Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, dragi prijatelji, na početku ovog obraćanja povodom tačke dnevnog reda koristim priliku da u ime Vlade Republike Srbije odam počast svim žrtvama NATO agresije na Republiku Srbiju. Ovo je zaista dan kada možemo da se setimo svih nevinih žrtava, kada možemo da se setimo kršenja međunarodnog prava, kada možemo da se setimo jedne izolacije koja je trajala od ranih 90-ih i velike nepravde prema našoj zemlji i našem narodu i koja je akumulirala jednim zločinačkim bombardovanjem, koje nas, naravno, nije slomilo kao i nikada u istoriji. Možemo da se setimo raznih stvari, ali moje misli su danas usmerene na Vladimira Radojičića - pilota, Milenka Pavlovića, Tibora Cernu, Nasera Vučelja, Lazara Tišmu, Peđu Leovca, kapetana Krunoslava Ivankovića, Gorana Ostojića majora i mnoge druge koji su napustili svoje porodice, napustili svoje prijatelja, napustili svoje gradove, obukli uniformu, otišli da brane narod i slobodu ove države i nisu žalili ni svoj život, hrabro su poginuli i ne uzaludno i mi nemamo pravo da ih zaboravimo. Da li mi danas koji smo posvećeni javnom poslu, nevažno da li smo narodni poslanici , da li smo ministri, da li smo činovnici bilo koje vrste ili bilo kako angažovani u nekom javnom poslu u interesu Republike Srbije, imamo pravo da kažemo da nam je nešto teško, da nešto ne možemo, da ne možemo da istrpimo neku uvredu, da ne možemo da istrpimo neki pritisak, ako ti hrabri ljudi nisu žalili sebe i svoj život da tada 1999. godine odu i odbrane ovu zemlju. Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređem na tačku dnevnog reda, dozvolićete mi da kažem još samo par rečenica. Te mračne sile i ti mračni oblaci koji su i devedesetih i kasnije pokušavali i uništavali naš narod i ne samo naš narod, i bratski bošnjački narod i druge narode u ovoj zemlji, oni nisu nestali i mi posle toliko godina znamo da jedini ko stoji na putu da oni završe ono što su započeli je predsednik republike Aleksandar Vučić i mi koji stoji iza njega i ovaj narod koji stoji i gleda nas kako ćemo da se borimo i da zaustavimo i sprečimo bilo kakav napad na našu zemlju. Mi kao političari, kao ljudi na čelu ove države nemamo pravo da se samopozivamo na prošlost i nemamo pravo da samo gledamo sa dozom nezadovoljstva i bilo kakve loše misli prema ljudima koji su bili u sukobu sa nama. Podsetio bih vas na reči čuvenog i velikog Borislava Pekića - treba gledati pravo, jer da se htelo gledati iza sebe, dobili bismo oči na potiljku, treba ljubiti zemlju dece svoje, a ne dedova svojih. Čast neće zavisiti od toga odakle dolazimo, nego tamo kuda idemo. Zato je politika predsednika republike politika koja je omogućila da naš narod i u zemlji i u inostranstvu ponovo gleda uzdignute glave, da ne bude gažen, da naša politička i ekonomska moć bude ponovo vrednovana, jedina realna i moguća politika u ovim okolnostima. To je ono što ovaj sistem na čelu sa predsednikom vodi ovu zemlju napred i zato smo podigli ekonomski rast, zato smo toliko investirali u infrastrukturu i zato ova zemlja ni u jednom smislu ne može da se poredi sa onim kako je izgledala 2010. godine. Dozvolite mi da pre nego što kažem konkretno o ovom zakonu, da vam kažem i o nekim podacima koji su za vazdušni saobraćaj zaista bili katastrofalni dolaskom korone. Naša zemlja je jako puno investirala od 2013. do 2019. godine u razvoj avio saobraćaja i postigli smo odlične rezultate na tom polju. Podsetio bih vas samo da je na kraju 2013. godine ukupan broj putnika na aerodromu Beograd bio 3,5 miliona putnika, a da je 2019. godine ukupan broj putnika bio šest miliona. U Nišu, aerodrom "Konstantin veliki" sećate se kampanje kada je Vlada Republike Srbije preuzela pod svoje kute aerodrom u Nišu. Tada 2013. godine Niš je imao 21.700 putnika, a 2019. godine je imao 420.000 putnika. Obim saobraćaja koji se obavljao u našoj zemlji je sa 500.000 aviona dostigao broj od 750.000 aviona. Naravno, dolaskom korone broj putnika i preleta se rapidno smanjio, kako ovde tako i u čitavom svetu. Broj putnika je pao za 69% na aerodromu Beograd, a na aerodromu u Nišu 63%. Vlada Republike Srbije je 2018. godine zaključila ugovor o koncesiji na aerodromu "Nikola Tesla" sa kompanijiom "VINSI", prestižnom kompanijom, jednom od najvećih na planeti. Jednokratno smo dobili koncesiju, naknadu od 501 milion evra koji nam je ključno pomoglo u teškim okolnostima borbe sa korona virusom u martu i aprilu ove godine. Vrednost investicionih planova "VINSI" je 732 miliona evra, a u narednih 25 godina koliko traje koncesija dobićemo još 228 miliona evra. Ne znam da li je iko od vas skoro prošao ili putovao negde preko aerodroma, pošto u ovim okolnostima smo uglavnom zatvoreni, videćete fantastične investicije. Aerodrom „Nikola Tesla“ vrlo brzo će izgledati potpuno drugačije i neće moći da se prepozna u odnosu kako je izgledao 2018. godine. To je zaista bila jedna strateška odluka, jedna brižljivo pripremana odluka, koja će jako doprineti razvoju, ne samo avio saobraćaju, nego ekonomiji Beograda i ekonomiji Srbije, kada ova pošast od virusa prođe. Dakle, „Er Srbija“ od jednog leša avio kompanije kakav je bio JAT, od kompanije koja je stalno na subvencijama, od najgorih usluga koje je imala u Evropi, ne na žalost tih ljudi, ne zahvaljujući tim ljudima, nego nesistematskom, nepredvidljivom politikom, ta kompanija je bila uništena, „Er Srbija“ je u 2019. godini povećala broj putnika sa milion i 400 hiljada, koliko je imala 2014. godine, na dva miliona i 700 hiljada, koliko je imala 2019. godine. Danas, kada su okolnosti najgore po avio saobraćaj, „Er Srbija“ obavlja letove prema 61 zemlji, redovno donosi medicinsku opremu, a preko „Er Srbije“ smo i mi prvi put u istoriji, čini mi se, davali ekonomsku pomoć pojedinim zemljama koje su mnogo razvijenije od nas i koje su na tome jako zahvalne, kao što je na primer Italija se ne stidi da to objave i javno su nam zahvalne, a mnoge nisu bile spremne da javno to objavi, ali svakako dobili smo njihovu povratnu informaciju da su zadovoljni. U 2021. godini mi ne želimo da stanemo sa investicijama u avio saobraćaju. Mi smatramo da će ova pošast proći i da mi ne možemo statično da čekamo da se to završi i da onda krenemo u investicije. Mi želimo da iskoristimo ovu priliku da investiramo dalje u našu aerodromsku infrastrukturu. Mi smo odvojili velika sredstva da investiramo u aerodrom u Nišu. Skoro 18 miliona evra u izgradnju nove terminalne zgrade i rekonstrukciju postojeće avio zgrade. Mi smo pre korone podigli taj aerodrom, on je postao potpuno drugačiji. Kažem, od 21 hiljadu putnika smo doveli do 420 hiljada. Mi želimo da on ima milion putnika čim se korona završi. Naravno, izgradnju novog tornja za SMATS-u koja će iznositi četiri miliona evra, potpuno smo novu opremu predvideli, nešto smo već investirali, vozilo za odleđivanje, vozilo za čišćenje snega, vazdušni starter, traktor za guranje i vuču vazduhoplova, agregat za snabdevanje vazduhoplova, električnom energijom, putničke stepenice, za to je predviđeno 300 miliona evra. Mi se nismo zadovoljili da aerodrom u Nišu izgleda kakav je danas. To nije pomoćni aerodrom, to će sutra biti jedan važan, regionalni aerodrom koji će prevoziti ljude, ne samo iz Srbije, nego iz Makedonije, Bugarske i drugih mesta. Odvojili smo takođe velika sredstva i za aerodrom „Rosulje“. Mi ne želimo da budemo previše ambiciozni da o svakom mestu pravimo komercijalne, velike aerodrome, ali mali aerodrom koji će sutra otvoriti perspektivu za taj kraj ako bude bilo potrebno da nastavi svoj razvoj to nam je cilj. Nastavljamo investicije u aerodrom „Morava“ u Kraljevu. Odvojili smo određena sredstva i za aerodrom „Užice“. Želimo da ga ogradimo, želimo zajedno sa kompanijom SDPR da napravimo od njega jedan moćan, potencijalno i kargo, ali i putnički, opet ponavljam, mali aerodrom, ne želimo da se rasipamo, ne želimo da pravimo iracionalne projekte. Znači, pravimo jako brižljivo pripremamo projekte kako bi oni sutra imali potencijal da se razvijaju ukoliko ekonomske okolnosti i ako uslovi korona virusa to dozvole, ali ne možemo da zaledimo infrastrukturu. Predvideli smo izgradnju tehničke dokumentacije, izgradnju terminalne zgrade sa tehničkim blokom, za to smo predvideli 15 miliona dinara. Takođe, aerodrom „Trebinje“ u BiH, odnosno u Republici Srpskoj. Predvideli smo izradu projektno-tehničke dokumentacije, eksproprijacije, određena sredstva za poslovanje. Brižljivo analiziramo Trebinje kao strateški važan grad za Bosnu i Hercegovinu, kao ne samo blisku, nego više od bliske, više od prijateljske zemlje i smatramo da je taj aerodrom u narednom periodu potreban. Jako ćemo pažljivo raditi na njemu i pažljivo ćemo investirati. Što se tiče ovog zakona, vazdušni saobraćaj postigao je najviši stepen harmonizacije sa evropskim propisima. Predlogom zakona o kome se danas raspravlja još jednom se potvrđuje spremnost Republike Srbije da i dalje primenjuje najviše standarde u oblasti civilnog vazduhoplovstva. Napori Direktorata civilnog vazduhoplovstva, SMATSA i drugih nadležnih tela da obezbedi siguran i bezbedan vazdušni saobraćaj, prepoznati su ne samo na evropskom, već i na svetskom putu. Ti standardi se stalno menjaju i unapređuju i ovo je jedan pravac u tom cilju. Narodna skupština će izglasavanjem ovog zakona omogućiti da Direktorat civilnog vazduhoplovstva i ostali nadležni organi za primenu ESSA sporazuma očuvaju i unaprede sigurno i bezbedno odvijanje vazdušnog saobraćaja. Region zapadnog Balkana može i mora postati deo zajedničkog vazduhoplovnog područja samo potpunom primenom važećih EU pravila. Poštovani narodni poslanici, dragi prijatelji, nadam se da ćete usvojiti ovaj zakon, jer on vuče nas sve napred, vuče nas ka zajedničkom integrisanom tržištu, a mi imamo šta da ponudimo na tom putu. Hvala vam još jednom. Stojim otvoren za sva pitanja i nadam se konstruktivnom dijalogu. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Da li neko od izvestilaca nadležnih odbora želi reč? (Ne) Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Potpredsednik Narodne skupštine, Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama jedna veoma važna tema, sporazum, odnosno potvrđivanje sporazuma o zajedničkom evropskom vazdušnom prostoru. Naizgled proceduralna, ali veoma bitna. Bitna i sa aspekta onoga što je potrebno svakoj ozbiljnoj državi, pre svega da ima osiguran svoj vazdušni prostor, jer suverenitet jedne zemlje nije kompletiran ukoliko se samo odvija na kopnenom nivou, već je neophodno da se zaokruži i na vazdušnom nivou. Međutim, u kopnenom suverenitetu ili kopnenoj samostalnosti ili odbrani je mnogo jednostavnije da ste do kraja samostalni tj. da možete sami uređivati svoj kopneni prostor u bezbednosnom i u svakom drugom pogledu. Međutim, kada je u pitanju vazdušna sigurnost, odnosno kontrola vazdušnog prostora onda definitivno tu jedna država, pa čak iako su u pitanju velike zemlje ne može tako jednostavno ili skoro nikako obezbediti taj prostor. Što se zapravo vidi iz neophodnosti ovog sporazuma u kome je uključen veoma značaja broj zemalja, a pre svega okolnih zemalja uključujući i Island koja očito ima određene nadležnosti u tom pogledu kako bi se zapravo ušlo u društvo naroda u pogledu osiguranja i uređenja vazdušnog prostora. Ukoliko bismo ovo posmatrali sa kolokvijalnog aspekta ili kolokvijalno odredili, onda bismo ovo nekako mogli nazvati kao vazdušne evro integracije. Sada, ono što mi zapada za oko jeste da ove vazdušne evro integracije idu brže i jednostavnije nego ove druge evro integracije. Razmišljajući, odnosno promišljajući ovu temu dok sam se spremao za ovo izlaganje, ovaj put mi je pogled bio uprt u nebo, a ne više u zemlju. Većina naših tema su zemaljske, ali evo danas imamo i jednu temu koju možemo slobodno nazvati i nebeskom temom. Istina, meni su nebeske teme veoma bliske i za mene su veoma inspirativne. Promišljajući o tome setio sam se i one ideje o nebeskom narodu i nebeskoj državi. Istina, ova ideja je nekada sa nekih političkih aspekata tretirana veoma ozbiljno, a onda sa drugih političkih aspekata je često ismejavana i izvrgavana ruglu. Ideja o nebeskoj državi i nebeskom narodu je stara biblijska ideja i ona ne može biti ismevana. Istina je da se ona može i pogrešno shvatiti i pogrešno interpretirati. Ja tu ideju nikada ne bih odbacio i mislim da ona treba da postoji. Istina, to su te superidealističke ideje koje kada se prevedu na zemaljski jezik gube taj idealistički aspekat, ali u idealističkom smislu one imaju jaku inspirativnu ulogu. Šta je za mene ideja o nebeskom narodu ili nebeskoj državi i kada bi ona imala svoju pravu i pozitivnu ulogu? Zapravo, ideja o odabranom narodu je ideja biblijskog porekla i biblijskih razmera i ona nije nova. Ona nije nova za Srbiju. Ona je možda devedesetih godina ovde u Srbiji pogrešno predstavljena, pogrešno interpretirana, pogrešno tretirana i pogrešno negirana i pogrešno kritikovana. Međutim, njoj se može dati prava pozicija i prava uloga. Istina, to je ideja kojoj može pribeći svaki narod, ali kao svakoj drugoj ultraidealističkoj ideji koristiti je kao inspiraciju. Šta je u suštini uloga ideja? Zapravo, ideje, iako su ovi određeni materijalistički sistemi i pojam ideje na neki način izbanalizovali, pa čak ga doveli i u negativan kontekst, pa tako kada kažete ideologija obično se misli na neku rigidnu ljudsku zamisao koja u implementaciji uvek proizvodi određene destrukcije. Međutim, sam pojam ideologija u osnovi nije negativan, zato što potiče od ideje, a sama ideja je, zapravo, od starogrčkog pojma – idios, što znači Bog. Zapravo, pojam ideja je od pojma Bog. Zato taj pojam nikada ne može biti negativan. On samo može biti pogrešno shvaćen i pogrešno korišćen. Zapravo, samo leksičko ili ovo etimološko značenje ove reči ukazuje na to da samo ono što ima veze sa Bogom je prava ideja. Sve ono što je mimo Boga, u suštinskom ili pravom smislu, zapravo nije prava ideja. To je ono što bi trebalo razumeti iz ovog pojma. Zato je idealističko Božije i ono je u suštini vrednosno najbolje, ali isto tako i nedostižno. Zato je smisao ideje i idealizma težiti najboljoj ideji, sa znanjem i svešću da se ona nikada do kraja ne može primeniti. Zato je uloga ideje da bude nepresušna inspiracija, jer kada bi mogla do kraja da se primeni, onda ona ne bi bila stvarna ideja. Odnosno, svaka ideja koja je potrošna nije u stvari ideja. Samo ideja koja se ne može potrošiti jeste prava ideja, koja će večno, dok je veka i sveta, trajati kao inspiracija za čoveka u pojedinačnom i kolektivnom smislu. U tom smislu, i sve ideje koje su vezane za nebeski odabrani narod, nebeski narod, nebeska država, su ideje koje imaju osnov u Božijim objavama, u božijim rečima i one ne mogu da budu potrošene. Problem je ukoliko te ideje budu upotrebljene u dnevnopolitičkom smislu, ukoliko budu korišćene za neke namere koje nisu dobre i časne. Tada je problem kada se koriste ove ideje. Koji bi bio pravi smisao ove ideje kod svakog naroda, u našoj zemlji ili u bilo kojoj drugoj? Kada bi se ideja o odabranom nebeskom narodu ili nebeskoj državi zapravo pozicionirala tako da nametnemo vrednosni sistem težnje prema najboljem u svom ponašanju, u svom kvalitetu, prema najboljem u izgradnji svoje porodice, prema najboljem u izgradnji jednog harmoničnog društva, harmoničnom u duhovnom, harmoničnom u ekonomskom, harmoničnom u etičkom, harmoničnom u svakom drugom smislu, ukoliko bismo uspostavili kulturološki takav vrednosni sistem, onda bismo zapravo imali pravi odnos prema nebeskim idejama i to bi zapravo bila jedna nova dinamika, jedna nova atmosfera. Zamislite sada naciju, naciju koja ne bi svoj identitet, svoj kvalitet, svoje vrednovanje vezivala za banalnost plemena, banalnost porekla, banalnost roda. Naravno, ovo nije negacija vrednosti roda, ali kategorija roda je nužna kategorija. Kategorija roda nije vrednosna kategorija. Pripadati jednom rodu, plemenu ili naciji, znači roditi se bez toga da ste odlučivali gde ćete se roditi, bez toga da ste vi svojom voljom, svojim znanjem, svojom slobodom kazali ja ću da budem ovo ili neću da budem ono. Te nužne kategorije, njih treba poštivati, ali na nužnim kategorijama se ne može niko vrednovati. Ne može se vrednovati, dakle, ni po boji kože, ni po pripadnosti rasi, ni po pripadnosti naciji, ni po pripadnosti bilo kojoj kategoriji u kojoj nemate izbor volje. E sada, po mom dubokom uverenju, stari ili taj već zastareli koncept definicije nacije iz 19. veka je već prevaziđen. Zapravo, mi imamo problem na nivou celokupne civilizacije, uključujući i taj prvi red ljudski civilizacije koji se ogleda u zapadnoj civilizaciji, u samoj percepciji razumevanja nacije. Dakle, svi dosadašnji koncepti razumevanja nacije su zastareli i zato sada imamo taj kolaps između klasičnog razumevanja nacije, s jedne strane, i svih ovih anacionalnih globalističkih i nekih drugih težnji, s druge strane, gde nemamo niti sa jedne niti sa druge strane ponuđene kvalitetne koncepte, već zapravo imamo pokušaj nadgornjavanja sa određenim polugama moći, u nedostatku stvarnih argumenata istine. Zapravo, iz tog razloga imamo svojevrsnu kulturološku krizu, koja vodi polako kulturološkoj propasti i to u najrazvijenijem delu sveta. Tako da, sve one nacije koje žele zadržati korak ili neizgubiti korak sa savremenim, pre svega kulturološko identitetskim izazovima, moraće revidirati svoje razumevanje nacije. Ukoliko nacija ne pređe u ono što bi trebalo u osnovi da bude, u savremenu koncepciju i percepciju plemena, a to znači nacija - zajednica ljudi koji jesu istoga ili bliskoga roda, ali kojima nije jedini i zajednički imenitelj bliskost u rodu, već koji imaju snage da proizvedu i grade stožernost svoga okupljanja u vrednosnom smislu, gde će se zajednica koja sebe zove nacijom zapravo unutar sebe valorizovati, vrednovati u dobrim stvarima, gde će se nagrađivati dobro, a zabranjivati i kažnjavati zlo, uspostavom tog principa, naređivanja, traženja i nagrađivanja dobra, s jedne strane, i, s druge strane, negiranja zabrane i kažnjavanja zla i onog što je loše, sa takvom orijentacijom to bi bilo jedno savremeno razumevanje nacije koje bi dobilo novu dinamiku i novu energiju za podizanje svoje nacije, redova u svojoj naciji, pogotovo svoje mladeži. U protivnom, vraćanje u devetnaestovekovnu koncepciju nacije je potrošena stvar i ono ne može dati rezultate, kao i, s druge strane, prihvatanje potpuno anacionalnog globalističkog koncepta takođe znači gubljenje. Potrebno je tražiti put između ova dva, a to je moguće ukoliko se imaju prave ideje. Braćo i sestre, dame i gospodo, nije moguće održati identitet isključivo sa ekonomsko-interesnim temama. Ekonomsko-interesne teme jesu važne, pogotovo dok je kriza, kao što je novac važan samo dok ga nemate. Onog trenutka kada ga imate, on prestaje biti važan. Dakle, novac, ekonomija, privreda zadovoljavaju biološki aspekt čoveka, ali onog trenutka kada najedete, nahranite tog čoveka i njegovu biologiju, njegov životinjski aspekt, to neće zadovoljiti njegove ljudske potrebe, kulturne potrebe, duhovne potrebe, etičke potrebe. Zato, paralelno sa svim ekonomskim programima, moramo intenzivirati sve druge programe koji će biti spremni da onog trenutka kada osetimo žeđ, a kolektivno se sve više ta žeđ oseća, da nahranimo sopstvene potrebe u kulturološkom, etičkom, jednom rečju kazano ljudskom smislu. Dakle, toliko o nebeskim idejama koje nisu možda uobičajena tema za ovaj parlament, pogotovo ne ovako transparentno, ali na kraju zato jesmo različiti, da bi u svojoj različitosti razmenjivali svoje ideje, svoje misli, da bi i u ovom parlamentu pokazali sopstveni kapacitet kulturne ili interkulturne razmene, što jeste jedan od ključnih, da kažemo, generatora i razvoja same kulture. Kada su u pitanju refleksije ove teme, konkretno na naš prostor, ovo je dobar iskorak, potvrđivanje ovog sporazuma je nesporno korisno, ali ono na čemu treba poraditi, a čuli smo određene ideje i vizije i od ministra, ono na čemu treba insistirati jeste dalja spremnost Srbije da ima kvalitetnu vazduhoplovnu uslugu. Naravno da su i do sada postojale određene težnje da se ima mreža kvalitetne vazduhoplovne usluge, ali nisam siguran da su te strategije bile dobre. Sećam se, s obzirom da su neke ideje oko Aerodroma „Lađevci“ kod Kraljeva tada prezentirane i u Novom Pazaru kao korisne za Sandžak i za Novi Pazar, na nekoj relaciji pojedinih turskih političara, političara u Sandžaku i tadašnje vlasti, bio sam protivnik tada te ideje, što se sada i pokazalo, da je investicija Aerodroma „Lađevci“ kod Kraljeva promašena investicija, jer se nalazi tamo na 120 kilometara, ne više, ili 30 kilometara, od Beograda. Vi ćete imati, pogotovo nakon sada što je izgrađen auto-put i kada se potpuno taj auto-put približi aerodromu, vi ćete imati jako mali potencijal da taj aerodrom stvarno radi. Zato je potrebno da se aerodromi grade ka periferiji. Zato smo veoma zadovoljni što smo pokrenuli pitanje, zajedno sa vladajućom koalicijom, pitanje izgradnje aerodroma na području Sandžaka, ne definišući gde tačno, tamo gde je to najkorisnije i najpotrebnije. U kontekstu rešavanja ovog problema u kraćoj ili daljoj budućnosti još ćemo o ovome govoriti, ali je potrebno graditi aerodrome tamo gde postoji stvarna opravdanost, gde imate jaku dijasporu, veliki potencijal putnika i isto tako gde će moći da se značajnije razvije i kargo saobraćaj. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, koleginice i kolege, još 2004. godine Evropska unija započela je realizaciju projekta Zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja. On je nastao tada kao potreba da se prevaziđu problemi koji su postojali na nebu iznad Evropske unije, a to su bili problemi koji su se odnosili na izdeljeno nebo, da tako kažem, i stvarali su negativan efekat na efikasnost avio- kompanija. Avio-kompanije su gubile više vremena, trošile više sredstava da bi prošle sve neophodne kontrole i da bi došle na taj način do željenih destinacija. Cilj sporazuma o čijim aneksima mi danas raspravljamo jeste ostvarivanje slobodnog vazduhoplovnog tržišta, definisanje zajedničkih uslova za osnivanje preduzeća u ovoj oblasti, a pre svega moram da istaknem da ti uslovi treba da regulišu odnose koji se tiču zaštite konkurencije u ovoj oblasti i prava potrošača. I ovaj sporazum omogućava državama potpisnicama slobodan pristup vazduhoplovnom tržištu. Kao rezultat liberalizacije tržišta stiču se uslovi za niže cene karata i veći izbor avio-prevoznika. Zaista, ova ideja je zaživela kod nas. Na aerodromu u Nišu su funkcionisale pre izbijanja krize zbog pandemije virusa korone niskotarifne kompanije i bilo je u jednom trenutku jeftinije kupiti povratnu avionsku kartu do nekih zapadnih zemalja, nego se voziti autobusom do njih i nazad. Sve ovo govorim sa jednog aspekta regulisanja vazduhoplovnog tržišta i interesa avio-kompanija, ali ovaj sporazum i te kako štiti interese potrošača, odnosno putnika. Kada se pitamo na koji način ostvarujemo pravo na određene vrste naknada zbog kašnjenja aviona zbog odlaganja puta, zbog gubitka prtljaga, moramo da kažemo da je to delom zasluga i ovog sporazuma. Naše zakonodavstvo se u ovom delu dobro oslanja na zakonodavstvo koje važi u Evropskoj uniji i na osnovu toga ostvarujemo prava kada govorimo o avio-prevozu. Srbija je još 2006. godine potpisala sa Evropskom unijom Sporazum o zajedničkom evropskom vazduhoplovnom području i taj sporazum je tri godine nakon toga ratifikovan ovde u Narodnoj skupštini. Upravo je taj sporazum prvi koji je Srbija potpisala, prvi od međunarodnih sporazuma koji je Srbija potpisala nakon raspada Državne zajednice Srbije i Crne Gore. Mi smo na taj način preuzeli obavezu da usaglasimo domaće propise sa propisima koji važe u Evropskoj uniji u oblasti vazduhoplovne bezbednosti, obezbeđivanja, upravljanja vazdušnim saobraćajem, rukovođenja aerodromima, zaštite potrošača, liberalizacije tržišta, ali i zaštite životne sredine. Inače, Srbija je potpisnica preko 30 multilateralnih sporazuma u oblasti civilnog vazduhoplovstva. Sve je počelo još 1944. godine potpisom Čikaške konvencije i još jedna je značajna iz 1999. godine Montrealska konvencija kojom se regulišu međunarodni prevoz lica, prtljaga, robe u avio-prevozu. Moram da istaknem da je važna karika u sprovođenju sporazuma i regulisanju svih pitanja u ovoj oblasti Direktorat civilnog vazduhoplovstva. Direktorat, u skladu sa Zakonom o vazdušnom saobraćaju, učestvuje u radu međunarodnih vazduhoplovnih organizacija, institucija i njihovih radnih tela. Direktorat je i koordinator kada govorimo o saradnji sa Evropskom komisijom. Upravo Evropska komisija još od 2006. godine prati razvojni put Srbije u ovoj oblasti i cilj je zapravo još na početku postavljen i mi ga ostvarujemo na ovaj način, a to je potpuna integracija našeg vazduhoplovnog sistema u vazduhoplovni sistem Evropske unije. Upravo kada govorimo o harmonizaciji naših propisa sa propisima Evropske unije mi moramo da istaknemo da smo i ovim pokazali spremnost da to radimo na najbolji mogući način, pokazali smo odgovornost, pratimo kretanja i promene u ovoj oblasti, kretanje i promene na tržištu i u skladu sa tim i danas raspravljamo o aneksima koji se odnose na ovaj sporazum. Na taj način mi prihvatamo standarde razvijenih evropskih zemalja i na taj način podižemo i standard života u Srbiji. Ovaj sporazum je još jedan dokaz opredeljenosti naše države da sarađuje sa svima, a naročito sa državama u regionu. Mi iz SDPS uvek ističemo da svi konflikti i neprikladna retorika treba da budu iza nas, da treba dogovorom, da treba konsultacijama da pravimo kvalitetne sporazume koji će unaprediti život ne samo u Srbiji. Na taj način mi stvaramo jedan povoljan ambijent za dalji privredni razvoj i u Srbiji, ali i u regionu. Mi kao potpisnici sporazuma poput ovog promovišemo na neki način i dijalog, promovišemo dobrosusedske odnose i jedino tako možemo rešavati probleme koji kada izbiju nisu karakteristični samo za nas, oni postaju karakteristični za čitav region, za čitav svet. To se najbolje videlo prošle godine nakon izbijanja krize zbog pandemije. Avio-kompanije, odnosno avio-industrija je doživela možda i najteži udarac. Retko koja privredna grana je doživela takav udarac kao avio-industrija. Ljudi gotovo da ne putuju, avio-kompanije zaista imaju problem, prinuđene su da otpuste veliki broj zaposlenih. Imamo primer iz Crne Gore gde su oni bili primorani da ugase nacionalnu avio-kompaniju i sada su u procesu osnivanja nove. Ne treba da idemo ništa dalje od toga da vidimo sa kakvim se problemima suočava čitav svet. Na globalnom nivou još uvek je neizvesno koliko će kompanija iz avio-industrije otići u stečaj. Navešću neke primere da je situacija alarmantna, da su američke kompanije koje se bave avio transportom zatražili pomoć od 50 milijardi dolara, toliko smatraju da im je potrebno da saniraju probleme. Britanske avio-kompanije smatraju da im je potrebno devet milijardi dolara za sanaciju problema koji su nastupili. Proizvođač aviona „Boing“ tražio je pomoć od Bele kuće da bi se konsolidovao. Njegov konkurent u Evropi, „Erbas“, je četiri dana u jednom trenutku suspendovao proizvodnju u Francuskoj i Španiji. Sve ovo ukazuje da će biti potreban jedan ozbiljan program za oporavak avio-kompanija ne samo u svetu, već i za kompletno tržište i u regionu i u Srbiji. Ministar je malo pre izneo podatke koji su bili zaista optimistični pre izbijanja krize i odnosili su se i na broj putnika i na broj letova. Govorio je i o radu aerodroma i u Beogradu, koncesiji, i u Nišu, ali i o aerodromu „Morava“ kod Kraljeva. Ne mogu da se složim da je aerodrom „Morava“ promašena investicija. To je aerodrom koji je najavljivan deset godina. Nedavno je završen, kao što je i obećano. Ovom aerodromu u široj nekoj zoni, ako tako mogu da kažem, gravitira dva miliona stanovnika, u užoj 750.000 stanovnika. To je aerodrom na koji su usmereni veliki gradovi, pre svega Kraljevo, Čačak, u blizini je Kragujevac, možemo reći slobodno i Užice, ali i Novi Pazar. Ovaj aerodrom još više dobija na značaju ako uzmemo ono što se sada radi, ako to uzmemo u obzir, a to je izgradnja auto-puta od Preljine do Pojata koji će spojiti gradove Kraljevo, Vrnjačku banju, Trstenik, Kruševac, Ćićevac. Na taj način mi smo zaokružili jednu sliku i mislim da ćemo uspešno završiti taj proces i kompletirati jednu saobraćajnu infrastrukturu. To je veoma važno za centralni deo Srbije odakle ja dolazim, jer to mrežom auto-puteva, dakle imamo Koridor 10, Koridor 11, između njih, spaja ih auto-put Preljina-Požega i aerodrom „Morava“ u Lađevcima koji je zapravo kruna tog uspešnog rada na planu saobraćajne infrastrukture. Aerodrom je počeo da radi, bila su aktuelna dva leta, jedan prema Beču, jedan prema Solunu. Kriza je naravno, kao što sam malo pre rekao, uticala na to da aerodrom, kao i svi u svetu obustavi svoj rad, ali se nadam da će se vratiti na stare staze nakon završetka krize. Moje pitanje za ministra je da li je u razmatranju uopšte da i aerodrom „Morava“ funkcioniše za lou kost kompanije? Mislim da bi to bilo dobro za ovaj kraj Srbije. Znam da to funkcioniše u Nišu, ali u budućnosti sigurno da ne bi bilo loše i za Kraljevo, kao što sam naveo, i za Kragujevac, Čačak, Novi Pazar, jer bi to bilo na korist svim stanovnicima centralne Srbije. Zbog toga je važno da imamo dobru saradnju sa svim učesnicima u ovoj oblasti i svim međunarodnim institucijama da bismo lakše prevazišli krizu koja je pogodila sve i koja nije zaobišla nikog u svetu, kada govorimo o avio-industriji. Kada govorimo o ovom Sporazumu o kome danas raspravljamo, to je Sporazum koji neformalno nosi naziv „Otvoreno nebo“. Na ovaj dan, opet, nažalost, moramo da se prisetimo da je to nebo bilo veoma tmurno iznad Srbije 24. marta 1999. godine i dužni smo da se uvek prisetimo, ne samo na ovaj dan, nego uvek svih žrtava, svih koji su stradali u bombardovanju Srbije. U ime SDS i danas ću da osudim jednu takvu agresiju i da izrazim nadu da se ta zla vremena više nikada neće ponoviti. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Samo kratko. Poštovani, hvala vam na ovom pitanju i na komentaru. Naravno da aerodrom „Morava“ nije promašena investicija i šta znači promašena investicija? Kad smo mi došli na vlast, da tako kažem, taj aerodrom je već bio praktično izgrađen. Bilo bi suludo da mi pokušamo da vratimo istoriju nazad. Mi smo, naravno, nastavili investicije i u ovoj godini smo predvideli velika sredstva, za eksproprijaciju 300 hektara zemljišta za potrebe tog aerodroma. Svakako da ove okolnosti u kojima smo se sada našli kao planeta, kao svet, uslovi pandemije koja je najgora u modernoj istoriji, mi ne znamo će avijacija iz ovoga izaći, ali sasvim sigurno ovo nije kraj avio saobraćaja i ove okolnosti, a mi to znamo iz istorije, i najgore okolnosti otvaraju neke perspektive. Mi ćemo spremiti i aerodrom „Morava“ i aerodrom Niš, druge manje aerodrome da kada se uslovi pandemije stabilizuju da mi izađemo jači. Mi nećemo zatrpati nešto što su vlade pre nas investirale. Znači, svakako da je lou kost pre svega opcija za ovaj aerodrom. On ispunjava sve uslove za odvijanje međunarodnog vazdušnog saobraćaja. On jeste značajan, kako ste rekli, za celu Srbiju, pre svega za Kraljevo, Čačak, a onda i Novi Pazar. Mi svakako, ako mi dozvolite, molim vas, smo spremili ozbiljne investicije kako bi rekonstruisali put Kraljevo-Novi Pazar. Raspisujemo tender i imaćemo kvalitetnu komunikaciju. Tako da, mogao bih dosta široko o tome da pričam, ali budite uvereni da ćemo mi sve učiniti da kada se pandemija stiša aerodrom „Morava“ bude jedan mali, efikasan, moderan, pouzdan, sa kvalitetnom uslugom, naravno, pre svega, za lou kost kompanije, a onda naravno i za našu matičnu kompaniju „Er Srbiju“ koja je ubedljivo najjača kompanija u jugoistočnoj Evropi. Mi smo jedini uspeli da sačuvamo našu avijaciju i uspevamo to i sada. Nisam siguran da i mi sami razumemo šta je Srbija danas, šta je bila 2010. godine. Evo, samo pričajmo o avijaciji, osvrnimo se na stopu nezaposlenosti, osvrnimo se na ekonomski standard, avio-saobraćaj sve to prati. Tako da ovim bi zaključio, aerodrom "Morava" će biti moderan, kvalitetan, aerodrom srednje veličine, na radost pre svega građana centralne Srbije, a onda naravno i cele Republike Srbije. Još jednom hvala na pitanju.
Hvala. Potpredsednik Zukorlić se javio za repliku. Izvolite.
Razumem lokal patriotizam, razumem i Kraljevčane i ne bih hteo da me na bilo koji način shvate na način da verujem da ovaj aerodrom ne treba da opstane, rodilo se, valja ga ljuljati. Dakle, on sada treba da nastavi da živi, treba mu naći namenu, ali vreme će pokazati, potvrdi će se ovo što ja govorim, da je to tada brzopleto dogovoreno i pogrešno, jer u redu je, vi ćete sada da vučete sto kilometara, 120 kilometara od Novog Pazara putnike za Kraljevo, odnosno za Lađevce ali koliko on treba da dovučete iz Priboja putnike, iz Prijepolja. Zašto? Kada budemo imali aerodrom, recimo negde na poziciji Peštera, između Tutina, Novog Pazara i Sjenice, vi ćete onda tada da vučete i severno Kosovo i severnu Crnu Goru ili južni Sandžak. Dakle, poenta je ovde koji vam je opseg. Drugo, vi imate recimo sa područja Sandžaka ukoliko računamo i tursku dijasporu, preko milion ljudi sa tog područja vani, koji će da putuju, koji će da dolaze u Sandžak recimo iz Turske ili iz zapadne Evrope, a onda će od Lađevaca da putuje još 120 kilometara do Novog Pazara, 160/170 do Tutina, 180 do Sjenice, 190, odnosno 200 do Prijepolja i tako dalje. Dakle, ovde govorimo o tome da to dovoljno nije elaborirano tada. Ali, pošto je u to uloženo, nema nazad, Kraljevu, odnosno Lađevcima treba dati njihovu namenu, određeno vreme će pokazati kakva je to namena, hoće li to državi da bude i putnički aerodrom ili samo kargo, njemu se valja dati i ja podržavam Ministarstvo da sve učini da se taj aerodrom spasi. Na kraju to neće ugroziti ni mogućnost otvaranja novog aerodroma na prostoru Sandžaka čime ćemo zapravo imati jednu kvalitetnu mrežu i podeliti zapravo određene uloge. Hvala vam.
Zahvaljujem. Branimir Jovanović, replika.
Hvala. Nije bilo razloga za prethodnu repliku, niti imam nameru da repliciram, zaista nije bilo to u lošem kontekstu, samo želim da kažem to što se zalažem da se modernizuje aerodrom Morava, ne znači da sam protiv drugih aerodroma. Dobro je što je najavljeno i što će biti otvoren aerodrom u Novom Pazaru, u perspektivi, to me svakako raduje, to je još jedna dobra vest. Ako pogledamo samo okruženje, ako pogledamo druge evropske zemlje, ne možemo mi reći da je Srbija bogata po broju aerodroma, ali opet, želim da budem optimističan i da razmišljam u tom smeru optimistično, kao što smo i sada na dobrom putu, da će se naše privredne aktivnosti razvijati istim tempom i da će nam u budućnosti biti potrebno još više aerodroma, ne samo Morava, ne samo Novi Pazar, tu su i Ponikve, i mi ćemo podržati svaku takvu inicijativu da svi regioni Srbije imaju aerodrom, jer to će pre svega unaprediti privredne aktivnosti, ali i olakšati putovanja stanovnicima iz tih krajeva.
Hvala. Narodni poslanik Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre sa saradnicom i saradnikom, poštovani narodni poslanici, dobro je da ste dali izjavu da nećete zatrpavati ništa, ne ulazim u polemiku dvojice kolega, ali dobro je. Taj aerodrom već godinama stoji kao aerodrom za male avione, da tako kažem, pokušajte da ga završite i da on nastavi da živi. Sada da pređem na temu. Bez vazdušnog saobraćaja danas je svet nezamisliv, počev od trenutka kada je konstruisan prvi avion pa do danas, avio industrija i vazdušni saobraćaj su napredovali. Zahvaljujući avio saobraćaju od početka 20. veka svet se povezuje brže. Vazdušni saobraćaj je svojevrsni saobraćajni internet, jer je najbrži vid saobraćaja koji se obavlja na velikim udaljenostima, najbrže povezuje kontinente. Vazdušni saobraćaj obuhvata civilni i vojni sektor i oba su veoma važna za svaku državu, civilni zbog brzog prevoza putnika i roba, a vojni zbog jačanja bezbednosne moći. Srbija može biti ponosna i na svoje civilno i na svoje vojno vazduhoplovstvo. Naša civilna avio kompanija Er Srbija, osnovana još davne 1927. godine, što pokazuje da je Srbija još tada bila među naprednim evropskim državama kada je u pitanju vazdušni saobraćaj. Danas naša kompanija leti na 63 destinacije širom sveta, kako u putničkom tako u teretnom saobraćaju, a važno je reći da je JAT, a danas ER Srbija, član Međunarodne asocijacije avio prevoznika. Da Srbija posvećuje pažnju razvoju avio saobraćaj, govori i činjenica da svoje standarde usklađuje sa standardima EU. Danas na dnevnom redu imamo izmenu multilateralnog Sporazuma između EU, njenih država članica i pojedinih evropskih država, između ostalog i Srbije, kao pridružene države, čiji je prvenstveni cilj uspostavljanje zajedničkog evropskog područja kako bi se obezbedili isti uslovi i standardi za odvijanje na celokupnom evropskom nebu. Inače, osnovni multilateralni Sporazum koji se odnosi na civilni vazdušni saobraćaj između EU i njenih država članica i drugih država Evrope, među kojima je i Srbija, mi smo je ratifikovali još 2009. godine. Tada je Sporazum ratifikovan sa Aneksom 1. koji ovom današnjom ratifikacijom treba da bude zamenjen novim Aneksom 2, Sporazuma. Ove promene su bile nužne zbog promena zakonodavnog okvira EU u oblasti vazdušnog saobraćaja. Najveći broj izmenjenih propisa odnosi se na oblasti koje su neposredno povezane sa civilnim vazduhoplovstvom, tj. vazduhoplovna sigurnost, vazduhoplovna bezbednosti i upravljanje vazdušnim saobraćajem. Pomenute izmene prouzrokovane su između ostalog, uspostavljanjem a i proširenjem i izmenom kompetencija određenih tela EU u oblasti civilnog vazduhoplovstva. Sve ove izmene predložio je zajednički komitet u organizaciji koji čine predstavnici svih potpisnica. Srbija kao pridružena zemlja potpisnica nemultilateralnog sporazuma, treba da potvrdi odluku Zajedničkog komiteta od 31. jula 2019. godine, kojim se i zamenjuje Aneks 1 ovog sporazuma novim Aneksom 2. Socijalistička partija Srbije i njeni poslanici glasaće za ovaj zakon. Još jednom, siguran sam da će svi poslanici danas govoriti, barem neku reč o danu koji je ovde označen kao značajan dan istorije srpskog naroda. Vi ste već pomenuli nekoliko heroja koji su u odbrani zemlje poginuli za ovu zemlju. Podsećam i na ljude koji su radili i obnovu zemlje i za godinu i po dana obnovili sve ono što su ljudi sa zapada, naši tzv. prijatelji rušili, nemilosrdno, pod nazivom „Milosrdni anđeo“. Dvesta preduzeća je radilo i 150 hiljada radnika, 2000 projektanata su obnovili zemlju za godinu i po dana. To je bila šteta od 30 milijardi dolara, neposredna, znači, sve to što je rušeno i 110 milijardi ukupna šteta posredna. Nikada tu štetu nismo nadoknadili, a i danas se postavlja pitanje šta je sa tom ratnom štetom. Zbog toga ovaj dan pamtimo i pamtićemo, i dobro je rekao predsednik države, zaboraviti nećemo, ali ćemo ga pamtiti. Jedno pitanje za vas ministre, imam prava da ne budem kao moj drug Palma da ne držim predavanja o svim temama, infrastruktura ima izuzetnu poziciju u našem društvu, i u tom delu energija predsednika je fantastičan. Rezultati su vidljivi i o tome neću da komentarišem. Ima jedan savet, dobro je kada uđemo u aranžmane sa stranim zemljama oko kredita, jer međunarodne banke ne daju kredite za ono što nije od interesa za Evropu. Dakle, da idemo sa našim partnerima iz Kine, Rusije itd, ali je važno kad se pregovara da projekat bude urađen, ne da ga rade oni. Ne može da se desi da na pruzi Beograd-Bar, remont pruge koji su radili naši projektanti, svi naši instituti, rade neki stranci danas, a da Rusi koji su glavni izvođači, ne uzmu naša preduzeća. Sada je raspisan tender za strategiju saobraćaja 2020/30 godina. Tu su u uži izbor ušle tri svetske kompanije strane, da ih ne imenujem sada. Samo jedna, izraelska je uzela kao partnera i domaći institut. Nemojte zaboraviti domaće projektante, vrlo je važno za dalji život tih investicija koje su u toku. Hvala najlepše.
Hvala. Ministar Momirović. Izvolite.
Hvala vam, što ste me podsetili da nisam pomenuo ljude koji su obnavljali zemlju, to je svakako još jedna veličanstvena pobeda naše zemlje u tim takođe, jako teškim okolnostima, ali ako mi dozvolite samo bih pomenuo da je u toj agresiji stradalo 54 objekta putne infrastrukture, 44 mosta, 18 mostova železničke infrastrukture, 140 objekata visokogradnje, gde se ubrajaju stambeni i javni objekti. Evidencijom vojske i MUP, došli smo do podataka da je ukupno uništeno i oštećeno 25 hiljada stambenih objekata, onesposobljeno 470 kilometara puteva, 595 kilometara pruga. Oštećeno je 14 aerodroma, 19 bolnica, 20 domova zdravlja, 18 dečijih vrtića, 69 škola, 176 spomenika kulture i 44 mosta je oštećeno, 38 je razoreno, ali ovaj narod nije slomljen, brzo je ustao i obnovio sve to i naravno, niko ne može da negira, svako mora i vama da oda tu čast da ste bili na čelu građevinske Direkcije, odnosno onoga što se tada zvalo Direkcija za obnovu zemlje, svakako ste tim svojim aktom sebe stavili ubeleženim, ako ništa, u građevinsku istoriju ove zemlje. Voleo bih da se osvrnem i na par stvari koje ste rekli, svakako u ovim teškim okolnostima, ove ekonomske i epidemiološke krize, i pre nje, politika predsednika republike je prepoznala ono gde treba Vlada da investira je pre svega, infrastruktura. Posao Vlade nije da se bavi biznisom nego da otvori mogućnosti ljudima da privređuju, da se zapošljavaju, da se bave ekonomskim poslovima, a država mora da izgradi infrastrukturu. U uslovima pandemije kada su privatne investicije ugrožene, kada je opšta recesija, mi često u ovoj zemlji zaboravljamo da smo mi broj jedan, ili najbolji u Evropi u borbi sa ovom pošasti. Mi smo najotvorenija zemlja. Najviše vakcina imamo. To nije slučajno, i ako nama deluje ovde da živimo jedan težak život, i živimo jedan težak život, i mlade generacije smo verovatno uništili, ne mi, nego ove okolnosti. Odnosno da budem pre svega potpuno pošten, predsednik republike svojim angažmanom, doveo u situaciju da budemo broj jedan po pitanju vakcinacije, broj jedan po pitanju posedovanja medicinske opreme i da imamo mogućnost da održimo kakav, takav ekonomski život otvorenim. Vraćam se na infrastrukturu. Mi smo jednom mudrom politikom našeg rukovodstva, pre svega predsednika republike doveli sebe da nam partneri budu firme iz zemalja EU, Amerike, Rusije, Kine, Azejberdžana, Turske. Trudimo se da balansiramo, da to bude u korist, ne samo našeg naroda, nego i naših kompanija. Podsetio bih vas i sve prijatelje koji ovde sede, gospodu narodne poslanike i građane, da mi nemamo nijedan građevinski kamion koji danas stoji. Mi razvijamo „know how“. Nije nama cilj da mi sutra zapošljavamo prostu radnu snagu, mi želimo ovaj investicioni ciklus da iskoristimo da naše inženjere i naše zaposlene pretvorimo u lidere, da nemamo proste radnike, nego vođe ekipa, inženjere, ljudi koji vode projekte, ljudi koji će sutra voditi po celoj Evropi i svetu velike projekte kakve vode danas. Znate za brzu prugu Beograd-Novi Sad. To će biti najbrža i najkvalitetnija železnica u istočnoj Evropi. Ja nisam siguran, vi to sigurno znate bolje od mene, da li je Srbija ikada imala nešto što je najbolje u istočnoj Evropi? Kako mi građanima to da objasnimo? To mora da se vidi. Predsednik će sutra posetiti brzu prugu, videćemo završne radove, do kraja godine će ona biti završena i puštena u promet, brzi vozovi koji voze 200 na sat, za 30 minuta ste od Beograda do Novog Sada. Beograd i Novi Sad postaju jedan grad. Komforno ćete moći da živite u Novom Sadu i da radite u Beogradu i obrnuto, da sednete u Beograd i odete u Novi Sad u Srpsko narodno pozorište, pogledate, večerate, vratite se. Mi time podižemo kvalitet života neverovatno mnogo. Mi danas imamo okolnosti, pošto je završen auto-put „Miloš Veliki“, odnosno deo Beograd-Čačak, da je vama brže da dođete iz Čačka do Šimanovaca nego, na primer, sa Zvezdare. To su velike stvari. Pre neki dan sam išao u Kosjerić da posetim naše prijatelje tamo vozom. Pruga Beograd-Valjevo je rekonstruisana za brzinu 120 na sat. Ljudi su mi savetovali, politički savetnici, pošto, kao što znate, ja sam primarno iz privatnog sektora, od skoro sam u politici, rekli su mi – moraš da popričaš sa ljudima u vozu. Ja rekoh – kako ću da popričam, ne osećam se komforno, ali oni mi kažu – takav je posao, moraš. Naletim na jednu ženu, dama, gospođa, ona radi u Beogradu a živi u Valjevu. Ja je pitam – da li vam je to zgodno? Ona kaže – oko sat i po vremena, taman odmorim od dece, pročitam nešto, imam lepu kuću tamo, kako bih ja mogla u Beogradu to sebi da priuštim, ovo je taman neko vreme za mene, vozovi su komforni, sjajni, da li su „Štadlerovi“, da li su ruski… Toliko je mnogo uloženo, toliko je već mnogo urađeno, ono o čemu se pričalo decenijama, mi već sada to možemo da vidimo i tek ćemo da vidimo za godinu, dve dana. Nebrojeni broj auto-puteva mi sada gradimo. Istina je da postoji dosta upliva stranog, ne znam koju bih bolju reč rekao od „know how“, znanja. Oni nam uzimaju poslove, određene finansijske institucije kada finansiraju ove projekte, naravno, finansiraju ih tako da kanališu ka svojim kompanijama. Ali, verujte da svuda gde je to moguće mi kanališemo ka našim putevima. Mi smo zatrpali CIP, zatrpali smo „Institut za puteve“ sa našim projektima. U uslovima korone, slobodu mogu da kažem, mi smo njih masakrirali. Oni su radili pod koronom. Ja se zaista zahvaljujem tim ljudima, oni su pravi borci. Jer, često zaboravljamo svim onim ljudima koji su zatvoreni u kancelarijama i koji rade da bi isporučili radnicima da mogu da izvedu sve te radove. Naš cilj nije samo izgradnja infrastrukture, iako je, naravno, prvo da izgradimo infrastrukturu za naš narod, naravno, da sačuvamo makroekonomiju, nego da naše firme, naše građevinske kompanije vratimo tamo gde su bile, da budu prave kompanije, da imaju iskustvo najboljih projekata koji se trenutno grade u ovoj zemlji. U ovoj zemlji danas se grade najveći projekti u jugoistočnoj Evropi. Ova zemlja je danas stub investicija, stub ekonomske snage regiona, a naravno onda i stub političke snage. Još jednom vam se zahvaljujem na pitanju i izvinjavam se što sam malo odužio sa odgovorom.
Hvala. Gospodin Mrkonjić ima reč. Izvolite.
Ja sam već pohvalio državu i Vladu koliko se ulaže u infrastrukturu, da ne govorim detalje. Kad govorimo o projektovanju, to je vrlo važna tema, evo, brza pruga, dobro ste mi rekli, magistralna pruga Beograd-Novi Sad. Paralelno sa tom deonicom, koja je prva u istočnoj Evropi, idu i čvorovi – Beogradski čvor, koji nije završen, malo mu fali, godinu dana, taman je vaš mandat toliki, evo sad ste već pola mandata isterali, Novi Sad čvor, mora da se završi. Tehnologija je fantastično osetljiva. Tu moraju da rade naši inženjeri, dobro ste to rekli, naši mladi stručnjaci koji taj posao znaju. Projektovali stranci i grade stranci, to nije dobro. To komentarišem. Vrlo je važno uključenje naše privrede. Metro. Dobro je da rade, francuska tehnologija je svetska, dobro je da ima i Kineza tu da grade, ali, isto tako, dobro je da rade i naši projektanti i da rade naša preduzeća – „Energoprojekt“, „Planovi“, itd. To je mnogo važno, jer ostaje održavanje. Metro je, to ste lepo govorili, dugoročna investicija. To je za mene vrlo važno i o tome treba da se vodi računa kod sklapanja ugovora. Znam ja šta to znači. I u Vladi 2008-2012. mi smo promenili kurs, jer Evropa i evropske banke plaćaju samo ono što njih interesuje, Koridor 10. I mi smo novac obezbedili za šest meseci, jer je od interesa za Evropu, pa i na deonicama koje nisu bili atraktivne. Recimo, Niš-Dimitrovgrad, gde nije bilo ni pet hiljada poziva dnevno, ali Evropu to interesuje. Beograd-Čačak, teško. To je naša investicija i zato smo ušli sa partnerima iz inostranstva. Ali, kada se pregovara sa njima i kada se kaže – daćemo, recimo, 50% vašim izvođačima a 50% našim, e, naš projekat moramo da imamo. Šta to znači? Morate se izboriti da projektovanje bude normalna stavka u budžetu, ne vidim drugo ministarstvo sem vaše, barem za dva preduzeća – „Koridori Srbije“ i „Putevi Srbije“, za održavanje i za izgradnju novih auto-puteva. Mora da se radi unapred. Vi danas nemate potrebe, zahvaljujući državi koja stoji iza vas svim svojim snagama, da radite na brzinu, da se projektuje na brzinu. Nemate potrebe za tim. Znači, projekat mora da bude gotov, da bi moglo da se radi. Samo jedna mala anegdota, neću zamarati, oko zatrpavanja. Posle 5. oktobra, čuvene demokrate, hajde, sada nije ni važno, ja sam bio član te Vlade 2008. godine, su zatrpavale objekte Beogradskog čvora, njih ima 20 km tunela. Takve ludosti nemojte raditi. Govorim sada o aerodromu „Morava“. Jedva smo to preživeli. I danas je čvor pri kraju. Ja vam savetujem da se odmah angažujete na realizaciji tog posla, da se završi „Prokop“ stanica, tehničko-putnička stanica „Zemun“ i da Beogradski čvor proradi i da paralelno iduće godine sa prugom Beograd-Novi Sad krene. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Tomislav Momirović. Izvolite.
Nemam šta da oponiram, samo ću još jednom da podvučem šta samo u putnoj infrastrukturi. Jer, naravno, kao što ste rekli, metro radi, ŽIS zajedno sa „Astonom“, i kao što ste sami rekli, francuska tehnologija je vodeća tehnologija u šinskim sistemima. Mi moramo da kroz ovaj projekat naučimo naše inženjere kako se to radi. To su zaista neverovatni projekti. Projekat beogradskog metroa mi projektujemo po uzoru na francusku 14 liniju, najmoderniju. Naravno, mi to radimo do kraja racionalno, jer mi nismo pijani milioneri, mi smo jedna ozbiljna Vlada koja ozbiljno sprovodi ovu investiciju i to je ono što predsednik Republike Srbije traži od nas, to je ono što građani očekuju od nas, to je ono što i vi, kao narodni poslanici, očekujete od nas. Reći ću vam, da ne bi bilo nikakve sumnje, šta sve projektuju domaće kompanije sada i što je izvođeno: Preljina - Požega, Moravski koridor, Fruškogorski koridor, Novi Beograd - Surčin, Beograd - Zrenjanin projektuju naši, izlazak Požarevaca sa auto-puta, Požarevac-Veliko Gradište-Golubac, Niš - Priština, Kuzmin - Sremska Rača i Preljina – Kotorman, kao i dva pravca auto-puta ka Sarajevu, Sombor - Kikinda, Ruma - Šabac, Šabac - Loznica, pet obilaznica, obilaznica oko Beograda, obilaznica oko Novog Sada, obilaznica, koje su praktično novi koridor oko Kragujevca, pokriva Knić, Mrčajevci, pa se izlazi na Moravski koridor i obilaznica, naravno, oko Loznice i obilaznica oko Kragujevca, sa još mnogo manjih putno infrastrukturnih projekata, kao što je obilaznica oko Novog Pazara i razne druge koje trenutno radimo, obilaznica oko Lajkovca, sigurno ću zaboraviti neke. Broj projekata je zaista ogroman. Svi oni, kao što ste vi lepo primetili i želeo bi da još jednom to podvučem, su rezultat i otpočeli su fiskalnom konsolidacijom, rekonstrukcijom finansijskom budžeta, velikim koracima, koje je predsednik Republike preduzeo i omogućio ovoj Vladi tu ekonomsku snagu da može da investira. Naša je obaveza, i prema narodu, i prema vama kao narodnim poslanicima, i kao predsedniku Republike koji stoji na čelu naše politike, da ove projekte maksimalno efikasno, maksimalno brzo, maksimalno racionalno, sprovedemo u rekordnom roku. To mi možemo da uradimo i budite uvereni da ćemo dati sve od sebe, kao što su naši heroji, sokolovi sa Košara dali svoje živote, ali nisu dali da neprijatelj zakorači na teritoriju Republike Srbije, odnosno tada Savezne Republike Jugoslavije. Tako ćemo i mi. Naravno, ne možemo da se poredimo sa tim ljudima, mi smo mnogo mali za njih, ali kao neko ko je u nekoj ulozi sada, daćemo sve od sebe, zaista sve od sebe, ne štedeći sebe ni u jednom polju da ove projekte maksimalno efikasno završimo. Izvinjavam se što sam odužio. Hvala još jednom.
Hvala. Gospodin Mrkonjić ponovo, replika.
Da pohvalim ministra što je zadržao ljude koji sede pored njega, damu i ovoga mladoga dečka. Ne menjajte saradnike koji znaju posao. Samo da ih pohvalim malo. Mada bi gospođa morala da skine masku, da je vide poslanici. Hvala.
Hvala. Sledeći na redu je narodni poslanik Đorđe Kosanić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani predsedniče skupštine, poštovani ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju Odluke i Sporazuma o zajedničkom vazdušnom evropskom prostoru, veoma važna odluka i poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće pomenuti Predlog zakona, ili pomenutu odluku. Ministre, na samom početku da kažem da dolazim iz Kragujevca i drago mi je što ste pomenuli investicije koje će doći u Kragujevac i uopšte investicije koje dolaze u Srbiju. To je veoma značajno za sve regione u Srbiji. Vraćajući se na sam Predlog zakona da kažem kada je reč o sporazumu, on funkcioniše tako da našu zemlju prepoznaju kao deo evropskog zajedničkog prostora, ali samo pod jednim uslovom, ako u potpunosti primenjujemo sva pravila koja su postavljena pred nas. Naše zakonodavstvo, ministre, je u potpunosti usaglašeno sa evropskim zakonodavstvom, tako da nemamo nikakav problem da u jednom delu, da kažem, aneksiramo ovaj sporazum. Kroz aneks 1 sporazuma definisani su i neki ciljevi, kada govorimo o ovoj temi, o ovom sporazumu, dakle slobodni pristup tržištu, sloboda osnivanja preduzeća, uslovi konkurencije, upravljanje zajedničkim saobraćajem, zajednička pravila u oblasti vazduhoplovne sigurnosti. Poslednji put ovaj sporazum je aneksiran 2009. godine i od 2009. godine do sada zaista prošlo je dosta vremena, mnoge stvari su se promenile. Dakle, ovom novom odlukom danas donosimo nove propise koji su podeljene u dve grupe. Prvi se tiču direktnog civilnog vazduhoplovstva, a drugo čine pravila koja se primenjuju indirektno, tiču se socijalnog apsekta. Ono što je veoma važno, malo pre ste i o tome malo pričali, o tome gde je trenutno „Er Srbija“, ali moram da kažem da je ova pandemija korona virusa, koja je zahvatila ceo svet, donela apokalipsu, slobodno mogu da kažem, a čini mi se, složiće te se sa mnom, u vazduhoplovnom saobraćaju na globalnom nivou. Dakle, korona virus je gurnuo u probleme ceo svet, mnoge velike ekonomije su na kolenima, a prema procena stručnjaka najviše su pogođena avio-kompanije. Poslednja projekcija Međunarodne asocijacije za vazdušni saobraćaj govori da je broj putnika u 2020. godini u odnosu na 2019. godinu smanjen za čak blizu 50%, što govori, prema nekim podacima, da je broj putnika u 2020. godini, u odnosu na 2019. godinu, smanjen za blizu tri milijarde putnika. Dakle, prema procenama iste, ako se ovako nastavi, neka vraćanja na staro, koje smo imali pre korona virusa, biće moguće tek 2024. godine. Isto tako, pojedine kompanije nisu mogle ni da opstanu, smanjivale su svoje finansijske obaveze, broj radnika su smanjivale, neke nisu mogle da opstanu, tako da i veliki proizvođači aviona, danas smo to već čuli, poput američkog „Boinga“, evropskog „Erbasa“, morali su da rade na smanjenju radnika. Dakle, u borbi sa posledicama korona virusa na poslovanje, gašenje radnih mesta i smanjenje plata, nije zaobišlo nijednu kompaniju u globalnom vazduhoplovstvu ili da kažem u vazduhoplovnoj industriji, pa ni našeg srpskog nacionalnog avio-prevoznika „Er Srbiju“. U odnosu na godinu pre pandemije, naša kompanija deluje samo sada sa 40%, ako se ne varam, ministre, ali tu je država. Znači, „Er Srbija“ je značajna za Srbiju, da u potpunosti pomogne u svakom delu. Isto tako, s druge strane, treba reći da kod nas postoje dve organizacije koje se bave bezbednosti vazdušnog saobraćaja i pružanjem usluga iznad našeg vazdušnog prostora. Prva je Kontrola letenja Srbije i Crne Gore SMATSA, državna agencija za pružanje usluga kontrole letenja u vazdušnom prostoru. Dakle, pokriva Srbiju, Crnu Goru i deo Bosne. Mislim da je to oko 55% prostora BiH. S druge strane, Direkcija civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije je javna agencija koja obavlja poslove koji su joj povereni i Zakonom o vazdušnom saobraćaju usmerena je ka što pouzdanijem i efikasnijem razvoju sistema vazdušne, plovidbe i bezbednosti. Sada, ministre, jednu važnu temu, kada govorimo o ratnom vazduhoplovstvu i PVO, danas se navršava 22 godine od kada je 19 moćnih zemalja izvršilo agresiju na našu zemlju. Dakle, 78 dana bombardovanja, preko dve i po hiljade žrtva, a od toga veliki broj dece i preko 12.500 ranjenih, isto veliki broj dece. Sve ovo govorim, posledica je bio Račak, niko nikad nije procesuiran zbog Račka. Znači, jedna izmišljena, da kažem, stvar i samo želim da kažem da do sada za sve to što je urađeno Srbiji niko nije odgovarao. Bombardovali su i ubijali Srbiju samo zato da bi joj oduzeli Kosovo. Ministre, mislili su da su to 2008. godine potpuno završili, ali posle mnogo godina Srbija stoji uspravno i idemo krupnim koracima napred. Vi ste malopre govorili o tome u kojim segmentima smo sve napravili iskorak. Da ne pominjem još jednom, najbolji smo u Evropi što se tiče vakcinacije. Naš privredni rast je najveći u Evropi. S druge strane, procenat nezaposlenosti je ispod 10%. Preko 60% investicija koje dolaze u ovaj region ide ka Srbiji. Sve su to rezultati Srbije. Ono što je važno, tu je predsednik Skupštine, nekadašnji ministar spoljnih poslova, čak 18 zemalja je povuklo priznanje te, da kažem, kvazi države, samoproglašene i u ovom trenutku oni nemaju većinu što se tiče UN. Moram da kažem da moramo da se sećamo ovoga. Ne smemo da zaboravimo, ali moramo da idemo napred da bi Srbija išla napred. Pomenuo sam malopre, ministre, kada je reč o ratnom vazduhoplovstvu i PVO, moram ovde i to da kažem, Srbija, da se ne ponovi ono vreme kada naše nebo nije bilo branjeno. Nismo imali nijedan avion. Danas nebo Srbije štiti 14 modernih MIG-ova 29, helikopteri Mi-17V, Mi–35M, H-145M, kao i bespilotne letelice. Pored PVO sistema Kub i Neva, koje smo imali, nabavili smo i jedan moćni sistem Pancir S1 i nadam se da u nekoj budućnosti možda dobijemo i sistem možda S300, S400 ili možda kineski sistem FK1. Sve ovo govorim jer Srbija danas ozbiljno štiti svoje nebo, svoje granice i garantuje bezbednost svoje zemlje. Još jednom na samom kraju da kažem da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati pomenuti Predlog zakona. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Želeo bih samo kratko da se osvrnem. Potpuno ste u pravu, gospodine Kosanoviću. Ništa neće biti isto posle, kada se ova pandemija završi. To je jedino sigurno. Avijacija je svakako doživela najveći udar i pitanje je kako će se i na koji način ona oporaviti i izaći iz ovoga, ali jedno je sigurno, da ovo neće biti kraj avijacije i avio-saobraćaja, nego će i on izaći u nekim novim formama ili istim. Mi svakako sa „Er Srbijom“, jednom moćnom, više ne samo lokalnom, ne samo regionalnom, nego evropskom kompanijom, ćemo biti ti koji ćemo zauzeti tržište. Mi i u ovim okolnostima zauzimamo tržište. Mi se širimo. Ne možemo da se povučemo. Već smo investirali mnogo. Podigli smo standarde, podigli smo znanje ljudi koji vode kompaniju naših pilota i mi smo spremni ne da budemo vodeća regionalna kompanija, nego jedna od najjačih evropskih kompanija kada se stvari relaksiraju. Svakako, ohrabrujuće je da se avio-saobraćaj diže na teritoriju Amerike, da se diže u Kini. On jeste zatvoren samo za te zemlje, ali to jesu neki ohrabrujući signali. Osvrnuo bih se na još jednu kratku stvar koja nema direktno veze sa avio-saobraćajem, a odnosi se na grad Kragujevac. Vi znate, pretpostavljam i svi drugi narodni poslanici, koliko je predsedniku Republike stalo da se podignu investicije u Kragujevcu. I on je, kada smo sklapali sporazum sa našim kineskim partnerima, vezan za postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda i kanalizacionu mrežu, insistirao da Kragujevac bude broj jedan i mi imamo najveće investicije, znači, tri postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda i 338 kilometara kanalizacione mreže, ukupno 190 miliona dolara investicije u Kragujevac, samo po tom osnovu. Takođe, obilaznice oko Kragujevca, Batočina, Knić, Mrčajevci, pa onda Moravski koridor je njegova, odnosno predsednikova inicijativa, predsednikov, ako smem tako da kažem slobodno, politički nalog, naravno, slično kao i brza saobraćajnica Lajkovac – Valjevo. Juče je predsednik posetio tu saobraćajnicu. Valjevo je nekako ostalo mimo puteva, mimo Koridora. Mi smo primetili da će on ostati izolovan i da će početi da se gasi. Predsednik je insistirao, mnogi su bili protiv toga. Mi danas znamo da Valjevo, izgradnjom ove brze saobraćajnice, postaje mali glavni grad i još jače će gravitirati ka njemu i Osečina i Ljubovija, čak i Koceljeva i svi ti lokalni krajevi. Tako da, nije samo izgradnja Koridora da bi ljudi prolazili kroz ovu zemlju, nego da bi se zemlja povezala. To je nama važno. Kragujevac nam je svakako, po instrukcijama predsednika Republike, za Vladu Republike Srbije, jedan od ključnih centara naših investicija i budite uvereni, to ćete videti u narednom periodu. Još jednom, hvala na pitanju.
Hvala, ministre. Sada je na redu Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, Srbija je još 2006. godine potpisala Sporazum o uspostavljanju zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja. Ovaj Sporazum, koji je od izuzetnog značaja, potpisan 2006. godine, Skupštine Republike Srbije je ratifikovala 2009. godine, a on je postao obavezujući i stupio na snagu za svih 36 potpisnica ovog Sporazuma u 2017. godini. Danas mi pred sobom imamo Predlog zakona o potvrđivanju Odluke Zajedničkog komiteta iz jula 2019. godine kojim se zamenjuje Aneks 1. predmetnog sporazuma. Ovaj sporazum sam po sebi i kada je sačinjavan i počela procedura oko njegovog potpisivanja je bio izuzetno ambiciozan projekat, jer ovaj projekat i ovaj sporazum podrazumeva slobodno, jedinstveno i bezbedno nebo na Evropom. Srbija je, naravno, deo Evrope i dobro je što je na vreme prepoznala, još 2006. godine, i pristupila ovom Sporazumu. Bezbednost u vazdušnom saobraćaju, ujednačavanje standarda koji izuzetno olakšavaju funkcionisanje saobraćaja, omogućuju da putnici koji kreću i poleću iz Srbije znaju da to čine na potpuno bezbedan način, da su potpuno bezbedni i oni koji dolaze u Srbiju, na srpske aerodrome, a da se neće desiti nikakav nesporazum zbog različitih standarda i kada su u pitanju avioni koji samo preleću preko Republike Srbije. Zašto je ovo sve važno? Pa, upravo važnost ovog sporazuma se pokazala u poslednjih nekoliko godina. Postavlja se pitanje da nismo blagovremeno pristupili potpisivanju ovog sporazuma, da li bismo imali priliku da zaključimo jedan ovakav izuzetno dobar i povoljan aranžman o koncesijama kada je u pitanju aerodrom „Nikola Tesla“. Neko će reći da je period od 25 godina dug, a to je period za koji je zaključena ova koncesija. Međutim, projekti u infrastrukturi i ozbiljni projekti se ne čine za jedan dan, za jednu godinu, za jedan mandat, već ga prave ljudi koji imaju viziju budućnosti, kako i na koji način obezbediti funkcionisanje bilo kog sistema, a u ovom slučaju avio-saobraćaja. To što je Aerodrom Beograd dat u koncesiju obezbediće da se on izuzetno modernizuje u narednom periodu, dobije još jednu poletnu pistu, odnosno najmanje još jednu, više rulnih staza, hangara, parkinga, podizanja tehnologije koja obezbeđuje funkcionisanje svih aerodromskih sistema i time ćemo mi imati za 25 godina nešto što će biti apsolutno u tom trenutku u rangu najsavremenijih sistema i pratiti sve ono što se u drugim delovima Evrope dešava. Ovo omogućavaju sredstva koja su dobijena odatle da se ta sredstva preusmere i na razvoj drugih aerodroma i potpuno je jasan cilj s kojim su krenuli oni koji su imali dobro viziju, a to je osnivanje društva „Aerodromi Srbije“, gde postaju „Aerodromi Srbije“ kao društvo sa ograničenom odgovornošću postaje operater na aerodromima „Konstantin Veliki“ u Nišu, „Morava“ u Kraljevu, na aerodromu u Pranjanima, a uskoro će postati glavni operater na aerodromu „Rosulje“ i „Ponikve“. Jednostavno, time će se praktično u ovom trenutku jedan projekat aerodroma koji možda u ovom trenutku, sem aerodroma u Nišu, i nemaju potpunu funkciju, u budućem vremenskom periodu pripremiti za ono što je predviđanje kako i na koji način stvoriti uslove da avio-saobraćaj u Republici Srbiji besprekorno funkcioniše i da svi delovi Republike Srbije budu na odgovarajući način pokriveni. Ne može se uvek očekivati da nešto postane rentabilno onog dana kada je pušteno u rad, pogotovo kod ovako važnih projekata, ali je potrebno da kao jedna osnova i baza stvori mogućnost da se kroz ovaj neki budući period, nadam se da on neće trajati baš 25 godina, ali u potpunosti sinhronizuje i postane potpuno tržišno funkcionalan i značajan za Republiku Srbiju. To je ono što s pravom i s razlogom očekujemo. Zašto s razlogom? Jer način na koji se politika u Srbiji od 2012. godine na ovamo vodi jasno pokazuje da je sve izuzetno ozbiljno predviđeno, na sve se računa. Da nije takvog stava, pitanje je u kakvoj situaciji bi danas bila „Er Srbija“, u kakvoj situaciji bi danas bio avio putnički saobraćaj u Srbiji, obzirom na posledice koje je izazvala pandemija Kovida 19. Svedoci smo da su ugrožena funkcionisanja mnogih moćnih kompanija, da su one u mnogo nezavidnijoj situaciji nego što su to „Er Srbija“ s jedne strane kao avio kompanija, s druge strane, aerodromi u Republici Srbiji kao tehnička podrška i tehnički deo infrastrukture koji obezbeđuje funkcionisanje avio-saobraćaja. Značaj ovog sporazuma je potpuno jasan. Iz tog razloga nema dileme da ga treba i da ćemo ga podržati i usvojiti. Samo bih podsetio da su potpisnici ovog sporazuma Evropska zajednica i njene države članice: Republika Albanija, Bosna i Hercegovina, Republika Bugarska, Republika Hrvatska, sada Severna Makedonija, Republika Island, Republika Crna Gora, Kraljevina Norveška, Rumunija, Republika Srbija i Misija privremene uprave UN na Kosovu. Ovo na dan kada se obeležava 22 godine od početka bombardovanja, naziv ove misije zvuči pomalo licemerno. Od svega toga što je ostalo iz Rezolucije 1244 je ostao praktično samo naziv. Da su oni koji su bez saglasnosti UN, protivno svim pravilima međunarodnog prava pre 22 zlikovački nasrnuli na Srbiju, nastavili svoju politiku od pre 22 godine, odnosno, u stvari, nikad je nisu ni prekinuli, pokazuje i ova kvazi vežba koju zovu „branilac Evrope 21“. Jedna od najvećih vežbi NATO pakta i vojske SAD se suprotno zakonima Republike Srbije, suprotno povelji UN, suprotno Rezoluciji 1244 odvija uz pomoć misije KFOR-a na Kosovu i Metohiji, a ujedno kao svoje pridružene članove u ovoj NATO vežbi priključili su šiptarske terorističke UČK jedinice koje danas zovu nekakvim bezbednosnim trupama. Nismo mi ni mnogo više ni očekivali od onih koji su nasrnuli mučki na Srbiju, ne da bi širili demokratiju, ne da bi sprovodili nekakve humanitarne misije, već da bi probili Srbiju. Kad nisu uspeli celu Srbiju da porobe, okupiraju i rasparčaju, zadovoljili su se trenutno time da bar privremeno stave čizmu na dušu srpskog naroda okupirajući Kosovo i Metohiju. Zloupotrebili su Povelju 1244 i umesto mirovnih trupa tamo sa promenjenim uniformama se nalaze NATO trupe i na svaki način i danas pokušavaju da ono što su hteli još 1999. godine da urade, a to je da nas prisile da se odreknemo Kosova. Kada su krenuli na Srbiju očigledno nisu proučili ni mentalitet, ni istoriju srpskog naroda. Verovatno je to za njih i teško i komplikovano, jer istorija srpskog naroda je mnogo duža od istorije koju imaju, recimo, SAD. Tih njihovih 250, 300 godina istorije naši osnovci prelistaju za dva dana i znaju sve, a oni o nama očigledno nisu naučili ništa, ali ima vremena, naučiće. U istoriji srpskog naroda se uvek znalo da je stabilnost, strpljenje, vreme i upornost najbolji saveznik kada se čuva sloboda. Izdržali smo 500 godina pod Turcima. Ovi neće izdržati toliko koliko su Turci izdržali u Republici Srbiji, otići će oni sami odavde. Ne slažem se sa jednim stavom, a to je da im se može oprostiti, ali ne može zaboraviti. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, ubijena deca, ubijeni vojnici, ubijeni civili, razorena privreda i zlo koje su sa sobom doneli ne može se ni oprostiti, ni zaboraviti. Hvala.
Hvala. Pošto sam ja to rekao, gospodine Komlenski, samo da kažem da sam citirao patrijarha Pavla. On je hrišćanski rekao da se može oprostiti. Što se mene tiče, nisam baš toliko hrišćanski odgojen, ali u svakom slučaju moramo da sarađujemo i sa onima koji su nas bombardovali, ali to ne znači da treba da optužujemo sami sebe, kao što rade naši politički protivnici koji govore da je Srbija sama kriva. Ne, Srbija je bila žrtva zločinačke agresije, nelegalne, sa ciljem da se zauzme naša teritorija i naruši teritorijalni integritet i to je puna istina o svemu, koje moramo da se držimo. Jeste li hteli repliku? Izvolite.
Ja se izvinjavam, ali moram jednu kratku repliku, obzirom da nisam kršten, uz svo dužno poštovanje i uvažavanje pokojnog patrijarha Pavla, ja sebi mogu da dozvolim da kažem da im ne treba ni oprostiti, ni zaboraviti, a to što se sarađivati mora to je već drugo pitanje. Hvala.
Hvala. Mislim saglasni smo. Kada bismo mogli da im vratimo bio bih najsrećniji, ali pošto to nije realno onda idemo dalje. (Marijan Rističević: Ko kaže da nije realno, vreme nosi sve.) Dobro. Samo jednu digresiju. U seriji o Stefanu Nemanji, dolazi njegov ordonans ili ne znam kako se zvalo u to vreme i kaže – stigao je glasnik Fridriha Barbarose, a Nemanja sedi sa dva sina i ćuti. Ovaj posle dva minuta kaže – veliki, kneže, stigao je izaslanik velikog Fridriha Barbarose, jel da čeka, a on kaže – neka čeka. Jel može da uđe? Ne može da uđe, neka čeka. Svi ga gledaju, to traje pet sekundi i Stefan Nemanja kaže – bio bih najsrećniji na svetu da mogu to tako da kažem. Prema tome, idemo dalje. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč, pošto smo iscrpeli, više se niko od šefova ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja. Saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Kao što znate, to je potrebno do 16.00 časova reći da bismo u slučaju potrebe mogli da nastavimo i posle 18.00 časova. Naravno, biće pauza, kao i uvek, od 14.00 do 15.00 časova. Idemo sada na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Samir Tandić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama je danas Predlog zakona o uspostavljanju zajedničkog vazduhoplovnog područja. Stranka pravde i pomirenja i naša poslanička grupa će podržati ovaj zakon i mi kao najjača bošnjačka stranka u Srbiji. Iskoristio bih prisustvo ministra da mu uputim par pitanja. Prvo, pohvala rada Ministarstvu. Vidim da su jako aktivni. Takođe, želeo bih da podsetim da je u toku, govorio je kolega Mrkonjić, tokom obnove zemlje i jedan most, kolega Mrkonjić je tada kao ministar ili vođa tog tima, obnovio u Prijepolju, a na čemu su građani Prijepolja jako zahvalni. On se koristi i dan danas. Želim da uputim par pitanja ministru. Zanima me, građane i građanke opštine Prijepolje, Priboj i Nova Varoš, tog dela Sandžaka… Svakako dajemo punu podršku izgradnji, nastavku izgradnje autoputa i to je nešto što će ekonomski pokrenuti taj deo naše zemlje. Zanimaju nas trase pristupnih saobraćajnica - da li je to predviđeno, na koji način te opštine će se uključivati na autoput, da li ka Sjenici i koja je to trasa, da li ka Kotromanu, da li ka Bijelom Polju? Takođe, želim da vas zamolim da iskoristimo vaš autoritet i da partnerski rešavamo problem lokalnih puteva. Lokalni budžeti su jako mali. To su devastirane, siromašne opštine i neophodna nam je podrška sa centralnog nivoa. Znači, od strane ministarstva, da vidimo neki sastanak sa vama, sa predstavnicima Javnog preduzeća „Putevi Srbije“, da godišnje imamo neke dotacije kako bismo rešili. To je zaista jedan gorući problem. Ono što, takođe, hoću da istaknem, železničke stanice u Prijepolju i Priboju su u jako lošem stanju, same zgrade, da vidimo šta možemo tu da učinimo i da li imamo prostora u budžetu i u vašem planu. Ako ne, da vidimo nešto kroz rebalans, kao izgradnju pruge ka Novom Pazaru. Hoću da istaknem, pošto smo kao grupa oskudni sa vremenom, da je prošli saziv parlamenta formirao Komisiju za istraživanje posledica NATO bombardovanja. Želeo bih da nas ta komisija i ovaj saziv upozna sa rezultatima rada. Hoću da istaknem da imamo evidentan porast broja maligniteta u državi Srbiji. Karcinom godišnje odnese 20.000 života, 36.000 imamo novih slučajeva, 12. smo zemlja po broju obolelih, a druga po smrtnosti. To je jedan ogroman problem. Govorim zato što je danas dan kada je počelo bombardovanje i to su neke posledice koje osećaju svi građani, bez obzira na veru i naciju. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Tomislav Momirović.
Poštovani gospodine Tandir, hvala vam na ovim interesantnim pitanjima. Svakako znate da je naš stav da se trudimo da pokrivamo investicije u lokalnu putnu mrežu od Novog Pazara, Preševa do Subotice i trudimo se da odvojimo srazmerno sredstva za sve lokalne samouprave. Naravno da to nije lako posle decenija devastacije, posle decenija zapuštanja pojedinih krajeva, to se naravno često vidi baš u delovima opštine koje ste vi pomenuli. Bili smo skoro na magistralnom putu Novi Pazar-Tutin koji je potpuno devastiran. Podsetio bih vas, podsetio bih građane pre svega Novog Pazara i Tutina u ovom trenutku da mi radimo ozbiljno na tom pravcu koji je ključno važan za građane Tutina, naravno koji su vezani za Novi Pazar. Što se tiče projekta Požega-Boljare, projekat je i dalje u projektovanju. Mi i dalje jako pažljivo radimo na njemu imamo dosta velikih, nije prava reč problema, ali izazova na koji način da mu priđemo kako bi svi građani zapadne Srbije imali koristi od njega. Vi znate da je naš strateški pravac prvo da se povežemo sa Crnom Gorom i sa Bosnom i Hercegovinom, jer sa Bosnom i Hercegovinom čak iz dva pravca, od Kuzmina, Sremskog Rača, onda Bijeljina i dole ka Tuzli i Sarajevu i drugi od Požege preko Užica do Kotromana. Znači, želimo da integrišemo našu, ne samo zemlju, nego i region, jer Bosna i Hercegovina i Crna Gora su nama strateški važne zemlje, tu živi naš narod, tu je naša najjača ekonomska razmena i naravno da o tome razmišljamo jako pažljivo. Vezano za priključke puteva, o tome ćemo tek voditi računa, naravno da ćemo želeti za opštine koje su jako važne, pre svega Prijepolje, Nova Varoš, Priboj, s druge stane Ivanjica, Arilje, Sjenica, pa mi zbog njih ovo pre svega radimo. Oni su cilj tog auto-puta. Ako mi njima ne izađemo u susret, za koga drugog mi to radimo? Tako da budite uvereni, vodite računa, imajte na umu da ćemo mi jako voditi računa da sve investicije budu otvorene i namenjene pre svega u ovom slučaju ljudima u tim lokalnim samoupravama i da ćemo uložiti i već sada ulažemo i vi znate da je pre svega politika predsednika Republike koja je nazvana "mini šengen" okrenuta potpunoj liberalizaciji prometa ljudi u regionu. Nama ne trebaju nikakva ograničenja u komunikaciji sa Crnom Gora i Bosnom, nama ne trebaju granice, u administrativnom smislu pričam granice, jer potpuno je nenormalno ako između Francuske, u Nemačku vi možete da pređete da ne znate gde je granica, da mi moramo sada na primer da kada idemo iz Nove Varoši u Višegrad prolazimo neke granične prelaze. To su potpuno neprirodne stvari ili ne znam iz Jabuke u Pljevlja, kako god. Znači, vi znate da je naša politika, odnosno politika predsednika Republike izgradnja infrastrukture, povezivanje regiona, povezivanje svih lokalnih saobraćajnica i naravno slobodan ekonomski prostor kako bi ljudi mogli da se bave biznisom, da investiraju kako bi se podizao standard, kako bi naši radnici napredovali i kako bi zajedno svi išli napred, to je ono što EU, to je ono što samo mi želimo i radimo na tome. Trudimo se, još jednom kažem, trudimo se da odvojimo sredstva, da pomognemo lokalnim samoupravama, jer ponavljam, ne znam koliko su građani svesni i koliko uopšte imaju razumevanja za to. Mi kao Vlada Republike Srbije i „Putevi Srbije“ nisu nadležni za lokalne saobraćajnice, za to su nadležne lokalne samouprave. Razumemo da one nemaju sredstava, da su ti budžeti vrlo ograničeni, naročito one opštine koje nemaju velike fabrike, koje nemaju po kom osnovu da steknu prihode. Trudimo se da im pomognemo, to ćemo uraditi još više u narednom periodu, ali to probajte da razumete ponekada nije lako, previše je takvih opština, a naš budžet, koliko god porastao, koliko kod mi povećali investicije, on je ipak ograničen. Nadam se da ste zadovoljni odgovorom i hvala na pitanju.
Zahvaljujem se ministru Momiroviću. Reč ima Samir Tandir, razjašnjenje. Izvolite.
Hvala poštovanom ministru na iscrpnom odgovoru. Znači, ono što je važno, morate da shvatite i nas poslanike koji dolazimo sa terena mi smo glasali za vas i na zajedničkom smo zadatku da sva ta otvorena pitanja moramo da rešimo da bi sve građanke i građani koji u tom prostoru žive ostali da žive, da nam zemlja ne ostaje ni pusta ni prazna. Ono što je jako važno, hoću još jednom da istaknem, znači rekonstrukcija pruge Beograd-Bar, izgradnja pruge do Novog Pazara, to je deo našeg dogovora sa SNS i apsolutno verujem da ćemo to sve realizovati u narednom periodu, ali da bi, kako da kažem, znam da imate dosta obaveza, ali moja obaveza jeste prvenstveno da predstavljam građane, one koji su me izabrali, građanke i građane Prijepolja i Sandžaka i zato mislim da treba češće da razgovaramo o ovim pitanjima. I da, te opštine su devastirane, nerazvijene, asfaltni put je jedina šansa da te ljude zadržimo na selu, a tek onda da govorimo o povratku mladih na selo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Posle manjih izmena, da, reč ima narodni poslanik mr Slavenko Unković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju Odluke 1/2019 ESAA Zajedničkog komiteta iz 2019. godine kojim se zamenjuje Aneks 1 multilateralnog Sporazuma između Evropske zajednice i njenih članica. Sporazum ima za cilj uspostavljanje Zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja primenom osnovnih principa Evropske zajednice, EU u oblasti civilnog vazduhoplovstva. Pridruženim stranama spada i naša zemlja koja je još 2009. godine deo ovog sporazuma, a ujedno i deo jedinstvenog evropskog neba. Ti ciljevi podrazumevaju slobodan pristup tržištu, slobode osnivanja preduzeća, jednake uslove konkurencije, upravljanje vazdušnim prostorom, zajednička pravila u oblasti vazduhoplovne i bezbednosne, vazduhoplovne sigurnosti i bezbednosti. Svi ti ciljevi su definisani kroz Aneks 1 Sporazuma. Poslednji put je rađeno 2009. godine. U međuvremenu su mnogi propisi izmenjeni doneti potpuno novi, pa se zbog toga mora ažurirati Aneks donošenja nove odluke. Noviji propisi su podeljeni u dve grupe. Jedna se tiče direktnog civilnog vazduhoplovstva kao što su pravila o bezbednosti i sigurnosti u vazdušnom saobraćaju, a drugu grupu čine pravila koja se primenjuju indirektno i tiču se socijalnog aspekta u oblasti rada bezbednosti na radu, osiguranja u saobraćaju, istraživanju nesreća, kao i u turističkim aranžmanima. ESAA Sporazum funkcioniše tako da oni našu zemlju prepoznaju kao deo evropskog zajedničkog prostora samo ako u potpunosti ispunjavamo sve propise i sve uslove Evropske zajednice. Republika Srbija primenjuje sva pravila i naše zakonodavstvo je u potpunosti usaglašeno sa evropskim, tako da postoje svi uslovi da nemamo problem da pristupimo ovoj odluci kojom se vrši izmena i dopuna, odnosno aneksiranje Sporazuma. Kod nas postoje dve organizacije koje se bave bezbednošću vazdušnog saobraća i pružanjem usluga vazdušnom prostoru. Direktorat civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije je javna agencija koja je obavljala poslove koji su joj povereni Zakon o vazdušnom saobraćaju. Ovaj Direktorat donosi propise, vodi sporove i evidencije, učestvuje u radu vazduhoplovnih organizacija, sarađuje sa nadležnim organima i drugim državama. Direktorat je nacionalno nadzorno telo u vazdušnoj plovidbi i sve aktivnosti Direktorata su usmerene na što pouzdanijem, efikasnijem razvoju sistema vazduhoplovne bezbednosti. Kontrola letenja Srbije i Crne Gore je SMATSA, Državna agencija za pružanje usluga kontrole letenja u vazdušnom prostoru Srbije i Crne Gore i jednog dela BiH uz granicu sa Republikom Srbijom. SMATSA ima veliku ulogu u povećanju bezbednosti, efikasnosti i ekonomičnosti u vazdušnom saobraćaju u skladu sa najvišim standardima i preporučenom praksom. Prema oceni "Eurokontrole", Evropske agencije za bezbednost vazdušnog saobraća, SMATSA zauzima visoko mesto po nivou bezbednosti u konkurenciji pedesetak provajdera. Danas je SMATSA sinonim uspešnog, modernog i respektabilnog pružaoca usluga u vazdušnoj plovidbi na Panevropskom prostoru. Vazduhoplovna industrija je jedan od najvećih gubitnika trenutne krize koju je prouzrokovala pandemija i ovo je veliki udarac za ovu granu privrede. Verovatno da će proći mnogo vremena da se kompletna industrija vrati na nivo pre krize. Po nekim procenama, prošle godine je bilo 65% manje letova nego u godini pre krize, a u isto vreme BDP u evrozoni je manji za 7,5%. Kako stvari stoje, u ovom trenutku je teško predvideti kako će se vazdušni saobraćaj odvijati ove, a i narednih godina. Naša kompanija „Er Srbija“ je takođe u vrlo teškoj situaciji. „Er Srbija“ trenutno posluje na oko 40% kapaciteta u odnosu na godinu pre pandemije. Koliko je teška situacija govori i podatak da „Er Srbija“ za predstojeću letnju sezonu, koja počinje 28. marta, za koji dan, uklonila dodatnih 11 linija sa mreže svojih destinacija. Ono što je najbitnije je da je država jasno rekla da je „Er Srbija“ od nacionalnog značaja i da će se sigurno naći načina da se pomogne, kao i do sada što se pomagalo. Znači, kompanija koja donosi puno novca i zadužena je za veliki priliv turista, jednostavno postoji veliki interes države da se sačuva i da se na što bolji način prevaziđe ova teška situacija. Postoje razni scenariji izlaska iz ove situacije, u zavisnosti od trajanja krize i raznih ograničenja i koordinisanog pristupa na nivou cele Evropske unije. Donošenjem ovog zakona naša obaveza će biti ispunjena i stvoriće se uslovi za punu harmonizaciju našeg zakonodavstva sa sadržajem Aneksa. Zbog toga Poslanička grupa Jedinstvena Srbija će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima zamenica predsednika Poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, narodna poslanica Snežana Paunović.
Zahvaljujem potpredsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege, građanke i građani Srbije, nekako sam od samog starta imala dilemu kako početi današnju diskusiju. Važna tema, međutim, važan i datum. Dvadeset i četvrti mart, početak bombardovanja Srbije, nešto što ćemo pamtiti kao najveći ožiljak koji Srbija nosi, u to vreme Savezna Republika Jugoslavija. Čini mi se da i tada i danas, tada u jednom strahu uplašeni za svoju decu, uplašeni od onoga što nam je bilo nepoznato, uplašeni od toga koliko će nemilosrdan zapravo biti taj „Milosrdni anđeo“, brzo smo uvideli da je nemilosrdnost ogromna, a samo naziv - milosrdan. U toj tišini i u tom strahu smo uvek čuli, bar mi u južnoj srpskoj pokrajini, samo zvona manastira, tražeći zaštitu od Boga, verovali onim momcima o kojima je ministar govorio i hvala vam na tome i bili smo u pravu kada smo im verovali da neće dozvoliti da kopneno bilo ko uđe na teritoriju Savezne Republike Jugoslavije. Nije južna srpska pokrajina bila jedina koja je bila na udaru, cela Srbija je krvarila 78 dana. Slažem se potpuno da treba razgovarati sa svima onima koji su nas nažalost tada bombardovali, ali sam ipak stava da im nikada ne treba oprostiti. Ne smemo decu da učimo da ih mrze, ali moramo da ih opomenemo na ono što se desilo, jer i danas mislim da ne treba da im veruju. Njihovi su interesi uvek bili iznad svega, pa i iznad naših života. Za njih su naši životi bili potpuno nevažni. Za njih je mala Milica Rakić bila samo broj, samo statistika, a za nas jedan izgubljen život ili ko zna koliko izgubljenih života, jer bi danas mogla da bude i majka. Jeste ovo teška priča, ja ne želim da patetišem, ali želim da u visokom domu i sigurna sam da neću biti jedina, opomenem na današnji dan. Setimo se današnjeg dana, 22 godine su prošle, strah je isti. Mi danas u poslaničkim klupama imamo mlade ljude koji su tada bili bukvalno deca. Oni su svedoci koliki je to bio strah. Oni znaju kako su se budili i kako su uspevali da zaspu kada čuju tu sirenu koja je za njih značila da moraju da pobegnu u neko sklonište. To su mahom bili neki podrumi koji možda i nisu bili do kraja opremljeni, nisu sigurno jer niko od nas nije očekivao da ćemo se na taj način obračunavati, odnosno da će se neko obračunavati sa nama. I ono što je od svega najvažnije jeste da je distanca od 22 godine pokazala da šta god da im je bio izgovor u trenutku bila je laž. Izgovor je bio Slobodan Milošević. Izgovor je bila pogrešna politika. Dvadeset i dve godine posle mi trpimo isti pritisak. Dvadeset i dve godine posle od nas otimaju. Nas ucenjuju. Imaju različiti pristup kada smo u pitanju mi i neki drugi. Da ironija bude kompletna, ovo kada govorim o uplašenoj deci ne govorim samo o deci srpske nacionalnosti. Podjednako su se plašila deca u Subotici, mađarske nacionalne pripadnosti, u Beogradu, u Vranju, u Bujanovcu, u Prištini, u Novom Pazaru. Sva su deca bila u strahu i nisu sva bila srpska deca. Njihova mana je bila što žive u Saveznoj Republici Jugoslaviji. Nadam se i čvrsto verujem da nikada više nećemo doći u ovu situaciju. Završiću sa tim što zaista moram da kažem, pokoj svim žrtvama koje su svoje uložili u ovo naše danas i u sva naša sutra. Zato im dugujemo obavezu da ih moramo pomenuti. Uvažene kolege, mi danas ne bismo mogli da zamislimo svet bez vazdušnog saobraćaja, posebno ne u 21. veku. Potreba za mobilnošću stanovništva je sve veća i danas je avio saobraćaj taj koji povezuje čitav svet na najbrži mogući način. Od Drugog svetskog rata ako bismo analitički pogledali vazdušni saobraćaj beleži značaj porast i postaje dominantan vid međunarodnog prevoza putnika, što je omogućavalo brzi prevoz roba i putnika preko kontinenata i okeana na velike razdaljine koje su nekada bile nesavladive i ne pre nego smo ustanovili vazdušni saobraćaj te razdaljine su se prelazile mahom vodenim putevima prekookeanskim brodovima i to je trajalo po nekoliko meseci. Nekada je, istina, vožnja avionom bila i prestižna i predstavljala privilegiju bogatih. Troškovi leta bili su izuzetno visoki, a kapaciteti aviona mali. Putnika je danas sve više, avioni postaju sve veći, sve je više letova, sve je više destinacija povezano. Podatak iz 2016. godine govori o tome da je te godine bilo duplo više letova na celom svetu u odnosu na samo 10 godina ranije. Jedan od najvećih i najprometnijih aerodroma u Evropi i svetu je londonski „Hitrou“, kroz koji godišnje prođe oko 80 miliona putnika. Srbija ne zaostaje. Ima dugo iskustvo u vazdušnom saobraćaju pod okolnostima da je prva avio kompanija civilnog vazduhoplovstva osnovana daleke 1927. godine i još u to vreme predstavljala je respektabilnu kompaniju na evropskom nivou. Ima tu podataka kojima bi se mogli baviti, ali ovo vreme brzo prolazi. Ja ću ostaviti malo vremena i za svoje kolege pa ću skratiti svoju diskusiju i reći da je Srbija kao kandidat za ulazak u EU preuzela obaveze koje su definisane Poglavljem 14, to je politika transporta i odnosi se na sve oblike transporta, pa i na vazdušni saobraćaj. Ovo poglavlje nažalost još nije otvoreno, ali se nadamo da brzo hoće. Drugi nivo naše međunarodne uključenosti jeste upravo to što smo pridružena zemlja koja je potpisnica Multilateralnog sporazuma koji je EU potpisala sa svojim članicama i sa još jednim brojem država, među kojima smo dakle i mi. Ovaj sporazum je ratifikovan sa Aneksom 1 još 2009. godine i od tada se radi na usklađivanju standarda poslovanja našeg vazdušnog saobraćaja sa standardima EU. Koliko je oblast vazdušnog saobraćaja senzibilna i osetljiva stvar na prirodne i druge poremećaje potvrđuje pandemija korona virusa koja je izazvala nezapamćenu krizu i u velikoj meri izmenila svet koji danas funkcioniše potpuno drugačije. Avio saobraćaj je na globalnom planu jedna od najteže pogođenih grana, ja bih rekla, ovom krizom i pandemijom i usled smanjenog broja obima saobraćaja u proteklih godinu dana posledice po poslovanje i ekonomiju svake države su katastrofalne i bojim se da ćemo to tek videti u budućnost. Međutim, ova kriza ne može i ne sme da uspori stvaranje novih i pogodnijih uslova i adaptaciju transportnog sistema za nove uslove na koje ćemo biti u obavezi da se prilagodimo. To podrazumeva dalji razvoj transportnih usluga i modernizaciju transporta. Međutim, baviću će jednim periodom i na to imam pravo, inženjer Milutin Mrkonjić mi je pomogao i svojim uvodnim izlaganjem, jer kada on sedi u sali, onda mi je uvek teško da govorim o infrastrukturi bez obzira da li se radi o putnoj ili vazdušnoj infrastrukturi, a u sali je od malopre i moj kolega Bora Kovačević, zajedno smo se u periodu od 2010. do 2014, 2015. godine bavili Aerodromom „Nikola Tesla“, na moje veliko zadovoljstvo. Osvrnuću se na taj period, pre svega zato što je Aerodrom „Nikola Tesla“, gospodin Mrkonjić je, ja mislim u to vreme bio ministar, ulagao u renoviranje opreme i infrastrukture i to se pokazalo prilično vizionarski. Kompletno su proširene i renovirane čekaonice u ce fingerskom hodniku, kao i čekaonice od ulaza A1 i A6, proširena je pristaništna platforma dodavanjem četiri nove otvorene parking pozicije, izgrađene su dve čekaonice za putnike koji se u avione ukrcavaju udaljenim parking pozicijama, rekonstruisana je rulna staza, ugrađeno je 11 uređaja za vizuelno uparkiravanje vazduhoplova i nabavljeno šest novih avio mostova iz Kine. Zaustaviću se kod šest novih avio mostova, iz prostog razloga, jer je Aerodrom „Nikola Tesla“ u tom trenutku svoje stare avio mostove, mi ovde govorimo o pokretnim avio mostovima koji su bili najsavremeniji te 2013. godine kada smo ih nabavili. Stare avio mostove smo donirali Aerodromu „Konstantin Veliki“ i na taj način pomogli da još jedan od naših aerodroma lagano prerasta u sigurnu vazdušnu luku, ne samo zapadnog Balkana, pošto je Aerodrom „Nikola Tesla“ i dan danas, sigurna sam najkvalitetnija vazdušna luka, pre svega zbog pozicije, a onda i zbog uslova koje pruža, jer ova progresivna politika je nastavljena do danas. Apsolutno se ništa nije zaustavilo, čak mislim da pre deset dana imamo i obaveštenje da se počelo sa izgradnjom novog tornja na Aerodromu „Nikola Tesla“, što je jako važno, jer bi za Evropu Aerodrom „Nikola Tesla“ mogao, i ja sam ubeđena da će postati jedno glavno čvorište kada su u pitanju međukontinentalni letovi. Ono što takođe beleži ta 2014. godina jeste i istorijski porast putnika, koji je u novembru te godine došao do četiri miliona, što je apriori značilo da se Aerodrom „Nikola Tesla“ mora razvijati i dalje, 2017. godine, mislim da smo zabeležili i porast broja putnika od preko pet miliona, a da 2019. godine beležimo i rekordnih šest miliona. Na žalost, 2020. godina je zaustavila ovaj broj putnika, ali sam sigurno da kada čovečanstvo izađe iz ove sveukupne krize sa korona virusom, da će Aerodrom „Nikola Tesla“ vrlo brzo premašiti i ovu cifru od šest miliona i dostići tu toliko željenu cifru od deset miliona putnika. Sve ovo sam rekla zato što mislim da je jako važno da se posvetimo vazdušnom saobraćaju, da je Aneks II – usaglašavanje sa novim propisima i standardima EU, koji su izmenjeni od usvajanja Aneksa I. Najveći broj izmenjenih propisa odnosi se na oblasti koje su neposredno povezane sa civilnim vazduhoplovstvom, pre svega vazduhoplovnu sigurnost, bezbednost i upravljanjem vazdušnim saobraćajem, ali i zaštitu životne sredine koja nije mala. Zbog svega ovoga, nedvosmisleno će poslanička grupa SPS podržati ratifikaciju potvrđivanja odluke zajedničkog komiteta od 31. jula 2019. godine, kojom se zamenjuje Aneks I multilateralnog Sporazuma između EZ i njenih država članica i grupe evropskih država među kojima je i Srbija. Srbija u ovome vidi svoje šanse da još značajnije standardizuje svoje usluge vazdušnog saobraćaja i koristi sve benefite jedinstvenog evropskog neba. Ja nisam govorila o našoj avio kompaniji, ne zato što mislim da je manje važna, ne zato što se ne bi imalo šta reći, nego zato što imam ograničenje sa vremenom. Svakako ministre nasledili ste jedan, rekla bih, zdrav sistem. Iz vaše energije se nedvosmisleno vidi da ćete to unaprediti. Ja vam na tom putu, od srca želim sreću. Zahvaljujem se na još jednom detalju koji je meni upao u oči, a to je da činjenica da svakom poslaniku odgovorite na način što ustanete. Hvala vam. Taj nivo poštovanja je uvek lepo doživeti.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Snežani Paunović. Reč ima narodna poslanica Olja Petrović.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građanke i građani Republike Srbije. Na samom početku moram da u svoje lično ime odam počast svim žrtvama stradalim prilikom NATO agresije na našu zemlju i izrazim saosećanje sa njihovim porodicama. Gotovo da nema grada u Srbiji koji se tokom 11 nedelja napada bar nekoliko puta nije našao na meti snaga NATO. U bombardovanju je uništeno i oštećeno 25.000 stambenih objekata, onesposobljeno 470 km puteva, 595 km pruga, oštećeno je 14 aerodroma, 19 bolnica, 20 domova zdravlja, 18 vrtića, 69 škola, 176 spomenika kulture i 44 mosta, dok je 38 razoreno. Ovaj dan nikako ne smemo da zaboravimo, jer je ovo dan sećanja na sve stradale tokom agresije, a 78 dana ubijeno je najmanje 2.500 civila, 79 dece i 1.000 vojnika ranjeno, povređeno više od 12.500 ljudi. Slava im i hvala. Pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju odluke kojom se zamenjuje Aneks I multilateralnog Sporazuma između evropske zajednice i njenih država članica Republike Albanije, Bosne i Hercegovine, Republike Bugarske, Republike Hrvatske, bivše Jugoslovenske Republike Makedonije, Republike Island, Republike Crne Gore, Kraljevine Norveške, Rumunije, Republike Srbije i Misije privremene uprave UN na Kosovu o uspostavljanju zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja, primenom osnovnih principa EU u oblasti civilnog vazduhoplovstva u pridruženim stranama Sporazuma među kojima spada i Republika Srbija. Osnovni ciljevi i principi podrazumevaju slobodan pristup tržištu, slobodu osnivanja preduzeća, jednake uslove konkurencije, međutim nisu samo ekonomski razlozi važni, već je možda najvažnije da se vazdušni saobraćaj odvija sigurno i bezbedno. Važno je da svi putnici znaju da naša zemlja primenjuje najviše vazduhoplovne standarde i da sigurno i bezbedno mogu da dolete u Srbiju, ali isto tako i da prelete bezbedno iznad naše zemlje. Takođe, jednako je važno da se primenjuju pravila o zaštiti životne sredine koja su takođe predviđena ovim sporazumom. Sporazum ima za cilj da zajedničko evropsko vazduhoplovno tržište proširi na region zapadnog Balkana i pre formalnog pristupanja EU, a od samog proširenja zajedničkog tržišta na zapadni Balkan korist ima oko 500 miliona građana. Kod nas i te kako se vidi veliki pomak u oblasti vazdušnog saobraćaja, pa ću napraviti jedno poređenje gledajući 2019. godinu, odnosno period pre korona virusa u odnosu na 2013. godinu. Na aerodromu „Nikola Tesla“ Beograd uvećan je broj putnika za čak 74%, na kraju 2013. godine ukupan broj putnika je bio 3.543.394, dok je taj broj u 2019. godini iznosio 6.158.897 putnika. Takođe, ukupna količina prevezene robe na ovom aerodromu, posmatrano za isti period je uvećana za preko 140% Kada se posmatra aerodrom „Konstantin Veliki“ u Nišu, broj putnika u 2013. godini je iznosio 21.700, dok je taj broj u 2019. godini uvećan za preko 20 puta i iznosio je 419.683 putnika, dok je ukupna količina prevezene robe uvećana za čak 170%, dok se obim saobraćaja, odnosno broj letova u posmatranom periodu uvećao za 47%. Kada se uporedi ukupni prihodi u sistemu vazdušnog saobraćaja iz 2013. godine sa 2019. godinom, dobije se uvećanje od skoro 86,1% i to sa 40,54 milijardi dinara na 75,46 milijardi dinara, što predstavlja ogroman rast i napredak. Predlogom zakona o kome se danas raspravlja potvrđuje se spremnost Republike Srbije da i dalje primenjuje najviše evropske standarde u oblasti civilnog vazduhoplovstva time što će njihova primena formalno postati obaveza i u našoj zemlji. Srbija je što se tiče zakona i njihovih usklađivanja sa preporukama EU među najboljima, ali isto tako smo i među najboljima što se tiče ekonomskog rasta, jer evo već drugu godinu za redom smo prvi u Evropi. Pored toga, među najboljima smo, ako ne i najbolji, kada je u pitanju odgovor države na pandemiju koja je zahvatila ceo svet, pa i našu zemlju, i tu smo ispred velikih svetskih sila samo zahvaljujući mudroj i odgovornoj politici predsednika Aleksandra Vučića. Srbija u svakom koraku i u svakom smislu ide u korak sa vremenom i to vidimo u svakodnevnoj borbi za zdravlje ljudi koja je danas apsolutni prioritet. Naš predsednik vodi računa isključivo o zdravlju građana i očuvanju zdravstvenog sistema ne praveći od toga političko pitanje. Srbija vrlo uspešno sprovodi plan vakcinacije i u našoj zemlji ne samo da imamo dovoljno vakcina za sve prijavljene građane, već građani mogu da sami biraju između četiri vrste vakcina koje su im na raspolaganju. Već duži vremenski period nalazimo se u samom vrhu po broju vakcinisanih u Evropi i u svetu i ovim putem želim da ponovo apelujem na sve građane da se imunizuju kako bi u narednom periodu mogli da krenemo da živimo normalno. Imamo dobar primer Izraela koji je zahvaljujući uspešnoj vakcinaciji koja je obuhvatila 60% građana i čak 90% učenika pobedio. Bolnica u Tel Avivu je zatvorila poslednje aktivno Kovid odeljenje i od 7. marta ukinuta su ograničena i život se vraća u normalu. To je primer koji nam daje nadu i ka čemu svi težimo. Osim vakcinacije, na vakcine, država je izdvojila novac i kupila lek koji se daje rizičnoj grupi zahvaljujući kojem se ukoliko se da u prvih deset dana bolesti rezultat izlečenja je 90%. Na svaki način ova vlast ulaže napore i bori se za svaki život. Ovim putem želim da izrazim i zahvalnost, s obzirom da je Pirot jedno od 20 mesta koja su dobila 20 najmodernije opremljenih sanitetskih vozila zahvaljujući EU, što je izuzetno bitno i od značaja za živote naših ljudi. Ono što će Srbiji biti najveći uspeh je to da ćemo imati dve fabrike vakcina i sama činjenica da će se godišnje proizvoditi 30 i 40 miliona vakcina što, kao što vidimo, predstavlja život i opstanak. Sigurna sam da će Srbija na čelu sa Aleksandrom Vučićem zacrtani plan i ostvariti, kao i sve do sada iako su mnogi bili skeptični, pa su se činjenicama uverili u napredak, i da ćemo uskoro izgraditi jednu potpuno novu fabriku za proizvodnju vakcina, dok ćemo drugu imati na „Torlaku“. Srbija neće samo da pakuje vakcine, već će za manje od godina dana proizvoditi i tečnost. Godišnje će nam biti kako bi se svi zaštitili potrebno, ukoliko se da i treća doza, oko 15 miliona, dok će 25 miliona biti obezbeđeno za region. Okolnim zemljama, našim susedima smo već pomagali, kao što je sinoć i naš predsednik uručio predsedniku Predsedništva BiH, Miloradu Dodiku, medicinsku opremu i respiratore, a naša pomoć neće izostati ni u narednom periodu. Srbija će ekonomsku krizu preživeti lakše nego 90% drugih država, samo je bitno da se sprovede proces imunizacije, da se životi i zdravlje ljudi sačuvaju. Srbija više nije slaba, Srbija je na čelu sa Aleksandrom Vučićem jaka i poštovana država u svetu koja brine o svom narodu, njegovoj sigurnosti i dobrobiti. Ovim putem želim, poštovani ministre, da vam pružim punu podršku za realizaciju svih projekata širom Srbije koje ovih dana obilazite zajedno sa predsednikom, jer znamo da je Srbija danas jedno veliko gradilište i da će se do kraja godine graditi čak sedam auto-puteva i brzih saobraćajnica. U danu za glasanje zajedno sa poslaničkom grupom Aleksandar Vučić – Za našu decu podržaću ovaj Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Olji Petrović. Reč ima narodni poslanik prof. dr Jahja Fehratović. Vaša poslanička grupa ima još tri minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se, uvažena predsedavajuća. Svaki unionistički zakon normalno je da će dobiti podršku svih koji misle o budućnosti ove države i društva, posebno je to obaveza svih nas koji razmišljamo o tome da našoj deci, budućim generacijama ostavimo nadu za prosperitet i budućnost. S druge strane, kao narodni poslanik koji već u drugom mandatu sam u ovde u ovom plenumu želim da iskažem jedan osećaj koji sam danas možda po prvi put doživeo, to jeste da smo prethodnih godina, u prethodnom mandatu uglavnom mi narodni poslanici iz Sandžaka govorili o devastiranim putevima, o lošoj infrastrukturi, o tome da decenijama je uništavano, urušavano sve ono što je predstavljalo i trebalo biti temelj ozdravljenja, pre svega ekonomskog ozdravljenja tog područja. Evo, danas smo doživeli da sam ministar očito u svom skorašnjem putovanju kroz Sandžak, Tutin, Sjenicu to isto kaže, da je zaista urušeno sve ono što je moralo biti sačuvano kako bismo ostavili generacijama iza nas nešto na šta se mogu osloniti u građenju svoje budućnosti. To daje nadu da će se u budućnosti zaista i puno toga uložiti i da je neophodan konstantan i konkretan poduhvat Vlade i svih poluga vlasti kako bismo doveli tu infrastrukturu, ne samo putnu, već i energetsku i svaku drugu, u pristojno stanje, kako bi mogli da računamo da možemo krenuti i sa razvitkom tih područja. Zato je vrlo važno da izgradimo i autoputeve, da izgradimo i prugu, ne samo od Raške do Novog Pazara, već kroz sve ove gradove koji su nepravedno ostali bez železničke infrastrukture, kao i sve druge vidove saobraćajnih pristupnih puteva, a naravno pre ostalog razmišljamo i o aerodromu. S tim u vezi, s obzirom na ovaj događaj kojeg se danas prisećamo, čemu je 22 godine, zaista je krajnje vreme da se kao država obračunamo sa određenim posledicama toga što se dogodilo pre 22 godine. Naime, ovde govorim pre svega o zaostalim bombama iz NATO bombardovanja kojih još uvek imamo, naročito oko područja Sjenice kod aerodroma "Dubnice", koje i dalje nisu sklonjene, koje i dalje ugrožavaju životnu sredinu, prete, konstantna su opasnost po ljude, po stočni fond. Ljudi koji tu žele da grade ne mogu da grade i zato je ovo poziv nadležnim organima da posle 22 godine uradimo po hitnom postupku sve što je neophodno da iščistimo ovo područje Sjenice, ali i cele države Srbije od svih zaostalih NATO bombi kako bi i naša deca u budućnosti bila sigurna od svih ovih neeksplodiranih sredstava. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da kažem da je veoma dobro što nakon 22 godine i nakon bombardovanja Srbije na ovakav način svi zajedno govorimo u republičkom parlamentu bez izuzetka, jer to je istina koju dugujemo pre svega građanima Srbije. Na ovakav način mi pokazujemo i potvrđujemo jedan odgovoran i ozbiljan odnos prema građanima kada je reč o ovoj temi i kada je reč o ovom pitanju. Maločas je neko rekao da treba da govorimo o činjenicama i iznosio konkretne činjenice. Mi se u potpunosti slažemo. Da, treba da govorimo o činjenicama i treba otvoreno i jasno reći da je bombardovanje zločin koji je učinjen našem narodu. O tome treba otvoreno, jasno i javno govoriti, jer valjda je obaveza svih nas da štitimo interese naše države Srbije. Bombardovanje je posledica, zapravo to je naše legitimno pravo da kažemo, lažne optužbe za genocid i etničko čišćenje. Tako je tada rečeno. Ali, isto tako smatramo da je zapravo vrhunac jednog pritiska koji se u kontinuitetu vrši na Srbiju od početka devedesetih godina. U Hrvatskoj je recimo 1990. godine živelo 380 hiljada Srba. Koliko ih danas ima? U Sarajevu je živelo 150 hiljada Srba. Koliko ih danas ima? U Prištini 40 hiljada. Koliko ih danas ima? Postavlja se pitanje, gde je Srbija izvršila etničko čišćenje i genocid? Nad Srbima je vršeno etničko čišćenje i to je nešto o čemu moramo i treba da govorimo, da širimo istinu o našem narodu pre svega. Srbija nikada, gledajući ratove unazad, gledajući istoriju, nije prebrojavala svoje žrtve. Ni kada je reč o Prvom svetskom ratu, ni Drugom svetskom ratu, ni kada je reč o Balkanskom ratu. Nekako smo uvek vodili računa da ne povredimo nacionalna osećanja i da ne povredimo nacionalne emocije drugih. Da li su se drugi ponašali na tako odgovoran i ozbiljan način prema Srbiji? Nažalost nisu. Oni su uvek govorili o određenim ciframa, određenim brojkama, često, ne često, nego uvek manipulisali. Zato mislim da je veoma važno da se danas prisetimo žrtava, posebno danas, kada se kroz kršenje međunarodnog pravnog poretka daje podrška da se napravi jedna kvazi država na krvi nekih drugih. Smatramo da je nekoliko ključnih poruka koje danas treba saopštiti. Prva, već sam rekao, istina. Tu istinu dugujemo, pre svega, građanima Srbije. Druga ključna poruka je da se ne zaboravi. Treća ključna poruka je da se više nikada ne ponovi. NATO bombardovanje je često pravdano takozvanom, kako je tada rečeno, diktaturom ljudi koji su tada vodili Srbiju i bili na vlasti. Postavljam pitanje, a šta se desilo 2000. godine? Zašto je tada kažnjavana Srbija? Zašto je tada nastavljen pritisak na Srbiju? Da li je nastavljen progon Srba na prostoru Kosova i Metohije? Da li odvojena Crna Gora? Da li je jednostrano priznata nezavisnost Kosova i Metohije? Dakle, 22 godine nakon bombardovanja mi imao potpuno identične pritiske i kada je reč o Kosovu i kada je reč o Republici Srpskoj. Dakle, jednostrano priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije za nas je samo nastavak bombardovanja i pritiska na Srbiju, nastavak NATO bombardovanja još iz 1999. godine. Gospodine ministre, neću govoriti mnogo o sporazumu, prepustiću to mlađem kolegi, obzirom na vreme koje ima poslanička grupa. Naravno da će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije u danu za glasanje podržati ovaj sporazum, pre svega, zbog ciljeva koji se želi postići realizacijom ovog sporazuma, ali želim da napravim, na samom kraju, digresiju na nešto što ste rekli u uvodnom izlaganju, a što je moja obaveza kao lokal patriote pre svega, kao čoveka koji dolazi iz Valjeva. Rekli ste da ste putovali vozom i da ste razgovarali sa jednom gospođom koja je rekla da putuje iz Valjeva da bi radila u Beogradu. Nadam se i potpuno sam ubeđen, nakon jučerašnje posete predsednika i ponovne posete vas, vas sam pohvalio i prošli put kada ste obišli radove na obilaznici, da se to više neće dešavati, već će građani Valjeva moći da žive i rade od svoga rada za svoju platu, poštenog rada u svom gradu. Dakle, mi imamo ovde, vi ste pomenuli, imali smo tu sreću da naučimo nešto što jeste suština svega, imamo Milutina Mrkonjića, velikog graditelja, koji nas je naučio da nema ekonomskog bez infrastrukturnog razvoja. To je jasan stav i predsednika Republike i drago mi je da je to jasan stav i Vlade i vas kao ministra i da taj stav pokazujete delima, a ne rečima, obilazeći gradilišta po Srbiji. To i jeste vaš posao i imate punu podršku i pohvale na tome. Dakle, kada je reč o Valjevu, brze saobraćajnice od Iverka do Lajkovca, koje će Valjevo povezivati sa auto-putem Miloš Veliki. Da Valjevo, ne samo Valjevo, već čitav taj deo ne ostane slepo crevo, slepo crevo zapadna Srbija ne ostaje, dakle, ona se povezuje na auto-put Miloš Veliki, govorim o značaju. Ugovorom je predviđeno da saobraćajnica bude gotova do decembra 2023. godine. Ti radovi će biti, kako je to predsednik saopštio tokom jučerašnjeg dana, na veliko zadovoljstvo Valjevaca, godinu dana ranije završeni. Ovaj kraj, takođe, će da oživi izgradnjom putne infrastrukture i ljudi iz Valjeva više neće da se sele za Beograd, kao što sam rekao. Radovi koji su počeli krajem juna prošle godine koštaće 150 miliona evra. Od dovođenja centralnog gasovoda Orlovače do Valjeva, vrednosti od 29 miliona evra, potom snabdevanje valjevskih sela gasom, vrednost 14,3 miliona evra, a kada se doda i gasifikacija za industrijsku zonu, to dođe ukupno 45 miliona evra, što je velika i ozbiljna investicija za Valjevo, što je ozbiljan i odgovoran odnos i predsednika i Vlade Republike Srbije prema gradu Valjevu i, naravno, završetak opšte bolnice u Valjevu, u vrednosti više od 12 miliona evra. Ono što je suštinski najvažnije, a što sam rekao na samom početku, za 20 dana očekuje se potpisivanje prvog sporazuma o izgradnji fabrike u Valjevu, važne nemačke kompanije, gde će, prema rečima predsednika, prosečna plata biti preko 1000 evra. Gospodine ministre, ja sam potpuno ubeđen da ćete Valjevce viđati turistički kada budu dolazili u Beograd, a kada je reč o poslu, od trenutka kada sve ovo bude realizovano, a ja sam potpuno ubeđen da hoće, viđaćete ih više u Valjevu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Đorđu Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Dabić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, uvaženi ministre sa saradnicima, danas je, kao što znamo, najbolniji dan u novijoj srpskoj istoriji. Dana 24. marta se sećamo naših nevino stradalih civila, vojske, policije, koji su te godine stradali i koji su stavljeni pod NATO bombe. Ceo jedan narod su stavili pod NATO bombe zato što su hteli da nam otmu ono što im ni tada ni danas nismo i nećemo dati, deo naše teritorije. Svakako je da se uvek sećamo dve i po hiljade mrtvih ljudi, među kojima, ono što nas najviše boli, jeste 79 dece. Mala Milica Rakić bi danas imala 25 godina, da je NATO zlikovci nisu ubili mučki u toku NATO agresije na našu državu. Zaista imam obavezu, a i vi ste malopre to izjavili, kao i narodni poslanici i ministri, ali rekao bih i svi ljudi koji se bave bilo kojim poslom, da zaista cenimo tu krv prolivenu radi slobode koju mi danas imamo. Nije to mala žrtva. Retko koji narod može da kaže, praktično, u Evropi od Drugog svetskog rata nijedna bomba nije pala na bilo koji evropski narod, osim na srpski narod. Zato imamo veliku obavezu i odgovornost prema tim ljudima, prema tim stradalnicima, da danas sa velikim pijetetom govorimo o njima. Zato što neće nama danas niko iz međunarodne zajednice niti izjaviti saučešće niti reći da im je žao zbog toga što se desilo. Nisu to uradili ni 17. februara, neće to uraditi ni 5. avgusta, neće to uraditi nikada kada je nama teško i kada naš narod oplakuje svoje najmilije. Dakle, mi nemamo nikog bližeg od samih sebe i toga moramo biti svesni. Što se tiče današnjeg dnevnog reda, govorimo o važnom sporazumu koji će ceo zapadni Balkan staviti praktično pod evropski vazdušni prostor. To je svakako važan sporazum, jer evrointegracije se proširuju na ceo zapadni Balkan i u tom, kako je neko malopre rekao, vazduhoplovnom delu. To je zaista važno, da integracije zapadnog Balkana budu sveukupne, celovite, da zajedno napredujemo u svim tim procesima. Kada govorimo o našoj državi, šta je uradila naša država konkretno u toj oblasti, Ministarstvo zaista može da se pohvali velikim rezultatima, možemo da govorimo o egzaktnim činjenicama, matematički izraženim, da smo od 2013. godine do danas zaista napravili ogroman pomak kada je reč o kompletnom razvoju naše avio industrije. Generalno, kada pogledamo koliko je samo putnika prevezeno u tom periodu, dovoljno je da se zaista shvati da Srbija danas mnogo više ulaže nego što je to bio slučaj ranije. Danas svakako možemo da se pohvalimo da broj putnika na aerodromu Nikola Tesla je 2013. godine iznosio svega tri i po miliona putnika, a danas je šest miliona i 158 hiljada. Zaista, to su egzaktni podaci, da vidite da je 50% broj putnika povećan. Kada govorimo, takođe, o aerodromu Konstantin Veliki u Nišu, tu su podaci još izraženiji, svega je 21000 prevezeno putnika te 2013. godine, a tokom 2019. godine, to je neki parametar koji uzimamo s obzirom da je to period pre korona krize, prevezeno je čak 419.683 putnika sa aerodroma Konstantin Veliki u Nišu. Zapravo, to govori koliko je važno bilo osposobiti taj aerodrom. Svi oni koji su nas kritikovali da ne treba da ulažemo u taj aerodrom, da ne treba da ga stavljamo pod republičko preduzeće, pokazuju kolike su neznalice, pokazuju koliko je zapravo bilo neophodno da se aerodrom na takav način osposobi i da se toliko novca uloži da bi danas imali ovako dobre rezultate u Nišu. Tu je i aerodrom Morava, Pranjani i svakako ono što je meni posebno važno, što ste i vi malopre pomenuli, jeste činjenica da se i u aerodrom Ponikve u Užicu planira ulaganje ogromnog novca, da se on osposobi da bude što pre operativan za komercijalne letove. Imali smo i najavu pre neki dan gospodina Zdravkovića, da će tokom naredne godine Vlada Srbije da uloži 300 miliona dinara u aerodrom Ponikve u Užicu. Zapravo, to je žila kucavica celog našeg regiona. Dolazim iz Zlatiborskog okruga i moram da pohvalim zaista vaš rad, vaše zalaganje. I vi ste često tamo u našem regionu prisutni, tako da mi je drago da se zaista ulaže u taj region. Dakle, osim toga što će autoput doći do Požege, do Svetog Nikole, nastavlja se deo, koliko smo čuli, odmah se nastavlja praktično. Ja bih apelovao na vas da se ne čeka sa bilo kakvim odugovlačenjem, nego da odmah krenemo taj deo ka Kotromanu. Zaista, ceo Zlatiborski okrug želi da dođe taj autoput, da spojimo naš okrug sa Beogradom. To se čekalo 70 godina, ništa nije rađeno na tom području. Svakako bih pohvalio revitalizaciju magistralnog puta u koji je uloženo 12 miliona evra i to je danas zaista jedan potpuno drugačiji region u odnosu na ono što je bio pre 2012. godine. Pitao bih vas da kažete iz prve ruke koliko je potrebno vremena da se konačno „Ponikve“ osposobe? To naš narod gore želi da čuje. Koliko je to, okvirno, da li je dve-tri godine? Mi čujemo da će do 2025. godine biti uloženo 20 miliona evra i zaista to bi bilo mnogo značajno za sve naše poljoprivrednike koji bi mogli da čarter letovima, generalno, i turiste da dovodimo, i da naši poljoprivredni proizvođači imaju bolji plasman na evropska tržišta. Generalno, što se tiče aerodroma, zaista je uloženo mnogo. Naša avio kompanija „Er Srbija“ je ponos naše države. Imali smo prilike da vidimo kako je u Crnoj Gori prošla tragično ta priča sa nacionalnom avio-kompanijom. Kod nas to nije slučaj. Mi smo imali dovoljno sluha da stavimo jednu dobru koncesiju i da naš aerodrom, odnosno avio-kompaniju osiguramo za naredni period. Mislim da će sigurno biti jedna od najboljih evropskih kompanija ukoliko se ova koncesija ispoštuje. Mi smo 501 milion već dobili jednokratnom naknadom za tu koncesiju, a u narednih 25 godina planira se ukupno 732 miliona evra da se uloži u našu avio-kompaniju. To je zaista jedan važan podatak, da građani znaju koliko je važno da nama avio-kompanija bude na stabilnim nogama, da se ne desi situacija kao sa nekim komšijskim avio-kompanijama koje su otišle pod stečaj, koje su ugašene. Iako je korona zaista uticala mnogo na avio-saobraćaj svuda u svetu, i kod nas, oseća se drastičan pad broja putnika. Opet kažem, mi imamo stabilnu koncesiju, imamo ugovor 25 godina, koji će morati da bude ispoštovan. Dakle, 732 miliona evra. Naša država će valorizovati tu avio-kompaniju, koja mora i dalje da se razvija na način na koji se i do sada razvijala. Korona je zaista uticala, još jednom kažem, potpuno je poremećen čitav svet, što se tiče i vazdušnog prevoza i generalno broja putnika, nigde se ne putuje i to se zaista oseća u ovim vremenima. Još jednom moramo da kažemo, Vlada Srbije je tu, a posebno predsednik Aleksandar Vučić, i moramo da im se zahvalimo na toliko dobrim rezultatima kada je reč o upravljanju krizom. Mi danas imamo, evo, sad se isplaćuju još tri minimalca, to je zaista značajno za sve naše ljude, a generalno pogotovo za radnike u turizmu koji dobijaju onaj pun minimalac i to je ono što naši građani danas i te kako cene, pet minimalaca smo dobili tokom prošle godine i zaista privreda stoji na stabilnim nogama, zdravstveni sistem je takođe uspeo da odoli tom udaru krize. Nadamo se da ćemo i dalje imati visoku stopu vakcinacije, drugi smo u Evropi i dalje, tako da generalno nadamo se da će ova godina biti godina kada ćemo zaista uspeti da izađemo kompletno iz ove krize. Ono što sam još posebno želeo da naglasim kada je reč o aerodromima, velika je čast i zadovoljstvo reći da Srbija danas ima snage, ima dovoljno finansijskih mogućnosti da pomaže aerodrom i u najlepšem srpskog gradu, a to je grad Trebinje. Kao što je predsednik Vučić rekao, 50 miliona evra mi smo izdvojili ovim budžetom upravo za 2021. godinu i uložićemo u aerodrom Trebinje, koji će takođe biti revitalizovan i zaista daćemo jedan impuls da naš narod ostane da živi na tom vekovima srpskom prostoru i to je ono što je zaista posebno potrebno istaći, da ljudi znaju da kada imamo jaku državu, kada imamo stabilne finansije, kada imamo stabilnu Srbiju, onda možemo da pomažemo našim ljudima u okruženju. Kažem još jednom, tu je veoma važno da svi dišemo kao jedan organizam, zato što, kao što kažem, danas je težak dan za srpski narod. Dana 24. marta sećamo se svake godine svih ljudi stradalih pod NATO bombama i, kažem, neće nam doći nikakvo izvinjenje, niti bilo kakvo saučešće, niti sada, niti kada drugi nekih dana obeležavamo naše žrtve, naše stradalnike, zato imamo mi sami sebe i moramo biti svesni da dokle god budemo mogli treba da se borimo za našu državu, u inat onima koji su pre 22 godine hteli da nas zgaze, hteli da nas nema. Mi danas obnavljamo i škole, i puteve, i vrtiće i sve one infrastrukturne objekte koji su bili devastirani pre 22 godine, koji su bili uništeni. Da podsetimo građane, 100 milijardi evra je napravljeno štete. Retko koji narod bi mogao da ustane kao što je Srbija ustala posle 2012. godine, jednim ozbiljnim merama koje su donesene i danas imamo zaista priliku da kažemo da smo i prva ekonomija u Evropi po stopi rasta i da ćemo u narednom periodu takođe se truditi da održimo tako visok rast. Još jednom kažem, moramo da brinemo o sebi, jer niko drugi očigledno neće brinuti o nama ukoliko mi sami sebe ne budemo zaista na pravi način vrednovali i ukoliko ne budemo u našu zemlju ulagali kao što se to čini i danas. Još jednom, zahvaljujem i glasaćemo za ovaj sporazum u danu za glasanje. hvala.
Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Poštovani gospodine Dabiću, hvala vam na zaista kvalitetnom izlaganju. Uveren sam da građani zapadne Srbije mogu da budu ponosni na način kako vi zastupate njihove interese. Što se tiče Aerodroma „Ponikve“, na to bih prvo želeo da se osvrnem, trudiću se da budem zaista kratak. Mi u ovim okolnostima koje su zaista neverovatne ne želimo da se bavimo avanturizmom i da mi projektujemo kakve će biti investicije kada uopšte ne znamo kako će avijacija izgledati kada se završi ova ozbiljna kriza. Ali ono što mi želimo je da stvorimo preduslove da se brzo prilagodimo novim okolnostima koje će se sigurno otvoriti, kao što sam pričao, ovo nije kraj za avio-saobraćaj, ovo nije kraj za avio-industriju, ona će iz ovoga izaći i na kraju će sigurno biti jača nego što je bila ranije. Mi smo izdvojili nemale investicije, radimo projektnu dokumentaciju za zgradu aerodroma, ograđujemo aerodrom, involvirali smo u projekat, pošto ne znam da li znate, zemljište oko aerodroma je u vlasništvu aerodroma, ono je veće od 500 hektara. Mi smo involvirali „Jugoimport-SDPR“ da oni preuzmu 80 hektara kako bi oni investirali, kako bi dobili jednu malu industrijsku zonu. Spremni smo da mi dodatno investiramo, da napravimo industrijsku zonu, kako bi zainteresovali investitore da se pojave tu. Nije nam cilj da napravimo aerodrom gde neće gravitirati niko, nego da involviramo sve aktere u tom delu zapadne Srbije. Takođe, krećemo u rekonstrukciju puta do Aerodroma „Ponikve“. Aerodrom „Ponikve“ je bio jedan prvorazredni vojni aerodrom, koji je pretrpeo strašne štete u ovom bombardovanju o kojem ceo dan pričamo. Mi hoćemo da stvorimo, još jednom kažem, važne preduslove da se taj aerodrom sutra prilagodi i bude u funkciji u uslovima kakve avio-saobraćaj bude zahtevao. Takođe, ako mi dozvolite, voleo bih da napomenem još jednu stvar, a odnosi se baš na grad Užice koji ste pomenuli. Mi tamo imamo jednu dosta lošu stvar, a to je da ceo teretni saobraćaj, autobusi svi prolaze kroz centar grada, pored osnovne škole, pored obdaništa. Mi moramo u naredne dve godine da izgradimo obilaznicu oko Užica. Ne možemo da dozvolimo tu situaciju u tako velikom gradu da kroz centar grada prolazi ceo transportni saobraćaj. Mi imamo, naravno, čvrstu odluku i imamo podršku predsednika Republike da izgradimo u naredne dve godine obilaznicu oko Užica, kako bi rasteretili centar grada za građane Užica, da mogu komforno da žive, da imaju ekološki ispravan stil života i način života, da izmestimo teške kamione iz centra Užica, da naša deca koja idu u te škole prvo kada izađe ne gledaju kamione i udišu taj vazduh. Tako da, Užice u narednom periodu, kao i cela Srbija, će biti u našem fokusu i budite uvereni da prave investicije tek slede. Hvala još jednom na izlaganju.
Zahvaljujem se ministru. Reč ima narodni poslanik Uglješa Marković. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je osam minuta i deset sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovani ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani i uvaženi građani Republike Srbije, danas govorimo o multilateralnom sporazumu između evropske zajednice i njenih država-članica i pridruženih država među kojima se nalazi i Republika Srbija. Na samom početku svog izlaganja napraviću jednu kratku retrospektivu razvoja vazdušnog saobraćaja koja datira još od 1903. godine, a neki prvi komercijalni letovi koji su uspostavljeni su uspostavljeni još od 1919. godine. Osnovna podela vazdušnog saobraćaja je na civilne i vojne svrhe. I u pogledu korišćenja vazdušnog saobraćaja u vojne svrhe zanimljiv je podatak da su na početku Prvog svetskog rata avioni u svim zemljama uglavnom korišćeni samo za osmatranje, izviđanje i pomoćne zadatke i ti avioni nisu imali naoružanje. Srbija je ovaj rat dočekala sa četiri aviona i šest pilota. Takođe, još jedna činjenica po kojoj smo prvi jeste da je prvi avion koji je srušen u istoriji svetske avijacije oborio još pre 99 godina srpski vojnik Radoje Ljutovac iznad Kragujevca. Najbrži razvoj vazduhoplovstva ostvaren je u Drugom svetskom ratu, kada je vazdušna prevlast postala dominantna u ostvarivanju komparativne prednosti nad neprijateljem. Kada je u pitanju civilno vazduhoplovstvo, razvijalo se nakon Prvog svetskog rata, prvobitno u Nemačkoj i Americi, najpre za prevoz pošte, a potom putnika i robe. Prvi komercijalni letovi u Evropi, bili su na linijama Pariz – Brisel, London – Brisel i Pariz – London. Danas, u međunarodnom vazdušnom saobraćaju imamo preko hiljadu aerodroma, koji imaju ulogu da uspostavljaju letove i primaju putnike i organizuju njihove usluge. Aerodromi u Atlanti i Pekingu, godišnje prevezu preko 100 miliona putnika i to je ono, što zapravo govori kolika je ova industrija. Zahvaljujući avio-industriji i razvoju vazdušnog saobraćaja, danas je u velikoj meri olakšana komunikacija i transport robe i putnika, čak i u najudaljenijim državama. Međunarodni vazdušni saobraćaj odvija se u vazdušnom prostoru, između dve, ili više zemalja, a sporazum koji je na dnevnom redu, danas ima za cilj uspostavljanje zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja, primenjujući osnovne principe EU, u oblasti civilnog vazduhoplovstva i u pridruženim državama, među kojima je Srbija. U Srbiji se za redovni međunarodni prevoz koriste tri aerodroma, to su „Nikola Tesla“, „Konstantin Veliki“ i „Morava“. Poslednja dva aerodroma su deo javnog preduzeća „Aerodromi Srbije“ i u procedura za pripajanje ovom preduzeću su još par aerodroma, čime bi cela teritorija naše zemlje bila pokrivena. Mnogi se pitaju, da li Srbija ima dovoljno putnika za sve ove aerodrome? Po rečima uglednog profesora Petra Mirosavljevića, prodekana za studije na Saobraćajnom fakultetu u Beogradu, naša zemlja ima odličnu, geografsku poziciju i potencijal da razvije čvorišta za region jugoistočne Evrope i uspostavi letove ka najznačajnijim interkontinentalnim destinacijama. Svi argumenti govore u prilog tome da imamo izuzetno veliki potencijal za razvoj ovog vida saobraćaja. Ministre vi ste rekli i mislim da i to govori u prilog tome da su i otpočeli pripremni radovi na izgradnji novog kontrolnog tornja, na aerodromu „Nikola Tesla“, i to je očigledno i jedan od pretpostavki, odnosno predviđanja srednji i dugačak rok, usled tehnički ograničenosti prostora će se u narednom periodu javiti potreba za tim. Globalna kriza izazvana pandemijom korona virusa, usporila je ovaj proces i možemo slobodno reći, možda je i najviše uticala na avio industriju. Neki od podataka, kada su u pitanju aerodromi u Srbiji, govore o tome da u Beogradu i Nišu, za vreme pandemije, broj avio saobraćaja opao je za više od 90%. U prvoj polovini prethodne godine broj putnika, na beogradskom aerodromu, bio je manji za 62%, u odnosu na isti period godinu dana pre toga, dok je broj komercijalnih letova smanjen za 52%. U januaru i februaru, prošle godine, niški aerodrom beležio je rast putnika, u odnosu na isti period prošle godine, a od marta taj broj se smanjio za 60%, a od aprila više saobraćaja nije ni bilo. Vazdušni saobraćaj danas ugrožava veliki broj faktora, jedan od njih je i ovaj prirodni, o kojem sam vam pričao, a drugi je ljudski. Tu, pre svega mislim na terorizam, koji predstavlja bezbednosne izazove, rizike i pretnje i koji koristi sredstva koja su sve brutalnija, krvavija i razornija. Svima nama je dobro poznat teroristički napad, koji se desio 11. septembra, u Americi, u SAD i od tada su u proceduri i mere drastično povećane, kada je u pitanju bezbednost na samim aerodromima. S obzirom na pregovore o pristupanju EU, kojima naša država predano pristupa donošenje ovog zakona, stvoriće i formalne pretpostavke za hanuizaciju zakonodavstva Republike Srbije, sa pravom EU. Kao jedan od strateških ciljeva i prioriteta, koji jeste Srbija, to je punopravno članstvo u EU, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati usvajanje ovog sporazuma. Na samom posletku, svog obraćanja, želim da iskoristim priliku i da kažem, kao što je i moja uvažena koleginica, Snežana Paunović rekla, neki od poslanika danas su pre 22 godine bili deca, jedno od te dece sam i ja, kada je počelo 24. marta bombardovanje i agresija NATO alijanse, na našu zemlju, tada mi je prekinuto školovanje, odnosno prvi razred u koji sam tek krenuo. Ono što želim samo da kažem, da sve srušene bolnice, srušene škole, srušeni objekti, preko dve hiljade žrtava, zapravo nisu konačne brojke. Ako pogledamo podatak da je 1990. godine bilo deset hiljada ljudi obolelih od bolesti, od kancerogenih oboljenja, a da je 25 godina kasnije, odnosno 2015. godine taj broj bio 40 hiljada, onda tek možemo da shvatimo kolike su razmene onoga što je bačeno na nas, 15 tona osiromašenog uranijuma, koji po nekim procenama će trebati da dođe do potpunog raspada 45 milijardi godina. Toliko je zapravo i na taj način je zapravo očigledno nama zahvaljeno što smo u prva dva, odnosno u Prvom i Drugom svetskom ratu bili na strani pobednika, na strani istine, na strani pravde i što smo se borili za očuvanje demokratije. Tako da ono sa čim se slažem jeste da možda kao verujući narod možemo da oprostimo, ali nikada ne smemo i ne možemo da zaboravimo ono što je tada učinjeno, barem sve dok postoji živi srpski narod. Tako da bih ovo obraćanje završio rečima, neka živi srpski narod, neka živi Srbija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, se narodnom poslaniku Uglješi Markoviću. Vreme vaše poslaničke grupe je potrošeno. Reč ima narodni poslanik Mladen Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, cenjeni građani Republike Srbije, Predlogom zakona o kome danas raspravljamo potvrđuje se spremnost Republike Srbije da i dalje primenjuje najviše evropske standarde u oblasti civilnog vazduhoplovstva time što će njihova primena formalno ostati obavezna i u našoj zemlji. Standardi su sadržani u propisima EU navedenim u listi koja predstavlja Aneks 1. multilateralnog sporazuma o uspostavljanju zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja, tzv. ESAA sporazuma koja sa Predlogom ovog zakona formalno potvrđuje i u Republici Srbiji. Sporazum ESAA ima za cilj da zajedničko evropsko vazduhoplovno tržište proširi i na regiju zapadnog Balkana. Republike Srbije je potpisala ESAA sporazum 2006. godine a ratifikovala ga 2009. godine. On je postao obavezujući za svih 36 članica potpisnica 1. decembra 2017. godine. Osnovni ciljevi principi podrazumevaju slobodan pristup tržištu, slobodu osnivanja preduzeća, jednake uslove konkurencije i zajednička pravila u oblastima vazduhoplovne sigurnosti, bezbednosti i upravljanja vazdušnim saobraćajem, socijalnih uslova i zaštite životne sredine. Ovaj sporazum predstavlja jedan ambiciozni projekat jer je zamišljen tako da njegovom potpunom primenom region zapadnog Balkana postane deo zajedničkog vazduhoplovnog tržišta, unije i pre formalnog pristupanja EU, a od proširenja zajedničkog tržišta zapadni Balkan korist ima gotovo 500 miliona građana. Međutim, nisu samo ekonomski razlozi doveli do pristupanja Republike Srbije ovom sporazumu. Jednako je važna, ako ne važnija u vazduhoplovstvu da se vazdušni saobraćaj odvija sigurno i bezbedno. Važno je da svi putnici budu uvereni da mogu sigurno i bezbedno da dolete u Srbiju i bezbedno prelete nebo iznad naše zemlje, jer naša zemlja primenjuje najviše vazduhoplovne standarde. Takođe je važno da se osigura i primena pravila o zaštiti životne sredine koja su predviđena ovim sporazumom. Ovi standardi se stalno menjaju i unapređuju te će usvajanjem ovog predloga zakona Narodna skupština omogućiti da Direktorat vazduhoplovstva i ostali organi nadležni za primenu ESAA sporazuma očuvaju i unaprede sigurno i bezbedno odvijanje vazdušnog saobraćaja u našoj zemlji i pravilno i blagovremeno primenu svih ostalih obaveza predviđenih sporazumom. Prvi korak ka tom cilju predstavlja potvrđivanje ovog predloga zakona. U međuvremenu je došlo do značajnih izmena u propisima EU sadržanih u aneksu 1. ESAA sporazuma koji su od suštinskog značaja za pravilnu primenu ovog sporazuma. Najveći broj izmenjenih propisa odnosi se na oblasti koje su neposredno povezane sa civilnim vazduhoplovstvom to jest vazduhoplovnu sigurnost, vazduhoplovnu bezbednost i upravljanje vazdušnim saobraćajem. Rezultat rada Ministarstva građevine, saobraćaja, infrastrukture u oblasti vazdušnog saobraćaja se vidi kroz saobraćajno statističke podatke za period od 2013. do 2019. godine. Uvećanje broja putnika na aerodromu "Nikola Tesla" Beograd u posmatranom periodu iznosi 74%, odnosno na kraju 2013. godine imali smo broj putnika oko tri i po miliona dok je taj broj u 2019. godini iznosio preko šest miliona putnika, a ukupna količina prevezene robe na ovom aerodromu u posmatranom periodu uvećana je za preko 140%. Kada se posmatra Aerodrom „Konstantin Veliki“ u Nišu u 2013. godini imalo je nekih 22.000 putnika. U 2019. godini 420.000 putnika, što predstavlja uvećanje preko 20 puta. Ukupna količina prevezene robe uvećana je za 170 procenata. Kada se posmatra 2020. godina, zaključno sa 19. martom 2020. godine broj putnika je bio u stalnom porastu, međutim pojava korona virusa u Republici Srbiji, kao i u celom svetu dovela je do naglog pada svih saobraćajnih statističkih pokazatelja od marta meseca 2020. godine pa na dalje. S tim u vezi Međunarodni aerodrom i u Republici Srbiji beleži drastičan pad u broju putnika. Zato i ja kao i moje kolege narodni poslanici apelujem na građane Srbije da se vakcinišu, jer je to spas za sve nas. Vlada Republike Srbije i Aerodrom „Nikola Tesla“ sa VA SI Airports Francuska i VA SI Airports Srbija, zaključile su 201. godine ugovor o Koncesiji. Za finansiranje, razvoj kroz izgradnju i rekonstrukciju, održavanje i upravljanje infrastrukturom aerodroma „Nikola Tesla“ u Beogradu i obavljanje delatnosti operatera aerodroma na aerodromu „Nikola Tesla“. Koncesija je dodeljena za javne radove i javne usluge. Koncesija je započela 2018. godine i trajaće narednih 25 godina. Ukupna jednokratna naknada za Koncesiju iznosi 501 milion evra, dok će godišnja koncesiona naknada u ukupnom iznosu za period od 25 godina iznositi 228 miliona evra nominalne vrednosti. Investicioni planovi za razvoj, unapređenje, obnavljanje ukupno će iznositi 732 miliona evra u toku trajanja Koncesije. Vazdušni saobraćaj je postigao najviši stepen harmonizacije sa propisima Evropske unije kroz Zakon o vazdušnom saobraćaju, ali moram, pošto je danas znamo svi koji je datum, da spomenem da je danas 22 godine od kada su napali našu Srbiju tj. tada Saveznu Republiku Jugoslaviju. Ne mogu, a da ne podsetim građane Srbije na taj zločinački napad NATO i SAD. Naše nebo tada nije bilo sigurno kao što je danas. Zahvaljujući predsedniku i vrhovnom komandantu Srbije Aleksandru Vučiću. NATO je 24. marta 1999. godine počeo vazdušne napade na vojne ciljeve, da bi se kasnije vazdušni udari proširili na privredne ciljeve i civilne objekte. Intervencija NATO je izvršena bez odobrenja SB, u napadima koji su bez prekida trajali 78 dana, teško je oštećena infrastruktura, privredni objekti, škole, crkve, manastiri, spomenici kulture, medijske kuće. Ne zaboravimo nikada 2.300 vazdušnih udara, 1.150 borbenih aviona lansiralo je 420 hiljada projektila ukupne mase 22.000 tona, 1.300 krstarećih raketa, 37.000 kasetnih bombi. Dakle, 19 NATO zemalja bombardovale su Srbiju, jer nije prihvatila kapitulaciju. Procene štete koje je imala tadašnja SRJ, a danas Srbija, kreće se od 30 do 100 milijardi američkih dolara. Konačan broj izgubljenih života, zvanično nije usaglašen. Prema manjim procenama, ubijeno je oko 1.300 duša u SRJ, a prema većim, ubijeno 3.500 duša. Istovremeno, procenjuje se da je ranjeno više od 12.000 lica. Napadi su suspendovani 10. juna nakon potpisivanja Vojno – tehničkog sporazuma o povlačenju vojske i policije sa KiM. Istog dana u SB, usvojena je Rezolucija – 1244 po kojoj tadašnja SRJ zadržava suverenitet nad KiM. Sa vojskom i policijom u Srbiju je izbeglo više od 200 hiljada Srba i drugih nealbanaca. Takođe, poštovani građani Srbije, moram da vas podsetim da su 2019. godine, Dragan Đilas, Vuk Jeremić i Boško Obradović vodili organizovanu kampanju protiv obeležavanja 20 godina NATO agresije i po ko zna koji put su tako obrukali našu istoriju, naše poreklo, sopstveni narod i našu domovinu. Đilasovoj, Boškovoj i Jeremićevoj maloj skupini ništa nije sveto i zarad pokušaja da se ikada ikome dopadnu, na svojim promašenim skupovima, u stanju su da izgovore najgore izmišljotine i pljunu na obeležavanje najveće tragedije koja je u novijoj istoriji zadesila srpski narod. Takođe, tadašnja Đilasova i Jeremićeva perjanica, Sanda Rašković Ivić, pljunula je na sve žrtve zločinačke NATO agresije, na našu zemlju, rekavši za obeležavanje 20 godina od NATO bombardovanja u Nišu, citiram „Čujem da vam u nedelju ovde dolazi putujući cirkus“, misleći na državni vrh Republike Srbije. Sramota. Vidimo da je pre nekoliko dana izabran tzv. novi premijer Vlade u Prištini, Albin Kurti, koji je već zapretio Srbiji da nema ništa od formiranja zajednica srpskih opština. Samo ću da podsetim građana Republike Srbije, da je Kurti dokazani albanski ekstremista, koji je dokazao svoj ekstremizam još 90-ih godina prošlog veka, kada je osuđen za terorističke napade i na žalost, pušten na slobodu, zahvaljujući Vojislavu Koštunici, koji ga je pomilovao. Ukinuo mu je kaznu od 15 godina zatvora, na koliko je bio osuđen, zbog terorizma i rada na otcepljenju KiM. Naravno, u danu za glasanje, podržaću ovaj predlog zakona, što pozivam i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, da isto učine. Imam jedno pitanje za ministra. Imajući u vidu ogroman negativan uticaj pandemije na avio saobraćaj, da li ima problema u realizaciji Koncesije za aerodrom „Nikola Tesla“? Hvala i živela Srbija.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Boškoviću. Reč ima ministar Momirović.
Poštovani gospodine Boškoviću, zaista hvala, na ovom pitanju, hvala na kompletnom izlaganju, jer ste zaista izneli veliki broj podataka za ugovor o Koncesiji i hvala na ovom dirljivom izlaganju, vezano za NATO bombardovanje. Zaista je teško pričati o bilo čemu, osim o tom strašnom ratu kroz koji smo svi mi prošli 1999. godine. Kao što je više puta ponovljeno, teško je to zaboraviti, ali i mi kao ljudi koji vodimo ovu državu, zajednički moramo to da prevaziđemo i da pobedama se osvetimo svim tim koji su pokušali, ne ugrozili, pokušali da unište ovaj narod i da ugroze njegovu nezavisnost. Jedna od najvećih pobeda po mom mišljenju je ovaj ugovor o Koncesiji. Zaista, naša politika iza koje svi mi zajedno stojimo, na čijem je čelu predsednik Republike, ima mnogo pobeda. One su uglavnom vidljive. Odnose se na puteve, infrastrukturne objekte, železnička infrastruktura, biće sutra i komunalna infrastruktura, rast ekonomskog standarda, politička nezavisnost, podrška našem narodu u regionu, ali ni jedan projekat po meni nije ovako vidljiv kao Koncesija aerodroma Beograd i VANSI. Teško je to odvojiti od ER Srbije. Mi smo puno investirali u ER Srbiju, mnogi su bili protiv tih investicija, a mi smo omogućili da se saobraćaj drastično poveća. Vi ste pomenuli, ali dozvolite mi da još jednom pomenem, 2013. godine, bilo je 3,5 miliona putnika, a 2019. godine šest miliona putnika i to je odmah podiglo atraktivnost našeg aerodroma, nije samo kako je VANSI želeo. Mi smo ovu cenu koja je 501 milion evra, koji nam je u keš flou tokovima novca, u najgorim trenucima u martu značila mnogo, da možemo da kupimo medicinsku opremu. Nije ta cena došla samo zato što je VANSI bio zainteresovan. Svi su bili zainteresovani za aerodrom Beograd. Aerodrom Beograd je postao regionalni centar i jako je dobro i to se danas vidi što smo izabrali kompaniju kao što je VANSI, koja je jedna svetska kompanija, jedana od najvećih kompanija, jedna odgovorna kompanija, koja svoje poslovanje projektuje na više decenija. Ljudi su postavljali pitanje, zašto 25 godina? Kako da investirate, odnosno da zahtevate da vaš partner investira 700 miliona evra, da teži tome da dovede 15 miliona putnika. To su ambicije VANSI- ja, a da mu ne date sigurnost na 25 godina. Zamislite da nismo postigli ovaj posao, šta bi sada bilo sa aerodromom Beograd? Ostali bismo bez svog ovog novca, bili bi u jako teškoj poziciji, u smislu borbe protiv pandemije, a pitanje je kako bi plaćali plate ljudima na aerodromu, koje nisu male. Ovo je zaista jedan trijumf mudre politike, vizije, jer ona nije došla tako što je neko ujutru smislio da treba da da Koncesiju, uveče dao Koncesiju. To je jedno strateško građenje avio infrastrukture ER Srbije i ovo je kruna toga. Naravno da su ljudi iz VANSI-ja sa poslovanjem ugroženi i u Beogradu i po celom svetu gde oni imaju aerodrome. To je kompanija koja vidi daleko više od narednih pet godina, narednih 20 godina i zato danas oni investiraju i planiraju u narednih pet godina da investiraju više od 200 miliona evra. Zamolio bih vas i pozvao da posetite radove, možemo i zajedno, bilo bi mi zaista veliko zadovoljstvo, da vidite kako izgleda aerodrom sada kad su radovi u toku. Nećete verovati, aerodrom Beograd potpuno menja svoju viziju. Isto onako kao što će Aerodrom Niš sutra kada investiramo u novu zgradu izgledati, potpuno drugačije, sramota je kako izgleda danas Aerodrom Niš. On mora da izgleda mnogo bolje. On će izgledati vrlo brzo mnogo bolje. Mi imamo našu radnu grupu koja prati investicije. Držimo se ugovora, spremni smo da pomognemo našim koncesionim partnerima, oni su ozbiljna kompanija. Za sada, a uveren sam da ni u budućnosti neće biti nikakvih problema u toj koncesiji, da ćemo kada izađemo iz ove pandemije imati najmoćniji aerodrom u regionu sa najmoćnijom kompanijom „Er Srbija“ i da će to biti pravi trijumf u da će to biti u inat 1999. godini. Srbija se diže i u inat svim tim ljudima koji su pokušali da ugroze našu nezavisnost, da unište ovaj narod, naravno, nisu uspeli tada, ne uspevaju ni sada sa politikom, na čelu sa predsednikom Republike, mi idemo napred ne krupnim koracima, mi letimo napred. Hvala.
Zahvaljujem ministru Momiroviću. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtoviće Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu, nema dileme da će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Razvoj infrastrukture, kako vazdušnog saobraćaja, tako drumskog, železničkog, vodnog saobraćaja, koji se odnosi na telekomunikacije jeste prioritet izgradnje nove moderne ekonomske i snažne Srbije.To je politika za koju se zalaže Vlada. To je politika za koju se zalaže naš predsednik Aleksandar Vučić. Kada je u pitanju ovaj zakon, pre svega, želim da kažem da je Srbija na strateškom putu, na putu EU i sasvim je opravdano što ćemo u danu za glasanje podržati ovaj zakon, jer on se odnosi na jedinstveno, evropsko, vazdušno tržište, a Srbija svako teži Evropi i teži jedinstvenom, evropskom vazdušnom prostoru u cilju boljeg pozicioniranja naše zemlje u vazdušnom saobraćaju, ali u cilju povećanja sigurnosti i bezbednosti svih putnika. Moram da naglasim da je i te kako značajan za našu zemlju projekat koji koncesionar francuski radi na Aerodromu „Nikola Tesla“ i kojim ulaže 732 miliona evra za obnovu Aerodroma „Nikola Tesla“, s ciljem da ovaj aerodrom u budućnosti opslužuje umesto sada 6,2 miliona putnika, 15 miliona putnika. Aerodrom „Nikola Tesla“, inače, postaće čvorište vazdušnog saobraćaja ne u Srbiji, nego u ovom delu jugoistočne Evrope. Naravno, ovde moram da pomenem da je ova koncesija doneta i zahvaljujući viziji i zahvaljujući izuzetno prijateljskim odnosima između predsednika Republike Srbije i francuskog predsednika Makrona, jer znamo da su se oni sreli u više navrata, da su lično razgovarali, ali naš predsednik Aleksandar Vučić uvek kada se susreće sa državnicima moćnih zemalja bilo zapadnih, bilo istočnih, uvek su tu i privrednici i uvek su tu sporazumi koji se potpisuju kako bi se naša privreda ojačala. Naravno, ovde moram da istaknem da je Republika Srbija u zadnjih godina svoje zakonodavstvo koje se tiče vazdušnog saobraćaja u najvećoj meri usaglasila sa zakonodavstvom EU. Moram da naglasim da je u ovom vremenu od dolaska SNS i te kako rađeno na razvoju novih aerodroma, to ste i vi u vašem uvodnom izlaganju naveli, tu je naravno značajan Aerodrom „Konstantin Veliki“ u Nišu, tu je naravno i Aerodrom „Morava“ u blizini Kraljeva koji je lično predsednik Republike Aleksandar Vučić otvorio za Vidovdan, tu je naravno u planu izgradnja aerodroma u jugozapadnom delu Srbije na nekadašnji vojni Aerodrom „Ponikve“, postaće aerodrom za teretni i civilni saobraćaj i to će svakako i te kako značiti za građane ovog dela Srbije. Sem vazdušnog saobraćaja, ja moram da naglasim da se sve ove godine od ekonomske stabilizacije zemlje radi upravo na razvoju vrlo značajnih infrastrukturnih projekata koji se tiču i drumskog saobraćaja. Tu ću navesti da je završen Koridor 10, da se radi na autoputu „Miloš Veliki“, da će do Svetog Nikole ove godine biti završeno 30,9 kilometara autoputa, koji povezuje Preljinu i Požegu i koji će značiti novi impuls i novu žilu kucavicu, i za privredu i za građane koji žive u ovom području. Naravno, moram da napomenem da Požega nije krajnja destinacija ovog autoputa, da će od Požege jedan krak autoputa ići prema Kotromanu i na taj način ćemo dalje ići sa povezivanjem sa Bosnom i Hercegovinom, a drugi krak će ići preko Peštarske visoravni, prema Boljaru, a to je, u stvari, povezivanje Srbije sa susednom državom Crnom Gorom. Izgradnja infrastrukturnih objekata, naravno da utiče na ekonomski rast i razvoj Republike Srbije i Srbija za razliku od mnogih razvijenijih i mnogo značajnijih ekonomija, mnogo jačih ekonomija u Evropi, pokazala je da tokom pandemije Kovida 19, upravo ima najbolji ekonomski rezultat, ima i najbolji zdravstveni rezultat, jer je Srbija danas prva u Evropi po broju vakcinisanih i sedma u svetu zahvaljujući odgovornosti Vlade, zahvaljujući odgovornosti predsednika Aleksandra Vučića, Srbija je danas u mogućnosti da vakciniše svoje građane, i da pomaže svojim susedima, da pomaže Republici Srpskoj, da pomaže Bosni i Hercegovini, da pomaže Crnoj Gori, da pomaže Severnoj Makedoniji, ali i da pomaže ponovo razvijenijim zemljama od nas, a kao primer navešću Italiju. Naravno, moram da istaknem i izgradnju vrlo značajnog autoputa, to je Moravski koridor, koji će u stvari spojiti Koridor 10 i 11. Gradnja autoputa je započela. To znači bolji kvalitet života za oko 500.000 građana, koji se nalaze na tom autoputu, to je autoput širokog profila, to je autoput koji će imati i svu neophodnu telekomunikacijsku mrežu, to je autoput koji će dovesti nove investitore, koji će povećati i uticati na ukupan ekonomski privredni rast i razvoj Republike Srbije. Danas je 24. mart i danas je 22 godine od zločinačkog NATO bombardovanja Republike Srbije, koje je trajalo punih 78 dana. Punih 78 dana mete zločinačkog NATO bombardovanja bili su vojnici, ali i civili, bili su stambeni objekti, ali i mostovi, bile su bolnice, ali i dečiji vrtići, bili su i starački domovi. U zločinačkoj NATO agresiji prema našoj zemlji 79 dece izgubilo je svoj život. Među njima, svakako je mala Milica Rakić sa Batajnice koja je poginula u svojoj kući na noši, a imala je samo tri godine. Tu je i dečak Marko Simić iz Novog Pazara, koji je poginuo, takođe, u svojoj kući, i zagrljaju svoga oca. Tu su i deca uzrasta od pet i osam godina u Sopotu, koji su takođe poginuli u svojoj kući, u naručju svoga oca i u prisustvu tetke. Tu je i trudnica od 26 godina, koju su kasetne bombe u Nišu raznele, koja je izgubila život, i ona i njena nerođena beba. Režim do 2012. godine nije pominjao ni žrtve, niti je zločinačku NATO agresiju označavao svojim pravim imenom, nego su je nazivali kampanjama, akcijama, nekakvim milosrdnim anđelima, a oni koji su bombardovali decu, koji su u Sićevačkoj klisuri ugljenisali telo šestogodišnjeg dečaka, nakon tih bombardovanja govorili su da je to kolateralna šteta. Na taj način dodatno su podizali bol kako rodbini, tako i građanima Republike Srbije, jer je zločinačko bombardovanje bilo bez ikakvog osnova i protivno međunarodnom pravu, bez odluke UN. Naravno, režim do 2012. godine stideo se i sramio se i onih 108 vojnika, koji su, braneći našu zemlju, braneći našu otadžbinu, poginuli na Košarama. Prosečno su imali 25 godina i između smrti za svoju otadžbinu i života u koji su tek zakoračili, izabrali su ovo prvo i niko im se nije zahvalio i niko nije odao počast do Aleksandra Vučića. Prvi koji je uveo obeležavanje 24. marta kao Dana stradanja i zločinačke agresije nad našim narodom jeste Aleksandar Vučić. Oni pre njega, koji su do 2012. godine upravljali ovom državom, neka ih bude stid i sramota, ali oni su izgleda imali preče poslove. Imali su poslove pljačke narodnih para, ali i poslove skrivanja tih para u 17 različitih zemalja, u preko 50 zemalja, od Mauricijusa do Hongkonga, Švajcarske, Luksemburga, Holandije i tako dalje, ali oni su bili do 2012. godine i narod ih je poslao na smetlište istorije, jer su se oni stideli onih koji su bili najbolji deo nas, a to su svi oni koji su branili našu otadžbinu 1999. godine. Naravno, želim da istaknem da nemamo dileme kada je u pitanju izgradnja svih infrastrukturnih objekata. Moram da istaknem da je rekonstrukcija barske pruge do Valjeva završena, da se od Beograda do Valjeva vozom sada putuje 130 kilometara. Nekada se tim vozom putovalo 20 do 30 kilometara. Naravno da treba nastaviti i dalje rekonstrukciju ove pruge, jer ova pruga je žila kucavica za mnoge opštine u zapadnoj Srbiji i jugozapadnoj Srbiji. Tu mislim i na Priboj i na Prijepolje. Naravno, treba misliti i o povezivanju ovih opština, kao i opštine Nova Varoš sa autoputem koji će ići prema Kotromanu i prema Boljaru. Želim da istaknem da autoput koji se gradi Ruma-Šabac značiće bolji kvalitet života za 600 hiljada građana. Taj bolji kvalitet života znači da će ljudi ostajati tu, da će investitori dolaziti, da će se otvarati nova radna mesta i da će svi imati bolje uslove za život, opstanak i razvoj. Na kraju, gospodine ministre, želim da vam postavim jedno pitanje. Pored Aerodroma „Nikola Tesla“, predsednik Republike gospodin Aleksandar Vučić najavio je i ulaganje u aerodrom u Trebinju. Da li se nastavlja sa realizacijom ovog projekta uprkos pandemije kovid virusa? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Tomislav Momirović. Izvolite.
Poštovana gospođo Vukojičić, zaista hvala vam na ovom pitanju. Hvala vam na ovoj retrospektivi. Zaista, mislim da se niko nije osvrnuo, pričali smo i o bombardovanju, ali nismo pričali kako je bombardovanje i kako su naši heroji, kako su sve te žrtve bombardovane, da li civilne, da li vojne, kakav su one imale tretman posle 2000. godine. To je zaista bilo mučno gledati. Svako je niko u tom trenutku - da, to je bilo loše, ali… Svako to "ali", "ali mi smo krivi što su nas bombardovali", "nije bilo mudro, ali bombardovali su". Ali, ali, ali. Zaista, ta politika izvinjavanja, to je nešto što je ostavilo dubok trag na svima nama, mislim i na svim građanima ove zemlje, na celom narodu i zato predsednik Republike i svi mi koji podržavamo njega i stojimo iza njega i imamo toliku podršku. Ljudi to više ne mogu da gledaju. Pogledajte ta stranka, koja je nosila tu vlast, dokle je došla? Da bude privezak sa Mauricijusa, na to su se sveli. Uništili su svoju stranku kako su uništavali ovu zemlju deset godina. Nestali su svi oni. Daleko od toga da mi danas pričamo o kampanji. Mi pričamo o jednom zlu koje nas je tada snašlo, za šta mi nismo krivi. Možemo samo da budemo krivi što ih više nismo uništili kada su pokušali da uđu vojno u našu zemlju. Sokolovi naši nisu dozvolili tada i neće dozvoliti nikada u budućnosti. Često zaboravljamo da te mračne sile ne samo da su h tele da unište naš narod, nego su želele i da se mi i između sebe poubijamo u Srbiji kako su se poubijali u Bosni. Želeli su da ovde bude jedna mafijaška luka koju nismo dozvolili tada, a kako tek sada da dozvolimo, kada imamo ovako jako liderstvo? Mi ne možemo bez regiona. Naši najveći partneri ekonomski su BiH sa Republikom Srpskom i Crna Gora. Mi moramo da gradimo saobraćajnice ka njima, da li železničke, da li putne, da li vazdušne. Želeo bih da vas informišem da mi intenzivno radimo na projektovanju dela od Valjeva do Vrbnice železničke pruge. Nama je to strateški važna pruga. Bar je nama strateški važna luka. Mi radimo i projektujemo autoput Požega-Užice-Kotroman. Nama je cilj da se spojimo sa Sarajevom. To je naše tržište. Tu žive naši ljudi. Sve ovo radimo zbog toga. Jedna od tih investicija projektovanih je Aerodrom Trebinje. Naravno da nismo odustali. To je direktna inicijativa predsednika Republike i ove godine smo u budžetu odvojili 70 miliona dinara za projektovanje tehničke dokumentacije i 240 miliona dinara za eksproprijaciju. Podsetiću vas da smo mi već formirali preduzeće koje na tome radi. Pažljivo radimo. Radimo studiju izvodljivosti koja će nam pokazati kakav aerodrom je nama potreban tamo, tako da to je svakako deo planova. Ako mi dozvolite, molim vas, pošto ste se osvrnuli na posetu naše delegacije na čelu sa predsednikom Republike Francuskoj, a ja sam imao priliku i čast da budem deo te delegacije. To je moja prva poseta. Prvi put sam sve to gledao i krivo mi je zato što više ljudi nije moglo da vidi kakav tretman ima naša delegacija, kakav tretman ima predsednik Republike u zemlji kao što je Francuska - nuklearna sila, najveća vojna sila EU sa kakvim poštovanjem se obraća predsedniku naše Republike. To poštovanje prevazilazi našu ekonomsku moć i našu političku moć. To poštovanje nema veze sa ljubavi, to poštovanje ima veze sa zaslugama i sa politikom koju je predsednik Republike sproveo i zato se ova zemlja nalazi danas ovde. Voleo bih da svi znaju ono što sam i ja tamo video, šta znači kada vi u Francuskoj kažete da ste vakcinisani. Oni vas gledaju i ne veruju. Jako malo ljudi u Francuskoj, Nemačkoj, celoj EU ima priliku da bude vakcinisan. Mi ovde uopšte ne sagledavamo dovoljno kolika je privilegija imati dostupne vakcine. Da ne pričam o tome da vi imate priliku da birate vakcine. Pa, to je, prosto, neverovatno. Ja sam bio protiv toga. Mi smo podigli standarde na neverovatan nivo. Kada vi nekom kažete u Nemačkoj da ste vakcinisani, oni vas gledaju ovako i ne veruju, kao da ste došli sa Marsa. Moramo da budemo svesni da je dostupnost vakcina rezultat jedne permanentne, pažljive politike građenja pozicije, koju je naš predsednik Republike uradio i obezbedio da imamo i američke, i evropske, i ruske i kineske vakcine. Zato mi imamo šansu da prvi izađemo iz ove krize, samo moramo da se vakcinišemo, naročito ljudi stariji od 60 godina. Molim vas, iskoristio bih ovo, ako ste zadovoljni mojim odgovorom, iskoristio bih ovu priliku da pozovem ljude da se vakcinišu. Pomozite sebi, pomozite svom narodu, pomozite privredi. Jedino tako možemo da izađemo iz ove priče. Imamo vakcine, imamo šansu da pobedimo prvi. Vodeći smo u tome i samo lična neodgovornost može da nas u tome spreči. Hvala.
Zahvaljujem se ministru. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospođo Kovač, uvaženo rukovodstvo Narodne skupštine, uvaženi ministre građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture gospodine Momiroviću, poštovani pomoćniče Kovačeviću, uvažena direktorko Direktorata za civilno vazduhoplovstvo gospođo Čizmarov, dame i gospodo narodni poslanici, drage građanke i građani Srbije, danas je veoma tužan dan za Republiku Srbiju. Na današnji dan pre 22 godine je izvršena zločinačka agresija na našu zemlju i mnogo naših ljudi je tu stradalo. Želeo bih da se osvrnem na izlaganje koleginice Jevtović Vukojičić i gospodina ministra Momirovića, koji su napravili tu jasnu distinkciju kada su u pitanju dva termina: kampanja i agresija, odnosno zločin. Mi moramo svi zapamtiti da je NATO kampanja, tzv. NATO kampanja bila zapravo agresija. To je jedan veliki zločin. To je bombardovanje. To je jedan od najvećih zločina koji se desio u poslednje vreme u Evropi i moramo da budemo svesni toga, da zapamtimo ovaj datum. Neka je večna slava svim našim herojima koji su položili život za svoju otadžbinu. Na današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije govorimo o Predlogu zakona o potvrđivanju Odluke i ISA sporazuma od 31. jula 2019. godine, kojim se zamenjuje taj Aneks 1 Multilateralnog sporazuma između Evropske zajednice i njenih država, kao i Republike Albanije, Bosne i Hercegovine, Republike Bugarske, Republike Hrvatske, tadašnje Bivše Jugoslovenske Republike Makedonije, Republike Island, Republike Crne Gore, Kraljevine Norveške, Rumunije, Republike Srbije i Misije privremene uprave UN na Kosovo i Metohiji, naravno, u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244 od 10. juna 1999. godine o uspostavljanju zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja. Ovo je jedna jako bitna odluka za Republiku Srbiju. Naime, Sporazum je Republika Srbija potpisala još 2006. godine, 2009. ratifikovan u Narodnoj skupštini, a tek 2017. godine je stupio na snagu, jer se čekalo da i druge zemlje potpisnice ratifikuju sporazume u svojim nacionalnim skupštinama. Ovaj ISA Sporazum ima za cilj uspostavljanje zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja i on se zasniva na tzv. tekovinama EU, odnosno aki komuniter. Osnovni ciljevi ovog ISA Sporazuma podrazumevaju slobodno osnivanje preduzeća, slobodan pristup tržištu, jednake uslove konkurencije, kao i zajednička pravila u oblastima vazduhoplovne sigurnosti, bezbednosti, upravljanja vazdušnim saobraćajem, životne sredine, ali i drugih socijalnih uslova. Ovom novom odlukom, odnosno izmenom ovog Aneksa 1 multilateralnog ISA Sporazuma, predviđaju se neki novi propisi kada je u pitanju sektor civilnog vazduhoplovstva, naročito onih koji se direktno odnose na civilno, samo civilno, vazduhoplovstvo, koji se tiču bezbednosti i upravljanja u vazdušnom saobraćaju i samih vazduhoplova, ali i oni propisi koji se indirektno odnose na sektor civilnog vazduhoplovstva koji se tiču propisa o osiguranju, propisa o radu, o bezbednosti i zaštiti na radu, o zaštiti korisnika, kao i zaštiti pružalaca usluga. Bitan element ovog ISA Sporazuma je sadržan u tom članu 18. gde se predviđa osnivanje zajedničkog komiteta za nadzor i za sprovođenje samog sporazuma.Taj komitet, predviđa se da će se on sastajati jednom godišnje i predstavljaju ga određene delegacije iz zemalja potpisnica. On može donositi, naravno, obavezujuće odluke, ali može donositi i neke preporuke kako bi se što bolje implementirali ISA sporazum u tim zemljama potpisnicama. Imajući i vidu da smo mi zemlja koja je na putu evropskih integracija, neophodno je da u potpunosti implementiramo ovaj sporazum, kako bismo zadržali taj tok. S obzirom da govorimo o zajedničkom vazduhoplovnom području na nivou Evrope, a s obzirom da govorimo generalno o vazduhoplovima i nacionalnim avio-kompanijama, moramo imati na umu sve one bitne rezultate koje smo postigli u prethodnim godinama. Tu bih pohvalio, pre svega, Vladu Republike Srbije, predsednicu Vlade Anu Brnabić, naravno, našeg predsednika Aleksandra Vučića, ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture gospodina Momirovića, ne samo kada je u pitanju vazdušni saobraćaj, već kada je u pitanju celokupan sektor saobraćaja i građevinarstva i našu direktorku Direktorata za civilno vazduhoplovstvo gospođu Mirjanu Čizmarov. Želeo bih da se osvrnem na te neke rezultate. Naravno, kada poredimo period od 2000. do 2012. godine i ovaj period od 2012. godine do sad, želeo bih da govorim konkretno o našoj avio-kompaniji, odnosno o našim avionima, odnosno o našoj floti. Tada smo imali JAT. JAT je doveden bukvalno do propasti. Ono što je važno napomenuti je to da svaka nacionalna avio-kompanija mora imati jednu respektabilnu flotu da bi se bavila tim poslom, a mi smo tada imali na papiru 14 aviona. Od tih 14 aviona, devet je letelo, a zapravo samo šest aviona je bilo u potpunosti bezbedno i funkcionalno za letove. Danas mi imamo 18 aviona, 18 novih aviona. Naravno, jedan deo tih aviona je iz te stare baze, ali oni su remontovani i optimizovani sa najnovijim elektronskim sistemima za navigaciju. Motori na njima su, takođe, remontovani. Što se tiče te naše flote, kao što sam rekao, nekad smo imali šest funkcionalnih vazduhoplova. Danas imamo 18. Tu flotu čine jedan avion „Erbas A330“, jedan „Erbas A320“, 11 „Erbasovih“ aviona A319, tri ATR 72200 i dva ATR 72500, što ukupno čini tu flotu od 18 aviona. Takođe, u tom periodu za vreme te žute tajkunske vlasti, mi smo prodavali svoje Mekdonel-Daglas DC-9 i DC-10, avione koji su bili sposobni za prekookeanske letove. Naravno, prodali smo, jedan deo smo i rashodovali aviona tipa „Boing 727“. U tom periodu, za gotovo 13 godina, promenjeno je čak devet direktora nacionalne avio-kompanije. Godišnji gubici su aproksimativno bili 30 miliona evra godišnje, a takođe, 2003. godine je i prodata imovina JAT-a. Ta žuta vlast je više puta bezuspešno pokušavala da privatizuje našu avio-kompaniju. Oni, naravno, kao što znamo, nisu uspeli u tome, da li zato što nisu imali dobre namere ili su jednostavno bili nesposobni da nešto učine po tom pitanju. Zahvaljujući trudu Aleksandra Vučića i trudu celokupne Vlade Republike Srbije, mi danas imamo jednu uspešnu avio-kompaniju, domaću nacionalnu, snažnu avio-kompaniju „Er Srbiju“, koja potvrđuje konstantno svoj kvalitet i koja osvaja brojne nagrade i brojna priznanja na međunarodnom nivou. Takođe, kada je naš aerodrom „Nikola Tesla“, naše najveće čvorište u Republici Srbiji u pitanju, moram napomenuti da posle 30 godina je uspostavljena ponovo direktna linija Beograd – Njujork, a aerodrom „Nikola Tesla“ je postao deo svetske aerodromske porodice. Potpisana je koncesija sa firmom „Vansi airports“. Takođe, od 2013. do 2019. godine se beleži porast broja putnika od 74%, ali i porast prihoda od 86,1%. Još jedan važan projekat je izgradnja kontrolnog tornja, visine 75 metara, na aerodromu „Nikola Tesla“, koji će biti opremljen sa najmodernijim radarskim sistemima i sistemima za navigaciju. On je u fazi izgradnje. Naravno, otvorili smo i civilno-vojni aerodrom „Morava“ kod Kraljeva. Takođe, još jedna bitna stvar je da smo obeležili i 76 godišnjicu operacije „Halijard“ kod Pranjana, gde je naša Vojska spasila određeni broj savezničkih pilota. Rekonstruišemo i modernizujemo aerodrome, pre svega „Konstantin Veliki“ u Nišu, gde će se graditi i toranj od 35 metara, a gradi se i jedan mali sportski aerodrom „Rosulja“ kod Kruševca. Na osnovu svih ovih rezultata i projekata iz prethodnog perioda možemo se pohvaliti da je Srbija postala deo jedne moderne evropske, slobodno reći, i svetske vazduhoplovne porodice, a opet sa druge strane svesni smo da je pandemija virusa korona uzela maha. Nažalost i kada je Srbija u pitanju i kada su sve druge zemlje u pitanju primetan je pad u sektoru turizma, u sektoru trgovine, generalno kada govorimo o saobraćaju. Ja sam siguran da ćemo se mi izboriti sa tim. Koristim ovu priliku da apelujem na sve građane da se vakcinišu, jer mi smo šampioni vakcinacije i kada je u pitanju EU i kada je pitanja čitava teritorija Evrope i kada je u pitanju ceo svet. Smatram da moramo što pre da se vakcinišemo, da se još brže vakcinišemo, da zaštitimo naše živote, a samim tim, na osnovu ovih rezultata koje smo postigli, siguran sam da će naša avio kompanija i svi naši aerodromi ponovo kada pobedimo ovaj virus korona doživeti procvat i da ćemo se ponovo vratiti na one slavne staze iz 2019. godine kada smo ostvarivali rezultate koji su veoma dobri, čak i za neku razvijenu evropsku državu. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Samo kratko. Želeo bih da vam se zahvalim na ovoj kvalitetnoj elaboraciji. Zaista ste jako kvalitetno to pokrili, ne samo vezano za ovaj sporazum, nego avijaciju kompletno. Bilo je veliko zadovoljstvo slušati. Voleo bih da iskoristim ovu priliku da vam uputim reči podrške i vama gospodine Luka i drugim poslanicima, pre svega onima kojima je ovo prvi put da budu članovi ovog doma. Ne dajte da vas pokolebaju oni koji, ne da su lošiji od vas, nego su mnogo lošiji od vas. Vi ste ovde ispred politike koja ima velike pobede i koja se takmiči sa istorijom. Niste ovde slučajno, nego ste pažljivo birani. Velika mi je čast i zadovoljstvo da imam priliku da delim ovaj dom sa vama. Hvala još jednom.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Adam Šukalo.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Poštovani ministre Momiroviću sa saradnicima, nisam imao priliku prošli put iz zdravstvenih razloga, kada ste bili prvi put u parlamentu, pa mi je čast i zadovoljstvo što imam priliku i da govorim danas i da čujem kako proaktivno učestvujete u ovoj raspravi koja ima malo i širi kontekst u odnosu na tačku dnevnog reda, koja je u svakom slučaju izuzetno zahvalna za raspravu, pogotovo ako je posmatramo u širem kontekstu, ne samo regionalno, nego i usklađivanju sa evropskom regulativom iz ove oblasti. Ja nisam ekspert i ne bih hteo da se dokazujem kroz neku vrstu priče normative, u smislu ratifikacije ovog sporazuma, kao i nekih ranijih sporazuma koji su ovde bili, međudržavni. S obzirom da dolazim iz Republike Srpske, iz BiH, već određeno vreme živim ovde u Srbiji, moram da istaknem svoje zadovoljstvo što u ovom mandatu, u ovom sazivu imamo i današnji sporazum u vidu zakona, u smislu ratifikacije ranije kao čestu pojavu. Nadam se da će ti sporazumi i inicijativa koja dolazi iz Srbije u smislu ne samo regionalnog liderstva u određenim aspektima vezano za infrastrukturne radove biti dominantna tačka, ne samo u ovom sazivu, već i u radu Vlade Republike Srbije i vašeg ministarstva. To u delu i u rečima, kao što možemo i videti. Evo i danas imam priliku da idem za Bijeljinu, pa sam prolazio kroz Raču. Vidim da radovi i te kako dobro napreduju. Nadamo se da će radovi vrlo brzo i predispozicije koje se tiču eksproprijacije i svega ostalog u Republici Srpskoj vrlo brzo krenuti i da ćemo moći te radove da vidimo i u Republici Srpskoj, odnosno u BiH. Ovaj deo koji se revnosno ispunjava, za koji postoje budžetske stavke, za koji radovi već ozbiljno napreduju u svakom smislu, je velika podrška i poruka, ne samo građanima u Republici Srbiji, već građanima u Republici Srpskoj na području i Semberije, a i Majevice i Posavine i regije Birča, ali i svih građana BiH koji će tuda u budućnosti prolaziti. Najbolji mogući ktitor i lider u jednoj zemlji je onaj koji pokreće projekte koji idu u ovom pravcu. Znamo da je i ovu inicijativu, kao i sve druge, pokrenuo predsednik Republike Srbije koji i te kako zna da građani Republike Srpske znaju koliko je važno da ovaj deo autoputa i kraka prema Bijeljini, odnosno prema Rači bude što pre završen. To je od strateške važnosti, kao što je od strateške važnosti da se povezujemo, ne samo onim delom trase koji je vezan za Banja Luku, već da se povezujemo i sa Sarajevom. Zato će ovaj drugi krak, koji je vezan za Kotroman, za Višegrad, pa i ono što će se raditi i na teritoriji Republike Srpske, ali i Federacije BiH, približiti Banja Luku i Sarajevo Beogradu, gde oni prirodno treba da gledaju i gde su, kao što ste vi malopre u svojoj diskusiji govorili, u ovoj eri pandemije i korona virusa, pa ako hoćete konkretno svega ovoga o čemu danas najviše pričamo, promocija i kampanja vakcinacije i te kako važne poruke. Zamislite samo, evo, kada pređemo preko reke Drine, mi imamo potpuno drugu situaciju. Ovde građani Republike Srbije, bez obzira da li žive na jugu ili severu, bez obzira u kom okrugu, u kojoj opštini, kojoj lokalnoj zajednici žive, mogu da biraju koju će vakcinu da prime. Imamo sada mobilne ekipe i u domovima i seoskim ambulantama, vakcinišemo, ne moraju čak ni ovaj model koji je toliko uspešan, koji smo toliko hvalili preko e-uprave da koriste, već je dovoljno svojom voljom, fizički da dođu, a tamo ih čekaju naši medicinski radnici koji su non-stop na punktovima i na taj način da izvrše ono što je najvažnije u ovom momentu, vrhunski patriotski čin, a to je da se vakcinišu. Nema značajnijeg patriotskog čina u ovom momentu, a ni važnijeg, ako to poredimo sa regionom, jer nažalost, videli ste, ako samo pričamo o BiH, a možemo pričati o Hrvatskoj, Crnoj Gori, kompletnom regionu koji se baždario na sistemu Kovaksa, prošli su tako da u tim državama praktično i nema vakcina i bez podrške Srbije, koja je to dobrosusedski i dobrokomšijski podelila sa svojim susedima… Situacija kada pređete reku Drinu je potpuno drugačija. Veliki broj građana, prijatelja kojih ima i u Republici Srpskoj i u Federaciji BiH mole i traže način kako da se vakcinišu, pa makar došli i u Srbiju. Do pre 10-15 dana stranci su se na jednom mestu vakcinisati. U ovom slučaju, ako govorimo o državljanima BiH, u Zavodu za biocide. Nažalost, zbog ove pandemijske situacije koja se usložnjava, to sada trenutno nije moguće ni tu. Apel koji dolazi od strane građana, kojima nije teško da dođu u Beograd ili bilo gde u Republici Srbiji, da se omogući barem na jednom mestu da mogu doći ovde i vakcinisati se. Dobre su mere koje su danas usvojene na Kriznom štabu, a koje idu u tom pravcu da i stranci, kada govorimo o strancima, tu govorimo o državljanima koji dolaze iz regiona, koji su uspeli da li zbog dvojnog državljanstva ili na drugi način, tako što su određene institucije zamolile, recimo, institucija Ustavnog suda BiH, administrativnim, službenim putem preko Ministarstva spoljnih poslova ili njihovog Ministarstva spoljnih poslova da se sudije Ustavnog suda vakcinišu, pa je to odobreno, pa su oni išli u Loznicu itd. To su sve mnogo važne poruke koje ukazuju da je Srbija, ne samo lider u ovoj oblasti, već pokazuje svoje ljudsko lice prema svim građanima u regionu, znajući da u ovoj vrsti priči da tek kada se svi vakcinišemo u regionu da će biti sigurna i Srbija, odnosno građani Srbije i da će ekonomija, infrastrukturni radovi, planove koje imamo u ovoj vrsti priče moći brže i efikasnije da se realizuju. U tom pravcu moja uvažena koleginica Milanka je malopre govorila i postavila vama pitanje u vezi izgradnje i planova za izgradnju aerodroma u Trebinju. To više nije inicijativa, koliko smo i upoznati. Koliko smo ovde i sami kao narodni poslanici mogli da usvajamo, usvojili smo određene budžetske stavke koji su predispozicija za to, izabrane su određene lokacije. Nadamo se da će uskoro krenuti i eksproprijacija. Samo da kažem da ta, opet, inicijativa predsednika Vučića koji je imao tu želju da se upravo pomogne Republici Srpskoj, Bosni i Hercegovini da se izgradi i aerodrom u Trebinju koje je predivno mesto u svakom smislu reči, koje svi vole iz regiona da posećuju. Aerodromska linija će na relaciji Beograd-Trebinje i svi drugi letovi koji će biti komercijalni, nisko budžetni pretpostavljam, biti jako važna. Ono što je mnogo važnije je da Srbija daje lidersku inicijativu i u tom smislu, nažalost, u Republici Srpskoj je postojala inicijativa za izgradnju aerodroma koja je ugašena još 2014. godine. Nažalost, taj projekat na bazi domaće inicijative lokalnih snaga nije uspeo da se realizuje u tom periodu. Zato je mnogo važno i građani ne samo Trebinja, ne samo Hercegovine, već i kompletne Republike Srpske i Bosne i Hercegovine gledaju Beograd i očekuju ne samo realizaciju tog projekta, već očekuju i da što pre, u 2022. ili 2023. godini, zbog ove pandemije, imamo prve letove i da možemo iz Beograda da odemo direktno u Trebinje. To je toliko važno. Pred vama su mnogi izazovi, pred vašim ministarstvom, i mnogo je važno u ovoj vrsti priče da sve ono što ćemo u narednom vremenskom periodu da pokrećemo i ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, poruke koje ćemo upućivati odavde, poruke koje vi upućujete ispred vašeg ministarstva, infrastrukturni radovi koji idu u pravcu povezivanja, u ovom slučaju dve države, a što je mnogo važnije, ako pogledamo samo iz pozicije nacionalne jednog naroda koji je konstitutivan narod u Bosni i Hercegovini, koji je većinski narod ovde, srpskog naroda, i te kako važno i nacionalno pitanje. Zato, još jednom, puna podrška i predsedniku Republike Srbije za ovo što je predložio, vama, vašim saradnicima, javnim preduzećima koja rade na izgradnji ovih auto-puteva, brzih cesta, puteva, kao i firmama koje učestvuju u tome da što efikasnije i bolje to urade za dobrobit svih građana ne samo Republike Srbije, već i regiona. Toliko i hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Viktor Jevtović. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas ću, iako imam kost u grlu zbog današnjeg datuma, govoriti o multilateralnom Sporazumu između evropske zajednice i njenih država članica, Republike Albanije, Bosne i Hercegovine, Republike Bugarske, Republike Hrvatske i Bivše Jugoslovenske Republike Makedonije, Republike Island, Republike Crne Gore, kraljevine Norveške, Rumunije, Republike Srbije i Misije privremene uprave UN na Kosovu i Metohiji u uspostavljanju Zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja, ESSA sporazum koji je Republika Srbija potpisala 29. juna 2006. godine, a Skupština Srbije ratifikovala 14. maja 2009. godine. Sporazum ima za cilj uspostavljanje Zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja primenom osnovnih principa evropske zajednice u oblastima definisanim sporazumom u državama pridruženim stranama sporazuma među koje spada i Republika Srbija. Sporazum je stupio na snagu na međunarodnom planu 1. decembra 2017. godine. Zalaganje predsednika Srbije, Aleksandra Vučića, i Vlade Srbije i uspostavljanje dobrosusedske saradnje sa svima u regionu uz pridruživanje EU, ali i borbu za naše nacionalne interese, što nije bio slučaj kod bivšeg režima, jer je to njima bilo strano, osnovni ciljevi podrazumevaju slobodan pristup tržištu, slobodu osnivanja preduzeća, jednake uslove konkurencije i zajednička pravila u oblastima vazduhoplovne sigurnosti, bezbednost upravljanja vazdušnim saobraćajem, socijalnih uslova i zaštite životne sredine, uz sve to i jasnu zaštitu interesa Srbije. To je zasluga odgovorne politike Aleksandra Vučića kojim je jedna od zemalja koja je bila slepo crevo Evrope postala država koja se pita, ali prvenstveno i misli o budućnosti svoje dece i budućih pokolenja. Doprinos bivšeg režima možemo najbolje videti na primeru Vuka, „aeroklub“ Jeremića koji je samo tokom pet godina herojski, zajedno sa svojim rođacima, navodno, vodio borbu za KiM iz Kraljevske sobe od 3.000 dolara za noć, dok je njegov kolega, kako bi kolega Atlagić rekao, „Điki Švajcarac“, odnosno to mu je pravi naziv, na svoja luksuzna putovanja tim istim avionima potrošio 3,6 miliona evra. Da ono o čemu govorim građanima Srbije bude jasnije, to su bile baš te iste egzotične destinacije Mauricijus, Švajcarska, Kipar, Luksemburg, Hong-Kong, a sve to na račun napaćenog naroda Srbije. Mislim da to nije slučajno. Šta su postigli? Kosovo i Metohiju branili nisu. Narodom tamo su samo besramno trgovali, s tim narodom su trgovali, a narod na Kosovu i Metohiji je, iz drugih delova Srbije su besramno pljačkali. Bivši režim, na čelu sa Draganom Đilasom je integrisao svoj novac na mondenska mesta i svoje račune podstičući vazduhoplovstvo da taj isti novac i prebaci na data odredišta od 17 zemalja i na 57 računa. Dok se Dragan Đilas i njegova hobotnica potplaćenih kleptomana ne libi da se pored brojnih dokazanih afera obrati narodu preko tajkunskih medija, jer mu valjda nedostaje taj luksuz kojim su se bahatili i sada u strahu od evidentnih dokaza na sve moguće načine pokušavaju da vode politiku destrukcije i laži. Ko bi se od njih odrekao dnevnice od 55 hiljada evra i putovanja širom sveta, Valdorfa, Astorije, Hiltona, Hajata? Ko bi se odrekao istančanog osećaja za luksuz, ali i egzotike od 619 miliona evra? Tako da, ne čudi činjenica da je njihova lažna borba za Srbiju, KiM bila samo sporedni čin koji su koristili da se obogate, dovevši tako narod Srbije na rub propasti. Sada opet zajedno sa svojim saradnicima Marinikom „Mauricijus“ Tepić, Šolakom „secikesom“, kumom Đorđevićem, Vukom Jeremićem žele da speru blato srama i sakriju užas koji su ostavili. Jedini način da to postignu je da satanizuju sve što je uradio Aleksandar Vučići i SNS. Narod Srbije vidi, narod Srbije zna, a narod na KiM bolje nego iko. Živeli heroji odbrane Srbije. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Ovim izlaganjem završavamo rad u ovom delu sednice. Sada određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Prvo naredno izlaganje narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam se nadao da će predsedavati Orlić, ali očigledno da je gospodin Orlić u skladu sa svojim prezimenom počeo da koristi ovo vazdušno područje, pa ću ja dok je on odsutan iskoristiti priliku da nešto kažem. Ne slažem se sa izrekom gospodina Pekića, koji je ovde citiran. Radije bih citirao jednog Britanca. Bez obzira što ima izreka - kad se dve ribe posvađaju na dnu mora, mora da je između tu negde iza nekog kamena neki Britanac ili neki Englez. Dakle, citiraću Čerčila. Kaže - što dalje pogledaš unazad, to ćeš dalje videti unapred. Mi koji ne bi pogledali unazad, a to je neka druga izreka, kada ne bi pogledali malo u prošlost, onda bi ona mogla da nam se ponovi. Danas je dan kada je 19 zemalja NATO pakta izvršilo agresiju na Saveznu Republiku Jugoslaviju. Na vojsku Savezne Republike Jugoslavije je navodno započeta ta agresija. Ona je vrlo brzo prerasla u agresiju prema civilnim ciljevima kao odmazda prema civilima i civilnim ciljevima. Tom prilikom su izbacili 22 miliona tona projektila i ako smo imali između osam i devet miliona stanovnika znači po svakom stanovniku su bacili dva i po kilograma projektila. Ta dva i po kilograma projektila mogli su svakog od nas da usmrte najmanje jedno 20 puta, jer svi znamo da recimo u ručnim bombama ima 100 grama trotila i da je ona u mogućnosti da ubije više ljudi. Ima i izreka - da od varvarstva do civilizacije treba da prođe nekoliko vekova. Ali kažu i sledeće - da prilikom agresije NATO pakta od civilizacije do varvarstva treba samo nekoliko dana. Za tih nekoliko dana oni su promenili cilj, umesto da gađaju, što je takođe bilo neopravdano, bez dozvole Saveta bezbednosti UN, umesto da gađaju u vojne ciljeve, oni su vršili odmazdu, gađajući pre svega civilne objekte i civile. Tom prilikom su usmrtili najmanje dve hiljade civila. Tom prilikom je ranjeno preko šest hiljada civila, tom prilikom je oštećeno ili srušeno više hiljada stambenih jedinica, od toga 995 individualnih kuća u kome su živeli civili. Srušeno je 44 mosta, gospodine ministre, puteva je uništeno, pruga, oko 500 kilometara. Šteta koju smo pretrpeli je bila od 30 do 100 milijardi kao zemlja. Kao neko koji se zalagao zajedno sa svojom strankom da uđemo u tu civilizaciju koja se zvala Evropska zajednica, kasnije EU, sam bio zatečen zato što umesto demokratije posle te agresije smo dobili monopol i kriminal, a između toga smo dobili sankcije, bombardovanje i povađene organe. Za to isključivo snosi odgovornost NATO pakt i zemlje zapadnih tih demokratija. Šta reći na to? Onaj koji ima silu, postoji ta izreka - uzima silom. Onaj ko nema silu, tako veliku silu, treba da uzme pameću, treba da vrati pameću i vreme je najbolji dokaz za to. Ko ume čekati njemu će vreme otvoriti vrata. Mi ćemo čekati, ali ne čekati vezanih i skrštenih ruku. Mi moramo čekati izgrađujući ovu zemlju, pri tome izgrađujući naravno i aerodrome, puteve, železničke pruge, sve ono što je zapušteno. Za vreme te agresije srušeno je mnogo mostova i puteva. Bombardovani su zbog Miloševića i njegovi protivnici, recimo moja malenkost. Radaristi koji su se družili sa mnom 77 dana, onaj prvi dan smo čekali da počnu, su bombardovani 23 puta. Njihov naziv je, partizanski naziv, Dačiću će biti drago, sremske lisice. Oni su izviđanju snimili onaj nevidljivi avion kod Pančeva u zaokretu, a snimili su ga zato što su im oštetili radar nekoliko dana pre toga pa su iz Rakovice, a to više nije vojna tajna, dobili stari radar iz 1954. godine, sovjetske proizvodnje, koji nije imao razumevanja za novu STEL tehnologiju. Tako da su oni u tom zajedničkom evropskom NATO području vazdušnom, koji se odvijao isključivo iznad naše zemlje, videli taj nevidljivi i onda su ovi dole od Rume, Buđanovaca, iz Donjeg Srema sa drugim radarom navodili „Neve“ i na takav način oborili ono što nikada do tada niko nije oborio. Dame i gospodo, mi se toga moramo sećati, ali moramo se sećati i onih koji su kao ja, politički protivnik, kao i stotine hiljade drugih koji su uglavnom bili mobilisani, jer kažu – kada dođe rat, hajde ponovo izreka, država daje tehniku, topove, to je stara izreka, bogati daju volove, a siromašni daju sinove. Većina ljudi je tada bila mladih siromašnih i oni su ta snaga koja se veoma dobro oduprla zahvaljujući planovima i veštini NATO paktu. Oni su izgubili živce i gađali RTS. Oni nama danas pričaju o slobodi medija. Oni danas izlobirani od strane Šolaka, Đilasa, pričaju o slobodi medija. O slobodi medija i suverenitetu i nepromenjivosti granica nama govore oni koji su nas bombardovali da bi nam promenili granice, oni koji su dali podršku rasturanju jedne države u šest država, pa sada kažu – nepromenjivost granica. Oni su dozvolili da se svi odvoje od Srbije, a gle čuda danas Srbija ne može da se odvoji od svoje Pokrajine, koliko sam ih ja razumeo. To je bila suštine agresije NATO pakta, parkirati svoju vojnu silu u veliku Albaniju, koja de fakto, skoro postoji. Nemoj da smo u nekoj vrsti iluzije. NATO pakt je to već sastavio. Znači, imate delove Crne Gore, imate delove Makedonije. Meni lično do Makedonije nije stalo, zato što su oni bili najsrećniji dobitnici srpskih pobeda. Nije mi nešto posebno žao, ali delovi Makedonije, delovi Srbije, odnosno naša južna pokrajina, Albanija to je već u suštini, velika Albanija, i tu se parkirao NATO pakt, da bi naškodio velikim Rusima, uzeli su deo teritorije agresijom malim Rusima. Pri tome su koristili naše područje kao zajedničko i pri tome bili veoma nepristojni i veoma grupi, i vršili ogromnu odmazdu nad civilnim ciljevima. Srušiti 44 mosta, ubiti preko dve hiljade civila, i posle toga kontrolisati određenu teritoriju, okupirati je i dozvoliti da se nad stotinama Srba i nealbanaca sprovode eksperimenti tako što su im živim vađeni organi. Takvog varvarstva i takav nagli prelaz iz civilizacije u varvarstvo, mogao je da uradi samo NATO pakt. Nisam siguran, da ako ne pogledamo unazad u prošlost, da nam se ona na određeni način neće ponoviti. Nemoj da mislite da nas nešto preterano vole, ja koliko vidim, bez obzira koliko se ovi drugi umiljavali, dodvoravali, levo, desno, možda će oni Đilasa, Šolaka, malo pomilovati po glavi, ali nikada oni srpski narod neće tretirati kao neku vrstu saradnika sa istim pravima. Njima ne trebaju saradnici, koliko ja vidim. Njima trebaju podanici, posebno po ovim vojnim pitanjima itd. Dame i gospodo, spomenuli ste Tibora Cerna, ako se ja ne varam. Tibor Cerna spada u one siromahe koje daju očevi, jel, siromašni očevi daju u vojnike. Tibor Cerna, koliko se ja sećam je iz Kovačice, njegove poslednje reči na Košarama su bile – za ovu zemlju vredi umreti. Tako kažu njegovi saborci i ja u to verujem. Mađarskog je porekla, bio je građanin Srbije, građanin SFRJ, shvatio je nepravdu, položio je svoj život. Hajde da pričamo onima drugima koji su sa nama delili neki vazdušni i kopneni prostor. Hajde da pričamo o Dušanu Teodoroviću, akademik čovek, akademik SANU. Obraz - đon. Pendžetirani obraz. Od njegovog obraza da praviš pancire, ma to ima da izdrži brolik kalibre. Nisam siguran da ni ova iz Lazara, malo teža municija iz topa 50 milimetara, da bi mogla da probije takav pancir koji bi se napravio od njegovog obraza. Zamislite čoveka koji predaje studentima, profesor na Saobraćajnom fakultetu, koga zbog pokreta, gospodin Atlagić zove glavatas, zamislite njega, a sad priziva neki kodeks čuveni, zamislite njega koji pobegne u toku agresije na agresorsku stranu. Pazite, vi ste akademik, vi ste profesor, izbio je rat, vi studentima morate da budete primer, ipak ste u godinama, ako oni ne žale svoj život, ako idu na Košare itd, valjda i vi kao profesor, onaj u Kragujevcu, koji je stajao, a mogao je da ne stoji sa učenicima, valjda treba to da uradite, još ne znate da li će vas pogoditi ovi od gore, da li će vas targetirati. Stavite neku metu na grudi, kao i oni, target, i poslužite kao primer studentima bez obzira na količinu straha koji možda to ljudsko biće osetilo. On je prebegao na agresorsku stranu. Zamislite sada ovog drugog političkog lidera koji nije uspeo da se plasira u parlament. Dok je Tibor Cerna polagao život Sergej Trifunović je išao po ministarstvima i plakao. Tražio dozvolu po svaku cenu i na kraju ne znam da li je dobio ili nije dobio, uglavnom i on je prebegao na agresorsku stranu. Idemo treći primer onih koji umesto za ovu zemlju vredi poginuti, otprilike su imali geslo ovu zemlju vredi opljačkati. Zamislite Dragana Đilasa koji u to vreme baš mu se nešto češka, ide u Češku da otvori firme i da pere prozore. Kasnije od pranja prozora, jel tako gospođo Božić je došao do pranja ogromne količine novca, ali da je prao neki novac zapadnih sila kao Šarić, gori je od Šarića. Šarić je to tamo negde uvaljivao na zapad, to je najveći investitor ovih bivših, nije naš, jel? Tako su osetljivi i na Jovanjicu, ali i na Šarića i na najvećeg investitora koji je kupio gomilu kombinata itd. njihov veliki investitor, ali to nemojte da pominjete. Zamislite sada sve to u ovoj našoj napaćenoj zemlji. Zamislite Đilas baš tada ima priliku da ide u Češku da otvara firme. Četvrti koji je bio, valjda mu je bila mala udaljenost između Kosova i Čačka, zove se Boško Obradović, u narodu poznatiji kao Boškić ljotić, ja bih po mom iskustvu neprijatnom koje sam imao, ipak bih ga nazvao Boško ljutić, da ne kažem i siledžija koji takao presretne neke poslanike, želeći da ih spreči da uđu na sednicu i olakšaju opoziciji prikupljanje potpisa, odnosno izlazak na izbore. Zamislite mi vladajuća većina, snižavamo cenzus, potpisi mogu da se skupljaju i u opštinama i sada na Sv. Marka veliki vernik Boško Obradović sa 15 drugih huliganskih vernika, verovatno veruju u „nevolju“, na takav način su se ponašali, sjure se niz onih 15 stepenika i napadnu moju malenkost. Zamislite sada kada su otišli kući i rekli – mi smo podelili zajedničko stepenište i zajednički vazdušni prostor i kopneni i prebili smo čoveka koji bi po godinama mogao da nam bude otac. E to je takva vrsta vernika koji je za vreme te agresije dok su svi avioni koristili naš, a oni su smatrali zajednički prostor u kome mi nismo smeli da letimo, jer su nas zbog toga obarali, zamislite sada, on je u tom trenutku potrebu da ne bude na Kosovo pa se zaleteo u Beograd da bi domet, ako ovi gađaju sa Kosova, da mogu da dobace do Čačka, i on dođe i pobegne u Beograd i pokrene časopis „Dveri“, rešen da se kroz časopis obračuna sa 19 zemalja NATO pakta koji u tom trenutku vrše agresiju na njegovu zemlju. Tako agresivan lik, ljutić, ljotić, kako beše, tako agresivan lik u tom trenutku je bio miran kao bubica. Cenio bih da je bio agresivan i tada, da se zaleteo tamo da se obračuna sa NATO armadom, da se zaleteo na naše sveto Kosovo i Metohiju i da je bio primer na Košarama i da kaže – znaš šta, ja ću prvo da završim rat, a onda ću pokrenuti časopis „Dveri“ da opišem sva svoja ratna isustva. Vi ste pominjali Tibor Cernu, to je razlika između naših birača i njih. Naši birači su spremni i u svim krizama, kada su ovde pred Skupštinom divljali, zvali su, nudili pomoć, podršku. Siromašni ljudi kada dođu da se bira, izbori itd. preko brvna, kroz blato, tek sada povlačite kredite za ta ruralna područja, izgradnju puteva, telekomunikacije itd. Ti ljudi su davno zaslužili da žive u svili i kadifi u kojoj žive ovi iz centra Beograda, koji nas sve više mrze, čast izuzecima, ima ih dosta, ali nas ovi u Beograd više mrze. Najviše nas mrze Makedonci, pa Slovenci, pa Hrvati u Zagrebu, pa Crnogorci, oni nas više mrze od ovih u Zagrebu, a mogu da kažem da bi se slobodnije kretao u Zagrebu nego kod ovih iz kruga tramvajske dvojke. Ako su u Zagrebu neke ustaše, ja ne znam kako ove da nazovem, koji nas više mrze nego što nas mrze ovi u Zagrebu. E, to je razlika između sirotinje i bezobrazno bogatih. Ovi bezobrazno bogati koji su opljačkali sirotinju koja uvek brani ovu državu, nisu želeli da učestvuju u ratu. Akademik je zbrisao, ovaj što je hteo da bude neka vrsta političke vlasti, Sergej Trifunović, zbrisao, Đilas otišao da pere prozore u Češku, pa kad je video da se to ne isplati onda je došao da pere pare, ali da bi prao pare morao je prvo da ih pokrade zajedno sa Šolakom, itd. Gde je Šolak bio? Verovatno se već vozio sa „Falkonom“ koji je zaradio zajedno sa Nešom kaubojem, Goranom Petrovićem, u saradnji, već je verovatno bio ulazio u razne kombinacije koje su donosile ekstreman profit. Dame i gospodo, na kraju da opet nađem poneki citat i da kažem da su strpljenje i vreme dva najvernija i najbolja borca, oni koji se bore za slobodu. Onaj ko ima strpljenja, vrata će mu se jednog dana sama otvoriti i oni koji su uzimali silom, verovatno će izgubiti našom pameću. Ali, na kraju, da citiram i Kenedija, da ne bude da se zalažem apsolutno za razoružanje, jer smo mi zatekli dobro razoružanu vojsku. Kaže Kenedi, da ne bi citirao Tita, tako bi se neko obradovao, „prava je nesreća, ali moramo priznati, samo spremni za rat možemo sačuvati mir“. Hvala.
Hvala gospodinu Rističeviću što je toliko spominjao Tita i partizane. Narodni poslanik Janko Langura ima reč.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem zaista moram da vam se zahvalim, ministre, zato što aktivno učestvujete u današnjoj sednici i da vam čestitam na energiji i na marljivosti koju svakodnevno pružate svim vašim radnim danima na obavljanju svih projekata od prvog dana mandata. Kao što smo svi govorili i kao što svi znamo, danas je jedan od najtužnijih dana u novijoj srpskoj istoriji. Na današnji dan je počela NATO agresija na tadašnju Saveznu Republiku Jugoslaviju pod sramnim nazivom „Milosrdni anđeo“, a takođe otpočela je i akcija etničkog čišćenja srpskog stanovništva iz naše južne pokrajine Kosova i Metohije, a od strane šiptarskih terorista i uz pomoć NATO alijanse. Mi se 22 godine kasnije nalazimo u situaciji da se naši sugrađani u južnoj pokrajini i dalje bore za opstanak. Ali, za razliku od vremena kada su o njihovoj sudbini odlučivali Tadić, Đilas, Jeremić, kao i Borko Stefanović, oni danas imaju podršku Aleksandra Vučića i svoje zemlje i sigurnost da do novog pogroma neće doći. Ja sam pre nekoliko dana imao čast da sa svojom koleginicom Ivanom Popović prisustvujem obeležavanju martovskog pogroma u našoj opštini na KiM, opštini Gračanica i ne sećam se da sam video nikoga od predstavnika te nazovi opozicije koji iz usta ne izbacuju ni jednog trenutka KiM. Takođe, nismo mogli da vidimo ni jednog od predstavnika ove dve tajkunske televizije koje svakodnevno propagiraju fašističku i tajkunsku politiku koju vode Boško Obradović i Dragan Đilas, niko od njih nije smeo da dođe na KiM, verovatno jer bi se proveli isto kao i Dragan Đilas kada je pre nekoliko godina probao da dođe u Leposavić. Pre nekoliko dana sam dobio jedno pismo od nekih nepoznatih ljudi. Kada sam ga otvorio, po lošem rukopisu sam mislio da se radi o nekoj deci koja su drugi ili treći razred, prosto nisam mogao da verujem kada sam video da se radi o nekim mladima iz ove Đilasove privatne stranke, nećete mi zameriti što ne znam kako se zove, jer dotični je do sada promenio preko 20 stranaka u kojima je, naravno, na čelu bio on i svi njegovi ovekovečeni lopovi. Nisam čuo da u toj njegovoj privatnoj stranci ima zaposlenih mladih ljudi. Svi mi znamo da je tu zaposlena Marinika Tepić. Govorili smo o njoj, to je ona gospođa kojoj se od koki nosilja u Moroviću pričinjavala droga, verovatno pod uticajem isto tako psihoaktivnih supstanci koje su joj, pretpostavljam, servirali njeni najbolji prijatelji i najbliži saradnici koji su više puta hapšeni zbog dilovanja narkotičkih sredstava. Takođe, znamo da je na platnom spisku Dragana Đilasa i bivši direktor BIA Vukadinović, kao i bivši državni sekretar u Ministarstvu finansija, koji ima bolesnu potrebu da svakodnevno napada Aleksandra Vučića i sada se okrenuo napadu na naše čelično prijateljstvo koje imamo sa Narodnom Republikom Kinom. Njima smetaju kineske „Sinofarm“ vakcine koje smo dobili zahvaljujući dobroj politici koju je vodio predsednik Aleksandar Vučić i zahvaljujući prijateljstvu koje naš predsednik ima sa predsednik Narodne Republike Kine. Na tom primeru možete videti da su se oni svesno odrekli dva miliona vakcina. Oni bi svesno, da su na vlasti, se odrekli dva miliona ljudskih života. Takođe, na platnom spisku Dragana Đilasa i dalje se nalazi sijaset dokazanih lopuža iz bivše gradske uprave grada Beograda. Ti mladi funkcioneri bivšeg režima, kako oni sebe nazivaju, koji su na platnom spisku Dragana Đilasa, pismom danas meni ukazuju da mladi napuštaju našu zemlju. Pored ružnog rukopisa koji sam napomenuo, oni pokazuju i elementarnu nepismenost, pa smo mogli videti da je jedan Marko po zanimanju Naftna industrija, a da je jedna Jovana po zanimanju knjižara, šta god to, građani, značilo. Oni su se sada setili mladih koji su sa svojim porodicama morali da odu sa svojih vekovnih ognjišta u pogromu 2004. godine, a da niko, ni taj isti Borko Stefanović, ni taj Vuk Jeremić, ni Dragan Đilas, ni Boris Tadić, nisu prstom mrdnuli. Ja ne znam da li njih slučajno sada ne peče savest što su njihove živote, živote na desetine hiljada naših sugrađana sa KiM, prodali zarad političkih karijera? Mene takođe zanima da li su oni mislili na mlade kada su svoje strane mentore molili da odlože priznavanje nezavisnosti KiM za jedan ili dva dana, samo da bi Boris Tadić prikupio još koji jeftini politički poen i da bi ostao predsednik Republike Srbije, a naravno, da bi na konto toga Dragan Đilas i cela ta svita iz tajkunsko-žuto-lopovskog kartela mogla da nastavi da krade i otima novac od svih naših građana. Takođe me zanima da li ih peče savest i što je za vreme njihove poslednje Vlade, preko 500 hiljada ljudi ostalo bez posla. Zanima me da li ih peče savest što su izbacivali ljude na ulicu. Da li ih peče savest što su oni trpali 619 miliona evra u svoje džepove kada narod u Srbiji nije imao šta da jede. Zanima me da li ih peče savest sada kada znamo za njihove sve belosvetske račune, kažu upućeni da ih je više od 50 i u preko 15 zemalja. Oni su verovatno, obilazeći te njihove račune po belom svetu, tamo upoznali ljude, mlade ljude iz Srbije koji su morali da pobegnu da bi obezbedili bilo kakvu egzistenciju za svoju porodicu. Takođe, mi danas vidimo da oni pokušavaju, traže nama, hoće da nam zabrane da govorimo o onome što mi smatramo da je ispravno i da je korisno za naše građane. Takođe smo mogli da vidimo njihove svakodnevne napade na našu uvaženu koleginicu Sandru Božić, kao i na gospođu Bilju Pilju iz razloga što im smeta istina koju im oni serviraju svakodnevno. Tako da su oni ne ustručavaju da jedino što rade je da nastavljaju da vređaju i da vode politiku njihovog vređanja i nasilja nad ženama. Videli smo takođe da na pitanje novinara Dragan Đilas ne sme da odgovori, već pokušava da kaže kako mu se ne sviđa haljina koju novinarka nosi ili njena frizura. Mi vam se stvarno izvinjavamo što se ne šišamo u frizerskim salonima u kojima se vi šišate, i što ne kupujemo našu odeću u luksuznim buticima i skupim buticima u kojima ih vi kupujete. Sada kada su oni shvatili sve te činjenice, oni su dali sebi za pravo da pišu nama neko pismo. Ja ću ih podsetiti da za razliku od njih mi brinemo o mladim ljudima. Mi otvaramo nove fabrike, otvaramo nova radna mesta, otvaramo nove startap centre, otvaramo nove tehnološke parkove, gradimo stanove za mlade bračne parove. Da je to dobra politika ne vidimo samo mi, to vide i razne evropske institucije, pa smo tako imali jedan bečki institut za međunarodne ekonomske studije koji je stavio Srbiju kao svetao primer, a tiče se povratka mladih. Najveći procenat smo beležili po povratku mladih od 24 do 29 godina i ono što me posebno raduje je da ćemo preko Fonda za nauku uložiti preko 100 miliona evra za naučnu i inovacionu infrastrukturu. To je ono što svi građani Republike Srbije prepoznaju i to je ono za šta građani Republike Srbije su dali svoj glas na izborima. Hvala vam. Živela pristojna Srbija.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, uglavnom se trudim da se ne javljam za diskusiju kada su na dnevnom redu tačke za koje mislim da nisam stručan i da ne mogu kvalitetno da odgovorim na njih. Šta me je ponukalo da danas se javnim po ovoj tački dnevnog reda? Ima nekoliko stvari. Kada je reč o vazdušnom saobraćaju na koji se odnosi ovaj zakon, mogu da kažem da je jedna od stvari koja me opredeljuje da mogu da diskutujem o tome to što sam bio pitomac škole za kontrolu letenja i spremao se da kontrolišem naše nebo, odnosno prostor na kome se odvija taj saobraćaj. Druga stavka zbog koje mislim da mogu da govorim, pripadnik sam nebeskog naroda, naroda koji veoma često gleda put neba moleći se za mir, moleći se za zdravlje, za rodnu godinu i za sreću i blagostanje svih ljudi na ovom svetu. I treća, pripadnik sam naroda koji je pre 22 godine na današnji dan bio izložen ogromnom zlu koje je došlo sa neba. To zlo su nam posejali najveći zlikovci u istoriji – NATO pakt, Englezi, Francuzi i mnogi za koje mi i dan-danas govorimo da su nam prijatelji. I da bude najveća muka, kako danas reče nekolicina mojih kolega, oni su tu zločinačku akciju nazvali „Milosrdni anđeo“. A šta je tu milosrdno? Kakva je to milost, kakvo je to milosrđe kada bacaš hiljade i hiljade tona radioaktivnog materijala, kada uništavaš plodno zemljište, vode, vazduh, šume, kada uništavaš nejaku decu, ni krive ni dužne stanovnike jedne zemlje? Mislim da zbog toga mogu da kažem poneku reč o ovom zakonu. Svaka normalna zemlja i svaki normalan čovek će veoma rado prihvatiti ovaj predlog jer je svestan da to nebo koje nad nama je nebo koje pripada svim ljudima ovog sveta. Odvijanje tog saobraćaja u najveću ruku treba da donese korist svim stanovnicima ove naše planete, sem ponekih kojima nebo služi da bi prosipali tepihe bombi po nedužnom stanovništvu. Ovu muku koju je doživela Srbija oni su usavršili, pa su čak posle tih zločinačkih akcija koje su se odvijale u tih 78 dana nastavili sa tom njihovom politikom. Šta su želeli da naprave od Srbije? Hteli su da nam ubace jedan virus koji se zove stokholmski sindrom, po kome oni koji su pretrpeli neko zlo počinju da vole svog dželata i da mu se dive. Na taj način oni pokušavaju i dan-danas da od nas stvore podanike, da stvore narod koji će opravdavati to njihovo zlo, to njihovo nedelo. Nažalost, među nama ima onih koji opravdavaju to i kažu da smo mi krivi za tu agresiju, da smo mi krivi za te zločine. A zašto bi mi bili krivi? Zato što smo ponosno branili svoju zemlju, zato što smo štitili svoje porodice, zato što smo se ponašali onako kako se ponaša svaki normalan čovek, svaki domaćin koji brani svoju rodnu grudu. Nismo mi išli da bombardujemo ni Englesku, ni Ameriku, ni Francusku, ni bilo koju od tih zemalja koje su se pokazale u pravom svetlu kakve su u tim trenucima. Ali sudbina nam je takva i mi moramo da budemo jaki, moramo da budemo mudri i pametni i da sačuvamo u budućnosti za pokoljenja koja će doći Srbiju onakvu kakvu smo je mi dobili i da je još ulepšamo. Srbija je zemlja hrabrih, pametnih i mudrih ljudi koja nikome ništa ne duguje. Sve što smo stvorili, sve što imamo, stvoreno je u krvlju i znoju naših predaka i mi se moramo ponašati tako kako su se oni ponašali i moramo sačuvati ovo što imamo kako bi naraštajima koji dolaze omogućili da mogu normalno da žive i da rade na ovim prostorima. Ulazak u Evropsku uniju je, kao jedna igra, hajde da kažem, da ne budem mnogo grub, jedan veliki izazov na koji moramo mudro da odgovorimo. Oni nam ne nude ništa, ali nas uslovljavaju sa – uzmi ili ostavi. Stalno će pred nama biti novih uslovljavanja i stalno će tražiti od nas da mi ispunjavamo neke nove i nove zahteve. Zato je na nama koji smo sada u situaciji da odlučujemo o budućnosti Srbije da na mudar i pametan način se prilagodimo pregovorima i dogovorima sa njima i da nijednog trenutka ne učinimo štetu našim pokoljenjima, odnosno našoj zemlji Srbiji. Mnoge kolege su spominjale ovde kriminal, korupciju ili jednostavno, što bi Srbin rekao, lopovluk. Neću da spominjem imena. Neću da spominjem imena ni naših lopova, ni ovih lopova koji nisu naši. Kada kažem naših, mislim na lopove sa teritorije Srbije, ali ima i lopova van Srbije iz drugih zemalja koji nas kradu možda i mnogo perfidnije nego ovi naši domaći lopovi. Ali mogu poručim posebno ovim našima – džaba vam bila korist ako Srbija od toga ima štetu i bilo kada, da li za godinu, da li za dve, da li za pet, deset, doći će na naplatu to što činite zlo Srbiji. Ja se nadam da će nadležne institucije imati dovoljno i vremena i pameti i mudrosti da svakoga ko je učinio zlo Srbiji, ko je prekršio zakon, dovedu na mesto koje mu je određeno po tim zakonima. U Srbiji je bilo u istoriji mnogo slučajeva da su se u pojedinim teškim trenucima u vreme ratova, muke i kriza pojedini ljudi enormno obogatili, ali su oni imali jednu osobinu za koju mogu da kažem da je bila pozitivna. Oni su od tog kapitala stvarali nešto i ostavljali otečestvu na korist. Tako i ovi današnji tajkuni, kako ih zovu, mogli bi to da imaju na pameti i mogli bi da ostave neko zaveštanje, nešto za buduće naraštaje. Beogradu fali, eto, da budem skroman, jedno desetak mostova. Ima mnogo onih koji bi mogli sami da naprave svih deset, ali neka naprave po jedan most, da koliko-toliko speru sa sebe bruku. Neka naprave škole, bolnice, fakultete, ima mnogo toga što je Srbija zaslužila što treba da joj vrate, jer su čerupali i otimali od nje bez trunke srama. Ako ne znate i ako niste spremni da sami sebi sudite, džaba vam to što će vam danas-sutra suditi pokoljenja ili što će vam suditi nadležne institucije. Nemojte se međusobno boriti argumentima sile, nego se borite silom argumenata. Dajte nešto pametno iz vas neka izađe, da vidi i Srbija da mislite o njoj i da neka korist bude za Srbiju. Nama mnogi zameraju da smo okrenuti prema istoku, prema Rusiji. To je večita dilema koja postoji od kako postoji Srbija, čak i postoji ona izreka da smo mi raskrsnica između istoka i zapada, ali nije čudo to što smo se mi više okrenuli prema istoku. Otkako je sveta i veka, narod je shvatio da sa istoka dolazi svetlost, da se sunce rađa na istoku, da je istok nešto što nam pruža nadu. Zapad nas nekako tera da budemo svesni da sunce zalazi na zapadu, da je tamo tama, da je tamo nešto mračno, nesigurno. Nadam se da ćemo svi biti dovoljno mudri i pametni i da će svako prema svojim mogućnostima da pruži onoliko koliko njegove mogućnosti dozvoljavaju. Moramo voditi računa prvenstveno o obrazovanju i zdravlju, jer su to dva osnovna stuba svake zemlje. Mi smo nekada u našoj prošlosti slali našu decu, našu omladinu, širom sveta da uče škole i fakultete, da skupe znanja i da se vrate sa tim znanjima u Srbiju i da to što su naučili poklone Srbiji i narodu našem. Danas radimo nešto suprotno, uništili smo obrazovanje, a ovde kod nas školujemo našu omladinu, školujemo naše naraštaje i kada završe steknu određena znanja umesto da iskoristimo ta znanja za dobrobit Srbije, mi ih puštamo da odu preko, da odu u druge zemlje i da blagodat onog što su naučili u Srbiji stave na raspolaganje drugima. Zato moramo voditi računa da nam se sistem zdravstva pojača, da moramo voditi računa da svako ko radi u tom obrazovnom sistemu može od svog posla da dostojanstveno živi i da može svoje znanje da razvija i da ih pruži budućim naraštajima. Uvek u životu se nađe neko sa kim morate da se sukobite, sa kim, možda je ružno reći ratujete, ali imate neki duel. Srbi su jedan viteški narod koji je sve svoje borbe činio na viteški način, na fer način i nikada u istoriji nismo ponižavali svog protivnika. Jesmo pobeđivali, ali ga nismo ponižavali. Setimo se samo Balkanskog rata, rata sa Bugarima. Bugari su neko ko je činio ogromna zverstva, pogotovu na jugu i jugoistoku naše zemlje, ali mi smo bili dovoljno humani, prekinuli smo na nekoliko dana ratna dejstva kako bi mogao da prođe konvoj pomoći Crvenog krsta koji je namenjen bio ranjenicima bugarske vojske, koji tad u to vreme čak nisu ni imali bolnice i mi smo im jednu bolnicu tada uručili u znak dobre volje, posle par dana smo nastavili taj rat. E, tako trebamo i danas da se ponašamo. Ne trebamo svoje protivnike da ponižavamo, da budemo surovi sa njima, nego svakoga pobediti svojim znanjem, pameću i mudrošću. Drage kolege, hvala vam što ste me istrpeli ovo kratko vreme. Nadam se da nisam bio mnogo dosadan i trudiću se sledeći put da budem i kraći.
Zahvaljujem se, prof. dr Ljubiši Stojmiroviću. Reč ima narodni poslanik, Dušan Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvažena predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u danu za glasanje podržaću ovaj Nacrt zakona jer smatram da će se na osnovu svega što sam čuo i mogao da pročitam, da će se njegovom primenom u velikoj meri unaprediti i kvalitet i standardi u oblasti vazdušnog saobraćaja u našoj zemlji. Vlada Srbije i predsednik su 2013. godine, pa do danas posebnu pažnju usmerili na razvoj naših aerodroma i ulaganjem u iste stvorili uslove za brži privredni razvoj i za dolazak neophodnih investicija u našu zemlju. Ja kao Čačanin mogu da podsetim javnost da je predsednik Aleksandar Vučić 28. juna 2019. godine otvorio aerodrom „Morava“ u Lađevcima koji se nalazi na granici između Čačka i Kraljeva i na taj način povezao Čačak sa Evropom i Kraljevo, ali i ceo Moravički, Zlatiborski i Raški okrug. Odatle je ubrzo poleteo i prvi avion za Beč gde sam i ja imao priliku da budem putnik na tom istorijskom letu i za nekih sat i po vremena mi smo sleteli u Beč i ubrzo su nakon toga naši građani nastavili da koriste tu liniju. Već 18. avgusta 2019. godine predsednik Aleksandar Vučić otvara auto-put „Miloš Veliki“. Na radost svih nas u zapadnoj Srbiji i time smo stvorili jednu novu epohu privrednog razvoja cele zapadne Srbije. Postavili temelje za budućnost koju danas gradimo sutra za našu decu. Stvorili smo temelje za sve ono dobro što dolazi, ispunili smo višedecenijski san svih nas iz zapadne Srbije. Ono što je bilo interesantno dok smo mi slavili da su pojedinci, bivši pripadnici žutog tajkunskog režima tugovali u to vreme, pa je tom prilikom Dragan Đilas posetio njegovu filijalu Dveri u Čačku i na zajedničkoj konferenciji sa saučesnikom Boškom Obradovićem iskoristio priliku da nama Čačanima drži lekciju kako nama auto-putevi i aerodromi nisu potrebni. Posebno je naglasio auto-put od Čačka do Kruševca koji mi takođe željno iščekujemo jer je Čačak sada zahvaljujući Vladi Republike Srbije postao auto-put tačnije raskrsnica auto-puteva i bez malo centar Srbije u tom delu. Ono što je interesantno da je na toj konferenciji nije odgovorio Boško Obradović koji ga je i ranije pitao, šta je sa preplaćenim aktivnostima na izgradnji mosta na Adi u Beogradu. To je sve nas građane zanimalo. Za taj odgovor smo ostali tu uskraćeni. Zašto je taj most plaćen pola milijarde eura kada isti takav most u Francuskoj koji je tri puta duži i ima sedam puta više pilona, koštao sto hiljada eura manje? Gde su te pare danas? Da nisu možda i one na tim tajnim računima u Hong Kongu, Mauricijusu ili na nekim drugim računima za koje mi još ne znamo, a nadamo se da ćemo u narednom periodu i saznati. To je on trebao nama, Čačanima da odgovori a svi iz zapadne Srbije, iz Pomoravlja, iz centralne Srbije su Bošku Obradoviću, Đilasu odgovorili na izborima iduće godine. Jasno su rekli da nama trebaju i putevi i industrijske zone i aerodromi i bolnice i škole, a da nam ne trebaju političari kao što su on i njemu slični, i Đilas, i Jeremić, i Tadić, i svi oni koji za vreme njihove vlasti i 12 godina za Čačak i našu okolinu nisu uložili ama ništa, niti ih je zanimalo, čak su i bili protiv toga da se gradi taj put od Beograda do Čačka koji je danas nama stvorio mogućnosti da dođu strane investicije kao što su Forverk drajvtek, Eldizi i ostale kompanije, Leoni u Kraljevu i tako dalje, da ih ne nabrajam sad. To su građani glasali apsolutnom većinom i jasno stavili do znanja Bošku i Đilasu šta misle o njihovoj politici. Nema razloga da oni brinu šta nama treba i šta mi uopšte želimo. Za vreme Đilasove vlasti i posle njegove vlasti u Čačku je ostala deponija na površini od 12 hektara na samo par kilometara od centra grada, dvesta miliona dinara je ovu državu i ovaj narod koštala posledica uklanjanja te deponije, jer se oni nikada nisu bavili uzrocima već samo posledicama. Zbog toga još jednom kažem, ne moraju oni da brinu naše brige, ima ko da brine o nama, naš predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije koji su do sada rešavali uspešno one probleme koji su oni nama ostavili, jer za razliku od Đilasa i njegovih, mi iz SNS našoj deci želimo da ostavimo rešenja i rezultate, a ne probleme. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, narodnom poslaniku Dušanu Radojeviću. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Uvažene kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, poštovani ministre Momiroviću, ironija, sudbina, slučajnost, ali zajedničko evropsko vazduhoplovno područje tema na dan 24. marta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zajedničko evropsko vazdušno vazduhoplovno područje tema na dan koji Srbija ne pamti ni po čemu dobrom. Upravo na ovaj dan pre 22 godine čitav vazdušni prostor iznad Srbije i Crne Gore je tog dana počišćen od bilo kog oblika vazdušnog, civilnog saobraćaja i postao je igralište i teren najveće vojne sile koju je svet do danas video. Postao je vazdušni prostor Srbije i Crne Gore teren na kome su se igrali avioni i raketni sistemi NATO alijanse rušeći i ubijajući sve pred sobom, pa čak i decu, Srbija ga obeležava, evo i danas u ovom parlamentu. Ono što je žal je to što Crna Gora na današnji dan ponovo nije obeležila ovaj datum i što porodicama poginulih, boračkim udruženjima i političkim predstavnicima nije dozvoljeno da dostojno obeleže ovaj datum. Valjda će se i to promeniti. Dosta je toga rečeno o današnjem danu i u ovom parlamentu, dosta su toga napisali značajni i pametni ljudi u Srbiji, i u prethodnom periodu i od jutros, to sam pomno pratio, ali jedan tekst koji je danas napisan mi je posebno privukao pažnju. Nisam Novosađanin, ali to je tekst novosadskog gradonačelnika, gospodina Miloša Vučevića. Ja ga neću čitavog citirati, ali jedan deo mi je ostao posebno upečatljiv. Kaže novosadski gradonačelnik - između ostalog nismo se predali, izgubili nadu da će naša Srbija ponovo zasijati u svoj svojoj lepoti i slavi, i evo nas danas, ta nada nam je stvarnost. I, evo danas ovog zakona o kome mi govorimo i on je stvarnost. Proizvod je on naših nada i naših borbi još iz tog vremena. Nije to jednostavno, i onda bih rekao da i ovaj zakon nije ni sudbina, ni ironija, ni slučajnost, ovaj zakon je rad, rad od 2014. godine. Rad da se Srbija ponovo nađe u društvu onih koji danas čine najznačajnije faktore u evropskom avio saobraćaju. Dug je to posao i dug put bio i dobar trenutak da poredite Srbiju tog 24. marta 1999. godine i 24. marta ove godine, i onda, postaju jasne reči novosadskog gradonačelnika. Međutim, da bi taj put prešli bio je potreban ozbiljan politički motor. Taj politički motor je bio onaj koji danas Srbiju vuče napred, predsednik države. Mi u parlamentu i vi u Vladi Republike Srbije smo pomoćnici u tom velikom poslu. Nije današnji predsednik države postao politički motor u razvoju samo Republike Srbije, postao je ozbiljan politički motor za region pogotovo za naše ljude koji žive u regionu. Pošto danas govorimo o avio saobraćaju evo vam primera i dokaza za to Aerodrom u Trebinju. Vi ste danas u Srbiji najodgovorniji čovek za sprovođenje tog projekta, kako god to gledali. Danas ste još govorili o aerodromu u Ponikvama i ja razumem to što ste rekli da je teško danas donositi odluke jer ne znate kakav će biti razvoj avio saobraćaja u budućnosti i to je jedno potpuno razumno razmišljanje. Verujte, kada je u pitanju aerodrom u Trebinju stvari stoje mnogo drugačije. Aerodrom u Trebinju nije samo veza i nije samo mesto na koje će putnici dolaziti i sa koga će putnici odlaziti, nije samo mesto na koje će avioni sletati i sa koga će avioni poletati. Aerodrom u Trebinju je mnogo više od toga. Aerodrom u Trebinju je trajna identitetska veza juga Republike Srpske, pogotovo Hercegovine sa maticom Srbijom. Jedana trajna identitetska veza između regiona Hercegovine, u kojoj se imenica Srbija nikada nije izgovarala od imenice majka, koliko je to veza sa jugom Republike Srpske i Hercegovine, to je veza i sa severom Crne Gore, pogotovo Nikšićem i okolinom. Prema tome, važnost tog aerodroma prevazilazi sve ono što privreda, turizam, saobraćaj nose sa sobom. Ja vas molim da to imate u vidu. Ja vas molim da prilikom realizacije ovog projekta ne zaboravite ovu činjenicu, jer to je ono što ovaj projekat bitno razlikuje od svih drugih aerodroma i svih drugih avio linija koje danas Srbija ima sa regionom i svetom, da imate u vidu da je to politička ideja današnjeg predsednika države, da ste za tu ideju dobili podršku u ovom parlamentu, da se ona nađe u budžetu za ovu godinu, a sve drugo, gospodine ministre, na vama je. Mi, narod u Srbiji, naš narod u regionu, gledamo u vas. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Milimiru Vujadinoviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, nemojte mi zameriti, ali mislim da svaki moj kolega, narodni poslanik, na današnji dan, 24. mart 2021. godine, mora da spomene jednu zločinačku agresiju, dela međunarodne zajednice koju je zadesila Srbija, u kojoj je stradalo preko 3.000 građana Republike Srbije, ubijeno osamdesetoro ili devedesetoro dece, sa nadom da ćemo kroz rad raznih komisija utvrditi koliko je zaista stradalo naših građana i koliko je zaista ubijeno i pogubljeno naše dece, jer kada dete strada od bombe, nije poginulo, nego je pogubljeno. Nemamo pravo o tome da ćutimo. Imamo obavezu da stalno o tome pričamo i da naše potomke učimo o tome da Srbija nije kriva za jedan takav zločinački čin dela međunarodne zajednice, da ništa nije uradila da bi bila bombardovana, da bi bila rušena, a njeni građani pogubljeni. Ja se izvinjavam što sam malo govorio mimo teme, jeste u pitanju regulacija vazdušnog saobraćaja, ali te 1999. godine, nama iz vazduha je stizala samo smrt, razaranje i strahote. Šteta koja je nastala je ogromna. Neki kažu 30 milijardi evra, dolara, direkte štete, neki kažu preko 100 milijardi indirektne. Neka to istraže, verovatno će jednom ti podaci biti potpuno dostupni i potrebno je vreme da se sve to uradi. Posle tog zločinačkog čina, samo nešto malo više posle godinu dana došlo je do promene režima u Srbiji i to je jedan od razloga što danas govorimo o tome. Bilo nam je zabranjeno da govorimo o zločinačkoj agresiji. Ja bih već dobio opomenu od predsedavajućeg ako mi ne bi bila i oduzeta i reč samo ako bih bilo šta spomenuo od toga. Bilo nam je zabranjeno da se sećamo na svoje poginule. Bilo je zabranjeno da govorimo ko smo, šta smo i odakle smo. Bilo nam je zabranjeno da govorimo da je to zločin. Trebalo je da se zaboravi, a srpski narod i srpska država da polako uvenu i nestanu. Pa, ne znam da li je u materijalnom smislu šteta koju je Srbija preživela, ali samo u materijalnom, ljudski životi su nemerljiv i najveći gubitak, da li je veća šteta koju je Srbija preživela u zločinačkoj agresiji, bombardovanju ili je veća materijalna šteta koju je Srbija imala za vreme bivšeg režima? Vi ste u svom izlaganju dotakli i saobraćajnu infrastrukturu i kapitalne investicije koje tek treba da se dese u Republici Srbiji. Moram da vas pitam nešto - jeste li pitali zato Fiskalni savet šta oni misle o tome? Pavle Petrović šta misli o tome, baš bih voleo da čujem? Znate, vi sad odgovarate na određen način i za rad našeg, imate jako značajno ministarstvo, našeg nacionalnog avio-prevoznika, pa proverite. Za vreme vlasti Pavla Petrovića, Mirka Cvetkovića, Nikezića, koliko je bilo letno sposobnih aviona u tadašnjem JAT-u. Ono ja što sam čuo, od sedam „Boinga“, samo tri su mogla da lete, nisu bila potpuno ispravna ali su mogla da lete. Zašto to pričam? Zato što smo, kad smo imali raspravu o budžetu Republike Srbije, čitavo jedno poglavlje o mišljenju Fiskalnog saveta na Predlog zakona o budžetu imali koji je vezan za poslovanje „Er Srbije“. Stalno sam se pitao zašto toliko neprijateljski stav i Fiskalnog saveta i predsednika Fiskalnog saveta, kako ga oni zovu čika Pavle, deda Pavle ne ulazim u to. Onda sam pogledao malo biografije predsednika Fiskalnog saveta. Je li vam poznata firma „Ces Mekon“? Ne znam da li jeste, vi ste iz privrede došli na ministarsku funkciju i mislim da je to sasvim u redu, ali „Ces Mekon“ je bila neka konsultantska firma iz koje su osim Nikezića, bio je i Mirko Cvetković, koji je kasnije bio direktor Agencije za privatizaciju, a suosnivač je bio baš Pavle Petrović. Pogledajmo malo zašto toliki napadi i na „Er Srbiju“ i na vlade, od prve vlade Aleksandra Vučića 2014. godine, pa na sve vlade do sad i postupke koje vuče Vlada i koje vuku predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić u proteklom periodu. Evo danas vi ste spomenuli da Srbija započinje novi ciklus investicija po pitanju izgradnje raznih saobraćajnih infrastruktura i to je jedan potez koji se pozdravlja. I niko normalan neće reći da to ne treba da se radi. Jedan od razloga, ne samo onaj primarni, a to je da se Srbija unapredi u infrastrukturnom smislu, onaj sekundarni je da da podsticaj svojoj privredi da privreda preživi ove mere koje imamo. Da ste to rekli prošle godine, vas bi podržao i Fiskalni savet, ali uz jedan uslov, ne bi moglo da se isplati onih čuvenih 100 evra svakom punoletnom građaninu koji je to želeo. Sad kad ste ministar, znate i sami da novi investicioni ciklus ne možete da započnete preko noći. Potrebno je vreme da se urade projekti, da se izvrši eksproprijacija zemljišta, utvrdi javni interes, vrednost projekata i svega toga. Pod nekim normalnim okolnostima to bi potrajalo tri-četiri godine, u vanrednim, kao što je epidemija korone, nemamo vremena za takav luksuz, ne više od godinu, godinu i po dana. Ali, ministre, moram da vas pitam, šta će naši građani da rade i da prežive za tih godinu, godinu i po dana? Šta će naša privreda da radi tih godinu i po dana? Zato što smo branili privredu, zato što smo branili naše zaposlene, naše penzionere, mi smo napadani od Fiskalnog saveta, i vi ćete, budite u to uvereni. Znate šta, kad bi mogli gospoda iz Fiskalnog saveta, oni bi prodali vazdušni prostor iznad Srbije. Nije to tako teško. Dovoljno je da prodate samo Kontrolu leta i rekli bi – nema problema, bolje da time upravljaju Šolak, Đilas ili neko drugi nego država. Prodali bi i „Er Srbiju“, ali novi vlasnik te kompanije nema nikakvih obaveza više prema Srbiji. Da li će avioni da doleću ili odleću iz Srbije odlučuje novi vlasnik. Ne znam ko bi onda donosio medicinsku pomoći vakcine kad je to bilo najneophodnije? Nisam znao da Fiskalni savet za da leti, verovatno ni ne bi mogli. Ne bi mogao niko. Pa, i ako bi neko mogao, to bi nam skupo naplatio. Kad pogledate još šta su radili preko „Ces Mekona“, onda vidite o svemu i povezujete stvari kako idu, jer „Ces Mekon“ je učestvovao u upravnom odboru „Agrobanke“. Ne znam da li ste upoznati, to je ona afera kad je nestalo blizu milijardu evra državnih para. Pa je „Ces Mekon“ učestvovao u upravljanju Azotarom. Tu je opet Mirko Cvetković, deda Pavle, čika Pavle, kako ga zovu, Nikezić itd, zajedno sa Sašom Draginom, pohapšeni svi, uhapšeni Nikezić i ekipa, čini mi se, za nekih pet miliona evra zloupotrebe, a Azotara, koju su oni privatizovali, vraćena je državi, uz dugove, naravno. Tako to rade Pavle i Nikezić, samo uz dugove vraćaju. Učestvovali su i u radnoj grupi za prodaju Telekoma. To je ono što je SNS sprečila 2011. godine. Inače su planirali naš Telekom da poklone. I mnogo bitna stvar, Telekom je bio mnogo jeftiniji zato što je u dugogodišnjem zakupu bio niko drugi do Šolak i Đilas, pa je taj jeftin zakup uticao na ukupnu vrednost Telekoma, kompletno sva optika, svi optički kablovi za prenos kablovskih signala bili su kod njih u zakupu. Nemoj da se čudimo onda kako je tu par stotina, možda i pola milijarde evra nestalo iz Srbije, izneto u toku 2010, 2011. i 2012. godine. Pa, nema gde sve nisu bili. Samo da vas podsetim, pa Fiskalni savet, ovaj put ne Nikezić, bio je predsednik Saveta NBS. Nisam znao da je kurs tada u to doba bio baš tako dobar kao danas. I, naravno, deda Pavle je bio i pomoćnik ministra finansija, i to baš u onom periodu kada je uveden porez na upotrebu, držanje i nošenje dobara. To kad kažem građanima, oni to većinom ne znaju šta je. E, pa to je taj porez na oružje koji vam nije niko drugi uveo nego Pavle i Boža derikoža. Tako smo ga zvali ovde u Narodnoj skupštini. E, sad takvi ljudi napadaju nas i predsednika Srbije Aleksandra Vučića zašto postoji „Er Srbija“. Napadali su i koncesiju za aerodrom „Nikola Tesla“. Napadali su i aerodrome koji su osposobljeni u Nišu i Kraljevu. Kažu – nije dobro za finansijsku stabilnost i bezbednost. Pa, najbolje da ništa ne radimo, da ništa ne leti, da sve predamo strancima i da mi nemamo ništa. Ne bi to bili stranci, to bi samo bili kao onaj Ho što je došao iz Hong Konga, koga je doveo Vuk Jeremić da postanu vlasnici Srbije, ne oni pravi investitori koji gledaju i da zarade, ali i da rade i daju posao. Sad, ne znam, u materijalnom smislu, koja šteta je veća, ona 1999. godine ili ova koju je pravio bivši režim, sa Srbijom koju smo zatekli i još uvek, nažalost, od onih koje predstavljaju kao relevantne, dobijaju stalno neku podršku. Gospodine ministre, siguran sam da ćemo davati saglasnost na određena zaduženja za programske kredite koji će biti podizani kod međunarodnih institucija za realizaciju svih ovih projekata koje imate u planu, i to je nešto potpuno jasno, vidljivo, svi znamo o čemu se radi i ulazi u procenat zaduženja države u odnosu na BDP. Samo, ministre, ako nešto finansirate iz tekućih obaveza, pa ne ostvarite planiran prihod, a napravili ste obavezu, da li je i to javni dug? Jeste, jer dugujete. Mi vas nismo ovlastili za tako nešto, ali država duguje. Ko koga pita za šta je ko ovlašćen, a država je dužnik prve kategorije, ne sme nikoga da prevari, da mu ne plati, jer gubi kreditni rejting i bonitet u bilo kakvim odnosima i svi investitori beže i od te države i iz te države, bili domaći ili strani, svejedno. Vidite, i tu je Fiskalni savet pravio gimnastiku, da ne bismo znali koliko je režim Đilasa i Šolaka zadužio Srbiju, a to je blizu 80%, 75 ili 76%. Kada smo otkrili sve dugove koje smo morali da servisiramo, morali smo da podižemo kredite kod komercijalnih banaka da dugove bivšeg režima vraćamo. Znate kako je reagovao na to Fiskalni savet? Pričao je da penzionerima treba još više smanjiti penzije, da zaposlenima u javnoj upravi, smanjiti broj zaposlenih znači otpuštati ljude s posla, a ono što ostane da im se smanje plate, da „Elektroprivredu Srbije“ treba prodati, da „Srbijagas“ treba prodati, da „Telekom“ treba prodati. Jel po ovom modelu po kome su prodavani Azotara i sve ono što je ranije bilo prodato? Verovatno po tom. Zašto? Nisu stigli baš sve da upropaste, kao što su upropastili JAT koji je tada imao samo tri od sedam Boinga 737 koji su bili u letnom stanju. To su sve problemi, ministre, sa kojima ćete da se sukobljavate u narednom periodu. Ja vam poručujem da, bez obzira, koliko god vas budu napadali, imate ciljeve koje smo započeli da ostvarujemo još 2014. godine, zajedno sa predsednikom Srbije Aleksandrom Vučićem nastavite ka tim ciljevima. Šta god da oni pričaju, građani će da vas zato podrže i pohvale.
Reč ima ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture.
Poštovani gospodine Arsiću, izvinjavam se što sebi dajem za pravo da govorim posle vas, uslovno rečeno da repliciram. Hvala vam što ste podsetili na milijardu evra od privatnih banaka, „Agrobanke“ i ostalih koje su tom čuvenom hokus-pokus gimnastikom, hokus-pokus privatizacijom negde nestale, stvorile obavezu za budžet Republike Srbije, a gde su se prelile mi do danas ne znamo. Neki krivični postupci su u toku, ali to je definitivno ušlo u javni dug, kao što ste rekli 78% je bilo kada je predsednik Republike preuzeo ovu državu i preuzeo Vladu Republike Srbije. Malo ću izaći iz svog resora, kada ste već na tako kvalitetan način otvorili ovu problematiku, mislim da treba napomenuti da je stopa nezaposlenosti u tom trenutku bila 28%. Danas je 9%. Da li neko zna kolika je bila prosečna plata tada, a kolika je sada? Kolika je bila minimalna plata, kolika je sada? Ovde bih samo dozvolio sebi da vas ispravim ili da dam neko svoje mišljenje koje je malo drugačije od vašeg. Znate, ne bi oni privatizovali „Er Srbiju“ ili JAT, oni bi uništili tu kompaniju. To je bio cilj privatizacije, da kompanija jednostavno nestane, da mi više nemamo nacionalnu kompaniju. To se na sreću nije desilo i mi danas imamo nacionalnu kompaniju koja je najjača u regionu, a kada prođe pandemija, uveren sam, sa pripremama na kojima radimo, sa investicijama u infrastrukturu, ona će biti jedan evropski lider u avio saobraćaju. Uveren sam u to. Voleo bih da svi ljudi zapamte ove reči i da se vidimo za nekoliko godina, da vidimo gde će biti „Er Srbija“, zato što zaista verujem u te ljude. Znam koliko smo uložili u njihovo znanje, koliko su ti ljudi napredovali. Mi danas letimo na 61 destinaciju. Koliko kompanija u Evropi, voleo bih da imam tu analizu u ovom trenutku, ne znam tačno koliko kompanija u Evropi ima tako živ avio saobraćaj? Dobro ste rekli, zaista, ovakvi infrastrukturni projekti ne mogu da se izgrade u jednoj godini, ne mogu da se izgrade u dve godine. Znate, ponekada pomislim lako je bilo graditi autoputeve 2010. godine, projektovati, formirati tim, kada se ni jedan autoput nije radio, kad nije bilo nikakvih investicija. Ni jedan autoput se tada nije radio. Tada se samo pričalo o autoputu Beograd-Čačak i 2010, i 2005, i 1995, i 1985. godine. To je postala kao jedna lagana priča, kao beogradski metro. I nije bilo problema. Danas kažu ima problema. Da vam kažem iskreno, ima mnogo problema. Samo Valjevo, koje smo posetili juče, Valjevo-Lajkovac, brza saobraćajnica, 850 katastarskih parcela ima na teritoriji grada Valjeva i 550 Lajkovca. Mi smo masakrirali ljude u katastru, svi su razboleli, pa smo poslali ljude iz Beograda i oni su se razboleli. Jedva smo uspeli da sastavimo tehničku dokumentaciju, da stvorimo uslove za gradnju tog autoputa. Da li ima problema? Ima mnogo problema. Naravno da imamo problema kada radimo na 12 autoputeva i brzih saobraćajnica, kada radite na pet velikih obilaznica. Te neke obilaznice su veće nego autoputevi koji se grade u regionu. Srbija je danas u najvećem investicionom ciklusu. Još jednom se vraćam, da, ne može autoput da se izgradi za godinu dana, ne može za dve godine, ne može da se pripremi rad na njegovoj izgradnji. Zato sam pomalo osetljiv kada, kao vi što ste mi dali na značaju i laska mi, hvala vam na tome, o značaju mog ministarstva i mene lično. Moram da kažem da sam ipak samo jedan mali šraf u ovoj Vladi i u ovom političkom sistemu koji gradi ove autoputeve. Ovo su projekti koje je započeo predsednik Republike, neke je lično inicirao, a neke je pogurao da se završe. Vrlo sam zadovoljan tom ulogom i daću sve od sebe da zaista još više ubrza i da za nekoliko godina mi imamo najbolju putnu, železničku, vazdušnu, vodnu infrastrukturu u regionu. Još jednom se izvinjavam što sebi dajem za pravo da se obratim posle vas i hvala na komentaru.
Zahvaljujem se ministru Momiroviću. Dobro je da imamo ovako aktivnog ministra danas i da odgovara poslanicama i da reaguje na njihova izlaganja. Sledeći je narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća gospođo Kovač. Uvaženi ministre Momiroviću sa svojim saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, danas je 24. mart. Na današnji dan 1999. godine počela je zločinačka NATO agresija na Republiku Srbiju. Devet januara 1996. godine rođena je Milica Rakić. Sedamnaestog aprila 1999. godine ubijena je NATO bombom. Imala je tri godine. Sedela je na noši u kupatilu na drugom spratu svoje porodične kuće u Batajnici. Smrt je bila trenutna. Milica Rakić je jedna od 79 ubijene dece u zločinačkoj NATO agresiji koju ne smemo nikada da zaboravimo. Ta NATO agresija, pored toga što je ubila preko 2.000 građana Srbije, od kojih 79 dece, nanela je i ogromne materijalne i nematerijalne gubitke našoj državi. Sami ste, ministre, u svom odličnom izlaganju rekli da je uništeno oko 25.000 stambenih objekata, 60 mostova, 300 fabrika, uništeno ili oštećeno 190 škola i 20 bolnica. Čini mi se da je materijalna šteta prema nekim podacima i oko 100 milijardi dolara. Srbija se još uvek oporavlja što se tiče materijalne i nematerijalne štete i ovih životnih gubitaka od kojih se ne možemo nikada oporaviti kada je u pitanju ova zločinačka, sramna NATO agresija. Par godina posle NATO agresije i posle petooktobarskih promena nastavljeno je uništenje srpske privrede dolaskom DOS-ovih stranaka na vlast, dolaskom i Dragana Đilasa i Borisa Tadića na svoje pozicije. Nastavljeno je da se uništava i avio-saobraćaj i aerodromi i privreda. Nisu građeni, ako su i građeni neki mostovi, građeni su po varijanti „3 u 1“ jedan izgradiš, tri staviš u džep. Tako je to radio Dragan Đilas. Sada odgovorna vlast radi kako treba, Vlada Republike Srbije, vi kao ministar koji vodite ogromno ministarstvo, predsednik Vučić. Tu su rezultati i ja ovom prilikom želim da vam prenesem pozdrave koji se odnose i na vas, ministre, i na Vladu Srbije i predsednika Aleksandra Vučića iz mog rodnog Trebinja. U toku jučerašnjeg i današnjeg dana dobio sam nekoliko telefonskih poziva gde narod istočne Hercegovine se zahvaljuje Republici Srbiji što brine o srpskom narodu u istočnoj Hercegovini, što se gradi aerodrom u Trebinju, kao što ste vi, ministre, rekli i moj kolega Vujadinović, Trebinje koje i taj aerodrom i te kako strateški bitan i za Republiku Srpsku i Srbiju i srpski narod i zahvaljujem se i kolegi Dabiću koji je za Trebinje rekao, i tu se slažem sa njim, da je jedan od najlepših srpskih gradova. S druge strane, mi smo imali situaciju ubrzo posle 5. oktobra kada je primera radi, što se tiče telefonskog saobraćaja i mnogih drugih stvari, Srbija i tadašnja SRJ pod komandom DOS-a i DS prekinula specijalne veze Srbije, SRJ i Republike Srpske, pa kada ste želeli da pozovete nekog bliskog rođaka, prijatelja ili kuma koji živi u Republici Srpskoj niste više mogli da ga dobijete na 059, nego ste zahvaljujući DOS-u morali da zovete kao da zovete inostranstvo, da ukucate +387, pa onda pozivni broj. To samo govori o odnosu DOS-ove vlasti, DS, Đilasa, Tadića i njihovih saradnika prema srpskom narodu u Republici Srpskoj i govori kako danas rukovodstvo Srbije brine o srpskom narodu. Uprkos krizi izazvanoj korona virusom novac se raspoređuje kako treba, ulaže se. Srbija se spaja, što se tiče puteva, istok sa zapadom, sever sa jugom. Gradi se po celoj Srbiji. Ne znam sada tačno u ovom trenutku da kažem koliko je samo izgrađeno kilometara auto-puta i koliko se ulaže po celoj Srbiji. Biću slobodan da citiram blaženopočivšeg patrijarha Irineja koji je prošle godine, kada smo obeležavali zajedno božićne praznike na Vračaru, januara 2020. godine, pre ove pošasti od korona virusu, on hvaleći predsednika Vučića i Vladu Srbije kaže: „Evo, da izdvojim jedan podatak, što se tiče saobraćaja. Kad sam bio mladić, meni je trebalo od moga Čačka do Beograda četiri-pet sati da idem vozom, a sada omladina stigne za sat vremena modernim auto-putem“. Dakle, te reči blaženopočivšeg patrijarha dovoljno govore o odgovornosti i države i našeg rukovodstva. S druge strane, samo želim da kažem građanima – možete li zamisliti šta bi sve moglo da se izgradi i ovo što ste vi rekli ministre i moje kolege narodni poslanici, za 619 miliona evra koliko je Dragan Đilas oteo od građana Srbije? Koliko aerodroma, koliko zgrada, koliko bolnica, koliko fabrika, koliko puteva? Ogroman novac je ukraden, ali moram da budem iskren, Dragan Đilas je imao određenu vrstu ulaganja. Imao je ulaganja i kad su u pitanju i putevi i aerodromi. Redovno kad je išao na aerodrom „Nikola Tesla“, kupovao je avio karte da bi mogao svoj milionski novac u koferima da nosi po raznim državama u regionu, po raznim egzotičnim ostrvima. Imao je i ulaganja što se tiče putne infrastrukture tako što je redovno plaćao putarinu kada je išao auto-putem da napusti Republiku Srbiju, po okolnim zemljama dođe do Rumunije, Švajcarske, Moldavije i drugih država da ostavi svoje kofere sa milionima ukradenog novca od građana Srbije na svoje račune. Na sreću to vreme je prošlo. Mi našu Srbiju možemo da volimo. Mi, poslanici iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“, kao i vi u Vladi Srbije, kao i predsednik Vučić volimo Srbiju. Zato se ovako i odgovorno ponašamo prema njoj. Ali, Srbiju voleti znači Srbiju čuvati i jačati je, a ne krasti od države i naroda, kao što je radio Dragan Đilas. Na kraju, želim svoje izlaganje da završim rečima predsednika Aleksandra Vučića povodom današnjeg dana: „Srbija ne zaboravlja. Da živi ponosna i slobodarska Srbija“. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajuća. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je naravno 24. mart, uvek dan kada se sećamo zločinačkog, ne običnog zločinačkog bombardovanja NATO pakta, ne samo SRJ tada, nego pre svega Republike Srbije. Pre svega, Republika Srbija je bila žrtva NATO agresora, bila žrtva onih koji su učinili sve da Srbiju sruše, ponize, da otmu deo teritorije Srbije, temelj Srbije, Kosovo i Metohiju i da daju svojim mezimčićima, šiptarskim teroristima u ruke kako bi ostvarili svoje zacrtane interese. Ovo je zato tužan dan za Srbiju, ali ne samo za Srbiju, ovo je tužan dan za čitavu Evropu, za čitavu pristojnu Evropu, onu staru Evropu koja baštini i gaji svoje dobro poznate evropske vrednosti. Pitanje koliko je danas u ovom surovom svetu kapitalizma ostalo tih starih dobrih evropskih vrednosti na koje se i mi pozivamo i na koje se oslanjamo, koje poštujemo, koje sledimo, na kojima stojimo kao društvo kada se jedini u Evropi danas mi sećamo svega ovoga i oplakujemo naše žrtve, onu nevinu decu koja su stradala samo zato što su srpska deca. Milica Rakić nije jedina, ali je postala simbol stradanja ovog naroda, rekao bih čitavih devedesetih godina. Agresija je na Srbiju vršena iz više pravaca uvek, iznutra i spolja. To smo tek nažalost mogli da vidimo tu agresiju posebno iznutra nakon 2000. godine kada je došlo ono glavno čišćenje. Jedni su napali spolja pod izgovorom da treba srušiti nedemokratski režim. Zatim su došle navodne demokratske snage koje treba da završe ono što je započeo NATO pakt, a to je zapravo ključno čišćenje države od novca, od kapitala i od ljudi. Od ljudi tako što ćete opljačkati državu, pokrasti novac i ostaviti Srbiju kao državu u srcu Evrope bez ikakve perspektive za ljude koji su rođeni u njoj. Naravno, u njoj stvoriti perspektivu samo za tajkune i tajkunsku decu. U njoj stvoriti perspektivu samo za kriminalce, narko-dilere, za ubice, upravo je tako Srbija izgledala nakon 2000. godine, bez obzira što su neki od nas očekivali da će Srbija mnogo bolje izgledati tada. Priznajem, i sam sam u to vreme sa 16, 17 godina imao daleko veća i bolja očekivanja od samih tih čuvenih već, famoznih petooktobarskih promena. Kao čovek sagledate sve ono što se dešavala u godinama pred nama tada i vi ste kao privatni preduzetnik sigurno imali određena očekivanja da će Srbija ukidanjem sankcija itd. otvoriti se prema svetu, da će to sve drugačije izgledati. Međutim, uvek je ono „ali“ na kraju, a posebno to „ali“ je zabolelo našu privredu, našu državnu, društvenu imovinu koja je rasparčana u param parčad, koja je otimana od onih koji su do tada išli u izlizanim, pocepanim patikama, na kraju su završili u „Prada“ cipelama, ne znam ni ja kakvim sve, od po više hiljada evra. Neki su sa skupocenim vilama, neki imaju danas helikoptere, avione, kamione. Neki su kao Dragan Đilas, mogu slobodno da kažem, najveće zlo koje se u Srbiji pojavilo po srpske finansije, ekonomiju u poslednjih 50 ili 100 godina. Veće zlo nismo imali nego što je Dragan Đilas. On je iznosio, kako uvaženi kolega Mrdić kaže, u koferima ne milione, stotine miliona evra iz ove zemlje, pa se zbuni, ja mogu donekle, i da razumem da nije bio siguran možda da li baš novac na Mauricijusu ili je možda pomešao sa nekim od drugih egzotičnih destinacija gde je sve išao, verujem da svake godine više puta ide na neka egzotična mesta da letuje, jer treba tobože potrošiti tolike pare koje su opljačkane od ovog naroda, pa više čovek ne zna gde, pa od silnog besa je zaboravio na te milione koji se negde zaturiše na Mauricijusu, pa je pomešao da ta banka više ne postoji, ne radi. Postoji sve to. Sve su to lepo obrazlagali prethodnih dana i vidi se da je istraživačko novinarstvo radilo svoje. Naravno i ministar finansija Siniša Mali je to na jako lep način objasnio građanima Srbije koji su imali priliku da se uvere sada i kroz dokaze, konkretne dokaze, nije samo priča ima neke stotine miliona koji su negde odneseni, pa je neko to trošio. Imamo račune, papire, dokumenta koja pokazuju gde su ti računi, gde je taj novac. Sada vidimo kako je iznošen, na koje načine, kako je sam od sebe kupovao svoje sopstvene firme, zbog čega je to radio. Znate, mnogo ima ljudi koje svako od nas zna koji se bave nekim privatnim poslom. Zašto sam od sebe da kupim firmu? Zašto novac iz svoje zemlje da iznosim na nekakve mauricijuse, u Moldaviju, ne znam ni ja gde? Pa, imam svoju zemlju. Zar nije moralnije ako se bavite javnim poslom, politikom, pretendujete na to da budete premijer, ili predsednik ove zemlje, ministar ili poslanik, šta god, da porez plaćate u zemlji u kojoj živite, da porez plaćate u onoj zemlji u kojoj tražite od naroda podršku? Kako ćete tom narodu bilo šta vi da obezbedite ako izbegavate da porez u toj zemlji da platite iz koga se finansiraju i putevi i aerodromi i železnička infrastruktura i radna mesta i sve ono što ljudima podiže kvalitet života? Ako nema od čega da se naplati porez u ovoj zemlji, onda nema ni svega toga o čemu govorim, onda nema ni boljeg života. Prosto, ako nema novca od poreza ne možemo da očekujemo ni bolje zdravstvo, ni jaču vojsku, ni bolje opremljenu policiju, onda ne možemo da očekujemo nikakav prosperitet. Upravo kroz takav način ophođenja prema državnom novcu, novcu građana Srbije, a neka me neko slobodno ispravi ako grešim, uveren sam da ne grešim, je Dragan Đilas na pravi pravcijati način pokazao kako bi se on ponovo da je, ne daj Bože, da je u mogućnosti ponašao prema novcu građana Srbije. Ne samo oni brojni projekti u gradu Beogradu o kojima smo milion puta govorili. O tramvajima koji nisu mogli da koriste onu šinsku infrastrukturu, imali staru, pa je prvo trebalo uraditi infrastrukturu pa onda kupiti nove tramvaje. Znači, mora kuća da se gradi od temelja, ne od krova. Kod njega je to bilo svejedno. Bilo je bitno samo da se kupi nešto, jer je tu dobra prilika da se ućari neki milion i to je bilo važno tada. Lep je nov tramvaj, ali ne može to da prođe ako infrastruktura nije bila predviđena za to. Lepo je imati neke nove stvari, ali da vidimo koja je cena toga što kupujemo. Da li su Mađarskoj kupovali iste te tramvaje po nižoj ceni, nego u Srbiji? Lepo je imati raznorazne replike, ali, čemu će one da služe, neka one donesu nekakvu zaradu građanima Srbije da vide korist od toga, ne da na kraju vide obične krpe. Lepo je imati Pazl grad na Voždovcu, jel tako kolega Mirkoviću, ali da on služi deci na Voždovcu. Danas imate desetine parkova u Beogradu koju je vlast SNS, da kažem, predvođena predsednikom Aleksandrom Vučićem, uradila za ovu decu. Desetine parkova, ali bezbednih parkova. Ne parkova gde ne smete dete da odvedete, pa se oni nama smeju kada pričamo o parkovima, to je mnogo smešno njima. Nego, roditelji kad idu da izvedu svoje dete u park da ide dete da se igra, a da se to dete tamo ne povredi i da to ne košta zaista više nego što vredi. Tako danas posluje vlast SNS i tako je poslovao i gradonačelnik Siniša Mali, dok je bio, pa nam se dug grada Beograda sa milijardu i 200 miliona smanjio na 600 miliona evra tada i opada dug. Zato sada nemamo nezaposlenost od 28%, kao što ste rekli, nego imamo nezaposlenost manju od 9%. Zato imate rekordno visok nivo zaposlenosti u Beogradu, kakav nikada nije bio do sada. Zato danas kada neko kaže – nema posla, posla ima. Gde god da izađeš na ulicu neki privatnici traže radnika, ali školovanog, obučenog. Zato je i dualno obrazovanje, zato je i mnogo toga u Srbiji promenjeno u godinama koje su iza nas, u kojima imamo na čelu Srbije odgovornog čoveka kakav je Aleksandar Vučić. Zato danas Srbija nije zemlja o kojoj govorimo poražena zemlja, nego zemlja koja prvi put u prethodnih 100 godina na čelu sa Aleksandrom Vučićem je naučila i nastavlja da uči da pobeđuje, ali da u tim pobedama pamti i Milicu Rakić i sve one heroje svojih pobeda, svojih podviga velikih kao što su oni piloti koji su izginuli u agresiji NATO pakta, svi heroji sa Košara koje smemo da pomenemo danas, smemo da im podignemo spomenike, da snimamo dokumentarne filmove, svi oni mučenici iz Jasenovca, kojih se neko stideo, mi smemo da ih pomenemo i da govorimo o tome. To je pravi način, to je temelj da ne zaboravite sebe, a ako ne zaboravite sebe onda neće ni budućnost da zaboravi vas. Živela Srbija i predsednik Aleksandar Vučić.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, danas je dan koji nikada ne smemo da zaboravimo. Današnji datum je početak jednog strašnog zločina koji je učinjen prema jednoj maloj državi i narodu koji se trudio i borio za svoju slobodu, za opstanak svog naroda. Ono što mi je posebno drago i u današnjem izlaganju kolega narodnih poslanika jeste to što taj čin nazivamo pravim imenom. To je agresija. To je zločin. Nije nikakva vojna intervencija, kako su žuti tajkuni dok su bili na vlasti govorili o tome i trudili se da ta tema bude tabu među našim građanima. Ona više nije tabu tema, već je tema o kojoj se otvoreno govori, o kojoj se diskutuje i zbog naših budućih pokolenja ne smemo nikada da zaboraviti šta se tada desilo i narednih 78 dana, kroz kakve smo nažalost probleme prolazili, koji su zločini činjeni. Ja sam tada bio dečak, četvrti razred osnovne škole i sećam se odlično tog dana, s obzirom da je moj mlađi brat bio na ekskurziji u Bukovičkoj banji u blizini mesta gde su i prve bombe pale. Večna slava i hvala svima onima koji su dali živote u odbranu slobode naše države i drago mi je da se mi danas sećamo i heroja koji su ne samo branili vazdušni prostor, već su branili teritoriju naše zemlje. Sećamo se i onih heroja sa Košara koji su sprečili invaziju trupa iz susedne države boreći se sa jedne strane protiv terorista koji su bili na teritoriji AP, a sa druge strane van granica naše države. Nikada ih ne smemo zaboraviti. Uvek treba da pričamo o njima i drago mi je da danas o tome i govorimo. Ono što je karakteristika tog perioda jeste da smo pokazali jednu našu osobinu o kojoj često pričamo, a to je taj srpski inat, o kome ste i vi, uvaženi ministre, govorili. Mi smo tada tih 78 dana prkosili NATO agresorima. Izlazili smo na ulice, branili smo naše mostove, branili smo naše objekte i njihov plan da u nedelju dana prosto sruše moral naše vojske, da umanje njenu borbenu opremljenosti i da slome otpor našeg naroda nisu uspeli. Ono što je jako bitno da kažem je da mi u današnje vreme taj inat i dalje pokazujemo. Inat su upravo ovi rezultat, ekonomski rezultati o kojima smo govorili juče i o kojima smo govorili prethodnih dana i o kojima govorimo danas, ali i o kojima ćemo govoriti u budućnosti, a sve zahvaljujući politici koju sprovodi predsednik Aleksandar Vučić, koju sprovodi premijerka Ana Brnabić i vi kao deo njihovog tima, a to je da podižemo infrastrukturu naše države, podižemo privredu, rast zaposlenosti naših građana i da radimo na tome da mladi ljudi ostaju u Srbiji, da tu žive i tu rade. Tako da pored 320 kilometara autoputeva koje smo uradili, pored renoviranja železničke infrastrukture, gde ćemo je značajno unapredi, jedan od važnih segmenata za razvoj privrede je svakako avio saobraćaj i ta infrastruktura o kojoj danas govorimo. Uvaženi ministar i moje kolege su napomenuli koji su to rezultati, ja bih voleo čisto da ponovimo i zbog javnosti. Dok su žuti tajkuni Aerodrom „Nikola Tesla“, koji je inače, podsetiću, u njihovo vreme bio jedini funkcionalni aerodrom, „Konstantin Veliki“ je u stvari samo bio aerodrom koji se nalazio na geografskim kartama i možda neko ko je bio u Nišu da je znao za njega, mahom su im služili za odlazak na egzotične destinacije poput Maldiva, Mauricijusa, Hong Konga, Švajcarske, neki su išli turistički da letuju, neki su ušli poslovno da otvaraju svoje račune, da tamo novac koji su pre toga opljačkali od strane građana Republike Srbije polože na račune i da naravno taj novac obrću kako bi se oni dok obavljaju javne funkcije mogli da bogate i da sebi stvaraju budućnost ne mareći za budućnost dece Srbije. Ono što je bilo njima bitno to je bio taj krug dvojke, njihovi saradnici da svoje lične ciljeve zadovolje. Dolaskom SNS na vlast uložena su značajna sredstva u razvoj avio-industrije, pričam o JAT kompaniji. Nažalost, u vreme njihove vlasti mi smo imali ovakve tekstove koje smo mogli da vidimo. Evo, konkretno, ovde piše – JAT prikovan za zemlju. To je bio njihov rezultat rada njihove politike. Oni su uspeli šestu najstariju kompaniju u Evropi, koja je postojala od 1927. godine, da prikuju za zemlju, da njihovu flotu smanje, kao što je uvaženi kolega Kebara rekao, na šest aviona koji su mogli da lete, od ogromne flote koja je postojala, da rasprodaju avione. Ali, nije im to bilo dovoljno. Oni su 2005. godine rasparčali to preduzeće na još manja preduzeća i time onemogućili da „JAT Ervajz“ koji je tada poslovao i radio uopšte može da radi, zato što su postojali sporovi između samih firmi oko finansiranja i održavanja samih aviona. Dolaskom na vlast SNS taj problem se rešava. Danas imamo „Er Srbiju“ kao jednu uspešnu kompaniju, koja ima zaista veliku flotu, o kojoj je kolega Kebara i govorio, koja ima sada 40 destinacija na kojima putuju njihovi avioni i za vreme svog poslovanja oni su uspeli da udvostruče broj putnika koje su prevezli. Takođe, značaj poslovanja same ove kompanije videli smo i u periodu ove pandemije, kada su njihovi avioni, njihovi piloti bili ti koji su odlazili po jako važnu pomoć, setimo se, u Kinu i u druge prijateljske zemlje koje su nam slale pomoć kako bismo se uspešno borili protiv korona virusa, ali su takođe bili i na usluzi našim građanima koji su se nalazili u Parizu, Pragu, Bratislavi i na drugim destinacijama da idu po njih kako bi ih vratili kući i da mogu to vreme da provedu kod kuće, gde imaju mnogo bolje uslove za život i da se bore protiv korona virusa. Kada je u pitanju aerodrom „Nikola Tesla“, ono što ja želim da kažem je da se u periodu od 2013. do 2019. godine broj putnika povećao za 74%, a transport robe za 140%. Inače, aerodrom je danas pod koncesijom, kao što je uvaženi ministar rekao. To je bila jedna jako mudra i odlično tempirana odluka koja je donesena, zato što ćemo, zahvaljujući ovoj koncesiji, imati dovoljno sredstava koja ćemo moći da uložimo u dalji razvoj avio-saobraćaja, u razvoj infrastrukture, u razvoj železnice, otvaranje novih radnih mesta, a sa druge strane koncesionar je taj koji će omogućiti da se aerodrom „Nikola Tesla“ i dalje razvija, da primeni svoju uspešnu poslovnu koncepciju koju koristi na svojim drugim aerodromima, i na aerodrom „Nikola Tesla“ koji će postati važni regionalni centar kada je u pitanju avio-saobraćaj. Inače, govorimo i o aerodromu „Konstantin Veliki“ u Nišu. Kao što sam rekao, taj aerodrom je u vreme žutih tajkuna bio samo jedna lokacija koju smo mogli da nađemo na geografskim mapama i ništa više. Ona danas postaje jedan novi regionalni aerodrom koji se razvija, u kome su uložena ogromna sredstva i danas se inače javno preduzeće „Aerodromi Srbije“ nalazi sa sedištem u gradu Nišu, koje ima strateški cilj da dalje razvija sam naš avio-saobraćaj, aerodrome po Srbiji i ono što mi je drago, da je gospodin ministar najavio da će tu biti novih ulaganja, novih investicija, obnavljanje same zgrade aerodroma „Konstantin Veliki“ koji će zapravo služiti svima nama na ponos i koji će biti jedan važan segment u daljem razvoju ekonomije tog dela Srbije koji se nalazi oko Niša, odnosno južne, istočne i centralne Srbije. Takođe mi je drago da je spomenut aerodrom „Rosulje“. Inače, svi znate da ja dolazim iz Kruševca i aerodrom „Rosulje“ je jedan jako važan projekat i za razvoj same privrede grada Kruševca. Inače, napomenuću, zbog javnosti, da je javno preduzeće aerodrom „Rosulje“ formirano 1995. godine i da, nažalost, i za vreme žutih tajkuna je samo služio za uhljebljavanje njihovih partijskih kadrova i ništa više. Znači, to preduzeće je imalo tri radna mesta. Nisu se trudili da ono što je cilj tog preduzeća, to izmeštanje sportskog aerodroma koji se nalazio u Kruševcu, na lokaciji Rosulje koje se nalazi u selu Parunovac, nisu uspeli da sprovedu kako treba. Uslovi su se stvorili tek 2016. godine, odnosno nakon dolaska gospodina Bratislava Gašića kao gradonačelnika Kruševca, koji je tu ideju ponovo pokrenuo, gde je završen postupak eksproprijacije zemljišta na lokaciji gde je predviđen sam aerodrom i 2017. godine kreću intenzivne investicije i ulaganja u opremanje same površine, tako da novine više nisu mogle da pišu da je, eto, aerodrom „Rosulje“ postao neki pašnjak ili neka livada na kojoj treba da se nađe neki aerodrom. Ne. Tu imamo sada izgrađen hangar, imamo urađenu infrastrukturu, imamo uređene protivpožarne sisteme. Ono što je jako bitno, gospodin ministar, prilikom posete Kruševcu, sa gradonačelnikom je dogovorio nove investicije, 300 miliona dinara, koji će se uložiti u izgradnju poletno sletne piste, čime ne samo da će aerodrom biti sportskog karaktera, već je i sam cilj tog aerodroma da pomogne daljem razvoju privrede u Kruševcu, odnosno kao jedan novi vid i transporta robe koja se proizvodi u Kruševcu. Napomenuću da zahvaljujući Aleksandru Vučiću, zahvaljujući SNS, Kruševac je vratio taj svoj status industrijskog grada i danas tu imate „Henkel“, koji posluje i proširuje kapacitete, „Kuper tajres“ odnosno „Gudjir“ koji je sada preuzeo tu kompaniju, imate „Valvolajn“ koji posluje, imate ponovo obnovljenu proizvodnju u „14. oktobru“, hemijsku industriju „Župa“ i veliki broj sitnih preduzetnika koji se razvijaju zato što su stimulisani politikom koju Aleksandar Vučić vodi za razvoj preduzetništva i za razvoj biznisa. Realizacija ovog projekta je jako važna i za građane Kruševca, ali i za sam region i za dalji razvoj same industrije. Siguran sam da ćemo na tom putu uspeti i da ćemo ovaj projekat koji je, kao što sam rekao, pokrenut još 1995. godine, uspešno realizovati kao jedan primer dobre prakse i realizacije same politike koju sprovodimo. Pored toga, kolege su govorile i o aerodromu „Moravi“, koji je jako važan. Siguran sam da se tu neće stati. Apsolutno, u narednom periodu, sa strategijom razvoja privrede, umerenog regionalnog razvoja Republike, naći će se i nove lokacije gde postoji ekonomska isplativost za izgradnju ovakve infrastrukture koja će pomoći i razvoju turističkih potencijala, ali i razvoj same privrede. Inače, sam Sporazum koji se nalazi ovde pred nama je jako bitan upravo u tom segmentu gde ćemo učiniti naš avio-saobraćaj znatno konkurentnijim u samom regionu. Zapravo, kao što je i rečeno, kad govorimo o usklađenosti sa evropskim propisima, avio-saobraćaj, odnosno taj segment, je jedan koji je najviše usklađen sa evropskim propisima, evropskim standardima i usvajanje ovog sporazuma, odnosno Predloga zakona koji je pred nama, pomoći će da idemo ukorak sa tim principom, da i taj segment i dalje pokrivamo i da sebi obezbedimo jednu dobru startnu poziciju i tržišnu borbu za razvoj ne samo „Er Srbije“ već i drugih kompanija koje u Srbiji posluju a koje su privatnog karaktera, ali i potpunu upotrebljenost naših kapaciteta, naših aerodroma i dalji razvoj naše ekonomije. U danu za glasanje svakako ćemo, zajedno sa kolegama iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić - Za našu decu“, ali siguran sam da će i ostale uvažene kolege narodni poslanici, podržati ovaj sporazum, jer je ovo važan segment za dalju borbu i za dalji razvoj naše ekonomije, naše države i prosto za dalju uspešnu borbu za budućnost naše dece. Hvala vam.
Zahvaljujem. Preostalo vreme za poslaničku grupu je 36 minuta. Reč ima prof. dr Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, dr Orliću, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, pošto su moje kolege dosta toga rekle već o ovom sporazumu, dozvolite samo dve rečenice o njemu da kažem, a to je da ću podržati ovaj sporazum. Zašto? Zato što predstavlja jedan ambiciozni projekat, jer je zamišljen tako da njegovom primenom region zapadnog Balkana postane deo zajedničkog vazduhoplovnog tržišta EU pre formalnog pristupanja u EU. To je jedan od osnovnih razloga pored mnogih, zbog čega ću podržati ovaj deo. Poštovani potpredsedniče, dr Orliću, dame i gospodo narodni poslanici, ja danas, zbog današnjeg i sutrašnjeg datuma, neću namerno govoriti o našim političkim protivnicima, a imao bi mnogo toga šta da kažem o njima. Na početku, dozvolite da se zahvalim Institutu za srpsku kulturu u Leposaviću, odnosno što je smogao snage da na današnji dan upravo izda zbornik pod nazivom - "NATO agresija na Saveznu Republiku Jugoslaviju (Republiku Srbiju), da se večno pamti", u kojem su pisali svetski stručnjaci od Meksika, Rusije, Grčke, Slovenije i da dalje ne nabrajam. Hvala Ministarstvu prosvete i bivšem ministru Šarčeviću na pomoći koju je pružio Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo odbrane ministru Vulinu i dr Nebojši Stefanoviću. Danas, poštovani građani Srbije se navršava 22 godine od zločinačke agresije NATO na našu otadžbinu. U 50 godina postojanja NATO saveza, agresija na SRJ je prvi agresivni rat koji je NATO savez vodio. Agresija je izvršena po odluci NATO-a odnosno SAD bez mandata SB UN, jer to je veoma važno naglasiti. Agresijom su prekršene sve norme međunarodnog prava i sistem međunarodnih odnosa uspostavljen Poveljom UN. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, moram da naglasim, neke zemlje su učestvovale protivno Ustavu i zakonima svojih zemalja da ih ne nabrajam zbog vremena. Za 78 dana, dakle od 24. marta do 9. maja 1999. godine na našu zemlju učestvovala je borbena avijacija NATO i što je vrlo važno, čak i pomoćna avijacija NATO izvršila je agresiju na našu zemlju. Borbena avijacija NATO izvršila je 18.168 naleta u kojima je izvršeno 2.300 napada i oko 8.200 vatrenih dejstava. Što se tiče pomoćne avijacije NATO-a, ona je izvršila 7.927 letova. Poštovani narodni poslanici, NATO je lansirao 415.000 projektila, sa oko 22.000 tona najubojitijeg tereta. Lansirano je oko 350.000 kasetnih bombi. Agresija je izvršena od oko 1.040 aviona i oko 1.000 krstarećih raketa. NATO bombe i rakete ubile su 88 dece, od toga 22 deteta albanske nacionalnosti do 14 godina. Prva nevina i bespomoćna žrtva bio je sedamnaestogodišnji Senad Dacić iz sela Bresnik kod Požege. On je 25. marta 1999. godine naišao na kasetnu bombu. Najmlađa žrtva su bile bezimena beba albanske nacionalnosti spaljena u naručju majke u Koriši i jedanaestomesečna devojčica srpske nacionalnosti Bojana Tošović. Ubijena je 11. aprila u selu Merdare kod Kuršumlije u naručju oca Božina na stepeništu porodične kuće. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, dana 17. aprila 1999. godine u 21.30 u Batajnici za vreme dejstava avijacije NATO od eksplodiranog projektila poginula je trogodišnja Milica Rakić na noši. Njena smrt postala je simbol stradanja, patnje dece Jugoslavije u brutalnoj agresiji NATO-pakta. Naše snage oborile su za 78 dana agresije dva aviona, F-117A i avion F-16C, devet bez pilotnih letelica, 45 krstarećih raketa i četiri velika projektila. Pored ovog, snage PVO prema oceni uslova i elemenata gađanja pogodile su i verovatno oštetile i još 36 aviona. General Klark u svojoj knjizi koja se zove „Moderno ratovanje“ priznao je da se još jedan avion Harijer srušio u Jadransko more južno od Ulcinja. Zvanični podaci vojske Jugoslavije, Novi glasnik br.5 od 2000. godine su da je protivvazdušna odbrana vojske Jugoslavije oborila 61 borbeni avion, sedam helikoptera, 30 bezpilotnih letelica i 338 krstarećih raketa. Poštovani građani, uvaženi narodni poslanici, šta kažu SAD? Institut za odbranu i spoljnu politiku SAD je još 9. maja 1999. godine saopštio da je NATO u sudaru sa vojskom Jugoslavije, citiram – već izgubio 36 aviona, osam helikoptera i šest bezpilotnih letelica, završen citat. Zbog vremena samo da kažem ko je osudio NATO agresiju na našu zemlju. Generalni sekretar UN Kofi Anan je tek kada je NATO projektilom 17. aprila 1999. godine usmrtio trogodišnju Milicu Rakić, smogao snage da kaže da su u Jugoslaviji, citiram - pogaženi pravo i pravda, završen citat. Predsednik Kine Đang Ceming je od SAD zatražio citiram - da odmah zaustavi agresiju na Jugoslaviju, završen citat. To su dame i gospodo zatražili i predsednik Belorusije Aleksandar Lukašenko, predsednik Ukrajine Leonid Kučma, predsednik Rusije Boris Jeljcin, Vlada Indije i mnoge druge slobodoljubive zemlje sveta. Srbija i narod Srbije će im to večno pamtiti. Potpredsednik Parlamentarne skupštine OEPS Bili Vimer je rekao, citiram - ovo je crni dan za svet, dan kada su Povelja UN i međunarodno pravo brutalno pogaženi, završen citat. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, Republika Srbija je 1999. godina vodila odbrambeni rat. Bila je to odbrana zemlje od agresije spoljne NATO-a i oružane pobune unutar zemlje koje su predvodili teroristi OVK-a na teritoriji naše južne srpske pokrajine. I kao što u ovom zborniku kaže - da se večno pamti. Na kraju, naš predsednik Vučić, vrhovni komadant i vrhovni komadant je tvorac politike vojne neutralnosti i odbrambene sposobnosti Srbije, vodi politiku mira u regionu i svetu, politiku zdravlja u ovim pandemijskim uslovima naših građana i politiku ubrzane modernizacije Srbije. Živela Srbija, živeo naš predsednik.
Zahvaljujem gospodine Atlagiću. Preostalo vreme poslaničke grupe je 26 minuta. Reč ima prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala potpredsedniče Orliću. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sigurno je da je NATO agresija koja se dogodila i koja je sprovedena protiv tadašnje SRJ pre 22 godine jedna od možda i najvećih sramota modernog zapadnog sveta koja im se dogodila u proteklih nekoliko vekova. Sedamdeset devet dana besomučnog i brutalnog bombardovanja, više hiljada izgubljenih života, ekološka i ekonomska katastrofa za našu zemlju, naravno da nam ne dozvoljavaju da ove događaje iz bliske prošlosti zaboravimo i naravno da dobro razmislimo o tome kada ćemo uspeti da oprostimo i koliki će period proći do toga da oni koji su to uradili, sa kojima danas moramo da sarađujemo kada ćemo moći da normalizujemo i uspostavimo potpuno normalne odnose i odnose koji su u punom kapacitetu. Ono što je još važnije napomenuti je da, sem toga što je naša zemlja bombardovana gotovo ekonomski uništena i devastirana, to je da smo mi i dan-danas posle 22 godine optuženi za genocid, da smo izloženi jednoj ogromnoj, snažnoj ofanzivi kosovskih Albanaca i njihovih mentora širom sveta i da, naravno, na sve te optužbe moramo da odgovorimo, iako smo optuživani za genocid, kako oni to govore i promovišu u stranim centrima moći, i silovanja preko 20 hiljada žena i raznorazna nepočinstva koja su, naravno, plod njihove ogromne i snažne propagande protiv naše zemlje, ono što treba da uradimo je da sagledamo našu poziciju i da je na dnevnom nivou jačamo. To je ono što je uradio predsednik Vučić, s obzirom da je 2014. godine nasledio državu koja po tom pitanju, po pitanju geopolitike, po pitanju ekonomskog osnaživanja, po pitanju jačanja naše pozicije na globalnom nivou, nije uradila gotovo ništa i nije uradila gotovo ništa zato što smo imali neodgovorne političare, ljude koji nisu znali šta je država, ljude koji nisu bili definitivno patriote i koji su se mnogo više o tome šta će biti sa našom južnom pokrajinom Kosovom i Metohijom, šta će biti sa našim građanima, bavili time kako da napune svoje džepove i kako da sklone pare koji su oteli od domaćih kompanija i od građana Republike Srbije. Ono što je predsednik Vučić uradio i ono što je najznačajnije danas da se kaže to je da je on od Srbije stvorio jednog relevantnog partnera za ceo svet, jednu pouzdanu zemlju, ali zemlju koja se svakodnevno vojno, ekonomski, socijalno i na svaki drugi način osnažuje, zemlju koja ima svoj integritet, koja ima svoje crvene linije. On je to pokazao i u Vašingtonu prilikom vašingtonskih pregovora i pokazao da je Srbija zemlja koja ima dostojanstvo, koja ima svoj ponos i koja više ne daje za pravo, dakle apriori, zapadnim centrima moći da ovde mogu da rade šta god hoće. Srbija nije njihov dominion od 2014. godine, Srbija je samo zemlja koja želi da sarađuje, koja želi da se modernizuje, koja želi da pripada toj porodici zapadnih i razvijenih evropskih zemalja, ali koja to želi da radi na ravnopravnim i partnerskim osnovama. Nama u to vreme 1999. godine, nažalost, nije išla ni svetska geopolitika. Moram da napomenem da je u ovaj sukob uvučena i Kina. I Kina neće zaboraviti bombardovanje njihove ambasade za vreme bombardovanja SR Jugoslavije. Čini se da je zapadni svet i međunarodna zajednica tada htela da opere svoju nesposobnost, s obzirom da je izgubila dizgine i u sukobu u Africi, gde je u samo nekoliko meseci život izgubilo 800 hiljada ljudi u konfliktu Ruandi i u nekim drugim konfliktima. Srbija je kao zemlja koja se pokazala kao možda jedina slobodarska u to vreme i u tom periodu u celoj Evropi, koja je želela da očuva svoj integritet, svoje mišljenje i svoje pozicije, očigledno platila za njihovu nesposobnost, za njihove greške i očigledno je, ja to moram teška srca da priznam, da smo platili zato što smo mala hrišćanska pravoslavna zemlja u srcu Evrope. I ja mislim da će u svetskoj istoriji ostati to zapisano da pred četvrtu industrijsku revoluciju, u srcu Evrope, zemlja koja je uvek bila slobodarska zemlja, koja je uvek bila na pravoj strani istorije, koja se borila sa saveznicima, branila svetski poredak, branila ekonomske slobode, branila ljudska prava, branila političke slobode, bila uvek prva na braniku odbrane tih prava, uz ogromne žrtve, uz ogromne žrtve platila je za sve ono što je zapad imao kao greške u tim 90-im godinama. Mogli smo da vidimo kako su se te njihove avanture završavale na Bliskom istoku i na drugim delovima sveta, gde nijedna takva intervencija nije urodila plodom. Nažalost, moram da kažem i to da naša zemlja u to vreme nije imala prijatelje. Zahvaljujemo se svima na saopštenjima, na pisanoj, usmenoj podršci, ali je razlika između Srbije tada i Srbije 2021. godine što je Vučić od Srbije napravio zemlju koja ima pouzdane partnere i prijatelje, koji ulažu ovde svoj kapital, koji su spremni da sarađuju sa nama u oblasti odbrane, da nam prodaju dobro i najkvalitetnije moguće oružje, jer jednostavno koliko ste danas vojno snažni, koliko je danas vaša ekonomija snažna, koliko uspevate da obezbedite radnih mesta, tolika će biti i vaša moć odvraćanja i vaš integritet i pozicija ne samo na regionalnom nivou, nego na svim mogućim nivoima, i u Evropi i na globalnom nivou. Na kraju, da kažem da je Vučić uveo u našu politiku posle toliko godina nešto što je od strateškog značaja, a to je kultura sećanja. Nas danas nije sramota da govorimo o tome da jeste strateški interes Srbije da sačuvamo naš narod u Bosni i Hercegovini i Republici Srpskoj, da sarađujemo sa njihovim institucijama, da branimo i štitimo interese našeg naroda gde god on živeo. Koliko god neko govorio o tome da mi govorimo danas o nekom srpskom svetu, o nekoj novoj Vučićevoj doktrini, o srpskom svetu, mene nije sramota da kažem, iako ta doktrina ne postoji, postoji samo zaštita državnih i nacionalnih interesa, zaštita srpskog naroda, ona nikoga ne ugrožava, ona samo pokazuje da Srbija konačno ima dostojanstvo i da pokazuje i iskazuje pravo koje imaju i drugi narodi i druge države širom sveta. Mislim da je to Aleksandar Vučić definitivno postigao. Da završim, na kraju, uvaženi ministre, što se tiče avio-saobraćaja, što se tiče sve ove infrastrukture, sve ono što radite u proteklih nekoliko meseci je jednostavno nešto što prati politiku, ciljeve i strategiju predsednika Aleksandra Vučića u unapređenju te tzv. tvrde infrastrukture. Vi kao neko ko dolazi iz turističkog biznisa, ko je jedan od možda i najliberalnijih ekonomista i ekonomskih pogleda u ovoj zemlji, koji podrazumeva i promoviše jačanje tržišta, jačanje liberalnih vrednosti u tom ekonomskom domenu, mislim da može mnogo toga da uradi u tome da kada se završi ova kriza izazvana koronom unapredimo tu infrastrukturu i da još više putem poslova kao što je urađeno sa „Etihadom“, sa Aerodromom „Nikola Tesla“, takvom vrstom partnerstava koja su proizvod geopolitičkih prijateljstava koje je Aleksandar Vučić napravio da idemo napred sa razvojem turizma, većim prihodima, jačanjem infrastrukture i jačanjem Srbije u svakom domenu, pa i ovom naravno vojnom i odbrambenom o kojem su danas sve kolege govorile, što je valjda i na neki način izraz dobrog i lepog vaspitanja. Nije jednostavno, logično je da svako od nas danas malo posveti vremena i govori o onome što nam se desilo pre 22 godine i što nikada SNS i predsednik Aleksandar Vučić neće dozvoliti, zahvaljujući svojoj politici ljubavi prema svojoj zemlji, patriotizmu koje se izražava na pravi način. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, ja ću za razliku od prethodnih mojih kolega poslanika koji su govorili pre mene početi sa onim o čemu smo ovde danas diskutovali i vi kao ministar ste imali odlično izlaganje, a tiče se onoga što je danas na dnevnom redu. Pre svega, gospodine ministre, želim da vam kao narodni poslanik pružim podršku jer je iza vas težak period gde ste samo sprovodili politiku SNS, borili se za svaki kilometar auto-puta, sledili ste odgovornu politiku predsednika Aleksandra Vučića, a jedino što su našli da vam zamere jeste nešto što je izvučeno iz konteksta na jednom obilasku radova na putevima i to je bio pokušaj da se baci senka na sve ono što ste do sada uradili. Kao što ste vi pružili podršku mladim poslanicima i kao što ste se obratili nekima pojedinačno i lično, tako želim da znate da ćete i u nama poslanicima uvek imati podršku za one stvari koje su od opšteg značaja i interesa za građane Republike Srbije. Kada pričamo o avio prevozu, kada pričamo generalno o napretku naše zemlje i u ovom segmentu, ne možemo da se ne osvrnemo na neke konkretne podatke. Dakle, evo, samo ću uzeti iz tri primera gde se jasno vidi gde je Srbija bila negde do 2012. godine, a gde je danas. Do 2012. godine mi smo imali dva međunarodna aerodroma danas ih imamo tri. Beogradski aerodrom ili aerodrom „Nikola Tesla“ tih godina je imao tri miliona putnika, podatak je iz 2011. godine. Ako uzmemo 2019. godinu kao poslednju relevantnu godinu pre ove korona krize taj podatak i ta brojka prelazi čak šest miliona ljudi, što znači da smo uspeli da dupliramo broj putnika na našem aerodromu u Beogradu. Ako uzmete u obzir, aerodrom u Nišu je 2014. godine, nisam mogao da poverujem da je taj podatak takav, ali sa više strana sam uporedio, samo 1.300 putnika je koristilo usluge tog aerodroma dok već 2019. godine ta brojka je čak preko 420.000. Ako samo uzmete ovaj primer vidite koliko napredujemo i kao zemlja i kao svest u ljudima koliko možemo da verujemo svakom našem kapacitetu koji posedujemo, a i koliko razvijamo svoje sopstvene kapacitete. Ovde ste pričali o drugim aerodromima, pričali ste o mnogim stvarima koje su, složićete se sa mnom do pre sedam ili osam godina bili apstraktni. Dakle, mi danas pričamo i o novim međunarodnim aerodromima koje ćemo otvarati. Pričamo o ulaganjima koja su nekada bila na poslednjem mestu onih koji su do juče vodili državu, a i to poslednje mesto nikada ne bi došlo na red, jer je njima na prvom mestu bio lični interes. Ono što je negde bilo na vrhu liste njihovih prioriteta ni to nisu ispoštovali, jer su se bavili ličnom promocijom, ali iznad svega ličnim bogaćenjem. Vaše prisustvo, poštovani ministre ne mogu da propustim, a da ne spomenem i ono što ulažemo i u puteve, u auto-puteve, što ulažemo u putnu infrastrukturu. Znate kako, vi ste malopre napomenuli gde se sve rade putevi i šta je sve u izgradnji. Mislim da je najbolji podatak da mi danas nemamo jedan slobodan kamion koji nije negde na nekom putu i ne služi izgradnji nekog puta i to samo govori koliko se naša zemlja danas razvija. Želim, poštovani ministre, da vi što češće dolazite u Skupštinu, da imate što češće ovakve i predloge i zakone i odluke i kako god se to u narednom periodu bude definisalo, jer je za građane jedino bitno da se naša zemlja razvija, da se naša zemlja gradi. To ćemo uspeti jedino odgovornom politikom kada vodite računa o svakom dinaru koji imate na raspolaganju. Znate, opravdano građani nekad sumnjaju da li će se završiti neki put, da li će do njih doći asfalt, da li će auto-put baš biti izgrađen u tom roku koji je predviđen, jer morate da znate i da to sagledate iz ugla građana koji su glasali za nas. Do 2012, 2013. godine mogu su ih lagali. Svašta su im obećavali. Znate, imali ste situaciju po gradskim opštinama ovde u Beogradu, da ne ulazim sad kako se to dešava negde po unutrašnjosti gde gradonačelnik dođe, gradonačelnik bivši Dragan Đilas, dođe dve nedelje pred izbore, izvuče mašine „Beograd puta“, obeća da će biti urađeno 100 ili 200 metara asfalta, a onda kako prođu izbori on im uradi 50 metara i vrati te mašine. Zašto? Da bi mu poslužile za neke republičke ili predsedničke izbore. I, sa pravom građani nekad su bili skeptični da li će se sve to na taj način i odvijati i dešavati. Od dolaska SNS na vlast predsednik Aleksandar Vučić je zacrtao jasno koji su to ciljevi, a oni se svi svode na bolju budućnost i bolji život svih građana Republike Srbije gde god da oni žive i drago mi što smo u prilici da vidimo da i vi pratite taj tempo iako, kao što sami kažete, dolazite iz privrede. Dakle, i privreda i ovo mesto koje sada obavljate, tj. mesto na kome se danas nalazite, funkcija koju obavljate, jako slično funkcionišu. Ako radite, ako se borite i ako sve posmatrate domaćinski imaćete rezultate. Ako to ne činite nećete stvarati rezultate i vrlo brzo će građani proceniti da li ste sposobni da obavljate tu funkciju ili niste. Polako ću završavati. Moje kolege su danas mahom svoje obraćanje počinjale sa onim što je negde danas svima najjači utisak, a to je 22 godine od početka NATO agresije. Ja ću se osvrnuti na to, ali samo iz jednog drugog ugla, niko od mojih prethodnih kolega poslanika se nije osvrnuo na to. Raznorazni predstavnici bivšeg režima DS, da li je to Vuk Jeremić, da li je to Dragan Đilas, Boris Tadić, na dnevnom nivou se osvrću na bilo koju temu i znaju da kritikuju bukvalno svakog ko danas predstavlja vlast i znaju da kritikuju i onog ko nema veze sa SNS i ne čini vlast, ali jednostavno podržava politiku koju sprovodi Vlada. Ali, ono što je meni danas zapralo i oči i uši jeste činjenica da se ama baš niko od njih danas nije prisetio ovog datuma, da baš niko od njih se nije osvrnuo na taj 24. mart 1999. godine. Ja sam na današnji dan, pre 22 godine, imao svega 10 godina i sećam se kako je sve počelo i čitanjem obaveštenja na vestima da smo ušli u ratno stanje i sećam se da je odmah u 20 i 10 krenuo film „Boj na Kosovu“ i pamtim svaki taj dan i svake godine nakon tog 24. marta 1999. godine ja imam pomešano osećanje. Jako boli i iritira svakog građanina Srbije kada oni ljudi koji danas Aleksandra Vučića i SNS optužuju za nedostatak patriotizma. Baš na današnji dan se ne sete da posvete jedan Tvit ili jedan tekst na društvenim mrežama koje su im prepune koje kakvih napada, izmišljotina na SNS i predsednika Aleksandra Vučića. Patriotizam nisu samo reči, patriotizam su dela. Patriotizam su i borbe za nove škole, za svako novo radno mesto, za bolnice, za domove zdravlja, ali i za svaki kilometar i puta i kanalizacione infrastrukture i vodovoda i svega onog što našim građanima čini bolji život. Bombardovanje je i NATO agresija nad našom zemljom je nešto što svi dobro pamtimo ali moramo svi zajedno da se okrenemo i budućnosti, jer je to u interesu naše zemlje. Za sam kraj, oprostićemo ako budemo mogli, a zaboravićemo samo ako ne budemo postojali. Vama ministra želim još mnogo uspeha u narednom periodu, nadam se još mnogo dobrim ovakvim predlozima i zakonima, jer veće časti i veće obaveze od rada za budućnost generacija koja dolaze, naše dece i budućnost Srbije nema veće časti i nema većeg zadatka. Hvala vam i živela Srbija.
Zahvaljujem. Narodna poslanica, Sadra Božić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Dačiću. Uvaženi ministre sa saradnicima, uvaženi narodni poslanici, moram da krenem od onoga što je moj poštovani kolega Mirković ispravno primetio, a to je da se danas niko iz redova bivše vlasti nije osvrnuo na današnji datum, jako bolan za naš narod, jako bolan za našu istoriju koja je i te kako bliska i te rane su još uvek žive i otvorene i te kako krvare. To govori o njima, a mi smo danas rekli o sebi upravo svako je sa ovog mesta, iz poslaničke klupe danas govorio o 24. martu 1999. godine, zato što je to naša obaveza prema pokoljenju. To je obaveza prema našoj deci, prema njihovoj budućnosti. To je obaveza koju imamo prema samima sebi. Moram isto tako u svom današnjem izlaganju, ne mogu da se ne osvrnem i ne prisetim svih tih sirena koje su nas podsećale i uzbunjivale da nismo u redovnoj situaciji, koje su podsećale da moramo potražiti zaklon i koje su podsećale na to da je naša zemlja u opasnosti. Danas je dosta bilo reči o tome na koji način smo bili bombardovani, kako je taj „Milosrdni anđeo“ izgledao, ali ja se moram, oprostićete mi osvrnuti na moje Pančevo. Pančevo je bilo posebna meta NATO avijacije, znajući da su tamo postavljeni i vojni objekti ali i te kako kalkulišući da se tamo nalazi ozbiljna hemijska i naftna industrija. Tokom 78 dana bombardovanja, Pančevo je gađano 24 puta sa oko 60 projektila. Svakodnevno smo bili meta NATO napada posebno, rekla sam, zbog fabrike aviona „Utva“, vojne baze u okolini Kačareva, kasarne „Pet hiljada“ koje su bombardovane gotovo svakodnevno. U ranu zoru 4. aprila bombe su pale i to je ono što je u odnosu na sve ostale mete u Srbiji bilo specifično na pogon „Energana“ u Rafineriji nafte Pančevo. Tom prilikom poginuli su i radnici ove fabrike: Dejan Bojković, Dušan Bogosavljev i Mirko Dmitrović. Sedam dana kasnije gađana su i skladišta postrojenja Rafinerije nafte Pančevo. U jutarnjim satima 1. juna, u blizini Starčeva koje se nalazi odmah pored naftne industrije, poginuli su pripadnici oružanih snaga: general pukovnik Vojske Jugoslavije, pilot Ljubiša Veličković, pukovnik Božidar Pejčić i major Svetomir Trifunović. Takođe, nažalost, u sećanju će ostati i noć između 15. i 16. aprila, kada su pogođene „Petrohemija“ i „Azotara“. U „Azotari" je pogođen rezervoar amonijaka, a vinilhlorid monomera u „Petrohemiji“. To je ono što su mogli i ostali građani Republike Srbije iz okolnih mesta iz Beograda, pa čak sam danas dobila jednu informaciju i poruku, iz Požarevca se video plamen koji je goreo nad Pančevom. Pančevo je bilo pod gustim crnim dimom, vrlo specifičnim. Deset hiljada puta su više izmere sve materije koje nisu dozvoljene u vazduhu. Svi znamo da je taj oblak dima jedno 10 godina kasnije odneo prilično veliki broj života Pančevaca koji su preminuli, nažalost od karcinoma. U bombardovanju SRJ koja je bez prekida trajala 78 dana teško su oštećenie infrastrukture, mostovi, putevi, fabrike. Znamo svi za humanitarnu katastrofu koja se desila na Kosovu i Metohiji, koja je bila, praktično, izgovor za neuspeh pregovora o budućem statusu pokrajine, koji su vođeni u Rambujeu i u Parizu i koji je poslužio kao izgovor da građani Republike Srbije, da Srbija postane meta. Ovaj zločin je prošao bez kazne, ali, kao što ste maločas rekli, goloruki smo bili složni u toj borbi i osećaju dužnosti da srcem branimo našu Srbiju. Tako je branimo i danas. Nismo više goloruki. I te kako smo vojno-tehnički osposobljeni ne da napadamo, ali i te kako da vodimo računa o tome da naši interesi ne budu ugroženi i i te kako smo postali respektabilna sila u regionu koja ume i može da odgovori na sve rizike i pretnje koje dolaze. Nadam se da ovu priliku koju smo imali pre 22 godine naša deca nikada više neće imati, a to je da čujemo sirene koje nas opominju da moramo sići u podrume, skloništa, da moramo skloniti našu decu, da moramo zaštiti naše domove. Upravo politika SNS, politika predsednika Aleksandra Vučića govori u prilog tome da se ta vremena nikada više neće desiti. Upravo politika mira, razgovora, politika koja nas povezuje sa Istokom, Zapadom ali i Severom govori u prilog tome da je Srbija bezbedna zemlja, da je Srbija zemlja u koju, a vi ste ministre sasvim sigurno svedok koji svakodnevno obilazi našu zemlju u kojoj se gradi, u koju se ulaže, u kojoj se napredak nastavlja. Međutim, vraćajući se na dnevni red i pripremajući se danas za dnevni red današnje sednice, shvatajući da su standardi upravo kada je u pitanju spremnost Republike Srbije da i dalje primenjuje najviše evropske standarde u oblasti civilnog vazduhoplovstva bitan, time što ćemo se pripremiti za sve ono što u okviru ove teme Evropa propisuje, ali i svet, ne samo u tom kontekstu razmišljajući i razmatrajući ekonomske standarde, već i standarde koje avijacija zahteva i u bezbednosti koja je ipak u ovom segmentu najvažnija. Ja sam, prosto, razmišljajući o ovoj temi i razrađujući je, ipak nisam uspela, a da se ne prisetim nekog prethodnog vremena u kojem na one koji su vodili ovu zemlju nakon tog bombardovanja, koji su dobili poverenje građana i koji su ga prokockali na najmonstruozniji i najstrašniji način, da sasvim sam sigurna izmerimo štetu onoga što je NATO avijacija ostavila za sobom i onoga što su Dragan Đilas, Boris Tadić ostavili za sobom, prilično bi se vodila bitka oko toga koliko su nas ojadili i jedni i drugi. Upravo, s obzirom da ih ništa nije sprečavalo da ruku zavuku u bilo čiji džep, uvek im je nekako JAT bila okolnost u koju su često i prečesto zalazili i pokušavali da izvuku ono sve što nisu mogli na drugim stranama, pa, tako sam došla do ugovora iz septembra 2007, tačnije zaključenog 26. septembra 2007. godine, podsetiću vas da je u tom periodu premijer Republike Srbije bio Koštunica, predsednik Boris Tadić, a Dragan Đilas, koji je neizbežan u svim kombinacijama, pa tako sasvim sigurno i u ovoj, pretpostavićemo, ministar zadužen za Nacionalni investicioni plan. Pretpostavljam da je tada trebalo razmišljati o tome da pista za Mauricijus mora biti napravljena, jer neće se sigurno novostečeni i novonapravljeni tajkun padobranom spuštati na Mauricijus, pretpostavljam da je bilo neophodno razmišljati unapred, pa se iz tog razloga ovaj ugovor koji se zaključuje sa nekakvom konsultantskom kućom, koja je, praktično, trebalo da napravi, odnosno izradi implementaciju strategije privatizacije za javno preduzeće "Jat Aiarways", dobili smo jednu vežbaonicu u kojoj je trebalo naučiti i izvežbati kako doći do prvog miliona, a ovde se konkretno radi i više od toga, radi se o ugovoru koji je vredan 1.200.000 evra, za konsultantske usluge koje će "Jat Aiarways" pripremiti za privatizaciju. Nijedan jedini papri iz ovog ugovora koji bi na bilo koji način doprineo tome, a druga je sasvim priča privatizacija JAT doprineo tome da se tema ugovora sagleda, izgradi, da dođe do nekog rezultata između Vlade Republike Srbije i konsultantske kuće ne postoji. Dakle, ovaj ugovor je, kao i mnogi drugi, možda, vi ministre, imate bliže informacije o ovoj temi, poslužio je samo da se 1.200.000 evra ispumpaju iz budžeta Republike Srbije, kako bi se tamo nahranio neki račun na Mauricijusu, Hong Kongu, Švajcarskoj, Delaveru i ko zna koliko će još, između onih 57, koliko se pretpostavlja da ih ima u preko 17 zemalja, doći do saznanja da je jedan od ovih koji je u tom trenutku harao Srbijom imao priliku da skloni državni novac otet od građana Republike Srbije. Dakle, ovo je osnovna naslovna strana ugovora koji držim u ruci, a reći ću vam detalje. Zaposleni na ovom ugovoru na konsultantskim uslugama koji su prošli ovaj tender koji je fiktivno bio napravljen sa nula poena koji su kvalifikovani ovaj ugovor između više ponuđača, imali su, sasvim provereno, jer u ugovoru to i stoji, dnevnicu, dakle, primanja na nivou dana, u proseku 2.500 evra. Dakle, za vazduh, maglu za koju su angažovali, primili su ogroman novac za koji mi ne znamo gde je završio, kakva je uloga ovog konsultantskog ugovora bila, ali to je, naravno, samo jedna kap u moru oko Mauricijusa, okeanu, u kome su upravo Dragan Đilas, Boris Tadić, a kasnije se priključio i Vuk Jeremić, Borko Stefanović, a videli smo da im je i zvezda Marinika Tepić itekako uvežbala uzimanje ovog miliona i u pokrajinskoj vladi. Oni su vežbali za svoj prvi milion i toliko su se uvežbali da su došli do 619 miliona, Upravo taj koji danas moralne pridike drži kaže da nas treba ućutkati, a pokušava to krivičnim prijavama da učini. Sve ono što se ovde iznosi i što je, naravno, istraživačko novinarstvo, do čega je došlo, što nije zabranjeno, složićete se, da postoje ogromni milioni, za sada otkriveno oko 10 miliona novca, za koje se smatra da je Dragan Đilas ili pokušao da ih skloni u taj porez ili na neki način da sakrije poreklo svog bogatstva, leže na nekim računima u nekim poreskim rajevima, ali on na to nema odgovor. Ono što ima jeste napad na novinare, i to ne bilo kakav, nego posebno na žene. Podsetiću vas da je to izuzetno opasno kada dolazi do ove vrste predatora koji u istoriji svoje porodice ima i nasilje, jer znamo da je njegova žena lično izjavila da je on tukao tasta i taštu, e kada dolazi takva vrsta pretnje jednoj novinarki od strane ovakvog predatora, to se zaista smatra ozbiljnom pretnjom na koju je odreagovalo, podsetiću vas, jedno udruženje u Srbiji, samo jedno. Dakle, da ne dužim, s obzirom da smo na koncu današnje rasprave. Obruč oko kriminala i beskompromisne borbe u borbi protiv kriminala, mafije i korupcije se sužava. Dragan Đilas, videli smo da je promenio imidž na poslednjoj konferenciji za novinare, sve više liči na nekog lika iz filma „Kum“, recimo, u nekim dugačkim kaputima. Ja se plašim kada se taj kaput negde razgrne, da nas neke dvocevke ne dočekaju u tom istom režimu. Ja bih mu samo poručila da umesto, kao što je moja koleginica Vladanka Malović, inače napadana od strane Dragana Đilasa i njegovih produženih ruku u režimskim medijima, poručila da umesto svilenih tajkunskih odela, polako se navikava na ono odelo na pruge, jer dugo će gledati taj dizajn. Ono što bih na kraju želela da kažem, ministre, s obzirom da napadi dolaze i na vas i na sve one koji u ovoj Srbiji pošteno rade, koji žele da doprinesu tome da Srbija nastavi da živi kao sav normalan svet, da unapredimo standard naših građana, predaja nije opcija. Hvala vam.
Zahvaljujem. Izvolite, ministre.
Izvinjavam se. Znam da je već sam kraj zasedanja. Samo sam želeo kratko da se osvrnem, nepripremljen za ovakvu vrstu rasprave, ali ni najmanje iznenađen ovim što ste rekli, naravno. Samo bi mene začudilo, draga koleginice Božić, draga Sandra, da ste vi iznenađeni ovako nekakvim papirima. Nekada davno, posle 5. oktobra, kada su se pojavile čuvene javne nabavke od pepeljara koje su koštale 500 evra, šoljica od 300 evra, kanti za smeće od nekoliko hiljada evra, tada smo bili iznenađeni. Sada kada su došli fiktivni ugovori koji iznose više miliona evra, koji nemaju nikakvu podlogu iza toga, to zaista ne predstavlja nikakvo iznenađenje. Možda bi svi trebali da se zamislimo u vezi toga. Takvi ugovori postoje i na Železnici. To nije jedini ugovor. Ne bih želeo sada paušalno, zaista nisam spremljen, ali to je jedan manir koji je doveo do toga da nekada moćni JAT, ne znam koliko ljudi znaju šta je JAT kroz istoriju bio, to je bila jedna od najjačih kompanija bila. Posle 5. oktobra uz ogromne donacije, od ogromne subvencije, od ogromne investicije, mi smo došli do ruine tog nekada moćnog preduzeća. Nije to moglo bez konsultanata. Ne bi do toga došlo da se nisu umešali neki stručnjaci ovog profila koji su koštali, svakako i više od 2.500 evra. Meni ta cifra ne zvuči loše. Iskoristiću još samo par minuta da se zahvalim svim poslanicima na razgovoru, onda i da se osvrnem na jedno dobro izlaganje gospodina narodnog poslanika Janka Langura, koji je pričao o vakserima, antivakserima. Mi zaista imamo jednu potpuno neverovatnu situaciju da s jedne strane imamo ove antivaksere. Platforma je jasna, moramo da je uvažimo. Oni su protiv vakcinacije, „Munje iznad Mirjeva“, „Ravna ploča“, „Ljotić“. Mi to moramo da uvažimo i to je neka činjenica koja postoji u ovom društvu, kojima moramo da probamo da objasnimo da zemlja nije ravna ploča, da ne postoje „Munje iznad Mirjeva“ itd. Mi smo sada dobili novu strukturu, nadriantivaksere, koji tvrde da smo mi svi kao građani sa ovim Kinezima deo nekakvog eksperimenta u trećoj fazi ne znam čega. Kao član Kriznog štaba, zaista, moram opet da izađem iz svog resora i da izrazim jasno protivljenje takvom stavljanju. To nije napad na mene, to nije napad na Vladu, nije napad na predsednika, to je napad na ljude, članove Kriznog štaba, na Agenciju za lekove koje je odobrila te vakcine da budu u upotrebi. Zamislite vi na kom nivou neodgovornosti mi danas komuniciramo. Neki ljudi koji pretenduju da su lideri opozicije, koji su svojevremeno bili ni manje ni više nego predsednici sveta, pričaju da smo mi zamorčići u nekakvoj trećoj fazi ispitivanja i da mi svi sada rizikujemo sa milionima vakcina i da je to sve deo jedne velike egzibicije naše. Zaista je teško dati komentar. Meni je krivo i zaista želim to da najoštrije osudim, da najoštrije negiram. Ne zbog mene, meni to zvuči zabavno i onako zanimljivo, na nivou „Munja iznad Mirjeva“, ali zbog svih ljudi članova Kriznog štaba, sa kojima mi često imamo različita mišljenja, ali ti ljudi su najbolje što ova zemlja ima iz ugla medicine, i oni su selektovani da nam pomognu u ovoj odbrani od ovog neviđenog zla koje je zadesilo ceo svet. Iz poštovanja prema njima, nemojte ovakve gluposti da pričate. Ovo je zaista smešno. Da smo želeli da budemo deo eksperimenta i da uđemo u treću fazu ispitivanja, kao što su neke zemlje uradile, mi to nismo želeli. Nismo želeli da rizikujemo. Predsednik Republike je jasno rekao – mi ne želimo da rizikujemo, verujemo da je ovo najbolje što postoji u smislu vakcinacije, ali ipak ne želimo da rizikujemo, pitanje je da li bi oni odobrili. Ovako, bez rizika, mi smo vodeća zemlja po pitanju vakcinacije. Još jednom, zahvaljujem se gospođi Božić. Izvinjavam se što na ovaj način repliciram. Nažalost, nisam iznenađen. Nažalost, to nije jedini papir. Nažalost, toga je bilo dosta. Ko će time da se bavi, ja zaista ne znam. Mi moramo da se bavimo time da ovu kompaniju koja je nekad bila JAT, koja je nekad bila ruina, nastavljamo da podižemo, da probamo s njom u nekom komercijalnom smislu da osvojimo Evropu, da probamo ekonomski standard da dalje dižemo, da probamo da dalje podignemo ove plate koje su sad već na preko 500 evra prosečne zarade. To su naši zadaci, do 2025. godine da izgradimo svu ovu infrastrukturu. U ovim uslovima korone, u najgorim uslovima, kad se ceo svet zatvorio, kad cela Zapadna Evropa doživljava recesiju, kad su svi povukli, mi se ne povlačimo. Odgovornom politikom, ozbiljno, ova politika, na čelu sa predsednikom Republike, vodi ovu zemlju napred, održavamo ekonomiju iznad površine i spasavamo nas vakcinacijom. Hvala još jednom.
Hvala. Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Imate tri minute i 28 sekundi.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre, kolege poslanici, ja ću reći samo nekoliko stvari koje su bitne vezano za ovaj zakon, za ovaj sporazum. Ja sam čovek koji dolazi iz Svrljiga, više puta sam govorio u prethodnom periodu, 2014, 2015. godine vezano za niški aerodrom, za probleme niškog aerodroma. Mogu da kažem samo jednu stvar, da razlika u radu niškog aerodroma se vidi kako je bilo do 2012, 2013. godine, kako je počelo 2014. godine, gde je malopre moj kolega govorio da su imali desetak hiljada putnika koji su bili na aerodromu „Konstantin Veliki“. Sada 2020. godine, odnosno 2019. godine imamo preko 420.000 putnika. To je znak da država Srbija, da Vlada Srbije, u tom vremenu od 2014, 2015, 2016. godine, sadašnji predsednik gospodin Vučić je bio predsednik Vlade, vide se pomaci, vidi se ulaganje. To je velika stvar za sve nas koji živimo na jugoistoku Srbije. Niški aerodrom je okosnica razvoja, okosnica za sve nas koji tamo živimo. Jedna od bitnih stvari jeste što smo unazad pretprošle godine, 2019. godine, imamo sad formiramo i javno preduzeće Republike Srbije Aerodromi Srbije, gde je direktor tog preduzeća, čije sedište nije u Beogradu, već je sedište u Nišu, je čovek iz Niša, Mihajlo Zdravković. To je velika stvar za nas, da ne bude sve u Beogradu, da bude nešto i u Nišu. Ovim sadašnjim usvajanjem imaćemo mogućnost ulaganja u niški aerodrom „Konstantin Veliki“ da se napravi novi objekat, nova zgrada, da se napravi toranj. To je velika stvar, gde planiramo da se od trenutka kada nestane korona, kad se izborimo sa koronom, a to možemo samo kada se vakcinišemo, od tog trenutka siguran sam da ćemo imati ekspanziju putnika, gde će doći veliki broj ljudi i gde će niški aerodrom „Konstantin Veliki“ sigurno raditi mnogo bolje. Očekujemo, zalažemo se i borimo se i mi kao poslanici i građani na jugoistoku Srbije, a i Vlada Srbije, da imamo i do milion putnika. To je plan za razvoj aerodroma „Konstantin Veliki“, to je plan i Vlade Srbije. Dobro je što je sedište tog aerodroma i državnog preduzeća u Nišu. Mislim da je to pozitivna stvar. Mislim da na tome moramo svi zajedno da radimo da se mnogo više ulaže u Niš, u jugoistok Srbije, da se ulaže u te male sredine. Uvaženi ministre, reći ću vam nekoliko stvari, a vi ste verovatno u toku. Pošto svi znamo dolazak putnika, ceo jugoistok Srbije dolazi do Niša, da preko niškog aerodroma ode do bilo koje zemlje u svetu, to je velika stvar. Sada su avioni iz „Er Srbije“ prisutni na niškom aerodromu. To je velika stvar. Imamo sada jedan, to je isto vaš resor, ministarstvo koje vi vodite, problem dolaska iz istočne Srbije, znači, Knjaževca, Zaječara, preko Svrljiga do Niša. Imamo put koji je u veoma lošem stanju. To je tzv. put koji se vodi od Malčanske petlje do ulaza u Niš. Taj deo puta moramo uraditi. O tome smo razgovarali sa vašim direktorom Drobnjakom. Imali obećanja, ali je uhvatila je korona i ovaj period. Očekujem da to moramo uraditi. Suština svega jeste da neko dođe do niškog aerodroma „Kostantin Veliki“. Mora da prođe kroz Niš, ako dolazi iz istočne Srbije. Taj deo puta moramo uraditi, to je neophodno, a o tome vas je obavestila i gradonačelnica Niša, gospođa Dragana Sotirovska. Mislim da je potrebno kažemo o izgradnji puta. Evo, sada planira se završetak izgradnje puta od Knjaževca prema Zaječaru. (Predsednik: Milija, moram da vas prekinem, ovde su vazdušni putevi na dnevnom redu, nisu ovi.) U redu je. Uvaženi predsedniče Skupštine, uvaženi ministre, očekujem da se ovaj deo, što sam sada govorio, završi. Ulaganje u niški aerodrom je ulaganje u razvoj jugoistoka Srbije, a to sve možemo uraditi zajedno. Ovde ćemo mi kao poslanici i vi kao Vlada Republike Srbije raditi i siguran sam de će biti rezultata. Kao poslanik i kao predstavnik Ujedinjene seljačke stranke glasati za predlog ovog zakona, jer mislim da je to jedina šansa ulaganje u jugoistok Srbije, ulaganje u razvoj Srbije. Hvala još jednom.
Hvala, gospodine Miletiću. Nisam hteo da vas prekidam, nego vam je ostalo tri i po minuta, a vi ste govorili malo duže. Hteo sam da vam skrenem pažnju kako biste završili. Pošto nema više prijavljenih predsednika, odnosno predstavnika različitih poslaničkih grupa, ja bih želeo da se zahvalim ministru Momiroviću. Naravno, da kažem na kraju da i ovaj dan današnji, 24. mart, na neki način simbolički pokazuje jednu vezu tog dana i problema koji imamo u odbrani našeg teritorijalnog integriteta sa jednim delom teme ovog zakona. Iako o tome nismo danas govorili jedan deo ovog zakona, odnosno međunarodnog sporazuma se tiče kontrole vazdušnog prostora nad Kosovom i Metohijom. Ovo je rezultat naše borbe koju smo imali svih ovih godina, predsednik Vučić i ja na početku 2012. godine kada sam bio premijer, upravo vezano da kroz to pitanje izdržimo sve pritiske koji su bili za otvaranje gornjeg i donjeg sloja, kako se to kaže, u međunarodnom vazdušnom saobraćaju. Baš zato i kažem da je to ta simbolička veza da sve ono što su pokušali i vojnim sredstvima, svih ovih godina pokušavaju i tim tzv. „političkim sredstvima“, pritiscima, raznim međunarodnim sporazumima da nas ucene da mi narušimo osnovne principe zaštite našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Zato je i simbolički, došli smo do toga da na današnji dan je ova tema na dnevnom redu. Zato se zahvaljujem ministru i svim poslanicima na učešću na današnjoj sednici. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem jedinstveni pretres o ovoj tački dnevnog reda. Sutra nastavljamo rad u 10.00 časova. Samo ću vas podsetiti da sutra, kao što znate, i svakog poslednjeg četvrtka u mesecu imamo do 15.00 časova raspravu o preostalim tačkama dnevnog reda, a nakon toga je vreme za postavljanje poslaničkih pitanja Vlade Republike Srbije, na čelu sa predsednicom Vlade, Ane Brnabić. Nakon toga će biti Dan za glasanje, odnosno termin za glasanje posle 19.00 časova. Hvala vam puno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno, u ovom trenutku, 139 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 87. Poslovnika? Ima reč Milija Miletić. Izvolite.