Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanike, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika u sali Narodne skupštine Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milan Dimitrijević, Aleksandar Pejčić, Verko Stevanović, Sava Čojčić, Miljan Ranđelović, Dragi Damjanović, Nebojša Zdravković, Nikola Novaković i Simo Vuković. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, pozvala da sednici prisustvuju i pomoćnici ministra Ljiljana Stanković, Dušan Protić i Nebojša Lazarević, kao i prof. dr Stipe Lovreta, posebni savetnik ministra. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRGOVINI (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas istovremeno da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Zoran Kasalović, poslaničku grupu SPS – JS; narodna poslanica Donka Banović, poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica i narodni poslanik Zoran Krasić, poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluge, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi narodni poslanici, hvala vam na mogućnosti da vas informišem o Predlogu zakona o trgovini. Više godina se radi na ovom zakonu, praktično godinu dana smo imali javnu raspravu o ovom zakonu i pred vama se nalazi jedan jasan, kratak, koncizan, precizan i zakon koji je u praksi apsolutno primenjiv. On ima 81 član i zakon o trgovini je praktično sistemski i krovni zakon ne samo za sektor trgovine, nego ukupno i za ambijent za privređivanje u zemlji i kao takav siguran sam da će u činiti našu zemlju, naš ekonomski prostor još atraktivnijim za privlačenje stranih investicija. Predmet ovog zakona je svaki promet robe i usluga na teritoriji Republike Srbije. Kad god neko nešto prodaje, nezavisno od toga da li su to registrovani trgovci ili su oni koji se bave trgovinom kao posebnom delatnošću, kao što su na primer škole, medicinske institucije, registrovani poljoprivrednici, ali i neke slobodne profesije, kao što su advokati, taksisti, umetnici, sve je to trgovina. Osnovno načelo od koga se polazi u ovom zakonu je načelo slobodne trgovine i zakon praktično zabranjuje sva ograničavanja slobode obavljanja prometa na tržištu. Svi učesnici na tržištu su ravnopravni pred zakonom, imaju jednak pravni položaj i jednak tretman na tržištu. Tržište Srbije je u ovom zakonu celovito, jedinstveno i nedeljivo. Republika Srbija se još uvek nalazi u tranziciji svoje privrede, praktično u njenom prevođenju ka punoj funkcionalnoj privredi i pored toga što su značajni rezultati već ostvareni, još mnogo toga treba da se uradi da se ostvari moderna struktura tržišta i da se praktično čitav ovaj naš prostor i u potpunosti integriše u jedinstven prostor evropskog tržišta. Kao jedan od ključnih faktora za razvoj savremene strukture tržišta investitori i drugi učesnici na tržištu ističu institucionalno okruženje, pravni okvir poslovanja i pravnu sigurnost. Zakon o trgovini predstavlja jedan od najznačajnijih propisa u svetlu upravo ovih zahteva. Zakon treba da ima centralno mesto u sistemu propisa kojima se uređuje promet robe i usluga na tržištu Republike Srbije. Osnovni cilj zakona je da obezbedi stabilno i snabdeveno tržište, uz što je moguće intenzivniju konkurenciju i što manje mešanje države u trgovini robom i uslugama. U koncepcijskom smislu ovaj zakon je praktično proizašao iz strategije razvoja trgovine Republike Srbije, dokumentu koji je ova Vlada prvi put u istoriji Srbije usvojila i praktično iz njega je i ovaj zakon proizašao. Zakon o trgovini predstavlja i svojevrsnu malu kodifikaciju trgovačkog prava, srpski leks merkatorija kojim se objedinjuje materija iz do sada tri zakona koja su pokrivala ovu oblast. To su raniji savezni Zakon o trgovini, Zakon o uslovima za obavljanje prometa roba, vršenje usluga u prometu roba i inspekcijskom nadzoru i Zakon o cenama. Na taj način se definiše jedinstven i celovit pravni okvir za obavljanje prometa roba i usluga na našem tržištu, sprečava pojava kolizije u pravilima, definicijama ili uslovima za obavljanje prometa. Ovaj zakon prvi put u našem trgovačkom zakonodavstvu čini preciznu podelu prema mestu trgovine, kao trgovinu u prodajnom objektu i trgovinu van prodajnog objekta. Daljinska trgovina, trgovina ličnim nuđenjem i ostala trgovina van prodajnog objekta, uključujući i kioske, tezge i tzv. ambulantnu trgovinu čine oblike ove druge kategorije trgovanja. Novina je i uvođenje pojma trgovinskog formata kao organizaciono-tehničkog oblika obavljanja trgovine koji ima specifičnu strategiju prodaje prema kupcima i konkurentima, tako da ovaj zakon praktično definiše sve trgovinske formate koji se pojavljuju ili će se pojaviti na našem tržištu, počevši od tržnih centara, šoping molova, hipermarketa, supermarketa, diskonta, autleta itd. Zakon o trgovini definiše i posebne tržišne institucije koje sadrže kompleks karakteristika usled kojih je potrebno njihovo posebno regulisanje. To su robne berze, sajmovi, ostale privredne izložbe i tradicionalne manifestacije, pijace, veletržnice, kao i aukcijske kuće i javno nadmetanje. Zakon propisuje opšte uslove za trgovinu i to usluge u pogledu lica koji obavljaju trgovinu, odnosno lica koja ima svojstvo trgovca u smislu ovog zakona, zatim poštovanja uslova propisanih posebnim propisima, minimalnih tehničkih uslova, minimalnih uslova koji moraju da ispunjavaju zaposleni, mesta trgovine, svojstva robe, isprava koja prate robu u prometu, cene po kojima se roba, odnosno usluge nude kupcu itd. Pored opštih uslova propisani su i uslovi za obavljanje trgovine na malo i to označavanje robe deklaracijom koja sadrži osnovne podatke o nazivu i vrsti robe, i sve druge propisane podatke i isticanje poslovnog imena trgovca, isticanje radnog vremena i sve one bitne informacije za potrošača. Novine su i predviđene kod isticanja cena koji je trgovac dužan da na jasan, nesumnjiv, lako uočljiv i čitljiv način istakne u valuti platnog prometa u našoj zemlji. Ono što posebno odlikuje ovaj zakon jeste i stvaranje uslova za bitno unapređenje analitičkog praćenja strukture i kretanja na tržištu, zatim pomoć u definisanju mera ekonomske politike u funkciji razvoja tržišta, intenziviranja ekonomske aktivnosti i sve je to moguće na pravi način raditi jedino ako se raspolaže odgovarajućim, pouzdanim, kontinuiranim i verodostojnim podacima o stanju trgovine i trgovinske mreže na prostoru Republike Srbije. Konačno, želim da istaknem da zakon o trgovini predstavlja i osnovni pravni okvir za rad tržišne inspekcije. U tom pogledu predviđeno je niz novina kojima se stvaraju uslovi za reformu ove vrlo važne tržišne institucije koja, prema ovom zakonu, treba da napravi ozbiljan iskorak od one institucije koja kažnjava i sankcioniše ka instituciji koja edukuje, koja pomaže privrednicima i trgovcima i koja praktično daje savete kako da se u skladu sa zakonom obavljaju poslovi. Sve u svemu, ovo je zakon koji zaslužuje da bude analiziran od strane vas, uvaženih narodnih poslanika. Mi smo u proceduri javne rasprave 23 sesije na čitavoj teritoriji Srbije obavili, razgovarali sa predstavnicima Udruženja trgovaca, većim i značajnijim trgovcima, trgovačkim asocijacijama, komorskim sistemom, naučnom i stručnom javnošću, praktično sa svima onima koji su pokazali želju i interesovanje da dobijemo jedan moderan, evropski zakon koji će imati i održivost, i trajaće mnogo duže i nakon ulaska Srbije u EU. Ono što takođe želim da istaknem je da ovaj zakon čini i prvi korak na osnovu nedavne inicijative za dalju decentralizaciju poslova državne uprave i to u pravcu što će jedan deo poslova inspekcijskog nadzora u delu nadzora obavljanja trgovine van prodajnog objekta, znači osim daljinske trgovine, obavljati jedinice lokalne samouprave, preko komunalne inspekcije. Time pokazujemo da želimo i mnogo veću i intenzivniju saradnju sa lokalnim samoupravama, koje mnogo bolje na terenu poznaju šta se dešava u njihovim opštinama i gradovima, i verujem da će ta nova saradnja tržišnih i komunalnih inspektora doneti kvalitet i manje nelegalne trgovine na ulicama naših gradova i opština. Sve u svemu, posle duge rasprave izašli smo pred vas sa ovim predlogom zakona i molim vas da budete konstruktivni, da pokušate amandmanima, ako je moguće i gde je to moguće, da ovaj zakon učinimo još boljim i kvalitetnijim. Istovremeno koristim priliku da vas pozovem da u danu za glasanje podržite donošenje ovog zakona.
Pre nastavka rada davanjem reči izvestiocu Zakonodavnog odbora, na osnovu člana 85. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi samo raspravu o Predlogu zakona o trgovini, koji je trenutno predmet našeg rada. Ukoliko se rasprava završi pre 18.00 časova, to će podrazumevati i kraj rada za danas. Nećemo prelaziti na sledeću tačku dnevnog reda – izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja. Razlog tome su obaveze predstavnika Vlade, odnosno ministra unutrašnjih poslova Ivice Dačića i jednog broja poslanika Skupštine, s obzirom da je danas u poseti Srbiji kineska delegacija s programom koji podrazumeva obavezno prisustvo i predstavnika Vlade i predstavnika Skupštine, tako da ćemo danas raditi samo pretres Predloga zakona o trgovini. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sa stanovišta izgradnje pravnog sistema Republike Srbije, Predlog zakona o trgovini je izuzetno važan zakon iz više razloga. Pre svega, predstavlja kodifikaciju propisa u ovoj oblasti. Podsetiću da je ova materija do sada bila regulisana u tri zakona – Zakon o trgovini, čiji je osnovni tekst bio iz 1993. godine, sa novelacijama od 2002. godine, Zakon o cenama i Zakon o uslovima za obavljanje prometa robe, vršenje usluga u prometu robe i inspekcijskom nadzoru. Ovaj zakon je zaista krovni zakon u ovoj oblasti. Njegova implementacija omogućiće investicije na prvom mestu. To je jedan od najpozitivnijih efekata ovog zakona uz već ovaj normativni aspekt koji sam pomenuo. Zakon jasno normira uslove u pogledu obavljanja trgovinske delatnosti kao jedne veoma značajne grane ekonomske delatnosti i privredne grane za naš i ekonomski pravni sistem. Zakon tretira dve grupe subjekata i to su na prvom mestu trgovci, privredna društva, javna preduzeća, kao i dosadašnji izvesni broj društvenih preduzeća. Takođe se odnosi na poljoprivrednike, na registrovana poljoprivredna gazdinstva, ali što je veoma važno istaći, tretira i položaj potrošača, dakle, finalnih korisnika ove delatnosti, odnosno finalnih korisnika trgovinske delatnosti. Dakle, kodifikacijom propisa u ovoj oblasti koju imamo sadržanu u ovom aktu mi ćemo omogućiti i postojećim privrednim društvima i preduzetnicima koji obavljaju ovu delatnost jedan ambijent koji je mnogo povoljniji, mnogo jednostavniji. S druge strane, mi ćemo poslati jasnu poruku i domaćim i stranim investitorima da investiraju u ovu veoma važnu oblast srpske ekonomije. Ono što je takođe važno istaći, mada je to ministar već u svom uvodnom izlaganju izneo, jesu veća ovlašćenja lokalnih samouprava tako da imamo jasnu decentralizaciju, što je razrađeno u ovom zakonu. Istaći ću samo još jedan institut, a to je mera oduzimanja robe koja je bila do sada prisutna u sadašnjoj legislativi. Ona se ubuduće neće primenjivati na registrovane subjekte koji obavljaju ovu delatnost, već samo na tzv. sivu zonu.
Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, želi reč? (Ne) Da li narodni poslanik Momir Marković, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije, želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad sam jutros čuo ministra, a prethodno sam u obrazloženju za donošenje ovog zakona pročitao da je ovo savremen, moderan, evropski zakon, shvatio sam da sam bio u pravu što sam izdvojio mišljenje. Mnogo je razloga zbog kojih treba izdvajati mišljenje. Da vas podsetim, a izgleda dok je gospodin Mirko Cvetković išao u Kinu, naši ministri nisu gledali televiziju, nisu čitali novine, pa nisu videli tamo da je Angela Merkel, jedna od vrhunskih ličnosti EU, nedvosmisleno rekla da Srbija neće u Evropu, bar ne do 2026. godine, a kako je krenulo, verovatno će moje unuče raspravljati o tome hoćemo li u Evropu ili nećemo, kad ga bude bilo. Mislim da je jednostavnije reći zašto sam izdvojio mišljenje, pošto imam samo pet minuta, zadržao bih se na nekim ključnim stvarima, a posle ću u raspravi u načelu još mnogo toga reći. Dakle, osvrnuću se samo na par nelogičnosti. Prvo ću da pročitam član 81. ovog zakona koji kaže: Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u službenom listu, što znači za sedam-osam dana, a primenjivaće se od 1. januara 2011. godine. Zašto, ministre, ne rekoste da ovaj zakon stupa na snagu 1. januara 2011. godine i da onda raščistimo. Šta je to što vam treba od osmog dana od dana objavljivanja u službenom listu pa do 1. januara 2011. godine? To se otprilike nalazi na 44. strani ovog predloga zakona. Dakle, u obrazloženju se kaže ovako: "Donošenje novog zakona kojim se uređuje promet robe i usluga neće se neposredno odraziti na stanje u oblasti koju uređuje ovaj zakon, bez sprovođenja posebnih mera i aktivnosti usmerenih na ostvarivanje potpune i pravične primene". Svaka čast. Vrlo lepo napisano, umno, ali istovremeno ne znači ništa. Tačnije, znači da je ovaj zakon neprimenjiv sve do trenutka dok će neka podzakonska akta, koja će biti doneta u ovom periodu, omogućiti ovom zakonu da bude primenjiv. Na prvom mestu, to se odnosi na primenu podzakonskih akata. Lepo ste to obrazložili. Drugo - potrebna je reforma načina obavljanja poslova tržišne inspekcije. Šta je to tržišna inspekcija do sada radila a da nije bilo u skladu sa ovim zakonom ili sa onim prethodnim zakonom, pa morate da pravite reformu rada tržišne inspekcije, kao i priprema komunalne inspekcije za preuzimanje poslova koji su povereni itd? Treće - kako na organe nadležne za sprovođenje zakona tako i za sve subjekte na koje se zakon odnosi potrebno je približiti nova zakonska rešenja kroz odgovarajuću obuku. Da li ćete vi to, gospodine ministre, sada obučavati Miškovića kako da trguje ili mislite da obučavate potrošače kako da kupuju? Ko je taj koga ćete vi sad, u skladu sa ovim zakonom, kad 1. januara 2011. godine bude stupio na snagu, koga ćete vi to obučavati? Kaže – obučavanje, trening, pružanje objašnjenja i tumačenja u svetlu primene, kao i preduzimanje aktivnosti podizanja svesti javnosti o novom pravnom okviru u oblasti prometa robe i usluga. Ministre, koju to svest mi treba da podignemo ovim zakonom, tačnije vi iz Ministarstva trgovine u javnosti i koji je to novi pravni okvir u oblasti prometa robe i usluga koju ovaj zakon donosi? Podsetiću vas na još jednu stvar. Umesto da tih 600 zakona, koje smo već usvojili i za koje već, jednu trećinu, spremate za onu čuvenu giljotinu, jer se pokazalo da su neprimenjivi, da su nepotrebni, bolje bi bilo da počnemo da predlažemo i usvajamo zakone koji će biti kompatibilni ne sa EU – neće nas ljudi, nego sa Rusijom, sa Kinom, evo, danas nam dolazi delegacija Kine, SRS je zadovoljna što će delegacija Kine doći i pozdraviti nas ovde, sa Indijom, sa Latinskom Amerikom i sa svim onim zemljama gde naša roba ima promet i čija roba treba da dođe ovde. U raspravi u načelu još mnogo stvari reći ću, ali ovoga puta, za ovih pet minuta, mislim da je dovoljno.
Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Siniša Stamenković ima reč, pa narodni poslanik Zoran Kasalović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovani saradnici, gospođo predsedavajuća, sistem propisa po kojima se uređuje promet roba i usluga koji važi još iz vremena SRJ je davno prevaziđen. Predlog zakona o trgovini, o kome danas raspravljamo u načelu, mora konačno dobiti centralno mesto u sistemu novih propisa koje tek treba doneti na ovaj bazni zakon, a odnose se na sada neuređen celokupni promet, dakle, nabavku, prodaju, kao i sveukupno ponašanje raznih učesnika u prometu. Kada ova Narodna skupština bude definitivno razmotrila pitanja zaštite konkurencije, zaštite potrošača, kada bude usvojen zakon o standardima u trgovini, kada uredbom utvrdi kategorizaciju kvaliteta svih roba, kada se zakonom utvrde svi elementi bezbednosti roba i usluga i kada budu posebnim uredbama definisane pojedine vrste trgovine, kao što su berzanska, elektronska, spoljna trgovina i kada se ozakone slobodne i carinske zone, zaokružiće se sistem svih propisa kojima bi se omogućio kompletan zakon o trgovini, sa svim konstitutivnim elementima, bez kojih danas nema slobodne trgovine na našem, a isto tako i inostranom tržištu. Duboko smo svesni činjenice da su stara rešenja iz Zakona o trgovini davno prevaziđena, da su ograničenja u trgovini postala nepodnošljiva i limitirajuća, da su zapostavljeni svi podsticaji za uspešnu trgovinu na domaćem i inostranom tržištu i da su se i inspekcijski nadzor i poštena, fer trgovinska utakmica zaobišli upravo zbog neodrživosti i nepreciznosti odredaba starog zakona. U svom iskustvu PUPS se u zakonodavnom donošenju i u okviru naše zemlje svesrdno zalaže za brzo i efikasno stvaranje kompletne pravne sigurnosti svih trgovinskih i privrednih subjekata u ukupnoj trgovini na domaćem i stranom tržištu. Naši načelni pristupi donošenju zakona o trgovini pretpostavljaju tezu da najpre treba rešiti paralelne zakone iz oblasti zaštite konkurencije do standardizacije i bezbednosti roba, a potom usvojiti i glavni zakon ili bazni zakon. Bez obzira na taj stav, daćemo pun doprinos za uspešno i brzo donošenje zakona o trgovini, imajući u vidu da ovaj nacrt zakona, i pored hitnosti postupka, otklanja veliki broj nepreciznosti odredbi Zakona o trgovini iz 1993. godine, kao i Zakona o uslovima za obavljanje prometa roba, vršenja usluga u prometu roba i prometu roba iz 1996. godine, što je bitno štetilo pravnoj sigurnosti svih privrednih i trgovinskih subjekata, učesnika u trgovini. Svesni smo činjenice da je Srbija prolazila teška vremena trgovine u sankcijama i trgovine u tranziciji i sada u uslovima teške ekonomske krize, pa se stoga zalažemo za brže usklađivanje svih pravila o uslovima za obavljanje trgovine i zaštite od nepoštene tržišne utakmice, a sve to u okviru pravila EU i pravila opšteprihvaćenih direktiva CEFTA i STO, svih sporazuma koji nas na neki način disciplinuju u oba smisla, u modernom obavljanju trgovine, a posebno u zaštiti tržišnih utakmica, odnosno uzaštiti potrošača. Svesni smo činjenice višegodišnjeg tehnološkog zaostajanja u organizaciji i sprovođenju trgovinskih delatnosti na našoj teritoriji, bez obzira na opravdanost svih razloga za to. Srbija do sada nije uspela da uspostavi, a još manje i očuva, dobru strukturu trgovinskih objekata i unapredi razvoj trgovinskog preduzetništva. Tržišna utakmica se odvijala, to je činjenica, u monopolskim i nefer uslovima. Ravnopravnost trgovaca i trgovine je zavisila samo od manjeg ili većeg mešanja države u određivanje sistema zaštite privrednih subjekata, zaštite robnih rezervi, subvencionisanja određenih proizvoda i direktnog investiranja u određene robe, čime su se bitno poremetila pravna sigurnost svih učesnika u poslovanju i njihova platno-bilansna situacija. Nadamo se da će novi zakon urediti znatno efikasnije sistem zaštite svih privrednih subjekata u trgovini, od nedozvoljenih akata samovolje uprave i nedozvoljenih akata u ograničenjima i nadzoru trgovine van zakonskih osnova. Ovaj zakon mora promeniti i reformisati inspekcijski nadzor, sistem kontrole kvaliteta i kontrolu usluga u prometu roba i usluga uz normativnu sigurnost i odgovornost svih učesnika u trgovini, od proizvođača preko prometnika do potrošača. Strategija razvoja trgovine Republike Srbije, koju je gospodin ministar pomenuo, iz 2009. godine obavezala je i Skupštinu, i nadležno ministarstvo, a i Vladu da ubede i ovim zakonom utvrde savremenu nomenklaturu i klasifikaciju svih oblika i načina trgovine, da precizira nove institute trgovine, kao što su trgovinski format i nove posebne tržišne institucije u sistemu keš end keri, mega marketi itd. Srbija je momentalno zahvaćena monopolnim trgovinskim sistemima. Opšti uslovi obavljanja prometa roba i usluga, kao i svi komercijalni poslovi i druge poslovne aktivnosti na unutrašnjem tržištu Srbije određene su monopolnim trgovinama i njihovim ponašanjem. Svi skupa imamo priliku da sada novim zakonom o trgovini, pre svega, uspostavimo svetski i propisana načela trgovine i to: načelo slobodne trgovine, koje samo proklamiramo a ne provodimo, ravnopravnost i zabranu trgovinske diskriminacije, načelo jedinstvenog tržišta, načelo savesnosti i poštenja u trgovini, načelo stabilnosti i redovne snabdevenosti tržišta, načelo srazmernosti i posebno načelo saradnje. Svesni smo da će propisana načela trgovine u Srbiji teško zaživeti rešenjima iz ovog zakona, te da će biti potrebno hitno donošenje i dodatni napori države za još jedan broj podzakonskih akata, preko kojih bi se omogućilo da ova načela postanu postulati delatnosti trgovine i pružanja usluga i vrhunska odgovornost svih učesnika u trgovini. Pravna lica i preduzetnici ostvaruju svoj status po jasnim pravilima i uslovima, uz kategorizaciju oblika i načina trgovine. Poljoprivrednici registrovani za trgovinu i usluge ostvarivaće svoju delatnost u trgovini roba i pružanju usluga u skladu sa ovim zakonom, ali i u skladu sa obaveznom primenom propisa kojima se uređuje poljoprivreda, poljoprivredni proizvodi, kvalitet i ispravnost tih proizvoda i usluga. Zakon sada definiše lica koja mogu da vrše promet roba, odnosno promet iz ulova riba, odnosno sakupljenih šumskih plodova, a u vezi sa posebnim propisima o lovu, ribolovu i šumarstvu, što je jako nedostajalo u prethodnom Zakonu o trgovini. Zakon takođe definiše lica koja su ovlašćena da sa posebnim propisima pružaju usluge uz novčanu naknadu u slobodnim profesijama, kao što su umetnički ateljei, galerije, antikvarnice itd. Zakon je definisao službena fizička lica koja mogu da se bave prodajom sopstvenih polovnih stvari, rukotvorina, prodajom umetničkih i zanatskih proizvoda domaće radinosti itd. Mišljenja smo da je zakon morao biti još jasniji u oblasti uređenja klasifikacija trgovina prema mestima za obavljanje trgovina i pružanja usluga. Definicija prodajnih objekata podrazumeva jedinstvenu fizičku, funkcionalnu i tehničko-tehnološku celinu u kojoj se privremeno ili trajno vrši ova delatnost. Novi termin trgovinskog formata, koji obuhvata strategiju prodaje prema kupcima, a o čemu je gospodin ministar govorio, i konkurentima se sada ovim zakonom definiše, ali njegovo pozicioniranje na tržištu će uslediti tek po stvaranju svih ostalih uslova iz pratećih zakona i uredbi nadležnog ministarstva, koje treba po hitnom postupku doneti. Mišljenja smo da zakon sada otvara nove mogućnosti u sva tri oblika trgovine na malo, kako u oblasti daljinske trgovine na malo putem sredstava komunikacija, tako i u trgovini ličnom ponudom između trgovaca i kupaca, pa i trgovinu na malo van prodajnog objekta koji se obavlja u prenosivim objektima, kao što su razni štandovi, kiosci itd. Zakon je modernizovao pitanje posebnih tržišnih institucija. Dobro je što se prilagođavamo svetu i što stvaramo nove uređene oblike tržišta koji prave susret prodavaca i kupaca radi prodaje ili promocije robe i to su, pre svega, robna berza, produktna berza, sajam, velike izložbe, festivali sa kulturnim i privrednim sadržajima, zatim tradicionalni vašari i opšte pijace i zelene i tržnice itd. Nova zakonska rešenja dozvoljavaju uvođenje delatnosti aukcijskih kuća za prodaju nestandardizovanih roba, zatim agencija za usluge u turizmu, agencija za podršku i posredovanje u prometu roba, komisionih agencija, agencija berzanskog posredovanja, agencija za osiguranje roba, agencija za kontrolu kvaliteta i kvantiteta roba, te za oglašavanje uz marketinško istraživanje. Dakle, ovim se zakonom dozvoljava veoma široka paleta i nomenklatura delatnosti koje se mogu registrovati u okviru trgovine. Mišljenja smo da predloženi uslovi za obavljanje trgovine moraju biti oštriji za barem još jedan nivo u odnosu na predloženi. Minimalni tehnički uslovi u pogledu prostora, opreme i uređaja za skladištenje robe prema svojstvima robe, spoljašnje odlike prostora, način prodaje u našoj zemlji moraju biti vrhunski. Sanitarno–tehnička, veterinarska, zdravstvena, higijenska i zdravstvena zaštita roba i uređaja mora biti po najvišim svetskim standardima, imajući u vidu događanja sa raznim ispadima u sistemu zaštite. Svojstva robe ili usluge u kojima rade zaposleni u trgovini moraju biti na standardu koje su propisale ne samo zemlje EU nego i šire zajednice. Dobro je da zakon sad zahteva strogu evidenciju promena i stroguevidenciju isticanja deklaracija i atesta, kao i svih predviđenih oznaka posebnih svojstava roba i usluga. Poslanička grupa PUPS smatra da Ministarstvo ne sme oklevati i da odmah po usvajanju zakona propiše niz podzakonskih akata koji se odnose na ispunjenost uslova za obavljanje trgovine, počev od definicije lica koja obavljaju trgovinu, a preko tehničkih uslova, do pravilnog deklarisanja roba i usluga. PUPS smatra da je izuzetno važno pravilno isticanje cena koje je trgovac dužan da na jasan, nesumnjiv, lako uočljiv i čitljiv način istakne, da je to vrlo važan aspekt naše trgovina i usluga, kao i načini isticanja cenovnika, ali i način merenja gde se roba meri i prodaje. Odgovornost trgovaca i davaoca usluga koja se ovim zakonom utvrđuje, a odnosi se na isticanje poslovnog imena trgovca, isticanja radnog vremena, isticanja uslova i način nuđenja roba i usluga, sa naročitim osvrtom na razne akcije, popuste, rasprodaje, promocije i slično po nama dobro uređena materija. Predlažemo makar malo viši nivo odgovornosti trgovaca u odnosu na potrošače ili kupce. Direktiva 986 EU o zaštiti potrošača i isticanja cena, kao i direktiva 20529 EU o nepoštenim komercijalnim i trgovačkim praksama je do sada imala veliki broj dokazanih oštećenja koje su kupci imali u trgovini i korišćenju usluga u našim uslovima u Republici Srbiji. Očekujemo da će Ministarstvo, po hitnom postupku, izraditi i objaviti našu deklaraciju o zaštiti potrošača od svih nepoštenih komercijalno-trgovinskih praksi, koje su i te kako bile poznate na domaćem tržištu. PUPS smatra da su zakonom predviđene mere koje izriče tržišna inspekcija u sklopu svojih ovlašćenja dobro obuhvatile, pre svega, sve mogućnosti za otklanjanje utvrđenih nepravilnosti u trgovini i pružanju usluga, da su omogućile brzu primenu zabrane prometa štetnih roba ili nekvalitetnog vršenja određenih usluga i da su omogućile brzo privremeno zatvaranje nekvalitetnih prodajnih objekta, dakle, prodavnica, brzu zabranu obavljanja određenih trgovina i brzo oduzimanje falsifikovanih roba. U tom smislu, Ministarstvo zaslužuje svaku pohvalu. Ako bi se u praksi obezbedio ovaj nivo zaštite prava i interesa kupaca i potrošača koji se zakonom zahteva, uz neophodnu tehničku doradu putem amandmana, poslanička grupa PUPS će pružiti podršku za ovaj zakon i u danu za glasanje će glasati za njegovo donošenje.
Iskorišćeno je 13 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Pre nego što nastavimo redosledom predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, obaveštavam Narodnu skupštinu da će poslaničku grupu LDP predstavljati narodni poslanik Zoran Ostojić po 2. tački dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nema sumnje da je Predlog zakona o trgovini veoma značajan zakon jer praktično predstavlja krovni zakon koji uređuje promet roba i usluga na jedan opšti način. Sigurno da je on uslovljen, odnosno njegovo predlaganje i usvajanje, nekim prevaziđenim odredbama zakona iz ove materije iz poslednje decenije prošlog veka i početka decenije ovog veka, a naravno i pojavom novih načina i uslova trgovanja i ovim zakonom se oni faktički regulišu. Naravno, ceo proces predlaganja zakona se koristi da se i usklade pravila za obavljanje trgovine sa pravilima u EU. Predlagač zakona je postavio sebi jedan sasvim logičan cilj, dakle, stabilno i snabdeveno tržište uz što manje mešanje države. Logičan je cilj jer preterano mešanje države često može negativno da se odrazi na razvoj zdrave konkurencije, a u takvim uslovima je moguće od tržišnih subjekata da se vodi konkurencija putem visokih cena, osrednjom uslugom, nižim obrtom kapitala. U uslovima zdrave konkurencije ona se mora voditi sa što nižom cenom, boljom uslugom, a naravno to je najbolja kombinacija za potrošače. Ako pogledamo kako se konkurencija održavala pre svega u sferi maloprodaje, u kojoj se i kreće veliki broj potrošača, ona uglavnom pokazuje i govori da su maloprodajne mreže morale biti inventivne, da osmišljavaju nove načine trgovine, bolju uslugu i to je svakako imalo odraz na kvalitet i zadovoljstvo potrošača. Na tragu takvih nekih rešenja, predviđenih sa određenom merom, a koja kreiraju jedan takav stimulativan ambijent za razvoj zdrave konkurencije, apostrofirao bih neka rešenja. To su pre svega načela koja govore o tome da se trgovina obavlja slobodno na tržištu i da su zabranjena ograničenja slobode trgovine, osim onih koja su predviđena u zakonu, odnosno koja su suprotna zakonu i da su, naravno, svi trgovci ravnopravni na tržištu, odnosno imaju jednak pravni tretman. Uz odredbu da je obrazovanje cena na tržištu slobodno, osim određenih ograničenja, jasno se govori o kreiranju ambijenta povoljnog za razvoj zdrave konkurencije. Postoje i neke odredbe sa možda nekim suprotnim predznakom, ali rekao bih na istom fonu i one se tiču određenih odredbi, dakle ograničenja ili obaveza. Pre svega, kada su u pitanju trgovinski formati, jedan novi oblik regulisanja trgovine, koji faktički već postoji na našem tržištu, za njih se predviđa, za formate koji poseduju preko dve hiljade kvadratnih metara bruto skladišnog prostora, izrada studija uticaja na strukturu tržišta i to, naravno, ocene pozitivnog uticaja, što će svakako doprineti mogućnosti neke vrste dogovaranja ovih trgovinskih formata i ostvarivanja monopolskog položaja na tržištu, ali i na osnovu te studije ravnomerniji raspored ovog oblika trgovine na tržištu i bolju pokrivenost trgovinskom ponudom. Ovaj zakon vrlo precizno reguliše i način mešanja Vlade i precizira u članu 46. da je ono moguće samo u uslovima značajnijeg poremećaja tržišta, odnosno u uslovima kada dolazi do ugrožavanja života i zdravlja ljudi i ograničava ga vremenski na period od godinu dana. Jasne odredbe zakona o zabrani nelojalne konkurencije, odnosno radnje uperene na štetu drugih konkurenata u trenutku kada se krši kodeks ponašanja neke običajne norme, zatim zabrana nedozvoljene špekulacije i radnji koje izazivaju značajne poremećaje na tržištu po pitanju ponude, tražnje ili cena i apostrofiranje zabrane zaključivanja privrednih ugovora o prometu, te zabrana piramidalne trgovine kojom se kupcima omogućava kupovina robe ili usluga samo od lanaca, odnosno trgovaca koji su uključeni u taj lanac preprodaje uz određene uslove, jesu svakako odredbe sa nekim suprotnim predznakom, ali idu u pravcu kreiranja povoljnog ambijenta za razvoj konkurencije. Dakle, imajući u vidu pre svega ove odredbe, može se reći da on sa pravom merom korespondira sa savremenim rešenjima poznatim u EU i on će svakako doprineti boljem uređenju tržišta i razvoju zdrave konkurencije, što će sigurno biti i poziv novim investitorima, a svakako kandiduje državu kao onog činioca koji u tržišnoj demokratiji treba pre svega da obezbedi ambijent, a ne kao neefikasnu državu. To će pre svega biti ključni razlog zbog čega će poslanici SPS – JS u načelu podržati ovaj predlog zakona. Predlog zakona uvodi i savremenu klasifikaciju trgovine, trgovinske formate, te i posebne tržišne institucije, poput robne berze sajma, aukcijske kuće i javnog nadmetanja, pijace i veletržnice. Što se tiče pijace, želeo bih da kažem da je on svakako vrlo značajan i popularan oblik trgovine i verovatno ga i svi mi ovde prisutni često koristimo, pre svega iz navike, a i sa idejom i uverenjem da se na pijacama prodaju i nude sveži proizvodi. To je možda i jedna trgovina koja je svojevrsni tržišni barometar gde se cene formiraju bez ikakvih ograničenja. Odredbe člana 25. su zaista dobre i precizno definišu ovaj oblik trgovine. Međutim, realno gledajući stanje u Republici Srbiji i u pojedinim delovima, a pre svega u nerazvijenim opštinama, pa čak i srednje razvijenim opštinama u Republici Srbiji, može se videti da deo ovih odredbi svakako nije u ovom trenutku sprovodljiv i da bez neke značajne podrške i jednog osmišljenog programa svih relevantnih institucija, pa i nadležnog ministarstva, verovatno će se kršiti ove odredbe zakona. Pre svega, smatram da su one dobre i da im treba ići u susret, a dobar primer je možda način na koji se rešava ovaj problem u nedostatku finansijskih sredstava. Primer je javno-privatno partnerstva koje je u opštini Apatin uspešno sprovedeno. Doduše, trebalo je više od dve godine da bi se dobile potrebne saglasnosti i konačno od Direkcije za imovinu i potrebnih ministarstava. Možda u tome i leži ključ načina rešenja ovog problema, ali svakako bi i ovo pitanje javno-privatnog partnerstva trebalo razmotriti. Zakonodavac se opredelio da reformiše inspekcijski nadzor i značajna novina je da se deo inspekcijskih poslova poverava lokalnoj samoupravi, pre svega u delu trgovine koja se sprovodi van prodajnog objektai to su kiosci, tezge, što je svakako dobro. U principu to i predstavlja neku sliku, spoljnu sliku rada lokalne samouprave. Mi smo svedoci da često naši građani, posmatrajući tu vrstu problema na našim ulicama, ne shvataju nadležnosti lokalne samouprave ili republičkih organa, a oni se često nalaze pod istim krovom lokalne samouprave i vrše određen pritisak na lokalnu samoupravu da se ti problemi reše. Na ovaj način i decentralizacijom nadzora lokalne samouprave će dobiti ingerencije u tom delu i nadam se, i pored poveravanja, i potrebna finansijska sredstava i logističku podršku da taj inspekcijski nadzor u potpunosti i profunkcioniše. Kada je reč o kontroli, želeo bih da napomenem još jedan praktični problem, čiji smo svedoci često, a i ja nekoliko puta, a vezano je i sa članom 44. Predloga zakona, koji definiše prodajne podsticaje, dakle, prodaju robe i usluga sa određenim popustima, pratećim poklonima i nekim drugim vrstama podsticaja. Ovde postoji, takođe predviđeno u članu 44. stav 3. kada je zabranjeno nuđenje takvih trgovinskih podsticaja, dakle, u uslovima kada nije obezbeđena potrebna količina ili način obezbeđivanja robe ili usluge koja je sa tim podsticajima i što jasno pokazuje da u toj situaciji trgovac navodi na kupovinu neke druge robe po mnogo višim cenama, što svakako proizvodi jedan loš utisak kod kupaca, a naravno i one koji na pravi način koriste ove odredbe dovode u jedan nepovoljan položaj i pokazuje jedan loš imidž. Smatram da bi zaista trebalo i tržišna inspekcija da se pozabavi ovim problemom.
Iskorišćeno 12 minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanica Donka Banović.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministre, dakle, ovaj predlog zakona ili budući novi zakon o trgovini bi trebalo da bude jedan od najvažnijih ekonomskih zakona i jedan od onih zakona koji bi trebalo da reguliše odnose na tržištu. Naime, već smo i nekoliko puta čuli, a i znamo, mi koji se pomalo razumemo u ovu oblast, to je da su na snazi tri prilično zastarela zakona, koji regulišu odnose na tržištu, pa i inspekcijski nadzor itd, a zakon koji se konkretno bavi trgovinom je čak iz 1993. godine. Dakle, to je zakon koji je star 17 godina i možda je to jedan od retkih, odnosno, jeste jedan od retkih sistemskih zakona koji u tih 17 godina nije pretrpeo nijednom ili nijedne izmene i dopune, s tim što znamo svi da se oblast trgovine u tih 17 godina veoma mnogo promenila, postoje neke nove vrste trgovine, načini, novi formati, institucije itd. Na primer, elektronska trgovina pre 17 godina nije postojala ni u svetu, pa ni u Srbiji. Mi, doduše, imamo jedan poseban zakon koji detaljnije reguliše tu oblast. Mislim da će i tu biti potrebe da se izvrše izmene i dopune uskoro, zato što ljudi, ili trgovci i preduzeća koja učestvuju ili obavljaju elektronsku trgovinu imaju već dosta primedaba i problema u praksi. Na primer, pre 17 godina, barem u Srbiji, nije bila razvijena aukcijska i berzanska trgovina, dakle imamo čitav set različitih oblika i vrsta trgovine, a da ih zakoni ni na koji način nisu uređivali. Dakle, DSS apsolutno smatra da je potrebno donošenje novog zakona o trgovini, a i znamo da i trgovci, a i građani, očekuju s nestrpljenjem i zakon o zaštiti potrošača, pa na primer i zakon o robnim rezervama. Znam da postoje neki nacrti, da su u toku javne rasprave. Kada je u pitanju Zakon o zaštiti potrošača, ta javna rasprava već dugo traje, tako da mislim da bi i taj zakon uskoro trebalo da bude u proceduri i da se usvoji. Dakle, kao što rekoh, mi apsolutno podržavamo donošenje novog zakona, međutim, smatramo da je ovaj zakon mogao da bude mnogo bolji, da su mnoga rešenja ili pokušaj rešavanja uopštenih i da imate članove koji su veoma deklarativni ili da imate čitav niz članova i obaveza koje se nameću učesnicima u prometu, a da nemate predviđene sankcije ili kazne. Inspekcijski nadzor nije uopšte definisan kod nekih pojava, tako da slobodno mogu da kažem da je zakon uopšten i deklarativan. DSS je podnela oko 35 amandmana. Neki su suštinski, neki nisu, pa ćete vi to pogledati, možda i mi svojim amandmanima doprinesemo kvalitetu ovog zakona. Imam i potrebu da ilustrujem nekoliko članova koji su deklarativni. Govorim o delu dva, gde su nabrojana načela trgovine. Tu imamo nabrojano sedam načela: načelo slobodne trgovine, načelo ravnopravnosti i zabrane diskriminacije, načelo jedinstvenog tržišta, načelo poštenja, načelo stabilnosti itd. Bila sam prilično zbunjena kada sam pročitala ova načela i mislila sam da je to neko nepisano pravilo ili običaj da zakoni o trgovini sadrže i ovakva načela, pa sam pogledala zakone o trgovini iz regiona i nisam našla u njihovim zakonima ovako navedena načela. Npr, načelo poštenja kaže – trgovci su dužni da u tržišnoj utakmici postupaju pošteno, na način koji nije usmeren na nanošenje štete drugim trgovcima, odnosno kupcima, kao i javnom interesu, a u skladu sa poslovnim moralom i dobrim poslovnim običajima. Molim vas, ovo bi bilo jako dobro da se na ovaj način može obezbediti poštena tržišna utakmica, ali ne može. Ne možete vi da kažete i da očekujete, da kažete trgovcima da su dužni da u tržišnoj utakmici postupaju pošteno i da onda to tako i očekujete. To bi isto bilo kao da u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, npr, kažete da su učenici dužni da savladaju svaku nastavnu jedinicu iz biologije i da onda očekujete da je to tako. Ono što može da obezbedi poštenu tržišnu utakmicu su dobri, jasni, precizni zakonski propisi. To je preduslov ili jedan od uslova. Drugi uslov je da svi učesnici u toj tržišnoj utakmici poštuju te propise, do zadnjeg slova, da nema privilegovanih trgovaca, da se pokuša sprečiti korupcija i da se nadzor i inspekcija obavljaju do detalja onako kako treba. Jedino na taj način se zaista može obezbediti poštena tržišna utakmica, a ne tako što ćemo propisati načelo poštenja. To se veže na ovo. U glavi VII ta glava nosi naziv – Nepoštena tržišna utakmica, pa onda taj član 50. kaže – zabrana nepoštene tržišne utakmice, opet se odnosi na to da hoćemo da nam bude poštena tržišna utakmica, ali ne može na ovaj način. Kaže – nepoštena tržišna utakmica je zabranjena i da trgovci koji pretrpe štetu zbog radnje nepoštene tržišne utakmice imaju pravo na naknadu te štete. Znam da je svaki slučaj za sebe. Dakle, ako inspekcija ili ministarstvo, ovde čak i ne piše ko to treba da utvrdi, utvrde da nastaju različite vrste šteta i da je to onda predmet sudskih sporova. Međutim, mogli ste u kaznenim odredbama da se taj inicijalni prekršaj koji utvrdi ili inspekcija ili ministarstvo, pa kaže da taj i taj učesnik u tržištu učestvuje nepošteno, da postoji ta neka osnovna kazna. Ovako to ništa ne znači, niti će ko od učesnika ovo uzeti u obzir. Još jedno načelo koje ilustruje koliko je ovaj zakon u mnogim članovima uopšten i deklarativan je da imamo i neke članove koji su apsolutno nepotrebni. Recimo, načelo saradnje, to je član 10. Pa kaže:"U poslovima tržišnog nadzora svi nadležni državni organi i imaoci javnih ovlašćenja su dužni da međusobno sarađuju". Valjda se to podrazumeva. Čini mi se da je ovo prvi predlog zakona gde imamo takav jedan član, gde se kaže da svi državni organi i imaoci javnih funkcija, znači ne neke organizacije koje su izvan tog kruga, da su dužni da sarađuju. Valjda se to podrazumeva da državni organi koji se bave ovom oblašću međusobno sarađuju. Ili, ako ne sarađuju, onda to uopšte nije dobro. Nije dobro ni za ministarstvo, ni za trgovinu, a bogami nije dobro ni za građane. Kada budemo razgovarali u pojedinostima, rekoh imamo 35 amandmana, tako da ćemo onda i pojedinačno o svim članovima. Sada nemam dovoljno vremena da se osvrnem na sve, ali ću reći par stvari, recimo, to je glava VI i kaže – Unapređenje trgovine, i tu su tri člana koja govore o Centru za razvoj trgovine. Član 47. govori o tome da ministarstvo, odnosno Vlada ima nameru da osnuje centar za razvoj trgovine. Član 48. opet govori o razmeni podataka između različitih organa ili institucija i član 49. govori o razvoju integrisanog sistema. Imali smo mi i imamo dosta predloga zakona gde predlagač zakona predlaže formiranje agencije za određenu oblast. Ne spadam u one poslanike koji smatraju da agencije nisu potrebne, neke su veoma potrebne i imaju puno posla. Ima tu agencija koje nisu potrebne i koje, kada bi vas neko pitao, čak i ljude koji su zaposleni, šta vi u stvari radite, ne bi znali da vam kažu. Vi ovde kažete – centar za razvoj trgovine, ne kažete – agencija za razvoj trgovine. Dobro, međutim, u poslednjem stavu kažete da se na osnivanje i rad centra primenjuju propisi kojima se uređuju javne agencije, a prava osnivača centra vrši Vlada. Dakle, ne zove se agencija, ali jeste agencija. Svi ovi poslovi koje vi predviđate da će se obavljati u tom centru su zaista značajni. Međutim, meni se čini da mnoge te poslove već obavljaju određeni ljudi u određenim sektorima i odeljenjima Ministarstva za trgovinu, tako da je apsolutno nepotrebno ovo što vi nama predlažete, osnivanje jednog novog centra, odnosno agencije. Na primer, taj budući centar treba da prikuplja podatke i prati kretanja na tržištu na području Republike Srbije i po pojedinim sektorima trgovine ili priprema stručne osnove za izradu propisa iz oblasti prometa robe i usluga. Malo ste ovu formulaciju onako zakomplikovali a, u stvari, to znači da će taj budući centar pripremati buduće nove zakonske predloge ili podzakonska akta itd. Vidim jedan od ljudi iz ministarstva nešto vrti glavom, ali "priprema stručne osnove za izradu propisa", ako to ne tumačim dobro, onda ćete mi vi reći. Međutim, opet kao što sam navela, znači, prikuplja podatke, analizira itd. Nemojte mi reći da to ni jedan sektor niti iko sada u Ministarstvu trgovine radi. Ako ne radi, onda to nije dobro. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem da u vreme kada se govori o štednji, o tome da se mora smanjiti administracija, da se ljudi otpuštaju zato što su proglašeni za višak u određenom državnom organu ili instituciji. Zaista smatram da ne treba da se tu povećava broj zaposlenih i nema potrebe zato što ovo može da obavlja i treba da obavlja Ministarstvo. Inače, imate tu različitih amandmana, od toga da vam poslanici predlažu da se, na primer, ovi članovi brišu potpuno. Amandman koji sam potpisala, sa kolegom iz DSS, samo zamenjuje "u centru" rečju "ministarstvu". Ako vi smatrate da su ovo poslovi koji su veoma značajni za razvoj trgovine u Srbiji, da treba i te kako da postoji, ali da vi to svojom unutrašnjom organizacijom ili napravite novo odeljenje ili sektor ili da dodelite neke nove poslove već postojećim sektorima. Sada ću da citiram, ministre, jednu vašu izjavu od 28. marta 2010. godine. Tačno je da trgovcima i svim učesnicima u prometu roba i usluga u Srbiji potreban novi zakon, međutim, oni imaju jedan mnogo veći problem, a to je stalni pad prometa na tržištu i roba i usluga. Čak od početka 2009. godine taj trend se nastavlja. Znači, mnogo veći problem predstavlja njima taj pad prometa trenutno nego to što, na primer, ne postoji novi zakon. Vi ste 28. marta izjavili da je najveći problem domaćeg tržišta mala tražnja, niska kupovna moć i jedan stalno prisutan strah građana da li će sačuvati svoje radno mesto i da li će od svojih mesečnih primanja uspeti da pokriju troškove i obezbede sebi i svojoj porodici pristojnu egzistenciju. I da je jedan od glavnih ciljeva politike Vlade, ovo ste izjavili pre dva meseca, za ovu godinu upravo očuvanje kupovne moći građana na što višem mogućem nivou. Dakle, i vi ste konstatovali taj problem. Sada čujemo i znamo da se ova Vlada trudi da očuva kupovnu moć građana. Podsetiću vas na to da je, na primer, samo pre dve godine predsednik Vlade Mirko Cvetković, koji je tada bio kandidat za predsednika Vlade, naveo, kada je u pitanju privreda ili ekonomija, četiri cilja. To je dinamičan rast privrede, rast zaposlenosti. I u kampanji, od strane svih stranaka koje sada čine većinu ili koaliciju koja vlada govorilo se o tome da će se otvarati radna mesta i da će biti najmanje 200.000 novih radnih mesta. Sada više toga nema, nego i vi kažete u svojoj izjavi, a bogami građani jako dobro znaju da se oni plaše i za ona radna mesta koja imaju, a i plaše se za svoja primanja i ako ne izgube posao, zato što su ta primanja sve manja. Kad mi sada ipak govorimo o trgovini, znate kako u narodu to zovu kada vam neko nešto obećava, pa to onda nije tako, jeste može biti i "obećanje ludom radovanje", ali to se u narodu zove "prodavci magle". Dakle, kada neko nešto obećava a onda od toga nema ništa. Znači otvorite tu kutiju i taj poklon, a unutra ništaili magla, tako da ste vi mogli da iskoristite ovu priliku i da u članu 2. zbog građana, da ih upozorimo da znaju, da lepo u članu 2. gde su navedena značenja pojedinih pojmova trebalo je ipak tu objasniti šta je to "prodavac magle" i šta znači "prodavanje magle". Hvala.
Iskorišćeno 18 minuta vremena poslaničke grupe. Da li neko od predsednika, ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Svako vreme nosi svoje breme. Da nam je potreban jedan zakon koji ovo treba da uredi, svakako jeste potreban, ali da bude kompletan zakon, da po mogućnosti reguliše što više pojedinačnih pitanja iz ove oblasti. Da budem i konkretan. Ne mogu izvoz i uvoz da budu u nekom drugom ministarstvu, a unutrašnja trgovina u nekom drugom ministarstvu. To mora da se objedini, prava stvar. Druga stvar, a to bi morao neko da shvati, ovaj zakon treba da spreči osam miliona ljudi koji će da krše zakon. Svako od nas krši ovaj zakon zato što se javljamo kao potrošači i želimo da kupimo što jeftinije, ali se poneki put neko od nas javlja i kao prodavac, pa želi da proda što skuplje. To je prirodno stanje, zakon samo to treba da uredi koliko je to moguće da bude podnošljivo, da okruženje bude definisano, da se pravila poštuju. Svi se javljaju kao prodavci i kao kupci i onda se javlja veliki problem. Država je dužna da obezbedi svakom svom građaninu, svakom svom žitelju iste uslove. Ako su isti uslovi u pogledu obrazovanja, zdravstva, onda su i u pogledu snabdevanja. Sada imamo tu veliki problem što ta disperzija nije adekvatna. Neću da se bavim ovim stvarima koje se odnose na moderne oblike trgovine, to neminovno mora da se prihvati, iluzorno je pričati, kao što je i kompjuter postao deo naše stvarnosti, kao što je automobil postao deo naše stvarnosti, tako su deo naše stvarnosti i megamarketi i svi drugi oblici trgovine, i ta elektronska trgovina i sve ovo drugo što prati. Ne treba trošiti mnogo snage oko toga da se ubeđujemo da li to treba ili ne treba, treba. Međutim, ovim zakonom mora da se reguliše i nešto što nažalost nema u Predlogu zakona. Moramo da imamo neku garanciju za naše bilanse. Nažalost, to nije kod Ministarstva trgovine, to je rasuto po različitim ministarstvima, u zavisnosti od delatnosti, proizvoda ili usluge. Onda nastupaju stvarno veliki problemi. Da je teoretski moguće i praktično izvodljivo da i ono što može pri kraju godine da bude deficitarna roba, na početku godine se izvozi, pa se kasnije uvozi. Veliki sam zagovornik da se definiše i šta treba da bude Direkcija za robne rezerve. Ako ona treba da bude korektivni faktor za stabilnost tržišta, onda ona mora da trguje pre svega sa takvom vrstom robe, a ne sirovinama. Ako se radi o robama koje nisu sirovine, onda ta direkcija mora da bude u okviru Ministarstva trgovine, ne može da bude slobodni strelac, jer Ministarstvo trgovine treba da obezbedi stabilnost, pod uslovom da monetarna politika bude normalna. Ako monetarna politika zaigra svoju priču sa kursom itd, možete vi dva miliona inspektora, ništa ne pomaže, to vam je poznato. U tom smislu je i ovaj centar koji je neophodan, ali ne sme biti agencija nego sektor u okviru ministarstva. Danas moderne tehnologije omogućavaju ne samo umrežavanje nego apsolutno evidentiranje da bi se vršile analitičke studije, da bi se išlo u susret problemima, a ne radi neke bogzna šta kontrole. Moram da kažem da u onoj strategiji koja je napravljena, radila se ona odavno, i ranije su bile neke strategije, pošto je razorena ta naša društvena trgovina, videli smo ko je kasnije otkupio te objekte, sigurno da su nam potrebni i objekti za jednu modernu trgovinu, da dostignemo i te standarde, bez obzira sa koje strane dolaze ti standardi, po glavi stanovnika, po metrima kvadratnim itd. Smatram da sve to treba biti u Ministarstvu trgovine, a ne u nekoj nezavisnoj instituciji, pa makar je zvali i agencija koja vrši neke javne poslove, gde navodno ima tri-četiri poverena državna posla. Naravno, treći segment jeste ono bolno pitanje rada inspekcijskih organa. Tu ova država nije našla formulu, kada kažem država ne mislim na aktuelnu vlast nego mislim i na prethodne, prethodne, prethodne i na buduće i na buduće buduće. Zašto? Da li mi u okviru inspekcijskih organa treba da imamo jednu inspekciju koja bi kontrolisala sve, ne samo promet roba i usluga, već i ono što se odnosi na poslove sanitarne inspekcije, ono što se odnosi na poslove poljoprivrede, veterinarske itd? Da li nam je potreban državni organ za inspekcijske poslove? Na to se nije išlo zbog toga što bi se jedan inspekcijski organ, pa makar to bilo i neko ministarstvo, izdigao sa velikom količinom tih represivnih mera, pa bi uticao na sve druge. Međutim, i ovaj drugi oblik organizacije, gde svako ministarstvo u okviru inspekcijskih poslova ima svoju neku inspekciju, takođe pokazuje svoje nedostatke. Onda se javlja problem ljudi i opredeljenosti da se poštuje zakon. Mislim da je dobro što sada tržišna inspekcija izlazi iz jedne vrste poslova i postaje baš prava tržišna inspekcija, na dobrom je putu da postane prava tržišna inspekcija koja će da kontroliše i kvalitet, asortiman, cene, objekat, uslove, okruženje itd, a sve manje da kontroliše ono što izvorno treba da bude u nadležnosti poreskih organa. Mi smo podneli 30-tak amandmana, siguran sam da 20 i nešto možete slobodno da prihvatite, jer oni samo popravljaju ovaj tekst zakona. Verovatno niste spremni da prihvatite ove amandmane koji se odnose na ovaj centar i na ove druge, pretpostavljam za vas, vrlo značajne stvari. Ali, mislim da ta kapilarna organizacija državnih i paradržavnih organa u praksi se pokazala vrlo loše. Šta imate od Agencije za duvan, šta imate od ovih drugih agencija? Nemate ništa. Očekivao sam da ćete u ovom zakonu da objedinite i zaštitu potrošača, i sprečavanje nelojalne konkurencije i cene. Dobro je što ste makar u jednom članu koji se tiče cena konstatovali da za stabilnost cena nije odgovorna samo NBS, jer su nam ovde neki pričali – sve zavisi od NBS. A gde je ekonomska politika Vlade? Mi smo podneli veliki broj amandmana koji imaju pre svega za cilj da, ukoliko se način obrazovanja cena definiše nekim aktom, to ne sme biti podzakonski akt. U tom smislu vi sada u pravnom prometu imate nekoliko, otprilike 12 oblasti, gde se podzakonskim aktima obrazuju cene, pa čak ima jedna, moram da kažem šizofrena situacija, gde se cena derivata nafte obrazuje sa gledišta akciza i poreza, pa to služi kao osnov za definisanje cena. To je sve moglo da se smesti u ovaj zakon i da se možda čak i ovim zakonom propiše način obrazovanja cena koje su pod kontrolom države, bez obzira na režim kontrole. Znači, prethodna saglasnost, načelna saglasnost ili definisanje same cene, sve je to moglo da uđe u ovaj zakon i da ovaj zakon objedini sve. Naravno, niste mogli da odolite pritisku i da date blagu prednost nečemu što je EU u odnosu na realni život u Srbiji. Mi smo sa nekoliko amandmana pokušali i to da ispravimo, a za nekoliko amandmana sam siguran da ćete ih prihvatiti jer se radi o nekim omaškama prilikom pisanja, počev od toga da ste u deklaraciji ispustili da stavite kao obavezni deo naziv uvoznika. Ali, to je definisano drugim propisima. Ovo sve pričam zbog toga da shvatite da su svi amandmani podneti da bi se poboljšao ovaj tekst, kako bi bio prihvatljiv. Ali, onaj veliki nedostatak – zaštita potrošača, nelojalna konkurencija, robne rezerve, organizacija svih mogućih poslova unutar ministarstva, po nama, to je moralo da uđe u ovaj predlog zakona i da ovaj zakon bude kompletan zato što on treba da bude, kako vi to sad kažete, krovni za sve ono što se naziva promet robe i usluga. A kad se malo okrenete, svuda oko nas se nalazi promet. Svi su trgovci u ovoj zemlji. Ne zato što je to Srbija nego zato što svaka delatnost u sebi podrazumeva trgovinu. Naravno, i u Skupštini imamo trgovinu mandatima, ali to nije predmet ovog zakona, to je predmet nekog drugog zakona i o tome će gospođa Bosa sa bratancem da raspravlja. No, da se vratimo na ovo. Čitao sam i strategiju i ona jeste poprilično veliki dokument. U prvom delu je dobra analitika, gde se izražava postojeće stanje i ovaj predlog zakona je rezultat te strategije. Strategija je programski dokument na osnovu koga se i radi i ovaj zakon i to je sasvim normalno. Međutim, mislim da nije dorečeno i da treba da se kompletira sa ovim oblastima i onda bi to bio stvarno potpun zakon. Neke stvari stvarno ovaj zakon ne može da reši, poput ovog strateškog pitanja budućeg izgleda svih inspekcijskih organa. Ima mesta razmišljanju da se na nivou države napravi jedan organ za inspekcijske poslove. Jer, pazite, vi ste svakodnevno suočeni sa tim problemom u Ministarstvu. Kada nadležni inspektor dođe u prodajni objekat, izvrši neku kontrolu, može da primeti da problem nije samo problem evidentiranja nego čak i utaje poreza. Tu se već njegova nadležnost na neki način zaustavlja, treba da dođe neka druga ekipa, da li ona hoće ili neće. Drugo, u procesu toga što vi nazivate decentralizacijom, vrlo je važno da prvostepeni organi budu na terenu. Ako su inspekcijski organi prvostepeni organi, oni treba da imaju tu svoju disperziju na celokupnoj teritoriji. Dalje, ostaje jedan problem. Nisam siguran da ste dobar put izabrali u strategiji kako da rešite pitanje potpune snabdevenosti tržišta sa gledišta lokacije. Mi imamo stvarno one sredine gde se iselilo stanovništvo. Imamo situaciju da su oni dva puta kažnjeni. Naravno, to nije najveći nedostatak ovog zakona, da me pogrešno ne shvatite. Ali, imamo jednu situaciju da onaj ko je kažnjen i živi u nekom selu i treba mu 30 km da dođe do prvog prodajnog objekta, kažnjen je znači tom lokacijom, uslovima života i kažnjen je činjenicom da on skuplje kupuje i plaća robu nego ovaj koji je u mogućnosti da uđe u neki od ovih megamarketa gde po damping cenama može da kupi taj isti proizvod. Mislim da vaše opredeljenje da putem malih i srednjih preduzeća iz oblasti trgovine popunjavate te praznine neće doneti nekog većeg rezultata, naprotiv, moguće je da se to i desi, ali pitanje cene neće da se reši na adekvatan način i na zadovoljstvo potrošača. To je zato što će u svojim kalkulacijama da se ubace troškovi prevoza, troškovi nabavke itd. Jer, u krajnjem slučaju, u trgovini sve plaća krajnji potrošač. Kad smo već kod potrošača, sa dva amandmana smo pokušali da ispravimo nešto što je promaklo, na momente se brka šta je kupac, a šta je potrošač. Ispustili smo jedan amandman na član 2. tačka 8). Stručni procenitelj prosto veštački stoji u ovom predlogu zakona, ima ga samo u članu 2. tačka 8), a nigde ga nema u ovom tekstu zakona. Stičem utisak da je greškom to ostalo. Mislim da procenite šta ste hteli time. Ne vidim ni jednu vezu sa ostalim članovima ovog zakona. Pretpostavljam da je to nekako upalo. To su naše glavne primedbe ili pre bih mogao da kažem naši predlozi šta treba da se reši. Slažem se sa onim stvarima iz strategije, ništa bez konkurencije. Konkurencija mnoge stvari može da reši, ali ne rešava sve. Ma koliki napori da se čine, uvek će biti nedozvoljene trgovine i uvek će nedozvoljena trgovina imati veći obim ukoliko su poreske i druge dažbine koje prate neku robu veće. Znači, ako razmišljate o tome da PDV dignete sa 18% na 20 i nešto posto, odmah ste za nekoliko procenata povećali nelegalnu trgovinu. Zašto? Zato što je korist daleko veća. Ovaj zakon ne može da reši problem nelegalne trgovine. To moram da vam kažem – ne može. Potrebna je i policija. Ako nešto pusti carina i uđe kod nas, završena priča. Pa da li je to Dunav sa nekim cisternama, da li je to neko parkiralište na graničnom prelazu, ako je prvi u lancu trepnuo, propustio, možete vi ovde da proganjate, da radite šta god hoćete, nema te robe u realnom životu, odnosno u papirima, ali se realno pokazuju velike pare. Budite oprezni sa otvaranjem prostora za nove prodajne lance, jer može biti potencijalno velika opasnost, kao što se desilo sa bankarskim sistemom. Ceo naš bankarski sistem je gotovo prepušten strancima. Vidite i sami, nekada je važila ona izreka u Americi – pored smrti izvesno je da se plati i porez. U Srbiji ima dodatak – mora da se plati i bankarska provizija. Svi plaćaju bankarsku proviziju. Zbog te bankarske provizije, i ne samo toga, dešavaju se ove stvari što se dešavaju, po 400-500 miliona evra svake godine strane banke ostvare dobit na ovom našem jadnom, suženom tržištu. To može da se desi i u ovom prometu. Podsetio bih vas – pre nekoliko godina gospodin Petar Jojić je sa ove govornice ili u onoj tamo drugoj zgradi više puta ukazivao na neke stvari koje se dešavaju, pa je stalno pričao o toj firmi "Pevec", pošto kad god krene izPančeva prema Beograda on vidi kako se pravi taj "Pevec". Pa je pričao, pričao… puče "Pevec". Čuli ste. Naš Pera Jojić je na to na vreme upozoravao. Neki drugi će da kažu – on je preuzeo rizik, šta nas briga, država nije oštećena itd, ali mislim da to ne može tako da se posmatra. Mi nismo podneli amandman na onaj član koji govori o studiji uticaja na strukturu tržišta, ne zato što smatramo da je to neko idealno rešenje, nego iz prostog razloga da za sve što se radi potrebna je neka studija izvodljivosti ili da koristim one termini od pre 20 godina – o društveno ekonomskoj opravdanost, pa čak i u sistemu gde je dominantni oblik privatna svojina u organizaciji privatnih aktivnosti. Ako pogledate ove naše gradove, u onim gabaritima koji su bili pre recimo 20 i nešto godina, onda moram da vam skrenem pažnju da su urbanisti u to vreme vodili računa i o rasporedu trgovine, škola, obdaništa i drugih stvari. Jednostavno, postoji standard po glavi stanovnika, po kvadratnom metru stambene površine, šta je sve potrebno da se obezbedi kako bi na datom prostoru mogao da se organizuje pristojan život, ne samo u pogledu obdaništa, zdravstvene zaštite, nego i snabdevanja. Da li ćemo doći do situacije da maloprodajni objekat snabdeva 80 potrošača ne znam, stoje neki izazovi. Budite oprezni povodom ovoga što ste najavili, podsticaji našim liderima u trgovini da se šire na našem području jer navodno to može da poboljša naš izvoz. To je vrlo problematično jer domaći lideri u trgovini su majstori, rukovodioci i osnivači organizovanog kriminala. Organizovani kriminal, gospođo Čomić, samo još jedna rečenica, kod nas je nastao 1992. godine zahvaljujući posmatračima, koji su 1992. godine samo nekima dozvoljavali da mimo kvota uvoze i izvoze robu, a oni su toliko ojačali da su danas postali nezaobilazni tajkuni i veliki finansijeri. Tu budite oprezni, što dalje bežite od njih.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika. Prijavljeni su narodna poslanica Jorgovanka Tabaković i narodni poslanik Zoran Ostojić. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, s obzirom da je prijavljena ranije.
Govorim kao ovlašćeni predstavnik i zahvaljujem se kolegi Ostojiću što mi je dao priliku da govorim pre njega. Koristim priliku da, povodom rasprave o Zakonu o trgovini, postavim nekoliko pitanja nama kao društvu. Da li je baš ideologija savremenog slobodnog tržišta potpuno pravedna, idealna, da li ostavlja neke greške, da li nam daje neke zadatke koje treba da ispravimo? To pitanje mogu da svedem na jedno – šta radite nedeljom? Da li nedeljom uzimate svoju decu za ruku ili odlazite da obiđete svoje stare roditelje, ili odlazite u neki od trgovinskih lanaca da kupujete i ono što vam treba i ono što vam ne treba? Govorim to kao žena koja vodi svoje domaćinstvo, ima porodicu, nikad o tome nije prestala da brine, i bojim se da smo u ovoj eri globalnog slobodnog tržišta dozvolili da tom navodno slobodnom tržištu pripadne ne samo sadašnjost, nego i budućnost. Povodom rasprave o ovom Zakonu o trgovini, hoću da ponovim tvrdnju Frensisa Fukujame, da se izgleda navodno istorija okončala i da su odnosi ponude i tražnje ti koji određuju da li smo mi kao ljudi roba, da li se naše društvene veze pretvaraju u stvari u tržišne transakcije. Razmislite s kim se nalazite, s kim idete da popijete kafu, šta očekujete od tih ljudi ili šta oni očekuju od vas. Da li mi imamo prava da razgovaramo samo o nametnutim temama koje govore o tome da u trgovini treba da obezbedimo najpravednije uslove trgovine, zaštite konkurencije, dostupnosti potrošačima, zaštitu potrošača ili treba i da se zapitamo da li kupujući, možda i nepotrebne proizvode, imamo poneku mrvicu koja se zove zadovoljstvo, dok nekim drugima, koji nam namećući propagandom, vrlo agresivnom, omogućavamo da zarade mnogo, mnogo više. Pošto nemam pouzdane podatke o tome koliko zarađuju takvi ovde kod nas od trgovine, mogu da navedem jedan poznat primer da najbogatiji čovek u Meksiku ima više novca nego 17 miliona njegovih najsiromašnijih sunarodnika. Mogu da navedem podatak, koji neću za našu zemlju precizno da iznesem, da godišnja rata duga mnogobrojnih zemalja, a možda i naše, iznosi mnogo više nego ulaganje, ono što u budžetu evidentiramo, u zdravstvo, obrazovanje ili ono za šta se svi deklarativno zalažemo. Da li smo mi kao zemlja dokaz da se najviše ulagalo u šoping molove i da smo pod tim podrazumevali one strane direktne investicije, ali to su u stvari bile akvizicije, odnosno prodaja akcija trgovinskih preduzeća? Zašto o svemu ovome govorim? Govorim o tome što smo izgubili osnovni cilj društva. Da bi neko mogao da bude potrošač i da govorimo o trgovini, mora pre svega da bude proizvođač da bi se neki proizvodi naše industrije našli na rafovima u tim trgovinama i treba da postoje ljudi koji rade u nekim najbolje industrijskim, ali može i uslužnim manjim delatnostima, da zarade platu da bi mogli da odu da kupuju ono što im je neophodno. Složićemo se da najvrednije stvari koje se zovu pravednost, mudrost i ljubav ne mogu da se nađu ni u jednom trgovinskom lancu, bilo gde u svetu. To ćemo tražiti na nekim drugim mestima, ako kao neke druge zemlje ne forsiramo u najvećoj mogućoj meri kupovinu potrebnog, ali još više nepotrebnog. Na nama je da jedan ovako slično uređen, a ovo je prilično dobar zakon o trgovini, uradimo i nešto ozbiljnije u donošenju zakona koji će da uradi strategiju razvoja, odnosno proizvodnje. Vama, kao članu Vlade, to mogu kao poslanik da zamolim da upišete, ne da vam stavim u zadatak, nego da vas zamolim da upišete to kao jedan od svojih prioriteta. Ali, vi ste kao ministar trgovine u prilici da svojim reklamnim kampanjama i akcijama poradite na tome da kupiti kola ne znači kupiti u našim uslovima audi, mercedes, BMW, a u nekim boljim zemljama ferari, nego proizvodima vratiti upotrebnu vrednost jer to jeste dokaz da time završavamo neki posao, jer kupovinom opipljivih stvari, poput BMW-a, audija, ferarija i Armanijevog odela, čovek nikada ne može da kupi ono što u stvari nema, a rekoh malopre, ljubav, mudrost i dobrotu. Mi, kao država, kada govorimo o vrednostima koje želimo da promovišemo, imamo mnogo posla tu. Mi, kao poslanici, možemo tome da doprinesemo. U daljoj priči o konkretnim primedbama, ne mnogobrojnim – jer zaista reč je od onog što ste kao izašli sa početnim zakonom pre javne rasprave, ne javnog slušanja, o čemu juče pričasmo, nego kao što rekoste javne rasprave, od jednog obimnog i prilično rogobatnog zakona došli ste do vrlo razumljivog zakona, koji bi ipak trebalo da uvaži jedan broj amandmanskih intervencija poslanika i da omogućimo zakonsku regulativu koja će nam u najvećoj mogućoj meri omogućiti da tu trgovinu uredimo na najbolji mogući način – poći ću pre svega od osnovne primedbe koju ne smem da zaboravim. Poći ću od člana 11, gde vas molim da imate na umu da u spornoj tački 1) tog člana ne moramo za sve poljoprivrednike da tražimo da imaju registraciju i da njihov promet robe bude ograničen samo zato što moraju da budu predmet registracije. Vi odlično znate, prema zakonu koji reguliše ovu oblast, da oni koji su registrovani za poljoprivrednu delatnost jesu registrovani upravo zato što od vas ostvaruju određene subvencije. To bi značilo da u prometu pod ovim uslovima mogu da se nađu oni koji proizvode kukuruz i slične kulture, pšenicu i slično. Šta je sa onima koji proizvode voće i povrće u mnogo manjem obimu i mogu, mogli bi, bez registracije da se nađu kao prodavci po ovom zakonu o trgovini i da pokažemo tim malim sitnim poljoprivrednim proizvođačima da se i za njih zalažemo i da takvu amandmansku intervenciju uvažite. Naša deklarativna zalaganja koja ste vidim, vrlo vešto, preuzeli kao Vlada od onog što poslanici SNS često govore kao zaposlenost, kao izvozno orijentisani sektori, kao poljoprivreda, nađe mesta u ovim konkretnim zakonskim rešenjima. Mnogi su ovde često komentarisali šta su trgovinski formati. Neću ponavljati član 15, njegovo osnovno rešenje iz zakona, ali moram da vam stavim primedbu da ste zaboravili da navedete da su trgovinski formati prodavnice malog formata – samoposluge, kiosci i radnje. Niste ih naveli ni u članu 2. kroz definicije, a nema ih ni ovde kao trgovinski formati, gde objašnjavate da se u njima kao organizaciono-tehničkim oblicima može obavljati trgovina. Moja sledeća konkretna primedba je da ostala trgovina na malo van prodajnih objekata, gde u članu 20. objašnjavate ambulantnu trgovinu, izaziva male nedoumice za sve nas koji nismo direktno u toj materiji i da nije dovoljno dobro objašnjeno šta je u stvari ta ambulantna trgovina i da sam termin nosi potpuno pogrešne asocijacije. Predlažem da vi kroz odbor ili vi sami intervenišete tako da objasnite da je to tip trgovine koji se obavlja nevezano za određene poslovne prostorije, kao trgovina na kolicima, na železničkim, autobuskim stanicama, plažama ili slično. Znači, ako već imate zakon koji zaslužuje ocenu dobar, za razliku od mnogih, zašto ne bi imao i ovako preciznije određenje. Kad govorimo o uslovima za obavljanje trgovine, govorim o članu 30, vi ste tu prilično jasno definisali, ali u stavu 3. ovoga člana gde se kaže da su lica iz stava 1, znači ko sve može da ima svojstvo trgovca, dužna da u svom prodajnom objektu prilikom trgovine van prodajnog objekta poseduju dokaze o svojstvu trgovaca, odnosno ispunjenosti uslova iz stava 2. ovog člana. E sad, ako vam kažem da vi u tom stavu 3. za ostala fizička lica u pogledu prodaje, maločas je neko to hvalio kao mogućnost koju daje ovaj zakon, u pogledu prodaje sopstvenih polovnih stvari, rukotvorina, umetničkih, zanatskih proizvoda domaće radinosti, osim poljoprivrednih i prehrambenih, uopšte ne definišete kojim dokazima treba da raspolažu ovi trgovci. Verujem da je to tehnički propust. Molim vas da ga ispravite, odnosno moguće je da samo kažete da ti dokazi važe za ostale, osim trgovaca koje sam ovde navela, i to je amandmanska intervencija gde ćete vi reći da se izuzimaju oni iz člana 11. stav 12. tačka 3) zakona. Ne zamerite što ovako precizno iznosim detalje, ali zaista želim da budem od koristi. Očekujem da član 39. brišete. Ovo je za mene najveća primedba koju imam na ovaj zakon. I nije detalj, zamerka je principijelne prirode. Članom 39. vi definišete oznake posebnog svojstva roba i usluga i kažete da, bukvalno, oni koji imaju posebna svojstva za to dobiju, uslovno ću reći, sertifikate, mogu u stvarida imaju oznake nekih priznatih standarda. Ljudi, nemojte da se lažemo, ovim stavovima, pre svega, nije mesto u zakonu o trgovini nego u zakonu o zaštiti potrošača. Ne može samo ovo da bude u zakonu o trgovini i odlično znamo da ovu oznaku dobije onaj ko plati. Ne ko po kriterijumima i uslovima zaista obezbedi tu posebnost, nego onaj ko je spreman da plati ovakvu posebnu oznaku, on će je i dobiti, koliko plaća zvanično, koliko plaća nezvanično, neka kažu oni koji imaju, a ima mnogo onih koji imaju loše iskustvo. Moram da vam kažem nešto što je do sada bilo primer loše prakse, govorim o gradu iz kog dolazim, gde se od trgovaca traži da bude, na primer, to član 42. reguliše, vidna oznaka o istaknutosti poslovnog imena, odnosno naziva ili skraćenog poslovnog imena. Vidno je pridev. Kako se to – vidno, procenjuje? Diskrecionim pravom onog ko dođe da to proceni. Da li znate kako se to kažnjava? Mnogo u ovo vreme krize. Izraz – vidno je jedno vreme bio hit inspekcije u Novom Sadu koja je obilazila male kioske i radnjice i uvek je imala primedbu da to nije dovoljno vidno. Molim vas, ili izbacite to – vidno, ili precizno definišite veličinu slova, način obeležavanja ili oznaku kako to treba da glasi. Član 47, Centar za razvoj trgovine. Veliki je problem sa onim što se zove Centar za razvoj trgovine, jer ako se dešavalo i dešava se da su mnogi od ovde definisanih stavova i članova zakona definisani tako, ne mogu reći potpuno neprecizno, ali nedovoljno precizno da treba tražiti mišljenje da bi se po tim stavovima moglo postupati, onda se trgovci, ljudi koji se bave ovim poslom, susreću sa tim da svaki od državnih službenika, inspektora i organa koji dođu u kontrolu, ima svoje shvatanje o tome šta, na primer, znači obeležavanje, vođenje knjige KEPA sa PDV-om ili bez PDV-a. Da li vi verujte da je bilo takvih prostora, takvih slučajeva gde se ostavlja prostor za različito tumačenje? Da li znate šta se dešava? Odgovor tražen od Ministarstva trgovine se na ovakva bitna pitanja ne dobije nikad ili sa zakašnjenjem od dve godine, ali kazna se plaća odmah i iznosila je za trgovce iz Novog Sada 240.000 dinara. Znači, za onog ko nepravilno vodi knjigu KEPA. Vi, kao ministar, imate pravo i obavezu da u ime Ministarstva koje vodite i zakona koji ovde predstavljate za sve nepreciznosti donesete uputstvo i pravilnik koji će onemogućiti slobodno sudijsko uverenje, da se tako uslovno izrazim. Nije ovo režiser književnog dela koji kaže, imam pravo da književno delo razumem na svoj način i tako postavim predstavu. Nije ovo "slou moušn" gde možemo da vidimo da li je u pravu inspektor ili ne, a proizvodi konkretne posledice na rad nekog ko se bavi trgovinomu ovo teško vreme. Nisam od onih koji kažu, ministarstvo treba da se pita, a ne ministar, zato što odgovornost i pravo mora da bude personalizovano. Ministarstvo nije neimenovani brod, ni Vlada ni oznaka na Nemanjinoj, ni adresa na kojoj vi sedite. Ministarstvo ste vi i vaši saradnici, skup zakona s kojima radite, koje kreirate na osnovu kojih neko mora da živi i uređuje svoje dnevno poslovanje. Preuzmite tu odgovornost, imate je i uredite sve nedovoljno definisane stvari da se ljudi ne bi susretali sa, na primer, praksom da se od njih traži da cena cigareta bude formirana po boksovima, a on u kiosku prodaje cigarete po komadima i onda se neki pametni vrli inspektor nađe u pravu da nekog kazni što je drugačije vodio cenu cigareta. Ovo je život u kojem su spremni da vam potvrde oštećeni da kod jednakih ipak ima nekih koji su jednakiji i da oni koji ovaj posao rade, kad se nalaze u nekom udruženju gde mogu da međusobno razmene iskustva, ideje i dođu do najboljih rešenja, jesu spremni, kao što su bili s vama u razmeni ideja kad smo ovaj zakon radili da vam pomognu da ovaj zakon uredite na najbolji način.
Iskorišćeno je osamnaest minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam jedan zakon koji će imati neke novine, neke veće izmene i koji će nešto značiti više za Srbiju u trgovini. Videvši ovaj zakon, slabo se šta menja, jedino ova stavka da ministar odlučuje o tim hipermarketima kvadrature preko dve hiljade metara kvadratnih, što neće nešto posebno ekstra promeniti i uticati na srpsku trgovinu. Očekivao sam posle vašeg velikog iskustva, gospodine ministre, jer vi ste već devet godina prvi čovek srpske trgovine. Vi ste tri godine bili ministar trgovine u Vladi Zorana Đinđića, tri godine predsednik Privredne komore i sada ste ministar u ovom mandatu već treća godina. Znači, vi ste čovek koji je izuzetno odgovoran za srpsku trgovinu, za stanje u Srbiji koje je nastalo, za srpske proizvode, za toliki srpski problem izvoza i toliko forsiranje srpskog uvoza. Uvoznički lobi niste uspeli da razbijete. Uvoznički lobi bukvalno u Srbiji radi šta hoće. Sada kad pogledate hipermarkete, kad uđete i vidite, čovek se neprijatno oseća. Mi nemamo ta državna skladišta, nemamo mogućnosti da uskladištimo i kad dobro rodi, kao što je bila prošla godina. Imali smo jabuku u otkupu tri dinara i nije je hteo niko. Evo sad u hipermarketima ona je 40, 50, 60 dinara, 35 dinara najjeftinija. Šta se tu događa? Ko tu profitira? Zašto i kad nam rodi ne znamo da iskoristimo i da izvezemo? Da li taj uvoznički lobi nema nikakvu kontrolu? Isto tako izvoznički lobi bukvalno radi šta hoće. Nedavno kad smo čuli da je uvezeno meso iz Mađarske, svinjsko meso posle toliko godina, mi smo u Srbiji izuzetno razočarani. Kad se uvozi meso iz Argentine, uvozi piletina iz Brazila, uvozi svinjetina iz Mađarske, to je potpuno uništilo stočni fond u Srbiji. Mi ga više i nemamo. Godine su potrebne da ga zanovimo. Za ovih deset godina on je potpuno uništen. Mi sad pričamo o obostranom sporazumu sa EU, a šta to mi imamo da izvezemo? Kukuruz i pšenicu po 12 dinara u otkupu, gde nema nimalo zarade? Pa to će svako da kupi ako ponudite na tržištu tako jeftino, a mi se hvalimo - najveći izvoznici u poljoprivredi, a u stvari prodajemo kukuruz i pšenicu. Šta je sa ostalima? Šta to Evropa kupuje od nas? Malinu, pečurku, višnju u bescenje kad rodi i ništa više. Šta je sa velikim izvoznicima iz Srbije? Ko će da pokrije ovoliki uvoz koji je sada trenutno u Srbiji prisutan? Uđite u hipermarkete o kojima pričate i na koje ćete vi sad davati dozvole, gde želite da ogradite da treba, tobože, studija uslova, kako ovde rekoste, da se pravi, da li on može da se montira u centru grada ili u užoj zoni centra grada? Već su svi namontirani tamo gde je najglavnije. Ko bi pametan da dozvoli u udarnom delu Beograda, gde se spajaju stari i Novi Beograd, na Ušću da se napravi hipermarket? Zar je to bilo najneophodnije u tom mestu, u toj zoni? Vi ste bili, gospodine ministre, ponavljam, u ovom veku glavni čovek trgovine. Vodili ste Komoru i vodili ste trgovinu kompletnu konstantno. O tome ste sigurno odlučivali ili sa jedne ili sa druge pozicije. Vaša stranka je bila na vlasti i u Beogradu. Ko još normalan u srcu Beograda, u jezgru, u centru grada napravi toliki hipermarket, koji izgleda kao neka prevrnuta ogromna kutija koju obilazimo kad prolazimo, gde se skuplja hiljade ljudi i trguje? Sad kad uđete u taj jedan hipermarket i pogledate: sve je strana roba. Gde su srpski proizvodi? Sada kad pogledate posle prodaje "Soko Štarka" Hrvatima, posle prodaje mnogih firmi Hrvatima, hrvatski biznismeni su najveći izvoznici iz Srbije, a ne srpski biznismeni. Srpski biznismeni nemaju šta da izvoze. Hrvatski biznismeni su najveći izvoznici iz Srbije. Da li vi to znate? Sigurno znate, naravno. Da li je Vlada imala mogućnost da se izjasni o prodaji važnih prerađivača kao što je "Soko Štark" i velikih izvoznika? Mi smo potpuno uništili izvoznike, mi uvozimo sokove. Zar je moguće da ne može deset godina da se reši pitanje "Budimke", "Srbijanke" i mnogih srpskih izvoznika? Zar je moguće sada da Srbija uvozi čips, a bili smo najveći izvoznici? Zar je bilo normalno da neko najveću čipsaru u Čačku, koja je 90% izvoza radila za rusko tržište, upropasti prodajom nekom čoveku koji je posle nekoliko dana bio uhapšen i to pitanje nije rešeno? Zašto se to ne reši? Gde će proizvođači krompira da plasiraju svoje proizvode? Ko će da ih otkupi? Gde će da ih prodaju? Prema tome, mi nemamo izvoz, a bili smo veliki izvoznici poljoprivrednih proizvoda prvenstveno. Mesa. Sećam se "Stočara", ne znam da li se i vi sećate. Do vašeg dolaska, to je bio najveći izvoznik mesa u jugoistočnoj Evropi. Hiljade tovilišta stoji prazno u Srbiji. Hiljade farmi za živinu, farmi koki nosilja itd. stoji prazno. Ili nije rešeno pitanje vlasništva ili su u privatizaciji upropašćene, unakažene, kupio ih neko itd. Prodaje se "Maksi". Kaže Mišković rešio da proda "Maksi" Belgijancima. Tu radi 20 hiljada ljudi. Cela naša trgovina, monopol zasnovan je na tom sistemu. Da li imate stav Vlade o tome? Ko su ti ljudi koji će da uđu sutra da kupe "Maksi" i čiji će proizvodi unutra da se ubace? Da li će opet biti novog uvoza i da li ćemo mi ovde jesti sve i svašta bez sertifikata, nekvalitetno itd? Videli ste, ovim novim zakonima, gde se pozivamo na EU, mi smo potpuno uništili srpsku pijacu, koja je bila osnov snabdevanja pravom zdravom hranom građana Srbije. Sve potpuno uništili. Zašto smo je uništili? Uništili smo je zato što smo hteli da budemo moderni, savremeni, da donesemo neke zakone na koje nas niko nije ni terao. Mi smo nedavno imali ministra Dinkića u Kosjeriću, otvara destileriju alkohola, a nekoliko kilometara odatle postoji ogromna, koja stoji prazna i ne radi. Zašto ne radi? U Osečini isto tako stoji prazna sa druge strane i ne radi, ni ona ne radi. Imali smo fabričicu izvanrednu šumskih proizvoda. Uništili je. Došli su neki, kupili je, demontirali opremu, izvezli i zatvorili fabriku koja sad stoji kao avetinjski neki grad. Niko ne pita - da li ima neko odgovoran u Srbiji što se to tako dogodilo? Uništili smo i hladnjače, pojavile se neke Viktorija grup, dođu pokupe sve, ko su šta su, ne znam, ali verujte, sve to pogase i odu. Da li je njihov cilj da uđu i da ugase to prilikom privatizacije i da stave katanac ili da puste u funkciju i da proizvode? Prema tome, nemamo izvoza i to je danas veliki problem Srbije. Veliki izvoznici, poput "Petoljetke", "Magnohroma", propali su. Uvoznici, automobilska industrija, milijarde smo uložili u program "Fijata", rečeno je – nema više automobila, svi će pasti na kolena, dolazi "Fijat", 200 hiljada automobila 2010. će da proizvede, od toga ogromna količina ide na rusko tržište. Šta je sa tim projektom, gospodine ministre? Nema ništa. I dalje ovde su prisutni neki drugi automobili drugi, uzmimo "mercedes", "opel", naravno "audi" itd. Nema tog Fijatovog programa, nije zaživeo. Svi kooperanti su propali. Sada je glavni hit- Jura napravio firmu. Svaki dan vrtimo – 900 radnika se zaposlilo, a 400, sto puta sam čuo u vestima – Dinkić je rešio u Nišu, koji je uništio Elektronsku industriju, uništena Mašinska industrija, uništen Niš kao grad mašinske industrije, ali zato će sada da dođe veliki gigant od 400 zaposlenih, koje ćemo mi da platimo po jednom zaposlenom 10 hiljada evra, da stimulišemo iz budžeta. Zašto nismo stimulisali belu tehniku u "Slobodi" Čačak? Samo je malo trebalo da proradi i da bude gigant, jer je bila pionir u beloj tehnici i najveći izvoznik bele tehnike u jugoistočnoj Evropi. Zato što smo platili "Gorenju" da uđe ovde i da napravi novu fabriku i da mi stimulišemo četiri i po hiljade evra po zaposlenom "Gorenje". Samo po dve hiljade evra od toga da smo dali "Slobodi", ona bi bila gigant, domaći proizvod, kompletno i pionir je bila u beloj tehnici u Srbiji. Kada je "Sloboda" radila belu tehniku "Gorenje" nije znalo za belu tehniku. Mi samo - neka dođe sa strane, e tu ćemo da stimulišemo, damo, a ove naše domaće ćemo potpuno da uništimo. Njima ne damo ništa. Rečeno je i vi ste govorili stotinu puta, podstičimo izvoz, kupujmo domaće, Fond za razvoj se usmerava ka izvoznicima, izvoznici blago vama, evo ceo Fond za razvoj je okrenut ka vama. A šta se dogodilo? Sada slušamo da su u Fondu za razvoj pohapšeni ljudi, da je to bio partijski posao, da su partijski ljudi držali ceo Fond za razvoj i sa njim raspolagali onako kako treba. Sve se ovo odnosi i ovo je sve vezano za trgovinu, zato što nemamo dobre zakone da zaštite, ministre, domaće tržište, kao što sve zemlje rade. Srbija je postala odgrađena avlija. U nju muže da uveze robu ko god hoće. Da li vi znate koliko je mesa ubačeno preko Kosova u Srbiju, koliko tona mesa? Šta mislite, zašto Albanci dolaze i glasaju za predsednika opštine Draškovića u Medveđi? Bio sam tamo u kampanji. Dolaze autobusima da bi ga glasali i prijavljuju mesto boravka. On im je ventil za uvoz svega i svačega. Pokrivao ga je Čović, svi ste ga pokrivali i svi ste mu pomagali da tamo pobedi, jer on je bio svačiji. Ko god je na vlasti, on je njegove, a najviše je albanski, jer preko njega samo gura. Odem u jednu šumu i vidim napravljen ogroman put i pitam – ljudi, šta će u šumi ovakav asfaltni put? Kaže – ćuti, tu je najveći promet. Otiđite nekad u Medveđu i pogledajte tamo, gde nema žive duše, videćete kako je Čović nekada napravio dobar asfaltni put, tobože, razvio je Medveđu, a tu samo štrafta meso i to veoma sumnjivog kvaliteta. Zato smo i prvi po karcinomu, po leukemiji u Evropi itd. Zašto nam mladi obolevaju? Nekvalitetna hrana. Očekivao sam da zakonima zaštitite domaće proizvode i da stvarno bude krilatica srpske trgovine – kupujmo domaće, naše je najbolje. Kupimo domaće pile. Zar će ono iz Brazila biti bolje? Na šta liči? Pogledajte šta se sve uvozi i ko uvozi. Ovi hipermarketi, za koje se svi zalažete i puštate ih, u svakom gradu u centru grada su napravili i sada nema potrebe da im ne date da dođe konkurencija, nego ih ojačavate još uvek. Miško je ušao gde god treba, u svakom velikom gradu on je u centru grada, ili "Tempo" ili "Maksi" ili nešto drugo. Uzeo je sada i "C markete". Da li taj monopol u trgovini vama smeta kao ministru trgovine? Ko je uspeo da napravi toliki monopol u trgovini i da veže monopoliste? Pogledajte koliko je u hipermarketu litar mleka, a pogledajte u otkupu je 18 dinara. Otkud tolika razlika? Kako je došlo do te tolike razlike tolike? Razmislite malo i napravite jedan zakon koji će značiti Srbiji puno i gde će podsticati srpski izvoz, gde će drastično smanjiti uvoz, bar uvoz poljoprivrednih proizvoda, ono što smo uvek imali i čime smo se uvek ponosili. Sada sve uvozimo. Pogledajte koliki je procenat uvoza. Hrvati više prodaju kod nas prehrambenih proizvoda nego mi naših. Naših i nemamo. Sve smo mlekara pozatvarali, sve smo pozatvarali, naše prerađivače, sokove smo zatvorili. Ponavljam, "Budimku", "Srbijanku", šumske proizvode, fabriku u Vladičinom Hanu, sve smo pozatvarali i nemamo ih više. Sada zavisimo mnogo spolja. Zato smo očekivali da zakoni o trgovini zaštite srpsko tržište, da pomognu Srbiji. Međutim, otprilike se ništa posebno neće uraditi. Uvoz će i dalje biti i mesa, i krušaka, i jabuka i suvih šljiva. Znate li da uvozimo suve šljive, a imali smo najveći rod prošle godine, jer ne znamo šta ćemo sa njima? Nemamo prerađivače. Znate li da nismo imali prerađivača prošle godine koji zadovoljava evropske kriterijume u proizvodnji suve šljive, nijednog? Zašto Fond za razvoj to nije stimulisao? Rečeno je bilo, bilo je projekata i svi su odbačeni. Zašto? To je stranačka stvar, to je stranački fond. Hoćete sad sve da preselite u Zaječar, cela Srbija će ići u Zaječar. Zašto? Zašto baš u Zaječar? Juče slušam vesti, za svaki papir ići ćete tamo. Gospodine ministre, prošle godine sam bacio tri vagona šljive. Bilo me je sramota da idem u Bečej da vadim potvrde za izvoz šljive. Ljudi ne mogu da nam napišu, naštancuju potvrde. Onda je ministar poljoprivrede to zabranio, ukinuo, ali je već bilo kasno, šljiva je već propala. Ove godine slabiji rod. Pripazite malo, Srbija se prazni. Nemamo prerađivače, nemamo skladišta državna o kojima se pričalo, nemamo izvoznike, jer uvoznički lobi nas potpuno upropasti, i on se nalazi ovde u Beogradu i on uvozi sve i svašta. Vi ste izuzetno odgovorni. Ponavljam vam, gospodine ministre, ceo ovaj ulazak u novi vek, ovih desetak godina, vi ste gazda srpskoj trgovini u privredi i veoma odgovorni za stanje koje je nastalo. Ponavljam, zagradite avliju, ne zatvorite uvoz, ali približite bar uvoz izvozu. Dajte negde da se nađemo tu, jer sa ovolikim uvozom i sa ovako minornim izvozom Srbija ne može opstati. Ne može nam pomoći ni MMF. Evo, tri milijarde kredita ćemo potrošiti da bi stabilizovali dinar, a dinar može samo stabilizovati izvoz srpske privrede, a mi ga nemamo.
Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Vi mene pozivate, gospodine Iliću, da razmislim o ovom zakonu i o stanju trgovine Srbije, a ja vas pozivam da se malo prisetite o onome o čemu pričate. Prodaja "C marketa" Delta kompaniji se desila u vreme vlade u kojoj ste vi bili ministar i čiji je premijer bio gospodin Vojislav Koštunica. Prodaja "Soko Štarka" slovenačkoj "Droga kolinska" se takođe desila u to vreme. Mnogo toga što je danas problematično i zbog čega imamo tešku situaciju u našoj privredi se desilo upravo u to vreme, te tri i po godine vlade u kojoj ste i vi bili ministar. Pričate o tome zašto ne kupujemo srpske proizvode. Pitam vas koji automobil vozite, da li vozite domaći "jugo", "zastavu", "punto" ili vozite ono što vam više odgovara? Koje odelo nosite, koji sat nosite? Nažalost, srpska privreda u svim sektorima i u svim segmentima nije dovoljno konkurentna i prirodno je da čovek bira ono što mu više odgovara. Još jednom ću ponoviti jedno od osnovnih načela ovog zakona, a to je načelo slobodne trgovine. Ubeđen sam da tako i treba da bude. Takođe ste rekli – hrvatske firme su najveći izvoznici poljoprivrednih proizvoda. Da, ali srpskih poljoprivrednih proizvoda. To su investicije koje danas u Srbiji funkcionišu, proizvode sladolede, mineralnu vodu, cement, kamen, mnoge druge stvari, ali u tim fabrikama rade srpski radnici, oni plaćaju poreze državi Srbiji, kada to ode u izvozu, to je izvoz Srbije, kao što je slučaj i sa svim investitorima. Svako ko dođe u Srbiju da angažuje kapacitete, da otkupi poljoprivredne ili druge proizvode, da nešto preradi i da proizvode, dobro je došao u Srbiju, ako je korektan, pošten, profesionalan, nezavisno od toga da li je iz Hrvatske, iz Italije, Nemačke, Grčke ili bilo koje druge zemlje. Slažem se da ima problema u trgovini, takođe se slažem da sigurno postoji prostor da se ovaj zakon i kroz amandmane učini boljim, ali ne mogu da se složim da sve prebacujete drugima na odgovornost, a da ste tek posle dve-tri godine van Vlade zaboravili da ste i vi bili deo, u jednom dugom vremenskom periodu, središnjem, kada nije bilo ekonomske krize, kada su i region i Srbija imali visoke stope rasta, deo vlasti koji je doprinosio da se nešto što danas gledamo kao problem i pokušavamo da rešimo, desi.
Narodni poslanik Velimir Ilić je prijavljen u elektronskom sistemu. Nemate prava na repliku, narodni poslaniče. Možete konsultovati stenogram. Vrlo pažljivo sam slušala šta ste govorili i vrlo pažljivo slušala odgovor ministra. Narodni poslaniče, pravo na repliku je opisano članom 101. stav 3. Poslovnika, a odluku o tome da li se replika daje ili ne donosi predsedavajući. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Mislim da je gospodin ministar povredio Poslovnik, jer je o meni rekao neke neistine. Tačno je da sam bio u Vladi, kao ministar, i gradio i radio nešto drugo. Tačno je da ste vi tada paralelno sa tom vladom sarađivali kao predsednik Privredne komore Srbije. Gospodine ministre, tačno je da ste vi imali veći uticaj nego ja kao ministar infrastrukture i tačno je da ste bili nerazdvojni s ministrima na čijem vi sada mestu sedite. Tačno je da ste već tolike godine ministar trgovine i Mišković vam je svima bio gazda. Svi ti koji su sa mnom u Vladi bili tada, sede i sa vama sada.
Narodni poslaniče, molim vas da pazite na koji način se obraćate učesnicama.
Prema tome, povredili ste Poslovnik. Tačno je da stranci plaćaju zarade, ali su male, 15 hiljada dinara …
Narodni poslaniče, dužni ste da saslušate obrazloženje i upozorenje predsedavajućeg. Prelazite granice propisane Poslovnikom Narodne skupštine o načinu ophođenja sa drugim učesnicima na sednici. Dobili ste reč na osnovu člana 100. i taj član vas obavezuje… Narodni poslanici dobacuju da on to razume. Ne, ne razume, pošto se ne može napustiti sednica na kojoj se traži pravo da se govori o povredi procedure. Narodnom poslaniku Velimiru Iliću izričem opomenu zbog nepoštovanja parlamenta i narušavanja ugleda parlamenta. Narodni poslanik Zoran Ostojić ima reč.
Gospodine ministre, koleginice i kolege, pred nama se nalazi zakon koji nam je potreban kao krovni zakon, jer su propisi koji regulišu ovu oblast stari, prevaziđeni i potrebno ih je menjati. U principu, većina ovog zakona je korektna, uvodi nove institute, definiše nekakve nove načine trgovine koji ranije nisu postojali i tu ništa ne bi bilo sporno. Sporno je samo jedno – član 45. i ono što se zove studija o uticajima strukture tržišta. Zašto je to sporno? To je sporno zbog toga što, u suštini, taj član apsolutno negira sve vrednosti koje Ustav oko slobodne konkurencije i tržišta propisuje. On negira evropsku praksu i neke izvore prava koji važe za Srbiju. Prirodno je da levi populisti koji čine ovu Vladu, jer je ova Vlada sebe nazvala socijalno odgovornom vladom, pokušavaju da ovo etatizaciju, u daljem izlaganju ću u detalje objasniti zašto je ovo etatizacija, i prirodno je da desni populisti, a to su tri govornika koji su govorili pre mene, napadaju ovo, jer su populisti, u principu, isti, samo su im ciljevi, odnosno sredstva drugačija. Ne očekujemo da od vaše Vlade bude zakon koji će uvažavati liberalna i tržišna rešenja, jer naprosto niste liberalna vlada, niti očekujemo od onoga što sedi oko mene i što je opozicija toj vladi da se za to zalaže. Ali, vi kažete da želite u EU. Ne možete sa ovakvim članom i sa ovakvom državnom kontrolom nad tržište i nad investicijama taj cilj da ostvarite. Ako i dalje budete u Skupštinu slali ovakve zakone, govorim sada ne o vama lično, nego o Vladi, kao što je npr, onaj zakon o tzv. podsticaju građevinske industrije, koji je apsolutno zakon kome bi Lenjin i Staljin, u onom Novom ekonomskom poretku, pozavideli. Da ne govorim da je to bilo nemoguće čak i u Titovo vreme. Ako nam takve zakone nudite, mi ćemo početi ozbiljno da sumnjamo u iskrenu evropsku opredeljenost vaše vlade. Za sada ne sumnjamo, za sada smatramo da je to neznanje, nekompetentnost i da nema zle namere, ali ajde da uđemo u suštinu stvari oko ovog zakona. Gospodine ministre, vi predlažete da se za trgovinske formate čiji ukupan prodajni i skladišni prostor prelazi 2.000 metara bruto površine izrađuje Studija uticaja na strukturu tržišta i kažete da ta studija, koju treba da rade naučnoistraživačke organizacije iz oblasti ekonomije i istraživanja tržišta, akreditovane u skladu sa propisima naučnoistraživačke delatnosti, jeste uslov za dobijanje građevinske dozvole. Plus na mišljenje o toj studiji daje mišljenje Centar za razvoj trgovine i on može da da pozitivno i negativno mišljenje. Šta to suštinski znači? To suštinski znači da vi, gospodine ministre, preuzimate deo ingerencija, za početak lokalne samouprave. Znači, u Boru kada investitor hoće da zida tržni centar veći od 2.000 kvadrata ne može da dobije građevinsku dozvolu od opštine Bor ako nema ovu studiju i ako nema pozitivno mišljenje Centra za razvoj trgovine koji će, tu je jedino gospodin Krasić u pravu, u suštini biti sektor ministarstva. Prema tome, vi u suštini preuzimate deo prava lokalnih samouprava. Idemo sada na argumente koje ste naveli da je ovo potrebno. Kažete u obrazloženju da ćete ovim putem, to što ćete ograničiti investitora na jedan dodatni papir ili dodatni trošak, obezbediti sprečavanje nastajanja logističkih i komunikacionih uskih grla na određenom području, dok na drugim područjima i delovima tržišta nedostaju određeni trgovinski oblici. Zar zaista mislite ako nekom trgovinskom subjektu ili investitoru ne date pozitivno mišljenje da gradi tržni centar na lokaciji na kojoj on želi da gradi, gde je kupio zemljište, da ćete ga naterati da ide u Trgovište i da to isto uradi? Ovde u ovom članu krije se ne nekompetentnost, čini mi se u ovom slučaju opasna namera da se zadrže postojeći monopoli. Ovde vi kažete da taj član u suštini sprečava potencijalni dogovor trgovinskih subjekata na određenim trgovinskim područjima da ostvaruju monopolske pozicije. Apsolutno je upravo suprotno. Vi ovim članom uzimate sebi ingerencije da sprečavate konkurenciju. Evo primera. Zamislimo da ima slobodan plac pored tržnog centra "Delta" na Novom Beogradu za takav isti tržni centar, zamislimo da se pojavi investitor koji tu hoće da gradi. Siguran sam da taj neće dobiti pozitivno mišljenje ove studije. Šta je sporno da se tu digne još jedan takav, ako neko svojim novcem rizikuje i misli da može da bude konkurencija "Delti" i tome ko "Deltu" poseduje u ovom trenutku? Šta će se negativno desiti? Može da propadne "Delta", može da propadne taj koji je investirao. Ako propadne bilo ko, šta će se desiti? Napravljen je taj trgovinski centar i propadne, "Delta" je jača, doći će neko, kupiće to. Neće to propasti. Ako Mišković sutra proda "Deltu" neće radnici otići na ulicu, doći će neko, možda će im dati bolje uslove za rad i ugovore nego što sada imaju, duže, sa više slobodnog vremena itd. Vi ovde, prosto neverovatno, na tragu onog Dulićevog zakona o podsticanju građevinske industrije nastavljate i to ne možemo više da zovemo ni planskom ekonomijom, to već zaista prelazi u komandnu ekonomiju. Nadam se da poslanici G 17 plus, kojima su u poslednje vreme usta puna decentralizacije, za ovaj zakon neće glasati, čudi me da su glasali na Vladi, jer ako je u pitanju decentralizacija, za šta se LDP zalaže od početka, G 17 odskoro, od kada traži po Srbiji male koalicione partnere, ovo je direktno protiv toga. Ovaj zakon i ovaj član je apsolutno direktno protiv slobodnog razvoja tržišta i konkurencije. Da li je bolje, gospodine ministre, da ljudi imaju da kupe hleb i mleko na dva mesta, tri mesta ili na samo jednom mestu? Svakako na više mesta. Ovde u obrazloženju vi u suštini kažete, i ovo je tačno – zakon o trgovini u koncepcijskom smislu, u pogledu osnovnih zakonskih rešenja predstavlja normativnu konkretizaciju strategije razvoja trgovine Republike Srbije. O toj strategiji sam, kada je bila rasprava prošle godine na odboru, rekao svoje mišljenje. Ponoviću ga ukratko, ta strategija ima 800 strana, mi smo dobili 200, skraćeno, o monopolima u toj strategiji ima samo pola strane. Ovo je tačno, gospodine uvaženi, Lovreta, profesore. U tih 200 strana bilo je pola strane o monopolima. To je zaista dosledna razrada te strategije u ovom zakonu, ako ovaj član opstane. Zaista ne mislim da je evropski, tržišni, liberalno na ovaj način uticati na nešto što samo tržište može da reguliše. Vi kažete da u evropskim gradovima su veliki tržni centri na obodima gradova. Da li mislite da je ministar trgovine Nemačke odlučio da u Hamburgu "Kora" ili "Tesko" grade na obodu grada? Ne, gospodine. U tim gradovima u centru grada nema slobodne zemlje takve veličine. S druge strane, lokalne vlasti podstiču gradnju na periferiji. Na kraju krajeva, ne može se kupiti u centru grada, razvijenog i ozbiljnog grada, toliki plac. S druge strane, postoje nekakvi interesi investitora, manja cena komunalnog zemljišta, veći parking itd. Zato je tržište to dovelo do ruba gradova te velike centre, a ne ministar niti nemački, u federalnoj državi, hajde da kažemo francuski, jer je to unitarna država, slična našoj. Ovakva centralizacija koju vi kroz ovaj zakon uzimate za sebe je apsolutno nedopustiva, čak i u ovako centralizovanoj Srbiji. Navešću vam samo jedan primer koliko vi ovim zakonom sebi uzimate diskrecionih ovlašćenja. Trgovina u prodajnom objektu, čitam zadnje stavove nekih članova zakona – ministar nadležan za poslove trgovine, tj. vi danas, bliže uređuje klasifikaciju trgovinskih formata. To vam je prvo ovlašćenje. Posebne tržišne institucije, pojam i vrste, zadnji stav – ministar bliže uređuje posebne uslove trgovine propisane za posebne tržišne institucije. Član 24 – uređivanje organizovanja ostalih privrednih izložbi i tradicionalnih manifestacija su u nadležnosti lokalne samouprave. Ovo je jedini član u kojem se pominje lokalna samouprava. Idemo na član 28 – ministar bliže propisuje način organizacije i pravila trgovine javnim nadmetanjem. Član 31 – ministar bliže propisuje minimalne tehničke uslove iz stava 1. ovog člana. Član 32 – ministar bliže propisuje minimalne uslove iz stava 1. ovog člana. Radi se o broju zaposlenih, minimalni uslovi u pogledu broja zaposlenih. Evidencija prometa – ministar bliže propisuje sadržinu, oblik i način vođenja evidencije prometa. Trgovina poljoprivrednih proizvoda i domaćim životinjama – ministar i nadležni ministar za poslove poljoprivrede sporazumno bliže propisuju minimalne tehničke uslove za trgovinu na otkupnim mestima. Radno vreme – ministar bliže uređuje kriterijume za određivanje okvirnog radnog vremena za pojedine trgovinske formate. Uticaj na strukturu tržišta, to je ovaj član o kome svo vreme pričam – ministar bliže propisuje sadržinu i način izrade studije uticaja iz stava 1. ovog člana. Razmena podataka – ministar propisuje vrstu podataka iz stava 1. ovog člana, kao i oblik i sadržine obrasca iz stava 2. ovog člana. Nadzor – nadzor nad radom centra u vršenju poverenih poslova vrši ministarstvo, govorimo o ovom centru za razvoj trgovine protiv čijeg smo osnivanja apsolutno, predložili smo u tom smislu amandmane. Upravo zbog toga što je taj centar, pored ovoga što ste mu u zakonu dali da vodi evidenciju, da sastavlja upitnike itd, što sve može da radi ministarstvo i što će suštinski raditi ministarstvo, jer ovde predlažete da se taj centar finansira iz sredstava ministarstva kao poseban odeljak, što znači da će biti deo ministarstva. On u suštini ima samo jednu funkciju, skrivenu, taj centar. Pošto taj centar daje mišljenje na ovu studiju, moguće je da investitor nađe neku naučno-istraživačku organizaciju koja će biti akreditovana, a koja će dati mišljenje koje se ne dopadne vama ili nekome čiji su vam interesi bliski, pa onda će ta studija dobiti negativno mišljenje ovog centra. Verovatno će biti upućeni investitori na sasvim određene naučno-istraživačke organizacije. Inspekcijski nadzor, program i način polaganja posebnog stručnog ispita za tržišnog inspektora uređuje ministar. Nastavljam, sva ovlašćenja koja ovim zakonom… uništavanje oduzete robe, ministar bliže propisuje uslove iz stava 1. ovog člana u pogledu načina uništavanja određene vrste robe. Žalba – govorim o žalbi na rešenje inspektora. Rešenje, ministra je konačno u upravnom postupku i protiv njega se može pokrenuti upravni spor. Žalba ne odlaže izvršenje rešenja. Do početka rada Centra za razvoj trgovine poslove Centra obavlja Ministarstvo. Još jedandokaz da je centar nepotreban, pošto te poslove može da obavlja Ministarstvo. Sve što sam rekao gore govori o strašnoj centralizaciji u ovom zakonu, o strašnom diskrecionom ovlašćenju koje za sebe uzimate. Da vas podsetim da takva diskreciona ovlašćenja koja pojedinci imaju su izvor sistemske korupcije. Najljubaznije vas molim da, bez obzira na interese koji stoje iza ovog člana i pokušaja kontrole investicija u ovoj oblasti, razmislite o ukidanju ovog člana. Tada bi za nas ovaj zakon bio prihvatljiv. Sa ovim članom ne da nije prihvatljiv, nego je apsolutno neprihvatljiv. Srbija ima Zakon o zaštiti konkurencije. Pustite taj zakon da radi. Bolje bi bilo, gospodine ministre, da smo izabrali novu komisiju za zaštitu konkurencije, konkurs za članove, jer ovoj je istekao mandat. Mislim da je spala samo na dva člana. Konkurs je raspisan još oko Nove godine. Vi u vladajućoj koaliciji još uvek ne možete da se dogovorite oko tih pet ljudi, kako ćete ih podeliti i čije će interese štititi. Ostavite uređenje tržišta onome što se dešava u Evropi. Pustite lokalne samouprave da donose detaljne i generalne urbanističke planove i ostavite kapitalu privatnom da sam na svoj rizik odlučuje. Građani od togaštete neće imati. Ako ovaj zakon ostane ovakav, onda je potpuno besmislen Zakon o zaštiti potrošača, jer šta god da tamo piše, ovaj zakon će biti jači i potrošači će biti nezaštićeni, kao što su danas nezaštićeni, jer koliko god da vi studija povremeno u javnost plasirate, da nema monopola, monopola ima i najbolje se vidi kada uđete u radnju i uporedite cene pampers pelena u Nemačkoj i ovde, kada uporedite cene firmirane garderobe, kada uporedite cene mleka, našeg mleka, srpskog mleka ovde i u Crnoj Gori itd. Jedini razlog zbog kojeg možete kao da brinete o toj koncentraciji velikih hipermarketa je opstanak malih. Ovo nije način na koji ćete vi sačuvati male od velikih. Mali će se snaći, jer u velike se ide da se kupi mnogo robe, a u male se ide da se izmire dnevne potrebe. Ostavite vi male, drugim ih sredstvima podstaknite, dajte im podsticaje, a ne time što ćete tobože, kroz brigu za male u suštini štititi velike. Gledajte apsurda. Pomislio sam da u ovom članu piše 2000, da je to greška i da treba 20.000. Apsolutno 2000 prodajnog i magacinskog prostora. To je jedan veći salon nameštaja. To je malo da bi vi uzeli sebi ingerencije lokalne samouprave od Dragaša do Horgoša da dajete građevinske dozvole. "Delta Siti" ima 85.000 kvadrata. "Ušće" šoping mol ima 130.000 kvadrata. "Merkator" ima 52.000 kvadrata. Sva tri "Veropulosa" imaju 20.000, gde je najmanji na Zvezdari – 3.000 kvadrata. "Metro" im 21.000 kvadrata. "Merkur" ima 38.000 kvadrata. "Uradi sam" ima 4.500 kvadrata. "Idea" ima 12.500 kvadrata. Vi zakonom kažete – kod mene da se javi svako ko hoće da gradi preko 2.000 kvadrata magacina i prodajnog prostora. To je veća piljara u Zapadnoj Evropi. Pomislio sam da mislite na 20.000, međutim vidim da nema ispravke. Apsolutno razmislite o tome. Ovo nije evropski, ovo je komandna ekonomija. Ovome bi i Staljin zavideo. Setite se Titovog vremena. Ovo u Titovo vreme nije moglo, ovakav uticaj na tržišnu ekonomiju. Prema tome, nismo očekivali liberalno, ali ovakav skandal sa planskom komandnom ekonomijom uticaja na tržište, zaštitu monopola, to baš nismo očekivali. To nije evropski.
Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Gospodine Ostojiću, razumem vašu brigu za tržišne slobode, za dolazak novih igrača u sektor trgovine na tržištu Srbije, ali ne razumem teške reči kojima ovde zaista nema mesta, tipa skandal i zaštita monopolista itd. Odgovoriću vam zašto je ova studija potrebna sa dva argumenta. Prvi je 85% novoizgrađenih trgovinskih objekata u Beogradu je izgrađeno na Novom Beogradu i na vrlo uskoj lokaciji. Mnoge zemlje, kao što je Francuska koju ste spomenuli, imaju sličnu, čak rigorozniju regulativu. U Francuskoj je preko 400 kvadratnih metara je uslov da bi se izradila studija, ovakva ili slična, i dobila saglasnost za izgradnju tih objekata. Briga za male i srednje trgovce je vrlo važno zato što ih ima preko 105.000, maloprodajnih objekata u Srbiji, jako puno radnih mesta i oni zadovoljavaju naše dnevne potrebe na onim prirodnim tokovima kada idemo od kuće do radnog mesta, do škole, do fakulteta. Vrlo je važno ne graditi na jednom mestu iste trgovinske formate. Šta mislite kada bi na mestu gde se nalazi neki "Uradi sam", još pet "Uradi sam" jedno do drugog niklo, da li je to racionalno i da li je to potrebno? Međutim, zamisao nije da ograničavamo, zamisao je samo ako možemo da utičemo da svaki građanin Srbije ili koliko god možemo da utičemo da svaki građanin Srbije ima mogućnost izbora, ima mogućnost kupovine u savremenim trgovinskim formatima, da se i u drugim gradovima Srbije, ne samo u nekoliko gradova dešavaju investicije trgovaca, pošto kada odete u Nemačku, koju takođe pominjete, i u Hamburgu i u Minhenu, i u Berlinu i u Dizeldorfu i u Štutgartu, svugde je sve dostupno i svi imaju istu mogućnost izbora. Tako nije u Srbiji. Nije ista mogućnost izbora potrošača u Valjevu ili u Vranju sa onima u Beogradu ili u Novom Sadu. Uopšte nije zamisao da bilo koga i u bilo čemu ograničavamo, nego je samo namera da pokušamo da utičemo na dimenzioniranje i na raspored trgovinskih formata širom Srbije, da time pomognemo u očuvanju sektora malih i srednjih preduzeća u trgovini, da time dobijemo širinu trgovinskih formata u zavisnosti od potreba građana Srbije i upravo su to motivi zašto smo predložili da se ovakva studija radi.
Narodni poslanik Srđan Spasojević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, reklamiram član 27, 31. i 104. Poslovnika. Gospođo predsedavajuća, zaista mi je žao zbog opomene koju ste izrekli predsedniku Nove Srbije, Velimiru Iliću, jer smatram da ni jedan jedini razlog nije bio za to, pogotovo što je bio trenutak kada je mikrofon isključen. On je to prihvatio i izašao je iz sale, jer očigledno da ste mu oduzeli reč i on je naravno izašao. Ne znam koji član Poslovnika govori o tome da je on dužan da sasluša predsedavajućeg. Sam čin isključenja mikrofona je bio dovoljan. On je mirno ustao i bez ijedne reči izašao iz ove sale. Znate, ovo ne govorim sada u ime Velimira Ilića. Ovo govorim u ime svih poslanika opozicije praktično, sada imam jedan strah da se javim u ovoj skupštini, jer ukoliko mi se oduzme reč ili se ugasi mikrofon, znači, moja reakcija izlaska iz sale je prihvatanje te činjenice da mi je oduzeta reč na miran način, bez ijedne jedine reči,Velimir Ilić ni jednu jedinu reč pogrdnu nije uputio prema vama, nego je to mirno prihvatio i izašao iz sale. Trenutak, ministar je ovde i Velimir Ilić su razmenili neke reči iz prošlosti kada su bili zajedno u Vladi, ko je više doprineo ili više nije doprineo, u jednoj potpuno čak i normalnoj diskusiji. Otuda je ono što sam ja juče u Poslovniku tražio da i ministri moraju da biraju reči kako se ophode prema poslanicama, jer upravo tu diskusiju je započeo ministar kada ga je optužio da u tom periodu kada je on bio u Vladi neke stvari nisu bile u redu, na šta mu je on samo vratio da je i on bio u Privrednoj komori u tom periodu. Bilo bi zaista parlamentarno da vi opomenu nađete način da povučete.
Nema povrede nijednog od navedenih članova Poslovnika. Meni je razumljiva sklonost svih nas koji učestvujemo u debati da se ne sećamo šta smo izgovorili. Zato postoji stenogram. Narodni poslanik Velimir Ilić, po članu 100. stav 7, morao je dobiti opomenu. Član 100, na koji i vas upućujem da ga pročitate, prvi stav glasi – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, ukoliko smatra da ono nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjena je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi, što narodni poslanik Velimir Ilić nije učinio i time je napravio zloupotrebu prava iz člana 100. stava 1. A stav 7. istog člana 100. kaže – predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući, dužan je da narodnom poslaniku koji se ne pridržava odredbi iz st. 1, 2, 4. i 6. ovog člana ili na drugi očigledan način zloupotrebljava prava predviđena ovim članom izrekne mere predviđenim članom 105, 106, 107. i 108. ovog poslovnika. Kada bi striktne primene člana 100. bilo, onda bih i vama morala da izreknem meru iz stava 7. člana 100. Molim vas da ne zloupotrebljavate prava na povredu Poslovnika ili prava na dobijanje reči. Ta zloupotreba ne služi nikom na korist. Sve što sam vam dala u objašnjenju da nema povrede Poslovnika možete konsultovati stenogram, celo izlaganje narodnog poslanika Velimira Ilića, koji nije prekidan, celo izlaganje ministra Slobodana Milosavljevića i moj pokušaj da narodnom poslaniku Velimiru Iliću ne izreknem meru, nego da ga podsetim na obavezu iz stava 1. člana 100. Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Zoran Ostojić takođe je tražio povredu Poslovnika. Izvolite.
Član 104. Gospodine Milosavljeviću, zaista sam se trudio da biram reči. Ne znam što vam smeta reč skandal. Izvinite, ali kako da vam kažem, u trenutku kada se Srbija bori da postane kandidat za člana EU, upotrebljavati u zakonu formulacije da će ova studija, tj. ta naučno-istraživačka ustanova, utvrđivati interes potrošača i drugih kupaca za postojanje trgovinskog objekta date površine i namene. Gospodine Milosavljeviću, zar zaista ne shvatate da je prošlo vreme kada su nekakve institucije, partije utvrđivale interes građana? Zar ne mislite da onaj ko želi da uloži 100 miliona evra valjda mnogo bolje utvrđuje interes potrošača itd, pa ako utvrdi da je interes potrošača da tu zida, on će zidati? Ako tu postoji još nešto, on verovatno neće utvrditi ili će utvrditi da je interes opet, pa će rizikovati svoj novac. Ovaj zakon je pisan zaista za komandnu ekonomiju, kada je država pravila "Jabuku"; "Višnjicu", i šta znam, a ovo nije zakon liberalne tržišne ekonomije koja hoće da bude deo EU. O tome se radi. Vi kažete – zamislite da pored "Uradi sam" napravi se još tri. Zar će građani imati mogućnost izbora? Da, tada će imati mogućnost izbora ako ima tri "Uradi sam". Jeste valjda malo putovali po svetu? Kada odete u Ameriku, uđete u ulicu, ima deset dilera automobila. Šta mislite, čikaške vlasti treba da kažu – tu sada jedan prodaje automobile, pa ne mogu drugi. Zašto su ovi drugi otvorili tu diler šopove pored Forda, Tojote itd? Zato što ljudi dolaze tu da kupuju automobile? Tu je veći promet svima. Pogledajte do Segedina, na jednom placu se nalazi pet-šest.
Vreme. Nisam shvatila koji član Poslovnika je povređen.
Rekao je gospodin ministar da upotrebljavam teške reči. Član 104, sve sam rekao, samo ste se menjali u tom trenutku.
Da li neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, ako nije iskoristio svoje pravo, želi reč? (Ne.) Novu povredu Poslovnika želi gospodin Srđan Spasojević.
Izuzetno je dobro, gospođo predsednice, što ste se vratili u salu. Reklamiram Poslovnik, 27, 31. i 104. Nisam stigao da obrazložim.
Ne možete dobiti reč. Reklamirali ste već povredu tih članova Poslovnika. Već ste o tome govorili, ne možete dva puta po istim članovima.
Nisam član 31.
Ocenjujem da zloupotrebljavate institut povrede Poslovnika. Nemate reč. Redosled narodnih poslanika, prema prijavama za reč, u načelnom pretresu o Predlogu zakona o trgovini prvi na spisku je narodni poslanik Zoran Bortić, koji ima reč.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, uvaženi predstavnici Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, pored ustavnog osnova koji članom 97. tačka 6. Ustava Republike Srbije utvrđuje da Republika Srbije uređuje i obezbeđuje jedinstveno tržište, pravni položaj privrednih subjekata i sistem obavljanja privrednih i drugih delatnosti, postoje i drugi značajni razlozi za donošenje novog zakona o trgovini. Ti razlozi počivaju u aktuelnim društvenim procesima kroz koje naša zemlja prolazi u tranziciji i na putu uključenja u evropske integracije. Među najvažnijim razlozima koji nameću potrebu da se donese novi zakon ili zakonski akt koji će regulisati izuzetno važnu granu naše privrede kakva je trgovina, mogu se navesti prevaziđenost i zastarelost postojećih propisa. Dosadašnji propisi svojom regulativom u velikoj meri štete pravnoj sigurnosti privrednih subjekata, ograničavaju konkurenciju i razvoj ove oblasti u celini. Pored toga, javlja se i nova potreba uređivanja novih vrsta i načina trgovine, kao što su daljinska trgovina, trgovina na pragu, aukcijska i berzanska trgovina. Ovi oblici trgovine kod nas do sada nisu bili uređeni, a nametnula se i potreba izgradnje razvijene trgovinske strukture na čitavom republičkom prostoru. Posebno je važno što će se novim zakonskim aktom oblast trgovine u našoj zemlji uskladiti sa pravilima EU, kojima su utvrđeni uslovi za obavljanje trgovine i zaštita od štetne tržišne utakmice. Polazeći od pomenutih razloga, predloženi tekst zakona nastoji da normira ambijent za uspostavljanje modernog, stabilnog i snabdevenog tržišta na celom prostoru Republike Srbije, a da pri tom ulogu države i njeno mešanje u tržišnu utakmicu svede na što manju meru. Takav zakonski ambijent obezbediće razvoj efikasne tržišne privrede. Ograničavanje trgovine svedeno je na najmanju i ograničenu meru, i to samo u situacijama kada je neophodno obezbediti stabilnost, snabdevenost tržišta i mora biti ukinuto čim se utvrdi da je prestao razlog zbog kojeg je mera ograničavanja tržišta uvedena. Zakon o trgovini imaće centralno mesto u normativnom smislu kojim se u našoj zemlji uređuje promet roba i usluga. On je zbog toga veoma značajan jer uređuje celokupan promet i ponašanje učesnika u tom prometu, odnosno uređuje promet roba i usluga na opšti način. Pored toga, zakonom se uvodi nomenklatura i klasifikacija oblika i načina trgovine, uvode se novi instituti kao što je trgovinski format i slični, kao i pravni okvir za unapređenje trgovine, naročito radi uspostavljanja povoljne strukture trgovinskih objekata i razvoja trgovačkog preduzetništva. Sve ove mere imaju, pored ostalih, i jedan osnovni cilj da se obezbedi ravnopravna tržišna utakmica, snabdevenost tržišta i ravnopravnost svih učesnika u trgovinskom lancu. Posebna novina u predloženom zakonskom tekstu je što se uređuje efikasniji način zaštite privrednih subjekata, od raznih mera samovolje uprave i ograničenjima i nadzoru trgovine, što obezbeđuje veću pravnu sigurnost u poslovanju. Treba podsetiti i na činjenicu da Predlog zakona o trgovini, o kome danas raspravljamo, u koncepcijskom smislu, a i po većini predloženih zakonskih rešenja predstavlja normativnu konkretizaciju Strategije razvoja trgovine Republike Srbije koju je naša zemlja utvrdila za narednu deceniju. Poštovane kolege narodni poslanici, neću reći ništa novo kada kažem da nam je i kao državi, i kao društvu i svim našim građanima potrebno stabilno i razvijeno tržište roba i usluga i takva trgovina koja će na svakoj tački naše zemlje obezbeđivati približno jednake uslove svim učesnicima u ovom složenom i odgovornom poslu. Potrebna nam je trgovina koja će se razvijati na osnovu tržišnih zakona, a ne na osnovu unapred uspostavljenih monopola. Potrebna nam je trgovina koja će u prvi plan isticati potrošača i njegove potrošačke potrebe i interese, a ne profit po svaku cenu i na štetu potrošača ili drugih učesnika u trgovinskom lancu. Na kraju, potrebna nam je moderna trgovina koja će se na efikasan i trajan način uključiti u druge grane naše privrede i tako doprinositi svestranijem i intenzivnijem razvoju društva u celini. Za razvoj takve trgovine potrebni su nam i efikasni zakonski i drugi propisi, koji će stvoriti normativni ambijent i sigurnost za poslovanje u ovoj oblasti. Mislim da je predloženi tekst zakona o trgovini jedan značajan normativni iskorak na ovom složenom i odgovornom putu, koji kao država moramo proći do integracije u visokozahtevno evropsko tržište. Zbog toga će poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržati tekst ovog zakona.
Narodni poslanik Mladen Grujić ima reč.
Poštovane kolege, gospođo predsednice, gospodine ministre, mislim da vam je bilo jasno iz izlaganja gospodina Velimira Ilića da mi ne možemo da podržimo vaš predlog zakona, ali ne samo zbog toga što smo mi opozicija i po definiciji treba da smo protiv vaših predloga, nego što jednostavno u ovom zakonu nema ničega čime bih mogao da budem zadovoljan, ali vam moram priznati da nema ni nečega zbog čega sam specijalno nezadovoljan. Imamo zakon pred sobom u kome nema ničeg ni dobrog ni lošeg, jednostavno ste spojili Zakon o trgovini iz 1993. godine, Zakon o uslovima za obavljanje prometa robe iz 1996. godine, Zakon o cenama iz 2005. godine i na to ste dodali četiri engleske reči hipermarket i keš end keri, i to proglasili novim društvenim tekovinama. Kažete da je ovaj zakon prošao kroz 23 javne rasprave. To je retkost. To je pohvalno. Ali, efekti koji su bili predviđeni ovim zakonom su se izgleda izgubili kroz te silne javne diskusije. Ovaj zakon je izgleda skup kompromisa svih aktera na tržištu Srbije, vi to dobro znate. Ne može da donese dobre rezultate. Bojim se da ste poklekli pod pritiscima raznihinteresnih grupa, a to nisam očekivao od vas. Pre nekoliko godina je doneta Strategija razvoja trgovine Republike Srbije i u njoj se eksplicitno deklarišu državni interesi u ovom sektoru. To su, između ostalog, unapređenje konkurentnosti, zaštita malih trgovaca, podrška srpskoj trgovini u izvozu. Vaš zakon ne pomaže razvoj nijedne od gore navedenih kategorija. Godinama i javnost i struka bruje o fenomenu mešavine srpske trgovine i urbanizma, po čemu smo jedinstveni u Evropi, a to je izgradnja hipermarketa u užim gradskim jezgrima. Predsednik Srbije Boris Tadić se izjasnio u "Utisku nedelje" da je zgađen izgradnjom Tržnog centa "Ušće" na 800 metara od Terazija. Najavljivalo se, što vi, što predstavnici Ministarstva, da ćete sprečiti izgradnju ovakvih objekata, koji na lokalnu trgovinu u gradovima deluju kao atomska bomba. Ovaj fenomen ste u zakonu tretirali suviše površno i onako usput, tek reda radi. Znači, u zakonu je predviđeno da nekakvom studijom uticaja, koja ima značaj pisanog zadatka iz srpskog jezika, regulišete otvaranje hipermarketa u trgovinama. Evo, ako mi dozvolite, uštedeću vam i vreme i novac za izradu tih studija i da vam odmah kažem da će uticaj hipermarketa u gradskim jezgrima na lokalnu trgovinu biti poguban. Evo, uštedesmo sve buduće studije, sve što je trebalo da se radi, evo preduzimam odgovornost, mogu da tvrdim da je to tako. To znate i vi, i ovi što grade hipermarkete i oni koji će ostati bez posla u malim trgovinama. Znači, bojim se da ćemo doneti zakon koji umesto uvođenja reda u struku trgovine uvodi direktno pravnu nesigurnost u trgovinu. Previše ste članova zakona, o tome su pričali moje druge kolege koje nisu iz moje stranke, stavili u nekakvoj opisnoj kategoriji, a u zemlji Srbiji imamo mnogo iskustva sa takvim zakonima i vrlo dobro znamo šta se dešava u praksi kada predlagač zakona ne definiše eksplicitno sve potencijalne situacije koje mogu da se dese. Dozvolite mi da vam navedem par primera. U članu 35, čini mi se, zahtevate da svi dokumenti u svakom trenutku prate robu u prometu, a ne samo otpremnica, kako je bilo do sada decenijama unazad. To je nemoguće. Donosimo zakon koji ne možemo da sprovedemo, zato što to podrazumeva, recimo, za neku robu iz uvoza treba uz svaki artikal, svaku robnu grupu da ide carinska dokumentacija, sanitarni nalazi, skladišna dokumenta, faktura, otpremnica, samo sam nabrojao neke, jer sva dokumenta podrazumevaju ovo što sam rekao. Uz svaki kamion robe koji se šalje po Srbiji ćemo imati i kamion dokumentacije koji ga prati. Priznajem da ste naveli da je moguće to uraditi i u elektronskoj formi, samo izvinite, je l' ista Srbija u kojoj živimo i vi i ja. Hoće li vozač kamiona da nosi mali USB, pa kada ga zaustavi tržišni inspektor sa kompjuterom na putu, priključiće se na inspektorov kompjuter, pa da zajedno pogledaju elektronsku dokumentaciju. Moguće, moguće, radujem se toj budućoj Srbiji. Ali, danas to neće biti moguće da se sprovede. Zatim, u članu 41. ukidate isticanje cene u evrima. To je dobro. To se uklapa u strategiju koju je izneo gospodin premijer Mirko Cvetković i to isto podržavam, ali ne znam kako ćete to da sprovedete. Hajmo sad da se prošetamo odavde do tog inkriminisanog TC "Ušće", sto bilborda ima reklame sa cenom automobila u evrima ili turističkim aranžmanima koji su, takođe, u evrima. Možemo do sutra da nabrajamo. To po ovom članu možda može da se sprovede, ali hajde da vidimo kako ćete to uraditi. Ovo o čemu sad govorim su predlozi zakona koji su iritantni, nepraktični, teško sprovodivi, ali ima predloga u zakonu koji su direktno katastrofalni. U članu 44. uvodite da se u trenutku sniženja na proizvodu mora napisati koliko je trajala i prethodna cena. Meni je jasno šta ste vi hteli da uradite i to je pohvalno šta ste vi hteli, zato što ima trgovaca koji u ovom trenutku podignu cenu za 20% i dva dana kasnije objave diskont od 30%. Način na koji ste to predvideli u zakonu je loš, jer ste uveli sistem kontrole koji će blokirati sistem rasprodaja u velikim lancima, jer ste predvideli na svakoj ceni toliko ogroman broj informacija koje potrošaču ništa neznače u radnji, čak su direktno nerazumljive, a samo ćete otežati rad. Takođe, uvodite još jedan pojam, koji je po meni pogrešan, a mislim da će i praksa pokazati da grešite, uvodite pojam – roba pred istekom roka trajanja. Šta to znači? Znači, jaje traje tri dana i vi jedan danpre isteka, posle dva dana što je u radnji, kažete da treba to da se navede u artiklu – pažnja, pažnja, imamo još jedan dan do isteka roka trajanja. Samo da vas upozorim, roba je ili ispravna ili neispravna, nema predviđeno - malo ispravna. To je ono o čemu su govorile moje prethodne kolege, da uvodite opisne kategorije koje su opasne i koje doprinose onome protiv čega se ja borim, vi se deklarišete da se borite i ja verujem da se borite. To znači da treba da se borimo protiv korupcije. Ovakve odrednice u zakonu omogućavaju lošim delovima državnog aparata da rade šta god žele. To bi trebalo da sprečimo. Takođe, moram da vam priznam da mi nije jasno ovo oko Centra za razvoj trgovine. Jasno mi je šta on treba da radi, ali sam zapanjen da do sada to niko nije radio u Ministarstvu i da treba da proglasimo novi centar koji će se baviti nečim što sam smatrao da je redovan posao Ministarstva. Isto imam jednu malu primedbu, zamerku. Po načinu na koji ste opisali šta je posao centra za razvoj trgovine, moj utisak je da on ne treba da bude pod ingerencijom Ministarstva trgovine, već Ministarstva ekonomije, ali o tome ćemo još diskutovati. To se nalazi u amandmanima koje smo mi podneli. Generalno, mi smo podneli desetak amandmana, za koje sam svestan da ne mogu da učine ovaj zakon dobrim, ali barem smo probali da ublažimo neke katastrofalne posledice. Završavam. Ovaj zakon po meni nije u skladu sa novim vremenima u kojima se nalazimo u odnosu na zakon trgovine iz 1993. godine, ali se bojim da nije dovoljno moderan i bojim se da dok ga izglasamo, dok stupi na snagu, dok počne da se sprovodi, biće vreme za uvođenje nekih novih momenata u zakon o trgovini. Mislim da je pogrešno što ga danas nismo doneli, pa da traje sledećih deset ili dvadeset godina.
Narodni poslanik Stevica Spajić.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa G 17 plus u danu za glasanje podržaće Zakon o trgovini. Treba napomenuti da je Zakon prošao široku javnu raspravu i ono što možemo da primetimo je da su mnogi predlozi koji su se iskristalisali kao dobri našli u Predlogu zakona koji je danas pred nama. Osnovni razlog za donošenje zakona o trgovini jesteprevaziđenost dosadašnjih zakonskih rešenja u materiji trgovine. Cilj ovog zakona je da se obezbedi stabilno i snabdeveno tržište. Zakon o trgovini će imati centralnu ulogu i uređivaće celokupni promet, odnosno nabavku i prodaju robe, kao i ponašanje aktera u procesu trgovine, odnosno promet robe i usluga na opštem nivou. Ovim zakonom uređuje se i trgovina, podela trgovine, uslovi za obavljanje trgovine, razvoj trgovine, kao i zaštita tržišta, zaštita od nepoštovanja tržišne utakmice i nadzor. Zakon je jedan od ključnih za tržište u Srbiji i važan je za usklađivanje naših propisa sa pravilima EU i predstavljaće atraktivniji ambijent za rad u sektoru trgovine u Srbiji. Ovim zakonom takođe se doprinosi decentralizaciji Srbije, odnosno deo poslova se prenosi na nivo lokalne samouprave. Tu pre svega mislim na inspekcijske poslove. Zakon takođe propisuje kategorizaciju objekata, utiče na sigurnost kupaca, reguliše se podsticajna prodaja, način na koji trgovac prodaje robu pod povoljnim uslovima, kao što su popusti i rasprodaje. Novim zakonom smanjen je i broj propisa. Zakon bi trebalo da pospeši domaću trgovinu i očuva sektor malih i srednjih preduzeća u kojima radi više od 400 hiljada radnika. Zakon o trgovini trebalo bi da uskladi domaće propise sa evropskim zakonodavstvom, tako da ne postoji razlika da li se neko trgovinom bavi u Srbiji ili u bilo kojoj od članica EU, a posebno u oblasti regulisanja nepoštovanja tržišne utakmice. Ovim zakonom o trgovini regulisaće se i uslovi za trgovinu, vrste trgovine, zaštita od nepoštene konkurencije, podsticaj u trgovini, mere za obezbeđenje stabilnosti trgovine i nadzor. Upravo iz ovih svih navedenih razloga poslanička grupa G 17 plus u danu za glasanje podržaće ovaj zakon o trgovini.
Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, moram da se vratim, mislim da svakako nismo zadovoljni objašnjenjem koje ste dali. Za nas je ovaj član 45. važan pre svega zato što se u njemu ogleda jedna težnja Vlade koja je toliko vidljiva naročito u proteklih i naročito u poslednjih šest meseci ove godine, u kojoj se Vlada postavlja kao neko ko će moći da da odgovor na sve probleme u kojima se naše društvo nalazi, ali samo dati odgovore na neke konačne probleme dok, po našem mišljenju, u isto vreme stvara se jednu atmosferu koja te probleme samo produbljuje. Podsetiću vas, reakcija naša je možda bila malo radikalnija nego što je potrebno, ali to je zato što je prošle nedelje ili pretprošle u ovoj skupštini usvojen zakon po kome se na predlog Ministarstva prostornog planiranja ukida tender u poslovanju države. Mi sada prosto mislim da to što se trenutno dešava kao nekakav kurs Vlade u ekonomiji nije nešto što smo mi spremni da podržimo na bilo koji način, a naša dužnost kao poslanika je da vas na to upozorimo. Dakle, mi ne mislimo da je moguće da država bolje od onoga ko će uložiti hiljade ili stotine hiljada ili milione evra procenjuje interes toga koji to radi. Mi ne vidimo u tome želju države da ona pomogne potrošačima, već vidimo jedan ograničavajući faktor ili bolje da kažem još jedan ograničavajući faktor za nekoga za koga bar javno slušamo dnevno pozive da se ulože investicije u ovu zemlju. Ako se zadržimo na primeru koji ste vi dali, mada je to suviše možda banalno, ali da se zadržimo na njemu, da postoji pet prodavnica ''Uradi sam'' u jednom kvartu ili delu grada, prosto hajde da pogledamo član 45, on kaže da ta sporna studija uticaja mora da sadrži ocenu u pogledu interesa potrošača i drugih kupaca za postojanje trgovinskog objekta date površine i namere. Pretpostavljamo da je to neka osnova po kojoj neko planira da potroši milione evra da sagradi takav objekat. Bazična je osnova da postoji interes potrošača za to. S druge strane, potrebe postojanja različite strukture trgovinskih formata i različitih trgovinskih subjekata na širem i užem tržišnom području. Nažalost, ne mislim da ako nekome zabranite da gradi takav objekat na Novom Beogradu, da će on taj novac uzeti i otići u Valjevo. Mislim da se ne dešavaju tako stvari. Ako nekome zabranimo to da radi na Novom Beogradu, on će taj novac uzeti i otići u Zagreb. Prosto, to je realnost. Pod tri - potreba unapređenja trgovine i uticaj na druge privredne subjekte male i srednje veličine. Tu se slažem, može se dati apsolutan odgovor od danas pa ubuduće. Da, uticaće i taj će uticaj biti negativan, ali nema ključnog uticaja za zaštitu potrošača. Da li će još jedan takav objekat smanjiti cenu tih proizvoda ili usluga koje će se nuditi? Hoće i to je suština. Jeste, ima 105 hiljada prodavnica, malih piljara ili kako god hoćete, koje ljude teraju da robu koja je kvarljiva kupuju dnevno, ali da li će neki supermarket pod uslovom da nije od jednog vlasnika, kao što je to bio "Maksi" supermarket, nego da ih ima više, da li će oni smanjiti cenu tih proizvoda i u tim piljarama? Hoće. Da li će od toga biti bolje svakom građaninu Srbije? Biće. Zašto je potrebno da o takvim stvarima odlučuje Vlada? To nije stvar o kojoj treba da odlučuje bilo ko, osim onoga ko novac ulaže. Ako već pričamo o ekonomiji, sada se ne sećam, možda i kod gospodina Lovreta se na predmetu uči primer u kome naravno da više objekata u jednom delu, u jednom istom regionu, pomažu prodaju u svakom od tih objekata pojedinačno. To je normalno da se takve stvari grupišu. Ostojić je rekao o dilerima automobila, ali tako je u raznim. Neko od poslanika je rekao da postoji kvart sa sijalicama u Istambulu, neko je rekao da postoje … naravno da postoje, u Solunu postoje delovi grada koji se samo bave delovima za automobile. Ko odlučuje o tome? Valjda onaj ko je spreman novac da uloži. Šta će državi ta vrsta odgovornosti? Zašto država uopšte to preuzima na sebe? Pri čemu, govorimo da je to, vrlo se jasno definiše ta studija, ona predstavlja, ukoliko se radi o novom objektu, deo ukupne dokumentacije potrebne za dozvolu. To je još jedan od papira koji će biti potreban nekome ko i ovako razmišlja da li kod nas. Nemamo navalu, ne stoji hiljade investitora pred vratima ove zemlje, da samo čekaju da kažemo – izvolite, pa da oni uđu i krenu da grade. Nije takva situacija. Sada, ako kažemo da postoji ta kampanja, to je netačno. To je ta čuvena giljotina propisa, koju je čak i Republika Srpska uspela da uradi, samo u Srbiji to nije uspelo. Ovo je direktno suprotno tome. Vi ste rekli da je osnovni razlog da se utiče na raznovrsnost ponude. To neće dovesti do tog rezultata. Ako nekome zabranite da uloži novac, da gradi tamo gde on misli da će zaraditi nešto, on neće otići tamo gde mi mislimo da on treba da ide, da bi ljudi iz Valjeva to imali, kao što imaju u Hamburgu, naveli ste Nemačku, jeste, u svakom gradu u Nemačkoj postoji najveća moguća raznovrsnost, ali nije to posledica zakona, nego njihovog standarda. Kada ljudi u Valjevu budu imali, kada im bude toliko da je opravdano da postoji "Uradi sam", "Metro", "Merkator" i "Delta" ili IDEA ili šta sve, to će postojati. Neće postojati zato što smo mi usvojili zakon sa članom 45. To je vreme iza nas. Ne slažem se sa teškim rečima. Mislim da, nažalost, u našom dnevnom životu neće biti puno prilika, bar u narednih nekoliko meseci ili godina, da se ovaj član aktivira. Da su stotine investitora, stotine nekakvih kompanija zainteresovane to da rade, pa i da razumemo, pa onda ministarstvo bira, pa dobro, neka bude malo ovo, malo ono, ali nema nikog. I postojeći tržni centri će se zatvoriti, kao što dobro znate, i ovaj "ružni", po mišljenju predsednika Tadića, i oni lepi, po mišljenju Božidara Đelić, npr. "Delta siti", koji je estetsko čudo, za razliku od "Ušća" koji je odvratan. I ružni i lepi, oni ne zavise od članova zakona, niti od volje Vlade, oni zavise od toga da li neko u njima kupuje ili ne. U njima niko ne kupuje, kao što dobro znate. Puno je ljudi, zato što tamo radi klima, a ne zato što nešto kupuju. Kada je vruće, onda ljudi sa decom idu tamo. Mislimo da treba da razmislite još jedanput, ukoliko je to moguće. Vama to suštinski ovaj zakon ne menja, ali prosto da probamo da olakšamo bilo kome ko želi da uloži novac ovde, da mu omogućimo da proba. Ne možemo da omogućimo nikome da uspe, ali bar da ne pokušavamo da mu onemogućimo taj pokušaj, pošto je, nažalost, Srbija u takvoj situaciji, pre nego u ovoj drugoj, o kojoj bismo želeli da raspravljamo.
Narodni poslanik Đorđe Milićević ima reč.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o trgovini i, potpuno je jasno, reč je o jednom sistemskom zakonu iz ove oblasti, odnosno ovo je, kao što je između ostalog rečeno, jedan od tri zakona koji su ključni za tržište Srbije, pored Zakona o zaštiti konkurencije, koji je usvojen prošle godine i zakona o zaštiti potrošača, koji očekujemo da će se do kraja 2010. godine naći na dnevnom redu republičkog zasedanja. Predlog zakona o trgovini, koji će se primenjivati od 1. januara 2011. godine, jeste jedan korak ka donošenju zakona o zaštiti potrošača, jer ovaj zakonski predlog posredno utiče, po našem mišljenju, na sigurnost kupaca i to mislimo kroz obavezu da trgovac mora imati isprave o proizvodnji, skladištenju, prodaji robe, kao i jasnom isticanju cena robe i usluga. Ponoviću ono što je ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS-JS rekao na početku svog izlaganja. Poslanički klub SPS-JS u načelu podržava ovaj zakonski predlog. Ovo je jedan od retkih sistemskih zakona koji u proteklom vremenskom periodu nije pretrpeo promene, tako da osnovni razlog za donošenje novog zakona o trgovini upravo leži u činjenici, odnosno decenijskoj prevaziđenosti do sada važećih zakona. Kao što je između ostalog rečeno, usvajanjem Predloga zakona o trgovini prestaće da važe Zakon o trgovini iz 1993. godine, zatim Zakon o uslovima za obavljanje prometa robe, vršenja usluga u prometu robe i inspekcijskom nadzoru iz 1996. godine i Zakon o cenama iz 2005. godine. Osnovni razlog za donošenje zakona o trgovini je prevaziđenost postojećih zakonskih rešenja, ali jedan od takođe bitnih razloga je i potreba uvođenja novih vrsta i načina trgovine. Ovim zakonskim predlogom na određeni način se uvode moderna rešenja u ovoj oblasti u ovom sektoru, u skladu, kao što je rečeno, sa propisima EU. Zato još jednom želim da kažem da zaista smatramo da je ovo jedan od najbitnijih ekonomskih i tržišnih zakona, koji uređuje celokupan promet i ponašanje učesnika u prometu. Naravno, podržavamo cilj koji je naveden u obrazloženju ovog zakonskog predloga – garantovanje što veće slobode trgovine i konkurencije, ali i što manje mešanje države u ovaj sektor. Želimo da verujemo da će usvajanjem ovog predloga biti realizovani oni pozitivni trendovi u sektoru trgovine, o kojima je bilo reči, i tu mislim i na nove investicije, radna mesta, ravnomerniji raspored modernih i savremenih trgovinskih formata po čitavoj Srbiji, kao i da će ovaj zakonski predlog omogućiti našim kompanija da se šire na tržište drugih zemalja. Ovaj zakon polazi od osnovnog načela da je trgovina slobodna i da svi učestvuju ravnopravno i svima je dozvoljeno da se bave trgovinom. Predlogom zakona su vrlo jasno određena lica koja mogu imati svojstvo trgovca i obavljati delatnost trgovine, dakle određene su kategorije trgovaca. Pored toga, sve više se javlja potreba uvođenja novih vrsta i načina trgovine koji su u Srbiji već i zaživeli. Po prvi put bi se omogućilo obavljanje i uređenje trgovine na malo van prodajnog objekta, predviđene su i posebne tržišne institucije, a definisane su i specijalizovane usluge u prometu robe. Zakon propisuje, kao što je rečeno, i kategorizaciju prodajnih formata po uzoru na standarde zemalja EU. Takođe, ono što želim da istaknem i što smatram izuzetno važnim, ovaj zakon daje određeni doprinos i pomak u decentralizaciji, jer će tržišna inspekcija za robu koja se prodaje van prodajnog mesta biti u nadležnosti lokalnih samouprava. Na samom kraju, želim da kažem da je veoma važno da je oko ovog sistemskog, izuzetno važnog zakona, odnosno zakona od izuzetnog značaja, sprovedena jedna široka javna rasprava. Ono što je još važnije, nakon usvajanja ovog zakonskog predloga je implementacija zakona i njegova primena u praksi.
Narodni poslanik Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas raspravljamo o Predlogu zakona o trgovini i moram da kažem da je to jedan veoma bitan i značajan zakon. S jedne strane, dosadašnja važeća zakonska rešenja u oblasti trgovine su potpuno prevaziđena i zastarela, i ne odgovaraju potrebama savremene tržišne privrede i ne daju pravnu sigurnost trgovinskim privrednim subjektima u Srbiji. S druge strane, stoji neophodnost i potreba da se urede neki novi načini i vrste trgovine koje do sada nisu bile uređene zakonom. Tu pre svega mislim na trgovinu ličnim nuđenjem, aukcijsku, berzansku trgovinu i druge vrste trgovina koje nisu do sada bile uređene. Ono što je neshvatljivo i što čudi, šta se čekalo do sada sa usvajanjem ovog zakona? Ovaj zakon je krovni zakon u oblasti trgovine i on treba da zauzima centralno mesto u sistemu propisa kojima se regulišu promet robe i usluga u Srbiji. Srbija ima Strategiju razvoja trgovine i na osnovu te strategije je prvo trebalo usvojiti krovni zakon o trgovini, a kasnije druge zakone koji tretiraju određene delove trgovine, tu mislim na zakon o zaštiti potrošača, o standardima, o kvalitetu robe, zakon o zaštiti konkurencije i druge zakone. Kada sam pomenuo Zakon o zaštiti konkurencije, moram se osvrnuti na taj zakon. Naime, pre godinu dana ova skupština je usvojila izmene i dopune Zakona o zaštiti konkurencije. Poslanička grupa DSS je tada imala niz primedbi i amandmana koji nažalost nisu prihvaćeni i pokazalo se da smo bili u pravu posle godinu dana primene tog zakona. Kada govorimo o tome, mislim na Komisiju za zaštitu konkurencije. Komisija za zaštitu konkurencije treba da bude nezavisno regulatorno telo koje pokriva jednu vrlo bitnu oblast. Mi smo tada predlagali da rešenja koja se odnose na izbor članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije ostanu kao rešenja koja su bila u prethodnom zakonu, da se ne bi narušila njihova nezavisnost, tako da smo predlagali da strukovna udruženja predlažu članove Saveta. Znači, bira ih Narodna skupština na predlog strukovnih udruženja, a to su Privredna komora, Društvo ekonomista, Udruženje pravnika, Advokatska komora i jedan predstavnik Vlade. Nažalost, naš amandman nije prihvaćen i tim izmenama zakona je izmenjeno da članove Komisije za zaštitu konkurencije bira Skupština, na predlog odbora nadležnog za poslove trgovine. Nakon izmene tog zakona, predsednik Narodne skupštine je 27. novembra prošle godine raspisao konkurs za izbor predsednika i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. U januaru je izašla ispravka tog konkursa. Konkurs je završen, prijavilo se 20 kandidata. Prošlo je više od pet meseci i mi na dnevnom redu Skupštine još uvek nemamo izbor predsednika i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, iako ona radi u krnjem sastavu. Od pet članova, dvama je istekao mandat, znači rade u sastavu od tri člana. Nije izvesno kada će na dnevni red Skupštine doći izbor tih članova. Nisu još otpočele ni konsultacije, ni razgovori sa prijavljenim kandidatima. Složićete se da nije normalno da se jedno tako bitno telo u ovoj oblasti ne konstituiše. To govori da smo bili u pravu kada smo predlagali amandmane da ostanu prethodna zakonska rešenja, jer bi, u svakom slučaju, do sada već imali konstituisan Savet za zaštitu konkurencije. Da se vratim na Predlog zakona o trgovini. Rekao sam da je to vrlo bitan zakon. Međutim, imamo niz primedbi na predloženi tekst zakona. Mislim da je zakon mogao biti malo precizniji i da je trebalo neke stvari budu izdefinisane u samom zakonu. Mislim da u najmanje 20 članova stoji da ministar nadležan za poslove trgovine bliže propisuje određene uslove, propisuje neka pravila. Slažem se da ministar treba da predlaže podzakonske akte koje će Vlada usvojiti, koji će detaljnije da razrađuju određene odredbe zakona. Međutim, mislim da se u tome preteralo, da se nešto moglo naći u zakonu, jer u svakom drugom članu postoji ta formulacija da će ministar bliže urediti tu oblast. Na primer, u članu 15, gde se govori o trgovinskim formatima, nabraja se, to su supermarket, hipermarket, diskont, trgovinski centar, keš end keri centar i drugi. Mislim da se mora voditi računa i o malim samostalnim trgovinskim radnjama kojih u Srbiji ima preko 90 hiljada, kako zbog rasprostranjenosti trgovinske mreže u Srbiji, jer veliki trgovinski lanci neće doći u svaki deo Srbije, tako i zbog broja zaposlenih, jer u tim radnjama radi veliki broj ljudi. Ali, i zbog očuvanja domaće proizvodnje, zbog malih proizvođača koji ne mogu da uđu u velike trgovinske lance, već svoju robu plasiraju isključivo u malim trgovinskim radnjama, mislim da je u ovom članu moglo da se definiše koji su to trgovinski formati. Takođe, jedna od najznačajnijih naših primedbi na predloženi tekst je osnivanje centra za razvoj trgovine. Mi se apsolutno protivimo osnivanju centra za razvoj trgovine. Smatramo da je to potpuno nepotrebno i da taj posao, koji je opisan u zakonu da treba da radi centar za razvoj trgovine, može da obavlja Ministarstvo, odnosno jedan sektor u okviru Ministarstva trgovine. Naročito u uslovima ekonomske krize, kad svi pričamo o neophodnosti smanjenja javne potrošnje, o racionalizaciji, o smanjenju broja zaposlenih, mislim da je nepotrebno osnivati jedan novi centar na koji se primenjuju propisi za javne agencije. Tačno je, u obrazloženju stoji da se neće povećavati budžetska sredstva za to, već će biti sa jednog od razdela Ministarstva trgovine i da se neće povećavati broj zaposlenih. Zašto bi ostavljali tu vrstu dileme. Ako je to već tako, mislim da jedan sektor u okviru Ministarstva trgovine može na kvalitetan način da odrađuje taj posao. Mi smo podneli dosta amandmana na predlog ovog zakona. Kada bude rasprava u pojedinostima mi ćemo te amandmane i obrazlagati. Pozivam vas da pročitate amandmane. Mislim da su korektni i treba da prihvatite te amandmane, jer će prihvatanjem tih amandmana ovaj tekst zakona biti popravljen.
Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadao sam se da ćemo u predlogu ovog zakona konačno da imamo jednu uređenu materiju po pitanju trgovine. Sve što počinje jedna država i sve na čemu se čitav njen koncept zasniva, osim građanskih prava i sloboda, u finansijskom sektoru je trgovina. Iz te trgovine se puni budžet Republike Srbije, počev od carina, poreza na dobit, poreza na dohodak, poreza na dodatu vrednost. Međutim, ništa novo, ništa što će značajno da uredi i reguliše naš način funkcionisanja našeg tržišta na teritoriji Republike. Prvo, taj čuveni član 41, oko koga su se već neki poslanici uhvatili i dohvatili, koji se tiče isticanja cena, ne piše nigde da je isključivo sredstvo plaćanja dinar. Piše "u valuti platnog prometa". Gospodine ministre, možete, kao što reče jedan od mojih kolega, da vidite na stotine bilborda, na hiljade oglasa po novinama, da vidite na hiljade oglasa po internetu gde se nudi neka roba ili usluga gde je cena izražena u evrima. Ako neko uzme pa malo začeprka tu materiju, osim što je izražena cena u evrima, doći će i do zaključka da je evro tada daleko skuplji nego što ga bilo koja banka prodaje građanima. Znači, isključivo sredstvo plaćanja u Srbiji treba da bude domaća valuta ili dinar. To je trebalo jasno i precizno da napišete u zakonu, a ne da ostavite potrošače da se snalaze kako znaju i umeju da bi mogli da kupe neko određeno dobro. Na jedan posredan način ovde se uvodi siva ekonomija, jer se taj kurs menja iz dana u dan i na posredan način neko stvara određeni ekstraprofit. Takođe, taj član 41. predviđa mogućnost da se u prodajnom objektu obavlja trgovina i na veliko i na malo. Gospodine ministre, ukratko ću vam reći kako to izgleda. Trgovac, vlasnik samostalne trgovinske radnje, izvadi novac iz kase, odlazi baš u takve radnje, baš u takve objekte, kupuje gotovim novcem robu i vraća je nazad u prodavnicu. Neko će da kaže – pa u redu je, prijaviće taj račun, proknjižiće ga, opravdaće zašto je to uradio. Pitam vas, gospodine ministre, šta ćemo sa onima kojima stvarno taj novac pripada, a to su njegovi poslovni partneri koji su mu isporučili robu, od koje je dobio novac, koji su mu pustili sredstva garancije, to je najčešće menica, i koji ga drže u blokadi, a ne mogu da dođu do svojih sredstava zato što mu zakon dozvoljava da ovako radi? Jedino što preostaje jeste krivična odgovornost, ali to je poslednja instanca, pa odštetni zahtev itd. Mislim da je posao Vlade Republike Srbije da onemogući bilo kakav vid zloupotrebe u poslovanju koje se zove trgovina i da ne mogu samo oni koji imaju određene velike lance da budu povlašćeni, u ovom slučaju znači jesu. Ko se time bavi? Najčešće vlasnici tih velikih trgovinskih lanaca. Imaju prodajni prostor, maloprodaju, ali tu može i za velikoprodajne cene da se kupi. Da stvar bude još gora, skoro da nema nikakvog odstupanja između maloprodajne i veleprodajne cene zato što takođe država ništa nije uradila da se spreči monopolski položaj velikih lanaca. Znate li koliko se kreću knjižna odobrenja? Od pet do 30% za velike lance. Može li jedan takav mali vlasnik samostalne trgovinske radnje direktno da kupi pod tim uslovima robu ili će biti prinuđen da ide u svoju propast, da je nabavlja i jeftinije, ali od svoje konkurencije. Još jedna stvar, nadao sam se da će zakon da uredi konačno i pitanje inspekcijskih službi. Lepo je što ste vi predvideli da u zakonu ide sva dokumentacija uz robu. Međutim, dokumentacija uz robu jeste kada se roba nađe u pravnom prometu. To nije transport robe. Zato je dovoljno samo da se dokaže poreklo ko je pravi vlasnik robe i kome se roba isporučuje, a kada roba ide do krajnjeg potrošača naravno da je potrebna sva dokumentacija, znači sanitarni nalazi, deklaracija itd. Međutim, kada se pogledaju nadležnosti tržišne inspekcije, gde ste vi kao Ministarstvo direktno nadležni, po vašim uputstvima rade, zašto niste sa svojim kolegom iz Vlade konačno uredili pitanje inspekcijskih službi za trgovinu? Reći ću vam, imao sam priliku da vidim da u jednom istom objektu se vrši kontrola od strane poljoprivredne inspekcije, sanitarne inspekcije, tržišne inspekcije i poreske policije, sede u redu, velika konkurencija između inspekcijskih službi da jedan završi da bi drugi započeo svoje. To je moglo da se reši na drugačiji način, da se konačno objedine inspekcijske službe i da se zna ko kada i gde ide. Slažem se kada je u pitanju poreska policija, to je poseban organ i kao takav treba da ostane, ali ne možete tri-četiri inspekcije van poreske policije da nagurate nekom čoveku u radnju i da svako krene da radi kako on misli da treba. Na ovaj način i sa ovim zakonom ništa se novo neće desiti u oblasti trgovine. Još ste navodno uređivanjem trgovine van prodajnog mesta stavili u podređen položaj poljoprivredne proizvođače, one male, sitne, koji mogu svoju robu da plasiraju samo na pijacama ili iz otkupa. Gospodine ministre, sećam se u nekim vremenima, slažem se potpuno da ima jedan problem, a to je u pitanju ispravnost robe i čuvanje te robe, ali izvinite molim vas, nikoga još nisam video da se otrovao zato što mu je neka domaćica sa sela, da kažem seljanka, donela 10 ili 20 jaja do vrata. Ili ste imali prilike da vidite kako te iste domaćice sa sela raznose ujutro mleko po kućama. Hoćete to da ukinete, jednu tradiciju od koje niko nije imao štete, od koje se niko još nije razboleo? To ukidate ovim zakonom, ali zato veliki mogu da rade šta god hoće, njima niko ne brani da rade po uslovima koji nisu tržišni i koji ne predstavljaju nikakvu konkurenciju. Tako da ograničite tu daljinsku prodaju van mesta prodaje na ono da može da se prodaje ono što nije tako lako kvarljivo i od čega niko neće imati štete, a ne dozvoljavati to samo velikima. Još nešto, još nisam video pijace van Srbije na kojima se prodaje roba široke potrošnje. Na pijacama se prodaju poljoprivredni proizvodi i polovna roba svuda u svetu, samo u Srbiji možete da prodajete i garderobu na pijacama. Mislim da sa tom praksom treba da se prekine, jer kada jedan samostalni trgovac otvori radnju, zaposli radnike, uzima neki lokal pod kiriju, ima određene troškove i od tih troškova svi imaju neki prihod i obezbeđuju sebi neki život, osim onoga koji sam ide, nabavlja i prodaje po daleko nižim cenama zato što nema troškove režije koji opterećuju ove druge. I nije stalan i kontrola je mnogo teža. Na taj način mi, polako ali sigurno, lancima velikih trgovinskih radnji, velikim ograničenjima za male, polako ali sigurno gasimo naše malo preduzetništvo u Srbiji, bar kada je trgovina u pitanju. Navešću samo jedan primer, vidite ove ovde hipermarkete koji su po Beogradu, po Novom Sadu, po Nišu. Neki slični, samo mnogo manji, postoje i u drugim mestima i gradovima. Zaposle 30, 40 ili 50 radnika, ali zato ukinu po 100-150 SZR od kojih živi skoro 1.000 ljudi. Kada budete rešili taj problem i kada njih budete stavili pod potpunu kontrolu, da ne ucenjuju više dobavljače, onda možemo da pričamo da ste napravili pravi zakon o trgovini.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, gospodine ministre, ovo je samo prva stepenica u državi Srbiji kojom treba da se regulišu odnosi na tržištu, jer na tržištu Republike Srbije vlada veliki nered. Taj nered se ogleda u brojnim činjenicama koje ne bih ponavljao, o kojima je govorio i gospodin Zoran Krasić. Što se tiče ovog zakona, on treba da obezbedi sigurnost tržišta, da spreči zloupotrebe, da osigura domaće tržište, da obezbedi domaće proizvode na svom tržištu kao prioritet, a ne da omogućava uvoz bilo čega i svačega iz inostranstva, a što se proizvodi u državi Srbiji. Veliki problem će biti, zato morate nastojati da se ovaj zakon primeni, ali moj predlog je da odmah otpočnete pripreme izmena i dopuna ovog zakona. Ovaj zakon ne bi trebalo da ima ovoliko članova, ukupno 81 član. Da bi se detaljno preciziralo i da bi se obezbedila sigurnost i zaštita domaćeg tržišta i domaće proizvodnje, ovaj zakon bi trebalo da iznosi onoliko članova koliko iznosi Zakon o obligacionim odnosima. Dakle, sveobuhvatan zakon. Drugo, kod izmena i dopuna zakona, gospodine ministre, nužno je bilo jedno poglavlje da ste u ovaj zakon ugradili i zaštitu potrošača. To je jako važno pitanje ili ćete da pripremate donošenje novog zakona o zaštiti potrošača. Potrošači u Srbiji nisu zaštićeni. To možete da se uverite u razgovoru sa građanima koji kupuju svakodnevno određene proizvode u određenim prodavnicama. Prema tome, tu se radi o zloupotrebama i prevarama. Da bi ovaj zakon zaživeo mora sada Ministarstvo i lokalna samouprava na koju se prenose određena ovlašćenja da preduzme odgovarajuće mere, ali da biste mogli da imate poverenja da će ovaj zakon da zaživi na lokalnom nivou morate preko nadležnih državnih organa da sprečite korupciju. Ako prebacite bez kontrole lokalnoj samoupravi da oni primene ovaj zakon, to je leglo korupcije. Uzmite samo jedan primer, buvljak u Pančevu. Najveći buvljak na Balkanu, prvi otvoren. Prema analizama, godišnje se izgubi 200 miliona evra nekontrolisano, nenaplaćeno. Pretežno su to šverceri sa strane. Tamo nema reda, nema komunalne, ni tržišne inspekcije. Da je ima ne bi bilo ono katastrofalno stanje i onaj kriminal koji se događa na pančevačkoj buvljoj pijaci. Najmanje je naših radnika i naših građana tu. Sa strane se uvozi sve i svašta i radi ko šta hoće. Da bi ovaj zakon mogao da bude primenjen, lokalna samouprava, tržišna inspekcija i Ministarstvo moraju da insistiraju i da ostvare kontrolu kako on treba da zaživi i da bude primenjen. Što se tiče trgovine, gospodine ministre, zašto Srbija uvozi mleko? Zašto građani Srbije, odnosno stočari bacaju mleko? Zašto je država dozvolila uvoz 4.434.000 litara svežeg mleka, čija je cena veća od domaće za osam do deset dinara? Da li znate, prema podacima nadležnih institucija iz klanica i sa pijaca, pokazuje se da oko 80 hiljada muznih krava je završilo u preradi? Gospodine ministre, Vlada o ovome mora da vodi računa i mora da ima obaveštenja i da preduzme mere kojima treba zaštititi domaće proizvođače. Četrnaest hiljada individualnih proizvođača, malih mlekarai onih koji imaju krave i prodaju mleko je ugroženo uvozom mleka u prahu. Samo prošle godine je uvezeno više mleka u prahu nego za prethodnih 10 godina. To treba sprečiti. U interesu je građana i naših proizvođača to mora da se spreči. Što se tiče proizvodnje stočarskih, poljoprivrednih, voćarskih, povrtarskih proizvoda, Vlada Republike Srbije mora da posveti veću pažnju. Nemojte dozvoliti i varate se ukoliko mislite da ako dođe meso za preradu iz EU i iz hladnjača koje stoji lagerovano i po 20 godina, da je ono za našu industriju i za preradu i za upotrebu naših građana kvalitetnije nego ono koje se može proizvesti na teritorijama Republike Srbije, po opštinama. Recimo, opština Čajetina, Zlatibor, 680 kvadratnih kilometara ta opština ima pašnjaka. Nekada je bilo preko 100-150 hiljada ovaca na Zlatiboru, a sada nema ni 100 ovaca. Tu je gospodin Arsen Đurić koji najbolje može da kaže koje su perspektive za proizvodnju mesa ne Pešteru, Zlataru, Zlatiboru i da ne nabrajam. Velike su to površine i veliki potencijali. Treba iskoristiti. Zato bi ministar za poljoprivredu morao da obiđe samo u Zlatiborskom regionu Tornik, Murtenicu, Zlatar, Mučanj, Javor, Pešter, selo Jasenovo, Kućani, Ojkovica, Trudovo, Močioci, Negbina, Draglica, Rasnica, Donja i Gornja Bela Reka, Semegnjevo, Kriva Reka, Ravni, Ljubiš, Bela Reka, Burađa, Dumbelovići, Amzići, Kokići, Grbići, Gojgići i da ne nabrajam. Možete na ovakvih stotine i stotine domaćinstava i stotine i stotine mesnih zajednica imati priliku da se uverite da se tamo može proizvesti dobra hrana za naše potrebe, a ne uvoziti svašta. Time se obezbeđuje domaća proizvodnja. Prošle godine je uvezeno mesa u vrednosti od 40 miliona, luka u vrednosti 5,5 miliona evra, grožđa u vrednosti 10 miliona. Uvoze se šljive, šargarepa, sve i svašta. Gospodine ministre, skrenuo bih pažnju i pozvao bih državnu bezbednost tj. Biju, kako Biju tako i javnu bezbednost, dakle MUP i nadležne resore u oblasti trgovine i poljoprivrede, tajne službe, kako pišu novine, bivših republika, imaju i usred Beograda baze, stanove, logistički pripremljene za špijunažu koje im je u nasleđe ostavila jugoslovenska državna bezbednost. O čemu se ovde radi? Radi se o tome da je angažovana ekonomska špijunaža, hrvatska i slovenačka, na području Republike Srbije, a posebno na području AP Vojvodine. Angažovana je i u ekonomskoj špijunaži i zahvaljujući njoj hrvatski tajkuni pokupovali su mnoge dobre poljoprivredne prehrambene firme i uz njih dobili velike zemljišne posede. Dakle, potrebno je da vi kao predstavnik Vlade, ujedno naša državna bezbednost tj. BIA da se suprotstavi ekonomskoj špijunaži Hrvatske i Slovenije na području Republike Srbije. Ove lance trgovinske koje oni grade, oni imaju privilegije, ali Srbija ne može da napravi ni šupu u Hrvatskoj i u Sloveniji, ali zato mogu na stotine hiljada da kupuju, da izgrađuju lance, da izvoze. Zamislite, nekim našim biznismenima poklonjene su šećerane. Ne proizvode oni šećer, nego šećernu repu, izvoze je Hrvati, zatim se prerađuje u Hrvatskoj šećerna repa srpska i uvozi se i prepakuje za potrebe tržišta Republike Srbije.
Reč ima potpredsednica Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici Vlade i dame i gospodo narodni poslanici, počela bih od kraja, s obzirom da danas raspravljamo o zakonu koji je takođe veoma hitan, a inače ovaj zakon će stupiti na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a primenjivaće se od 1. januara 2011. godine. Ujedno, članom 80. ostavljeno je dovoljno prostora Vladi da podzakonske akte, koje je inače u obavezi da donese kako bi mogla da sprovodi ovaj zakon, komotno donosi, jer će se primenjivati podzakonski akti koji će biti doneti sve do stupanja na snagu ovog zakona ukoliko nisu u suprotnosti sa ovim zakonom. To znači da ukoliko budu doneti neki podzakonski akti koji baš nisu u suprotnosti, ali baš nisu odgovarajući sa odredbama ovog zakona, oni će se primenjivati, a pri tom se ne konkretizuje u kom roku, kojom brzinom i kada će se ti podzakonski akti koji će omogućiti stvarnu primenu ovog zakona zaista i doneti od strane predlagača ovog zakona. Toliko o hitnosti ovog zakonskog predloga i toliko o tome na koji način Vlada zaista misli da ubrza neke poteze koji imaju kapacitet reforme naše ekonomije. Kada pođemo od načela trgovine koja su označena u ovom zakonu, tu je navedeno nekoliko tih načela, kao slobodna trgovina, ravnopravnost, zabrana diskriminacije, jedinstvenost tržišta, načelo poštenja, stabilnosti, snabdevenosti, srazmernosti i saradnje, odmah se može primetiti da tu nedostaju neka bazična načela, ukoliko se zaista zalažemo za tržišnu ekonomiju i tržišnu privredu. Pre svega, smatram da je zaista bilo potrebno da se istakne načelo zabrane monopola, da se istakne načelo zaštite konkurencije i da se posebno naglasi da će se minimalizovati državni intervencionizam. To su ta ključna načela, to su te baze koje u stvari omogućuju neki ekonomski razvoj. Ukoliko se malo pažljivije pročita zakon, onda se može uočiti da ta načela u stvari i nisu navedena kao bazična rešenja ovog zakona, jer očigledno da ne postoji zaista ozbiljna volja da se do kraja zaštiti tržište od monopola, da se zaštiti konkurencija i da država u najvećoj mogućoj meri smanji svoj intervencionizam na tržištu. Kao dobar primer su čl. 36. i 45. Član 36. zbog cena, jer kaže – obrazovanje cena na tržištu je slobodno, osim za robu i usluge za koje je posebnim propisom utvrđen drugačiji način obrazovanja cena. To je interesantno zato što se zaista posebnim drugim zakonima uređuje trgovina u posebnim delatnostima kao što su, recimo, u proizvodnji strateške robe, a to bi bile nafta, šećer, žitarice, duvan, lekovi, što znači da predmet ovog zakona u stvari ne predstavljaju trgovine sa ovakvom strateškom robom, već nešto možda sasvim sporedno. Jer, dozvolićete, da su i nafta i žitarice i duvan i lekovi i šećer itd, verovatno ih ima još na spisku, od tolikog značaja za standard građana. Podsetila bih vas da smo mi iz LDP, recimo, još pre dve godine predlagali Vladi, s obzirom da je to u njenoj nadležnosti, da donese odluku kojom obezbeđuje sniženje cene gasa najmanje za iznos koji se plaća posredniku za uvoz gasa i poreza na dodatu vrednost na ovaj iznos, kao i za iznos koji je namenjen servisiranju tzv. starog duga prema isporučiocima gasa. Zašto smo to predložili? Upravo iz tog razloga jer očigledno da postoji jedan državni monopol i postoji jedan monopol jedne strane države na taj tako bitan strateški proizvod kao što je, recimo, gas. Ukoliko se malo dublje razmotri situacija oko tog monopola i konkurencije, podsetila bih vas da Savet za zaštitu konkurencije još uvek nije konstituisan, da se već mesecima razmišlja o tome ko bi sve mogao postati član tog saveta i očigledno se vode ozbiljne političke borbe ko je dovoljno podoban da bude član tako ozbiljnog saveta kao što je zaštita od konkurencije. Prema tome, ovaj zakon jeste bitan, jeste bitno da se donese što hitnije, međutim, prosto nisu ispunjeni uslovi, niti ima takav značaj da bi se donosio po hitnom postupku, a da pri tom Vlada mnogo šta propušta kako bi taj zakon tako napravila, tako napisala, tako predložila da bude od jednog ozbiljnog značaja za tržišnu ekonomiju Srbije.
Reč ima poslanik Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodina ministra ne mogu da pozdravim, nažalost. Gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, počeću od okolnosti u kojima se ovaj predlog zakona donosi pred narodne poslanike i pred građane Srbije. S obzirom da je pre nekoliko dana bio i taj mali jubilej dve godine rada Vlade, dve godine od formiranja Vlade, ovo će ispasti nekakav mali bilans tog rada, ali prosto to jeste jedan uvod da bih kasnije mogla da razradim priču o tome pod kojim okolnostima se zakon može primenjivati. Dakle, u julu 2009. godine kurs evra je bio 78 dinara, a danas je 104,5 dinara. Prosečna plata u julu 2009. godine je bila 29.453 dinara. Vrednost joj je bila 382 evra. Danas je njena vrednost 325 evra. Svakom zaposlenom građaninu Srbije uzeli ste za ove dve godine 14,5% njegove plate, odnosno 57 evra. Prosečna penzija je imala vrednost od 225,6 evra, a danas je 192,7 evra. Uzeli ste 32 evra svakom penzioneru. Broj zaposlenih u julu 2009. godine bio je 1.999.000, a danas je taj broj 1.841.000. Dakle, za dve godine 158.000 ljudi je ostalo bez posla, a to se bliži onom broju od 200.000 novih radnih mesta koje ste obećali, a stopa nezaposlenosti je porasla za 40%. Preko milion stanovnika je trenutno bez posla u Srbiji. Istovremeno, podaci kažu da se u državnoj administraciji za dve godine povećao broj radnih mesta za 2.357. Jedan od podataka koji i te kako dobro oslikava situaciju kako treba da se sprovodi ovaj zakon je i činjenica da je indeks Beogradske berze pao gotovo za tri puta. Strane investicije su se smanjile na godišnjem nivou za više od dva puta. Izvoz je smanjen za 10%, a uvoz za jednu četvrtinu. Kada je u pitanju zaduženost građana, od 140 evra, kolika je bila zaduženost građana, sada je za dve godine porasla na hiljadu evra. Dug prema inostranstvu po stanovniku se popeo do 3.000 evra, znači, udvostručio se. Takva politička, ekonomska i socijalna neozbiljnost je dovela do toga da je svaki deseti građanin Srbije ekstremno siromašan, a svaki osmi siromašan. Sada mi donosimo zakon o poštenoj trgovini. Složiću se sa nekoliko stvari kada je ministar obrazlagao ovaj zakon, a konstatovala sam i ono što je rekao predstavljajući ovaj zakon na javnim raspravama. Sam ministar je rekao da su glavni problemi našeg tržišta mala tražnja, odnosno evidentan je izuzetno veliki pad prometa, zatim mala kupovna moć građana Srbije i strah građana Srbije da očuvaju svoja radna mesta. U kontekstu toga, pošto ste pominjali Valjevo više puta, ja sam slučajno iz Valjeva, da vam kažem, nema potrebe da vi u zakonu naglašavate spremnost ministra, koji inače u ovom zakonu ima 33 nadležnosti, izbrojali smo, 33 nadležnosti ministar sam sebi dao, malo je mnogo zaista, nema razloga da vi sve te zakone donosite na taj način da vi upravljate tim da u gradu Valjevu, recimo potrošači, građani Valjeva imaju pravo da imaju megamarkete, veletrgovine i da se snabdevaju i kvalitetnije i bolje. Samo im omogućite da rade, da zarade svoje plate, da im plate budu pristojne, a onda će investitori sami da dođu. Znači, taj detalj slobodno možete da izbrišete iz zakona i nemojte ga pominjati, jer zaista je smešno govoriti o tome. Možete vi dirigovanim tržištem napraviti 25 takvih megamarketa u Valjevu, oni će zvrjati prazni jer ljudi nemaju osnovna sredstva da se prehrane, a kamoli da kupuju u njima. Dalje, pošla bih od samog člana 1. U stavu 1. vi kažete ovakvu stvar – ovim zakonom uređuju se uslovi i način za obavljanje i unapređenje trgovine na jedinstvenom tržištu Republike Srbije, kao i zaštita tržišta, uređuje se zaštita od nepoštene tržišne utakmice i nadzor. Izvinite, molim vas, da li je zadatak Ministarstva i ministra da uređuje nepoštenu tržišnu utakmicu? On treba da je spreči. Nema potrebe da se uređuje tako nešto. Zapravo zadatak vam je da sprečite. Ali, kada sam iščitala ovaj zakon vrlo ozbiljno i kada sam razgovarala s ljudima koji se ovom oblašću bave, pre svega, ljudima koji se bave vrlo konkretno tim, znači, rade u trgovinama, shvatila sam da se vama ovde nije potkrala greška, da je ovde potpuno jasna namera. Vi upravo to želite da uređujete. Dalje, zakon vrvi od jako mnogo nepreciznosti, od dvosmislenih izraza, od nejasnih formulacija, od deklarativnih stvari kojima ne treba da bude mesto u zakonu. One mogu da budu deo nekog finog literarnog sastava učenika do četvrtog razreda osnovne škole, ali u zakonu one nemaju svoju težinu. Oni zapravo u praksi i te kako mogu da dovedu do velikih problema između tržišne inspekcije, s jedne strane, i trgovaca, s druge strane, koji su na kraju jednog drugog lanca u ovom procesu. Evo primera, čini mi se da bi trebalo da komentarišemo, jer su to neke najkonkretnije stvari, da ne bude da se samo deklarativno izražavam. Kad kažete da treba da bude nešto vidno istaknuto, šta vi pod tim podrazumevate? To ljudima mora da bude potpuno jasno. Jer, onom vlasniku kioska koji je stavio na svom malom kiosku neku oznaku, to je za njega vidno, ali nije vidno za inspektora, a za mene kao kupca je možda manje ili više vidno. Znači, mora precizno da se kaže kako to vidno treba da izgleda i šta to zapravo znači? Kad kažete – osnovni podaci o prodajnom objektu. Šta su to osnovni podaci? Koji su to konkretno osnovni podaci? Ima mnogo primera u praksi da su ljudi kažnjavani zato što su oni smatrali da su osnovni podaci nešto drugo, a inspekcija smatrala da je nešto drugo osnovni podatak. Dakle, to su neke stvari koje, uz još neke stvari koje ću da pomenem, i ta kako mogu da otežaju život nekom malom trgovcu koji od te svoje radnje izdržava veliku porodicu i na kraju plaća porez državi Srbiji što nije zanemarljivo. Šta su još problemi? Neusaglašeni dokumenti koji se pojavljuju u ovom ministarstvu, zatim i u drugim srodnim ministarstvima koja treba da preferiraju rešenje ovog zakona, zatim nedostatak jasnih podzakonskih akata. Recimo, imate situaciju i često se dešavalo u praksi da različiti državni službenici u istom ministarstvu potpuno različito tumače isti propis i onda na kraju, u tom lancu stradaju trgovci, jer oni plate kaznu koju im inspekcija razreže. Evo primer, dali se KEPO knjiga vodi sa PDV-om ili bez PDV-a. Reći ću vam broj onih koji su u Beogradu i u Valjevu kažnjeni zbog toga što su dobijali različite informacije i različita tumačenja od inspekcije i od različitih službenika u ministarstvu. Ta priča je, nadam se, razrešena, bar se tako smatra i tako kažu ljudi u praksi, ali mislim da treba voditi računa o takvim stvarima, jer ako imate nejasne propise, podzakonske akte koji kasne, onda imate situaciju na terenu da ljudi plaćaju kazne zbog toga što vi ne radite svoj posao. Šta je sledeća stvar koju smo mi iz DSS zapazili i ono što su ljudi iz prakse praktično zapazili i rekli vam to na više mesta. Pošto je ovde prilika da mi, kao njihovi glasnogovornici kažemo te stvari, reći ću vam, recimo, da ste vi predvideli nova administrativna opterećenja trgovaca i da ta nova administrativna opterećenja treba da budu sva do 31. marta tekuće godine. Sad kad dostavljaju podatke Centru za trgovinu, oni u istom terminu treba da dostave Poreskoj upravi PPDV obrazac za obračun PDV-a, zatim Fondu PIO se predaju M4 obrasci za upis staža, zatim Poreskoj upravi se predaju završni računi, Poreskoj upravi pojedinačne poreske prijave za sve izvršene uplate zarada radnika i ostale isplate po dobitku, Upravi za duvan predaju se statistički podaci o nabavci, prodaji i zalihama duvanskih proizvoda i duvana. Mislim da ne treba da pravimo opterećenja ljudima za koja znamo da oni ne mogu da ih ispoštuju, zato što jednostavno ako im zadate da u nekom roku od dva meseca treba sve ovo da prikupe i obrade, onda ćete jednostavno dovesti do toga da ljudi krše zakon, ne zato što neće da sprovedu, nego zato što ne mogu da postignu. Kad smo već kod formiranja Centra, u članu 47. celo poglavlje šesto je unapređenje trgovine i tu planirate u članu 47. Centar za razvoj trgovine. To je jedna fantomska agencija, kako sve stvari stoje. Prema njoj će se odnositi prema Zakonu o agencijama, sve druge pojedinosti se odnose na ovaj zakon. To je zapravo jedna faktički agencija koja ni manje ni više treba da radi posao koji trenutno rade ljudi iz Ministarstva. Pretpostavljam da je ljudima iz Ministarstva jasno da je situacija u ovoj zemlji vrlo ozbiljna i ekonomski vrlo teška i da oni moraju da rade svoj posao za svoju platu, kao što će da rade i ovi novoprimljeni ljudi u ovom Centru za razvoj trgovine. Zato mi iz DSS smatramo da u ovom trenutku ne treba ići taj korak, kako vi kažete, napred, a mi korak nazad u razvoju, administracije, pre svega, jer mislimo da Ministarstvo sa svim ovim sektorima koje ono ima i sa svim službenicima koje ima je sasvim i stručno potkovano i brojno potkovano da radi posao koji je do sad radilo. Nadam se da će da ga radi. Kad smo pominjali više stvari u ovom zakonu, očekivala sam da neko od kolega pomene još jednu stvar koja je i te kako važna, a tiče se turističkih usluga. Naravno, one su u vezi sa ovim drugim Zakonom o turizmu, ali treba pomenuti i to zato što je aktuelna priča ovih dana o čuvenoj agenciji "Konte", koja je prevarila više desetina, čak možda i stotina građana Srbije. Ono što sve ljude brine, kaže da građani kada planiraju da putuju preko turističkih agencija treba da znaju da ih niko ne štiti od eventualnih prevara, poput one koja se dogodila ovih jadnim ljudima koji su verovali ovoj agenciji. Nijedna institucija niti organizacija nema kompletan spisak agencija na koje su se putnici prethodnih godina žalili. Ono što je još interesantno su izjave pomoćnika ministra ekonomije zaduženog za sektor turističke inspekcije Stojana Arizanovića, koji je podsetio sugrađane da se na zvaničnoj internet stranici Turističke inspekcije nalazi formular za prijavljivanje nemilih događaja. Znači, građani Srbije mogu da budu zaštićeni pred sudom tek kad im se dogodi taj maler. Pošto se ovaj deo turističkih usluga graniči i sa ovim zakonom u mnogim stvarima i mislim da je možda i tržišna inspekcija trebalo da poradi neki deo posla, ovde bar prema načinu na koji funkcionišu turističke agencije, meni se čini da bi možda neko mogao da progovori, a pre svega mislim na ministra, nešto o tome, jer je to jedna vrlo aktuelna tema, tema koja možda traži jedno razrešenje na nekom mnogo višem nivou od pomoćnika ministra koga taj posao ne interesuje. Interesantan predlog u ovom vašem predlogu zakona dajete, jeste da kontrolišete cene koje su važne za život građana Srbije. Vidim da su upravo poskupele one usluge u javnim preduzećima koje kontroliše Vlada, poput struje, poput telefona i sličnih stvari. Vidim da vrte glavom, ali ih ja plaćam skuplje i pretpostavljam građani Srbije. Na kraju, želim da vam kažem još jednu stvar, rekle su moje kolege da je 35 amandmana podneto, to znači da imamo prilično komentara i primedbi na ovaj zakon i moram da kažem jednu činjenicu, od onih koji su onako istrgovali sa glasovima Srbije i sa poverenjem građana Srbije, zaista sam očekivala da naprave mnogo bolji zakon. Ovaj zakon je, nažalost, onakav kakav je i Vlada, loš.
Narodni poslanik Zoran Antić ima reč.
Zbunili ste me, očekivao sam da će pauza.
Izvinite, gospodine Antiću, vratiću vam vreme, samo da dam obaveštenje, sa potpredsednicama sam se dogovorila, s obzirom da je ostalo još nešto oko sat vremena rada, ako svi iskoriste vreme, poslanici koji su prijavljeni, da radimo bez pauze. Imam utisak da to prihvatate. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan jako važan zakon iz pozicije SNS, važan zbog toga što ne samo reguliše oblast trgovine, već zato što reguliše kompletno tržište. SNS nalazi da su u tom periodu od tranzicije 2000. godine naovamo napravljeni ozbiljni propusti. Zbog tih propusta smo došli u situaciju da imamo ozbiljne monopole, da imamo situaciju da se na tržištu formiraju karteli, da imamo privilegovan položaj na svakom koraku i potpuno nesređene odnose kada je u pitanju odnos proizvođača, trgovaca i potrošača kao krajnjih korisnika. Nažalost, mislim da je dobrim delom za takvu situaciju krivo i samo Ministarstvo, ali i činjenica da Ministarstvo nije imalo snage da se odupre različitim pritiscima u prethodnom periodu, koji su išli pre svega u tom pravcu da se što više, nazovistranih investicija privuče u Srbiju. Kažem nazovistranih investicija jer ove investicije u šoping molove značile su samo priliv eventualno deviza, ali nisu omogućile da mi u ovih deset godina tranzicije stvaramo proizvode koji su razmenljivi sa svetom. Zbog toga smo i došli u situaciju da danas ne možemo na osnovu deviznih priliva od izvoza da pokrijemo uvoz koji nam je preko potreban. Ono što je očigledno, a i sam predlagač ovog zakona je to uočio, jeste da smo imali jako lošu statistiku, da smo imali jako loš uvid kada je u pitanju tržište, da se to na neki način kroz ovaj centar za razvoj trgovine možda popravlja, ali je žalosno što, po meni, nije osmišljena veća koordinacija sa statističkim zavodom koji bi i te kako trebao da obradi dobar deo ovih podataka i ovih poslova. Žalosno je da faktički dolazimo u situaciju da posle deset godina razvoja tržišta, razvoja jedne tržišne ekonomije, mi nemamo pravi uvid u to šta se dešava na našem tržištu. Želeo bih da kažem da mislim da je i politika stranke na vlasti napravila jednu veliku grešku jer je to bilo svesna demagoška priča, kako će razvoj nekih velikih marketa kod nas značiti neki budući izvoz i njihovo širenje na tržište van Srbije. Pokazalo se da su se oni uglavnom opredeljivali za domaće tržište, da su jako malo radili na tome da domaću proizvodnju plasiraju kroz svoju maloprodajnu mrežu i da i na tom planu nismo postigli nikakve rezultate, da je i stanje sa izvozom dokaz da je to bila najobičnija demagogija. Kada pogledate marže koje su u našim hipermarketima videćete da su one znatno veće nego što su marže u, recimo, evropskim hipermarketima. Mi se uvek nekako ugledamo na Evropu. Isto tako videćete da kada su u pitanju i maloprodajne cene da smo u mnogim cenama čak i iznad cena koje su trenutno aktuelne u zapadnoj Evropi, a da je rast tih cena bio izuzetno velik u periodu 2005. do 2009. godine. Po tome smo možda bili, gledajući neke statističke podatke Eurostata, lideri ne samo u regionu, već i u celoj Evropi. To najbolje dokazuje da smo jako puno toga propustili u regulaciji tržišta u nekom narednom periodu, da nismo stvorili konkurenciju na tržištu, da smo forsiranjem velikih hipermarketa u stvari dobrim delom uništili ove male trgovce. Ono što meni možda ponajviše smeta u ovom predlogu zakona, to je što imam utisak da predlagači nisu svesni niti značaja, niti stanja u kojem se danas nalaze mali trgovci, nisu svesni činjenice, bar u mojoj Jagodini, da je svaka druga radnja faktički prazna, da se veliki broj samostalnih trgovinskih radnji zatvara, da je najveći pad zaposlenih i najveći broj izgubljenih radnihmesta u prethodnom periodu baš u tom sektoru. Kroz ovaj predlog zakona ne vidim nikakvu ozbiljnu brigu da se ta mala trgovina, sitna trgovina zaštiti. Hipermarketi su tretirani faktički samo jednim članom zakona koji ograničava neku površinu od 2000 kvadrata i obavezu da se tu uradi studija uticaja. Mislim da su sve kolege iz opozicije to rekle, a i ja u ime SNS-a moram da izrazim nezadovoljstvo da je ministar taj koji će da odlučuje da li su zadovoljeni uslovi, naravno uz pomoć nekih referentnih institucija, ali je to bez sumnje jedno diskreciono pravo. Tu su potpuno zaobiđene lokalne samouprave. Mislim da i lokalna samouprava ima pravo da odlučuje o tome kako će da izgleda njeno unutrašnje tržište, da umnogome može da preporuči, da da sugestije Ministarstvu i da je ono što fali nama u ovom zakonu upravo ova činjenica da su lokalne samouprave potpuno zapostavljene. Istina, nisu se mnogo u ovom prethodnom periodu ni te lokalne samouprave pokazale. Njima je bilo drago da dolaze hipermarketi, pa makar se otvarali u samom centru. U Jagodini imate da je deo hotela pretvoren u hipermarket u samom centru, stotinak metara od glavnog skvera. Isto tako imate i Deltin hipermarket koji je jako blizu centra. Na prste jedne ruke mogao bih da nabrojim trgovinske objekte iz oblasti prehrane koji su u centralnom okruženju, što najbolje pokazuje da se nije vodilo dovoljno računa u nekom prethodno periodu i da su u celom Pomoravlju dolazak hipermarketa političke stranke shvatile kao priliku da preko vlasnika tih hipermarketa eventualno čak i zapošljavaju svoje članove, kao priliku da zbrinu deo jednih kadrova i da ojačaju svoju političku moć, bez obzira na to što su uz te hipermarkete zatvorene na desetine malih trgovina koje su i te kako potrebne da bismo imali konkurenciju na tržištu. Želeo bih još u vezi hipermarketa da kažem da tu nema nikakve politike, niti se kroz ovaj zakon prepoznaje koji su obrisi neke strategije, jer ti hipermarketi najčešćeimaju jako malo svog kapitala. Ako uzmete odnos dugova koje imaju, najčešće hipoteka, s jedne strane, i kapitala vlastitog s kojim raspolažu, dolazite do odnosa da dugovi budu ponekad dva-tri puta veći nego što je njihov kapital. Pozajmljenim parama sa kamatama, koje znate već kakve su, nije ni čudo što dolazimo do velikih marži koje imaju hipermarketi, da možemo jako često da imamo i situaciju da manje trgovinske radnje mogu da isprate te marže, ali da hipermarketi na tržištu nastupaju u startu sa dampiškim cenama, očiste sve male preduzetnike u okolini, a posle toga dižu cene i ostvaruju ekstraprofit i ekstrazaradu. Država na tom polju nije uradila ništa. Deo Evrope, deo EU čak je i ograničio rokove za plaćanje dobavljačima. Po tom pitanju naša država nije učinila ništa i tu se usisava jedan ogroman kapital i biva u službi velike trgovine, umesto da bude u službi proizvodnje. Nije ni čudo što danas imamo takvu situaciju u proizvodnji, da nam je proizvodnja sve slabija i da jednostavno nemamo s čime da izađemo na domaće tržište, a ne možemo da subvencionišemo taj uvoz koji imaju, a kamoli da izađemo na neko strano tržište. U ovom zakonu isto tako treba da se definišu monopoli, pre svega na vertikalnom nivou jer imate situaciju da hipermarketi otkupljuju, odnosno kupuju preduzeća i da kao vlasnici tih preduzeća isključivo tu robu drže u svojim hipermarketima, a da mali proizvođači nisu u situaciji da mogu svoju robu da plasiraju jer su zahtevi najčešće za odloženo plaćanje, koje dostiže čak i šest meseci, katastrofalni po njih, jer moraju da uzimaju jako skupe kredite i bukvalno idu u nelikvidnost. Kada je u pitanju udaljenost hipermarketa od centra grada, to je rešeno u velikom broju evropskih zemalja i mislim da smo i tu trebalo da imamo neki jasni stav, jasniju politiku i u tom slučaju je trebalo da imamo neku konstataciju ministarstva i lokalnih samouprava, jer je razlika između lokalnih samouprava vrlo velika. Kao što malopre propustih da kažem, ta kvadratura od 2000 kvadrata možda je velika za Beograd, možda je velika za Novi Sad, Niš, Kragujevac, ali za veliki broj malih opština koje imaju po dvadesetak, 30.000 stanovnika, videćete da su te velike kompanije koje su otvarale markete sa površinama koje su možda i ispod 1000 kvadrata. Trebalo je to da ima neku progresivnu skalu. Ne možete na isti način da se odnosite prema Beogradu i prema Jagodini, Ćupriji, Paraćinu, jer su to znatno manje sredine i ta skala je morala da bude, kao što rekoh, progresivna. U manjim sredinama uslov za otvaranje takvih hipermarketa je morao da bude znatno manja površina. Rekao bih još par reči, kada su u pitanju mali trgovci, potpuno ste ih zanemarili u ovom predlogu zakona. Ne vidim nikakvu brigu. Generalno preduzetništvo u ovoj zemlji nema nikakve brige o preduzetništvu, jer se još uvek oseća jedna dogmatska svest. Malopre čuh od jednog mog kolege da kaže da te male trgovine prodaju kvarljivu robu, prodaju dnevno kvarljivu robu. Čak i u ovom parlamentu možete da vidite omalovažavanje preduzetništva, a veliki broj tih ljudi bukvalno sastavlja kraj s krajem, radi za vrlo mala primanja i trebalo je da imamo, mi kao parlamentarci makar, mnogo više poštovanja prema tim ljudima koji se svakodnevno bore da opstanu od ranog jutra. Ono što, nikakav predlog niste dali, a pretpostavljam da bi strategija trebalo da se tim pitanjem bavi – šta ćete sa nelikvidnošću malih preduzeća? Imate preko 10.000, bar 10.000 trenutno STR koji ne ispunjavaju svoje obaveze, koji kasne sa plaćanjima od 40 do 60 dana. To bitno utiče na veleprodaje. Imate činjenicu da oni nemaju dovoljno obrtnog kapitala, da su kredite koje ste u toku prethodne godine davali za nelikvidnost uglavnom uzimali veliki sistemi, velika preduzeća, a zbog potrebne papirologije, mali preduzetnici, čak i srednja preduzeća, nisu bili u situaciji da dođu do tih povoljnih kreditnih sredstava. Sve što se radi, radi se u korist velikih, a skoro ništa u korist malih. Kupovna moć i slab asortiman, to je ono što danas karakteriše malu privredu. Dovoljno je da uđete u bilo koju prodavnicu i da vidite koje zalihe robe oni imaju, koja je vrednost tih roba, a kada pogledate kaznenu politiku koju ste osmislili ovim zakonom, dobar deo tih radnji, kada bi sve to što ima prodao, čak i da je njihovo, a najčešće uzimaju na odloženo, ne bi imao da pokrije ove kazne koje ste propisali kroz kaznenu politiku. Činjenica je da su male trgovine pre svega krenule da se gase onog trenutka kada ste ukinuli čekove, ukinuli odloženo plaćanje, kada ste sve prebacili na platne kartice. Oni nemaju prilike da najčešće kroz platne kartice daju neko odloženo plaćanje svojim kupcima i kada ste uveli PDV, gde ste im unapred naplatili porez, makar dali robu oni na odloženo plaćanje, prvo moraju da ispune obaveze prema državi. Država je najbitnija, a preduzetništvo, privreda, neka se snalaze kako znaju i umeju. Konkretne zamerke u vezi ovog zakona, rekao bih da radno vreme niste mogli da ostavite da preduzetnici sami određuju da li će da idu prekovremeno da rade ili ne. To mora da se reguliše zakonima, to ne može da bude ni stvar lokalne samouprave. To najčešće pada preko leđa i na teret samih zaposlenih, koji ionako imaju platu od 15-20.000…
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno.
Ako dozvolite, samo da završim u jednoj rečenici. Ima dosta toga da se kaže o kaznenoj politici, ali želeo bih da kažem da ovakvim zakonom koji je nedorečen SNS nije zadovoljna i nećete imati podršku kada bude došao dan za glasanje.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, vama ću se obraćati, pošto ministar nije tu, juče ste rekli u raspravi kada smo govorili o Poslovniku da je najveći problem u ovoj državi nedostatak procedura i propisa. Mislim da postoji jedan veći problem, a veći problem su propisi kakve danas imamo u raspravi pred narodnim poslanicima, propisi koji imaju takav karakter da njihova primena bude objektivno dovedena u pitanje. Kada takav propis dođe u parlament, a nije prvi put da takav propis imamo pred nama poslanicima, onda oni koji predstavljaju Vladu moraju da nađu meru kojom će braniti ili predstavljati ovaj zakon. To sam rekao i u postupku rasprave zakona koji je ministar Dulić ovde branio i evo to se sada ponavlja. Jutros nisam imao priliku da slušam gospodina Milosavljevića, ali sam slušao nekoliko kolega poslanika koji predstavljaju skupštinsku većinu. Kada njih slušate, zaista imate predstavu da je ovo ne znam kakav zakon. Ta mera mora da postoji, a mera mora da postoji zato što ne čini jedan zakon modernim i normativnim iskorakom napred činjenica da ste u njega ugradili reč "merčendajzing". Zakoni su moderni i primereni vremenu ako svi oni koji ih razumeju i učestvuju na tržištu, jer se ovde govori o Zakonu o trgovini, sve to što ovde piše razumeju. Ovaj zakon nije takav i gospoda iz Ministarstva koja sede to ne mogu da govore, moram da im kažem, ceo dan se smeju, smeju se poslanicima opozicije na njihove komentare i reči, ali se bojim da ovaj zakon pišu ljudi koji Srbiju doživljavaju iz ministarskih fotelja i kabineta, koji duh vremena u kome žive ne razumeju, a lično su odgovorni za stvaranje takvih uslova i na tržištu i na vremenu. Jedan zakon o trgovini može da bude dobar samo ako ga piše ili svoje učešće u njegovom pisanju da čovek koji je osetio surovost tržišne inspekcije ili koji je osetio svu slabost države koja ne može da ga zaštiti, a vi koji državu i tržište i život posmatrate iz Nemanjine, iz zgrade ministarstva, možete da sebi priuštite činjenicu da pošaljete ovako nešto u Skupštinu i da se na kritike podsmevate. Zato danas u Srbiji živimo tako kako živimo i to debelo svi osećamo na svojoj koži. Šta ste uradili? To ste ovde i napisali. Derogirali ste tri zakona, ukupno 150 i nešto članova, sveli ste ih u jedan zakon sa 80 članova. Onda ste u preko 15 članova definisali da ne Vlada, nego da će ministar svojim aktima regulisati neke stvari i odnose. Onda imate zakon koji, ubeđeni smo, nažalost, neće razumeti ni oni koji prodaju, ni oni koji trguju, niti će ga na adekvatan način razumeti oni koji će sprovoditi kontrolu na tržištu u našoj državi, na koju se ovaj zakon odnosi. Pazite sada ovo, šta su ciljevi zakona? Između ostalog, suzbijanje tzv. sivog tržišta. Da li zaista verujete da u ova tri zakona, koja ste derogirali, niste imali dovoljno mehanizama da suzbijete sivo tržište? Nije tačno, imali ste, ali niste imali političke volje da to radite. Danas još manje u Vladi Republike Srbije postoji ta politička volja. Zašto? Zato što ste veliku većinu onih koji, nažalost, čine sivo tržište u Srbiji, vi naterali na haube automobila, na ulične tezge i ne znam kakve tezge, jer kao država niste bili u stanju da im omogućite posao, da stvorite uslove da im neko drugi omogući posao, da ih zaštitite u postupcima kad su ostajali bez posla, da mehanizmima koje država ima naterate one koji su ih otpuštali da im izmire obaveze. Jedina razlika je što su danas ljudi koji su na pijačnim i uličnim tezgama i na svojim automobilima obrazovaniji nego što su to nekad bili, jer su uglavnom ljudi sa višim i visokim školama ili ih mnogo ima. Na kraju krajeva, svojim zatvaranjem očiju pred činjenicom da postoji sivo tržište u Srbiji, vi kupujete socijalni mir i, nažalost, jeftine političke poene. Za SRS su stvari kojima se hvalite i pominjete ovaj zakon u suštini stvari za koje objektivno može da se postavi pitanje da li će ovaj zakon dati efekte u primeni. Šta kažete – decentralizacija? Sada će povereni poslovi da se daju lokalnoj samoupravi. Ovde smo stotinu puta govorili da ste uništili lokalnu samoupravu. Kako? Zato što niste podigli administrativne kapacitete, pa da lokalne samouprave na adekvatan način mogu da se bave, između ostalog, i ovim poverenim poslovima kojima ćete ih samo obavezati kroz ovaj zakon. Da li znate kakav je profil komunalnih inspektora koji će se baviti poverenim poslovima iz ovog zakona? To je znanje i razumevanje duha vremena u kome živite, ali vas to ne dotiče i vas to ne interesuje. Sa svojim kolegama i saradnicima iz opštine iz koje dolazim godinu dana se obraćam od jednog do drugog ministarstva, a ponajviše vašem ministarstvu, da nateraju jedno javno preduzeće u opštini Surdulica da vrati cene. Pišete iz meseca u mesec rešenja kojima im dajete nalog da to urade, a oni to neće da urade. Drskost i bahatost. U Vladi nas šalju od jednog do drugog ministarstva. Postoje i propisi i zakoni, ali postoji jedna vaša slabost koju promovišete iznad svega i sada nas uveravate da je ovo prava decentralizacija i poveravate ozbiljne poslove lokalnoj samoupravi. To je prednost ovog zakona. Da li znate ko će sutra u ime lokalne samouprave da se bavi ovim stvarima, kakav je kadrovski kapacitet ljudi koji će to da rade? Na kraju, lepo kažete – obuka. Obučavaćete te državne činovnike na lokalnom nivou dve godine i dve godine ćemo čekati da osetimo primenu efekata ovog zakona. Zato morate da nalazite meru kad pričate o ovom zakonu. Više je mere danas našla opozicija, iako je bila žestoka kritika, nego što su našli oni koji su promovisali i predstavljali ili govorili u prilog ovog zakona. Očigledno je da duh vremena u kome živite, bar kada je tržište u pitanju, ne razumete. Šta kažete – suštinski deo zakona čine uslovi za obavljanje prometa robe i usluga, naročito uslova propisanih posebnim propisima, da ih sada ne navodim. To ste ovde naveli načelno i sve ste poverili ministru, 33 nadležnosti, preko 15 članova, ne znam ni ja koliko. Neće Vlada podzakonskim aktima nego direktno ministar. Šta onda piše u ovom zakonu? Učesnici na tržištu mogu samo da pretpostavljaju. Znate i sami koliko se to čita, koliko trgovci ili prodavci čitaju propise. Čitaće tržišni inspektori zbog prirode posla, oni koji hoće, koji žele da rade, koje ne maltretiraju korumpirani šefovi i načelnici, od Pčinjskog okruga do Subotice. Hvalite se studijom, uvodite da mora da se radi studija. Ne dovodimo u potpunosti to u pitanje, zaista treba da ima neki koncept, neki razvojni dokument, ali to je moglo da ima smisla pre pet ili 10 godina, ali vama to tada nije smetalo. Znate zašto? Zato što su oni koji su pravili te velike tržne centre preko 2.000 kvadrata tapšali po ramenima ministre, a ministrima je imponovalo da seku vrpce, da skupljaju političke poene. Onda su zbog takvog indolentnog i servilnog odnosa trajne poremećaje na tržištu u Srbiji napravili i sada će da traže studiju. Svi naredni će to da traže. Pitam vas – u skladu s kojim razvojnim dokumentima će se upoređivati te razvojne studije, pošto ovde govorite o regionalnom ravnomernom razvoju? Hoćete li balans u tržištu da napravite? U skladu s kojim razvojnim dokumentima? U skladu sa razvojnim dokumentima na osnovu Zakona o regionalnom razvoju ili planovima o kojima je gospodin Krasić malopre govorio? Na sve to čekaćemo još godinama, jer ništa od toga ova država još nije obezbedila. Na kraju, još jedna agencija sa punim ustima restriktivne javne potrošnje i preuzimanjem obaveza prema raznim međunarodnim institucijama, samo što još niste imali hrabrosti da napišete da je to javna agencija nego komisija, savet ili centar, ali će se definisati na osnovu Zakona o javnim agencijama. Nažalost, SRS ne prepoznaje u ovom zakonu u potpunosti i u celini mere koje će razumeti učesnici na tržištu, niti možemo da procenimo da će bilo kakve suštinske, pa čak i formalne promene na tržištu u Srbiji da se dese posle njegovog usvajanja.
Iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, donošenje ovog zakona dugo je najavljivano, a javnosti je predstavljen kao predlog zakona pri čijoj izradi je bilo teško uskladiti sve interese, ali da se prioritet dao potrošačima. Inače, u analizi efekata koja je data na kraju Predloga zakona stoji da su dve grupe subjekata na koje će neposredno ili posredno uticati rešenja sadržana u ovom zakonu: trgovci i potrošači. Nakon pažljive analize, mi u SRS verujemo da je postojala namera da prioritet imaju potrošači. Međutim, nekoliko argumenata u vidu odredbi ovog zakona govori da se ipak vodilo računa i o nekim drugim interesima. Nešto što zaista nema velikog uticaja na interes potrošača, a što je u svojoj diskusiji već započeo da govori kolega Stevanović, jeste deo Predloga zakona koji se odnosi na unapređenje trgovine. Tačnije, ovde se predviđa osnivanje centra za razvoj trgovine koji će poslove koji mu se dodeljuju obavljati kao poverene. Na osnivanje i rad centra primenjivaće se propisi kojima se uređuju javne agencije. Poslanički klub SRS je uvek kada su osnivane agencije, centri i slični organi, isticao da su to organi paralelni državnim organima koje priznaje Ustav, da ih ne treba osnivati, jer se svi poslovi koji im se stavljaju u nadležnost mogu obavljati u okviru legitimnih državnih organa, u okviru pojedinih sektora nadležnih ministarstava. Međutim, osnivanje svih ovih agencija, centara i sličnih vrlo je poželjno za predstavnike vlasti, jer onda novoformirani organ ima direktora, zamenika direktora, upravni i nadzorni odbor i, po pravilu, svi su izuzetno dobro plaćeni. Više sam puta sa ove govornice čitala podatke koje je Vlada objavila na svom sajtu, a koji se odnose na enormno visoka primanja funkcionera javnih agencija. Neću ih sada ponavljati, ali ću reći da se radi o iznosima od 355.205 dinara, 344.149 dinara, 322.598 dinara itd, uz napomenu da nisu svi dostavili podatke Vladi. Koliko nam je poznato, niko nije sankcionisan zbog toga što tražene podatke nije dostavio. Kada bude osnovan centar za razvoj trgovine, građani Srbije će imati na spisku za plaćanje iz budžeta još jedan rukovodeći aparat. Samo da podsetim da je usvojen zakon o smanjenju broja zaposlenih, kako u državnoj tako i u lokalnoj administraciji. SRS je, prilikom usvajanja tih zakona, upozoravala da ne treba usvajati takve zakone, jer je vreme ekonomske krize, da se na taj način neće ublažiti negativni efekti krize, već će se samo povećati nezaposlenost, jer ti ljudi nemaju gde drugde da se zaposle. I sada se Vlada suočava sa problemom koji je sama stvorila, gde zbrinuti neke od tih ljudi koje treba otpustiti ili su otpušteni, pa se opet osnivaju ovakve službe? Mi smo na ovaj deo zakona podneli amandmane kojima smo predložili da se odustane od osnivanja centra, ali ne i od unapređenja trgovine, i da se poslovi unapređenja trgovine obavljaju u okviru nadležnog ministarstva. Što se tiče druge grupe subjekata na koje će ovaj zakon imati uticaja, na trgovce, vrlo su bitni sledeći aspekti. Ovim predlogom zakona čini se pokušaj da tržišna inspekcija ima jednu novu ulogu, da se pređe sa sistema kažnjavanja na sistem redovnih kontrola koje bi imale savetodavnu ulogu. Međutim, tako nešto teško bi bilo izvodljivo i na savršenom tržištu, a tek na našem tržištu mislim da zaista neće biti izvodljivo. Ministar mi neće zameriti što ću citirati njegovu izjavu, nekoliko rečenica u stvari koje se na ovo odnose - u radu tržišne inspekcije akcenat više neće biti na kažnjavanju nego na prevenciji i edukaciji; inspekcijske kontrole će biti najavljene, jer nam je cilj da preduzetnike uteramo u legalno poslovanje. Ovako nešto čuti u nekoj pravnoj državi ne bi bilo iznenađenje, ali u Srbiji gde od pravne države nema ni traga ovo samo može predstavljati jedno tlo za mnogo zloupotreba. Još jedan detalj o kome se puno govorilo prilikom predstavljanja u javnosti ovog zakona, a i kolege pre mene koji su govorili posvetili su puno vremena. Radi se o regulisanju poslovanja trgovinskih formata i izrada studije uticaja na strukturu tržišta koje će morati da urade svi trgovinski formati veći od 2.000 kvadrata. Ovakve studije će navodno pokazati da li će dolazak velikog trgovca uticati i ugušiti male i srednje. Ova navodna briga u stvari će predstavljati samo jedan papir više. Ono što želim još posebno da istaknem jeste član 6. stav 1. koji glasi: "Tržište Republike Srbije je jedinstveno i celovito". Ovakvu definiciju će naravno pozdraviti svi koji se u svakom trenutku zalažu za poštovanje Ustava i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Međutim, svima nam je poznato da na teritoriji Republike Srbije postoje tzv. administrativni prelazi prema Kosovu i Metohiji i da na prelazima Euleks carinici primenjuju nove mere. To uključuje fotokopiranje dokumenata svih komercijalnih vozila, vozačke dozvole, trgovačke dozvole i ostalih propratnih dokumenata za robu koja se prevozi preko tih administrativnih prelaza. Potom EULEKS stavlja pečat na dokumente i oni se prosleđuju lokalnim zvaničnicima na Kosovu i carini Srbije. Uredbom Vlade Republike Srbije sva roba koja sa teritorije Srbije uđe na KiM oslobođena je poreza na dodatnu vrednost, ali ta ista roba ukoliko sa severa Kosova prelazi u južni deo biva oporezovana i to sa 16% i još 10% carine koja se sliva u kosovski budžet. Sva privatna preduzeća na celoj teritoriji KiM moraju biti registrovana u privrednom registru države Srbije i u privrednom registru tzv. vlade u Prištini. U suprotnom, ukoliko se ne ispoštuje zakonska norma prištinskih vlasti, privatnici bivaju sankcionisani, barem što se tiče teritorije južno od Ibra. Kada je reč o registraciji na centralnom i južnom Kosovu, ona podleže zakonima kosovskog ministarstva trgovine. Prema rečima jednog privatnog preduzetnika iz Gračanice, poslovanja privatnika sa ovog dela Kosova je izuzetno teško, jer nisu direktni kupci od kojih se nabavlja uglavnom iz Srbije. Oni su, nažalost, prinuđeni da robu kupuju od Albanaca, kao direktnih uvoznika iz Srbije, čime je ona i skuplja. Ukoliko se roba plasira na teritoriji centralnog Kosova ili bilo gde južno od Ibra ona mora da bude ocarinjena na terminalu u južnom delu Kosovske Mitrovice. Za troškove obrade na terminalu potrebno je platiti oko 70 evra, s tim što se za robu koja nije u sistemu CEFTA obračunava i 10% od vrednosti robe na ime carine i 16% PDV-a. Na primer, na vrednost robe od pet hiljada evra dažbine iznose još oko 1200 evra. Ukoliko roba koja je ocarinjena ostane na Kosovu, poreske dažbine ostaju kosovskom budžetu, a ako se roba u finalnom ili polufinalnom proizvodu sa Kosova vraća u Srbiji ili bilo koju drugu zemlju, Priština u vidu olakšica vraća PDV, ali ne u punom iznosu. Pomenuti stav člana 6, znači stav 1, trebalo bi da garantuje opredeljenost Vlade da tržište Republike Srbije zaista bude celovito i da sve što sam navela, a to su u stvari bile reči privatnih preduzetnika sa teritorije KiM, primenom ovog zakona biće prošlost. U suprotnom, moglo bi se shvatiti samo kao deklarativno zalaganje Vlade za teritorijalnu celovitost Republike Srbije.
Iskorišćeno je devet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, za SRS je neprihvatljiv ovaj zakon iz više razloga, ne sa negativno-pravnog aspekta, jer mi smo uložili određene amandmane korigujući odredbe ovog zakona u normativno-pravnom smislu, nego sa socijalnog aspekta, sa trgovinskog aspekta, ekonomsko-finansijskog aspekta, sve ono što ću pokušati elaborirati u ovom svom izlaganju. Naime, procena SRS da je ovaj zakon naručen od strane monopolista u trgovačkom sektoru. Ko su monopolisti u trgovačkom sektoru? Oni koji su kupili društvena preduzeća budzašto, koji su formirali svoje trgovačke lance i koji danas izvlače berićet iz svega onoga što je nekada bilo društveno, državno, zajedničko, a danas je to privatizovano, privatno, u kome je upliv ove države vrlo mali. Ono što je bitno sa aspekta javnosti, moramo reći da je u ovoj oblasti doneta Strategija o razvoju trgovine, i to je dobro. To je možda jedna od retkih oblasti gde je doneta strategija. Međutim, strategija je rađena dve godine i čini mi se da je Vlada usvojila 2009. godine, pre završetka stvarne strategije. Šta je bitno u toj strategiji? Ona je operativno pokazala sve probleme u ovoj oblasti, ali i sve osnovne bitne pokazatelje koji su bitni za samu trgovinu, i na veliko i na malo. Međutim, ne vide se pravci stvarnog razvoja domaće trgovine. Kada kažem domaća trgovina, moramo iz svega ovoga izvući one sisteme koji su došli ovde lobističkim potezima aktuelne vlasti od 2000. godine pa nadalje, i danas drže primat u trgovini na području Republike Srbije. Koji su to lanci? To su prevashodno oni trgovački lanci iz regiona koji su osetili tržište. Nekada najbolje pokaže ova rečenica koju ću izgovoriti, koju je izgovorio gradonačelnik Ljubljane Zoran Janković zašto trgovački lanci, zašto trgovačka preduzeća, zašto privredni subjekti iz Slovenije dolaze na ovo tržište? Kaže – nemojte da vas to iznenadi, najjeftiniji kapital je trenutno u Srbiji, najlakše je danas doći do tržišta i ući na to tržište u Srbiji, zbog toga su dolazili. To je osnovni koncept zašto se dolazi na tržište Srbije. Nije problem dolaska, i treba da dolaze, i treba da investiraju, i treba da rade, treba da privređuju, ali država mora imati aspekte kontrole, oporezivanja i mora imati svoju jasnu sliku koju će iskazatiu ovoj strategiji. Prevashodno ova strategija nije adekvatno napravljena, ona nema prave pokazatelje razvoja domaće trgovine i nema prave pokazatelje o tome na koji način zaustaviti negativne tendencije u ovoj oblasti. Ono što je bitno naglasiti, to je da smo mi u tranziciji izgubili domaću trgovinu. Naši lanci koji su radili do 2005, 2006. i 2007. godine, pa i danas ima određenih preduzeća iz ove oblasti koja su u stečaju, koja se vode kao društvena preduzeća u stečaju, nisu privatizovana, kubure sa radnom snagom, prometom itd. Šta je suština ove tranzicije? Suština je da smo izgubili svoju samobitnost u oblasti trgovine. Šta je to samobitnost? Mi smo izgubili mogućnost da na ravnopravnoj osnovi plasiramo domaći proizvod preko lanaca gde su vlasnici domaća preduzeća i lanaca gde veći upliv ima strani kapital odnosno gde se radi o stranim pravnim licima. Jednostranom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma mi smo ne samo izgubili carine, SRS vam tom godinama govori o tome, o negativnim efektima jednostrane primene ovog sporazuma, ne samo carine, nego smo mi sa jednostranom primenom otvorili tržište, smanjujući carine omogućili smo da na domaće tržište dolaze proizvodi koji su daleko jeftiniji. Zašto? Zbog toga što imaju subvencije u državama odakle dolaze. Imaju razne fondove, podsticajne fondove koji se daju izvoznicima. Nažalost, srpska privredna društva nemaju te subvencije. Ta preduzeća koja dolaze na naše tržište monopoliziraju određene oblike trgovine i istiskuju domaćeg proizvođača znalački, dogovorno itd, onako kao što to rade na tržištima koja su slobodna, koja su nezaštićena, raznim merama, ekonomskim, finansijskim, administrativnim i drugim merama. Time se onemogućava izlazak domaćeg proizvoda na tržište. Ako smo jednostranom primenom trgovinskog sporazuma izgubili u prihodnom smislu, u fiskalnom smislu, 350 miliona evra, a to je otprilike 28-29 milijardi 2008, 2009, pa i ove godine se slična situacija događa, možda to neće biti taj iznos, videćemo kakvi će biti efekti u fiskalnom smislu, u carinskom smislu u ubiranju prihoda od carine u 2010. godini daleko je negativniji efekat. Procene SRS kažu da do milijardu i po domaćih roba ne mogu izaći na tržište. Zašto? Zato što su preduzeća nelikvidna, postaju nesolventna, dolaze u blokade, dolaze u stečaj itd, gasimo domaću proizvodnju. Time onemogućavamo domaće proizvode da ulaze u trgovinske lance i danas na tržištu imamo sve manje i manje domaćih proizvoda. To su osnovni razlozi. Šta je bitno još naglasiti? Ono što je aktuelno ovih 10 godina, to je da smo povećali učešće trgovine u BDP sa negde 2001. godine to je bilo 6%, 2008. godine to je bilo 11%. Prošle godine to je bilo negde oko 10%. Ova godina je za očekivati daleko manje, s obzirom na smanjenje obrta, na smanjenje učešća trgovine u BDP, pa su neke naše procene između 8-9%. Šta je rezultat onog povećanja sa 6 na 11%? Interes stranih lanaca trgovinskih koji dolaze na naše tržište, izgradnja hipermarketa, supermarketa, velikih lanaca koji su došli na naše tržište. Time su oni monopolizirali i naša preduzeća koja su bila u toj oblasti, a s druge strane i našu industriju su zarobili i sve što im nije interesantno oni su izbacili sa tržišta. To je samo rezultat, to nije rezultat neke osmišljene državne politike koja je raznim merama stimulisala trgovinu, razvoj prometa i koji je doveo do ovog povećanja trgovine u BDP. Šta treba da nas zabrine? To je da danas imamo, to su podaci iz Privredne komore, bio sam na jednom sastanku u Privrednoj komori gde su rekli da danas poslovni prostori u unutrašnjosti i svaki drugi poslovni prostor je u pravilu zatvoren, u Beogradu je to negde svaki treći itd, taj vid zaustavljanja blokada trgovine će se nastavljati dalje. Zbog vremena, samo još dve rečenice koje se odnose na probleme u oblasti sive ekonomije. Siva ekonomija u 2008. godini četiri milijarde. To su procene vlasti, procene privredne komore i određenih instituta. U 2008. godini imamo osam milijardi evra, u 2009. godini imamo 10 milijardi. Pitanje je za 2010. godini. To je više od 30% BDP. Niti se plaćaju porezi, niti se plaćaju doprinosi. Po tome ovaj zakon ne nudi nikakvo rešenje.
Iskorišćeno je 10 minuta vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS u ovom trenutku je još 26 minuta. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Posle njega reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo, osnovna svrha ovog zakona jeste da uredi stanje u oblasti trgovine, da vlasnicima trgovačkih radnji obezbedi bolje uslove za poslovanje, da potrošačima obezbedi kvalitetniju uslugu i robu, a radnicima koji rade u trgovačkim preduzećima bolje radne uslove. Govoriću o ove poslednje dvije kategorije. Što se potrošača tiče, trenutno ekonomsko stanje u Srbiji je takva da većini njih samo Bog može pomoći. Činjenice govore da je broj kupaca koji ulaze u prodavnicu svakog dana sve manji, a da je broj onih nesrećnika koji u potrazi za hranom i drugim stvarima preturaju po kontejnerima, po otpadima svakog dana sve veći. Prema zvaničnim podacima, više od pola miliona ljudi u Srbiji živi ispod granice siromaštva. Ljudi bukvalno nemaju šta da jedu. Od toga svaki osmi između 60 i 70 hiljada preživljava zahvaljujući narodnim kuhinjama. Ovo govorim da bih istakao podatak da se ovaj zakon na njih ne odnosi, jer kao većina drugih zakona koje usvajamo neće imati nikakve posledice po njihov životni standard, po njihov način života. Jednostavno oni nemaju novca da bi mogli da kupuju i trguju, tako da nisu kvalifikovani da bi se mogli podvesti pod onu kategoriju potrošača, kako stoji u ovom predlogu zakona. Da bi se to promijenilo, da bi njima, a i ostalim građanima Srbije bilo bolje neophodno je pokrenuti privredu i otvoriti nova radna mjesta. Međutim, svedoci smo da ni jednog ni drugog nema ni na vidiku. Umesto novih radnih mesta i ispunjavanja starih obećanja, građani od aktuelne vlasti dobijaju nova obećanja. Podsećam da uoči predsedničkih izbora 2007. godine sadašnja vlast je obećala da će, ukoliko dobije poverenje građana, zaposliti više od 200 hiljada ljudi. Uoči parlamentarnih izbora 2008. godine to obećanje je takođe ponavljano, a kao rezultat imamo činjenicu da je posle dvije godine rada ove vlade bez posla u Srbiji ostalo više od 200 hiljada radnika. Osim smanjenja kupovne moći građana, sadašnje loše stanje u oblasti trgovine u najvećoj meri je posledica loše pogrešne privatizacije i pogrešne spoljnotrgovinske orijentacije u našoj zemlji. U procesu privatizacije većina trgovačkih preduzeća i lanaca postalo je vlasništvo nekolicine ljudi, raznih Miškovića i Subotića, koji su tako obezbijedili potpuni monopol na srpskom tržištu, što im omogućuje da sami diktiraju cene i da određuju sopstveni profit. Mogu da zarade onoliko koliko požele. Ovakvom privatizacijom uništeno je nekoliko hiljada malih i srednjih trgovačkih preduzeća, a bez posla je ostalo nekoliko desetina hiljada ljudi. Druga greška je potpuno otvaranje srpskog tržišta pre svega za tekstilnu, prehrambenu i tehniku, robu iz inostranstva, a bez da su ustanovljene mere zaštite za domaće proizvode. Ovde pre svega mislim na poljoprivredne proizvode. Kao posledicu imamo činjenicu da u prekomjernoj mjeri uvozimo prehrambene proizvode iz inostranstva. Ovde imam jedan papir Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede od 17. februara 2009. godine u kojem se kaže da je prošle godine Srbija uvezla mesa u vrednosti od 65.325.000 dolara, sad idu još zanimljiviji podaci, paradajza 25.530 tona u vrednosti 24.000.000 dolara, šargarepe 2.280 tona u vrednosti 768.000 dolara, pazite, Srbija uvezla 3.600 tona krompira u vrednosti od 831.000 dolara, jabuka smo uvezli samo 16.780 tona i zato platili od 7.000.000 dolara, a šljiva 580 tona odnosno 280.000 dolara. Ove posledice ću ilustrovati jednim primerom iz tekstilne industrije. Vi znate da je Srbija imala izuzetno jaku tekstilnu industriju u kojoj je radilo 200.000 ljudi. Proizvodi srpske tekstilne industrije su bili izuzetno cenjeni, konkurentni na svim tržištima sveta. Od kako smo se otvorili, za posledicu imamo da srpska tekstilna industrija praktično ne postoji. Iskoristiću ovu priliku da kažem i nekoliko reči o položaju radnika koji rade u trgovačkom sektoru. U Srbiji u sektoru trgovine radi negde oko 400.000 radnika, od čega najmanje svaki deseti radi na divlje, nije prijavljen, znači nema penzijsko, invalidsko i zdravstveno osiguranje. Inače, kada su u pitanju prava radnika, Srbija ne može baš previše da se podiči da su radnici zaštićeni, međutim, stanje nije nigde teže nego što je u oblasti trgovine. Većina radnika u trgovinama radi za izuzetno male plate, koje su ponekad toliko mizerne da zaista vređaju ljudsko dostojanstvo. Ljudi rade bez određenog radnog vremena, bez opisa radnog mjesta, znači, dužni su da rade sve ono što im gazda kaže, ali ljudi nemaju izbora iz razloga što iza njih čeka više od milion ljudi koji žele da zauzmu njihovo mesto. Navešću nekoliko primera iz opštine iz koje dolazim, iz Velike Plane. Na gradskoj pijaci u Velikoj Plani radnici zarađuju 15.000 dinara za 30 dana rada. Znači, rade svakog dana, uključujući i subotu i nedelju od 6.30 do negde 14.30 časova, zarađuju 15.000 dinara i to se u Velikoj Plani smatra za dobru platu. U kineskim radnjama, ima ih osam na području opštine, radnici rade za naknadu od 6.000 do 13.000 dinara. Kad sam već kod kineskih radnji, zanimljivo je da tamo radi negde oko 40-50 radnika, a da nema nijednog muškarca, to je verovatno jedan podatak koji bi trebalo izanalizirati zbog čega je to tako, verovatno se tiče uslova rada. Prije mjesec dana sam govorio o teškim uslovima u kojima rade radnici tri najveća trgovačka preduzeća u Velikoj Plani, to su: "Cmana promet" iz Krnjeva, "Coka" iz Smedereva i "Paks market", mislim da se tako zove, iz Paraćina. Upravo ću to što sam govorio ilustrovati na primeru "Paks marketa", ako se uopšte to preduzeće tako zove. Ovo kažem iz razloga zato što sam juče razgovarao sa radnicama koje tamo rade i oni ne znaju kako se zove njihovo preduzeće. Njihovo objašnjenje je sledeće, svakih mesec ili dva dana preduzeće ima određenih obaveza prema državi, prema dobavljačima, te obaveze ne može da ispuni, preduzeće ide u blokadu, blokira se žiro-račun, gazda jednostavno promeni naziv preduzeća i nastavi da radi. Sad ono što je vrlo zanimljivo, to se tiče radnih odnosa, ali tiče se ove današnje teme, tamo radi desetak radnica i one su imale platu negde oko 15.000 dinara. Prije mjesec dana vlasnik im je otprilike postavio ultimatum da ubuduće moraju da rade besplatno. Kada su ga pitale zbog čega, on je dao sledeće objašnjenje. Utvrdio je da je od nove godine u preduzeću utvrđen manjak u toj prodavnici od 800.000 dinara, čini mi se, nemojte me držati za reč, i on traži da svi zaposleni to nadoknade solidarno. To bi se u neku ruku i moglo prihvatiti, međutim, problem je u tome što on traži da u nadoknađivanju manjka ravnopravno učestvuju i one radnice koje su tu radile od 1. januara do danas i one radnice koje tu rade tek dva mjeseca. Radi zaštite radnika, prije svega u oblasti trgovine, mi smo od nadležnog ministarstva tražili da se jedan od inspektora rada koji imaju sjedište u Smederevskoj Palanci, a Smederevska Palanka je neznatno veća od opštine Velike Plane, da se jedan od tih inspektora prebaci u Veliku Planu. Mi iz opštine smo ponudili besplatnu kancelariju, ponudili smo da tu kancelariju opremimo kompjuterom, telefonom, da snosimo sve troškove rada, čak smo ponudili da platimo troškove svakodnevnog prevoza, međutim, nismo naišli na razumevanje. Evo, još jednom apelujem i na ministra Milosavljevića da uloži svoj autoritet u Vladi da se ovaj problem riješi jer bez stalnog prisustva inspektora rada u Velikoj Plani, radnici o kojima sada govorim jednostavno nemaju osnova da vjeruju da će njihov položaj biti bolji nego što je sad.
Devet minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić. Na raspolaganju poslaničkoj grupi je 18 minuta. Posle njega narodni poslanik Momir Marković i on je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, slušao sam vaše uvodno izlaganje, imam utisak kao da vi ne živite u Srbiji. Same izjave našeg premijera i resornih ministara - da izlazimo iz krize, da će biti mnogo bolje svim građanima Srbije, jednostavno nisu pokrivene apsolutno ni jednom jedinom činjenicom. Evo, i danas imamo, gospodine ministre, zakon o trgovini u parlamentu. Rekli ste da će on poboljšati ambijent ili da bi trebalo da poboljša ambijent u Srbiji, da bude više stranih investicija, da privučemo što više stranih investicija, da bi svi učesnici na tržištu trebalo da budu ravnopravni, da će se steći daleko veća stabilnost tržišta i snabdevenost i da želite bolju saradnju u svakom slučaju sa lokalnim samoupravama. Istina je da građani Srbije jako teško žive. Da li znate da ogroman broj naših građana svako jutro ustaje sa većim problemom nego što je legao. Da li će i ovaj zakon doprineti da jednostavno naši građani žive bolje, da mogu da priušte osnovne stvari, pre svega svojoj deci? Da li će ovaj zakon, čija će primena biti tek 31.12.2011. godine, uticati pre svega da obezbedi stabilnost tržišta i da li će uspeti da poveća kupovnu moć naših građana? Neće sigurno. SRS smatra da jedan od vidova kada je državna politika u pitanju i da segment poljoprivrede, odnosno naša poljoprivreda i selo, treba daimaju izuzetan značaj i da mogu daleko više da učestvuju u ukupnom privrednom razvoju naše zemlje. Agroindustrija predstavlja najznačajniju privrednu granu u našem sistemu i učestvuje sa oko 20%. Činjenica je da Srbija ima dobre resurse i uslove za razvoj raznovrsne poljoprivredne proizvodnje, ali je takođe činjenica da naši poljoprivrednici nemaju mogućnosti da tek tako pređu sa primarne poljoprivredne proizvodnje na raznovrsnu, a da ne pričam na, recimo, organsku proizvodnju, što je svakako neka perspektiva. Mi imamo izuzetno pogodno zemljište i uslove da možemo da doprinesemo mnogo više od ovih 20%. SRS smatra da to može da bude bolje uz jedan korektniji i mnogo ozbiljniji odnos pre svega Ministarstva poljoprivrede prema našim poljoprivrednim proizvođačima i poljoprivrednom sektoru. Povećavate vi iz godine u godinu subvencije za nekih 2.000 dinara u proseku. Ako se ne varam, bilo je 10.000, pa 12.000, sada 14.000, ali to apsolutno nije dovoljno. Nije dovoljno zbog toga što je jednostrana primena trgovinskog sporazuma direktno uticala na to da naša poljoprivreda dođe u jedan vrlo, vrlo nezavidan položaj, da ne kažem, katastrofalan. Činjenica je i da naši poljoprivrednici ne mogu da ulažu sve što bi trebalo da daju određenoj kulturi da bi imali što bolje prinose. Navešću samo par primera. Potrošnja mineralnih đubriva je u poslednjih pet do šest godina znatno smanjena, to znamo svi. Pokušava država tu da na neki način pomogne našim poljoprivrednicima, pogotovo kada je jesenja setva u pitanju. U zadnje dve godine ste subvencionisali veštačko mineralno đubrivo sa 10 hiljada dinara po toni, ali zbog javnosti, naših građana, moram da kažem da su se u oba slučaja javile samo tri firme. To su "Fertil" iz Bačke Palanke, to su fabrike za proizvodnju đubriva iz Subotice i Pančeva. Osamdeset posto količina je isporučio "Fertil" iz Bačke Palanke. To je čist monopol, a imamo saznanja da je to firma gospođe Ružice Đinđić. Vi na taj način samo tovite masnu gusku, znači favorizujete preduzeće koje vi hoćete, a ono što je svakako činjenica to je da je deset dana posle toga ruska šesnaestica stigla na naše tržište, gde je bila skuplja samo za jedan dinar. To je, gospodine ministre, sigurno tako. Pošto ste vi bili ministar poljoprivrede, voleo bih da mi odgovorite…
Narodni poslaniče, naglasak je na bili. Bio je ministar poljoprivrede, sada je ministar trgovine i usluga. Molim vas da, ima dobrih prognoza od narodnih poslanika koje ne smem da citiram, dakle, molim, na dnevnom redu je Predlog zakona o trgovini, koji je podneo ministar trgovine i usluga, šta god on bio pre nego što je sada ministar trgovine i usluga. Stvarno vas molim. Dnevni red, član 107, ministar trgovine i usluga.
Hvala, gospođo Čomić. Pitao sam gospodina Milosavljevića kao ministra u Vladi gospodina Cvetkovića, sadašnjeg ministra trgovine, a kao bivšeg ministra poljoprivrede, i mislim da je kompetentno da odgovori apsolutno na sva ova pitanja. Pričam o trgovini i poljoprivrednim proizvodima. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, dnevni red – član 107, ministar trgovine i Predlog zakona o trgovini. Molim vas. Zahvaljujem.) U redu. Mislim da gospodin Milosavljević kao ministar trgovine može da mi odgovori ko je uvezao mleko u prahu? U to vreme veliki broj naših poljoprivrednih proizvođača koji se bave proizvodnjom mleka ušlo je pre svega u ogromne kredite da poveća svoje stado iz najboljih namera da bi proširio proizvodnju, da bi zaposlio što više članova svoje porodice, da bi što više ljudi ostalo da radi na selu. A ono što je činjenica, kada su ti krediti dodeljivani preko Fonda za razvoj, a da ne pričam o komercijalnim bankama, cena mleka je bila od 28 do 32 dinara.
Narodni poslaniče, izgleda da se ne razumemo. Na dnevnom redu je Predlog zakona o trgovini, vas i mene obavezuje član 107. koji podrazumeva da narodni poslanik mora da govori o onome što je na dnevnom redu. Prisutan predstavnik Vlade je ministar Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluga. Molim narodnog poslanika Vitomira Plužarevića da ne dobacuje. Sada vas upozoravam da je dobacivanje kršenje Poslovnika i osnov za izricanje opomene. Pokušavam bez izricanja mera da se staram o redu i narodnog poslanika upućujem na čitanje Poslovnika, da su poslanička pitanja kada je Vlada prisutna, poslednjeg četvrtka u mesecu, a da svakog utorka i četvrtka možete da postavljate pitanja, a da ste sada obavezni da na osnovu člana 107. govorite o tački dnevnog reda – Predlog zakona o trgovini.
U redu, gospođo Čomić, ali stvarno mi nije jasno, pričam o uvozu mleka u prahu, o našoj proizvodnji mleka, stvarno mi nije jasno zbog čega me prekidate.
Sad vas upozoravam. Predlog zakona o trgovini, sad ili želite da primenim mere kojima se izriču kazne poslanicima koji krše odredbe, ili ne znate šta je sadržaj Predloga zakona o trgovini i da li je unutrašnja i spoljna trgovina u istom sektoru u Vladi Republike Srbije ili insistirate da pokazujete da sve što želite je da se rugate proceduri, da narušavate ugled Narodne skupštine i da ne poštujete Narodnu skupštinu. Odlučite se šta je u pitanju ili se vratite na osnovu člana 107. dnevnom redu, odnosno Predlogu zakona o trgovini. )
U redu, dobro, idemo dalje. Treba da obezbedimo stabilnost cena na našem tržištu i imao sam priliku da čujem kad je ministar pozivao naše građane da kupuju isključivo domaće. Imali smo prilike da čujemo da ovde nema uvozničkog lobija, a svakako da je činjenica da i u agraru imamo, kao i u ostalim segmentima, kako imamo farmaceutsku mafiju, tako je sve šira i ova agrarna mafija koja drži monopol na uvoz, a pre svega tu mislim na uvoz piletine, junetine, svinjetine, mleka u prahu, sojine sačme, modifikovane. Pa bih voleo da mi objasnite kako nema monopola, kad se zna da Monsanto sve više probija ovo tržište i da je svakako prisutan na našem tržištu i ubeđeni smo da niko ne može da mu stane na put. Džaba nama zakon koji smo osvojili o organskoj proizvodnji kad uvozimo sve ovo, a naše staje i naši ambari sve prazniji i prazniji. Govorili ste ovde i o hrvatskim firmama i da rade naši radnici. Tačno je, ali je nekad radilo po 500, po hiljadu radnika, a danas ih ima 200 i mnoga su zatvorena. Problem je u tome što ste prodali naše prirodne resurse. Danas je ministar rekao i o mineralnoj vodi, to je kupio Agrokor iz Hrvatske, ali ono što je problem, kupuje naše plodno obradivo poljoprivredno zemljište. Trenutno ima, što mi imamo saznanja u SRS, blizu 30.000 ha zemlje, što u Planti, što u Agraru, Dijamantu Zrenjaninu, mislim da to ni slučajno niste smeli da dozvolite. Nijedna zemlja u okruženju nije dozvolila tako nešto. Pre samog potpisivanja sporazuma o pridruživanju EU, na koji se stalno pozivate, doneli ste odluku da pet godina ne može da se otuđi apsolutno ništa i da se proda stranim državljanima. Vi to niste ispoštovali. Ono što svakako je činjenica, a to je da građani Srbije ne žele da žive u ovakvom ambijentu, a pogotovo u ambijentu u poslednjih deset godina i sigurni smo da je jedini način da naši građani žive bolje, da vi odete na način na koji ste i došli.
Deset minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe, na merenju vremena deset minuta. Izmereno vreme je bilo 11 minuta i 44 sekunde, čega smo svedoci svi koji smo gledali u ekran. Dakle, deset minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe, a minut i 44 sekundi, koliko ste videli na ekranu, jeste zbog pokušaja, tj. mene da poslanika privolim da govorimo o dnevnom redu. Narodna poslanica Vjerica Radeta, povreda Poslovnika.
Potpredsedniče Narodne skupštine gospođo Čomić, najgrublje ste malopre, dok je kolega Prelić govorio, prekršili član 104. Poslovnika Narodne skupštine i to sva tri stava ovog člana. Navikli smo mi da vi pokušavate narodne poslanike da usmerite šta treba da kažu o nekom predlogu zakona, o nekom amandmanu. Ne možete da prihvatite činjenicu da svaki narodni poslanik može da govori na način na koji on proceni da treba da ubedi ministra, da ubedi skupštinsku većinu da prihvati određenu sugestiju, odnosno da narodni poslanik mora da ima mogućnost da objašnjava temu koja je na dnevnom redu na način na koji on misli da treba da je objasni. Gospođo Čomić, bili smo istovremeno u parlamentu i vi i ja kad su narodni poslanici vreme koje im je predviđeno Poslovnikom otćutali ispred skupštinske govornice, što je takođe legitimno pravo narodnog poslanika. Dakle, da ustane i da ćuti onoliko vremena koliko je predviđeno za poslaničku grupu ili tog poslanika u dogovoru sa poslaničkom grupom. Gospođo Čomić, potpredsedniče Narodne skupštine, najlepše vas molim da jedanput u životu priznate da ste vi prekršili Poslovnik. Ne znam kako ste mogli sebi da dozvolite da kažete gospodinu Preliću da on ne zna šta piše u Predlogu zakona. Gospođo Čomić, to je vređanje dostojanstva Narodne skupštine, to je obraćanje poslaniku sa odsustvom uvažavanja…
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede člana 104. Kada i ako budem pogrešila, kao što je i bivalo, nikakav problem neće biti da kažem da sam pogrešila. Vas upućujem na čitanje stenograma. Narodni poslanik Dobrislav Prelić je prvi put zamoljen… Narodni poslanik Vitomir Plužarević dobacuje treći put. Izričem vam opomenu zbog ometanja rada. Dakle, narodni poslanik Dobrislav Prelić je u osmom minutu svog izlaganja zamoljen da prestane da se obraća učesniku sednice, ministru Slobodanu Milosavljeviću, kao ministru poljoprivrede, jer on to nije. Bio jeste, ali sada nije. Istovremeno je zamoljen da bar jednu rečenicu posveti temi dnevnog reda, jer u osmom minutu svog izlaganja nije nijednu posvetio Predlogu zakona o trgovini. Narodni poslanik Dobrislav Prelić je insistirao da krši Poslovnik. Moja želja da se staranje o redu ipak dogodi bez izricanja opomena ne nailazi na saradnju. Ukoliko želite da se red u Skupštini sprovodi isključivo izricanjem kaznenih mera, ja vam stojim na raspolaganju, kao i narodnom poslaniku koji je insistirao da mu se može da dobacuje i da krši Poslovnik, jer smatra da za njega ne važi odredba iz člana 104. da je zabranjeno dobacivanje. Sve vaše komentare možete videti da ste pogrešno obrazložili uvidom u stenografsko izlaganje narodnog poslanika Dobrislava Prelića. Ni jedna jedina rečenica koju je imao u izlaganju nije bila vezana za Predlog zakona o trgovini. Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 2.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega građani Srbije, kao što je kazala gospođa predsedavajuća, ovde je teško narušeno dostojanstvo Narodne skupštine i teško je narušeno dostojanstvo porodice Đinđić iznošenjem neistinitih iskaza i izjava u vezi imovnog stanja gospođe Ružice Đinđić. Gospodin Dobrislav Prelić je namerno …
Narodni poslaniče, ja mogu da prekršim Poslovnik, tako da vas molim da u svom izlaganju u skladu sa stavom 1. člana 100. kažete koju sam odredbu Poslovnika prekršila, odnosno povredila.
Nisam mislio na vas, mislio sam na gospodina Prelića.
Onda ne može da bude mera povrede Poslovnika. Zahvaljujem. Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika ili želite reč po redosledu? Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je osam minuta. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno neću da kritikujem ministra Milosavljevića za deo koji se odnosi na poljoprivredu jer je on ministar trgovine, ali kad se bude raspravljao Zakon o poljoprivredi sigurno ću da pomenem ministra Milosavljevića za onaj deo za koji je on odgovoran. Naravno ne mislim da je on odgovoran ni za stanje, tačnije rečeno za haos na tržištu Srbije sad jer je mnogo toga on nasledio. Tržište je državni resurs i svaka država vodi računa o tome. Onog trenutka kada smo odlučili, a čini mi se daministar Milosavljević tad nije bio ministar, da jednostrano primenjujemo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, onog trenutka je tržište otvoreno i bukvalno dozvoljeno da se na tržište Srbije sliju mnogi i tako je naneta neprocenjiva šteta građanima Srbije i državi Srbiji. Građanima s jedne strane kao proizvođačima, jer nisu mogli da se nose sa nelojalnom konkurencijom koja se tog trenutak pojavila na našem tržištu i građanima potrošačima koji nisu takođe mogli da se odupru nekvalitetnim, mnogo hvaljenim proizvodima koji su nagrnuli sa tog zapadnog tržišta, uglavnom sa zapadnog tržišta, i to proizvoda koji se ne prodaju u trgovinskim lancima na zapadu. Imao sam prilike da pogledam šta se prodaje u trgovinskim lancima u Belgiji, recimo, i to nije ta roba, iako je iz Belgije, koja dolazi na naše tržište. Dakle, zakon mora da štiti i proizvođače i potrošače, a to ovaj zakon ne radi. S druge strane, zakon mora da štiti konkurenciju, a to ovaj zakon ne radi. Doduše, u naselju u kome živim konkurencija je vrlo razvijena, s jedne strane je "Delta", s druge strane "Maksi diskont", s treće "Tempo", pa izvoli, volj' ti ovde, volj' ti u onu drugu prodavnicu. Nesreća je u tome samo što i "Delta", i "Maksi" i "Tempo" - vlasnik Mišković. Pitam se koliko procenata tržišta u Srbiji drži Mišković i koliko procenata Vlade, odnosno koliko komada ministara drži Mišković? Pogotovo pitam o političkim strankama, kako u vlasti, tako i u opoziciji, jer su se mnogi ovde hvalili da su sa Miškovićem pili kafu, a ja se sad pitam šta li su još uz kafu dobili? U međuvremenu je Mišković prodao banku, a držao je tu banku i ti neki su podigli kredit i SRS zadužili do guše, sa neverovatnom kamatom je kredit podignut, mi i dan-danas taj kredit otplaćujemo. Oni su sad otišli, oprali ruke i sad su oni čisti. Pitam se šta oni dobiše uz onu kafu sa Miškovićem? S druge strane, taj isti Mišković, imam prijatelje dobavljače, snabdevače Miškovićevih lanaca, jer ima tri-četiri lanca distributivna, kojima on ne plaća po devet meseci, po godinu dana fakture. Mislim da je obaveza Ministarstva da malo zaviri i da vidi kako se on odnosi prema onima od kojih robu dobija, i to uvoznu robu, a oni su upućeni da plasiraju preko njega. Pitam se, ne pitam ministra da ne bih dobio opomenu, šta je sa zaštitom građana od kriminalaca vlasnika lanaca? Dočekasmonedavno kao grom iz vedra neba Pevec uhapšen. Sad možemo da očekujemo i da vlasnici "Ideje" ili "Tulsa", kako se već zovu distributivni centri i lanci trgovinskih firmi, budu pohapšeni, pa tek onda da država Srbija reaguje. Koliko je još tih Peveca ili pevaca kukuriču na našem tržištu, ko njih štiti, pitam se, i za koliko ih štiti? Gospodine ministre, napisali ste mnogo lepo u zakonu o deklaraciji, ali se pitam da li ste vi ili gospoda koja sedi pored vas, vi ne verujem da ste ulazili u prodavnice, nemate vremena, to supruga radi, ali jednom svratite pa zavirite u deklaracije onih proizvoda koji se tamo nalaze, pa ćete videti koliko je onih oznaka sa "E", pa iza toga dolazi broj E13, E14, E18 itd. Pogledajte šta znače te oznake. Ne samo da je nekvalitetna, nego i po zdravlje štetna roba nalazi se obeležena, doduše mnogo sitno da ne može ni sa naočarima da se pročita, ali se nalazi na deklaraciji. Ministarstvo mora da natera proizvođače da ta deklaracija bude jasna i nedvosmisleno čitka i da kupcu, potrošaču ukazuje na šta se to odnosi. Ovim zakonom se ne štite od nesavesnih prodavaca i otvaraju se vrata za robu sumnjivog i lošeg kvaliteta, pa čak i robu opasnu po zdravlje. Zašto niste ovim zakonom, zašto se Ministarstvo uopšte ne potrudi da zabrani proizvodnju i prodaju genetski modifikovanih organizama u Srbiji? Podsećam vas da je Ministarstvo poljoprivrede, čini mi se da ste vi tada bili ministar, preoralo nekoliko desetina hektara genetski modifikovane soje u okolini Šapca, i svaka čast. Ali, pri tom se nije išlo dalje da se vidi ko je taj koji je tom seljaku prodao genetski modifikovano seme. Pri tom se nije išlo dalje da se utvrdi i da se taj kazni, i to najstrože. Jer, da vas podsetim, oni koji konzumiraju genetski modifikovanu soju ne štete samo svom zdravlju i svom organizmu, što je najgore, štete organizmima onih potomaka koji će tek doći na svet posle toga, jer se genom drastično menja. Nauka je utvrdila, a čini mi se da su ovo recidivi još ministrovanja Dulićke, Ivane Dulić-Marković u jednoj od onih vlada posle "buldožer revolucije". Da vas podsetim, mi smo tad dokazivali da je ona jednom mesečno odlazila u Zagreb i posle toga išla avionom iz Zagreba u Monsanto, po proviziju i po instrukcije kako dalje da nastupa. Danas imamo mnogo proizvoda koji su genetski modifikovani i koji su opasni po zdravlje. Doduše, neću da vas podsetim na onih 100 hiljada, dva puta po 50 hiljada tona genetski modifikovane soje, koju smo dobili kao poklon od SAD, pa preradili u "Krmivo produktu", pa prodali kao stočnu hranu. Meso od tih životinja koje su jele stočnu hranu zaraženu genetski modifikovanom sojom je opasno po zdravlje i pitanje je koliko ljudi tog trenutka bilo zatrovano i zaraženo.
Narodni poslaniče, i vas pozivam na član 107.
Samo da završim misao.
U vezi sa temom dnevnog reda.
Član 64. nema smisao. Pročitaću ga. Ima smisao samo jedan, i to zadnji stav ovog člana: "Ako se procenom stručnog procenitelja utvrdi da troškovi skladištenja, odnosno držanja i čuvanja određene oduzete robe u vremenu redovno potrebnom za sprovođenje prodaje javnim nadmetanjem itd." I u trećem članu kaže: "Vlada može ustupiti bez naknade robu iz stava 1. ovog člana i robu čija prodaja nije moguća za humanitarne svrhe, državnim organima, ustanovama kulture, humanitarnim organizacijama i drugim korisnicima humanitarne pomoći, kao i za druge opravdane svrhe". Gospodine ministre, robu koju oduzmete, samo ovaj zadnji stav da ste stavili u članu 64. bilo bi sasvim dovoljno. Budžet se puni drugim sredstvima. Vrlo su mala sredstva koja se na ovaj način sakupe i stave u budžet. S druge strane, imate toliko organizacija humanitarnih, organizacija koje se bave brigom o osobama koje nisu sposobne da se same o sebi brinu, pri tom mislim na Zvečansku, pri tom mislim na domove u kojima su deca ometena u razvoju, pri tom mislim na mnoge druge institucije, narodne kuhinje, koje, posle "buldožer revolucije", otkad je došao DOS na vlast, to cveta…
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne) U tom slučaju, zaključujem načelni pretres i time za danas završavamo rad. Rad nastavljamo sutra. (Momir Marković, sa mesta: Ni ministru nije data reč.) Narodni poslanici dobacuju da ministru nije data reč. Ministar se nije prijavio da dobije reč. Ko se nije prijavio, ne može da dobije reč. Zaključen je načelni pretres. Rad nastavljamo sutra u 10.00 časova raspravom o Predlogu izmena i dopuna Zakona o bezbednosti u saobraćaju.