazi novac koji je izdvojila Japanska vlada kao donaciju za izgradnju stanova za ratne vojne invalide i članove njihovih porodica? Želim da mi Vlada, odnosno nadležno Ministarstvo dostavi izveštaj, odnosno odgovor u pismenom obliku. Hvala najlepše.
Hvala vama. Određujem pauzu u trajanju od sat vremena. Nastavljamo sa radom u 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo raspravu o prvoj tački dnevnog reda - Predlog zakona o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešću opština, gradova i grada Beograda u porezu na zarade u 2006. godini. Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević, a potom narodni poslanici Gordana Pop-Lazić, pa Milisav Petronijević. Izvolite, gospođo Dragojević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u toku je rasprava o Predlogu zakona o transfernim sredstvima. Ovaj zakon je od velike važnosti za funkcionisanje lokalne samouprave, a isto tako i posredno i neposredno za kvalitet života i rada naših sugrađana. Vlada i resorna ministarstva su uočila neujednačenost u transferu sredstava koja iz republičkog budžeta idu prema jedinicama lokalne samouprave. U tom smislu preduzimaju mere kako bi se ta neujednačenost smanjila, odnosno kako bi došlo do ujednačavanja tih sredstava koja iz republičkog budžeta dolaze za poverene poslove u naše lokalne samouprave. Mere, koje treba da daju značajnije pomake u tom smislu, jesu reforme koje treba da svoje pozitivne posledice po građane daju tek u 2007. godini, a ono što se za narednu kalendarsku i budžetsku godinu priprema, to je predloženo u ovom zakonu o kome danas raspravljamo. U tom smislu, Vlada je predložila da se gradovima transferna sredstva povećaju u narednoj godini za oko četiri posto, a opštinama 19,9 posto. Ovi transferi opštinama, koji se povećavaju za narednu godinu, povećavaju se linearno. Kako je niz godina unazad, a i u ovoj godini, uočeno, što je i sam ministar više puta naglašavao, da je kod pojedinih opština uočeno značajno smanjenje transfernih sredstava, ovim linearnim povećanjem, bez obzira što je to 20 posto za iduću godinu, te opštine će i dalje ostati sa manjkom sredstava za funkcionisanje svojih osnovnih delatnosti. To su uglavnom opštine koje su male, siromašne, nerazvijene i koje imaju malo mogućnosti za sopstvene prihode, kod kojih se ne ostvaruju dovoljno sredstva, odnosno ne ostvaruju se očekivana i planirana sredstva po osnovu poreza na zarade, tako da će te opštine u idućoj godini imati probleme sa funkcionisanjem. Dolazim iz opštine koja će imati takve probleme u idućoj godini, a imala je i u ovoj godini već takve probleme. To je opština Boljevac, koja se nalazi u istočnoj Srbiji, u Timočkoj krajini. Moja opština je, nažalost, tradicionalno nerazvijena, višenacionalna, sa velikim prostranstvom, jedna od najrazuđenijih opština u Srbiji. Šta to znači? To znači da je tu značajnija lokalna putna mreža koju treba održavati, a suočeni smo, kao i sve opštine takvog ranga, sa veoma zapuštenom infrastrukturom, pre svega mislim na vodosnabdevanje i na puteve; 75 posto stanovništva moje opštine živi u seoskim naseljima. Znači, od velikog je značaja za život građana moje opštine da te puteve održavamo, kako bi mogli građani da dođu do sedišta opštine, da zadovolje svoje potrebe koje tu treba da zadovolje, da deca iz tih seoskih područja dođu do škola i da zadovoljavaju svoje ostale potrebe. Ova sredstva koja dobijamo iz transfera biće dovoljna tek toliko da se podmire materijalni troškovi u onim organima, škole, centar za socijalni rad, obdaništa i za plate zaposlenih u opštinskoj upravi. Od investicija, odnosno održavanja infrastrukture ne možemo iz ovih sredstava, takoreći, ništa odraditi, bez obzira na velike napore i pomake koje smo u tom smislu u ovoj godini učinili. Iz tih razloga, a trenutno je ministar odsutan, zamolila bih prisutne iz Ministarstva, ukoliko dođe u toku sednice, da prenesu ovo moje pitanje. Ukoliko ne dođe, da to bude poslaničko pitanje. Želela bih da nam ministar da odgovor da li nadležno ministarstvo za narednu godinu za ovakve opštine, kao što je moja, priprema neke mere kako bi se u ovom periodu do 2007. godine, znači do reforme u oblasti finansiranja lokalnih samouprava, prevazišle teškoće. Verovatni bi neko postavio pitanje, a i sama bih da sam na vašem mestu, šta mi činimo u tom smislu da smanjimo troškove ili da povećamo sopstvene prihode. Reći ću vam da naši sopstveni prihodi, a sigurno je situacija i sa drugim sličnim opštinama, veoma su skromni. Za ovu godinu su planirani, i to realno planirani, na nekih 13 miliona dinara. Za prvih deset meseci ostvarili smo nepunih sedam miliona, iako je naplata tih prihoda u ovoj godini povećana za možda 15-20 posto. Znači, preduzimamo određene mere. Pomaci su u tom smislu vidni, ali iz tih skromnih sredstava ne možemo da obezbedimo finansiranje ove infrastrukture koja je neophodna za život naših građana. Takođe se i sredstva od poreza na zarade ne ostvaruju u planiranom prihodu, jer je tendencija smanjenja zaposlenosti i dalje prisutna. Jedan od osnovnih naših ciljeva za poboljšanje lokalnog ekonomskog razvoja je i razvoj malog i sitnog preduzetništva, koje je tek u začetku. Naravno, za sve je to uslov razvoj lokalne infrastrukture. Iz ovih razloga, a s obzirom da će građani tražiti, i nadležni organi, kao i odbornici na narednoj sednici, kada budemo usvajali budžet za narednu godinu, od mene odgovor šta se u tom smislu preduzima za ovakve opštine, zamolila bih, ukoliko ne bude ministar prisutan, da dobijem to u pismenoj formi.
Hvala vama, gospođo Dragojlović. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Trenutno nije tu. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, pa narodni poslanik Nataša Jovanović, pa narodni poslanik Goran Ilić. Jedno obaveštenje, malo smo se ovde konsultovali, danas ćemo raditi do 18,00 časova, razmatrajući dokle stignemo one tačke koje budu na dnevnom redu, što znači, govorim o proceni, da ćemo verovatno imati otvaranje sledeće objedinjene rasprave i do koliko stigne rasprava do 18,00 časova, pa će nastavak biti u ponedeljak. Dakle, sutra se neće raditi. Hvala na razumevanju, gospodine Petronijeviću. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešću opština, gradova i grada Beograda u porezu na zarade u 2006. godini je nužno doneti iz jednog jedinog razloga, jer sve opštine u Srbiji čekaju ovaj zakon da bi donele svoje budžete. To je nešto što je činjenica. Drugo, što je takođe činjenica, osnovna karakteristika ovog zakona je potpuno ista kao i zakona od prošle godine, a to je nedostatak jasnih kriterijuma za raspodelu transfernih sredstava, tako da nepravde koje su tada bile prenose se i na ovaj zakon. Nedostatak kriterijuma dovodi do toga da se rasprava o ovom zakonu svodi na dva dela: jedan je rasprava o kriterijumima, uvode se razni kriterijumi; drugi je rasprava pojedinačna - da li je nekome malo a nekome mnogo, pa ljudi izađu, iz sasvim opravdanih razloga, i kažu da je za njihov kraj, njihovu opštinu to malo. Verujem da je to tako, a onda skinite od nekog drugog, jer smatraju da je to mnogo, u šta već ne verujem. Jednostavno, ne znam da li je mnogo ili malo, upravo iz tih razloga što nedostaju ti kriterijumi. Vrlo često se tu pominje Beograd. Ja sam iz Beograda i želim vrlo jasno da iznesem stav. Ako posmatramo Beograd po tome ko vrši vlast, a na vlasti u Beogradu despot Nenad Bogdanović, koji je vlasnik Beograda, pola miliona evra budžeta i još sto miliona preko građevinskog zemljišta, verovatno bi bilo logično očekivati da kažem - pa da, smanjite mu, ali to neću da uradim, iz prostog razloga što su to sredstva koja pripadaju Beogradu i Beograđanima. Ono što želim da poručim Vladi Srbije, pošto počinje da liči po ovim kriterijumima na Beograd, da na svakog može da liči, samo da ne liči na vlast u Beogradu. U Beogradu nema pravih kriterijuma, ali ima onih koji važe. U Beogradu postoji centar u kome se mi sada nalazimo i svi nekako posmatraju Beograd kroz to, što je i normalno, jer gradonačelnik sve što ulaže, ulaže u taj centar, pravi megalomanske projekte, pravi mostove koje ne treba, a ne pravi one koje treba itd. Jednostavno, Beograd se posmatra na taj način. Moram da vam kažem, samo 10% Beograda je to. Beograd ima i drugu zonu, koja takođe pripada gradskom tkivu, tzv. obodnoj zoni. Čitava naselja, sa stotine hiljade stanovnika, dunavski venac preko Dunava; Zemun, ne samo kao gradsko jezgro, nego i čitava naselja oko Zemuna; Čukarica sa čitavim gradovima u okolini (Železnik, Sremčica, Moštanica); podavalski kraj, Resnik, Ripanj i da ne nabrajam dalje, gospodin Žarko Obradović je govorio o sedam prigradskih opština kao trećem prstenu. Ali je jedno činjenica: na tom području, od 65% teritorije Beograda, dve trećine teritorije Beograda, jedne šestine stanovnika, samo jedna dvadesetpetina izdvaja se za te opštine. Beograd ima i bogate, i siromašne i ugrožene opštine, kao što ih ima i u Srbiji. Siromašne: Barajevo i Sopot, među najnerazvijenijima; ugrožene: Lazarevac, Obrenovac, Grocka. Lazarevac se obično pamti po rekordnoj proizvodnji uglja ili kada se dogodi jedna velika havarija glodara na kopovima. Malo ko posmatra Lazarevac kao najugroženije područje, sa ekstremnim zagađivačem, u kojem je, pored uglja, uništeno sve. Kada to govorim, postoje još neki kriterijumi. U Beogradu postoji i kriterijum podobnih i nepodobnih opština, one na kojima su Bogdanovićevi drugari na vlasti i one na kojima nisu. I od toga zavisi kakvo će biti finansiranje tih opština. Prema tome, kada se sve to ima u vidu, postoje kriterijumi koji uopšte nisu proizvedeni u kriterijume, a ne postoje oni pravi. To je razlog zbog čega se čitave rasprave vode. To je problem zbog čega se i Beograd posmatra na jedan način. U nedostatku tih kriterijuma, kolega Todorović je rekao da je potrebno regulisati lokalnu samoupravu ne samo sa stanovišta finansiranja, nego i nadležnosti, imovine i regionalnog razvoja. Želim da dodam još jedno, time ću da završim, postoji potreba da se donese zakon o glavnom gradu, obaveza koja je proistekla još od 2002. godine. Zbog nerešenih problema u odnosu na Beograd i zbog nerešenih problema unutar Beograda, javljaju se ti nesporazumi. Zbog toga završavam na sledeći način: zakon treba usvojiti, ali ne znam da li postoji poslovnička mogućnost da zaključak Skupštine bude da nikada više nećemo ovakav zakon na ovakav način da usvajamo. Neka počnu da se rade kriterijumi odmah, neka budu pripremljeni do sledeće godine, neka oni budu takvi, neka se uzima od bogatih više, odnosno neka se bogatima manje daje. Siromašnima neka se daje više, ali onoliko koliko je dovoljno da one koji se brže razvijaju ne zaustavimo u razvoju, a isto tako ne dozvolimo da siromašne opštine postanu još siromašnije. Neka to bude zaključak, politika, neka se sredstva za zaposlene umanjuju, a sredstva za investicije povećavaju. Kad kažem umanjuju, ne mislim u običnom, vulgarnom smislu. Znam da je posle 2000. godine DOS pozapošljavao na hiljade svojih prijatelja, partijskih drugova. Nisam za to da se otpuštaju, niti da im se smanjuju plate, ali to mora da se zaustavi, a investicije ne smeju da se zaustave. Sve u svemu kada se pogleda, mislim da je nužno doneti ovaj zakon, ali isto tako i čitav niz kriterijuma, drugih zakona, počev od celine, od zakona o lokalnoj samoupravi, jer nama je lokalna samouprava sada u Srbiji takva da se ljudi samo bave sobom, jedni druge smenjuju, jedni drugima raspisuju referendume itd. Doduše, u Surčinu ima i petooktobarskog nasilja opet, kao što je i bilo itd. Dakle, zakon da, ali više nikada ovakav zakon, bez jasnih kriterijuma.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović - nije tu; narodni poslanik Goran Ilić - ni on trenutno nije tu. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a potom narodni poslanik Zoran Anđelković, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon za koji smo prošle godine u ovo vreme rekli, gospodin Dinkić je to izjavio - usvojite ga sada ovako, svestan sam da to ne valja, da kriterijumi nisu dobri, a sledeće godine ćemo kriterijume napraviti da budu daleko pravedniji. Mi smo sada došli i ponovo su isti kriterijumi. Prema tome, na delu je ponovo jedna prevara, u nizu prevara gospodina Dinkića ovog naroda i ove skupštine, prevara za koju, nadam se, kad on ode s vlasti, jedno sto godina će ići u zatvor. Ovo je klasičan primer manipulacije, interesa grupe i interesa pojedinaca. Ovde je država na poslednjem mestu i ovde se država permanentno uništava. Šta se dobija ovakvim transferom sredstava, koji se pravi prema političkoj pripadnosti ili prema simpatijama, a ne prema stvarnoj želji da se sa njim postigne napredak zemlje, da se što pravednije vrši razvoj određenih sredina? Postiže se to da ćemo mi uskoro u Srbiji verovatno imati svega tri grada i nećemo više imati ništa. Sve će se sliti u Beograd, Novi Sad i Niš, a manji gradovi ili sela će potpuno opustošiti i nestati. Mi imamo klasičan primer migracije stanovništva sa granice prema centralnom delu Srbije, gde su bukvalno gradovi koji tu postoje svedeni na pad ne samo nataliteta, nego ukupnog broja stanovnika koji se tu događa. Ono što je najinteresantnije, to je da su pojedine opštine koje su se u startu ponašale domaćinski ovim transferom kažnjene. Šta se to desilo u Kikindi? Dolaskom na vlast prošle godine u ovo vreme mi smo izvršili racionalizaciju, ne čekajući da to uradi gospodin Dinkić ili Ministarstvo finansija. Napravili smo racionalizaciju, u prvom mesecu smanjili 10% opštinske administracije i javnih preduzeća, smanjili plate u javnim preduzećima i opštinskoj administraciji, smanjili dodatke za upravne odbore, uveli štednju na svim mogućim nivoima, od potrošnje goriva, telefona i svega ostalog, izvršili maksimalne uštede i ponašali se krajnje domaćinski. Sada se dešava da takva opština, koja je uradila sve da smanji i takse, administrativne i komunalne, sve živo da pokuša da aktivira svaki božji dinar da krene u proizvodnju i za razvoj, sada je kažnjena zato što ćemo od septembra meseca mi računati koliki će procenat povećanja za javna preduzeća i opštinsku administraciju biti. Prema tome, ta pljačka se definitivno u Kikindi nastavlja. Ono što je katastrofa, to je privatizacija, za koju smo mi tražili nekoliko puta od Ministarstva finansija da nam da podatke koliko je to u obavezi, po zakonu, od 5% da se vrati lokalnoj samoupravi. Nekoliko puta smo tražili, ali nikada te informacije nismo dobili. Prošlog meseca smo od privatizacije kikindske privrede, koja je praktično dovedena do kraja, dobili 260 dinara od Ministarstva finansija za privatizaciju kikindske opštine. Pljačka se dalje nastavlja što Ministarstvo finansija formiranom cenom uništava ne samo "Naftagas",nego i sve opštine koje ponekad imaju neke dodatke od rudne rente. Cena nafte koja se u Kikindi, da vas podsetim, 50% vadi u odnosu na čitavu Srbiju, gas još više, nekoliko puta je manja od cene nafte na svetskom tržištu, a upravo se obračunava rudna renta tako što se pomnoži cena nafte sa količinom nafte koja se izdvoji i od toga 2% ide rudna renta za opštinu. Da li ima tu kraja, da neko kaže - čekajte, polako, samozvani nobelovac, stanite malo, prestanite da pljačkate ovu zemlju. Znam da možda čovek misli da sve to što radi da je to jako dobro, ali na terenu i u životu to nije njegova fantazija, njegova fikcija, život je nešto sasvim drugo. Prema tome, ono o čemu je izlišno dalje pričati, ovo ni u jednoj zemlji ovako ne bi moglo da prođe. Ovo su naše pare koje nama daje gospodin Dinkić. Ne treba ništa da nam daje. Mi bi bili najsrećniji da se ovog momenta donese odluka da Kikindi ne treba nijedan dinar, ali samo da on ode i mi ćemo verovatno samim tim imati daleko veće finansijske efekte nego od ovog transfera sredstava.
Narodni poslanik Zoran Anđelković nije tu. Isti je spisak, zamolili su narodni poslanici u okviru iste poslaničke grupe da se promeni redosled. To znači da reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, pa narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Miroslav Mirčić i više nema prijavljenih na spisku.
Po spisku koji smo dobili bio sam zadnji i zato i pitam po kojim spiskovima radite, gospodine predsedniče.
Molim vas, bez dobacivanja. Ne samo što je nekulturno, nego je i zabranjeno. Izvolite, gospodine Periću, vratiću vam vreme.
Obično kad se nešto deli uvek ima problema, a još kada se to deli odokativno postoji mogućnost da nije i pravično raspodeljeno. Ovo mi pomalo liči na onu narodnu - mnogo deca malo jajca. Dame i gospodo narodni poslanici,ovde za ovom govornicom su mnogi pominjali nerazvijene opštine i to radi reda, pa ispada tu pričamo, tu nek ostanei opet nerazvijeni ostaju nerazvijeni. Mi u ovom domu usvajamo evropske zakone i hoćemo u Evropu, a imamo 33 opštine u Srbiji koje imaju status nerazvijenih opština. Predlažem da se prvo učini sve i pomogne ovim opštinama da izađu iz nerazvijenih, a zatim da se naprave kriterijumi koliko će ko dobiti transfernih sredstava. U sadašnjoj situaciji nerazvijenim opštinama neće moći da pomognu ni kriterijumi, ma kakvi oni da budu. Kada si siromašan nema tih kriterijuma koji mogu da ti pomognu. Dame i gospodo narodni poslanici, samo bih vas zamolio da podržite jedan moj amandman koji bi obezbedio po malo para za sve nerazvijene opštine u Srbiji. Želim da kažem da su nerazvijene poljoprivredne opštine, sa seoskim stanovništvom. Mnogi se sele u obližnje gradove, tako da nam sela ostaju prazna, a pojedina sela su nestala sa brdsko-planinskih područja. Ovakvom politikom ubićemo selo, a bez bogatog sela nema ni bogatog grada. U najtežoj situaciji su nerazvijene opštine u blizini većih gradova, kao što je Merošina, Doljevac i Gadžin Han, koji su samo na 20 kilometara od Niša. Radnici iz naših opština rade u preduzećima u Nišu, stvaraju dohodak i od tih zarada novac ide u budžet grada Niša. Te zarade što ostvare potroše u trgovinama u Nišu, gde porezi opet idu prema budžetu grada Niša. Prevoz radnika iz sela do Niša obavlja prevoznik iz Niša, tako da ta sredstva i dažbine idu prema niškom budžetu, tako da opštine kao što su Merošina, Doljevac, Gadžin Han, nemaju mnogo vajde što se nalaze u blizini grada, a takva je situacija sa svim nerazvijenim opštinama u Srbiji. Zato predlažem da se hitno preduzmu mere, a ne samo da pričamo o tome. Konkretno sam podneo neke amandmane, pa kada budemo kod amandmana to ću bliže objasniti, a molio bih sve poslanike u parlamentu da obrate pažnju kada se radi o nerazvijenim opštinama, da pritisnu i glasaju za takve amandmane koji će ispraviti malu nepravdu koja je načinjena kod raspodele sredstava. Želim da kažem i to da ima mnogo problema u ovim nerazvijenim opštinama, o tome su govorili prethodnici, pa su pominjali da tamo nema puteva, nema uslova itd. Mi imamo sve više da nam se građani iz sela sele u gradove i ako idemo ovakvom raspodelom, ako opet nagrađujemo razvijene, a nerazvijeni ostanu da imaju isti status kao sada što imaju, plašim se da će se svi sakupiti i doći u grad.
Hvala vam, gospodine Periću. Moram da vam dam pojašnjenje. Vi ste u pravu, vaše ime je bilo poslednje na spisku prijavljenih, ali zbog toga što neki poslanici nisu bili prisutni, a dokle god se ne iscrpe liste gde ima prijavljenih za i protiv mora naizmenično. Zbog toga je ovaj redosled poremećen. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, potom narodni poslanik Zoran Krasić i narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je ministar Dinkić ovde pokušao da organizuje nekakav čaprazdivan u kojem je govorio o svemu i svačemu, samo ne o onome što je na dnevnom redu, ne o ovom zakonu i ne o ovim transfernim sredstvima koja se raspodeljuju opštinama i gradovima. Govorio je ministar o vraćanju imovine lokalnim samoupravama u jednom neustavnom pokušaju za koji ste danas odlučili da ne ide u dnevni red po hitnom postupku, ali se ministar očigledno nije na to pripremio, već je imao obećanje da će se o tome govoriti, pa je uglavnom na tu temu ovde i pričao i čak sam mislila da su ove dame, njegovi saradnici, greškom mu podmetnuli neki drugi papir, pa čovek nije znao o čemu u stvari danas treba da govori. Pričao je šta sve planira, koje zakone planira u toku iduće godine da predloži Skupštini da se menjaju. Ne znam samo odakle mu takva samouverenost da će on biti taj koji će iduće godine da predlaže neke zakone, ali o tom potom, videćemo tek šta ga čeka. Govorio je ministar Dinkić o decentralizaciji poreskog sistema, o otvaranju na nivou lokalnih samouprava nekih kancelarija Poreske uprave, što naravno nema nikakve veze sa decentralizacijom. To što je on pričao bi bila dekoncentracija, jer u poreskoj upravi nema nikakve autonomije. Tu postoji subordinacija i to tako mora da bude. Dakle, ministar je, kao i mnogo puta ranije, pokušao da obmane javnost nekakvim svojim pričama, kao da oni ljudi koji prate ovu skupštinu nemaju svoj mozak i ne koriste svoj mozak, nego će ministar Dinkić da im svaki put ove kada se pojavi ispira mozak. Pa onda kaže - preporučuje opštinama da ova sredstva koja dobijaju, ova transferna sredstva, da ne troše za plate, već da ih planiraju za investicije. Zamislite koja je to demagoška laž. Pa ovoliko sredstava koliko je predviđeno nije dovoljno ni za plate, a kamoli još i za investicije. To je upravo ono o čemu su govorile i moje kolege iz SRS, koji su predsednici opština. Uopšte taj problem decentralizacije, problem utvrđivanja sredstava na nivoima lokalnih samouprava, mi naravno kao i svaki put do sada nikada ne govorimo pojedinačno o ovim sredstvima koje Vlada predviđa za opštine i gradove, jer naravno da niko nema argument, niti može da kaže da se neka sredstva umanje jednoj opštini da bi se povećala drugoj opštini. Mi zato govorimo samo načelno. Prvo, iznos od 15,4 milijarde dinara, koje se prenose budžetima opština i gradova za 2006. godinu, prema mišljenju SRS su nedovoljne za jedno normalno funkcionisanje lokalnih samouprava. Nastavlja se ono što je bilo i ranije. U raspodeli ovih sredstava nema opština sa Kosova i Metohije, već su opet sredstva namenjena opštinama na Kosovu i Metohiji sva svrstana u Koordinacioni centar, a mi svi dobro znamo kakva su loša iskustva sa trošenjem para u Koordinacionom centru, bar u vreme kada je tamo bio Nebojša Čović; očigledno slično da rade, pa zamalo da kažem Mlađan Dinkić umesto Nebojša Čović. Dakle, bilo bi bolje da je ministar ovde govorio malo, kada je već govorio o prenosu sredstava lokalnim samoupravama i o imovini lokalne samouprave koju navodno planira da im prenese, i o onom problemu koji je prisutan u većini opština u Srbiji, a koji je posledica lošeg Zakona o lokalnoj samoupravi, o kojima smo mi srpski radikali govorili u vreme kada je taj zakon donošen. Danas se ne zna ni ko je vladajuća većina, ni ko predlaže opštinsko veće, ni ko ga izglasava. Napravljena je jedna papazjanija, a Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu očigledno nema rešenje i nema odgovore na pitanja i za rešavanje problema koji su danas prisutni širom Srbije. Danas ne znam veći koji je ovo dan kako se ministar Lončar ne oglašava da bi razrešio pitanje problema u opštini Surčin. Tamo je i dalje grupa kriminalaca koja je preotela dve kancelarije. Zamislite, napravili su pečate, odnosno falsifikovali, samo se pitam ko im je uradio pečate. Oni su napisali nekakva rešenja da razrešavaju predsednika opštine, Opštinsko veće, načelnika, šefove. To su ispečatirali tim nekim lažnim falsifikovanim pečatom i sve to ministar Lončar ima i sve to mu nije dovoljno da preduzme odgovarajuće mere, a 26. novembra je istekao rok kada je po zakonu morao da uvede prinudnu upravu u opštinu Surčin. To sam kao poslovničko pitanje ovde postavljala dva puta u toku one prošle sednice i ponavljam i sada. Pozivam javno ministra Lončara, pozivam javno Vojislava Koštunicu da naredi svom ministru da razreši pitanje u opštini Surčin, da se tamo uvede prinudna uprava, da građani Surčina ne trpe, jer ne znaju kome da se obrate, ne znaju ko šta radi, odnosno ovi ljudi koji su normalno i legalno izabrani i formirali opštinsku upravu, oni pokušavaju da funkcionišu, ali u veoma otežanim uslovima. Komentarisaću samo dva člana ovog zakona o transferu sredstava, član 4. i 5. Član 4, gde se kaže da transferna sredstva iz člana 3. ovog zakona, a to su ta sredstva koja su suština ovog zakona, ministar nadležan za poslove finansija, u daljem tekstu, ministar, odnosno Mlađan Dinkić, prenosi opštini, gradu i gradu Beogradu na račun propisan za uplatu tekućih transfera od drugih nivoa vlasti u periodu od 15. do 25. u mesecu za tekući mesec, u visini 1/12 iznosa utvrđenog u članu 3. ovog zakona. Slušajtestav 2: "Ukoliko se izvršavanjem sredstava iz stava 1. ovog člana ugrozi izvršavanje Ustavom i posebnim zakonima utvrđenih obaveza Republike, ministar može privremeno da smanji, odnosno obustavi sredstva iz stava 1. ovog člana i o tome odmah obavesti Vladu, u skladu sa članom 7. stav 4. Zakona o budžetskom sistemu itd." Šta znači ovaj stav 2? Znači da će ministar Mlađan Dinkić sa ovim sredstvima da se ponaša onako kako je pokazao u praksi, da će on da opredeljuje ko će koliko od onih sredstava koja ćete vi ovde da izglasate da dobije, kada će da ih dobije, da li će da ih dobije. On u svakom momentu može da utvrdi da su ispunjeni uslovi iz ovog stava 2, da je izvršavanje budžeta ugrozilo izvršavanje nekog drugog zakona, još kako on ovde kaže Ustava, samo ne znam šta će mu za izvršavanje Ustava, ali ko zna šta je mislio. Misli valjda da je to zvučnije kada napiše Ustava i zakona i onda šta možemo da očekujemo. Gospodo, moje drage kolege predsednici opština iz SRS, ne računajte na ova sredstva, nego se uzdajte u se i u svoje kljuse, kako kaže narodna poslovica, snalazite se sami, budite sigurni da vam Mlađan Dinkić ova sredstva neće dodeliti. Zato hoće onima koji su, ne znam dali vrši vlast G17 ili neka njima bliska stranka, tamo će svakako biti opredeljena ova sredstva i to je suština i ovog zakona i ovog člana. Član 5. je podsećanje na ono o čemu smo se sporili sa ministrom Dinkićem ovde kada je govorio o budžetu, a taj član kaže - opština, grad i grad Beograd mogu u 2006. godini da planiraju ukupna sredstva potrebna za isplatu plata zaposlenih, koje se finansiraju iz njihovih budžeta u skladu i na način utvrđen članom 19. Zakona o budžetu Republike Srbije. Ako ste zaboravili i ako je javnost Srbije zaboravila, taj član 19. kaže da se plate u lokalnim samoupravama u idućoj godini mogu povećati maksimalno za 9%, a vidite kolika je inflacija već do sada u ovoj godini i šta nas čeka u idućoj godini. Definitivno, nažalost, dvocifrena inflacija. Tu su svi ekonomisti eminentni u Srbiji, čak i u Evropi, saglasni sa tom činjenicom, a lokalna samouprava i korisnici državnog budžeta moći će da povećaju plate samo za 9%. Ali, može tu i više, može neki sposoban predsednik opštine da otpusti pola zaposlenih i da poveća plate za 50%. To je ono što je predviđeno ovim zakonom o budžetu i što je u stvari sadržano i u ovom članu 5. Mlađan Dinkić i Vlada Vojislave Koštunice pokušavaju da na taj način prisile predsednike opština po Srbiji da podele ljudima otkaze, kao da je malo ovoliko nezaposlenih i ovoliko podeljenih otkaza koliko je od 2000. godine do danas u Srbiji podeljeno, pa sada treba da se to dešava i u lokalnim samoupravama. Što je najgore, ovo će proizvesti fantastične zloupotrebe. Nema obaveze, nema roka, nema procenta, nego jednostavno, dobra volja nekog predsednika opštine, padne mu na pamet da poveća plate zaposlenima, ali da bi to uradio mora da otpusti 5, 10 ili 30% zaposlenih. Kako će opština uprava da funkcioniše, kako će građani da obavljaju ono što treba da obavljaju, baš briga Mlađana Dinkića i Vladu Republike Srbije za ono što zaista jesu životni problemi građana Srbije. Oni opet predsednici opština koji ne budu hteli da dele otkaze, što naravno ne treba da čine, oni će morati da objašnjavaju svojim zaposlenim u opštinskoj upravi kako su u ovoj opštini povećane plate samo 9%, a u onoj tamo gde je predsednik opštine otpustio 30% kod njih su povećane za 39%. Dakle, još jedan zakon koji predlaže Vlada Republike Srbije, koji stvara mogućnost zloupotrebe, u ovom slučaju kroz član 4. zloupotrebe ministra finansija Mlađana Dinkića i kroz član 5. zloupotrebe od strane predsednika opština. Ovo je jedan veoma loš zakon, pre svega zbog toga što predviđa mnogo malo sredstava za lokalne samouprave, za opštine i gradove, i za grad Beograd, a onda i zbog ovih eventualnih zloupotreba. Zamislite kakve će se zloupotrebe dešavati u gradu Beogradu u korišćenju sredstava predviđenih za Beograd kada se toga dokopaju Bogdanović i Bojan Stanojević, pa kada angažuju kuma Bojana Stanojevića za još neko asfaltiranje, da opere još para, malo mu je ovo što rade uNemanjinoj ulici u Beogradu. Dakle, dame i gospodo, mi srpski radikali nećemo glasati za ovo, zato što ni na koji način ne želimo da učestvujemo u zloupotrebama u korišćenju narodnih para, a ono što ovde Mlađan Dinkić deli, a vi ćete da prihvatite, to su narodne pare podeljene po volji Mlađana Dinkića.
Gospodine Anđelkoviću, pošto ste vi bili na spisku posle gospođe Radete, sada ste stigli, znači, prvo gospodin Anđelković, gospodin Krasić, a zatim gospodin Mirčić.
Zahvaljujem se, gospodine predsedniče, izvinjavam se što sam morao neke druge poslove još da odradim, želim nekoliko rečenica da kažem.
Gospodine Mirčiću, molim vas bez dobacivanja, već sam vas dva puta upozorio zbog dobacivanja. Izvolite, gospodine Anđelkoviću, budite ljubazni, vraćam vam vreme.
Ne bih naravno ulazio u cifre koje se pominju u ovom zakonu o transferu sredstava lokalnim samoupravama, to je uvek teško pitanje, jer svakoj opštini je malo sredstava bez obzira koliko vi dali. Ovde je više pitanje, mi smo prošle godine na Odboru za finansije raspravljali i do dana današnjeg nije razrešeno, pravila, način na koji se određuju sredstva za transfer opštinama, tj. za lokalnu samoupravu. Naime, sve dok mi idemo ovim sistemom povećanja sredstava lokalnoj samoupravi po nekom sistemu, da li će to biti 15%, 20% u odnosu na prošlu godinu, sve je to bez ikakvih pravila. Onaj ko je bliži kasi, ko je bliži ministarstvu, ko je bliži ministru u odnosu na odnos snaga u lokalnoj samoupravi, on dobije više, a ko je dalji, on će da dobije manje. Vi ćete mi reći da postoje neka pravila kada je reč o početnoj poziciji, ali jasno je da mi ovde nismo dobili izveštaj koliko su neke opštine dobile u toku godine iz rezervnih budžetskih sredstava pa da to bude takođe osnov. Jasno je da je prošle godine napravljeno veliko pomeranje kada je reč o nekim opštinama, nezavisno od kriterijuma, i sada oni koji su prošle godine bili privilegovani i koji su dobili mnogo više, mislim na prošlu godinu, sada su ovim povećanjem 19,6% oni su još više privilegovani nego što je to bilo ranijih godina. Sada ovo ne bih ni govorio, moram da budem iskren, ne bih se ni javio za reč, da prošle godine nisam prihvatio kao pojedinac i mi kao SPS nismo prihvatili da glasamo o ovom zakonu pod uslovom da se ispuni obećanje gospodina Dinkića, ministra finansija, koji je rekao da će do 31. marta tekuće godine, znači 2005. godine, da predloži zakon koji određuje neke kriterijume, pravila o finansiranju, odnosno o transfernim sredstvima Republike. Jasno je, nije problem utvrditi kriterijume, znam i po ovim raspravama koje smo imali da je Konferencija gradova predložila te kriterijume, ali ne treba Konferencija da predloži te kriterijume, već mora Ministarstvo finansija da predloži te kriterijume i mi na Skupštini da odlučimo o tome. A kriterijumi moraju biti jasni, dakle, broj stanovnika, po glavi stanovnika, ako možemo tako da kažemo, broj kilometara lokalnih puteva, broj stanovnika do 15 godina, tačnije rečeno broj škola, broj vrtića i nacionalni dohodak. Kada govorimo o nacionalnom dohotku, to je onaj drugi deo koji je mnogo važan, jer neophodno je da usvojimo zakon o regionalnom razvoju. Ako ne usvojimo zakon o regionalnom razvoju, mi onaj fond, dakle, mislim na ono što smo prošle nedelje usvojili, Fond za razvoj Republike Srbije, on u pravom smislu neće obezbediti regionalni razvoj. A nama je neophodno da ovaj zakon o finansiranju lokalne zajednice, kako je to nazvao gospodin Dinkić u uvodnom izlaganju, i zakon o regionalnom razvoju budu kompatibilni, jednostavno da vodimo računa kako ćemo Srbiju ravnomerno da razvijamo. Ako toga nema, onda će nerazvijeni biti sve nerazvijeniji, a ovi razvijeni takozvani, jer niko nije razvijen u Srbiji, oni neće napredovati stepenom kako bi trebalo. Treću stvar želim da kažem, vodeći računa o vremenu koje je za nas izuzetno važno, to je ovaj zakon o vraćanju imovine lokalnoj samoupravi. Moram da kažem, mi smo glasali protiv stavljanja predloženog zakona na dnevni red, ne zato što smo protiv vraćanja imovine lokalnoj samoupravi, naprotiv, mi smo da se vrati, ali to je nemoguće da se vrati pre nego što u Skupštini dobijemo jedan dobar i kvalitetan zakon, koji Vlada treba da predloži, i on mora da sadrži, a to treba da sadrži završni račun, popis imovine kojom raspolaže Republika raspolaže. Dakle, bez toga nema nijednog završnog računa ni u firmi,bez tog popisa imovine kojom raspolaže Republika nemoguće je vratiti tu imovinu. Kada kažemo povraćaj imovine, moramo razdvojiti neke stvari, šta je to i koji su to objekti izgrađeni lokalnim samodoprinosom. Ono što je izgrađeno lokalnim samodoprinosom, zašto ne damo pravo mesnoj zajednici da raspolaže tim objektima, domovima kulture, domovima zdravlja i slično, onima koji su napravljeni lokalnim samodoprinosom. Takođe, mora da se odvoji šta je to napravljeno izdvajanjem iz državnog budžeta, jer ne može se predati opštini neko jezero i brana koji su izgrađeni dominantnim sredstvima Republike, može onaj deo, 20, 30 ili 40%, koji je izgradila lokalna samouprava, to može biti deoničarsko društvo, ali ne može sve. Prema tome, mislim da je neophodno da mi u narednih nekoliko meseci, evo neka bude 31. mart ali 2006. godine jer 2005. godine nije, da mi u parlamentu dobijemo ova tri zakona, zakon o ravnomernom regionalnom razvoju, zakon o povraćaju imovine opštinskoj lokalnoj samoupravi i zakon o transfernim sredstvima Republike, na koji način će se ta sredstva rasporediti. Mi u SPS-u te zakon očekujemo, na njima ćemo zajednički raditi, ali želimo da Vlada jednim studioznim radom dođe do predloga ova tri zakona i, naravno, svako neglasanje o ovom budžetu dovelo bi te lokalne samouprave do takve situacije da ne mogu da usvoje ni 20. decembra svoje budžete, što bi bilo loše, i zato glasamo o ovom sadašnjem predlogu, ali molimo da ne bude ponovo, neka je to 31. mart, ali neka bude 31. mart 2006. godine. Zahvaljujem se predsedniku što mi je dozvolio dva minuta više da govorim.
Hvala vama, vi ćete to lako uzvratiti tako što ćete nastaviti da vodite sednicu. Potreban je samo korak nazad, dobar je pravac, ali smer nije dobar. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a zatim narodni poslanik Goran Ilić, pojavio se, pa narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Neću početi onim što je konstatovao gospodin Anđelković. Razumem gospodina Anđelkovića, on nije smeo da upotrebi prave srpske reči, ali da protumačim, rekao je da ga je Dinkić prevario, jer je Dinkić rekao da će za ovu godinu, odnosno za 2006. godinu da se urade jedinstveni kriterijumi, koji bi na objektivan način trebalo da odrede koliko tih transfernih sredstava treba Republika da usmeri u svaku od ovih opština. I da to bude objektivno, tim pre što se transferna sredstva usmeravaju, pre svega, radi pokrića tzv. poverenih poslova koji su predati lokalnoj samoupravi. Ovo nije prvi put, naravno, ovo što je konstatovao gospodin Anđelković. Mi smo stalno izloženi epohalnim predlozima zakona, a njihova epohalnost i ekskluzivnost traju otprilike dva ili tri meseca, jer kasnije dolazi izmena i dopuna tog zakona. U onih 200 zakona što je potpisao Marković, verovatno 50% su izmene i dopuneizmena i dopuna određenih zakona. Na početku bih morao da iznesem vrlo precizan stav SRS. Mi nismo podneli nijedan amandman na ovaj predlog zakona, što je netipično za SRS kao jedinu opozicionu stranku u Narodnoj skupštini, jer ovaj zakon, sa još jednim propisom, pripada onoj grupi gde mi ne želimo da intervenišemo. To je pre svega Zakon o Vladi, Zakon o ministarstvima, a to je ona prva grupa, jer mi smatramo da onaj ko ima većinu je ovlašćen da uredi oblik svoje organizacije, kako će da vrši vlast. Ovo je drugi zakon. Ako kod ovog zakona ne intervenišemo zato što, ukoliko bi intervenisali nekim amandmanom,to bi značilo da u članu 3. Predloga zakona mi predlažemo da se na nekoj poziciji iznos sredstava poveća, ali istovremeno, na nekoj od pozicija da se iznos sredstava smanji. Mi za tako nešto u ovom trenutku ne bismo mogli da koristimo, ne bi mogli da nađemo adekvatnu argumentaciju i kriterijume, i onda bi se svaki naš amandman tumačio, podnosimo amandman i tražimo da se povećaju sredstva tamo u onim opštinama gde su radikali na vlasti, a tražimo da se smanjuju sredstva tamo gde je na vlasti neka od stranaka koja čini vlast. To ne želimo da radimo. Nekoliko predsednika opština, koji su ujedno i poslanici SRS, ukazalo je na ovaj problem. Samo bih citirao gospodina Blažića, koji je rekao, evo ovlašćen sam u ime Kikinde da kažem, izbrišite sva ova sredstva samo neka Dinkić podnese ostavku. Opština Kikinda ne želi nijedan dinar iz budžeta Republike Srbije, samo da Dinkića više ne vide na mestu ministra finansija. To je, otprilike, kao ovo u Nišu, glasamo da ostane Smiljko, iako znamo da je bio u zatvoru i da je kažnjen, samo da demokrate ne dođu na vlast. Znači, po sistemu manjeg zla. U čemu se ogleda problem ovog zakona, a moram da vam kažem, on ima svoj pečat zbog obećanja koje je Dinkić dao krajem prošle godine ili početkom ove godine da će on to sve da sredi u odnosu na neke druge godine kada se donosio sličan propis. Problem je u tome što nama nije definisana lokalna samouprava. Kada je ovu skupštinu prevario Nebojša Čović, sa ona dva zakona o lokalnom samoupravljanju i lokalnim izborima, on se nije kretao u okvirima ustavom predviđenih za lokalno samoupravljanje, te mi praktično formalno-pravno imamo tu jednostepenu lokalnu samoupravu, poprilično definisanih ovlašćenja i nadležnosti, sa naznakama koji sve poslovi mogu biti preneti. A onda imamo situaciju da ostalim propisima se to ne prati do kraja i, na kraju, kada se svi ti problemi svedu na novac, onda dolazimo do ovakvog predloga zakona, u kome se samo konstatuju problemi i nedostaci i s pravom neki potenciraju da su neke opštine privilegovane. jer, ako bilo koji kriterijum uzmete od postojećih, videćete da ti kriterijumi nisu bili odlučujući prilikom određivanja iznosa sredstava koja se transferišu opštinama iz budžeta Republike Srbije. Kako se ne bih vraćao na tu teoriju, taj deo ostavljam eventualno za povratak neke varijante zakona o imovini lokalne samouprave, gde ćemo objasniti i obrazložiti naše amandmane koje smo podneli na ovaj vrlo loš predlog. Toliko je loš da ste vi shvatili da treba da se povuče, ne samo što niste dali saglasnost da ide po hitnom postupku u ovaj dnevni red, nego ima toliko nedostataka da mora da se povuče i da se ide sa nečim drugim, a što bi bilo u skladu sa Ustavom Republike Srbije. No, da se vratim u granice ovog okvira koji postoji, a on je definisan Zakonom o budžetskom sistemom, Zakonom o budžetu za 2006. godinu i odgovarajućim memorandumom koji prati ovu politiku. Šta je karakteristično za ovaj predlog zakona? Ovaj predlog zakona, sudeći po obrazloženju, priznaje vrlo lošu strukturu prihoda i rashoda lokalne samouprave. To ću na jednom primeru i da dokažem, to se naročito desilo posle 2000. godine, kada je Vlada Zorana Đinđića izvršila pravu centralizaciju javnih finansija. Da je prethodna Vlada to uradila, mi bi i dan-danas bili bombardovani, to da znate. Oni su izvršili apsolutnu centralizaciju finansija. Ako vam nije teško, gospodo poslanici, uzmite Predlog zakona pa samo malo skrenite pažnju na tekst koji se nalazi na drugoj strani obrazloženja. Videćete da po osnovu poreza na zarade koji ostaje lokalnoj samoupravi i po osnovu poreza na imovinu, lokalna samouprava ustrukturi svog budžeta obezbeđuje 48% sredstava. Ako se na to doda i 14%, kao uprosečeni procenat na bazi ovih transfernih sredstava, pre svega po članu 3. Predloga zakona, onda se dolazi do ukupnog procenta od 62%. Znači, 62% ukupnih prihoda lokalne samouprave, to je prosek, čine sredstva koja praktično obezbeđuje Republika. Izračunajte i sami, ostaje još 38% za klasične izvorne prihode lokalnog samoupravljanja, koji nisu limitirani propisima, limitirani su Zakonom o budžetskom sistemu u načelu i limitirani su, na neki način, Memorandumom o budžetskoj politici. Ova struktura ukazuje da vi vodite dva odvojena puta, međusobno suprotna i sve nama predstavljate da je to evropsko, epohalno i ekskluzivno. Više ne ponavljaju da je ekspertsko, pošto smo dokazali da su diplome dobili na onom oluku pored Narodnog pozorišta. Vi nemate prava da se pozivate na lokalno samoupravljanje, jer ova centralizacija nikada u Srbiji nije postojala. Odmah da se razumemo, to vam ne osporavam, samo iznosim činjenice kojima pokušavam da vašu pesmu i vašu priču približim građanima da znaju šta znači kada vi kukuriknete, da to nije to. To ste vi nasledili od ovih "žućkastih". Da li je moguće naći rešenje u postojećem pravnom sistemu. Kada to kažem, pravnom sistemu, mislim Zakon o lokalnoj samoupravi, Zakon o lokalnim izborima, postojeća rešenja Zakona o budžetskom sistemu i postojeća rešenja Zakona o budžetu. Nemoguće je. Pošto je nemoguće to pravno naći, ne želimo da učestvujemo u ovoj priči i da podnosimo amandmane. Zato vas opet podsećam na ono što je gospodin Blažić rekao, Kikinda kaže - uzmite sve ove pare koje ste nam namenili, samo pomerite Dinkića. Da vas podsetim, na isti način se pričalo 2002. i 2003. godine za Božidara Đelića. Naravno, on je otišao. Otišao je, daleko bilo, pomenulo se, ne povratilo se, svanulo nam je malo. Međutim, zamračilo se od kada je ekspert Dinkić počeo da vodi ove stvari. Ukoliko je krajem prošle godine konstatovano da je primena kriterijuma, a oni postoje u Zakonu o budžetskom sistemu, ne ulazim u kvalitet tih kriterijuma, bila pogrešna, a bila je pogrešna, to se ovde priznalo za ovom govornicom od strane ministra prošle godine kada je sličan zakon usvajan i kada je obećao da će sve to da se promeni, sada dolazimo u situaciju da kaže - uzeli smo za osnovu ono što je bilo predviđeno za 2005. godinu i imali smo samo dve intervencije: prva - da je rast sredstava za 2006. godinu, kada su u pitanju gradovi, četiri posto, a kada su u pitanju opštine - 19,9 posto. Rekli ste da je to neki reper. Ako primenite ova dva procenta na gradove i opštine, videćete da nije ni ovo primenjeno kako treba. A zadržali ste ono što ste konstatovali da nije dobro, jer je to osnovica na osnovu koje ste primenili ove procente i došli do podataka za 2006. godinu. Samo da vas podsetim kolika je inflacija u 2005. godini, znate to. Ako želite da očuvate supstancu, ako želite da očuvate vaše intervencije na istom nivou kao što su bile, onda obična logika kaže - povećajte za taj procenat inflacije i vi ste rešili pitanje ukupnih sredstava koja su planirana za transfer. To je 15,4 milijarde dinara, čini mi se. Pri tome, treba imati u vidu da će javna potrošnja onog dela lokalnog samoupravljanja u Srbiji 2006. godine biti 112 milijardi dinara. Znači, tu ne želimo da vam pravimo društvo u tim promenama. Poručujemo građanima svih mesta u Republici Srbiji da to što ćete vi možda u raspravi povodom amandmana da zastupate neki amandman da moje selo dobije više, da moj grad dobije više, da moja opština dobije više, to je jedna obična providna podvala prema tim biračima i to ne treba da uzimaju u obzir, jer ako nemate dobar temelj, naravno da krov mora da bude loš i naravno da je pitanje samo trenutka kada će taj krov da padne. Verujem da je gospodin Dinkić, kada je rekao da mu je ovo poslednji zakon, da mu je stvarno poslednji zakon, ne zbog toga što će da se donese neki novi zakon koji će to da reguliše, nego što će on biti poslednji put u prilici da radi bilo šta kada je u pitanju državni posao. Biće, biće, to budite sigurni. Rekao sam vam da ću da završim sa stečajem Demokratske stranke, pa ih nema. Vi se samo birajte, pa videćete kako ćete i vi da prođete. Da krenemo dalje, ovaj koji je predlagao ovaj zakon, hajde što ne zna ništa o Ustavu, pravu, ekonomiji, ali on ne poštuje ništa. Izvinite, kako ste mogli u članu 4. da napišete ono što je u stavu 2? Kako? Gde ste našli osnov da tako nešto napišete? Objasnite mi, molim vas, ko je osnivač škola. S kim zaključuju kolektivni ugovor sindikati prosvete? Da li oni zaključuju kolektivni ugovor sa lokalnom samoupravom? Koliko znam - ne zaključuju. Sudeći po ona njihova tri sindikata, kada vitlaju narod po ulici, dođu do Vlade, pa ministra prosvete, pa ministra finansija, a predsednik Vlade neće da ih primi, oni zaključe kolektivni ugovor. Kakve veze ima kolektivni ugovor koji je zaključen između Vlade, odnosno preko nekog ministarstva, i sindikata prosvetnih radnika sa lokalnom samoupravom? Kakve to ima veze? Ko isplaćuje platu prosvetnim radnicima? Vlada. Zašto onda optužujete lokalnu samoupravu i kažnjavate po sistemu - ako ne uradiš to, biće ti uskraćene pare za sasvim nešto drugo i treće. Ako lokalna samouprava nije, a čuli ste, bilo je puno predsednika opštine koji su rekli da to isplaćuju, da to nije nikakav problem i zašto pretite ljudima. Iz ovih para, iz transfernih sredstava se finansiraju povereni poslovi, pre svega. To su izvorno državni poslovi koji su zbog efikasnijeg rada i organizacije povereni da u prvostepenom postupku radi neko od organa lokalne samouprave. Zašto pretite? Zašto uskraćujete sredstva? Kako možete da uskratite sredstva nekome ko nije potpisao kolektivni ugovor, koji je transmisija samo za jedan deo materijalnih troškova? Kolektivnim ugovorom se ne regulišu materijalni troškovi poslovanja. Doduše, ko zna šta je sve Lalović napisao, pošto ste falsifikovali onaj zakon. Možda primenjujete neki neobjavljeni tekst, kod vas je sve moguće. Taj zakon ste falsifikovali. Ako ste falsifikovali i to ima u falsifikatu, onda objavite taj falsifikovani tekst. Kako može strana ugovornica da bude lokalna samouprava? Evo predsednika opština, da li ste potpisivali neke kolektivne ugovore sa profesorima i nastavnicima? Niste. Dinkić može sve, njemu se ne sviđa Ustavni sud, ne primenjujem odluku; Vrhovni sud, ne primenjujem odluku; policija nije uhapsila, ne primenjujem, teram dalje, i sada jadnik pobegao, on čeka Karlu del Ponte, ona ne može bez njega. Valjda su završili sa sednicom Vlade, održali konferenciju za štampu, slikali se, neka se vrati i neka nešto čuje ovde ili će opet da nam utrči u farmerkama. Vi unosite zabunu i svađu od opštine do opštine. Mi nećemo u raspravi da vam ukazujemo zašto je ta opština, sa toliko i toliko hiljada stanovnika, sa toliko škola, obdaništa, zdravstvenih institucija itd, dobila tri puta više od dva puta veće opštine sa većim brojem stanovnika, većim brojem škola, većim brojem zdravstvenih ustanova itd. Nećemo da se spustimo na nivo da sa vama tako razgovaramo. Želimo principijelno i od kada se donose ovakvi zakoni, nekada su bila transferna sredstva, neki put su bila - učešće opština, dok vas nije prevario Nebojša Čović novim Zakonom o lokalnoj samoupravi, za koji svi tvrdite da ne valja, da je loš, a istrajavate na njemu, nećete da ga menjate. Gospodo draga, vi ste ovde napravili parcelisanje. Tačno prepoznajem ovde instrument kako obezbeđujete velika sredstva za buduće izbore. Tačno vidite gde je nenormalno dato mnogo više sredstava u odnosu na sličnu opštinu, videćete da je razlika u sredstvima 50-150 posto. Dalje, vi ste dodvoravate nekim nezavisnim poslanicima koji podržavaju Vladu Republike Srbije, pa opštinama sa njihove teritorije dajete četiri puta više nego što biste dali bilo kojoj drugoj opštini koja je približno ista ili slična po svim pokazateljima koje ste možda koristili. Mislim da ste se uhvatili lošeg posla. Naravno, vi ćete sve to da izglasate. Nemam nameru da vas odvratim od toga. Ne, stimulišem vas da se zainatite što više, da što pre izglasate ovaj zakon i da padnete, između ostalog, i na ovom zakonu.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo, raspravljamo o jednom predlogu zakona koji je nezahvalan, u principu, i za onoga ko ga predlaže, a pogotovo za onoga koji bi nekom dubljom analizom došao u situaciju da transferna sredstva koja su namenjena jednoj opštini smanjuje da bi povećao transferna sredstva drugoj opštini. Ovo je uvek bio i ostao način kako da se u skupštinskoj raspravi sprovede jedna lokalna populistička politika, kako da se pojedini poslanici istaknu sa ove govornice, tako što će da se zalažu za povećanje sredstava njihovoj opštini, a onda redovno, kao dežurni policajac, izlazi ministar, koji je poznat, inače, kao čovek koji ne govori istinu, to je kontinuitet kada je taj čovek u pitanju, i onda kaže: slažem se, ali recite kojoj opštini da oduzmemo. To je metod i način rada koji primenjuje ovaj ministar, bez obzira da li je u funkciji guvernera ili ministra finansija. I danas je, prilikom obrazlaganja, uvodnog izlaganja, izneo niz netačnih informacija. Da ne govorim ono što je više puta od strane SRS, radi podsećanja, napomenuto. Prošle godine kada se vodila rasprava o ovom zakonu, obećao je da više neće biti po tim kriterijumima, pa je, vidimo i sami, što bi se srpski reklo, slagao je. Možemo mi da kažemo da nije ispunio obećanja, ali nije adekvatan izraz, bogat nam je jezik, a pogotovo za ličnost adekvatan izraz. Znači, slagao je. Drugo, rekao je da je realno povećanje sredstava kada su u pitanju transferna sredstva koja se poveravaju opštinama. Gde je tu istina? Istina je samo u nominalnoj vrednosti koju je izrazio, ali realno povećanje tzv. poverenih sredstava ne vidi se nigde. Vidi se kod opština, otprilike, da je povećanje, a ne toliko koliko je rekao ministar. Kada su u pitanju gradovi, onda je došlo do realnog smanjenja sredstava koja su poverena. Na prvi pogled, diskutabilno je, možemo da raspravljamo koliko je priznata inflacija u odnosu na realnu, koliko će ministar konačno da prizna da je inflacija, da li je dvocifrena, da li 12 ili 17%, ali suština je sledeća. Jedan od kriterijuma zbog čega se poveravaju ovolika sredstva, npr. gradovima, jeste da održe postojeću infrastrukturu kada je u pitanju školstvo, zdravstvo, pogotovo kada su u pitanju predškolske ustanove. Isto tako se u kriterijume podrazumeva nivo razvijenosti i opremljenosti tih ustanova. Šta sada radi ministar? Ministar svesno smanjuje sredstva koja se opredeljuju gradovima. To je jedino što se vidi jasno iz ovog predloga zakona. Ta priča o realnom povećanju sredstava na primeru gradova vidi se da nije utemeljena na istini, odnosno nije utemeljena u ovom dokumentu. Ponovo ispada da ministar svesno obmanjuje, što bi se reklo laže. Kada su u pitanju opštine, postoje odranije ustaljeni kriterijumi na osnovu kojih se opredeljuju sredstva. Jedan od njih je ukupan broj stanovnika, površina na kojoj se rasprostire ta opština, razvijenost infrastrukture, broj zaposlenih koji su u oblasti obrazovanja, broj zaposlenih u oblasti zdravstva, broj zaposlenih koji su npr. u predškolskim ustanovama. Kada pogledate u odnosu na broj stanovnika, ako uzmete prostu analogiju, da je tu i razvijenija infrastruktura, da je broj zaposlenih veći, da je nivo infrastrukture mnogo viši, videćete da je tu primenjen poseban kriterijum, koji u osnovi ima da bi ministar i dalje lagao, ali kriterijum koji ima za posledicu sledeće: da tamo gde nisu partijski istomišljenici, gde nisu isti ideološki sledbenici, tamo je uzet kriterijum ministrova volja, ili bolje reći, samovolja. Kakve će to posledice izazvati, to njega ne interesuje. Zašto? Zato što računa da će te opštine, htele ili ne, doći u priliku da mole njegovu visost, najvećeg lažova u Srbiji - ministra Dinkića. Zašto? Zato što će održavanje škola, predškolskih ustanova i zdravstvenih ustanova doći u pitanje. Ako je sada inflacija zvanično priznata i od strane nekih članova Vlade 17%, ovo je projektovana dodela sredstava koja podrazumeva da će inflacija biti mnogo veća nego što je ministar projektovao prilikom dodele. Pitanje je gde će se ta inflacija zaustaviti. To je realni gubitak. Šta je suština? Suština što za ovaj novac svaka opština mora obezbediti materijalna sredstva ili uslove za održavanje infrastrukture. Cena tih sredstava raste, a sredstvima koja se opredeljuju opštini, na bazi mesečnog uplaćivanja, realno im pada vrednost i doći će u situaciju, hteli ili ne, da mole ministra. Kada se ministar moli, podrazumeva se da uvek ide jedan politički uslov, koji je karakterističan, između ostalog, za ministra. Gde se god pojavi na teritoriji Srbije, ako počnu predsednici priču oko povećanja sredstava, oko podrške neke investicije, on kaže - može, ali osnujte stranku, dajte mi članove, pa ću da vidim, i to ne G17, nego neku njegovu struju. Nemojte da mislite da izmišljam, to pojedini iz G17 dobro znaju. Ako žele da potvrde, bićemo im zahvalni, ne mi srpski radikali, nego građani Srbije da vide koji je kriterijum. To je suština na kojoj bazira ministar Dinkić transferna sredstva i dodelu tih transfernih sredstava pojedinim opštinama i gradovima. Kakva nam je perspektiva, kakva je budućnost? Jasna - doći će do bankrota opština i gradova, a pri tome će ministar da se ponaša kao gospodar koji će odlučivati, uslovno rečeno, o životu i smrti. To je najgora situacija. Nije ovo prvi ministar koji ovako radi. Radili su i mnogi pre njega, ali na svu sreću nisu bili pun mandat. Mislim da će takva sreća ponovo da obraduje građane Srbije i da ni ovaj neće biti pun mandat. Da ostavimo lik i nedelo ministra, da vidimo kako realno stoji kada je u pitanju raspodela ovih sredstava. Kaže: kriterijum nerazvijenih opština. Ima kriterijuma gde je mogao na neki način da se da prioritet i onim opštinama koje imaju poseban tretman, iz više razloga, devastiranim opštinama. Ima niz razloga zbog čega mnoge opštine treba da imaju poseban tretman kada su u pitanju i transferna sredstva. Koji je kriterijum i ovde primenio? Tamo gde mu treba da ispuni svoju ideju, da ostvari cilj, da politički odobrovolji, da li svoje koalicione partnere ili svoje stranačke kolege, tamo je koristio taj kriterijum, najverovatnije uz obrazloženje da su to nerazvijene opštine. Tamo gde su suprotni partijski interesi, gde nisu ideološki opredeljeni kao ministar, tamo je rekao: čekajte zakon o povraćaju imovine. Evo ga, stiže čuveni ministar koji je sa ove govornice izneo jednu veliku neistinu. Zašto vam govorim da ste najveći lažov? Bar bi bilo normalno da izađete i da se izvinite osobi koju ste prozivali sa ove govornice, braneći Zakon o budžetu ili braneći onaj Zakon o korupciji, koji je već zakon bio, da izađete i da se izvinite, a ne da koristite i zloupotrebljavate neke informacije koje su u domenu bankarskih tajni, pa onda ih zloupotrebljavate tako što mislite da skrenete diskusiju. Dobro je, kad god došli dobrodošli. Ono što je evidentno i činjenica je da mi srpski radikali nemamo ništa protiv što su se eventualno i veća sredstva pojedinim opštinama dodeljivala. Mi nismo politička partija koja će koristiti tu činjenicu da kažemo - znate, ministre, niste bili u pravu. Treba tim opštinama da se dodele sredstva, ali ne smeju se uskraćivati sredstva drugim opštinama. Ne može niko da se otme utisku kada pogleda ovaj papir da tačno vidi gde je ministar bio darežljiv, pogotovo kada su u pitanju opštine gde su srpski radikali ili opštine gde su političke partije koje su van koalicione vlasti. Tu je jasan kriterijum, tu ne treba baš puno da razmišljate ili da mislite da je neki drugi razlog. Tačno je video, da li je on ili su njegovi saradnici imali zadatak da to pomno prate, ali to vidite. To ne bi, na kraju krajeva, bila neka šteta kada je u pitanju delovanje SRS, ali kada pogledate teritoriju Vojvodine, onda ste direktno oštetili 14 ili 20 opština u Vojvodini. Ne možete vi tako ostrašćeni politički da jednostavno stavljate znak jednakosti između političke partije koja drži vlast i interesa građana te opštine. To je propast i to vodi ka propasti. Mi smo uvek za to da se što veća transferna sredstva dodeljuju opštinama, ali ono što je činjenica to je kada pogledate potrebe kada su u pitanju povereni poslovi pojedinih opština, koje im je poverila Vlada, nisu se promenili. Njihov nivo, njihov oblik nije promenjen, ali sredstva koja se dodeljuju za obavljanje tih poslova su smanjena. Ne govorimo mi da bi trebalo da se poveća po nekom pravilu, ali koja je to logika, kako onda objašnjava ministar, kaže - uzeti su kriterijumi da na osnovu obima i nivoa poslova koje obavljaju opštine kao poverene poslove, njima se dodeljuju ta sredstva. Niti je obim, niti nivo smanjen, niti povećan, ali sredstva smanjena. Znači, i taj kriterijum služi, uslovno rečeno, kao opravdanje za sve neistine koje iznosi. Neko je ovde dobro rekao, umesto da priča o ovom zakonu, valjda mu podmetnuli drugu fasciklu, pa on krenuo neku priču koja nema veze sa ovim zakonom. Ovaj zakon direktno utiče na sudbinu opština i na svu sreću nisu ovo najznačajnija sredstva. Imaju izvorni prihodi. U većini opština snaći će se, što bi narod rekao, izaći će iz ove krize. Ali ovaj zakon, osim ovoga o čemu mi srpski radikali govorimo, osim nekih čudnih kriterijuma i osim namere Ministarstva finansija da na najdirektniji način danas-sutra uslovljava opštine, pokazuje kakvu će politiku voditi Ministarstvo i kada su u pitanju izvorni prihodi. Zašto? Zato što sada već u članu 6. zakona koji predlaže, u drugom stavu, predviđa nešto što nije u skladu ni sa jednim zakonom, da će reagovati ako se ne ispoštuje kolektivni ugovor od strane lokalne samouprave. Kakve veze ima lokalna samouprava sa kolektivnim ugovorom? Kakvog razloga ima da se već u ovom zakonu najavljuje da će ministar reagovati kada su u pitanju izvorni prihodi. Jer ako sebi dozvoljava tako nešto, ko će ga sprečiti sutra da zađe i zavuče ruku u kase opština, pogotovo kada imamo ovaj centralni trezor. Onda možemo samo boga da molimo ili da gledamo u karte ili u nešto drugo, da pogađamo kada će se smilovati Mlađan Dinkić, čuveni razbojnik, razvratnik i lažov, pa da dodeli opštinama pare. Šta je, blage sam izraze našao za to?
Nađite, gospodine Mirčiću, neki prikladniji izraz.
I suviše su blagi. Ima narod još adekvatnije izraze, ali nije ovo mesto i način da ih koristim. Baš je on za ulicu, u pravu ste, koleginice. On jeste za ulicu i to je sramota imati i na ulici. Zašto? Zato što sve više dolazi do izražaja njegova samovolja. On je uzeo sebi pravo, iz nama nepoznatih razloga, da određuje sudbinu ove Srbije, i kada su u pitanju opštine, i kada je u pitanju Republika, i kada je u pitanju kompletno finansijsko funkcionisanje i kontrola Srbije. To niko do sada nije uzimao sebi za pravo koliko on. Ali, ako ga ne sprečimo sada, jasnim upozorenjem građanima Srbije, koristeći ovu priliku kada je rasprava o dodeli sredstava opštinama i gradovima, pitanje je kada će se ovakav čovek sprečiti. Samo vi jaučite, ali biće vam kasno, verujte biće kasno. Evo vam jedan primer za pouku, tako suoni koji su isto kao i vi iz nevladine prešli u političku organizaciju, bili sve i svja, žarili i palili, živeli kao parazit na infrastrukturi jedne stranke, bukvalno bili svemoćni, svemogući, pa su isto kao i vi što sada, kolege i koleginice, jaučete iz klupe, njihove kolege jaukale, međutim,nije im vredelo. Događaji i situacija su jednostavno nametnule rešenje da lopovi i kriminalci moraju u zatvor. Zašto? Bez obzira kojoj političkoj partiji pripadali, bez obzira kako i na koji način učestvovali u vlasti, oni su poznati i prepoznatljivi po svojim delima. Ta njihova dela, lopovluk i kriminal, direktno šteti građanima Srbije i ne možemo razgovarati o unapređenju rada i funkcionisanju opština i gradova dok lopovi i kriminalci ne podnesu račun. Mi razgovaramo o tajkunima, o podmićivanju, a pred nama sedi član Vlade koji je provaljivao, upadao sa dugim cevima, stavljao čarapu na glavu. Šta kolega, zbog čarapa aplaudirate ili zbog glave? I jedno i drugo možemo da vam nabavimo, nije to problem, ali imate ministra koji vam je član stranke. Morate jednostavno korigovati rad i način rada ovog ministarstva. Zašto? Zato što će se to, kako su pojedine kolege iz SRS rekle, već sledeće godine jasno odraziti na funkcionisanje lokalne samouprave. Oni koji misle da su dobili dovoljno sredstava, sada ih upozoravamo da se grdno varaju. Ovo su samo poverena sredstva, transferna sredstva za poverene poslove koje obavlja opština. A pitanje je kako će one izvorne prihode ostvarivati. Zašto? Zato što su oni direktno u funkciji ili u zavisnosti od privrednog razvoja, zato što su direktno u funkciji i u zavisnosti od toga koliko se na opštini izvrši prometa i u kom obimu, koliko se, što bi narod rekao, istrguje, šta imaš da prodaš, šta imaš da kupiš. Ima da se proda strana roba, ali nema para da se kupi. Puni se kasa iz primanja, iz tzv. dohodaka, ali kako će se puniti kada ljudi sve više i više, odnosno sve veći broj je onih koji su bez plata. Gde je uzrok? Nije uzrok u predsedniku opštine, nije uzrok ni razlog u eventualno sastavu i strukturi lokalnog parlamenta, nego u Ministarstvu. U Ministarstvu je uzrok. Ako se dovodi u pitanje funkcionisanje opština, nemojte da se zanosite idejom i mišlju da će u Srbiji biti mir. Neće ga biti. Svako nezadovoljstvo, pogotovo na lokalnom nivou, koje proističe prvenstveno iz činjenice što uslovi života u nekoj opštini nisu normalni ili nisu adekvatni, realna je opasnost da izazove nemire i nezadovoljstvo u Srbiji. Ali, na kraju da vidimo kako je to ministar zaboravio čak i one opštine gde žive nacionalne manjine. Da je bar tu uzeo isti kriterijum, ne, nego je i tu pravio diskriminaciju. I tu je selektivno postupao. Kako to da opštine gde predstavnici njegove političke partije ili tačnije rečeno njegove struje, pripadnici nacionalnih manjina, čine većinu, dobiju veća sredstva nego pojedine opštine u Vojvodini. Pa hajde i u Vojvodini da pogledate. Tačno vidite razliku između opština. Znači, nije mu dovoljno što to radi, pravi diskriminaciju u opštinama Srbije, nego čak koristi i ovo, da u okviru opština gde je i te kako osetljivo pitanje kada se govori o bezbednosti i sigurnosti, i na kraju krajeva i u međunacionalnim odnosima, i tu zloupotrebljava. Kako? Ne možete da objasnite da u opštini Subotica je manje razvijena infrastruktura nego u drugim opštinama. Ne možete da objasnite da u opštini sa većim brojem stanovnika, sa većim brojem škola, treba manje novaca nego u opštinama gde je to manje zastupljeno i gde je manje razvijeno. Ne možemo o tome da razgovaramo. Možemo ako branite političke stavove, ali odbranom političkih stavova vi stajete na stranu čoveka koji, hteli vi to ili ne, mora jednog dana da položi račune i da odgovara. Neće imati više priliku da priča ni sa medija, ni sa ove govornice, da priča bajke, da se brani, nego će morati pred nadležnim institucijama, nadležnim organima, da kaže šta i kako je radio. Ovo je najmanji problem kada je u pitanju ukupni kriminalni rad i delovanje ministra. Ovo je najmanje. Zašto? Zato što će opštine, zahvaljujući lokalnoj vlasti i lokalnom rukovodstvu, na neki način moći da prežive. Neće moći da održavaju infrastrukturu, neće moći da je razvijaju, ali će preživeti. Bilo je i gorih vremena, gorih uslova, pa su opštine ostajale, ali u tim gorim uslovima i gorim vremenima na svu sreću nije bilo ni njega ni njegove partije.
Po Poslovniku, gospodin Homan.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 104. Gospodine predsedavajući, to ko je sa ovakvim rečnikom za ulicu, a ko za parlament, građani najbolje znaju i odlučiće, ali vaša je obaveza da izreknete opomene govornicima i kolegama koje se ovakvim rečnikom služe. To je pod jedan. Dva, jeste, mi smo iz nevladine organizacije prešli u političku stranku, a primedbe na to najmanje imaju pravo da nam daju oni koji su iz DB-a prešli u političku stranku, tako da vas molim da imate to u vidu kada se sledeći put obraćate preko ove govornice. Predsedavajući, pošto pretpostavljam da će tokom dana još biti ovakvih stvari za ulicu, da izreknete opomene, da se ponašate prema Poslovniku.
Gospodina Mirčića zamolio sam da nađete prikladnije reči. Prema tome, pokušavam da budem kulturan i kada predsedavam, a svako svojoj kulturi odgovara shodno članu 104 - narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine, narodni poslanici su dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Prema tome, pozivam da se svi međusobno uvažavamo, a pošto ovo nije u zatvorenom prostoru, narod ocenjuje koliko se ko uvažava. Gospodin Mirčić se javio za repliku.
Niste vi, dragi moj mladi kolega, samo nevladina organizacija, vi ste bili i jedna od niza organizacija koja je delovala u mreži obaveštajnih stranih službi. Vama smešno, ali nemojte da vam pozli. Ima dokumentacija, imaju dokazi, gde se čelni ljudi vaše organizacije pojavljuju u proteklom periodu, pre petooktobarske revolucije, u gradu Budimpešta, u Mađarskoj, kako bi uredno primali apanažu od strane američke obaveštajne službe. Hoćete još. Što se tiče onih koji su proistekli iz DB-a, DB podrazumeva domaću službu i u odnosu na ono što ste vi radili to je manje zlo nego da se radi za stranu obaveštajnu službu. Što se tiče SRS, evo vam jedan primer. S početka ovog saziva držali smo sastanak, zatvorenu sednicu Odbora za bezbednost u zgradi BIA-i. Sedamnaest poslanika je bilo prisutno. Gospodin Pejčić nije tu, kolega Pejčić nije tu, podeljen nam je materijal, strogo poverljiv, sa upozorenjem da vratimo materijal. Kada ga pregledamo kao članovi Odbora, da vratimo. Od 17 samo je 16 vraćeno, jedan nestao. Zamislite gde je pronađen. Kod člana G17. Ne kažem da je on lično sklon tome, da krade, da špijunira, da iznosi tajne podatke, ali u takvoj je sredini. Možda ste ga prisilili na to, možda uticaj okoline je imao posledicu da on poseže i tome da ukrade. Zašto mu je trebalo ne znam. Ovo je istina, a to što vi iznosite, priče kakav je jezik preporučljiv i način obraćanja sa ove govornice, to morate da ubedite većinu u Srbiji da vam ne govori za vašeg ministra ono što je izvorno i narodno. Ovo su lepe reči koje mi prenosimo, a da čujete one prave, izvorne, sočne, to bi bilo dobro da prenesete. Zašto? Zato što bi bilo blagovremeno, jer vam je već počeo da podriva stranku, već ima svoju struju koja je suprotstavljena Labusu, a i to nije vam baš milo da čujete, ali nemojte onda bar vi o tome u hodnicima da pričate, jer mi radikali što god čujemo, zapamtite, iznećemo sa ove govornice. Nema tajni kada je u pitanju funkcionisanje parlamenta. Nemojte da nam prilazite i da se prikradate, pojedinci u liftu, da bi mi saopštili informaciju, kako je u Novom Sadu, u Službi za platni promet, imenovan čovek koji je Dinkićevo krilo. Šta me boli briga ko je čije krilo. Što se mene tiče, najbolje bi služili kao zamena nekog drugog organa, ali do tada sačekajte.
Po Poslovniku, zamenik šefa poslaničkog kluba, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Takođe želim da reklamiram član 104. Poslovnika, jer zaista mislim da nema ni smisla ni potrebe da koristimo ovakve izraze kada se obraćamo jedni drugima i kada se obraćamo građanima Srbije. Na to nas obavezuju bar dva razloga. Prvi je što mi reprezentujemo građane Srbije, pa bi se na osnovu izraza i reči koje ovde koriste neki moglo pomisliti da su građani Srbije na tom nivou izražavanja, što svakako nije istina. Lepo vaspitani građani Srbije, bili oni deca od pet ili šest godina, ne koriste ovakve izraze, i to vam garantujem, i kao majka, i kao neko ko radi sa decom, i kao građanka Srbije. Dakle, lepo vaspitani ljudi u Srbiji ne koriste takve reči, mi smo njihovi reprezenti i dužni smo da to poštujemo. Drugi razlog je što javno izgovorena reč ima svoju težinu i drugi razlog je što mi sa ovog mesta vršimo izvestan uticaj i na građane Srbije i na decu Srbije, te vas molim da ovo imate u vidu, kada govorite za ovom govornicom da napravite razliku između toga koje su reči primerene, a koje nisu primerene u javnom obraćanju. Što se mene lično tiče, one su neprimerene i uličnom žargonu i mi se borimo za Srbiju u kojoj ovo neće biti ni ulični žargon. Želim da vam citiram još neke misli velikih ljudi. Recimo, Žan Žak Ruso kaže ovako - psovke i ružne reči su argumenti onih koji nisu u pravu. (Momir Marković, sa mesta: Ko je to rekao?) Žan Žak Ruso, već sam pročitala. Karel Čapek je rekao ovako - zamislite kakva bi tišina nastala kada bi ljudi govorili samo o onome što znaju. Ja bih vas molila da govorimo o onome što znamo, bez insinuacija šta je ko sakrio, bez paranoidnih nekih ideja i misli, jer to zaista nije primereno ovom mestu. Na kraju, La Brijer je rekao ovako - prava je muka kada čovek nema dovoljno duha da bi govorio, a ni dovoljno pameti da bi ćutao. Pozivam vas da pričamo o pametnim stvarima i na pametan način. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Stojanović-Plavšić. Nadam se da smo mi malopre usvojili zakon o rečniku SANU, svi će biti u prilici da ga kupe, pa ko zna neka ga koristi, bilo bi dobro da ga koristi, a ko ne zna, šta da radimo, šta ćemo, opet njegov problem, toliko o tome. Idemo dalje, reč ima narodni poslanik Goran Ilić.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, lokalna samouprava je, prema onome kako se danas na svim važnim skupovima u Evropi i svetu o tome zaključuje, nosilac razvoja i međunarodne saradnje i novih projekata i programa, i kao takva u Srbiji mora da bude transformisana, reformisana i modernizovana. Ova vlada je to započela i primenom Zakona o lokalnoj samoupravi, ali na tom putu nas čeka još mnogo posla. Kada govorimo o zakonu o transfernim sredstvima lokalnim samoupravama, sam ministar je rekao da očekuje da ovaj problem bude bolje rešen na apsolutno racionalnim temeljima kada bude usvojen zakon o finansiranju lokalnih samouprava. Prema tome, mi se nalazimo u jednom tranzitnom periodu kada govorimo o ovom problemu, jer ako se sećate i prošle godine, kada smo govorili o transferima, pa sam uložio amandman da se transferna sredstva za Niš, odakledolazim, uvećaju, obećano je da će se negde na proleće o tome razgovarati. Nismo na taj način problem rešavali tokom proleća, a kasnije, znači, kada je ovaj zakon usvojen, odnosno kada je njegov nacrt pisan, lokalne samouprave na nivou gradova, govorim o četiri velika srpska grada, dobile su samo četiri procenta sredstava više i svakako da je priča o tome koliko je sredstava na ovaj način obezbeđeno, mnogo komplikovaniji. Potrebno je definisati te kriterijume sasvim detaljno. Očigledno da se o tome nije moglo raditi i na taj način definisati ovaj zakonski predlog, jer je verovatno postojalo puno poteškoća da se ti kriterijumi jasno definišu. I npr. ova sredstva su manja od onoga što je predviđeno budžetskim memorandumom, tada se govorilo o 9%, manja su od projektovane inflacije. To znači da će gradovi dobiti manje sredstava. Naravno, to nije sasvim ohrabrujuća vest za gradove, pa ni za moj, pri čemu ne želim, i ove godine nisam ulagao amandmane u tom smislu da ova sredstva budu prebačena ka Nišu, kao što je to prošle godine učinjeno ka Kragujevcu u većoj meri, očigledno je neko bio oštećen, ali mislim da ovom problemu moramo prići na jedan studiozan način i držim za reč gospodina ministra da će zakon o finansiranju lokalnih samouprava, uz zakone o kojima smo ovde govorili, pominjali, to je imovina lokalne samouprave i regionalni razvoj, konačno definisati mesto lokalne samouprave i kroz ovaj aspekt. Lokalna samouprava danas je opterećena mnogim problemima i to svi znamo i svi za to snosimo odgovornost. Nema u parlamentu stranke koja nije na vlasti u nekoj opštini. Nadam se da ćemo se složiti da je taj uticaj partokratije zaista prevelik na lokalnom nivou. Govori se o tome da treba racionalizovati lokalne samouprave. Što se tiče broja zaposlenih, potpuno se slažem i taj proces je započeo, takođe, rešenjima koja je ova vlada usvojila, ali čini mi se da tu treba biti vrlo studiozan, jer je jasno da tu ima previše ljudi. Ta birokratija je u značajnoj meri multiplicirana u odnosu na potrebe, ali sastav ljudi koji rade u tim službama zaista može biti popravljen, tako što ćemo dovesti stručne, mlade i obrazovane ljude, koji će imati inicijativu da lokalne samouprave dovedu na onaj nivo koji nam je potreban. To zaista nije fraza. Mi imamo i u Nišu izvanredne mlade ljude koji čekaju posao, pri tom, naravno, treba obezbediti mogućnost da oni koji već rade, a koji nemaju više dovoljno energije i taj stepen obrazovanja, i vrstu obrazovanja, da modernizuju lokalnu samoupravu, da prosto na jedan sasvim dostojanstven način svoja radna mesta napuste. Znači, to nije nikakva pretnja, to treba da bude rešenje koje će biti dobro za sve i moguće ga je naći. Program racionalizacije je već pokrenut, ali ponavljam, mnoge su stranke zaposlile ljude u lokalnim samoupravama, to dodatno opterećuje lokalne budžete, pri tom ne vodeći dovoljno računa o stručnosti. Na nama je da taj kriterijum dovedemo do potpuno najvažnijeg nivoa. Što se DSS tiče, ona nema nikakvu dilemu da će to biti jedan od osnovnih kriterijuma. Ovaj zakon predviđa i ograničenje u platama, slažem se, treba vršiti tu kontrolu detaljnije. Ako pogledate malo po lokalnim samoupravama, videćete paradoks gde predsednici opština imaju veće plate od gradonačelnika u istim gradovima. Znači, te nelogičnosti prosto moramo da otklonimo i zaista očekujem da svi ovi pominjani zakoni lokalnu samoupravu stave u središte društvenog života Srbije, jer onako kako danas Evropljani razumeju lokalnu samoupravu, ona je prosto nosilac razvoja, nosilac međunarodne saradnje, nosilac projekata, predviđanja, definisanja, artikulisanja, koncipiranja, načina da određena regija dostigne odgovarajući razvoj. To zaista centralna vlast ne može, jer ona ne poznaje te probleme i ne treba da ih poznaje na taj način kako ih poznaju ljudi u lokalnoj vlasti. Ako smanjio uticaj partokratije, ako dovedemo sposobne, obrazovane i mlade ljude, dovešćemo i lokalnu samoupravu tamo gde ona treba da bude, a to će biti dobro za Srbiju u celini. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Prelazimo na zajednički načelni pretres 2-5. tačke dnevnog reda:– PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O PRETVARANjU NEISPLAĆENIH PENZIJA I NAKNADA ZAPOSLENIH I POLjOPRIVREDNIKA U JAVNI DUG, SOCIJALNOJ ZAŠTITI I FINANSIJSKOJ PODRŠCI PORODICI SA DECOM Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 2, 3, 4. i 5, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupne vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat 36 minuta, Demokratska stranka Srbije - jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić - 43 minuta 12 sekundi, G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 26 minuta 24 sekunde, Nova Srbija i samostalni poslanici 9 plus 9 - 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, dva nezavisna poslanika SDP i pet nezavisnih poslanika, po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana i Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Da li predstavnici predlagača, ministar finansija, Mlađan Dinkić, i Slobodan Lalović, ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, žele reč? (Da.) Reč ima ministar finansija, Mlađan Dinkić. Izvolite, gospodine Dinkiću.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, neko je govorio o boljim vremenima, a jasno je da bolja vremena za penzionere dolaze. Već su došla ove godine. Posle 10 godina, počela je u novembru isplata penzija u tekućem mesecu za prethodni mesec. Evo sada, ovim izmenama i dopunama zakona, država posle 15-tak godina počinje da izmiruje dugove koje su neke prethodne vlade napravile ne izmirujući redovno obaveze prema penzionerima. Ukupno država ima nameru da isplati 49 milijardi dinara u narednih nekoliko godina, a koliko iznosi dug sa kamatama. Naime, dugovanja za jednu i po penziju osiguranicima Fonda PIO zaposlenih, kao i dugovanja za 20,5 neisplaćenih penzija osiguranicima Fonda PIO poljoprivrednika u ovom času ukupno iznose 43,5 milijardi dinara. Znači, 20 milijardi dinara se duguje penzionerima osiguranicima Fonda PIO zaposlenih, a zemljoradnicima se duguje 23,4 milijarde dinara, pa to je ukupno 43,5 milijarde dinara. Kada se obračuna kamata koju smo predložili ovim zakonom od 8,5% godišnje, do kraja isplate koju smo predvideli, ukupno će iz budžeta u narednom periodu biti isplaćeno oko 49 milijardi dinara. Verovatno mnogi nisu verovali da će ikada ovaj dug biti nadoknađen. Međutim, ova vlada je uspela da napravi budžetski suficit i svrha budžetskog suficita jeste da se obezbede sredstva da se izmire neki dugovi nasleđeni iz prošlosti. Penzioneri su tu svakako u vrhu prioriteta. Predložili smo pre nekoliko meseci model zakona, koji je Skupština usvojila, da se izdaju obveznice kojim bi se izmirio ovaj dug. Međutim, tu je bilo različitih mišljenja, i od strane nekih narodnih poslanika, a posebno Udruženja penzionera. Penzioneri su zahtevali da se umesto u obveznicama taj dug isplaćuje u gotovini, odnosno u kešu. Ovi zakoni upravo omogućavaju da se obaveze isplaćuju u gotovini. Što se tiče obaveze prema osiguranicima Fonda PIO zaposlenih, ukupno država duguje 23,5 milijardi dinara, a možda sam izvršio permutaciju kada sam imao malopre izlaganje. Dakle, penzionerima osiguranicima Fonda PIO zaposlenima 23,5 milijardi dinara, sa kamatom je obavezom 25,5 milijardi dinara. Prema ovom predlogu zakona na ukupan iznos neizmirenih obaveza obračunavaće se kamata od 8,5%, počevši od dana prve isplate u decembru ove godine, pa do konačne isplate u julu 2008. godine. Drugim rečima, isplata duga penzionerima počinje najkasnije 24. decembra, dakle, za par nedelja ove godine. Svi penzioneri u Srbiji, a njih je 1.240.000, mogu da računaju da će 24. decembra, uz svoju redovnu novembarsku penziju, odnosno drugi deo novembarske penzije, dobiti još dodatno jednu četvrtinu tekuće penzije kao početak otplate ovog starog duga. Dakle, u prethodnom zakonu bilo je predviđeno da se sledeće godine počne sa otplatom. Mi smo, međutim, sada tu otplatnu šemu nešto drugačije organizovali. Isplata će krenuti ranije mesec dana, dakle 24. decembra ove godine. Nastavlja se u julu 2006. godine u istom iznosu, zatim u februaru 2007, julu 2007, februaru 2008. i završava se u julu 2008. godine. Napravljena je veća disperzija, jer za jednu isplatu je potrebno osam milijardi dinara. Kada bi se isplatila polovina penzije odjednom bilo bi potrebno osam milijardi dinara, a to bi bilo prilično upumpavanje novca u opticaj. Zato smo to podelili na šest delova, tako da po četiri milijarde, zajedno sa kamatom, kako obaveze budu odmicale, biće isplaćivano penzionerima. Dakle, od ovog ukupnog duga, rekao sam, on iznosi 25,5 milijardi sa kamatom, po jedna šestina u ovih šest perioda koje sam pominjao. Četiri milijarde dinara konkretno biće isplaćeno 24. decembra ove godine, to je tačno dovoljan iznos da 1.240.000 penzionera dobije dodatak na svoju redovnu penziju od jedne četvrtine tekuće penzije. Drugim rečima, ako neko ima penziju 20.000 dinara, dobiće i dodatak od 5.000 dinara 24. decembra, uz svoju redovnu penziju od 20.000 dinara. Ako neko ima 10.000 dinara, dobiće 2,5 hiljade dinara sa svojom penzijom od 10.000, tako da svako ko prima penziju u Srbiji može lako da izračuna koliko će mu poštar doneti novca, odnosno koliko će podići u banci 24. decembra. Ponavljam još jednom, neće biti isplata u obveznicama, već u gotovini. Što se tiče zemljoradnika, želim da kažem da je prvobitni plan bio da sledeće godine počnemo da isplaćujemo i zemljoradničke dugove. Ne penzije, penzije će biti redovno isplaćivane, već dugove po osnovu zemljoradničkih penzija. Međutim, uvećanje zemljoradničkih penzija ove godine je iznosilo za prvih 11 meseci 59%. Neću da kažem, niske su zemljoradničke penzije, ali zemljoradnička penzija isplaćena u novembru bila je 59% viša u odnosu na penziju koja je zemljoradnicima bila isplaćena u decembru 2004. godine. Dakle, rast zemljoradničkih penzija u prvih 11 meseci, nakon naglog povećanja u novembru, iznosi 59%, odnosno 44% realno. Zemljoradnička penzija je realno 44% veća danas nego što je iznosila u decembru pre godinu dana. Zbog toga, imajući u vidu da je transfer, koji je potreban da se redovno izmiri 12 penzija zemljoradnicima u narednoj godini ovako uvećanih, čak 64% veći nego što je bio u budžetu za ovu godinu, onda nije bilo prostora u budžetu da se sa otplatom duga krene u narednoj godini. Naredne godine transfer za zemljoradničke penzije čak 64% veći nego što je bio ove godine, ali nema finansijskog prostora da se od sledeće godine počne vraćati penzija zemljoradnicima, pošto je sada ovaj rast bio prilično visok i tu ne postoje resursi kojima bi se to moglo isfinansirati. S druge strane, moramo da vodimo računa i o drugim ukupnim ciljevima ekonomske politike. Predvideli smo, kao što znate, u prvom predlogu zakona stoji danas, jer taj zakon je na snazi dok ova skupština ne izmeni postojeći zakon, da se zemljoradničke penzije izmiruju od 2006. do 2010. godine. Mi nismo promenili konačnu godinu izmirivanja, čak smo skratili rok, tako da umesto četiri godine izmirivaće se tri godine, ali početak izmirivanja obaveza je 2007. godina, s tim što od dana usvajanja zakona do prve isplate teče kamata od 8,5% godišnje. Dakle, na ovu glavnicu duga zemljoradnicima, koja iznosi 20 milijardi dinara, kamata počinje odmah ove godine da se obračunava do momenta prve isplate i obračunava se sve do poslednje isplate na ostatak duga, tako da će isplate dugova zemljoradnicima početi 2007. i biti vršene 2008, 2009. i završiće se 2010. godine u visini od jedne četvrtine ukupnog duga, s tim što je ovim zakonom predviđeno da će se konkretan mesec u kome će se izvršiti isplata odrediti na osnovu posebnog podzakonskog akta, u skladu sa likvidnim mogućnostima budžeta i planom izvršenja budžeta. Dakle, 2007. počinje prva isplata, imajući u vidu da imamo sada, u ovom trenutku, 59 posto veće zemljoradničke penzije nego što su bile početkom godine. Što se tiče penzija najvećeg broja građana, dakle, osiguranika Fonda PIO zaposlenih, a već sam pomenuo da ih je 1.240.000, prosečna penzija u novembru nije bila visoka, iznosila je 12.341 dinar. Ali, u poređenju sa prosečnom penzijom iz decembra prošle godine, dakle pre godinu dana, koja je bila 10.083 dinara, to je nominalni rast od 22 posto. Dakle, penzije koje su isplaćene u novembru ove godine su 22 posto veće od penzija isplaćenih pre godinu dana. Imajući u vidu da je u prvih 11 meseci inflacija iznosila 15,2 posto, znači da je realni rast penzija do sada u prvih 11 meseci ove godine iznosio 7 posto. To je nešto iznad rasta bruto domaćeg proizvoda u našoj zemlji, jer procenjujemo da ćemo završiti godinu sa šest posto rasta. Dakle, penzije, bez obzira što jesu niske, ipak, zahvaljujući merama Vlade, zahvaljujući zakonima koje je ova skupština usvojila, porasle su realno sedam posto, nominalno 22 posto, realni rast je bio sedam posto. Kod zemljoradnika, zemljoradničke penzije su 44 posto realno veće, nominalno su 59 posto veće. Sigurno da bismo svi voleli da penzije budu još veće, međutim, ono što je sigurno, najugroženiji penzioneri jesu zaštićeni, o tome će sigurno više gospodin Lalović govoriti, zakonom koji je ova skupština usvojila, pošto se podiže iznos minimalne penzije od sledeće godine. Tako da mislim da se na ovaj način neka vrsta pravde zadovoljava. S jedne strane smo smanjili nepotrebne rashode, stvorilisuficit; prvo koristimo suficit da izmirimo dugove prema penzionerima, koje smo nasledili od prethodnih vlada. Takođe, drugi način kako ćemo dalje koristiti, već sam rekao, smanjićemo poreze i doprinose na plate. Siguran sam da će većina poslanika u Narodnoj skupštini podržati Predlog ovih zakona. Pozivam vas da glasate za njiha. Ovoga puta, ne želim da se osvrćem na primedbe onih koji su primitivni, koji su barabe i koji su dali sebi za pravo da sude sami o sebi. Istorija će o svima nama suditi. Za razliku od nekih koji imaju nečistu savest, moja savest je potpuno čista. Ne plašim se nijednog suda, s obzirom da znam šta sam radio. A oni koji su napravili ove dugove, koje sada mi izmirujemo, treba da ih je stid, a kamoli da uopšte uzmu sebi za pravo da koriste reči koje su govorili. Međutim, sa barabama i primitivnim ljudima ja se ne svađam.
Nema opomene, kada si tolerantan prema jednom, moraš da budeš i prema drugom, a svako vodi računa prema gledaocima i svom biračkom telu šta će da koristi. Rekao sam, nadam se da će brzo da izađe rečnik koji smo usvojili, svako će da ga pročita i nadam se da će da ga primenjuje i koristi, da ne bude da smo ga samo usvojili. Usvojili smo ga u parlamentu, 200. zakon je bio. Gospodine Markoviću, shvatio sam da želite reč po Poslovniku.Izvolite.
Predsedavajući, kada smo već usvojili sve to što ste rekli da smo usvojili, da treba da se pridržavamo svega toga što ste rekli da treba da se pridržavamo, onda od vas zahtevam da disciplinujete ministre koji su ovde došli da obrazlože zakon, a ne da narodnim poslanicima drže predavanja. Pogotovu ne sme ministar narodnom poslaniku da izgovori ono što je ministar Dinkić izgovorio. Maločas izlaze iz poslaničke grupe ministra Dinkića da nam pričaju misli i izreke velikih ljudi. Odlično! Niste se setili da pomenete još jednog velikog čoveka, čija su dela prevođena na šest jezika. To je Branko Ćopić i ja ću jednu njegovu izreku, tačnije polovinu izreke, danas, sa ove govornice, kažem. On je rekao: "Znam ja vas..."
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite. Prednost uvek ima prvo Poslovnik, pa onda ministar kada god traži dobija reč, pa onda najavljeni govornik, pa onda replika. Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine Markoviću, vi niste bili prisutni, pa verovatno niste u toku sa svim pojedinostima. Ovo nije replika.
Vi ste se javili po Poslovniku, shvatio sam, izvolite.
Replika je bila uvreda, a lepo sam vaspitan čovek i nemam nameru nikoga da vređam. Ukazao bih vam na član 101. i 104. Niko ovde nije sa svilenim ušima pa da je imun na upotrebu bilo kojih reči. Međutim, nije dobro kada onaj koji reprezentuje državu u Narodnoj skupštini, gde nema Bogoljuba Karića, pronalazi Bogoljuba Karića. Zato sam vam rekao, znači, nije u pitanju uvreda. Vrlo precizno sam razumeo na šta je mislio gospodin Dinkić. On je mislio na Bogoljuba Karića, Borisa Tadića, Čedomira Jovanovića, Božidara Đelića. Ali, nije dobro da on to nama priča, pošto mi sa njim delimo to mišljenje. Mi delimo mišljenje sa gospodinom Dinkićem da se radi o takvim ljudima. To, gospodine Dinkiću, slobodno možete na nekoj TV emisiji, u pismenim podnescima, čak i u krivičnoj prijavi protiv Bogoljuba Karića, i Bogoljuba Tadića, i to lepo odgovara, ali ne bi bilo dobro da neko loše protumači da ste se vi obratili poslanicima, a kako primećujem ovde, ipak, ima nešto malo više poslanika stranaka vlasti, da ih tako nazivate. Ako ih tako nazivate, znajte da vas oni podržavaju, da će samo oni da glasaju za vaš zakon. Ako oni glasaju za vaš zakon, onda je to praktično isto društvo. Nije lepo to da radite. Razumem vas, teško je obrazložiti jedan predlog zakona o izmenama i dopunama jednog zakona koji je usvojen pre mesec dana, možda i manje, u ovoj Narodnoj skupštini. Razumem vašu nervozu u potpunosti. Ali, vi morate, vi predstavljate državu, ovi poslanici predstavljaju građane, narod. Njima je donekle moguće da se toleriše ukoliko preteraju sa upotrebom neke reči. Vi ste predstavnik vlasti. Vi morate da obrazložite ono što je tema, tim pre što ničim niste izazvani tokom vašeg pledoajea u vezi ova dva predloga zakona da biste onako reagovali. Shvatam da ste nezadovoljni što još nije uhapšen Bogoljub Karić. Verujte i ja sam nezadovoljan. Možda sam još više nezadovoljniji od vas. Sada su vam, vidite, uhapsili Antu Gotovinu, koji je čuvao na ovom ostrvu verovatno one vaše pare koje ste prebacili tamo. Verovatno je ono sa Kipra završilo na onim ostrvima i Ante Gotovina čuvao je vaše pare. Vidite, vi se ne vređate, a to je najteža uvreda što može da postoji. Ali, opet ne želim da vas vređam. Znam da vam je teško da obrazložite ovakav predlog zakona. Na pogrešnom mestu ste upotrebili neke izraze, pa ste malo zbunili javnost da se to odnosi na ove poslanike koji sede iza vas, a mi svi znamo i delimo vaše mišljenje, jer ste vi to rekli za Bogoljuba Karića, Borisa Tadića, Čedu Jovanovića, vašeg prijatelja Nenada Čanka, Božidara Đelića, i da ne ređam tu interesnu grupu, koja stoji na tim pozicijama.
Narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, reklamiram povredu člana 103. Poslovnika. Gospodine Anđelkoviću, vi ste, slučajno ste u ulozi predsedavajućeg, vidim da izbegava gospodin Marković da dođe ovde, jer je u pitanju njegov stranački kolega, trebalo da upozorite ministra, koji, apsolutno sam u to ubeđena, nikada neće biti narodni predstavnik, izabran od naroda, ni na jednoj listi, mislim, narodni poslanik, da, za razliku od nas, on mora ovde drugačije da se ponaša, da uvažava svakog narodnog poslanika i da on mora da oćuti i otrpi sve što mu predstavnik naroda sa govornice kaže. Gospodine ministre, to što ste vi danas uradili u dva navrata je neprimereno i kosi se sa odredbama člana 103. Poslovnika, jer stav 1. tog člana kaže da govornik mora i da je u obavezi da govori samo o onome što je na dnevnom redu. Pre podne ste, obrazlažući zakon o transferu sredstava iz republičkog budžeta jedinicama lokalne samouprave, potpuno pobrkali pojmove. Futuristički ste u nekom zanosu, ne znam ni u kojem, govorili o nekom zakonima koje ćete vi da donesete, kako će to da bude 2007, 2008. Ko vas pita kako će da bude 2007. godine? Još mesec, dva, tri, koliko će da traju sve ove ucene sa Koštunicom i sa urušavanjem ove vlade, mi idemo na vanredne parlamentarne izbore. Nema vas ko šta da pita šta će da bude 2007. godine. Ako već reagujete na ono što vam poslanici kažu, a oni su jedini, za razliku od vas, vi ste tu skrpljeni nekako, skupili ste se, ima vas 126, pa 125, pa kupite jednog, drugog, pa pravite transfere, skrpite se nekada i do 129 - 130 da glasate, onaj poslanik koji izađe, a naročito kada je u pitanju gospodin Milorad Mirčić, koji predstavlja jedno od najvećih uporišta SRS, a hvala bogu jaki smo svuda, od juga Srbije do Novog Sada i Subotice, kada vam kaže sve ono što vam je rekao, a šta vam je rekao - da ste lopov, lopuža, ne znam ni sama šta sve još, on to govori kao predstavnik naroda. Tu ima još jedna veoma važna stvar vezana za gospodina Mirčića. Pošto je on sada na putu u Vojvodinu, ide u jedno veliko mesto, gde ga građani sa oduševljenjem čekaju, i to u broju od po hiljadu i više, jer kao što smo pobedili u Kuli na vanrednim lokalnim izborima, isto očekujemo i u Palanci krajem ovog meseca, samo me je zamolio da vam kažem nešto. On je predsednik skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost. Kao takav, i pre svega, kao doajen ove skupštine, jer je od prvog saziva narodni poslanik, za sve ono što kaže snosi potpunu odgovornost. Ko će bolje u Srbiji nego predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, koji je jedan od najinformisanijih ljudi, da zna kakav ste vi, ako to nije kolega Mirčić. Apsolutno je tačno sve što je rekao. Vi samo možete da žalite zbog toga što ste vi takav čovek i što ste radili sve te nečasne poslove. Ostavite građanima Srbije i onima koji u nekoliko stotina čekaju kolegu Mirčića da zajedno sa ostalim radikalima dođu večeras i obrate se u mestu Ratkovo, na tribini SRS, pozdrave sve ono što mi radimo da bismo raskrinkali više nego pogubne vaše poteze i poteze Vlade Vojislava Koštunice.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poslovnik, član 27. stav 1. alineja 3. Evo, skoro da nisam ni morala, s obzirom da sam imala nameru da predložim, gospodine predsedavajući, da primitivac i baraba, koji je uz to kriminalac i lopuža, ne sme da sedi u ovoj sali. Dobro da je izašao, spasao vas je od intervencije po Poslovniku. To što je rekao Mlađan Dinkić da mu je mirna savest, očigledno je, ako ne može da čuje ono što mu narodni poslanici kažu, naravno, mi srpski radikali govorimo istinu, a što nekoga istina boli... Smejte se, smejte se, nećete dugo, to jeste problem sa kojim morate vi sami da se nosite. To da je Mlađan Dinkić u Narodnu banku upao sa čarapom na glavi, možete da demantujete koliko god hoćete. Dobro znate da postoje fotografije, da postoje snimci, da postoje svedoci, da postoji krivična prijava. Sve znate i znate da to tako jeste. (Vladimir Homan, sa mesta: Gde si ti bila?) Ti si bio iza njega, samo si tako jadan, sićušan, slabašan, pa nisi viđen, nisu te uhvatili u kadar. Ako misliš da ćeš me zbuniti, gorko si se zeznuo. Dakle, najbolju karakteristiku o Mlađanu Dinkiću, pored ovoga što mi srpski radikali govorimo, a mi govorimo da je lopuža, da je kriminalac, da je na najgrublji način opljačkao Narodnu banku, da će jednoga dana, a to će biti vrlo brzo, sigurno i garantovano odgovarati pred nadležnim organima, da će otići na dugu robiju, to ukoliko ne bude otišao u ustanovu koju mu preporučuju Velja Ilić i Žarko Korać.
Meni ostaje još jednom da zamolim sve ove koji diskutuju ovde, i predstavnike građana i predstavnike vlasti, da vode računa o rečniku, o srpskom rečniku, a ne srpskohrvatskom, pošto smo promenili zakon. Kad pročitamo rečnik, videćemo da li su sve zapisane u rečniku. Molim da vi koji prisustvujete ovde vodite računa šta ćete da kažete. Nemojte od mene da procenjujem ko će koju reč sledeću da kaže. (Zoran Krasić, sa mesta: Imam predlog po Poslovniku.) Ne može, gospodine Krasiću. Ne morate da predlažete ništa, da saslušamo ministra Lalovića. Mislim da je to najpametnije. (Zoran Krasić, sa mesta: Niste mi dali reč po Poslovniku?) Vi ste to prihvatili. Ima vremena. Izvolite, gospodine Laloviću.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, želim da vas ukratko upoznam sa predlogom izmena dva zakona koji su podneti Narodnoj skupštini na usvajanje. Prvi zakon o kome ću nešto reći jeste Predlog izmena Zakona o socijalnoj zaštiti. Hoću da vas upoznam zašto sada predlažemo izmenu tog zakona. Usput da vam kažem da smo nedavno na Vladi Republike Srbije usvojili jedan dokument - Strategiju reforme sistema socijalne zaštite u Srbiji koji, kao rezultat sprovođenja te strategije na Vladi, treba da da jedan celovit zakon reformisanog sistema socijalne zaštite u Srbiji za jedno dve-tri godine. U tom periodu ćemo, sprovodeći tu strategiju, proveriti pojedina rešenja i ideje iz te strategije i na kraju izaći sa jednim celovitim reformisanim sistemom socijalne zaštite i sa jednim u celini novim zakonom. Razlog zašto ovako brzo i hitno predlažemo izmene ovog zakona jeste potreba i želja da bitno popravimo materijalni položaj civilnih invalida, i to onih stopostotnih invalida. Naime, ono što smo zatekli, što je u sistemu i što traje najmanje 50 godina, jeste jedan neobičan odnos između primanja u oblasti boračko-invalidske zaštite i primanja tzv. civilnih invalida. Radi se o velikim razlikama. Jedna od tih razlika je bila prisutna ili jeste prisutna kod prava na ostvarivanje tuđe nege i pomoći. Naime, kada se radi o ostvarivanju prava na tuđu negu i pomoć, sada imamo u sistemu sledeće rešenje - da oni koji to pravo ostvaruju na tuđu negu i pomoć prema propisima o socijalnoj zaštiti imaju jedan iznos tog primanja, a oni koji ostvaruju to pravo preko penzijsko-invalidskog fonda imaju drugi iznos tog primanja. Vrlo neobično. Postoji treći nivo tog primanja, a to je u sektoru boračko-invalidske zaštite. Znači, radi se u suštini o istom problemu, o ljudima koji su 100% invalidi, a imaju nekoliko različitih nivoa ostvarivanja prava na tuđu negu i pomoć. Prvi korak koji zbog toga činimo, to je predlog ovih izmena koje imate pred sobom, jeste da prvo izjednačimo kada se radi o civilnim invalidima, 100% invalidima, da izjednačimo iznos onog prava koje ostvaruju po osnovu tuđe nege i pomoći. To će praktično značiti da usvajanjem ovog zakona mi odlučujemo da se ta primanja po osnovu tuđe nege i pomoći povećaju od 60% do 160% za tu grupaciju civilnih invalida, dakle stopostotnih invalida. To je suštinski predlog izmena u ovom zakonu koji se nalazi pred vama. Primena tog zakona, odnosno tog rešenja iz zakona prema predlogu treba da počne 1. jula naredne godine. Mi ćemo najverovatnije ići sa jednim amandmanom kada je u pitanju usklađivanje i određivanje tog iznosa, pošto je prvobitna ideja bila da počne 1. januara, pa bi onda osnovica za izračunavanje tog iznosa bila prosečna zarada iz 2005. godine, međutim, pošto će početi primena od 1. jula 2006. godine, onda ćemo ići sa jednom promenom da osnovica bude prosečna zarada u prvih pet meseci 2006. godine, da u tom smislu ne bi bili oštećeni za toliko ovi o kojima govorimo. Koja će to biti veličina? To će biti veličina 0,7 od prosečne zarade iz prethodne godine. Može se izračunati koliko je to. Da znamo o čemu govorimo, sada su ti iznosi tuđe nege i pomoći, zavisno po kom osnovu to koriste, negde između 2.000 i 4.000, otprilike na tom nivou. Usvajanjem ovog zakona mi ćemo ih dovesti u situaciju, te invalide, tu grupaciju, da će njihovo primanje po osnovu tuđe nege i pomoći biti realno oko 12.000 dinara. Zato govorim da je povećanje od 60% do 160%, zavisno po kom osnovu se to radi. Naravno da ovo o čemu govorim, ove izmene Zakona o socijalnoj zaštiti, jeste jedna protivpožarna mera. Želimo odmah da pomognemo tim ljudima, a kao što sam rekao, u narednom periodu kroz reformu sistema socijalne zaštite koji će se sprovoditi nekoliko godina, mi ćemo naravno ići prema tome da u najvećoj mogućoj meri izjednačimo, koliko je moguće, položaj u boračkoj invalidskoj zaštiti i civilnoj. Naravno, to nikada nije moguće do kraja, ali očekujem da ćemo u tom periodu bitno poboljšati i druge stvari. Druga važna stvar kada govorimo o izmenama ovog zakona jeste rešenje prema kojem ukidamo određena ograničenja kada se radi o broju dece koja mogu u hraniteljskoj porodici da budu prihvaćena. Sada imamo rešenje koje taj broj ograničava. Mi sada to ograničenje ukidamo, jer se u praksi pokazalo da jednostavno nije pametno, nije mudro, jednostavno zato što postoje porodice i ljudi koji su spremni i veći broj dece da prime u hraniteljstvo i zašto bi mi na silu boga, silom zakona, ograničavali to, kada postoji čitav mehanizam koji u stvari vodi računa o tome ko može biti hranitelj. Dakle, jednostavno nije bilo logično to rešenje i koristimo ovu izmenu zakona da i taj problem otklonimo. To je suština izmena Zakona o socijalnoj zaštiti, a kao što sam rekao osnovni razlog je da bitno poboljšamo položaj civilnih stopostotnih invalida. Drugi predlog zakona koji se nalazi pred vama jeste predlog izmena Zakona o finansijskoj podršci porodici. Koji su motivi i razlozi izmena tog zakona, a prvo bih rekao šta u njemu zapravo menjamo. Vi znate da svojevremeno, kada je usvojen Zakon o finansijskoj podršci porodici, u suštini ideja je bila da država preduzme mere koje može da preduzme da se u Srbiji preokrene proces bele kuge koji je zahvatio najveći deo Srbije. To je možda po mom mišljenju dugoročno i najveći zapravo problem Srbije. Sve ovo što radimo ovde, pričamo u ovoj skupštini, u svakoj narednoj skupštini, može biti petorazredna i nebitna stvar ukoliko se nastavi ovaj trend bele kuge u Srbiji, koji na kraju može, nažalost, prirodnim procesom da reši i problem nezaposlenosti i sve druge probleme, jer neće biti naroda. Hoću da kažem da nažalost mapa Srbije, kada govorimo o beloj kugi, ima samo dve lokacije gde nemamo belu kugu. Jedna je jug Srbije, Bujanovac, Preševo, Medveđa, druga lokacija gde nemamo belu kugu jeste zapravo Raška oblast, onaj deo tamo, i naravno Kosovo i Metohija. Van ova dva dela u centralnoj Srbiji samo, što je zaista ironično i strašno teško, opštine Grocka i Mali Zvornik nemaju belu kugu od celog ostatka centralne Srbije. Radi se o jednom zaista užasnom problemu, dugoročno najvećem problemu našem. U sklopu razmatranja jedne takve situacije, takvih okolnosti, takvog trenda, treba da imamo u vidu još jednu stvar. Pošto su to procesi velike inercije, oni kada krenu naniže i kada preduzmete najbolje i najpametnije mere, treba mnogo vremena da se proces preokrene. Ako bi se dogodilo to čudo da 2006. godine, a neće se nažalost dogoditi, da prosečna porodica u Srbiji ima više od dvoje dece, ako bi se to dogodilo, nama treba oko 10 godina da zaustavimo proces bele kuge koji sada teče, pa tek onda da krenemo naviše da nas ima više. Dakle, radi se o jednom vrlo ozbiljnom problemu i vezano za to bio je usvojen svojevremeno Zakon o finansijskoj podršci porodici, rezultati su takvi kakvi su, ne bih sada o tome šire o tome govorio. Ono što je naša ideja jeste da, prvo, predlažemo da se uvede roditeljski dodatak i za prvo dete. Svojevremeno motiv i razlog zašto nije tada kada je zakon usvajan, zašto nije taj dodatak predviđen, bila je neka argumentacija zašto to ne treba, nego hoćemo drugo, treće i četvrto. To je naravno pitanje politike populacione jedne države, idemo do četvrtog deteta, ne preko četvrtog deteta, to je željena porodica. Međutim, postojale su razne argumentacije oko toga. Život je nekako drugačije tekao. Naime, mnoge opštine u Srbiji su, baš zbog toga, donele svoje odluke u lokalnoj zajednici da posebno odrede naknadu za prvo dete. U Vojvodini većina opština itd. Mi smo smatrali da treba, imajući u vidu sve to zajedno, da predvidimo dodatak i za prvo dete i u Predlogu zakona imate roditeljski dodatak i za prvo dete. Drugi problem koji se nama pojavljuje, i pokušavamo da ga rešimo ovim predlogom zakona, jeste činjenica da roditeljski dodatak koji se isplaćuje sada, isplaćuje se jednokratno, odmah po rođenju deteta, za drugo, treće i četvrto dete. Zapravo, ta sredstva koja nisu beznačajna za Srbiju, za našu sredinu, tu gde je prosečna zarada 18.000 neto, a roditeljski dodatak za četvrto dete 180.000, znači radi se za našu zemlju u ovoj situaciji o ozbiljnim sredstvima, naše iskustvo nam pokazuje da taj roditeljski dodatak u tom iznosu zapravo nije pogađao suštinu, nije pogađao cilj zbog koga je uveden. Da on takav jednokratno isplaćen zapravo nije bio iskorišćen suštinski u interesu deteta, što je glavni cilj, nego je neke druge ostvarivao potrebe. Imajući u vidu ta realna saznanja mi ovde predlažemo, u zakonu koji je pred vama, da roditeljski dodatak za drugo, treće i četvrto dete se isplaćuje u 24 rate u dve godine, svakog meseca određena rata, tako da npr. za četvrto dete ta mesečna rata bi bila oko 7.500 dinara otprilike u ovom trenutku koliki je roditeljski dodatak. Znači, čitava ideja jeste zapravo da u najboljem interesu deteta bude to u funkciji deteta, a ne u funkciji nečeg drugog. Dakle, to je izmena koja je takođe bitna. Sledeća stvar koja je ovde vrlo važna u izmeni ovog zakona jeste sprečavanje jedne ozbiljne zloupotrebe koja se u Srbiji događala zahvaljujući određenom rešenju u ovom zakonu. Nije kriv zakon, krivi smo mi ovakvi kakvi smo. O čemu se zapravo radi? Kada govorimo o naknadama porodiljama, rešenje u ovom zakonu koji je sada na snazi jeste da porodilja ima pravo na naknadu u visini zarade koju bi ostvarila da radi. Ta formulacija, koja vrlo lepo zvuči, vrlo je plemenita, dobra je to formulacija, dovela je u praksi do izvitoperenja u privatnom sektoru, po pravilu, posebno kod manjih privatnika, jer je to teže u ovom preostalom društvenom i državnom sektoru teže da se uradi. Šta se zapravo u praksi događa? Oni prime određenu porodilju na 15 dana pre njenog roka i onda odrede toj osobi platu u visini 100.000 do 150.000 dinara. I onda, pošto zna taj privatnik, pročitao je zakon, da čim dođe da naknadu prima odmah dolazi na teret budžeta, na teret države, i on kobajagi 150.000 njoj platu daje, a onda država mora da isplaćuje 150.000 dinara sve vreme trajanja kada se isplaćuje naknada za porodilje. Pošto i u toku isplate te naknade takođe važi stalno pravilo da ima da primi naknadu u visini zarade koju bi ostvarila da radi, onda ide sledeći genijalan pronalazak te ekipe: onda uzmu pa povećavaju sada tu platu na tom radnom mestu, kao njenom zamišljenom radnom mestu, i onda dalje to ide u stratosfere, jer znaju da država prema ovom rešenju mora da isplati naknadu u tom iznosu. Naravno, svakom je jasno, to ne treba biti mnogo pametan, o čemu se tu zapravo radi? Radi se o jednoj masovnoj zloupotrebi, gde ekipa koja je to prepoznala kao mogućnost, praktično primenjujući takva rešenja zakonska, sebi stavlja u džep velika sredstva. Praktično su te žene, te porodilje u njihovoj funkciji izmanipulisane. One verovatno dobiju neki manji deo, oni stavljaju daleko veći deo u džep. Sada, pošto može izgledati da je to pojedinačan slučaj, ono što hoću da kažem da je pojava toliko raširena da se radi o stotinama miliona dinara koji po tom osnovu se odlivaju iz budžeta, zahvaljujući takvom ponašanju tog jednog broja ljudi, koji nažalost nije mali. Imajući u vidu da se to događa u životu, mi smo u Predlogu zakona koji je pred vama predložili određeno rešenje kako bi onemogućili zloupotrebe, koje su masovne, a kako naravno s druge strane bi porodilje dobijale te svoje naknade koje treba da dobiju. Dakle, to je prosto jedna relacija, to je jedna situacija koju moramo imati u vidu kada govorimo o ovim pitanjima. Ono što je još ovde promena, govorim o bitnim promenama, promena je način usklađivanja. Naime, sada se usklađuju sva ta primanja kada su u pitanju dečji dodaci, naknade za porodilje, kada je u pitanju roditeljski dodatak, mesečno prema troškovima života. Sada mi uvodimo u ceo sistem i ovde, i u onom prethodnom zakonu i u trećem zakonu biće usklađivanje dva puta godišnje, kao što znate da je bilo u penzionom koji smo ovde usvojili. To je samo promena. Ostaju troškovi života, ali je usklađivanje dva puta godišnje, april i oktobar, to je promena. Još šta je promena, mislim da je važno dve stvari da kažem sitnije, ali za ljude koji primaju ova sredstva su to krupne stvari, mogu zvučati nekima da su sitne, a to je da smo izmenom ovog zakona praktično liberalizovali uslove za ostvarivanje prava po ovom zakonu. Znači, govorim o ova tri prava, dečji dodatak, naknade i roditeljski dodatak. Na taj način smo liberalizovali da oni prihode koje ti ljudi ostvaruju po osnovu Zakona o socijalnoj zaštiti neće ulaziti u cenzus, sada u buduće, kada ovo usvojimo. Jer je stvarno bila apsurdna situacija, ja sam u teškom socijalnom položaju, dobijam po osnovu Zakona o socijalnoj zaštiti određena sredstva od države, ali to mi ulazi u cenzus koji mi onemogućava da ostvarim neko drugo pravo po istom tom zakonu. Dakle, tu smo liberalizovali to rešenje i još jednu stvar smo predložili da liberalizujemo takođe kada se radi o brdsko-planinskim područjima, obično je neplodno zemljište. Tu je zemlja lošijeg kvaliteta, da bi se lakše ostvarilo tamo, da bi ljudi lakše ostvarili ova prava, podigli smo imovni cenzus za ostvarivanje prava po ovom zakonu sa jednog na dva hektara u okviru domaćinstva, a to je jedna vrsta pomoći i liberalizacije kada se radi o ostvarivanju ovih prava. To bi bila osnovna rešenja u zakonu i možda još samo da pomenem, da znamo red veličine o čemu govorimo. Iznosi u ovom trenutku roditeljskog dodatka su za drugo dete danas 75.993,00 dinara, za treće 136.780,00 dinara, za četvrto dete 182.374,00 dinara, to su iznosi sada roditeljskog dodatka, i mi njih kao što sam rekao na ovaj način sada isplaćivaćemo u okviru 24 meseca u jednakim ratama. Ono što je još važno da kažem kada govorimo o socijalnoj politici države Srbije i ove vlade, naime, kada govorimo o iznosima, da znamo o kojim veličinama pričamo. Porodica koja dobije četvrto dete, nažalost, mali je broj u Srbiji takvih porodica, ono bi prema ovim rešenjima koja se usvajaju ovde primala 7.599 dinara roditeljski dodatak dve godine svakog meseca, a zatim po pravilu su to porodice slabijeg imovnog stanja po osnovu dečjeg dodatka, to je trajno, ali govorim u ove dve godine kada se ovo primenjuje još 7.000, a to je 14.500 mesečno država plaća dve godine kada se rodi četvrto dete. Kada se rodi treće dete to je nešto manje, ali još uvek vrlo značajno, tada je to oko 11.000. Ona srpska porodica koja rodi trće dete dve godine ima 11.000 od države obezbeđeno, prosto govorim o redu veličine da znaju građani i vi o čemu se govori. Ono što je još bitno kada treba sagledati socijalnu politiku u celini i šta zapravo mi radimo, imamo kategoriju materijalnog obezbeđenja porodice, takozvanog MOP-a, tako da porodica sa troje dece u Srbiji koja prima MOP, koja dobija roditeljski dodatak i koja prima dečji dodatak, jer ko prima MOP prima i to, jer je siromašan, takva porodica sa troje dece dobija mesečno od države više od 20.000. Radi se o jednoj snažnoj socijalnoj politici koja se vodi. Mislim da je to dobro i mi imamo nameru da nastavimo sa takvom socijalnom politikom. Nadam se da će poslanici u ovoj skupštini, imajući u vidu ovo što sam rekao i potrebu da se nastavi snažna socijalna politika, podržati predloge izmena ovog zakona, jer su oni zapravo u funkciji da pravimo socijalno pravednije društvo i mislim da je to posebno značajno u periodu tranzicije, koja će biti bolna, najbolnija još nekoliko godina, dok Srbija ne dođe do zelene grane. Mislim da u tom periodu je vrlo važna snažna socijalna politika i zato pozivam poslanike da u tom smislu podrže ove izmene zakona.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Krasić, a u međuvremenu su se javili predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Budući da je sada 17,45, javili su se gospodin Nedeljković i gospodin Bušetić, daćemo reč po Poslovniku i bojim se da neće biti vremena posle.
Gospodine predsedniče, vi niste bili prisutni, a moram da vas obavestim i upozorim i da se formalno-pravno pozovem na Poslovnik Narodne skupštine. Formalno-pravno to je član 104. i član 28. Sada da vam obrazložim. Dok ste vi bili odsutni, ministar Mlađan Dinkić, u uvodnom izlaganju, kao predstavnik predlagača povodom dva zakona koja se tiču javnog duga, na kraju sa nekoliko rečenica je izneo niz uvreda i uvredljivih reči, sa ciljem da omalovaži Narodnu skupštinu, da saučestvuje sa nekim novinarima, Đilasom, Tadićem i ostalima, kojima je stalo da se ponizi Narodna skupština. Vas lično prozivam, vi ste dužni da čuvate integritet, dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Te u tom smislu vas obaveštavam da je ministar Mlađan Dinkić načinio haos u ovoj zgradi. Šta je uradio? Rekao je sasvim otvoreno da su poslanici barabe. Sada da vam kažem šta je sve na taj način on uradio. Vi se sećate kada su fariseji Isusa Hrista isporučili, ne seća se on, valjda ste čitali nešto, nema na internetu, nažalost, moram da vam kažem.
Upozoravam vas da zbilja nisam toliko star.
Pozvao sam se na vaše znanje, za vas apsolutno znam da znate o čemu pričam. Pilat da bi odlučio, on je Jevrejima ponudio barabu koja se tako zove, koja je ubica dece, i Isusa Hrista, i rekao je - opredelite se, jednog od njih ostaviću u životu, drugi će da strada. Nažalost, opredelili su se za barabu i tada je ostao naziv baraba za nešto najgore što postoji na kugli zemaljskoj. Na taj način je Mlađan Dinkić stavio do znanja da on ne poštuje Narodnu skupštinu, te u tom smislu predlažem u skladu sa Poslovnikom, s obzirom da gospodin Anđelković, koji je u tom trenutku bio predsedavajući i verovatno nije ni mogao da pomisli da će u završnoj reči Mlađan Dinkić to da kaže, da konstatujemo da je izvršena povreda Poslovnika u danu za glasanje. Drugi predlog, gospodine predsedniče, da vi napišete pismo Vladi Republike Srbije i da ukažete na nedolično ponašanje Mlađana Dinkića. On je to namerno rekao da bi stvorio ovakvu jednu situaciju i da onda nonšalantno izađe, jer njega Narodna skupština uopšte ne interesuje. To je njegov oprobani manir koji već mesecima promoviše kada predstavlja Vladu u Narodnoj skupštini. Ili, gospodine predsedniče, da obavestite Administrativni odbor da usvojimo odluku da zabranimo Mlađanu Dinkiću ulazak u zgradu Narodne skupštine. On je poprilično zaslužio takav odnos predstavnika u ovoj skupštini. Znači, nije to pitanje vaspitanja, to moram da vam kažem. Donekle bih mogao da razumem da je on u nekoj replici nekome odgovorio, ali nije bila replika, nego uvodno izlaganje gde se reklamira i promoviše Vlada. Ne verujem da je Vlada na sednici odlučila da Mlađan Dinkić, kada predstavlja Vladu povodom ova dva predloga zakona, da su ga ovlastili da kaže da su narodni poslanici - barabe.
Molim vas, završite.
To ga sigurno nisu ovlastili. Vi što sumnjate da to nije rekao, uzmite stenogram pa pročitajte. Gospodine predsedniče, ne želim nikakav odgovor, ne želim da potenciram ovo pitanje. Izneo sam tri-četiri predloga i od vas zavisi koji ćete predlog da primenite. Samo vas još jednom podsećam, vi ste dužni da štitite dostojanstvo ove Narodne skupštine, ovog organa i ovih poslanika.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. Znam da ne tražite odgovor, ali je jasno, Skupština će se izjasniti u danu za glasanje, to ste svakako tražili po povredi Poslovnika, dakle, bez prethodnog pretresa. Svakako, molim vas, ovo je obaveštenje o toku sednice, kada predsednika, po Poslovniku, zamenjuje neko od potpredsednika i vodi sednicu, tog trenutka on je nadležan. Proveriću u stenogramu šta je rečeno. Takođe, molim sve one koji zastupaju predlagače zakona da i te kako, nadam se da smo tu jednoglasni, vodimo računa o oslovljavanju. Takođe da vodimo računa i o metaforama koje dajemo. Svakako poštujem prevod i Daničića i Karadžića, znam ko je Varava ili baraba u jednom drugom smislu, ali vas podsećam da nisu bila dva optužena, već tri. Molim vas da naprosto uzmemo u obzir svaki put činjenice, budite ljubazni, a svakako ova skupština načinom na koji radi se najbolje brani od svake vrste napada. Zbog toga vas obaveštavam, shodno onome što smo se dogovorili popodne, zbog važnosti zakona, nastavićemo rad, i to je najbolja odbrana svakako, a videću stenogram, kao i svi vi, ako je još nešto povređeno, u ponedeljak u 10,00 časova, 12. decembra. Znam, oprostite, pošto se prvi javio gospodin Nedeljković, nema dovoljno vremena, gospodine Bušetiću, radi se samo do šest, prvi se javio gospodin Nedeljković, pa vi, i nije korektno jednom pružiti šansu, a jednom ne. Dakle, ovlašćeni predstavnik SRS gospodin Nedeljković, a ovlašćeni predstavnik SPS gospodin Bušetić, mislio sam da je to jasno. Hvala vam svima. Nastavićemo u ponedeljak u 10,00 časova.