Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Ivica Dačić. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PRESTANAK DUŽNOSTI, RAZREŠENjE I IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Ima reč narodni poslanik Marko Krstin, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Dame i gospodo, gospodine ministre, G17 plus uvek sa zadovoljstvom učestvuje u raspravama kada se radi o ovom pitanju, kao i uostalom i o drugim pitanjima, jer je ono što se razmatra pred ovim domom od izuzetnog značaja za građane Republike Srbije. Ne možemo, kao deo opozicije, da ostanemo po strani najvažnijih problema i da nećemo da ih rešavamo i da smatramo da je dovoljno da sa strane gledamo na stvari i da čekamo pogrešan korak. Mi u događajima učestvujemo svim srcem i pokušavamo da na najbolji način rešimo ono što je u interesu građana Srbije. Prilikom odlučivanja po pitanju izbora nosilaca pravosudnih funkcija, G17 plus vodi računa da se radi o tome da podižemo kadrovski potencijal grane vlasti koja je izuzetno značajna za funkcionisanje pravnog sistema i uspostavljanje pravne države. Bez kadrovskog popunjavanja pravosudnih organa mi možemo donositi zakone, prava u ovoj državi neće biti. Zaista su pravosudni organi ono što je neophodno da bi se uspostavio pravni sistem i pravna država u Srbiji. Prilikom odlučivanja o izboru nosilaca pravosudnih funkcija, kao i do sada, G17 plus će, pre svega, voditi računa o stručnosti predloženih kandidata i njihovoj dostojnosti za obavljanje funkcija za koje su kandidovani. Ovde smo čuli osporavanje pojedinih kandidata. Pred nama je 48 predloga Visokog saveta pravosuđa. Visoki savet pravosuđa je, kao i do sada, obavio svoju funkciju, predložio određene kandidate, ali je na Skupštini suvereno pravo da odluči da li ti kandidati ispunjavaju uslove da predstavljaju narodnu volju kada se radi o odlučivanju u ime naroda, kako na presudama i piše. Dakle, od 48 kandidata osporeno je 11 kandidata. Pred nama imamo kandidate za 23 predsednika sudova i 25 sudija. G17 plus će se prilikom glasanja opredeliti tako što će voditi računa o stručnosti i doslednosti, o svim argumentima koje smo ovde čuli i o argumentima koje nama građani daju, vezano za pojedine kandidate. G17 plus se, prilikom poslednjeg izbora nosilaca pravosudnih funkcija, posebno založio za poštovanje rokova u radu sudova. Imajući u vidu da ona izreka - da je pravda spora, ali dostižna, može da ne važi za onoga ko u roku nije dobio ono što mu pripada, a smrt deluje neumitno i mnogi građani ne mogu da ostvare svoja prava upravo zbog toga što se njihovom smrću završavaju neki postupci. Zato smo predlagali da se preduzmu sve mere da se svi rokovi ažuriraju i da se pravosudni organi ustroje tako da poštuju zakonske rokove. Mogu da izrazim svoje zadovoljstvo da smo saznali i od građana i od onih koji postupaju pred sudovima da je naš Vrhovni sud preduzeo mere da se predmeti rade u zakonskim rokovima, da se u brojnim sudovima ažuriraju predmeti, da sudije daju izveštaje i da se mnogi postupci ubrzavaju. Smatramo da su ove aktivnosti veoma značajne za uspostavljanje pravne države i dalje ćemo inicirati takve aktivnosti. Ovom prilikom izražavam naše zadovoljstvo što je ovaj stav G17 plus prihvaćen i što pravosuđe počinje da radi u rokovima, kako je to postavljeno zakonom, da bi se uspostavila pravna država, onako kako zakoni nalažu. Mi ovde zakone donosimo ne zato da bi formalno doneli 200 zakona u roku manje od dve godine, nego da bi se oni poštovali. U poštovanju i izvršavanju zakona neophodna je uloga suda, jer će sud reći u konkretnom slučaju ko je u pravu i u konkretnom slučaju primeniti zakon. Zbog toga je veoma bitno da se predmeti rade u roku. Međutim, moram da kažem da još uvek, bez obzira na mere koje je preduzeo Vrhovni sud, odnosno njegov predsednik i predsednici pojedinih sudova, imamo situacija da se brojni predmeti ne rade u zakonskim rokovima. Mi na to moramo skrenuti pažnju, jer je to u najboljem interesu zaštite prava građana. Napomenuću jedan konkretan slučaj, ne ulazeći u meritum događaja, radi se o sporu u kome učestvuje Kompanije "Braća Karić", koja je suvlasnik naše mobilne telefonije, zajedno sa našim državnim preduzećem. U tom predmetu se postavilo pitanje naziva firme koja učestvuje kao suvlasnik sa državnom firmom u osnivanju preduzeća. Na to je naš Trgovinski sud u Beogradu reagovao tako da je, osim svoje nadležnosti, ispravio u registarskom rešenju nazive firmi, posle 11 godina od njihovog upisa, i to godinu dana pošto smo nadležnost za privredne registre dali Agenciji za privredne registre, koja taj posao zaista radi ažurno. Trgovinski sud u Beogradu, po zahtevu, naravno, Kompanije "Karić" menja posle 11 godina rešenje o upisu u sudski registar. Naravno, država štiteći svoje interese ulaže žalbu nenadležnom sudu, jer je nenadležni sud rešio nešto. Taj sud od 29. septembra 2005. godine ne dostavlja žalbe na odlučivanje višem sudu. Dakle, radi se o tome da se očigledno opstruiše ovaj postupak. Mi smo se više puta, u usmenoj formi, obraćali Trgovinskom sudu u Beogradu, 5, 6, 7. i 12 - objašnjenje je veoma interesantno, veliki broj radnika nalazi se na bolovanju i ne mogu blagovremeno da dostave žalbu na odlučivanje Višem trgovinskom sudu. Pozivam sada predstavnike, nažalost predsednik Vrhovnog suda nije ovde, da i dalje preduzimaju mere da se ažuriraju rokovi u kojima sudovi postupaju. Veoma je značajno da se u rokovima postupa. Mislim da je ovo eklatantan primer kako ne treba da se radi. Znači, žalba je izjavljena, nema veze što je Trgovinski sud nenadležan doneo odluku, žalba postoji. Trgovinski sud je dužan da dostavi Višem trgovinskom sudu, bez odlaganja, kada je pribavio odgovor na žalbu, na odlučivanje. Kada zastupam stranke pred sudom, kažem - rešite predmet, ne držite predmet u fioci, neće se pravo rešiti na taj način. Kako god rešili predmet, stranka ima pravo žalbe. Treba dopustiti da se pravni put odvija redovno. Ukoliko sudovi drže predmete u fiokama, ukoliko sudovi ne rešavaju predmete u rokovima, uvek se, i to opravdano, postavi pitanje od strane stranaka da li postoji korupcija. Neću da kažem da uvek postoji, ali hoću da kažem da postoji, jer mi to liči na to. Ne mogu da verujem da tri meseca ne može da se dostavi žalba na odlučivanje Višem trgovinskom sudu. To je očigledno primer da sud postupa pristrasno i sa tim se mora prestati. Nadalje, hoću da kažem i sledeće - imamo dosta pritužbi od samih sudija da su pojedini sudovi veoma opterećeni u odnosu na neke druge sudove koji imaju nešto više prilike i više vremena da rešavaju predmete. Nekoliko puta sam o tome govorio, to je prilično veliki zahvat. Kada kažem - veći sudovi, pri tome mislim na Novi Sad, Beograd, Niš, imaju izuzetno opterećene sudije. Dakle, ako uzmete da imaju u proseku od 350 do 400 parničnih predmeta opšte referade u radu, onda možete da zamislite kada stranka, koja je tamo tužila, dođe na red da se zakaže rasprava. Mi imamo Ustavom zagarantovane jednakost pred zakonom i pravo građana da upotrebe pravni lek protiv odluke bilo kog organa. Mislim da ukoliko građanin podnese tužbu u Beogradu ili Novom Sadu, on je u određenoj meri u lošijem položaju nego građanin koji podnese tužbu u nekom manjem mestu, pri tome ne umanjujući značaj sudova po mestima koji nisu te veličine. Smatram da bi se u organizaciji pravosuđa moglo uraditi više na tome da se uravnoteži organizacija pravosuđa tako da, koliko god je to moguće, ravnomerno ili ravnomernije opterete sudije, prevashodno zbog zaštite prava građana, jer u nekim sudovima to dođe na red posle četiri meseca, a negde može da se zakaže i za mesec dana. To je veliki zahvat i mislim da bi Ministarstvo pravde trebalo na tome da poradi. To očekujem, ministar je ovde. Još nešto što bih rekao, mi smo u postupanju pred sudovima, što kao advokat mogu da kažem, imali dosta problema sa nedostatkom kvalifikovanih stručnih i od države verifikovanih veštaka. Taj problem postoji dosta dugo, od 2000. godine postoje određeni zahtevi i dobio sam uveravanje ministra da će svi zahtevi biti rešeni i da će naše pravosuđe konačno dobiti potreban broj veštaka kvalitetnih, koje je država proverila, znači da ispunjavaju formalne uslove, kako bi i veštačenje, kao neophodan deo sudskog postupka, bilo dostupno građanima i pomoglo u ostvarivanju prava. Smatram da u ovakvoj situaciji, kada zaista imamo 11 kandidata koji su osporeni, da ćemo se kod samog glasanja opredeljivati za pojedine kandidate. Smatram da zaista kod svakog kandidata treba obratiti posebnu pažnju, jer radi se o ljudima koji su već u pravosuđu, koji su se za pravosuđe opredelili kao za životni poziv i nije svejedno da li je neko prošao ili nije prošao ovu stepenicu, ali mislim da je još veći problem ako stepenicu prođe neko ko zaista ne može da štiti prava građana.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, ovlašćeni predstavnik DSS.
Dame i gospodo, danas raspravljamo o izboru 23 predsednika sudova i 25 sudija. Kao što je u raspravi istaknuto, mi smo u tom procesu izbora sudija, odnosno predsednika sudova pri kraju. Sa zadovoljstvom možemo konstatovati da je u proteklom periodu imenovan veliki broj predsednika sudova i izabrano je dosta novih sudija. U tom procesu mi u okviru svoje nadležnosti, odnosno Narodne skupštine Republike Srbije u okviru svoje nadležnosti je u obavezi da kvalitetne, stručne ljude imenuje za predsednike sudova, odnosno da kvalitetne, stručne, radne, sposobne bira za sudije, čime će jedan višedecenijski trend biranja poslušnih preinačiti u trend biranja sposobnih. Time ćemo celokupni pravosudni sistem, odnosno pravosuđe podići na viši nivo, na nivo koji zahteva trenutak ove demokratske države i EU kojoj stremimo. U tom procesu izgradnje efikasnog pravosuđa smatram da, pored onog dela koji je vrlo bitan za efikasno i uspešno pravosuđe, a ne zavisi od učesnika, odnosno predsednika sudova i sudija, to je usvajanje, odnosno izrada efikasnih materijalnih i procesnih zakona, gde smo veoma blizu postizanja ostvarenog cilja, a zahvaljujući Ministarstvu pravde, odnosno Vladi Republike Srbije. Kao što znate, u proteklom periodu smo doneli niz novih zakona, odnosno izmene postojećih zakona, čime smo naš pravni sistem uveliko uskladili, čak po nekim rešenjima i, slobodno mogu reći, nadmašili rešenja iz EU, kojoj, kao što rekoh, stremimo u narednom periodu. Znači, nije dovoljno samo donošenje efikasnih, savremenih, materijalnih i procesnih zakona, kao što je veoma bitan Krivični zakon, ili Zakon o krivičnom postupku, ili Zakon o parničnom postupku, kao veoma bitan zakon koji ćemo danas u pojedinostima razmatrati, a koji je samo nadgradnja tog jednog pravnog sistema, zakon o hipoteci, već je potrebno obratiti pažnju i na izbor kvalitetnih predsednika sudova i, kao što rekoh, kvalitetnih sudija. Da se razumemo, kvalitetnih, tu podrazumevam, stručne, radne, sposobne, efikasne sudije, koji će na jednom višem nivou obavljati povereni posao. U dosadašnjoj praksi rada ovog saziva parlamenta se pokazalo da tamo gde smo imenovali sposobne predsednike sudova, da su ti sudovi pokazivali u određenom periodu znatno bolje rezultate rada. Znači, sposobni predsednici sudova ne nužno, ali uveliko doprinose efikasnosti sudova, jer organizuju na višem nivou rad sudova i to se u nekom kratkom, nadam se i u dužem periodu, značajnije pokazuje. Ujedno, efikasan predsednik suda ne znači da je taj predsednik suda u lošim odnosima sa svim sudijama, odnosno sa celim kolektivom sudija, ili obrnuto, da u svemu podržava sudije, pa bude bukvalno jedan među jednakima. Predsednik suda mora u toj svojoj funkciji, u obavljanju svog posla da ima meru koja će ići i ka poboljšanju uslova rada sudija, pa tako i osnovnom poboljšanju efikasnosti sudova i efikasnijem postizanju pravde. Što je efikasnije i brže donošenje odluka, bilo u prvostepenom, bilo u drugostepenom postupku, kod građana se stiče, i jeste tako, utisak da je sud i država mnogo efikasnija, mnogo je lakše određeni sporni pravni odnos rešiti uspešno i efikasno, ubrzo nakon nastajanja problema, odnosno nastajanja sukoba, nego nakon nekog dugog perioda. Kao što rekoh, takođe je potrebno izabrati sudije koji su ne samo voljni, ne samo stručni, nego koji imaju i sposobnosti za obavljanje jednog specifičnog sudijskog posla. Takođe, a čemu su i Ministarstvo pravde, i Vlada Republike Srbije i mi donošenjem određenih zakona znatno doprineli, poboljšanjem uslova rada, osnovnog i materijalnog položaja sudija, pospešićemo i efikasnost i bolji rad, odnosno podići ćemo pravosuđe na nivo koji je nama potreban i koji je u ovom trenutku neophodan i kome, uzimajući u obzir sva naša nastojanja, stremimo. Znači, i tu su postignuti rezultati koji su u ovom trenutku mogući. Po predlogu Ministarstva, odnosno Vlade, mi smo u proteklom periodu, onoliko koliko je to moguće, pokušali da poboljšamo uslove rada, kao i materijalni položaj sudija i da dovedemo na neki prihvatljivi nivo. Neću reći da smo u tome postigli cilj i da nije potrebno da preduzimamo dalje mere. Mi smo na početku tog puta koji mora biti težak, kod poboljšanja uslova suda, odnosno povećanja nivoa efikasnosti pravosuđa i, kao što rekoh, podizanja na nivo koji je nivo EU, odnosno Evropske zajednice kojoj u bliskoj budućnosti stremimo. Stoga smo i današnji predlog Visokog saveta pravosuđa u okviru DSS veoma detaljno razmotrili. Moguće je da imamo u nečemu neku pogrešnu informaciju, ali od ovog momenta, vrlo mali broj ljudi ću osporiti, do odlučivanja o tome spremni smo da eventualnu grešku ispravimo. Nije nam cilj da sprečavamo izbor predsednika sudova ili izbor sudija, cilj nam je, kao što rekoh, da najstručnije, najsposobnije izaberemo na taj posao. Cilj nam je da tim izabranim sudijama omogućimo uslove za nesmetan, uspešan rad i zbog toga ćemo, kao što rekoh, osporiti vrlo mali broj ljudi. DSS osporava izbor predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi, gospodina Ćetojević Dušana, kandidata za sudiju Opštinskog suda u Požarevcu Roberta Jovanovića i predsednika Opštinskog suda u Boru Stojanović Dragice, te predsednika Trgovinskog suda u Leskovcu Veselina Savića. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 63. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe, u stvari samo jedna poslanička grupa - SRS. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao bih više poslanika SRS nego svih ostalih zajedno, ali to govori o odgovornosti poslanika vladajuće većine u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Svaki put kada govorimo o imenovanju i razrešenju sudija mi imamo problem. Imamo problem zato što se izjašnjavamo o ljudima, o nekima nešto znamo, o mnogima ne znamo ništa. Dužni smo da kao Narodna skupština i narodni poslanici damo svoj sud o njihovom radu, o njihovim sposobnostima, njihovim mogućnostima i onome što bi trebalo da čine i rade ubuduće na profesionalnom planu, na jednoj od najodgovornijih funkcija u našoj državi i u našem društvu. Ono što moram da kažem i da danas predstavlja velike problem našeg pravosuđa jeste da mi i dalje nemamo, iako su na tome insistirali poslanici SRS, tzv. pravosudni budžet. Kod nas sve zavisi od izvršne vlasti, tačnije od ministra finansija, kako kaže ministar o kome je ovde reč, pošto ga tako zovu. Dakle, kako kaže Mlađan Dinkić, ima para ili nema para, takve će da vam budu i presude, tako će tužilaštvo da reaguje ili ne reaguje, i tako će i svi drugi u sistemu pravosuđa da se ponašaju. Zašto je to danas tako? Kakvo mi to pravosuđe danas imamo koje se hvališe, pre svega da je, rekao bih, reformisano, kako u mnogo čemu napreduje, svakog dana gledamo specijalne emisije, o nekim specijalnim sudovima, kao da nam nisu bili dovoljni redovni sudovi, kao da smo tamo uredili sve, pa su nam bili potrebni specijalni, pa su nam bila potrebna pravila izmene zakona o nekakvim svedocima saradnicima, pa su nam danas najveći kriminalci i mafijaši najrelevantniji svedoci u pojedinim procesima. Tako vi možete lepo da čujete kako nam je Čume taj koji odlučuje ko je koga ubio na ulicama Beograda, i on je svetac i dobar, a krivi tamo neki drugi koji su sa njim zajedno bili. Pa se oni posvađali, pa je sada sve što ovaj kaže baš tako kako je to on rekao. Da ne pričamo o nekim drugim sudskim postupcima, pošto vidim da se vrši glorifikacija ovog specijalnog suda za ratne zločine. Skupila se banda sa političkim zadatkom da osudi svakoga ko im padne na pamet, a da dobiju podršku za to iz pojedinih ambasada i da njihov rad pohvali Nataša Kandić. Ne znam da li ste primetili, poštovani narodni poslanici, posle svake presude i posle svega što se dogodi ide pitanje predsedniku Fonda za humanitarno pravo, jeste li ste zadovoljni presudom. Ovde pitam gospodina ministra, a koji izgleda ima pametnija posla, pitam predstavnike vladajuće većine, šta vam je Nataša Kandić? Šta su vam ti ljudi? Ko su ti ljudi? Šta su oni u ovoj zemlji, pa vi njih pitate jesu li oni zadovoljni presudama ili nisu. Pitali ste nekog Sem Nazaro, proverio sam, prošli put sam pogrešio, tako se zove čovek, on je iz jedne od ambasada. Kaže, zadovoljan sam ovom presudom. Neki Srbin je, naravno, osuđen za ne znam šta, Cvjetan ili tako nekako. Kaže, on je zadovoljan presudom. Kao šta? Cvetkoviću. Ljudi, pitam vas da li može neko to da objasni, kakve oni veze imaju sa ovom državu i ko su oni da ocenjuju odluke suda. Da li to znači ako se Nataši Kandić i Sem Nazaru ne svidi presuda i da ta presuda nikada ne sme i ne može da postane pravosnažna ili izvršna. Kako je moguće da u našem društvu, postavljam ponovo pitanje, bude osuđen pravosnažnom presudom zbog toga što nedostaje neka naredba, a ta naredba je postojala, ali je izgorela u petom oktobru, Dragan Milanović za zločin, a nisu osuđeni za zločin oni koji su neposredni izvršioci tog zločina. Hajde mi tu matematiku objasnite, hajde geniji, izađite pa mi to objasnite. Nema ovde ovog genija, slušao sam ga juče, kako se zove ovaj genije, Albijanić. Takvog genija majka rodila nije. Ovaj ministar o kome je reč, drugi genije, to su dva genija srpske političke scene, Mlađan Dinkić. Čekam ih da izađu i da mi objasne tu pravničku logiku, pravničku matematiku. Objasnite mi to, ljudi moji, pa ću da razumem sve u ovoj državi. Samo mi tu matematiku objasnite. Ili da mi objasnite kako je to moguće, gospodine Cvetkoviću, da se ne gone po službenoj dužnosti oni koji nekoga linčuju, i za to imate video snimke, imate sve dokaze, a gonite ljude kada se potuku na ulici, fudbalere neke apsite kada se nešto pokoškaju, košarkaše i ne znam koga. Samo mi tu matematiku objasnite. Šta radi to tužilaštvo? Kažete, tužilaštvo je samostalno. Šta rade sudovi? Da li neko sme da donese presudu koja se ne sviđa Nataši Kandić i Sem Nazaru. Da li ima taj neko? Ima. Naći će se poneki, ali u ovim važnim procesima neće da se nađe nijedan. Pošto sve mora da bude onako kako su vam oni nacrtali i napisali, pošto sve u ovoj državi mora baš tako da se dešava, pošto će u ovoj državi tužilaštvo da se bavi progonom političkih protivnika kad mu kada odgovara, a štitiće doveka one za koje misle da im ne smeju ništa. Može Nataša Kandić da udara penzionere na ulicama Beograda, koji su došli da kažu da je Kosovo i Metohija teritorija Republike Srbije, i za to naši sudovi kažu ili nema ili ne, tužilaštvo kaže nema osnova za krivično gonjenje, a sudovi po privatnoj tužbi donose oslobađajuću presudu. O čemu pričamo? O čemu vi pričate ovde? Pričam vam o stanju u našem pravosuđu, pa ako imate nešto pametno da mi kažete izađite za govornicu, pa kažite, a ne da se pravite pametni i sa mesta da dobacujete. Stanje u našem pravosuđu je takvo, podnesite krivičnu prijavu protiv Mlađana Dinkića, to je genije broj dva, podnesete krivičnu prijavu protiv njega i godinu i dva meseca nema odgovora iz tužilaštva, ne može da vam kaže nije istina to što ste napisali, ali neće da kaže ni da je istina zato što ne sme, zato što će odmah da ga skinu, zato što će odmah da ga sklone. Onda kada se Boris Tadić uključi u priču sa krivičnim prijavama za ove njegove, Bogdanovića i ostale, a sami iz njihove vlade mu napišu izveštaj budžetske inspekcije, iz njihove vlade, Đelićevog ministarstva, onda kažu, pa i to nije u redu i to nije dovoljno. Zato kad treba da se goni za bonove što su radnici primali, tu je tužilaštvo. Kad treba da goni radikale ili onog Živanka Radovančeva, vrlo fin i pristojan čovek iz Zrenjanina, nekad je bio u SPS, samo što nisu čoveka u zatvor oterali što je davao radnicima bonove, koje je potpisivao isto kao ministri DOS-a. Da li vi znate taj slučaj? Recimo, potpisao sam bonove, nisam ni potpisao, ali sam po objektivnoj odgovornosti, po 1000 dinara te bonove i ide krivična prijava. Posle mene je došla prelazna vlada - Dačić, DOS-ov ministar Biserka Matić-Spasojević i Bogoljub Pejčić. Oni su davali za tri više meseca nego ja za devet meseci, i to dva puta više. Njima ništa, a tebi Vučiću krivična prijava. Izem vam matematiku. Gde to ima, ljudi, daj objasnite molim vas ko boga. Gde je onaj "genije", onaj vaš matematičar, što kaže da su radikali krivi za bombardovanje i inflaciju. Još "genija" nisu obavestili da smo mi srušili Vladu upravo zbog te inflacije. On se ne seća te priče. On je povezao to sve sa svojim koalicionim partnerima. On bi da kritikuje svoje koalicione partnere, pa onda ne zna šta će, pa napada radikale. Ti politički miševi, ti politički patuljci, koji imaju dva-tri posto, i to tri posto s motkom da preskoče, takvi politički patuljci kažu: uplašili se izbora, mi nećemo da se izvinjavamo. Ma nemojte! Što niste rekli to ovde kad je Aligrudić izašao pa rekao ono i kada je Toma Nikolić izašao. Ćutali kao zaliveni, tresli se od straha da im ne budu izbori, jer više ni na razglednici ne bi Skupštinu videli. Ne bi ni subotom, zato što razglednice za mnoge, ne za sve, ali za mnoge razglednice sa velikim zakašnjenjem stižu do pojedinih ćelija, tako da je pitanje da li bi i na razglednici mogli da vide Skupštinu Srbije. Onda je suština u tome: ajde, mi ćemo sad da kažemo, vi radikali krivi ste za sve na kugli zemaljskoj, ohrabrili smo se i osokolili se, a što ćemo da šaljemo saopštenja, a što će Bogoljub Karić da nam emituje na našoj televiziji što imamo da kažemo protiv radikala! Evo,sad sve što vas ima "genija" iz svih stranaka, skupite se, izađite, pozovite Bogoljubovu televiziju i kažite sve što imate da kažete, radikali ludaci, psihopate, ovakvi, onakvi, sve to vi lepo kažite, sve će da vam puste. Jedini vam je problem što neće narod da vam poveruje. Jedini vam je problem što mi juče lepo dođemo na miting u Bačku Palanku, narod nas lepo dočeka, videli ste koliko je mnogo sveta bilo, a neki moraju da organizuju nagradnu igru i lutriju da prave da bi organizovali skupove, dele automobil danas. Organizovali i kažu: lutrija dolazi, danas ćemo da delimo automobil, hajde da zakazujemo miting. Ovi "žuti" ga zakazali u bioskopu. Mi na centralnom gradskom trgu, a oni u bioskopu. Ovi "geniji" mere pritisak narodu. Najozbiljnije. Narod kad ih vidi skoči im pritisak odjednom i nema nikakvog spasa. Ne mere sudijama pritisak, mere narodu, a narodu pritisak skače od vaše vlasti, gospodine ministre. Verujte mi na reč. Idu ovi "geniji" iz ove "ekspertske grupe" i mere pritisak, kažu: da ti mi izmerimo pritisak, a ti glasaj za nas. Kaže narod: izmeri, jer ovakvo čudo nisam video, a da glasam za vas neću, nema te sile. Znaju to ljudi. Da vas pitam što ne rekoste ništa onda kad je Aligrudić izašao za govornicu? Što niste smeli da kažete nešto, nego se setili pametni, ljubi ih majka, posle tri sata da šalju saopštenje - nisam ja, nisam ni ja. Ne, nego moja teta Smilja slala saopštenje i pričala sa ove govornice. Jedva čekate izbore! Vidim. I tada ćete da merite pritisak narodu, samo što će tada da mu skoči na 250. Poštovani gospodine ministre, postavio sam ovde neka pitanja koja nemaju veze sa ovim "genijima" i sa ovima što se sete dva dana kasnije da treba da pošalju neko saopštenje i da ispadnu mnogo pametni. Gospodine ministre, tražim od vas da mi kažete kakve veze ima Nataša Kandić sa vašim pravosuđem. Šta ona ima da komentariše sudske presude? Šta ima neki Sem Nazaro, znam da vam dolazi često u Ministarstvo, kakve on veze ima sa našim pravosudnim sistemom? Gospodine ministre, kako je moguće, da vas pitam, pošto niste bili tu, ponoviću, da Milanović bude osuđen zato što je postojala naredba, pa nađena, nije nađena, zbog 5. oktobra, a da oni koji su definitivno ubice, koji se hvale da su ubice, protiv njih ne postoji ni jedna presuda? Da mi objasnite tu matematiku i da mi objasnite rad tužilaštva na takav način, rad naših sudova, jer to ne mogu da razumem. Bilo je ovde još nekih pitanja, da vas ne zamaram, ali manje značajnih. Da vas pitam da li se to za tuču kažnjavaju samo fudbaleri i košarkaši, a ne kažnjavaju se oni koji linčuju političke protivnike, a postoje video snimci? U kojoj to zemlji na svetu ima, gospodine ministre? Ili ćete da mi kažete da je dobro linčovati nekoga zato što se preziva Milanović, ili zato što se vama ne sviđa, ili zato što mu je bila loša TV, pa je to dozvoljeno? Ako je to tako, da se spremimo, ima mnogo loših TV, ali mi ne bi da učestvujemo u tome, mislimo da je to protivzakonito. Vi nas obavestite sa ove govornice da li je izvršena dekriminalizacija tog dela. Ako je izvršena, znam mnoge kojima ćete u Srbiji da olakšate, ali vas molim da obavestite ljude. Ne može da ne važi za one koji će da linčuju Milanovića, da tuku starijeg čoveka koji leži na zemlji, da ga šutiraju nogama itd, a za neke druge da neko ide u zatvor. Tražim da mi vi tu matematiku ili to pravo, tu pravnu logiku objasnite. Znam da se vi svi plašite u ovoj zemlji da kažete bilo koju reč, jer B 92 će da kaže: aha, eno ih oni tamo štite, ponovo su pomenuli Milanovića, išli u posetu. Opet nisam otišao. Ako neko ima nešto protiv, uskoro ću da idem. Evo, da vas unapred obavestim, da ih nerviram malo, da vidim šta će da mi kažu ovi sa B 92 na to ili bilo ko drugi. Za razliku od vas, mi se ne plašimo da kažemo ono što mislimo i ne plašimo se da vas pitamo gde vam je logika. Baš me briga za njihovu hajku i harangu, i baš me briga za sve što će da kažu i za sve što će da izmisle, zato što je ovo istina i zato što vi znate da je ovo istina. Pitam vas da mi objasnite da li mi to imamo sudove koji cene političku celishodnost, da li će to da se svidi Nataši Kandić? Kako ona može da dobije oslobađajuću presudu što bije starce na ulici? Kako može tužilaštvo da je ne goni za tako nešto? Kaže: skočiće ceo svet! Idi! Ozbiljno! Kaže: ne sme da se goni! Ma nemojte! Neki smeju, neki ne smeju. Što niko ne goni Dinkića? Ima krivičnih prijava protiv Dinkića koliko hoćete. Niko ga ne goni. Što niko ne goni mnoge druge? Zato što su oni bliski vlasti. Protiv mene je tužilaštvo tražilo pokretanje pretkrivičnog postupka zbog podele bonova, a nema ni krivične prijave za one koji su podelili dva puta više bonova radnicima u tri meseca, nego ja u devet meseci, ovi vaši ministri. Smeju se oni u policiji, smeju se svi. Davno je bilo, nije važno. Zamalo da osudite onog Radovančeva. Kakvi to ludaci rade tamo? Je l' to nešto nije u redu sa njima? Ne znam o čemu je reč, ne mogu to da razumem. Ako vi možete, izađite pa mi objasnite. Samo mislim da je Srbiji potrebno da ima pravosuđe u koje neće geniji da se mešaju, ovi geniji što se sete da pošalju saopštenje i da kažu da se ne izvinjavaju kada se već sve završi i kada im je jasno da izbora bar još neki dan neće biti, pa su onda mnogo hrabri i pametni, inače kao prut se tresu na uraganu, ne znaju šta će sa sobom od straha, već javili deci, porodici - nemojte da nas čekate noćas, ne znamo šta ćemo posle svega. Onda su mnogo hrabri i pametni da izađu na televiziju i da kažu kako je neko drugi otprilike kriv za sve u Srbiji. U svakom slučaju, gospodine ministre, nama je potreban red, nama je potrebno poštovanje zakona, potrebno nam je da se zna da sudovi donose u ovoj zemlji odluke, a ne B92, Nataša Kandić i Sem Nazaro. Dok oni budu donosili odluke, vedrili i oblačili po specijalnim sudovima, dokle god na iskazima svedoka saradnika, obično kriminalca, zasnivate vaše presude, razmislite da li su te presude valjane, da li su pravične i mogu li da budu u potpunosti u skladu sa istinom, u skladu sa onim što se dogodilo. Mislim da ne mogu, pogotovo ne mogu pod ovakvom paskom, pod ovakvim pritiskom pojedinih medija, a vi ne smete da im kažete ništa zato što će posle toga vas da napadnu i vas da optužuju za nešto. Neka vas napadnu. Znate, onaj ko se bavi politikom mora da nauči da trpi sve, mora da nauči da trpi napade, zato što morate da donosite odluke. Pre neki dan sam čitao u novinama - poslanici jedu jagnjetinu i svinjetinu u restoranu. Čitali ste to na trećoj, četvrtoj strani nekih novina. Kažu - ubiše se. Zašto ne kažete istinu? Zašto ne smete da odgovorite? Ne tiče se to radikala, ali ja ću to da kažem. Siđem jednom u sedam dana, obično uzmem oslić, ne mogu da sednem od tih novinara dole. Ne možete mesto da nađete i to svi znate pa ne smete da kažete, ministre. Znam da je tako. Zašto ne smete da kažete? Ne možete mesto da nađete dole od njih, i onda smo mi jagnjeće brigade, a oni fini, pametni i pošteni. Zato što se svih mogućih plašite, zato što se sopstvene senke plašite. Ne mislim na vas lično. Vi lično ste i bolji nego drugi, bar u tom smislu. Niko ne sme da ih pita - alo bre, sestro, šta ti imaš sa tom presudom, ko si ti da prisustvuješ tamo, da ocenjuješ da li je sud doneo dovoljno veliku presudu ili nije, koja si bre ti. Pitam vas koja vam je ta Nataša Kandić, šta je ona u ovoj državi, koji vam je taj Sem Nazaro, koji su ti, šta su oni u ovoj zemlji? Izađite pa mi kažite to. Šta su oni da kažu - ova presuda je dobra. Pa ovaj - zadovoljan sam ovom presudom. Onda i ona kaže - zadovoljna sam ovom presudom. Idi, stvarno si zadovoljna. Smejem se sada, ali ne mogu da verujem i to gledam mrtav ozbiljan, gledam kao prilog. Milina, čudo jedno. Nas vređaju svaki dan razni analitičari, svi su mnogo pametni u ovoj zemlji, svi sve znaju. Idi na izbore, kandiduj se za nešto, nemoj da izmišljaš, da petljaš nešto za tanjir kupusa i tanjir pasulja što ti neko da pa izmišljaš šta ti padne na pamet, bilo gde i na bilo koji način. Živimo u zemlji apsurda. Ostavite sudove na miru i neću više da čujem nigde da ona priča da je zadovoljna nekom presudom i da ovaj drugi priča da je zadovoljan presudom. Baš me briga što su oni zadovoljni presudom, hoćemo da pravda bude zadovoljena, da naš narod bude zadovoljan, što u ovoj zemlji ima pravde, da kriminalci idu u zatvor, a da pošteni ljudi budu na slobodi. To je cilj našeg pravosuđa.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović.
Onaj službeni deo ove tačke dnevnog reda mi smo još juče okončali. Možda će u govorima pojedinih poslanika SRS da bude i nekog proširenja, ali iskoristio bih ovu priliku, kada raspravljamo o izboru nosilaca pravosudnih funkcija, da se osvrnem na neke okolnosti pod kojima ti ljudi treba da obavljaju te vrlo značajne funkcije. Od mesta do mesta razlikuje se situacija i stanje u pravosuđu. Verujte, imamo nekih lokaliteta i nekih sudova gde verovatno tek posle četvrtog kruga izbora možemo da dođemo do nekih ljudi koji bi se držali zakona i struke. Jednostavno, takva je situacija. Situacija je upropašćena onog trenutna kada je Vladan Batić izabran za ministra pravde. On je krenuo sa dobrovoljnom i nasilnom lustracijom. Dobrovoljna po sistemu, ajde ako se neko pokaje pa podnese ostavku i pobegne, a nasilna lustracija imala je nekoliko modaliteta. Jedan od tih da sve sudije osude svog kolegu i da mu učine život i rad nepodnošljivim, a ako i tu ne uspeju da oteraju čoveka iz pravosuđa, onda na scenu stupa nevladin sektor, onda stupa Društvo sudija, a u završnoj varijanti ministar preko pravosudnog odbora, Boška Ristića, Dragora Hibera i onih koji su ovde tri godine vedrili i oblačili. U tim uslovima mi smo dobili nove, mlade, nekvalitetne, koji ništa ne znaju, koji smatraju da se celokupno pravo svodi na to da li će koalicija DOS da da podršku ili ne, ko urgira za koji predmet i kako proganjati nekog ko je politički nepodoban. To je postao novi sistem vrednosti i naravno to ne može tako brzo da se ispravi. U takvom dosmanlijskom sistemu vrednosti pojavili su nam se i specijalni sudovi. Naravno, trudiću se da vodim računa da ne prekršim neku obavezu koja postoji, a odnosi se na zabranu komentarisanja nekih sudskih postupaka koji su u toku. Ukoliko u nastavku budem nešto izneo, a tiče se nekog postupka u toku, budite uvereni da je to jedan promil od onoga što, zloupotrebom ovlašćenja kao novinara ili nekog tamo člana neke nevladine organizacije, svi drugi mnogo više čine. Ali, moram da kažem nešto što je notorno, što jednostavno niko ne sme da kaže u ovoj zemlji. Demokratska stranka je formirala, namerno kažem Demokratska stranka, specijalno odeljenje za suđenje organizovanom kriminalu po sistemu - mnogo velika plata, izvolite, ko će da se javi. Dobili smo i portparole sudova i tužilaštava. Verujte, u Srbiji kada se pojavi Bruno Vekarić polovina građana gasi televizor, a druga pljuje taj televizor. Pojavi se jedna ladna faca koja završava posao i tužioca i suda, i nevladinih organizacija i Haškog tribunala. I vi ga još čuvate, a znate da je nezakonito pobegao iz Ministarstva pravde uoči pada DOS-a i sakrio se na jednu stalnu funkciju, odakle radi šta god hoće, sa Ministarstvom možda komunicira ili ne komunicira, ali sa nevladinim totalno komunicira da završava njihove poslove i zastupa njihove interese. Ne znam odakle se pojaviše portparoli sudova i tužilaštava. Mislim da to u zakonu ne postoji. Ministre, od vas očekujem da ih pismom obavestite da tako nešto ne postoji u zakonu i pošto ne postoji u zakonu neka beže u mišije rupe. To javno kažem, neka beže u mišije rupe. Gospodine Stojkoviću, u ovom sudu koji je napravila Demokratska stranka za borbu protiv organizovanog kriminala, za suđenje organizovanom kriminalu, caruje alkohol, pa kolege međusobno ne komuniciraju. Kada ona, što je narodni heroj, treba da da saopštenje za javnost, ona juri Kljajevića, a on neće da da neki podatak. Vi to možda ne znate, ali ja znam. Eto, znam. Znam i kako se odvijaju ti postupci. Gospodin Vučić vam je malo nagovestio, ali vi niste bili tu. Vrlo čudne stvari se događaju u ovom drugom demokratskom sudu za ratne zločine. Verovatno vam je poznat. Ako vam nije poznato, onda ste vi krivi i vaša vlada. Taj tužilac ide preko puta kod Tadića po mišljenje. Pre nekoliko dana je okončan prvostepeni namešteni postupak. Nećete naći u medijima ko je šta od advokata odbrane rekao u završnoj reči, ali ćete zato naći šta je rekla Nataša Kandić kao punomoćnik oštećenih. Ona je uvek punomoćnik oštećenih i to samo onih oštećenih koji nisu Srbi. Ona je punomoćnik oštećenih Šiptara, punomoćnik oštećenih navodno Hrvata, punomoćnik oštećenih navodno muslimana, svega je ona punomoćnik, ali ako je punomoćnik Srbina ona bi sekla vene. Jer, mora da sluša svog prvog gazdu, Vojina Dimitrijevića, koji mrzi ovaj narod, to da znate, to vam tvrdim, i sve ima da uradi da se ovde napravi što veći haos. Neću dalje da ulazim u te sudske postupke. Porazgovarajte sa advokatima, porazgovarajte sa onima koji su profesionalno pratili ta suđenje, kazaće vam u kom delu je namešteno i zašto je namešteno, jer tri zadatka trebalo je taj postupak da ostvari. Prvi, da se poveća broj optuženih, drugi da se napakuje nekima zbog Haga i treći da se zadovolje interesi međunarodne zajednice. Vama u tom sudu komanduje istureno odeljenje Haškog tribunala. Znam da ćete vi da kažete - sudovi su samostalni, kao ministar nema nikakav uticaj, nemam potrebe da se mešam, ali još manje imaju razloga da se mešaju ovi drugi koje se vam pomenuo. Oni apsolutno nemaju nikakav razlog da se mešaju, niti imaju bilo kakva ovlašćenja. Nešto se čudno dešava u toj vašoj kohabitaciji. Vrlo čudno se dešava. Fudbalski savez drži DS, Košarkaški savez DS, Odbojkaški DS, Rukometni DS, vaterpolo ovaj što je predsednik, sve oni drže. Ne ovaj, nego Tadić. Kada bih mislio na gospodina predsedavajućeg, rekao bih gospodin Vojislav Mihailović, a kada kažem ovaj predsednik, mislim na ovog preko puta, čiji Šutanovac kaže - pa da, Tadić ima da se kreće van okvira koje je Narodna skupština dogovorila i utvrdila ovde kao platformu za pregovore. Oni javno idu sa tim. U toj vašoj kohabitaciji ili po srpski snošaju, demokrate su nekako gore i neka nova figura veneris je za DSS i ovu vladu. Izgleda da u toj novoj figuri vi uživate, jer kada ne biste uživali, vi biste rekli, pomerite se, aman ljudi, nešto je plus nešto je minus, nešto je pozitivno, nešto je negativno, nešto je normalno, nešto nije normalno. Vi sve trpite. Nemam ništa protiv toga što vi trpite, ali mi je krivo što mi nestaje država. To me boli. Boli me što mi nestaje država i što za kojimesec ili za koju godinu kada kažete - evo, demokratski sve došla neka nova vlast, džabe, ali nemamo državu. Vidite, pokupili su sve sponzore preko tih sportskih udruženja. Bankarski sistem je kod njih, pravosuđe je kod njih. Što svoj uticaj u pravosuđu ne iskoriste da reše napokon pitanje Bodruma. Bodrum je bio bitan samo pred izbore. Nema više. Ovu zemlju vodi DS. DS - Boris Tadić, bez obzira koliko tu ima frakcija, nevladine organizacije vode to što se zove DS, a njih i po njihovim nalozima postupaju, a naloge daju Soroš, i da vam ne pričam, ima ih poprilično. Bunim se protiv toga, ministre, i kao što vidite danas neću tu veliku pravdu da isterujem na nekom kandidatu za izbor za mesto sudije u nekom mestu, gde treba da počne čovek svoju karijeru. Već sve njih pozivam da se uhvate zakona i propisa, da ne pitaju nijednu političku stranku, nijednog predsednika opštine, nikoga živog povodom onoga što dobiju u ruci taj zakon da primenjuju. Želim da im kažem da od njih zavisi da li će država da opstane, ali od vas koji ste vlast tražim, dajte sredite ovo što se dešava, u ova dva suda je lom, haos. Sinoć sam vam, gospodine ministre, ukazao na jednog demokratskog kandidata za predsednika suda, za reizbor, pošto je veće jedanput bio. To je taj iz Stare Pazove. Videli ste, za njega je zaostavština i pravo korišćenja društvenog stana. Gospodine ministre, on sutra mora da ode, da ga izbace, da ga išutira neko iz suda, jer on namerno ne zna. Računa, pa možda sam pogrešio, pa će drugostepeni da ispravi. Tome mesto nije u sudu. U ovoj zemlji DS za šta god se uhvatila to se osušilo. Rak-rana srpskog naroda i političke scene Srbije je DS. Građani to osećaju, građani će to da osude. Kojim tempom? Da li na sledećim izborima, da li na drugim, neka narod propisuje. Svako ima svoje pravo glasa, neka ga iskoristi kako želi, moje je da ukažem. Gledajte to njihovo delovanje. Vidite i sami, gospodine ministre, već godinu dana vi ne možete da izaberete dobar kadar za područje Okružnog suda u Šapcu. Koliko jeputa bilo kandidata, pa neko ospori, pa padne? Drugi put, pa padne kandidat, pa treći, i verovatno će sada nekoga da ospori i verovatno će da padne. Da li vam je sada jasno koji je uticaj Dušana Petrovića u pravosuđu na teritoriji Okružnog sudau Šapcu? Evo ga i onaj Čonjagić, pre nekoliko meseci kada nije prošao jedan kandidat, on je demonstrativno izvadio karticu i počeo da psuje svoje iz svoje poslaničke grupe kako oni nisu glasali. Duško Petrović je predložio to nekog tamo za tužioca. Ljudi bili zbunjeni i kaže - šta, iz vedrog neba nešto udari. Tresnuo vratima, ma kakva stranka, Dušan Petrović je rekao. Zna se sve. Mala je ova teritorija, ovde se sve zna. DS u tom procesu kohabitacije, sa posebnom figurom veneris, završava sve, gospodine Stojkoviću. Obavestite gospodina Koštunicu, obavestite Vladu, da morate da preduzmete neke hitne mere, da svi oni koji treba da primenjuju propise dobiju propise. Možda oni ne znaju ljudi i da tu ima propisa i štampajte svima, tim ljudima u sudovima, u sportskim organizacijama, medijima, dajte im propise koji važe u našoj zemlji i kažite - to su propisi koji se primenjuju, a ne ovo što vam priča DS. Da vas podsetim, sećate se 2003. godine, kada se desilo to što se desilo, na svim stubovima srama se nalazila SRS. Epohalni proces stoleća, kako su kazali, veka, sve epohalno, sve njihovi svedoci saradnici. Pogledajte malo te materijale. Ja sam malo gledao, mućkao sam nešto, pa sam došao do materijala, pa sam našao. Gospodin Vučić vam je rekao, rekao je trunku podataka, da od Čumeta zavisi sve, a vi ne znate da je od Đure Mutavog još sve više zavisilo u Novom Sadu. Vi ne znate da je od Nenada Čanka sve zavisilo u Novom Sadu. Vi ne znate, gospodine ministre, umesto onaj Ostojić da ide u zatvor, on otišao za Republičkog javnog tužioca. Ona Sonja Brkić isto. Gde ste stali? Imate sve. Sve podatke imate, pozovite policiju, ona ima podatke, sve podatak do podatka postoji. Ko je postavljao načelnike SUP-a? Kriminalci, mafijaši, u sprezi sa DS, sa Ligom Čankovom. Sa ove govornice pre mesec dana pričao sam o tim Županijama 64, da Kasa pravi, da se pripremaju sa naoružavanjem itd. Svašta se radilo da se ide na nemire, kako bi svi dokazali da srpska policija nije sposobna, pa treba Kasa i Čanak da imaju svoju policiju. Sada oni to više ne kriju. Ali, imam jedan novi podatak, ta Županija 64 je zabranjena u Mađarskoj, a kod nas legalno deluju. Ljudi, čuvajte državu. Pustite narod da se na izborima odlučuje za koga hoće, ali svako ko je na vlasti mora da čuva državu. Čuvajte državu, mi nemamo rezervnu, ovi drugi imaju. Čanak ima rezervnu. I onaj Pajtić ima rezervnu. Vidite šta rade. Pajtić je u stanju da proda rudnik. On kaže, pošto će ta investicija da bude dve i po milijarde dolara, on kaže - dajte 250.000 dolara Pokrajinskoj vladi, imaćemo velike troškove, treba da sprovedemo izbore, da bismo mi ostali na vlasti, pa da vam mi damo tu investiciju. Gospodine Novakoviću, mislim da je Kovin u Vojvodini i da se vadi neki lignit. Ako želite nešto da dobacite, trudite se da ima neke istine u tome. Znate da nikada ne pričam ništa napamet, nego uvek proverim. Mnogo više čitam nego što gledam. Mislim da Kovin teritorijalno pripada AP Vojvodini. Tamo postoji jedan rudnik lignita, vrlo kvalitetan. Znam da ima kod vas nekih koji smatraju, ako je izgorela dokumentacija, da su ozdravili. Nisu oni ozdravili. Postoji rezervna dokumentacija. To je drugo pitanje. Gospodine ministre, krenite sa predsednikom Vrhovnog suda da zavodite red. Možda je za početak najbolje da umnožite što više propisa i zakona koji su na snazi, pa da podelite sudijama i tužiocima, i da im kažete da moraju da primenjuju zakone. Naravno, kada to kažem, i da im kažete, ne mislim da vi utičete, ali da ih oslobodimo tih nevladinih organizacija. Znam sigurno da i vi znate za pet sudija koji kažu - doneo bih presudu, nego me je strah da me ne prozivaju u medijima nevladine organizacije. Znate li koliko takvih sudija ima? Znate li koliko ima takvih predsednika sudova koji kažu - ti otaljaj taj posao, završi što pre, da nas ne bi prozivali? Znate li koliko ima predsednika sudova koji drže redovne konferencije za štampu i drže predavanja svima i svakome? Ali, neće da drže predavanje kako da primene pravo, zakon, kako da ubrzaju neki sudski postupak. Znači, uz sve ograde, da ne ulazim u neke konkretne predmete, da ih komentarišem, ne želim da ih komentarišem, postoji tu neka svoja procedura. Ali, očuvajte celinu legalnog postupka koji se vodi u sudu. Tvrdim vam, u ova dva demokratska suda Demokratske stranke, valjda će nekada i njima da sude, doduše ono sve tamo što se sudi - da znate da su to njihovi, Đura Mutavi, ovaj i onaj. Drugo, svedok saradnik, gospodine ministre, plašim se tih svedoka saradnika. Evo, u ovom predmetu pred sudom za ratne zločine, dva svedoka saradnika dala su kontradiktorne izjave, što nije bilo dovoljno predsedniku veća da ih u obrazloženju izjednači. Čak je jedan od tih javno rekao - da znaš, moram ovo da kažem, o nama će da vodi država računa, neće biti ništa, ali će zato da strada onaj što je u Hagu, neću da kažem ko je. Pakuje se suđenje po nalogu onih iz inostranstva, a preko ovih "žutih", preko nevladinih organizacija i odabranih novinara. Ne želim da ih strpam sve u isti koš, svaka čast, ima i pozitivnih, ali su izuzeci, profesionalaca, ali su izuzeci. Većina vam nađe rođenog brata iako ste jedinac. Za ručak ima da napiše sve i svašta, pa još kada umota u oblandu, mentalno ga obrne, mentalno ga okrene, oni su završili sa suđenjem. Pojedine nevladine organizacije koriste novinare da bi se stvorilo javno mnjenje kako bi opravdalo svaku glupost nekog sudije koji treba da presudi. Nama nevladine organizacije vode krivične i parnične postupke preko medija. Zašto? Zato što sudije nisu zaštićene. Morate sudiju da zaštitite, da mu date na značaju, da zna da će sud da ga štiti uvek od napada novinara, nevladinih organizacija i ovih skotova koji mrze ovaj narod i ovu državu. Štitite sudije koje rade po zakonu. Tražite u legalnom postupku da se razreše oni koji ne rade po zakonu i imaćete podršku SRS. I ne samo nas, nego svih građana. Ne osećamo još da je krenuo taj proces. To je taj problem. To je veliki problem. I sudovi štite državu. Zato smo biranim rečima i juče se obraćali sudijama, nešto malo smo osporili. Takođe smo se trudili da to bude biranim rečima, gotovo da nismo osporili nijednog sudiju koji se tek bira za sudiju, da ga ohrabrimo, da uzme zakon, propise i sudsku praksu u ruke i da radi. Očuvajte mu to pravo da može slobodno da radi, da nikome ne podnosi računa iz politike, novina, nevladinih organizacija, itd. Ako to uspemo, imaćemo su, ako to ne uspemo, džabe ovo radimo.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Petar Cvetković, po Poslovniku.
Vrlo kratko, samo jedna dopuna. Propustio sam da osporim izbor predsednika Opštinskog suda u Užicu, kandidat Radulović Ljubiša.
Hvala, gospodine Cvetkoviću. Za reč se javio po Poslovniku narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekujem i dalje od ministra Stojkovića odgovore na pitanja koja sam postavio. Ko je u srpskom pravosuđu, a ne u postupcima u kojima je punomoćnik oštećenih, ko je i šta predstavlja Nataša Kandić, koga i šta predstavlja Sem Nazaro? Koji su vam ti i šta oni znače u ovoj zemlji? Ko su ti da oni govore da li su zadovoljni ili nisu zadovoljni određenom pravosnažnom presudom, ili tokom postupka, ili ne znam čime već? Kada ćete malo da prekinete sa medijskim pritiscima tužilaštva za ratne zločine u našoj zemlji, ovogBruna Vekarića, neka se bavi malo svojim poslom? Nemoj da preti svima, ukoliko nekom sudiji padne na pamet da ne donese presudu onako kako je taj zamislio ili neki drugi. Zaista ima ogroman broj časnih i poštenih sudija, sem ovih koje su postavljali direktno po političkoj liniji, ali apsolutno direktno po političkoj liniji - ovi iz Demokratske stranke. Ima u Gradskom odboru u Novom Sadu Sonja Brkić, ajd' ti da budeš, šta je bila ono, predsednik Vrhovnog suda, otkud znam šta je bila? Radila je šta je htela i kako je htela. Ajde ovaj drugi, eno je u opštinskom odboru Demokratske stranke, tamo je i dalje. Da li se vi plašite da to kažete? Da li se plašite zato što će na B92 da vam se pojavi neko da vam kaže - kako smete da napadate tekovine demokratskih reformi i ostale budalaštine, što svakodnevno izgovaraju? Da li se toga plašite, gospodine ministre? Ako se vi plašite, kažite onima koji smeju, pa neka oni to urade. Skupila se banda na stranačkom nivou, sa sve Đurom Mutavim i Čumetom, i vedre i oblače, mogu da rade šta hoće u ovoj zemlji. Da li je to to? Šta kažu - jeste li videli šta je istina? Šta kaže, Čume rekao, pa onda tajno, šta je genije saopštio. Strašno mudar čovek, a što je istinoljubiv, ljubi ga majka, i što je to značajno za naše pravosuđe, rešava nam najvažnije postupke u zemlji. Oni izmislili svedoke saradnike i sada kriminalci - sada ću da se obračunam sa drugim kriminalcem, pa ću da pričam šta mi padne napamet; nisam više kriminalac, sada pričam o onim drugim kriminalcima, a oni su malo veći kriminalci od mene, zato što sam poznavo ovoga i onoga iz te vlasti, a onaj baš nije bio tako dobar sa njima, pa zato meni to neće da smeta, nisam kriminalac, dobar sam čovek, pošten građanin ove zemlje, a ovo su kriminalci. O čemu mi ovde pričamo? Pitam kada će to da se promeni. Da mi odgovorite na to. Evo, ja sam zvezdaš, fudbaler Partizana je osuđen pravosnažnom presudom, otkuda znam kog suda, nadam se da nije prekršajno, pretpostavljam da je u krivičnom postupku, zato što je valjda skočio, hteo da se koška sa nekim, neki golman, nije ni važno. Hteo da se koška. Oni što su linčovali Dragana Milovanovića, da li se vodi neki postupak protiv njih? Da li ste vi pitali nekoga da li goni one bandite što su šutirali čoveka dok leži na ulici, skoro ga ubili. Ja sam ga video te večeri, bio je potpuno modar. Pošto znam da su se svi ostali uplašili, od njegovih silnih prijatelja niko nije smeo da dođe, pa sam sam došao da vidim koliko je bio modar, po celom telu, glavi, telu, kako god hoćete, svuda, jedva preživeo. Pitam, da li to može ili ne može, samo da mi to kažete, jer ako može, da onda znamo da kažemo ljudima slobodno koga stignete maltretirajte, radite šta hoćete. To može u Surčinu da banditi uhvate i da tuku ljude gde stignu, a onda kažu - ne, to su neki drugi, dovodili radikali tamo, pa novine objave, oni glume. Čuj, završe u Urgentnom centru, a oni kažu - oni glume i nikom ništa. Je li to ima za neke poseban zakon ako ste žuti, onda za njih poseban zakon, oni nikada nisu krivi ni za šta. Ako ste protiv DS ili ne znam koga, onda ste vi krivi za sve, i još ako vam to kaže Sem Nazaro ili Nataša Kandić, onda ste dibidus propali. U ovoj zemlji, ako nešto protiv vas kaže Nataša Kandić ili Sem Nazaro, to je potpuna propast. Vi izađite pa mi kažite da to nije tako. Šta ima da radi taj Sem Nazaro i da kaže da je on zadovoljan presudom, i mrtvi ozbiljni objavljuju mu tu izjavu, i na BK ,i na B92, i na Pinku i gledam ih, mrtvi ozbiljni, on je zadovoljan presudom, stvarno, idi, on je zadovoljan presudom. Koji si ti da budeš zadovoljan presudom, šta si, bre, ti. Da li ste vi zadovoljni onim što su doneli odluku da odbiju žalbu onoga što su ga likvidirali injekcijom pre neki dan, da li su vas pitali nešto. Da li su vas pitali, gospodine Stojkoviću, o ovom ubistvu u Americi što se dogodilo? Nisu vas pitali. Ne razumem koga vi pitate ovde da li je zadovoljan nekom presudom. Šta radite od ove zemlje? U ovoj zemlji znam da postoje razni mnogo hrabri ljudi, koji sada svaki dan govore - hapsi Mladića, hapsi Karadžića, to će Vuk Drašković, ovaj genije, kako se zove, Mića Genije i ne znam ni koji još, sada će oni da ga uhapse, ne daj bože kada bi ga videli negde, a da je malo mrak, negde oko četiri ili pet popodne, tri dana ne bi mogli da zaspu od straha. Ali će da hapse po televizijama svaki dan. Vidite šta radimo mi za razliku od Hrvata, oni su unapred krivi, oni su krivi a da niko ne zna za šta su krivi, ali su krivi. A onaj ko bi rekao, čekajte, postoji, ako ništa drugo, prezumpcija nevinosti; nema prezumpcije nevinosti, to su najveći zločinci. Čuj, učili ste to na Pravnom fakultetu, ali se promenilo sve to, sada ima neki Sem Nazaro i Nataša Kandić, oni kažu da su oni krivi. Nema prezumpcije nevinosti, šta ćete vi tu, to su ljudi tako uradili. Izašao sam još nešto da vam pokažem, da vidite kako oni hapse Karadžića i Mladića. Doneo sam jedan papir, kaže, Srbija na prvom mestu. Po Poslovniku. Aranđelovac - kuća za nas. Mislio sam, evo sada će da me opomene, platiću vam, gospodine Simonoviću, ne brinite. Aranđelovac - kuća za nas, G17 plus. Kaže ovako - dragi naši, prođe evo skoro godina kako se nismo zajedno okupili, družili i razgovarali. U međuvremenu se dosta toga izdešavalo, a najvažnije je da se naš opštinski odbor izborio za narodnog poslanika, gospođu Miroslavu Gušić. Povodom ovog značajnog događaja i trogodišnjice od osnivanja stranke G17 plus, datum je 12. decembar, 9,22 časova. Ponosno vas pozivam na sastanak svih članova sa sledećim dnevnim redom, ovo je sada važno: 1. polaganje računa predsednika OO; 2. obraćanje narodnog poslanika Miroslave Gušić; 3. pečenje (jagnjeće i praseće, a ima i riba); 4. piće po izboru i afinitetu; 5. muzika, pesma i igra i 6. razno. To je mimo prasećeg, jagnjećeg, ribe i pića po afinitetu. Evo ga papir, spreman sam da ga dostavim svima u svakom trenutku. Zaboravio sam da vam kažem da jedan dečko zamalo da se zadavi po ovoj trećoj tački, kost mu je ušla u grlo, ali je stvarno istina jer je hitna pomoć došla da interveniše, ali je sve u redu sad, sve se srećno završilo, hvala bogu. Sad da vam kažem, ovi vaši geniji koji ne smeju da izađu ovde i da kažu nešto, nego se Aligrudić izvinjava, nego se sete i postanu pametni tri sata posle da šalju saopštenja Mihajlu Kovaču, geniju, društveno-političkom radniku, čuj, kaže novinar, bio ambasador, Dosov ambasador, namlatili se para, svi puni ko brodovi, tri kuće mogu da prave, gde stignu i kako stignu, sve ste te velike novinare, od ovog Diklića i njega, namlatio se para u Parizu, evo ga sada u ovom timu, pa niko ne sme ništa da im kaže, a sve novinari, kakav crni novinar. To su sve društveno-politički radnici. Kaže sada čitamo saopštenja G17 plus, SPO, radikali krivi za ovo i ono. Zašto to niste rekli ovde dok je trajala rasprava, nego čekali da se sve završi, pa onda pišete saopštenja. Završavam, izvinjavam se, gospodine predsedavajući. Ova moja primedba je mnogo važnija od ovog pečenja, da se malo angažuju, jer neće uz jagnjetinu i prasetinu da uhvate Mladića. Nadam se da neće nikada, ali moraju malo više da se angažuju i malo više da se potrude, očigledno je da im je mnogo više stalo do prasića, nego do Mladića. Hvala najlepše.
Izvolite, po kom osnovu, gospođo? Gospođo, hoćete samo da se predstavite, zbog stenografa.
Javljam se zbog iznesenog navoda poslanika Vučića. Žao mi je što na ovakav način prvi put stupam za ovu govornicu, obraćam se predsedavajućem, uvaženi gospodine ministre, žao mi je što neke svoje konstatacije i stavove ovako iznuđeno moram da iznesem za ovom govornicom. Naravno, ljudi koriste sve, pa nije ni čudo što smo čuli ovo što smo čuli. To nema nikakve veze sa mnom, to vređa dobar ukus, naravno, stranke kojoj pripadam. Mislim da je krajnje maliciozno i način na koji se do toga došlo, a tumačenje onoga... tekst je istinit, nije ništa sporno, ali zloupotreba...
Molim vas, omogućite govorniku da kaže šta hoće.
Dobro, ovde je određenoj grupaciji sve dozvoljeno. U maniru ljudi kojima je apsolutno sve dozvoljeno za govornicom, od loše glume do animiranja javnosti, na način koji to pre svega odlikuje prizemni ukus i navike koje idu ka regrutaciji onih kojima to možda može da bude dopadljivo, ali sa ponosom pripadam stranci u kojoj se takvi maniri ne neguju. Danas je trogodišnjica osnivanja stranke G17 plus i jedan, zaista genije, a ne onaj kojeg ovde ovako volšebno promoviše određeni poslanik, naš veliki genije tehnički, naravno, molim vas da me ne uznemiravate dok govorim, to je Nikola Tesla, govorio je - jednako se ponosim svojim srpskim rodom i svojom hrvatskom domovinom, a ja kažem - jednako se ponosim zbog pripadnosti ovoj stranci i jednako se ponosim gradom iz koga dolazim, za koji ću se apsolutno boriti. Način na koji ste vi moju promociju izveli ovde je pre svega degutantan i razlog zbog koga je do toga došlo svakako je bio mnogo plemenitiji nego onaj kakvim ste ga vi učinili. Na nesreću, ja sam se suprotstavila takvom pozivu, naravno da motivacija nije bila ta, motivacija bila ona o kojoj govorim i zbog čega sam izašla za govornicu. Znači, da se opštinski odbor sastaje povodom trogodišnjice osnivanja stranke i povodom obraćanja novopostavljenog poslanika. Gospođo, to može da vam bude smešno, ali naravno ne dozvoljavam da se na ovakav način odnosite pre svega prema stranci G17 plus i da u svom maniru lakog etiketiranja i pežorativnog govora koji sve vreme ovde, naravno, za publiku, koja to voli i koja sigurno sa oduševljenjem kaže, vidi kako im je rekao, vidi kako ih je opisao, može da bude čak i trijumfalan govor. Ali, za dobar deo građana Srbije pretpostavljam da postoji mogućnost da vide razliku između jednih i drugih, da vide način na koji se ponašamo jedni prema drugima i način na koji se obraćamo. Volela bih da kada izlazite za ovu govornicu imate malo više poštovanja prema svojim kolegama, prema ministrima, prema Vladi ne zato... (Iz sale: Juče si došla u Skupštinu, a mi smo ovde već 15 godina.) Iz pristojnosti se ljudima koje ne poznajem obraćam sa vi ...
Završite, gospođo Gušić.
Vidim da meni svi ovde dobacuju, nemam razloga niti da koga pravdam, niti da se kome izvinjavam. Taj akt koji je do vas stigao, odnosno dopis, naravno predstavlja jednu internu pozivnicu koja je sigurno na granici dobrog ukusa. Sa tim se slažem. Sve ostalo sa indignacijom odbijam i smatram da je krajnje neukusno to zloupotrebiti i upotrebiti kao oruđe i prema stranci i prema jednom opštinskom odboru. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Gušić. Narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, vama se izvinjavam, prvo čestitam vam, prvi put ste izašli za govornicu i želim da se u Narodnoj skupštini Republike Srbije osećate dobro i da sa uspehom obavljate dužnost narodnog poslanika. Nemam apsolutno ništa lično protiv vas, bez obzira što sam čuo da mnogo mrzite SRS i da to ispoljavate na svakom koraku u Aranđelovcu. To je vaš lični problem. Nije dobro da mrzite, nije dobro da takvu vrstu emocija pokazujete. (Iz sale: To nije rekla.) A da me pustite. Što se tiče ovog akta, na kraju nisam shvatio u čemu je problem. Šta sam zlonamerno protumačio? Osim što moram da vam kažem jednu stvar, mnogo je lakše da hvatate prasiće i jagnjiće nego Mladića, oni ne mogu da beže nigde, ne mogu da se sklanjaju. A i ove što ih u bazenima tamo pohvatate ne mogu da beže. (Branislav Stevanović: Nije teško biti fin.) Ljudi, izgleda, mnogi se sklanjaju od vas takvih, jer ste mnogo hrabri i jaki, mnogo ste hrabri, jaki, moćni, pa bi da hvatate ljude, zato što su branili svoj narod, pa su vam za sve krivi. Video sam da mi nedostaje ovaj genije i shvatio da sam da je danas tri godine oni danas slave i sada mi je jasno zašto su svi u Srbiji danas tužni. Mislio sam da je zbog sinoćne utakmice i onako tragičnog nerešnog rezultata, a ono je zbog činjenice što tri godine postoji G17 plus. Tri godine muke za srpski narod, tri godine muke za građane Srbije, tri godine da otimate gde stignete, šta stignete, da nema kojom institucijom u Srbiji ne upravljate i da nema šta ne radite. Ovo samo govori o tome šta vi radite i o čemu raspravljate. Hajde malo, nismo se videli dugo, pa da se malo proveselimo. Dnevni red - pečenje. Ima i piće, i to po izboru i afinitetu. To je tačka 4. Muzika, pesma i igra je peta. Šta vam je ovo razno pod 6. posle jagnjetine, prasetine i pića po izboru i afinitetu, muzike po izboru. Šta je to raznije? Dame i gospodo narodni poslanici, kao što vidite, mi u SRS imamo ljude koji iz vaše stranke mogu da nam donesu ovakve interne akte. To nekako uvek dođe do srpskih radikala. Ne znam kako, ali dođe. Što se tiče grada Aranđelovca, tamo je pobedio Radoslav Švabić, član SRS. To je ono što građani Aranđelovca misle o tom gradu i što misle o SRS. Šta se tamo posle toga dogodilo? To što ste hteli na svaki način da sprečite SRS da vlada pa vladate na sve moguće druge načine, samo da ne bi radikali vladali. Možete, ali je dobro da to građani Aranđelovca vide i sačekajte naredne izbore i videćete još ubedljiviju pobedu SRS u Aranđelovcu i svuda u Srbiji. Za tri dana su nam izbori u Bačkoj Palanci, nema šta niste radili tamo, od merenja pritiska do ne znam čega. Nema šta niste delili, od onih podmetača za flaše i čaše, a ovaj vaš novi koalicioni partner, koji vas pušta danonoćno na televiziji da govorite sve protiv srpskih radikala, Bogoljub Karić, on organizuje lutriju na kojoj deli automobil, a onda ide miting. Ide lutrija, ne bi li se narod skupio. (Predsedavajući: Vreme.) Vidite kako gospodin Zankov na demokratski način vodi ovu sednicu...
Tolerantno, ali moram po Poslovniku, gospodine Vučiću. Izvolite, završite.
Volim što ste vi mene opomenuli, gospodine Zankov, na tome vam čestitam i drago mi je što gospođu Gušić niste opominjali, njoj uvek dopustite da preko reda i preko vremena dobije pravo na reč i da nešto kaže. Na kraju, samo želim da vam kažem, nisam imao nameru da vas uvredim ni na koji način, samo sam želeo građanima Srbije da pokažem koji su vam prioriteti, a nadam se zaista da je bilo ukusno pečenje i praseće i jagnjeće, očekivali su poslanici da čuju kako je bilo, a mislim da danas mi u zemlji imamo mnogo važnijih problema od toga, a to je da nam ministar odgovori šta su to Nataša Kandić i Sem Nazaro u pravosudnom sistemu Srbije. Mene to strašno interesuje. Mogao bi i predsednik Vrhovnog suda. Kakve veze oni imaju sa našim pravosudnim sistemom, to je strašno važno pitanje. Pošto gledam svaki dan o pravosuđu u Srbiji govore Brankica Stanković, Nataša Kandić i Sem Nazaro. Ako oni nisu zadovoljni nagrabusila je cela država. Ako oni nisu srećni zbog neke presude i oni nisu zadovoljni, onda ćemo da imamo pet emisija "Insajder", onda ćemo 15 čuda da imamo na razne načine. Svašta će da se dešava, ali izgleda da do pravde nećemo da stignemo. U svakom slučaju, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem vam se na pažnji, a pozivam gospodina ministra, podsetiću ga i za ovo i u popodnevnim satima, tražim odgovor da mi kaže ko su ti ljudi i šta oni predstavljaju, jesu li su to neki nedodirljivi ili su to neki predsednici predsedniku Vrhovnog suda ili predsednici predsedniku Ustavnog suda, jesu li su to tužioci Republičkom državnom tužiocu ili šta su ti ljudi u ovoj zemlji. Da li može u ovoj zemlji da se sudi po zakonu ili će merilo političke celishodnosti da bude ono čime će da se rukovode. Mislim da je krajnje vreme da sa tim prekinemo, da se vratite ovim ozbiljnim stvarima i da na ova pitanja odgovorite, jer ono što je naša ključna poruka, ne smemo mi da imamo i da zakon važi za jedne, pa će Đorđe Pantić da ide u zatvor ili će ne znam kako da izdržava svoju kaznu, a oni koji će da šutiraju Dragoljuba Milanovića na ulici, to će da budu divni građani. Oni su bili razočarani, cenzurisani medijima ili ne znam čime. Za cenzurisane medije se plaća kazna na izborima. Ako je nešto protivzakonito, ima sud za to, a ne da ga šutiraju u glavu i po telu i svuda gde im padne na pamet. Pitam ministra šta je tužilac po tom pitanju uradio. Hoće li nam to i sutra biti? Hoćemo li sutra da se to dogodi nekom drugom, da se to desi Tijaniću, Mitroviću, Kariću i nekom od njih, hoće li i tada tužilaštvo i sudovi da ćute ili će da donose brzometno presude ili su to različiti građani u ovoj zemlji. Neke smete, a neke ne smete. To je ono što u ovoj zemlji mora da se promeni i to je ono što građani Srbije više neće da trpe. Hvala najlepše.
Hvala, gospodine Vučiću. Hvala vam za vaše upozorenje. Trudim se da sednice vodim što tolerantnije i po Poslovniku, a imao sam u vidu kod izlaganja gospođe Gušić da je to bio njen prvi nastup za skupštinskom govornicom, pa sam bio nešto tolerantniji. Po Poslovniku, narodni poslanik Nadica Momirov.
Pogrešno protumačeno. Mi iz G17 plus ne mrzimo SRS, to treba da vam bude jasno, kao što vi mrzite G17 plus, i to patološki mrzite G17 plus. Međutim, uopšte nije bitno ko koga mrzi. Ono što je bitno ovde, to je da SRS danima onemogućava, sprečava rad parlamenta, a to, pre svega, dovodi do toga da penzioneri neće dobiti na vreme dug koji je napravljen prema njima i to u periodu kada ste vi bili na vlasti, da ugrožene kategorije stanovništva, kao što su invalidi, a isto tako i porodice sa decom, koje treba da dobiju finansijsku pomoć, neće dobiti prinadležnosti. Jer mi ovde, umesto da se bavimo zakonima i dnevnim redom, da što pre izglasamo zakone koji će pomoći najugroženijim kategorijama stanovništva, imamo predstavu, imamo šou program, imamo cirkus. SRS se dva dana ljuti, pa onda se zabavlja ovde, provodite se fantastično, smejete se, dobacujete, psujete, radite sve što je vama dozvoljeno. Radite i dalje šta god hoćete ovde u parlamentu, ali građanima, penzionerima i ostalim, invalidima, treba da bude jasno, kako u Bačkoj Palanci, tako i u svim drugim gradovima Srbije, da vi onemogućavate da dobiju ono što zaslužuju ina šta imaju pravo.
Narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam da se ponove reči "Miće genija". To je čovek uvek spreman da saopšti tri rečenice i u te tri rečenice da smo mi ludaci, psihopate, krivi za rat, krivi za inflaciju, krivi za sve ono za šta su krivi njegovi koalicioni partneri, tj. vaši koalicioni partneri; pa više ne možete da napadate koalicione partnere, jer morate bar još jedan dan da vladate na bilo koji način. Zabrinjava me ovo što vi koji uvek dobacujete sa mesta, koji ste zaista najneprijatniji, ne želim da vam kažem najnepristojniji, da - vi, to svi znaju koji izađu za ovu govornicu, izmislili ste ovde da vam je neko nešto psovao. Ko vam je šta psovao? Kako vas nije stid da izmišljate? Prećutao bih vam sve, ništa niste rekli, svaki dan ponavljate jedno te isto: "Ako se ne izglasaju naši zakoni, onda ćemo mi da imamo problem, jer penzioneri neće...". Ma nemojte! Oteli ste im sve, opljačkali ste penzionere, ojadili ste penzionere. Hoćete i dalje da ih pljačkate. Ne damo vam da ih pljačkate i dalje i zato se bunimo u Narodnoj skupštini. I taj zakon vam je pljačkaški, kao i svaki drugi, pa ćete da dajete porodicama sa decom na 24 rate i ne znam ni šta ćete da dajete. Ne dajete ništa. Pre toga ste se svi napravili tako da vaše rukovodstvo nema nijedan ispod 50 miliona evra da je težak. To što oni imaju u svojim slamaricama, to podelite narodu, pa će narod dobro, pošteno i lepo da živi. Pričate nam ovde bajke i priče. Neko bi pomislio da vam je neko nešto rekao. Čuj, kaže, pa psujete odavde. Ma nemojte. Što izmišljate? Kažete da se bavimo dnevnim redom. Evo, bavimo se dnevnim redom, treća tačka pečenje. To piše u dnevnom redu, vašem dnevnom redu, G17 plus dnevnom redu, pa se bavimo tim dnevnim redom. Bavimo se, naravno. Mi vam postavljamo ključno pitanje ovde: ko su ta Nataša Kandić, taj Sem Nazaro, ko su ti ljudi? Evo, mi tražimo od ministra, od predsednika Vrhovnog suda tražimo odgovor, ko je ta Brankica Stanković? Ko su ti ljudi koji određuju kakav će naš pravosudni sistem da bude? Pitam vas koji je taj specijalni sud, ovakav i onakav? Zamislite da neko kaže o "njegovom veličanstvu", bezmalo svecu Brunu Vekariću nešto! Napao sam ga na nekoj TV i odmah me novinar pita: "Gospodine Vučiću, vi to možda ponacionalnoj pripadnosti?" Pojma nisam imao, ali i to su već spremili kao odgovor. Ako negde nešto kažeš, ti si to po nacionalnoj pripadnosti. Nema stvari koju niste u stanju da uradite. Tražim vam odgovore na ta pitanja, a vi bi o dnevnom redu, pa vam smeta kad čitam dnevni red G17 plus, pa kažete nije ukusno. Očekivao sam da mi kažete da li je ukusno ili nije. Izgleda se ohladilo pečenje, pa je ne znam kakav problem bio, a izgleda da je bilo i neslano. Otišli su po "Miću genija", čuvajte se sada, teško nama sad kad se "genije" vrati.
Hvala, gospodine Vučiću. Sledeći govornik sa liste prijavljenih o ovoj tački dnevnog reda je narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o predlogu Visokog saveta pravosuđa za izbor nosilaca pravosudnih funkcija i za predsednike određenih sudova u Republici Srbiji. Veoma je teško govoriti o kriterijumima za izbor sudija i predsednika sudova. Ko god o ovoj temi govori može biti u pravu, a može i da ne bude u pravu. Međutim, moramo zauzeti neka osnovna polazna stanovišta kako i na koji način o ovoj temi govorimo i kako se sa ove govornice ophodimo prema dnevnom redu. Mislim da je sve ono što je danas ovde govoreno bilo u skladu sa onim o čemu mi raspravljamo. Mi smo juče govorili oficijelno koje od kojih kandidata SRS osporava, a ovo je prilika da jedni drugima kažemo i nešto van toga, da kažemo o onome što mislimo o pravosuđu, da kažemo kakvo je stanje u pravosuđu i da izložimo određene političke stavove za koje se mi zalažemo. Mnogo toga ste čuli od gospodina Vučića i od gospodina Krasića. Samo bih se nadovezao i rekao da i ove diskusije, i one prethodne koje su bile ranijih prilika kada smo birali sudije i nosioce pravosudnih funkcija i predsednike sudova i javne tužioce, samo su sa jednim ciljem, a to je da srpsko pravosuđe bude što kvalitetnije i da zaista dođemo do jednog stepena nezavisnosti sudova. Moram da konstatujem da u državi Srbiji danas imamo sudije koji sa strahom čitaju dnevne novine, da neće slučajno pronaći svoje ime u tim novinama. Nažalost, mi imamo takvo pravosuđe gde sudije danas moraju da se pravdaju kako su to izvodile dokaze, kakav je bio pretkrivični postupak, kako su donete određene presude i, na kraju, kad presude postanu pravosnažne, i tada moraju da se pravdaju. Upravo svo ovo obraćanje gospodina Vučića i gospodina Krasića bilo je u tu svrhu - ohrabrimo ove ljude, pružimo im podršku, recimo im da država Srbija stoji iza njih, da časno i pošteno treba da vode sudske procese, da onoga čega su se latili treba i do kraja da dovrše. Najgore je ako se poklekne, najgore je ako se stane na pola puta i ako se stane pod uticaj onogašto možemo da navedemo kao mas-mediji, kao novine, kao novinari, bez namere da one časne i poštene novinare omalovažim i bez namere da bilo koji medij povredim. Situacija je takva. Ne samo da su mediji poveli hajku protiv sudova, protiv tužilaca, protiv postupaka koji se vode, protiv stranaka, protiv svedoka, mediji su u svemu tome prisutni. Dajte jednom da kažemo u ime koga mi sudimo, da li sudimo još uvek u ime naroda ili mi to sudimo u ime nekih političkih stavova, da li mi to sudimo u ime nekih medija, da li mi to sudimo u ime nekih inostranih organizacija ili nekih inostranih stavova. Budimo jednom otvoreni i kažimo ko u ovoj Srbiji sudi i ko u ovoj Srbiji presuđuje. Jedan sam od onih sudija koji je deset godina obavljao ovu funkciju i smatram da s pravom mogu govoriti o tome kakve su sudije u Srbiji. Ima ih izuzetno časnih i poštenih, gordih, ponosnih, i o njima mora da se zna, ali prošlog puta kada sam hvalio ovde ljude koji su predloženi od Visokog saveta pravosuđa, i samo jednog osporio, imao sam anonimne telefonske pozive, zašto si ga hvalio. Neću niko da uskrati moje ustavno pravo i da mi uzme za zlo što sam ovde nekoga pohvalio, jer onaj koji radi, i onaj koji zakazuje suđenja u 7,05 i onaj koji sudi posle radnog vremena, i gazi sneg, i po kiši je na terenu, i poštuju ga njegove kolege, i poštuju ga građani, zašto da se njegovo ime ovde ne pomene i zašto da se u Srbiji takvi ljudi ne dignu na jedan uzvišeni pijedestal. Kada smo govorili o odlikovanjima nisam čuo da se predlaže da se odlikuje neko kao nosilac pravosudne funkcije. Ima i takvih, ima i onih negativnih primera nažalost, ima i onih sudija protiv kojih se vode krivični postupci. Računam, želim da verujem i ubeđen sam u to da su to samo pojedinci i da većina od nas ovde želi one prave i iskrene sudije, pa neka nam sude, i nama, i mi se jednog dana možemo pojaviti pred njima. Verujem u objektivno suđenje, verujem da tom čoveku kome budem pogledao u oči mogu s poverenjem da ukažem moju sudbinu. Dakle, nemojmo se baviti političkim suđenjima i političkim procesima, bavimo se onim čime u Srbiji treba da se bavimo, a to je moralnim čišćenjem sudskih pravosudnih duša. Zagadili smo ovim ino-medijima, kvazimedijima, kvazijavnim mnjenjem, ne znam kako da ih nazovem, njihove duše. Ljudi su zaboravili da popodne treba da čitaju zakone, da smišljaju presude, da rade taj sudijski posao i posle 15 sati. Ne, oni gledaju razne medije, gledaju šta će reći ovaj, šta reći onaj, kako ću da presudim, šta će sa mnom sutra biti. To je njihova sudbina. Mnogi od toga žive, mnoge porodice, mnogi decu školuju, a drhte kada uđu u sudnicu. Umesto da bude obrnuto, od njih treba da strahuju oni koji su krivi i u njih treba da veruju oni koji nisu krivi, a koji su možda greškom optuženi. Dakle, sve ovo ide u prilog onoga o čemu su govorili gospodin Vučić i gospodin Krasić, ali u ovoj državi Srbiji ima onih o kojima vredi govoriti, ali nažalost ima i onih o kojima ne vredi govoriti. Ubeđen sam da smo svi mi iz SRS govorili zbog onih prvih, a zbog onih drugih stvarno nam nije ni stalo, niti ćemo govoriti. Da, i naroda koji je uz one prve. A mi smo uvek bili uz narod i bićemo uz naše iskrene sudije i tužioce. Nemojmo mi njima da pravimo omču oko vrata i da organizujemo te specijalne sudove. Možda su oni s nekog aspekta samo opravdani, ali sa nekog drugog ljudskog stanovišta nikada nisu opravdani. Evo zbog čega. Kako se ponaša jedan sudija koji je izabran u neki specijalni sud u odnosu na kolegu koji nije izabran u specijalni sud? Da li se oni mogu normalno pogledati u oči ili ovaj prvi uvek govori - malo sam vredniji i zato sam sudija specijalnog suda, a ti si malo nevredniji pa si ostao u redovnom sudu. Ne možemo tako da regrutujemo sudije, ne možemo tako da regrutujemo tužioce. To je podvajanje, to je ubacivanje koske oko koje treba da se otimaju i glođu. Ne, "regrutacija" sudija kreće od malena, od malih nogu. Ko u Srbiji može da bude sudija, o tome treba da se zapitamo svi, prvo mi narodni poslanici, svi nosioci pravosudnih funkcija, ali i naši profesori na pravnim fakultetima. Dakle, treba gledati i ko je, i kakav mu je dečački život bio, neka mladost bila, treba voditi računa i o tome kako su se oni ophodili na studijama, treba voditi računa kakav su odnos imali prema profesorima, kakav odnos imaju i poštovanje prema svom narodu i prema svojoj državi. Sve su to kriterijumi, a ja sam rekao na početku obraćanja da je mnogo teško govoriti o kriterijumima i ko god kaže može biti u pravu, a može biti i da nije u pravu. Međutim, jedna je istina, a to je da mi ovde u ovim salama vrlo često i nismo informisani ko je kakav sudija, jer dođu nam možda i nekakve kontrainformacije, koje mi treba da proverimo. Iz tih razloga često osporavamo i molimo da ono što imamo u rukama od dokaza Visoki savet pravosuđa verifikuje i naravno ministar kao ovlašćeni predlagač. Tu nema ničeg lošeg. Nema lošeg u tome ako pomenemo, osporavamo ime tog i tog sudije. Mi tog sudiju ne osporavamo zbog toga što je on tog imena i prezimena, već ga osporavamo zbog nekih podataka koje smo dobili, njegovih manjkavosti u radu ili pak nedoličnosti u njihovom životu. Podvukao sam da bi sudija bio sudija mora imati svoj moralni integritet, mora imati svoj lični moralni lik, mora imati veliki kredibilitet kod ljudi i mora imati veliko znanje. Iz tih razloga moram da napomenem činjenicu da su mnoge političke stranke u svetu ovlašćene da osnuju određene svoje fondacije i možda nevladine organizacije, ali su jasni zakonski propisi kako se moraju finansirati i u tome su političke stranke potpuno nezavisne u odnosu na te osnovane nevladine organizacije. Kod nas u državi Srbiji čini mi se sve je naopačke okrenuto i naopako postavljeno. Te nevladine organizacije finansijski podržavaju određene stranke i te nevladine organizacije, preko tih i takvih stranačkih pogleda, dospevaju do Visokog saveta pravosuđa i infiltriraju se u pravosuđe, u onaj sistem o kome želim da govorim sa posebnim poštovanjem. Dakle, bojim se da ne pokleknemo svemu ovome što je uzelo velikog haosa i apelujem na predstavnike Visokog saveta pravosuđa, na ministra, da SRS u ovom momentu oseća veliku brigu za izbor novih sudija. Oni koji zaslužuju da budu sudije i nosioci pravosudnih funkcija, predsednici sudova, moramo shvatiti da im nije lako i oni ovog momenta drhte, a kažem vam da postoji jedna problematika da mi o tim ljudima ne znamo možda dovoljno. Zato sam se nekada zalagao da o moralnom liku, podobnosti stručnoj nešto kaže i sredina iz koje potiču. Da li su to lokalne samouprave ili već nešto drugo, o tome ne bih ovde govorio, ali svakako da stav sredine prema sudiji, prema kandidatu za predsednika treba da ima bar malog uticaja na Visoki savet pravosuđa i na predlagače. Prema tome, negde je sredina verovatno najzlatnija u svim ovim kriterijumima i treba da napravimo jednu fleksibilnu celinu da dođemo do jednog sudije, do jednog predsednika, onakvog kakav treba Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Živojin Stefanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, gospodine Zankov, jedan uvaženi kolega iz stranke G17 plus je rekao da oni sa zadovoljstvom, stranka G17 plus, razmatra ovu današnju temu. Hoću samo da kažem da narodni poslanici SRS sa zadovoljstvom su razmatrali svih 200 predloženih zakona, koji je ovaj visoki dom usvojio i naravno ovu današnju tačku dnevnog reda - izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Kasnije ću reći da ću se u mnogim stvarima i složiti sa kolegom koji je govorio o situaciji u našem pravosuđu. Gospođo predsedniče, nije ministar tu, hoću da vam kažem da vi, zajedno sa nama narodnim poslanicima, imamo veliki zadatak i veliku obavezu u ispravljanju nepravde koja je naneta posebno od 2000. godine kada je ministar pravde bio gospodin Batić, koji je kao kada bi sada neki vrhunski hirurg pričao da su najbolje operacije motornom pilom. Tako se on ponašao kao ministar u pravosuđu, i čak su i neke sudije i predsednici sudova bili šikanirani i zlostavljani samo zbog toga što su u to vreme sudili po važećim zakonima. Znači od 2000, zajedno sa takvim ministrom pravde i sa Demokratskom strankom, pravosudni sistem u Srbiji je doživeo jedan sunovrat, jednu katastrofu i vidim da je sada ministar pravde i čini mi se vi u vreme otkako ste izabrani za predsednika suda pokušali da date određeni doprinos da se taj problem razreši, ali čini mi se da ste i vi dali prioritet onom delu problema koji je i manji, i lakše se rešava, a zaostaje vam kada je u pitanju Specijalni sud, o kojem su više govorili gospodin Vučić i gospodin Krasić, i Sud za ratne zločine. Čini mi se da nemate dovoljno snage ni smelosti, a boga mi ni hrabrosti da u taj deo problema malo više i ozbiljnije čačnete. Za sada nema takvih rezultata. Mada su nama poznate sve vaše aktivnosti koje vi preduzimate i u rešavanju tih problema. Jedne prilike ste i vi i ministar izjavili da narodni poslanici znaju više o predloženim kandidatima nego što to zna Visoki savet pravosuđa. Po meni to je logično, jer kao narodni poslanik razgovaram sa kandidatima za predsednike sudova, za sudije, razgovaram sa predsednicima sudova gde su konkurisali ovi, sa predsednikom okružnog suda, sa advokatima, sa građanima sredine iz koje su predloženi kandidati i naravno gde je to meni fizički moguće da razgovaram. Sasvim je logično da imamo više informacije nego što vi verovatno dobijete iz jednog izvora, da li je neko osporavan ili samo se predlaže kao dobar stručnjak. Veliki deo priče koju je istakao kolega Milan Stevović naravno stoji i mi se zalažemo da pokušamo da najbolji, najdostojniji budu nosioci pravosudnih funkcija i moram da kažem da mi se čini da najveći broj i jeste takav. Vi ste jednom izjavili da protiv 40 nosilaca pravosudnih funkcija je pokrenut krivični postupak ili negde blizu te brojke. To je puno kada se ima u vidu o kojim ljudima se radi. Znači da su to nosioci pravosudnih funkcija i da je brojka od 40, pa ako i ona jeste mnogo manja, to je zabrinjavajuće, a protiv toga se i vi borite i protiv toga i Narodna skupština treba da se bori. Mi ovaj problem moramo zajednički da rešavamo, mi narodni poslanici, vi kao predsednik Vrhovnog suda, ministar pravde. Kako mi možemo da rešavamo? Možemo da rešavamo na taj način što ćemo neke podržati, a neke osporiti. Postoji mogućnost da nekada napravimo i grešku, kada je upitanju SRS, u ime svih onih prema kojima smo se mi ogrešili, takvih je sigurno malo, izvinjavam se. Ali, sigurno da smo dali veliki i ogroman doprinos da je od 2004. godine situacija u pravosuđu zahvaljujući velikoj aktivnosti poslanika SRS popravljeno stanje. Moram da kažem da i sa područja odakle dolazim, a to je područje Okružnog suda u Šapcu, situacija se polako rešava. Imamo samo još jedan, odnosno dva opštinska suda u kojima nisu izabrani predsednici sudova. Zaista bio je veliki uticaj Dušana Petrovića, zvanog veliki, u sistemu pravosuđa, ali sada se polako čini da se i ti problemi rešavaju. Moram da vam kažem da u Ljuboviji i u Krupnju, zajedno sa predsednicima, rade još po dvoje sudija i tu je teško biti efikasan, mada moram da pohvalim rad tih sudova, oni jesu efikasni. Izbor treba vršiti tako da kada sudija prolazi kroz grad u kojem radi kao sudija, građani mu se poklanjaju i sa pažnjom prate njegov rad i u najvećoj meri mi se i trudimo da situacija bude takva. Zatim, veliki problem je materijalne prirode u sudovima, pa se dešava da ne mogu da plate veštaka. Kolega Krstin je govorio da nije angažovan u sistemu pravosuđa dovoljan broj kvalitetnih i stručnih veštaka, a zamislite sada kada dođete u situaciju da ga angažujete pa sud nije u stanju blagovremeno da mu izvrši tu isplatu, onda kod ponovnog angažovanja se pojavljuju ti problemi. Da li je ovo o čemu govorim pojedinačan slučaj ili ne, ali sigurno da treba rešavati i uzeti ga za ozbiljno. Zatim, oko registracije tih velikih vozila. To je sve ono što predstavlja problem malim sudovima, kao što je sud u Ljuboviji, sud u Krupnju, i oni zbog formiranja krivičnog veća moraju negde oko 30% predmeta da prenose jedni drugima. Mislim da bi trebalo posetiti te male sudove i ukazati im na određenu pomoć i one ljude koji su se opredelili da se profesionalno bave tim poslom i da sudijski poziv bude njihovo život opredeljenje, treba im pomoći. Verujte da je situacija u nekim malim sudovima takva da predsednik suda kaže - imamo sada sudskog pripravnika, jedva čekamo kada će isteći vreme da stekne pravo da polaže pravosudni ispit i da bi mogao biti postavljen za sudiju, jer dugo godina je vođena negativna selekcija u sistemu pravosuđa i oni koji su bili najkvalitetniji i dobri otišli su ili u advokaturu ili neke druge bolje plaćene poslove. Ili jednostavno časne i čestite sudije nisu mogle da izdrže pritisak političkih stranaka da sude po njihovom nahođenju i po onome kako im je rekao u to vreme ili predsednik opštine ili neki narodni poslanik ili možda predsednik neke političke stranke. To treba oduzeti, takvo pravo i takvu moć, i sudije budu samostalne i da sude na osnovu zakona. I predstavnici SRS, koji su govorilio ovoj tački dnevnog reda, rekli su, i to podržavam, da ćemo dati maksimalnu podršku svim sudijama koje budu izabrane i da oni treba da sude samo na osnovu zakona, a ne da budu disciplinske komisije političkih stranaka, kao što je to u nekim slučajevima do sada bilo. Od 48 nosilaca pravosudnih funkcija koje se ovde predlažu, videli ste da je ukupno osporeno 11. Ne znači da svih ovih 11 neće biti izabrani, ali treba sa posebnom pažnjom sve ono što su predstavnici SRS osporili, proučiti, izneti neke kontraargumente. Ukoliko vi izađete sa takvim dokazima i ukoliko pokažete da to što smo mi izneli i predstavili uz kandidate, kao nosioce pravosudnih funkcija, mi smo spremni da dodatno prikupimo neke argumente i da vas ubedimo da smo bili u pravu.
Gospodine Krstin, po kom osnovu? Replika, narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, zahvaljujem se kolegi i zaista mislim da smo na pravom putu da vam neke probleme otvorimo, ali i da pojasnimo taj problem veštaka. Problem je u tome što od 2000. godine naše Ministarstvo pravde nije izdavalo rešenja ljudima koji su konkurisali, odnosno nisu konkurisali nego podneli zahtev da se upiše. U većim sudovima, verujem da i kod vas imamo taj problem, nemamo kvalitetnih veštaka i bojim se da pojedini veštaci podležu pritisku pojedinih stranaka i da se nažalost i neko drugi uključio u te priče. Jako je dobro što sam dobio uveravanje od ministra da će konačno krenuti to imenovanje veštaka, da bi zaista što veći broj ljudi mogao da se bavi tom časnom delatnošću i da bi naše stranke i sudovi imali podlogu za svoje odluke.
Reč ima narodni poslanik Živojin Stefanović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, razmišljao sam da li da se javim ovde za reč i da govorim, jer govoreći danas o pravosuđu i načinu na koji se biraju sudije i nosioci ovih funkcija, mislim da se puno više vraćamo u partijsku državu nego ono što nam se spočitavalo da je bila partijska država do 2000. godine. Alči, imajući u vidu da je kolega Petar iz DSS osporio Veselina Savića kao kandidata za predsednika Trgovačkog suda u Leskovcu, moraću nešto da kažem. Upravo to osporavanje me navodi da i dalje verujem da su sudovi sadapartijski. Zavisi koja stranka ovde ima veći uticaj na deo pravosuđa, MUP-a, tužilaštva. Sve njih stavljam u istu korpu. Sada ne možete biti sudija ili predsednik suda ili tužilac ili načelnik SUP-a, ukoliko ne pripadate, i dalje tvrdim, žutima, DS-u, jer imaju velikog uticaja, da li preko predsednika Visokog saveta pravosuđa ili nekih drugih, DSS-a, pa čak i bivše Batićeve stranke. Konkretno u mom kraju posle 2000. godine su se bukvalno podelili u tri tabora, zavisi koji sud je kome tada pripadao, koje su carstvo delili u Beogradu. Obično je DS imao opštinske sudove. Oni koji su hteli da budu sudije opštinskog suda ili predsednici opštinskih sudova, upisivali su se u DS. Oni koji su hteli da budu sudije za prekršaje išli su kod Batića, sve sudije za prekršaje upisale su se u njegovu stranku. Oni koji su pledirali da budu visoki predsednici sudova okružnih išli su u DSS, jer po toj blagoj podeli je DSS imao uticaja na njihov izbor. Upravo se to i sada provodi. Mi smo imali puno razloga da osporimo izbor Ilića za predsednika Okružnog suda u Leskovcu, iako su napisane slavopojke o ažurnosti tog suda. Neka se vidi koliko je presuda palo, koja je to ažurnost i šta kažu oni koji imaju kontakte sa tim sudom, i zbog čega je taj sud dozvolio veliku toleranciju opštinskom sudu, gde se predmeti po nekoliko godina ne rešavaju. Nemam šta drugo da kažem, nego konkretno, pet punih godina i dalje nećete da procesuirate predmet čoveka koji je vaš politički protivnik. Kuća je zapaljena, u tužilaštvu je i dalje nn izvršilac, a svi znaju ko je zapalio kuću, postoje i snimci. Po tužbi za naknadu štete, po Zakonu o obligacijama, država treba da nadoknadi štetu koja je učinjena na takvim demonstracijama, sud ne postupa, jer je do juče predsednik suda u Leskovcu bio predstavnik DS i to je javno rekao. Ali, u tom sudu i dalje vladaju "žuti". Taj predmet će najverovatnije dočekati da onoga, ko je podneo zahtev, pre toga uzme Bog. U pravosuđu su slavopojke o tim sudovima. Na zahtev za izuzeće predsednika Opštinskog suda koji je nedavno smenjen, odnosno istekao mu je mandat, izabran je drugi, veliki predsednik Okružnog suda kaže - nema elemenata za izuzeće, a izuzeće postoji zato što se ne postupa i zato što se postupa po partijskoj pripadnosti. Nema veće diskriminacije nego sada. Ukoliko pripadate nekoj opciji, gde vam predsednik nekog od sudova nije slučajno naklonjen tome. Gospodin Veselin Savić, koji je predložen, nije pripadao nijednoj političkoj stranci. Kada smo mi bili na vlasti, bio je neki drugi predsednik, nije mogao da prođe. On je jedan od najboljih sudija trgovačkog suda. Niste hteli Stanimira Markovića koga su "žuti" postavili. Tu nismo hteli da se mešamo, mogao je i on da bude, ali da ovoliko dugo bude sud bez predsednika suda zato što se nekima u Beogradu taj sud zamerio. Dame i gospodo, znate kada su se zamerili? Svima vama u pravosuđu, koji ste podržavali ili bili podržavani od DS, prilikom privatizacije velike firme "Zdravlje". Ta firma je bukvalno opljačkana, grad Leskovac je opljačkan, okolina opljačkana, jer trgovački sud nije hteo da upiše novu vrednost kapitala koji je tražila Agencija za privatizaciju i zato što tadašnji ministar privrede Vlahović je hteo tako da se proda - za tri miliona i 200 hiljada evra, onakva firma. Viši privredni sud je dva puta vraćao predmet i nalaže da se promeni vrednost kapitala "Zdravlja" naniže. Trgovački sud nije postupio, sudeći sudija nije postupio, pa kada su došli "žuti" smenili su i jednog i drugog, pa je predmet dat beogradskom Višem sudu. Viši sud je odlučio o vrednosti kapitala farmaceutske industrije "Zdravlje". Od tada te sudije, koje su bile poštene i korektne, imaju problema sa Visokim savetom pravosuđa, sa ministarstvima. Niko ne može biti, nego dajte vi iz Beograda ko će biti predsednik Trgovačkog suda u Leskovcu. Smatramo da Veselin Savić nije pripadnik nijedne političke stranke, nije bio ni naše kada smo bili na vlasti. Ovde mu je smešteno da je bio član JUL-a, a nije bio, čak i da je bio- JUL je bio mnogo bolja stranka od mnogih sadašnjih stranaka na vlasti, ali čovek nema veze sa tim. On je poštovan sudija, najstariji je, mislim i po godinama i po stažu, u Trgovačkom sudu. Smatram da zaslužuje da bude izabran na ovo mesto, bez obzira na to što ga osporava predstavnik Demokratske stranke. Ako je to uslov, onda jasno kažite, idemo da ljude koji su kvalitetni zamolimo da se učlaneu neku od stranaka od ove tri, rekao sam: DS, DSS ili DHSS, onda će sigurno biti izabrani. Zašto? Ako ste nama spočitavali da su u vreme socijalista bili partijski sudovi i partijske sudije, sada su partijski sudovi. Sticajem okolnosti, godinu dana sam predsedavao u Odboru za pravosuđe ove skupštine, znam da po partijskoj liniji niko nije bio postavljen za tu godinu dana. To je drugo što je onaj iz Nove demokratije pričao neke priče po medijima da je tako bilo. Sada je upravo to. Sada se upravo tako postupa. Mnogi dole po našim malim mestima, kako ih vi zovete - provincijama, pitaju koja je stranka uticajna u pravosuđu da se tamo učlanimo, da možemo nešto biti ili izabrani čak za sudiju. Ako se sud drzne da ne rešava predmete pet i šest godina, za osobe koje su učesnici u tim sporovima, koji mogu za ovom govornicom i nekim drugim govornicama da to napadnu, šta li rade druge stranke? Nije čudo što u leskovačkom pravosuđu imate predmete i po 25 godina stare. Kada se dođe na izvršenje, u Vrhovnom sudu se poništi postupak i iznova se sudi. Šta će ti ljudi? Jedan, koji je prvi pokrenuo spor u građanskoj parnici, umro je. Smatram da način na koji se vrši izbor sudija nije dobar, da ona stranka koja ima više uticaja u lokalu, odnosno u vrhu Vlade, ona na terenu lobira i takve se sudije postavljaju, isključivo takve sudije. Mislim da je došlo vreme da se sa ovakvom praksom prekine ukoliko se želi da se institucija pravosuđa zaštiti, da u nju ponovo vratimo poverenje. Ovako smo doveli da institucija pravosuđa, bar što se tiče mog kraja, na onom nivou na kome sada javni mediji predstavljaju nas, kao parlament, i na onom nivou na kome građani imaju poverenja u medije. To je vrlo nizak nivo, sa koga startuje pravosuđe. Ukoliko se ovako nastavi da izađe ko hoće za ovu govornicu, ospori nekoga, bez argumenata, zato što mu se ne sviđa, ili onaj tamo kada bude izabran - podržavam SPS, DSS, oni će me gore držati u Skupštini i mogu da radim onako kako budem hteo, da se samo njima ne zamerim, a to što ću donositi nezakonite presude, što ću oštetiti državu, što ću naneti štete učesnicima u sporovima, za to ga nije briga, jer je njemu bitno da ostane na ovim funkcijama. Molim kolege poslanike i predlažem, kada je u pitanju Trgovački sud u Leskovcu, da izaberemo Veselina Savića. Smatram da to čovek zaslužuje svojim radom, poštenjem i čestitošću i to je pokazao u niz ovih godina, koliko je bio sudija. Tvrdim vam da nije bio član nijedne stranke. Jer, kada se kandidovao za predsednika Izvršnog saveta Skupštine opštine Leskovac, pobedio sam ga zato što je mene podržavao Savez komunista. Znači, i tada nije bio. Zato smatram da upućivanje zbog toga što je član neke stranke ne može biti, a ako je čak i to, onda morate smeniti sve predsednike svih sudova u Srbiji.
Hvala, gospodine Stefanoviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, ovo je treći ili četvrti put u ovoj godini da na dnevnom redu imamo predlog Visokog saveta pravosuđa za izbor sudija i predsednika sudova. To svakako može da se oceni kao dobar pokušaj resornog ministra i predsednika Vrhovnog suda, odnosno očigledna njihova namera da se stanje u ovoj oblasti dovede u red i popravi. Sa druge strane, to govori i o tome da stanje u pravosuđu nije dobro. To se čulo uglavnom iz diskusija narodnih poslanika danas i čuje se svaki put kada se govori o tome. Danas me nešto, rekla bih, čak zabrinulo. Svaki put do sada, kada smo govorili o ovoj tački i o ovakvim tačkama dnevnog reda, u radu su učestvovali svi poslanici, odnosno sve poslaničke grupe su imale spisak govornika koji su bili prijavljivani da govore na ovu temu. Danas to radi samo SRS i malopre je govorio kolega iz SPS. To me zabrinjava zato što imam utisak kao da su se ostali narodni poslanici nekako prezasitili ili kao da više nemaju interesa, umorili su se valjda od pokušaja da ministru i Vladi Srbije sa jedne strane, a predsedniku Vrhovnog suda sa druge strane, pomognemo ovakvim svojim diskusijama, jer mi srpski radikali mislimo da mi vama, gospođo Vido i gospodine Stojkoviću, na ovaj način pomažemo i nama to jeste namera. Zato je možda i tema na neki način proširena. Jednostavno, to je povezano i ne može odvojeno da se govori o nekom pojedinačnom sudu i o nekom pojedinačnom sudiji, a da se ne govori uopšte o problemu koji je evidentan u oblasti pravosuđa danas u Srbiji. Na početku hoću da naglasim nešto što svaki put činim, a to je da smo mi u SRS ubeđeni da je mnogo više sudija i mnogo više tužilaca danas u Srbiji koji svoj posao obavljaju stručno, časno i u skladu sa zakonom. Stalno naglašavamo i želimo da se neko na jedan pravi način uhvati u koštac sa onim manjim brojem koji to nisu. Svaki put ponavljam i sada ću to da kažem, možemo mi da biramo najbolje sudije, da dovodimo koliko god hoćete novih sudija, dokle god, dame i gospodo, i gospođo Škero i gospodine ministre, ne razrešimo situaciju sa onima koji prave probleme u sudovima, dok ne raščistimo sa ono malo, ali zaista ubeđena sam malo lopova i kriminalaca u sudovima i tužilaštvima, mi bolje stanje u ovoj oblasti ne možemo da imamo. Ne možemo, zato što vi svi dobro znate, sada ne govorim ništa nepoznato i ništa što se prvi put čuje, ne otkrivam toplu vodu, nego to znaju svi građani Srbije, svi narodni poslanici i svi funkcioneri koji se na ovaj ili onaj način bave ovim poslom, da u svakom sudu ili u velikom broju postoje jedan ili dvojica sudija koji žare i pale. Ne moraju to biti predsednici, jer često nisu i hvala bogu da nisu, ali su to oni od kojih zavisi, koji na bilo koji način pokušavaju da utiču na svoje kolege kod donošenja presuda. To su oni koji imaju svoje dilove sa advokatima, to su oni koji se, u svakom gradu se zna u kojoj kafana, sastaju sa određenim advokatom i tu se dogovaraju poslovi i onda, naravno, takvi poslovi se završavaju uz velike pare. Pa se onda dešava da taj neko, ko spada u tu manju grupu nečasnih sudija, pokuša kod svog kolege koji časno obavlja svoj posao, a već unapred uzme pare, pa onda ne može ovog da ubedi da donese presudu koja je kupljena, a ne koja je u skladu sa zakonom, pa onda tu ima i pretnji, ucena, čega sve nema, pa na kraju mora da vrati pare. Bilo bi dobro da je takvih što više, da i ovo što mi ovde radimo, što mi ovako otvoreno govorimo o tim i takvim problemima je između ostalog i zbog toga da ohrabrimo te časne i poštene sudije i tužioce u Srbiji, da mogu slobodno da rade svoj posao, da se ne plaše nikoga, da sude po zakonu, da zakon primenjuju jednako na svakoga. Da budu sigurni da iza njih takvih, iza takvog njihovog rada stoji i predsednik Vrhovnog suda, i ministar pravde, i Vlada Republike Srbije, i Narodna skupština kao najviše zakonodavno telo. Ovo je jedan od problema gde treba da imamo valjda isti stav, da ne treba da se reaguje na način kako se danas pokušalo da se reaguje iz nekih poslaničkih grupa, zato što ovi iz SRS hoće da su najpametniji, hoće o svemu uvek da govore. Naravno da hoćemo, mi smo opoziciona stranka i mi iz tog razloga hoćemo da govorimo o svemu. Ali, verujte, setite se i onih drugih vremena kada smo onaj jedan kratak period bili u vlasti, kada smo učestvovali u vlasti, na koji način su se tada birale sudije i na koji način smo se trudili i pokušavali da partijska pripadnost u sudovima ne bude prvi i osnovni razlog da bi neko bio izabran za sudiju. Koji je dalje problem koji se uočava ovde? Juče kada ste ulazili u ovu salu mi smo govorili o Predlogu zakona o hipoteci. U momentu kada ste ušli u salu, ministar Parivodić je za ovom govornicom rekao da ovim novim zakonom predviđa knjiženje, upis hipoteke van knjižnog vlasništva. Mi smo iz klupe reagovali, jer smo prethodno sa njim raspravljali da to nije moguće i vi ste, i jedno i drugo, reagovali ovako da to nije moguće. Zašto sam ovo spomenula? Zato što Vlada Srbije, bar kada je u pitanju pravosuđe, pomirili su se valjda svi u Srbiji i svi znaju da Vlada funkcioniše kao feudi određenih ministara, zavisi iz koje stranke, ali je to nemoguće bar u ovoj oblasti, pošto je pravosudni sistem osnov, država koja nema taj najjači stub zdrav, ne može da očekuje funkcionisanje države ni u jednom drugom segmentu. Valjda je svakome stalo u ovoj državi da imamo taj pravosudni sistem, da ga više konačno postavimo na zdrave noge, zdrave osnove i tek tada možemo da očekujemo formiranje prave pravne države. Ovo što sada pričamo da imamo pravnu državu, ljudi moji, nemamo. Nemamo pravnu državu, nemamo pravnu sigurnost, i dalje imamo ovo što sam govorila, kafanice na ćošku svakog suda gde se sastaju određene sudije sa određenim advokatima, ali dok to ne iskorenimo, teško da možemo da očekujemo napredak i pravu pravnu državu. Zašto sam malopre spomenula ministra Parivodića, zakon o hipoteci i ovaj slučajan vaš susret ovde? Zato što on nije jedini ministar koji, eto, na taj način utiče na sudije, na pravosudne organe, naravno, znam, treba sudije da poštuju princip da sudije ne sude o zakonu, već po zakonu, ali zaista će mnoge sudije sa dosta radnog staža, stručni ljudi, da se zapitaju kako će da se upisuje hipoteka na vanknjižno vlasništvo. Neverovatno mi je, ministre Stojkoviću, da je ovaj predlog Vlade mogao da dođe do Narodne skupštine. Ne verujem da vi niste i ostale kolege pravnici, doduše, i Parivodić je pravnik, da niste reagovali i da niste pokušali kolegu da ubedite da to nije moguće. Kao što ne mogu da shvatim, godinu i više od godinu dana ste se zajedno sa nama ovde zalagali, mi smo pričali da mora da se donese poseban pravosudni budžet, da se i na taj način eliminiše uticaj izvršne vlasti na sudsku granu vlasti i vi ste svaki put to što javno, što iz klupe, podržavali, i ne znam šta se desilo, da li je taj Mlađan Dinkić stvarno najmoćniji lik u Srbiji da niste uspeli da se izborite za poseban budžet, odnosno za pravosudni budžet, kojim bi se upravljalo na način kako bi to zakon regulisao i da se više nikada ne desi ono što se dešavalo da Mlađan Dinkić izađe na konferenciju za novinare da komentariše nepravosnažnu, prvostepenu presudu, da iznosi svoj stav o određenom sudiji i određenom sudu. To su iskustva koja smo imali sa Vladanom Batićem svojevremeno i što smo uvek najžešće napadali, jer i sada mislimo i uvek ćemo da mislimo i sigurno je da s tim morate da se složite da prvostepenu presudu, posebno predstavnici izvršne vlasti, ne smeju da komentarišu, jer svaki takav komentar znači posredan uticaj na tog sudiju, na to sudsko veće. Zamislite, kada se pojavi Mlađan Dinkić koji komentariše nepravosnažnu, odnosno prvostepenu presudu, i to na način kako on to radi, jer on ne krije, on svima preti, on je svojevremeno rekao da će uvesti prinudnu upravu u Skupštinu, jer neće da daje plate narodnim poslanicima. On kaže ovde, kada je govorio o budžetu, između ostalog sam ga pitala zašto nemamo pravosudni budžet izdvojen, da ne bi on upravljao tim parama nego da to bude neko ko zaista treba da bude i da se eliminiše uticaj izvršne vlast na sudsku granu vlasti, naravno on je tada izašao ovde i ispričao da treba da se smanji broj sudija. Ako hoćete veće plate vi u pravosuđu, gospođo predsedniče Vrhovnog suda, Dinkić vam je odavde poručio da morate da smanjite broj zaposlenih, a dok to ne uradite nema većih plata. Šta to znači? Da li to znači da će na taj način da utiče na određene predsednike sudova, koji će da se pojave sa zahtevom za izmenu sistematizacije, da smanje broj ili sudija ili zaposlenih u sudskoj upravi ili stručnih saradnika, da se tamo sa jednim manjim brojem dogovori, smanjiće broj na uštrb kvaliteta, da biimali malo veću platu, s obzirom da preti inflacija i ove godine 20%, a dogodine ko zna kolika. Naravno, sve to utiče da su plate u sudovima sada već katastrofalno male. Ono što je nekad bilo, podsetiću vas kada je Batić obećao da će sudije imati platu od 1.000 maraka u to vreme, pa dok je došlo do prve isplate tih 1.000 maraka već je bilo 700 ili 800 maraka u to vreme. Dakle, danas je to potpuno obezvređeno. Mi, naravno, znamo da su plate u pravosuđu male, ne samo plate sudija. Naravno da sudije treba da imaju najveće plate. Mora da se vodi računa i o svakom zaposlenom i o onim ljudima u sudskoj upravi. Tada vi niste bili, govorila sam kada smo govorili o budžetu i sada ću da skrenem pažnju i vama, potpuno ubeđena da delite moje mišljenje, kada bi ti zaposleni u sudskoj upravi imali veće plate, kada bi znali da one takse koje naplaćuju idu u taj pravosudni budžet od koga će i oni da imaju platu, sigurno bi više računa vodili i ne bi ih kao sada bilo baš briga da li će da ubede stranku da odmah plati taksu, jer stranke znaju da sud mora da vodi postupak iako se ne plati taksa, pa se onda takse naplaćuju prinudno ili se uslovljava pisanje presude uplatom takse. Vi znate dobro čega sve u praksi ima. Imate slučajeve da ti ljudi, iziritirani svojim malim platama, rekla bih platicama, kažu ovoj stranci koja donese neki podnesak, jeste, taksa je 50.000, ali baš te briga, nemoj da platiš, ovo i onako mora da ide. Čak ako je čovek možda bio i spreman da plati, bukvalno nagovaraju, što, kažu, da dajemo pare Mlađanu Dinkiću kada mi ne dobijamo platu od toga. Sve vam ovo govorim da biste imali, pretpostavljam da vi, i rekla sam na početku, delite ovo moje mišljenje, argumente za ovakve stvari i da ste ovako nešto uspeli da izdejstvujete u budžetu, verujte da biste u tom delu imali podršku SRS. Koji su dalje problemi u pravosuđu? Problem primene zakona u delu kaznene politike. Kao pravnik uvek tvrdim i tvrdila sam, bez obzira na ovo osavremenjavanje naših propisa, usklađivanjem sa propisima EU itd, nemam ništa protiv u principu, ali o svakom zakonu govorimo pojedinačno. Sada govorim uopšteno. Uvek sam tvrdila da imamo dovoljno dobre zakone, ali da imamo problem u primeni zakona. U određivanju kazne kada imamo raspone i tamo neke tarife i zavisi da li će neko dobiti onu najmanju ili onu najveću kaznu za identično, recimo, krivično delo. Dakle, opet problem u ljudima, opet problem kojim moramo da se pozabavimo svi i koji moramo svi da rešimo, ne na način da evo sada vi radikali uvek nešto pričate mimo drugih, nego da zaista shvatite ovo kao dobronamerno. Jednog sudiju smo prošli put osporavali iz jednog suda, bio je kandidat za predsednika. Pre nego što je bilo glasanje, taj čovek je zvao mene, ne znam kako je došao čak do mobilnog telefona mog, pa mi je pisao pismo, pa je rekao da sam, zato što sam govorila o njemu za ovom govornicom, ne znam, njegovu porodicu i njega u tom njegovom malom gradu dovela u nezgodnu situaciju, da samo mi radikali, on pouzdano zna, to pričamo zato što nam je priča nameštena, a sve to nije tačno. Danas neću da ga pominjem, nije izabran, hvala bogu, za predsednika tog suda. U danu za glasanje, svi narodni poslanici koji su glasali, glasali su da taj čovek ne bude izabran za predsednika tog suda. Šta sam ovim htela da kažem? Taj čovek je čuo ovde da sam u ime poslaničke grupe govorila. Pre toga je, bar je tako tvrdio, razgovarao sa predstavnicima svih drugih poslaničkih grupa i svi su mu tvrdili da će oni glasati za njegov izbor, a da radikali tu nešto lupaju i da to nema veze sa stvarnim stanjem, jer on čovek ne zna ko na kraju pritiska ove dugmiće, ali je ipak mogao da vidi da za njega nije glasao niko. Ovde je jedan kolega rekao da, kaže, u svim događajima, mada ovo ne doživljavam kao nikakve događaje, nego mi ovde radimo kao narodni poslanici, kaže, u svim događajima učestvujemo srcem. Mi srpski radikali ovaj posao radimo razumom i zato sam spomenula toga sudije koji me zvao. Na osnovu razuma, na osnovu činjenica, na osnovu dokaza govorimo i o ovom problemu, i o svakom zakonu kada imamo sa ministrima raspravu o određenim zakonima. Dakle, ovde ne treba srce. Naravno, moramo da budemo humani uvek i na svakom mestu, ali ne kod izbora sudija. Ako neko zaslužuje da bude sudija, onda će imati našu podršku u svakom pogledu. Ako mi imamo saznanja da neko ne može da bude sudija, onda ćemo mi da izađemo da to kažemo i ne pitamo koliko košta, ne pitamo da li će neko da nas zove, da nam preti, i upozorava i skreće pažnju, može da radi šta god hoće. Onaj ko je kriminalac, i ako srpski radikali imaju taj podatak, uvek će biti nazvan kriminalcem. Govorile su ovde moje kolege o problemima koji postoje sada u pravosuđu ,i u tužilaštvu i u sudovima, i govorili su o nekim konkretnim stvarima. Možda ću nešto od toga da ponovim, trudiću se da nešto kažem što nije rečeno. Spomenuću krivične prijave, recimo, protiv Dinkića je već više kolega mojih ovde spomenulo i da to ne ponavljam, mada je to krivična prijava sa ovako, verujte, debelim štosom dokaza papira. Došao je predsednik, milo mi je. Dakle, ta krivična prijava stoji i ne zna joj se sudbina. Krivične prijave koje je podneo gospodin Vučić protiv Nenada Bogdanovića su odbačene. Dokaza ovakav štos. Onda neko da me ubedi i da nas ubedi da nema partijskog uticaja u sudovima. Nažalost ima. U tužilaštvu. Ovaj put u tužilaštvu, da, ali gospođo Petrović ima nažalost i u sudovima, i to ima tih relikata, tih ostataka Boška Ristića iz vremena kada je on bio predsednik Odbora za pravosuđe i upravu. Sinoć sam u jednoj TV emisiji čula kako je Boris Tadić najpošteniji političar, svaki put se naježim kada čujem tu priču, u ovom nastavku ćete čuti kakvu. On je najpošteniji političar, jer je on jedini koji je usred svoje kampanje rekao da je tačno da Neda Arnerić nije bila u sali kada se glasalo za guvernera Narodne banke, da je ona zaista bila u Bodrumu i da je neko falsifikovao ovde njen glas. On je sad pravdoljubiv i on ništa neće u svojoj stranci da preduzima, on čeka da taj problem reši pravosuđe, a u pravosuđu je namestio nekoga ko će to da čuva u fioci, a u međuvremenu jedan od glavnih aktera afere Bodrum, Pajtić i ovaj Radosavljević, na visokim su funkcijama, i državnim i stranačkim. To je poštenje Borisa Tadića, koje pokazuje kroz rad pravosudnih organa, tamo gde on i njegova stranka imaju uticaja, a nažalost, gotovo u svakom sudu u Srbiji još uvek imaju uticaja. Još uvek ima uticaja i Vladan Batić. Još uvek je ostao vaš dug, ministre, prema onim sudijama iz organa za prekršaje, svaki put ću vas na to podsećati, koje je Vladan Batić ostavio bez posla zato što su sudili po, kako je on nazivao, "Vučićevom zakonu o informisanju". Radi javnosti, podsećam i vas, sa svakim od tih sudija sam razgovarala. Sve ih je zvao, u kabinetu gde ste vi sada, bili su ispred, znaju svi zaposleni koji su još uvek tamo. Razgovor sa Batićem je trajao 30-tak sekundi: "Dobar dan, da li vi prihvatate da se učlanite u DHSS, da ostanete u organu za prekršaje ili ćete biti lustrirani jer ste primenjivali Vučićev zakon?" Hvala bogu, bilo ih je dosta, žrtvovali su posao, ali su sačuvali obraz i čast profesije, ali ste se vi ogrešili što sve takve niste vratili. Odlukom Vrhovnog suda su vraćeni na posao, ali mnogi su ostali još uvek na nivou saradnika, nisu postavljeni za sudije, ali nadam se da će to biti ispravljeno kada budemo mi ovde u prilici da sudije iz organa za prekršaje prevodimo, uslovno rečeno, u sudije, jer oni za mene i danas jesu sudije. Pohvalila sam svojevremeno taj zakon kojim je predloženo da se organi za prekršaje transformišu u sudije. Ovde su moje kolege iz SRS dosta govorile i o specijalnim sudovima, i za organizovani kriminal, i za ratne zločine. Stav SRS po tom pitanju je jasan. Naše viđenje, programsko opredeljenje za organizaciju sudova je potpuno drugačije od onoga što danas imamo na delu. Mi se nikada nećemo zalagati ni za kakve specijalne sudove. Mi i danas ponavljamo, svi su to govorili, pa ću da ponovim, ne mislim da je sudija Maja Kovačević iz Specijalnog suda pametnija od sudije Snežane Nastić iz Četvrtog suda. Sasvim slučajno sam se setila imena i jedne i druge. Ništa ni o jednoj ni o drugoj ne želim da kažem, ali ne mislim da je ova pametnija, da je bolji sudija i da je kvalitetniji sudija zato što je u Specijalnom sudu, pitanje je kako je došla do Specijalnog suda, nego ova što je ostala npr. u Četvrtom sudu. Razlika je jedino što ova u specijalnom sudu ima tri puta veću platu. Kada je to bilo aktuelno, i tada smo govorili o tome, i ne bih da ponavljam, ali volimo mi da podsetimo, da se zna šta smo govorili onda, da to govorimo i sada. Kada je ministar Stojković izabran za ministra i kada je prvi put na konferenciji izneo svoj stav o specijalnim sudovima, i nikad više nije smeo da ga ponovi, jer su onda i koalicioni partneri, pogotovo tada DS, dok se još nije znalo na koji će način funkcionisati ta kohabitacija, skočili, kao da je ministar Stojković izvršio državni udar zato što je rekao da će se zalagati za ukidanje ovih sudova. Bilo bi dobro da ste istrajali u tome i da ste to i uradili. To bi vam svakako bilo pozitivno u ministarskoj karijeri, gospodine ministre. Ovih dana je završeno, mada sam govorila da sam apsolutni protivnik i da smo apsolutni protivnici komentarisanja prvostepenih presuda, ali moram da spomenem ovu presudu za onaj namešteni navodni zločin na Ovčari. Spominjem je u kontekstu izjave Bruna Vekarića, on je portparol Specijalnog tužilaštva za ratne zločine. Zaista je pravo čudo zašto se više neko ne seti da tog čoveka, koji je inače bio Batićeva desna ruka, pa kad su raspisani izbori, vi to sigurno znate, ali više zbog javnosti da podsetim, onda je Batić te svoje verne sluge brže posmeštao na ta novoformirana radna mesta, sklonio ih iz Ministarstva, jer nije znao ko će doći u Ministarstvo, znao je da on ponovo neće, da nema šanse, pa je onda Bruna Vekarića smestio za portparola Specijalnog tužilaštva, koji rame uz rame sa Natašom Kandić, naočigled sve srpske javnosti, izigrava punomoćnika oštećenih i on kaže, maltene preti prstom, kako reče Krasić, onog ledenog stava, prosto da ga se čovek uplaši kad ga vidi na ekranu, kaže: "Još sve nije završeno, pogotovo u odnosu na ovu dvojicu što su oslobođeni i u odnosu na ove koji nisu dobili maksimalne kazne". To je nedopustivo. Portparol, ako već treba da postoji, mada mislimo da ne treba da postoji, šta uopšte znači portparol, bolje bi bilo da je postavljen još jedan tužilac i da dobija tu njegovu platu, nego što on izigrava tamo portparola i šeta po belom svetu da prikuplja informacije da bi ih doneo u Specijalno tužilaštvo, da se utvrde kriterijumi po kojima treba da radi Specijalno tužilaštvo i kasnije Specijalni sud. To svi u Srbiji znaju. Zaista se od vas očekuje da reagujete kad se takve stvari dese. Gospođo Petrović, vi ste se svojevremeno oglasili onim saopštenjem, neću mnogo o tome, samo da vas podsetim, kada ste se drvljem i kamenjem osvrnuli na rad narodnih poslanika, kako mi eto bože utičemo, jer ne prihvatamo sve predloge VSP. O tome smo govorili i neću da se vraćam na to, ali očekujem da se kao predsednik Vrhovnog suda oglasite i kada čujete i vidite ovakve stvari. Znam da je to u nadležnosti tužioca, ali i vi i tužilac i ministar ste članovi i Visokog saveta pravosuđa, i imate i te kako mogućnost i ovlašćenje da reagujete, jer je zaista nedopustivo da laik komentariše na taj način te presude vezano za taj navodni zločin na Ovčari, a kamoli da to radi zvanično Bruno Vekarić. Onda se ovde pitamo ko su Sem Nazaro, Nataša Kandić, koja je inače šef albanske narko-mafije, zašto tu ne pridružiti i Bruna Vekarića, koji je takođe iz tog miljea, koji je takođe u grupi tih tzv. branilaca ljudskih prava, a ti branioci ljudskih prava su branioci svih i svačijih prava osim prava građana Srbije, osim prava Srba. Nažalost, možete da shvatite kako god hoćete ovu vrstu diskusije, i ovaj deo moje i diskusije mojih kolega, ali to mora tako da se kaže, jer to zaista tako jeste. Ne može Bruno Vekarić da zastupa porodice koje su došle iz Vukovara, čiji su članovi porodice navodno ubijeni u Ovčari. Kolega Krasić je govorio da se nisu u medijima komentarisale završne reči pojedinih advokata, a da jesu onda bi se u javnosti čulo da su za Ovčaru presude donete na osnovu izjava dvojice zaštićenih svedoka. Setite se, čitali ste valjda, i to je već novija istorija, kako su se uz pomoć dva svedoka posle Drugog svetskog rata skidale ljudima glave. Srećom danas bar nemamo smrtnu kaznu, a da imamo ta dva zaštićena svedoka bi verovatno ove ljude ostavili i bez glave. Batić je hteo da uvede smrtnu kaznu, da podsetim javnost, u vreme akcije "Sablja", tražio je na petnaest minuta da se uvede smrtna kazna, valjda da poubija, što po njegovim kriterijumima demokratskim tzv. nije za život, i to zaista može da bude smešno, ali je strašno, strašno da se takve stvari dešavaju i da se sve ove i ovakve stvari dešavaju u Srbiji i u pravosuđu Srbije. Mi smo ovde imali skoro jednu hitnu i vanrednu sednicu Skupštine, kada smo oslobodili imuniteta neke nosioce pravosudnih funkcija zbog određenih krivičnih prijava i naravno uvek ćemo to uraditi kada budemo imali dokaza za to, jer mislimo da je i to način ovog parlamenta da utiče na poboljšanje stanja u pravosuđu, ali sam tim povodom čula da ste, ministre, na jednoj konferenciji rekli da se protiv preko 50 sudija vode određeni krivični postupci. Nisam čula, niko od novinara vas to nije pitao, da li te sudije, naravno očekujem da ćete odgovoriti, i dalje rade, koliko su osnovane te krivične prijave, da li smo mi u nekom riziku ako oni obavljaju svoj posao, a izvesno je da ćemo ih u neko skoro vreme osloboditi imuniteta da bi mogli krivično da odgovaraju i da li se nešto konkretno učinilo. Tu može da se utiče na pravosudne organe da se ubrzaju ti postupci. Jer, bilo bi strašno da neko radi posao sudije i da se posle šest, sedam, osam ili devet meseci ustanovi da je sve vreme bio osnovano pod krivičnom sumnjom. Pošto je prošlo sve vreme koje smo imali predviđeno mi iz SRS, u jednoj rečenici samo da se vratim, da rezimiram na koji način mi mislimo da bi trebalo rešiti probleme u pravosuđu i ako budete tako radili imaćete podršku SRS. Dakle, pored svih ovih novih predloga, ali očekujemo, to sam više puta govorila, očekujemo da za svaki predlog imamo malo detaljnije obrazloženje, i pored toga, dakle, insistiramo da krenete sa razrešenjem sudija koji nisu dostojni da nose te tako odgovorne pravosudne funkcije. Tada ćemo imati bolje stanje u pravosuđu, tada ćemo moći da kažemo da imamo pravnu državu i uvek ćete u takvom poslu imati podršku SRS.
Hvala, gospođo Radeta. Kao što vidite, prozuji 36 minuta začas. Pošto na listama poslanička grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnici predlagača žele da daju završnu reč? Prvo ministar Stojković, prvi se javio, pa potom predsednik Vrhovnog suda.
Nisam se javio kao predstavnik predlagača, tu će koleginica Petrović-Škero reći nešto. Javio sam se samo zbog par stvari gde sam direktno prozvan. Vezano za komentarisanje presuda, kao ministar i kao pravnik znam da nikada ne treba komentarisati ni jedan postupak koji je u toku i to, ako znate, ne radim. Da li to drugi rade i komentarišu, možemo da razgovaramo na nekom drugom mestu o tome i mislim da to nije u redu, niti bi smelo da se komentariše, sve do pravosnažno okončanog postupka ne bi smelo. Što se tiče položaja nevladinih organizacija, radi se o političkom sistemu koji se u ovoj skupštini kreira. Određuju se zakoni, daju ovlašćenja i to mislim da bi moglo da se raspravi ovde, ali nemojte tražiti od ministra pravde da rešava ono što ne može. Kao što ministar pravde ima samo pravo upravnog nadzora, a moram ovde javno da kažem, treća nezavisna grana vlasti su sudovi. Prema tome, ako ima nekih primedbi, dajte da ih uputimo sudovima, ali nemojte tražiti od mene da prekršim Ustav i zakon, pa nešto da radim trećoj grani nezavisne vlasti, što ne bi bilo u redu. Ovde je rečeno da sam rekao nešto, a nisam imao hrabrosti. Prethodni govornik reče, ponoviću da bi podsetio druge šta smo rekli. To sam rekao na prvoj konferenciji za štampu, a ponovio sam i dva puta u Skupštini, pa da podsetim. Pitanje je bilo da li ću ukinuti specijalni sud, na šta sam odgovorio, smejući se, da ne mogu da ukinem nešto što ne postoji. Drugo moje objašnjenje je bilo, u ime specijalnih tužilaca, odnosno tužilaca za borbu protiv mafije, npr. u Italiji, ali da ne postoje specijalni sudovi i da se čudim mojim kolegama sudijama kada prave bruku od pravosuđa i ne razlikuju specijalni sud od zgrade koja ima posebnu zaštitu, pa kažu za zgradu uUstaničkoj da je to specijalni sud. Radi se samo o zgradi koja ima bolju zaštitu od drugih da bi mogla da sudi predmete koji nose veći rizik. To doživim i pre dva-tri dana, da čujem čoveka koji kaže da je video zgradu rimskog suda, a jedan kaže specijalni sud. Nema specijalnih sudova i sada tvrdim da u svetu ne postoje specijalni sudovi. Ima zgrada koje imaju posebno obezbeđenje da bi se sudili tako opasni predmeti, ali nema specijalnih sudova. To je bilo moje objašnjenje i sada tvrdim kao pravnik da postoje specijalni tužioci ili tužilac za borbu protiv mafije, kao što je u Italiji, koji ima široka ovlašćenja, bira se po mnogo strožim kriterijumima nego maltene predsednik države, mora da bude izuzetno časna, poštena, hrabra i stručna osoba, jer ima velika ovlašćenja, prate ga određene jedinice, ima mrežu po celoj teritoriji zemlje i valjano radi taj posao da bi mogao ostalim sudovima da da valjane dokaze da sude mafiji ili drugim vidovima kriminala, koji je zaista složen i opasan. To je ono što sam tvrdio i to i ponavljam. Prema tome, nemojte mi prebacivati da bilo šta menjam u svom nastupu, jer kao pravnik nikada neću promeniti mišljenje tamo gde znam da sam potpuno u pravu. Što se tiče pitanja krivičnih postupaka, rekao sam da je bilo oko 40-tak postupaka, bilo je 2003, 2004. i 2005. godine. Jedan deo je završen, negde su odbačene prijave, negde su postupci vođeni, negde osuđeni ljudi, već ima pet-šest osuda, negde su oslobođeni, a negde se još vode. Mali nesporazum je napravio izveštaj koji je dao Vrhovni sud, rekao je da ima 27 postupaka, a mislio je na sudije. Zaboravio je tužioce, zaboravio je advokate, koji učestvuju u postupku i direktno se radi o korupciji u pravosudnom postupku. O tome govorio, a vi ste imali manji broj ovde jer ste rešavali o skidanju imuniteta zbog pritvora. Jedan broj predmeta se vodi, a nema pritvora. Prema tome, nije ni došlo do vas da bi vi skidali imunitet. Slažem se da vi zaista korektno postupate, tamo gde ima mesta skidate imunitet, dajete mogućnost da se vodi, ali nije svaki od tih predmeta bio vezan za pritvor. Imate i sada jedan dobar broj predmeta, kršenje zakona od strane sudije ili zloupotreba službenog položaja od predsednika, ali postupak ide normalno bez pritvora, tako i da ne dođe kod vas. Zato je tu napravljen jedan mali nesporazum. To je ono što sam hteo da kažem, a jedino na kraju da zamolim, slušajući sve ono što ste vi rekli, dajte da izaberemo zaista dobre, stručne i valjane ljude, da pravosuđe jednom stane na noge i da mi svi kao građani imamo taj treći stub vlasti onakav kakav treba da bi zaštitio i interese društva, ali bogami i pojedinaca i njihova prava.
Sada će imati reč predstavnik predlagača, predsednik Vrhovnog suda, gospođa Vida Petrović-Škero, a naravno što su jače tri nezavisne grane vlasti, to je slabija ova četvrta, zavisna savetodavna. Izvolite, gospođo Škero.
Imajući u vidu dosadašnju diskusiju poslanika, koje želim, pre svega, da pozdravim, želim da kažem da ovaj put ću biti u situaciji da imam malo direktnih odgovora, s obzirom na način diskusije. Lično to ocenjujem kao kvalitet, što znači da ono što smo iz Visokog saveta pravosuđa govorili i ono što pravosuđe smatra, naravno svaki poslanik ima svoje pravo da smatra da neko nije u redu i da može da glasa da ne bude izabran za sudiju, ali instituciju sudstva treba štititi i ne dozvoliti da ova skupštinska govornica i ova skupština postane medijski način ili uništavanja ili napadanja ili preterane pohvale određenih kandidata. S obzirom na to, imam samo jednu stvar da kažem, jer sam pokušavala da u ovom kratkom periodu od juče do danas proverim neke navode i da kažem za koleginicu Pajtić Mirjanu, koja je kandidat za predsednika suda u Vladimircima, za koju je postojala primedba da nije navedeno u odluci, a potom ispravljeno da nije navela ni u svom zahtevu, odnosno predlogu da bude predsednik suda, da je bila ranije predsednik suda. Ovo je razmatrano i u predlogu postoji taj navod, ta tvrdnja da je bila predsednik suda, a i u njenom predlogu tačno je naznačeno u kom periodu je obavljala posao v.d-a, a u kom periodu predsednika suda. Znači, samo to, očigledno je došlo do nekih podataka koji su se razmimoišli. Ovaj put bih htela nešto da kažem, s obzirom na to da je pred Skupštinom ponovo dužnost da vrši izbor predsednika sudova i nosilaca pravosudnih funkcija, ostalih sudija. Uvek govorim samo o sudijama i sa tih razloga sam predsedavajuća Viskom savetu za izbor sudija i predsednika sudova, ne i tužilaštva, i moram da kažem da sam javno rekla da, kada god se budu tužioci birali na taj način što dobijem poziv od danas do sutra bez materijala, ne prisustvujem takvom savetu, jer jednostavno bez obzira što su to kolege tužioci, koje neke znam, neke ne znam, ne mogu tako da dođem na zasedanje tog dela saveta. Prema tome, o tome ne bih volela ovde da pričam. Želela bih da se izjasnim odnosno da dam neka svoja viđenja i podatke koji govore o radu pravosuđa. Mi smo u stalnom procesu reformisanja pravosuđa i to je nužno uraditi u delu pravosuđa. To svi znamo. Naravno, prvi potez je izmena zakona, donošenje novih zakona i oni su u velikoj meri doneti. Možemo da imamo svoje subjektivno, objektivno mišljenje, moramo reći da je delatnost Skupštine bila veoma velika, da je donet veoma veliki broj zakona i da su oni uglavnom oni sa pozitivnim promenama. Ono što je problem za pravosuđe i o čemu moramo razmišljati, to je pitanje količine zakona, načina njihove primene i načina mogućnosti organizacije suda da može tu količinu zakona kvalitetno da primeni. Sledeća stvar na koju bi htela da ukažem posebno, to je pitanje: ako Skupština usvaja zakon, u kom vremenskom periodu će on stupiti na snagu. Pitanje vacatio legis-a. Ako će 1. januara stupiti na snagu nekoliko zakona koji bitno menjaju način funkcionisanja pravosudnog, odnosno sudskog sistema, ali ovo se odnosi na pravosudni sistem, jer će se odnositi i na promene rada tužilaštva, tako što smo imali mesec i po dana da izvršimo specijalizaciju sudija, s obzirom da se radi o potpuno novom načinu suđenja, novim mrežama. Ako zakon stupa na snagu 1. januara, a u budžetu nisu predviđena sredstva za to da se sada prenese celokupna nadležnost maloletničke delikvencije na okružne sudove, da nemamo predviđeno u budžetu sredstava za obezbeđenje troškova vođenja tih postupaka, jer će dolazak iz manjih gradova u veće centre svakako biti veoma skup, što će na kraju morati da se regresira, a što neće biti u budžetu sudova, to znači da će dovesti do toga da to neće odlučno funkcionisati i bojim se da će do kraja iduće godine doći do problema opet u efikasnosti rada sudova, ne njegovom krivicom. Nadalje, ovakve prelazne odredbe ne vode računa o tome da još uvek nisu stvoreni uslovi za stvaranje nove mreže sudova, pored toga što je u ovoj godini došlo do uvećanog priliva za jednu godinu od 11.000 predmeta u Vrhovnom sudu u upravnoj materiji, za šta nemamo prostor, kadar sudijski i naravno onaj veoma bitan kadar koji je vezan za funkcionisanje sudova, radne ljude, nemamo daktilografe, nemamo pisarnicu, jer vi znate da Vrhovni sud nema zgradu. Sada ćemo biti u situaciji da u sledećoj godini, pored veoma velikog broja predmeta koji imamo u krivičnoj materiji, koji više ne omogućava efikasan rad Vrhovnog suda, pa mu se crpe autoritet, jer on postupa u ogromnom broju predmeta kao drugostepeni, dobijemo potpunu nadležnost drugostepenog suda u maloletničkoj delikvenciji, u "sajber" kriminalu i još niz obaveza koje Vrhovni sud mora da preuzme od 1. januara u vezi ova dva zakona i još drugih zakona. Šta ćemo sa efikasnošću, šta ćemo sa prostorom, šta ćemo sa budžetom za daktilografe, za službenike, za smeštaj tih predmeta? Da li ćemo uz 11.000 novih predmeta, koji su već u sudu i stoje na patosu, dobiti još novih predmeta koje ne znam gde ćemo staviti. Kako ćemo suditi kada Vrhovni sud nema sudnice? Da li onda možemo govoriti o efikasnosti? Da li ćemo prebacivanjem nadležnosti odjednom 1. januara, a nije napravljena mreža okružnih apelacionih sudova, onda doći u situaciju da u Palati pravde u Beogradu više ne sedi po tri sudije u kabinetu, nego četiri ili pet, jer je mnogo nadležnosti ponovo prebačeno od 1. januara na njih i da li će to onda značiti da ćemo imati još neefikasniji rad? Kako će se to gledati i da li će poslanici u sledećem predlaganju kandidata reći - taj predsednik suda nije bio kvalitetan jer nije omogućio da se sudi efikasno, jer sede po četvoro u sudnici, pa sudi sudija četvrti dan, ali gde da sudi i da li je moguće da će to pravosuđe sve moći da uradi samo? Nije moguće. Molim da se uvek, prilikom donošenja zakona, duboko poslanici razmisle o tome koliki je "vacatio legis", koliko je potrebno da bi se spremili uslovi za primenu zakona, jer doneti kvalitetan zakon ne znači doneti njegovu kvalitetu primenu. Ako nemamo uslova za primenu, imaćemo suprotan efekat i imaćemo u sledećoj godini, i sledeće dve-tri godine, doći ćemo u situaciju da pravosuđe neće biti dovoljno efikasno. Nadalje bi htela da se osvrnem na one komentare koji su vezani za zaštitu sudije, odnosno funkcionisanje svih onih pratećih sistema koji prate rad pravosudnog sistema. Potpuno se slažem s tim da pravosudni sistem postaje sada meta razgovora na neadekvatan način svih i svakoga. Htela bih još nešto da dodam. Interesantno je da smo sve diskusije čuli, sa ove i sa one strane, kako jedni druge napadaju. Nismo čuli nešto, na šta sam primetila da skoro niko u ovoj zemlji nije reagovao, da smo na medijima se suočili sa tim da jedan od novinara kaže da vidi razrešenje odnosa u Srbiji, a naročito pravosudnih, tako što više puta ponavlja - treba za početak ubiti dve sudije. Poziv na ubistvo, poziv na linč, i to sudija koje vrše specifičnu vrstu poslova, svakako predstavlja nešto o čemu se mora diskutovati i o čemu moramo svi razgovarati i reagovati na to. Kod nas je reakcija bila takva da je takav čovek, posle toga, u više navrata pozivan u različite emisije ne bi li se napravila još veća diskusija o ovako "zabavnoj temi", o pozivu na ubistvo dve sudije da bi se započelo reformisanje pravosudnog sistema. Isto tako, smatram da nije reformisanje pravosuđa i pravljenje dobrog personalnog sastava samo u pogledu izbora sudija. Naravno, pravosuđe mora da se reformiše i na taj način što će ono što nije u redu u sudstvu, što ne predstavlja kvalitet, biti razrešeno. Tu bih uočila dva problema: da se suočavamo sa onom pričom koju smo više puta danas čuli - u sudstvu imamo korupciju. Ne tvrdim da je nema, ali ću dati malo tačnije podatke, a to je da je za tri godine pokrenuto 27 postupaka protiv sudija. Svi su bili suspendovani. Znači, nije moglo biti problema u pogledu suđenja. Od toga su donete dve pravosnažno osuđujuće presude, pet su u toku, jer je žalbeni postupak. U ostalim postupcima je ili tužilac odustao, ili su oslobađajuće sudske odluke. Ako imamo ovo u vidu, moramo reći da je sudstvo funkcionisalo i u odnosu na samo sebe. Moramo reći, s obzirom na više od 2.500 nosilaca sudijske funkcije, ovaj broj ne predstavlja veliki procenat. Naravno, nije dopustiv, jer je cilj i ideal svake zemlje da nema sudija protiv kojih se vode krivični postupci. Ali, znači, to nije onako kako deluje na prvi pogled. S druge strane, neću tvrditi da nema više toga, ali predsednici sudova i same sudije ne mogu otkrivati učinioce krivičnih dela. Za to su nadležne druge institucije. Očekujem od svih institucija da pomognu pravosudnom sistemu, da odrade svoj deo posla, da bi moglo da dođe do utvrđivanja onoga što bi predstavljalo mogućnost vršenja krivičnog dela od strane nosilaca pravosudnih funkcija. Ono što sudovi mogu da urade, a to je da ovlašćena lica u okviru sudstva, to su ministar i predsednici sudova, pokrenu postupak za razrešenje sudija, ukoliko se radi o nestručnom i nesavesnom suđenju. U toj situaciji, sudija može da reaguje, odnosno predsednik suda. Ali, u toj situaciji se dešava to da sam ovde u dva navrata, kada govorimo o izboru predsednika sudova, imala kritiku po imenu, zbog toga što je pokrenut postupak od mene, kao ovlašćenog lica, za razrešenje sudije po imenu i prezimenu, gde je čitan predlog, a potom je čitana nepravosnažna odluka, kojom je izrečena mera, opomena toj sudiji. Moram da podsetim da to, takođe, predstavlja vrstu pritiska, jer Zakon o sudijama govori u članu 57. da je za javnost zatvorena sednica Velikog personalnog veća. Dalje, da je Opšta sednica, na kojoj se odlučuje o prigovoru sudinice, takođe, zatvorena, a Poslovnik o radu Velikog personalnog veća koji je objavljen u "Službenom glasniku" 2003. godine kaže da, izuzetno, kada postoje naročito opravdani razlozi, odluka veća, kada je pravosnažna, može da bude objavljena u sredstvima javnog informisanja. Ako ovde diskutujemo o konkretnoj sudiji, sa konkretnim podacima, o tome šta je pisano, očigledno je da ovde nije poštovan zakon, jer to nije dopustivo. Ovaj rad Skupštine prenose svi mediji, koliko znam, svi - to znači televizija, što znači da je iznet u javnost i to pre pravosnažnosti, bez odluke Veća suda. Pored toga, ovakav način funkcionisanja daje negativan primer predsednicima sudova koji ne žele više da pokrenu postupke, jer kažu - nećemo biti predmet diskutovanja ove ili one partije. Pored toga, ovo ukazuje na još nešto, a to je da će onda poslanici izaći i imati podatke koje je očigledno dao taj sudija, jer je samo on to mogao dati određenom poslaniku, određenoj partiji, i na taj način funkcionisati. Koliko sam shvatila, ovde postoji jednoglasnost u tome da ne treba da dozvolimo da funkcioniše pravosudna, odnosno sudska vlast tako što će se obraćati svakom izvršiocu vlasti u okviru svog okruga i ići, kako je ovde rečeno, po mišljenje kod predsednika opštine ili one vladajuće partije u tom gradu. Bojim se da bi ovo tome vodilo i da nećemo onda moći da uradimo sve ono što je potrebno, ako tako budemo radili. Htela bih još da kažem, što se tiče reformisanja pravosuđa, moramo imati u vidu da je pred svima nama veliki posao. Sudstvo, samo za sebe, ne može da završi posao reformisanja ako svi ne budemo radili u odgovarajućem tempu i na odgovarajući način. Jer, činjenica je da postoje mali sudovi koji imaju priliv od pet predmeta po sudiji mesečno. Činjenica je da sada imamo velike centre, jer se predmeti, ako to analiziramo, prebacuju u velike centre, gde sudija ima trostruki priliv od onoga što bi predstavljao nekakav okvirni normativ u kome bi mogao da normalno funkcioniše. Znači, mora se napraviti ta nova mreža. Kada se napravi nova mreža, to će nam omogućiti, posle toga, i mnogo bolje budžetsko funkcionisanje. Što se tiče pravljenog budžeta, u kome nisu predviđena sredstva za nove zakone i one primedbe da smo i sudstvo i ja morali da pokušamo da se izborimo za to, nažalost, moram da kažem da ne učestvujem u formiranju budžeta, da se ne pozivam na diskusiju u vezi onih sredstava koji se predviđaju za rad pravosuđa, te stoga nisam ni u kakvoj situaciji da imam bilo koji uticaj na sve to. Na sve to taj budžet mora da omogući funkcionisanje sudova, ne samo u pogledu plata, što sam već više puta rekla, nego u pogledu onoga što predstavlja normalan rad sudova. To znači - dovoljan broj, dovoljan iznos sredstava da se plate veštaci, dovoljan iznos sredstava da se plate advokati koji dolaze da rade službenu odbranu, jer inače neće doći i onda ćemo imati odlaganje suđenja, onda ćemo imati neefikasno suđenje i skuplje suđenje, veći utrošak iz budžeta. To je ono što jedno bez drugog ne funkcioniše. To je nešto gde svi moramo da uradimo - da napravimo analitiku, nešto što predstavlja mogućnost, osnovu i bazu za normalan rad pravosuđa. Stoga očekujem da to svi zajedno u budućnosti radimo. Izbor kvalitetnih sudija i predsednika sudova učiniće da pravosuđe, makar jednim korakom, krene ka reformisanju i boljem radu. Hvala.
Hvala vama, gospođo Petrović-Škero. Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Dozvolite mi nekoliko obaveštenja. Prvo, gospodin Krasić i ja smo pregledali podatke. Da, navedeno je u predlogu. Gospodin Krasić je pogledao i to smo ustanovili, u samoj biografiji koju je podnela kandidat nije navedeno, a to je izazvalo problem. Drugo, ovde ljudi govore i srcem i razumom, kako je malopre rečeno. Naravno da su to političke poruke, ali na kraju se donose zakoni. Nema nezavisnog sudstva. Ako nezavisno sudstvo govori o zakonodavcu, to se ne može. Nezavisno je po tome što sudi po zakonu, a ne sudi o zakonodavcu. Molim vas, kada o tome govorimo, da shvatite, dobio sam pismo i juče dok smo razgovarali, jer se vi borite, na svaki način, hoću to pred svima da kažem, za zaposlene u sudstvu. Pismo je bilo na stolu, ali predsednik dobija na kraju radnog vremena poštu koja stiže preko dana. Svakako će na najvišem nivou biti organizovan razgovor. U odnosu na to će sve, o čemu smo razgovarali, o čemu ste vi ovde govorili, morati svi da budu upoznati, jer je sudstvo deo ovog društva, radi u otežanim uslovima i istovremeno snosi sudbinu tog društva. Ako je sudstvo povećalo svoju efikasnost za 4,7%, a plate za 30%, to znači da poslanici, čija je služba povećala efikasnost 800%, a plate 30%, brinu i čine sve i kroz budžet. Naravno, postoje vanredna sredstva kroz koje će to biti rešeno. Još jednom molim da ne doprinosimo zabuni, jer kada je u pitanju korupcija, kao što znate, istraživanje kaže 67 posto zaposlenih u toj oblasti veruje da postoji korupcija. To znači, vi ste dali podatke koji su važni da oni nisu u pravu, a mi svi zajedno činimo da ne budu u pravu. A Vlada će morati, evo stigao je još jedan ministar, gospodin Ilić, Vlada će morati da preduzme korake da stvori uredbama tehničke uslove da tamo gde je zakonodavac predvideo da počne nešto 1. januara počne onog časa kada tehnički uslovi budu završeni. Hvala vam svima na razumevanju. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka, o osporenim predlozima na osnovu člana 179. stav 4. Poslovnika, a zatim o svim ostalim neosporenim predlozima u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE (Projekat sveobuhvatne rehabilitacije infrastrukture kontrole letenja - Srbija i Crna Gora) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije - jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić - 44 minuta 24 sekunde, G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 26 minuta, 24 sekunde, Srpski pokret obnove - Nova Srbijai samostalnih poslanika 9+9 - 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, dvaposlanika SDP i pet nezavisnih poslanika, po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram načelni pretres. Da li žele reč predstavnici predlagača Mlađan Dinkić, ministar finansija, i Velimir Ilić, ministar za kapitalne investicije? Izvolite, gospodine Iliću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, meni je zadovoljstvo da danas ste stavili na dnevni red ovo veoma važno pitanje, davanje kontragarancije za kredit od Evropske investicione banke koji treba da dobije Kontrola leta, da bi rešili neke tehničke probleme koje trenutno ima Kontrola leta. Vi znate da je Kontrola leta izuzetno značajna za državu i da se sada vodi jedna veoma važna bitka, da se kontrole leta u pojedinim državama u okruženju što bolje tehnički opreme da bi mogle da zauzmu poziciju regionalnog centra. Vi znate da je kontrola leta sigurno u Evropi kontrolisana, jer postoji zajednička jedinstvena kontrola leta Eurokontrola, gde spada i naša kontrola leta. Mi smo imali rat, imali smo bombardovanje, imali smo uništenja mnogih elemenata, opreme, tehnike kontrole leta i nismo bili u stanju da u jednom kratkom periodu sve to dovedemo na evropski nivo. Zato su uzeti krediti od IBRD-a i sada od Evropske investicione banke kredit od 34 miliona evra, da se Kontrola leta opremi i zadovolji sve one kriterijume koje mora da zadovolji da bi mogla da obavlja svoju funkciju. Naravno, ovaj kredit je dat, jer Eurokontrola je postavila oštre kriterijume i Eurokontrola ima sigurno garancije da naša Kontrola leta može taj kredit da servisira, bez ikakvih problema, od naplate preleta preko teritorije naše države. Nadam se da će narodni poslanici shvatiti u čemu je problem, podržati, da bi mi ojačali našu Kontrolu leta, tehnički, da bi je doveli na jedan evropski nivo i da bi sa ovim sredstvima ušli u red koji mi želimo da zauzmemo, a to je da budemo na poziciji jednog regionalnog centra koji će obavljati kontrole leta u okruženju. Vi znate da se kredit Kontrole leta deli, pošto je Kontrola leta zajednička za Srbiju i Crnu Goru, osam posto opreme nabavlja Crna Gora, a 92 posto nabavlja Srbija. Ovo zaduženje koje treba da se uradi od Evropske investicione banke za Srbiju, znači servisiraće Srbija sa svojom garancijom, a Crna Gora je to već uradila za svoj deo kreditne linije. Nadam se da ćete podržati ovaj predlog i da ćemo jednostavno opremiti Kontrolu leta da bi zadovoljila evropske kriterijume. U protivnom, mi ćemo imati probleme, nećemo moći da je obavljamo i možda kasnije neki od susednih centara dobije ulogu da servisira našu teritoriju. Vi znate da se izuzetno dobro oprema ova kontrola leta u Sofiji, u Zagrebu, mi moramo postići taj evropski nivo koji je neophodan da bi mogli da budemo priznati i da dobijemo one sertifikate koje Evropa od nas traži. Još jednom bih zamolio poslanike da podrže ovaj predlog i nadam se da ćemo to uraditi na ovoj sednici. Hvala.
Hvala, gospodine Iliću. Pitam da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković, ovlašćeni predstavnik SRS za ovu tačku.
Dame i gospodo narodni poslanici, od onog 5. oktobra, od buldožer revolucije naovamo, poslanici u ovom parlamentu dobijaju dve vrste predloga zakona o kojima se izjašnjavaju. Jedni su zakoni koji su uglavnom lošiji od prethodnih i zakonska rešenja koja su mnogo gora, mi smo imali prilike i juče da razgovaramo o jednom od takvih zakona. Zakonska rešenja su uslovljena zahtevima zapadnih mentora vladajuće koalicije i mnogo manje interesima građana ove zemlje. Tu su uslovljenja finansijera pojedinih stranaka i celokupnih koalicija, kao i dobijanje poslova na način na koji ti tajkuni koji finansiraju političke stranke, uglavnom vladajuće koalicije, sada naplaćuju sve zasluge od buldožer revolucije naovamo. Druga grupa zakona je mnogo opasnija, jer apsolutno izlazi iz interesne sfere građana Srbije i uglavnom pokriva interesne sfere zapadnih mentora. Ovaj zakonski projekat, bez obzira što ovako benigno izgleda i što ima samo pet članova, jedan je od najopasnijih po građane Srbije, po imovinu Srbije, po nacionalnu bezbednost, po suverenitet Srbije čak i po suverenitet zajednice Srbija i Crna Gora. Baš zbog toga što je ovako sročen benigno, pročitaću ga i vrlo je kratak. "Republika Srbija preuzima obavezu da kao kontragarant izmiri obaveze Srbije i Crne Gore, kao garanta, u delu koji se odnosi na Republiku Srbiju, u iznosu od 31.280.000 evra, po osnovu Finansijskog ugovora između Evropske investicione banke kao zajmodavca i Agencije za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore d.o.o. kao zajmoprimca, zaključenog itd. Kontragarancija iz člana 1. daje se Srbiji i Crnoj Gori, na ime obaveze iz Srpskog sporazuma o pružanju podrške projektu između Evropske investicione banke i Republike Srbije, zaključenog u skladu sa Finansijskim ugovorom između Evropske investicione banke kao zajmodavca i Agencije za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore d.o.o. kao zajmoprimca itd." Sredstva za otplatu i dalje je nebitno, peti član kada stupa na snagu itd. Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je ovo što reče gospodin ministar, da nam treba dobra kontrola leta, da ukoliko tu ne idemo u korak i počnemo da zaostajemo drugi će nas prestići i drugi će preuzeti poslove. Ali, da krenemo redom i da vidimo kako se ovaj posao razvijao. Nekada smo imali saveznu upravu kontrole leta, imali smo dva radarska sistema i ta dva radarska sistema su pokrivala celu teritoriju bivše SFRJ, pa SRJ, pa delimičnoSrbije i Crne Gore, državne zajednice, a onda se krenulo u izgradnju novih radarskih sistema, pa tako sada imamo 5+2 sistema. Kako je išlo, samo ću da nabrojim prvo radarske sistem, pa ćemo onda oko same izgradnje. Imamo radarski sistem na Aerodromu Beograd, on radi. Imamo radarski sistem u Ralji. On je u montaži i za pet-šest meseci će proraditi. Imamo radarski sistem kompletno opremljen, postavljen, ugrađen, na Kopaoniku. Inače, vrednost radarskog sistema je negde oko sedam miliona evra i kada smo izgradili kompletan sistem, ključ u bravu, došao NATO i bukvalno stavio ključ u bravu, ne NATO nego KFOR, i ne može da se koristi. Onda smo počeli da gradimo radarski sistem na Murtenici i to je gore negde na Zlatiboru. Još uvek nije u funkciji. Sada se pravi pored Aerodroma Golubovci, koji ima radarski sistem, pravi se još jedan radarski sistem dole kod Podgorice. Sa 5+2 sistema mi pokrivamo ovu skraćenu bivšu Jugoslaviju, odnosno Srbiju i Crnu Goru, a sa dva sistema smo pokrivali celu SFRJ i deo teritorija drugih zemalja, jer vi kada preuzimate vazduhoplov, morate da ga preuzmete sa one teritorije. Pitanje, zašto se ovoliko radarskih sistema gradi kada svi znamo, novine o tome bruje, da se priprema satelitsko vođenje vazduhoplova, da će cela Evropa uskoro, za godinu, dve, tri, pet, preći na satelitsko vođenje vazduhoplova. Drugo, šta je sa tzv. master planom. Vlada ga je usvojila 2001. godine i šta je sa sredstvima koja su tim master planom predviđena. Predviđeno je oko 100 miliona evra, koliko je od tih sredstava povučeno, za šta su utrošena i koliko nije povučena i gde su ta sredstva koja nisu povučena. Ako se odustalo od master plana, zašto se odustalo. Ko iz Ministarstva odbrane je dozvolio, dao saglasnost da se kupe radari koji nemaju sekundarnu komponentu. Da objasnim građanima Srbije i vama, gospodo narodni poslanici, o čemu se zapravo radi. Primarna komponenta preuzima vazduhoplove iz civilnog saobraćaja, a svaki vazduhoplov ima kod koji prima radarska stanica na zemlji i na osnovu toga ga registruje. Vojni avioni nemaju te kodove i sekundarni element, sekundarna komponenta upravo prati avione iz vojnog sistema. Da li mi to dozvolismo sada da nam preleće svako iznad glave, da preleće svako ko i kako hoće ovu Srbiju, a da mi nemamo pojma o tome. Mi smo 1974. godine imali integrisani radarski sistem, koji je pratio i vojne i civilne vazduhoplove. Imali smo izuzetnu kontrolu leta, koja je pokupila sva priznanja i sve zahvalnice od svih zemalja i svih aviokompanija. U Saveznoj upravi kontrole leta, tako se to tada zvalo, radili su visoki oficiri, visokostručni kadrovi, radila su i civilna lica, ali su radili oficiri koji su se školovali za to. Danas u Agenciji za kontrolu leta mi nemamo gotovo nijednog oficira. Ima nekoliko onih koji su se povinovali direktoru, ali o tome ćemo malo kasnije. Imam pitanje, pre svega za ministra Ilića, za vas gospodo narodni poslanici iz vladajuće koalicije, a to pitanje postavljaju građani Srbije čim se počne ovakva priča o ovom zakonskom projektu. Ko je Nikola Stankov, direktor Agencije za kontrolu leta? Osnovno zanimanje mu je - suprug. Suprug je Biljane Stankov, koja je bila sekretarica u kabinetu Zorana Đinđića, pa onda sekretarica u kabinetu Zorana Živkovića, a i sada je sekretarica u nekom od kabineta ministarstva. I to i članska karta DS ga je dovela na funkciju direktora za kontrolu leta. Da se vratimo na priču zašto je razoren naš integrativni sistem i da malo tu taj deo razjasnimo. U Beču se formira centar za kontrolu leta, koji pokriva Austriju, Mađarsku, Hrvatsku, Češku, Sloveniju, BiH i severni deo Italije, mislim gore na Lombardiju i onaj deo. U južnom delu Italije se formira veliki centar i sve su prilike da se ili nemuštom politikom ili već dogovorom priprema prodaja našeg neba upravom tom italijanskom delu kontrole leta. Italija je dala Padovu Beču, ali će zato dobiti ceo Balkan. Šta je sa strategijom Evro 2000 plus? Prostor će biti po toj strategiji podeljen na tzv. funkcionalne zone, koje neće ići granicama državnim, nego će određeni prostori mimo državnih granica biti pokriveni tom strategijom.
Izvinite, da li koristite drugih deset minuta?
Naravno, i trećih, ako budem morao. Preti nam da naša država ostane bez neba, dame i gospodo narodni poslanici, a samim tim i bez suvereniteta. Šta će se desiti kada se ovi globalni sistemi koji se sada prave, a sve su prilike da će za nekih desetak-petnaest godina, obzirom na sasvim drugačiji sistem kontrole leta, da se ukinu i vratiće se nacionalna kontrola, a mi ćemo dotle uništiti nacionalnu. U Evropi odavno funkcioniše sistem civilno-vojne kontrole leta i Evropa to prihvata, a kako ovde ne bi bila priča morali smo zbog Evrope da odvojimo vojnu od civilne kontrole leta, Evropa prihvata sisteme koji su integrisali vojno-civilnu kontrolu leta u svoje okrilje. Prema tome, ovo može biti samo demagogija ukoliko se bude uopšte izašlo da se ovde priča o tome. A da vam kažem i to da je kontrola leta vrlo profitabilna, otprilike po svakom vazduhoplovu se naplati od 250 do 300 dolara. Nad našim nebom u proseku dnevno ima 800 preleta, leti kada idu i čarter letovi, kada je veći saobraćaj, onda ide i do 1.200, u zimskim mesecima, kada se to smanji, siđe na 750-800. Pomnožite to sa 300 dolara, pa pomnožite to sa 30 dana, pa pomnožite to sa 12 meseci i dobićete cifru od 150 miliona dolara. Da li agenciji koja ima takve prihode treba omogućiti da se zadužuje kod Evropske banke za obnovu i razvoj? Zašto pored tolikih prihoda i mora da se zaduži, a to ću malo kasnije reći. Polako, zašto je formirana firma za nabavku radarske opreme i uglavnom generalska firma, jer su je formirali generali Grbović, Marjanović, Gordić. Državi koja joj je kupila sedam radara ne treba firma za nabavku radarske opreme, ali im je bila potrebna zbog nečeg drugog. Oprema koja je kupljena je iz Vijetnama. Otkad je to Vijetnam svetska sila u proizvodnji radara? Zadnje tehnološko rešenje ćete upravo naći u Vijetnamu. Sva vojna lica, osim ove trojice, jedan od njih mu je savetnik, uklonjena su iz kontrole leta, ali je Nikola Stankov, direktor Agencije, dobio počasni letački znak. Kolike su beneficije od tog počasnog letačkog znaka nije bitno za ovaj parlament. Dalje, da vidimo kako žive ti ljudi iz kontrole leta, kako se snalaze sa tolikim parama, gde troše pare i kolike su im plate, kakvi su im uslovi rada itd. Direktor Uprave za kontrolu leta - d. o. o, kako piše u ovom zakonskom predlogu, ima platu od preko milion dinara. Svi njegovi najbliži saradnici ispod 600.000 dinara nisu. Inače, plate su dobre u kontroli leta. Recimo, kontrolori imaju oko 150.000, ali debelo odrade taj deo. Rukovodeća garnitura, upravo oni koji će kontrolisati kontrolore leta, po logici stvari, treba da onaj ko kontroliše moj rad zna bar malo više od mene, a kontrolori leta su u situaciji da im šefovi budu ljudi sa srednjom stručnom spremom, naravno, uz člansku kartu DS, G17 plus ili neke druge partije. Gospodin ministar još nije uključio svoju garnituru toliko, bar ne do te mere. Osnovni prigovor je zašto se državi ne vraća nešto od tih 150-200 miliona dolara, koliko se inače prihoduje u kontroli leta. Kaže se da se te pare ne mogu vraćati u budžet. Recimo, Nemačka je to rešila na vrlo jednostavan način. Kontroliše i civilni i vojni saobraćaj, svoj vojni saobraćaj kontroliše po ceni, recimo, od jednog dolara po preletu, vojnim i civilnim državnim firmama daje poslove i na taj način posredno vraća pare u budžet i niko joj dosad nije zamerio. Priče da ukoliko uđemo u Partnerstvo za mir, onda ne mogu biti vojnici u kontroli leta, da nam NATO to onemogućava itd, takođe ne stoje. Čulo se ovih dana i to. Viktor Agado, čovek koji je direktor Evrokontrole, radi u vojnoj bazi Alpaki, bio je načelnik Ministarstva odbrane Španije i sada je direktor Evrokontrole, a ovaj naš je najurio sve što nosi uniformu. Još malo bi i pilote počeo da juri po pisti da ih skloni. Znači, ne sme da nosi uniformu. Da porazgovaramo malo i o tome kako se sredstva, pored ovoga što se daje za plate, troše. Pre četiri meseca su kupljena službena vozila, naravno, nisu to bila vozila srednje klase, bila su izuzetno luksuzna vozila, džipovi itd. za milion evra; 20 vozila po 50.000 evra. Kupljena su od "Verano motorsa".Ne bih o tome šta "Verano motors" iNikola Stankov rade, o tome ću ako budem izazvan na repliku. Međutim, pre nepunih mesec dana se ponovio zahtev, mislim da je i taj zahtev realizovan, da se kupe vozila za još milion evra, tako da će svako da ima vozilo za svaki dan i vozilo za vikend, otprilike. Da apsurd bude veći, između prve i druge ture kupljeno je dva para motornih sanki. Kada su pitali direktora šta će mu motorne sanke - treba nam za Kopaonik. Kopaonik ne radi, ne da KFOR, ne da ključ da se stavi u bravu. Doduše, možda je Nikola Stankov rekao ispravno - njemu treba za Kopaonik, jer ako ne radi radarski sistem, radi Bačište, rade svi oni hoteli. Neće valjda da iznajmljuje sanke kad bude otišao tamo. Ima još jedan biser, dame i gospodo narodni poslanici. Direktor Agencije za kontrolu leta d.o.o, društvo sa ograničenom odgovornošću, jer ne bi valjalo da takvo društvo bude neograničeno, neograničenim načinom trošenja para, ali vrlo ograničenom odgovornošću, počelo je pregovore, mislim da su ti pregovori pri kraju, da jedan radarski sistem pravi u Bugarskoj na planini Rili. Dame i gospodo narodni poslanici, da li ste čuli da iko pravi svoje sisteme u tuđoj državi? Da li je to Nikola Stankov zbog, ne usuđujem se da kažem, ne usuđujem se ni da pomislim da je to zbog pripadnosti uradili, ali i to je moguće. Znači, sa objektima će to izaći na 10 miliona evra ili dolara. Nije to neka para! Možda je i to razlog zašto je potpredsednik Vlade Labus svoju blisku rođaku, da joj ne pominjem ime, ne da je ne reklamiram, nego ne poznajem gospođu, zaposlio baš u kontroli leta, i to na šefovsko mesto. Da bi se ovaj galimatijas raščistio, pod hitno treba najuriti direktora Stankova. Prvo, to očekujemo od ministra. Da UBPOK uđe, da finansijska policija ispita svaki potrošen dinar, da tek onda postavi čoveka, nekog ko je u kontroli leta već dugo i da onda počnemo da raspravljamo gde su one pare i da li je moralo da se zaduži, a ako se zaduži, kako i na koji način da se vrati. SRS nema nameru i sigurno neće glasati za ovaj predlog zakona, jer nema nameru da, dok građani Srbije gladuju, rasipnicima trpa pare u džep.
Hvala vam, gospodine Markoviću. Naravno, pauza sat vremena, da predahnemo. Dozvolite, moja lična zahvalnost, kao nekoga ko je služio u avijaciji, na preciznom i pravovremenom rasporedu svih veznika. Pauza do 14,55 časova. [[Posle pauze – 15,00]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Pitam, pre čitanja liste govornika, da li neko još od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da je, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa SRS. Takođe vas obaveštavam da sam dozvolio ministru za kapitalne investicije, gospodinu Velimiru Iliću, da ode tokom rasprave na sednicu Vlade zbog važnosti zakona i odluka koje su na dnevnom redu. Očekujem da za to imam i vaše razumevanje. Prvi prijavljeni na listi je narodni poslanik Zoran Krasić. Nije trenutno tu. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke odnosi se na Projekat sveobuhvatne rehabilitacije infrastrukture kontrole letenja. Imali ste priliku da čujete od ovlašćenog predstavnika SRS po ovoj tački dnevnog reda, gospodina Momira Markovića, u kakvoj situaciji je nekada bila služba kontrole letenja, u kakvoj je ona sada i šta se planira u budućnosti, kao i o tome kakve se vrste opreme koja se koristi za kontrolu letenja, nabavljaju, iz kojih zemalja i izgleda da se radi o nekoj opremi koja je sumnjivog kvaliteta i od koje očekujemo da će vrlo brzo biti zastarela. Cifra o kojoj se radi u ovom zakonu je 31.280.000 evra. Ugovor je potpisan 10. juna ove godine i očekuje se povlačenje sredstava određenom dinamikom, čime se Republika Srbija obavezuje da će, ukoliko Agencija koja je registrovana kao društvo sa ograničenom odgovornošću, znači praktično jedno privredno društvo, Agencija za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore, ne bude isplaćivala u određenim vremenskim periodima prispele obaveze, počevši od glavnice pa do kamata i drugih troškova, onda će Republika Srbija morati da prihvati da vraća ovaj novac, s tim što će imati zakonsku mogućnost da pokuša da naplati od Agencije. Obzirom na to da smo čuli podatke da zaposleni u Agenciji, počevši od direktora pa do njegovih saradnika, imaju plate i preko milion dinara, i više od 600.000 dinara, i da je to uglavnom veliki broj ljudi, pitanje koje se logično nameće jeste: zašto Agencija nije bila u stanju da u nekom proteklom periodu, obzirom da ovo dugo traje, ovakvo poslovanje Agencije, zašto nije bila u stanju da praktično nabavi opremu i bez kredita. To je bilo moguće ili je bilo moguće, da bi se što manje novca dalo, jedan deo otplatiti odmah u gotovom novcu, a jedan deo koji bi bio neophodan da uđemo u kredit na taj način što bi taj iznos bio manji. Ovo vam govorim zato što krediti nisu povoljni. Kada se izračunaju svi troškovi zaduživanja i svi načini obračunavanja kamata i drugih troškova koji to prate dolazimo u situaciju da vraćamo mnogo više novca nego što smo primili, a oprema do koje ćemo doći, koja služi za kontrolu letenja, pre svega radarska oprema, u veoma kratkom vremenu će zastariti i mi ćemo imati jedan problem da ćemo praktično doći u situaciju da smo platili nešto čega je neko želeo da se oslobodi, veoma skupo, i posle toga će postati neupotrebljivo. Setite se početaka uvođenja mobilne telefonije u Republiku Srbiju. Pre samo devet godina kada se pojavio prvi mobilni telefon i vidite koliko je od tada do sada aparata iz te oblasti došlo i da se praktično svaki mesec ili skoro svaki dan pojavljuju novi. Ista stvar se dešava i u ovim stvarima, i sada je u svetu najveći problem kako neko ko je neku opremu proizvodi za svoje vojne ili neke druge svrhe, kada je u pitanju kontrola letenja, kako da se te opreme oslobodi, kako da za to dobije najvišu cenu i onda jednostavno glavobolju ima onaj ko treba da isplati novac, ko je došao do ovoga. Znači, za mene je prvo pitanje zašto Agencija za kontrolu letenja, pored tako profitabilnog poslovanja, a čuli smo da se radi o više od 150 miliona dolara godišnje, nije uspela racionalnim ponašanjem da obezbedi gotova sredstva i da kupi opremu koja joj je neophodna, a ne da podiže kredit, koji neće biti povoljan, nego smo došli u situaciju da ni jedan deo od ovog ukupnog kredita Agencija nije uspela da ostvari i pored visokih plata koje deli. Moram priznati, prvi put sam čuo za tu visinu plata od našeg ovlašćenog predstavnika po ovoj tački dnevnog reda gospodina Momira Markovića. Bio sam zaprepašćen da je to mnogo daleko od očiju javnosti, dok neki drugi ljudi, koji su stalno pod prismotrom javnosti, imaju ogroman prostor u svim medijima o tome kolike su njihove zarade. Dakle, mislim da bi se morala uvesti racionalizacija iz sledećeg razloga: ako je neko u stanju, u jednom privrednom društvu kakvo je ovo, da podeli tako visoke zarade, onda tek mogu da zamislim šta se dešava sa drugim troškovima koje to društvo pravi, u ovom slučaju Agencija za kontrolu letenja, naravno počevši od onoga što sadrže sve slične institucije, od specijalizovanih ugovora, ugovora o delu, specijalizovanih usluga, materijala, opreme itd. Verujte da je u stanju svako potrošiti više od 150 miliona godišnje, naravno da se tu radi o velikom broju poslova za koje se naplaćuju provizije, bez obzira da li su štetne po Agenciju ili nisu, ali je prava umetnost u ovim vremenima da neko potroši manje od onoga što je zaradio, da sve svoje funkcije obavlja i da uspe da štedi, čime ne bismo dolazili u situaciju da s vremena na vreme dobijamo ovakve zakone. Podsetiću vas da smo samo u ovoj godini više od deset, a možda i desetine sličnih zakona usvojili, počevši od toga da je Republika Srbija dala garancije po raznim osnovama za kreditiranje iz sveta naših što ustanova, što preduzeća, što javnih preduzeća, čime praktično postajemo veoma zaduženi, ne vodeći računa o tome da ćemo možda doći u situaciju da Agencija, i pored ovolikih prihoda, neće želeti da vraća svoja dugovanja, a Srbija kao država kada prihvati moraće da ih vrati i ostaće sporan način kako će se naplatiti od Agencije. Bez obzira na to što će se zakonom garantovati da imaju pravo na sudu da potraže svoja sredstva, odnosno da Republika Srbija pre svega u budžetu potraži svoja sredstva, obzirom na sudstvo, a prethodna tačka se odnosila na to, videćete da je to veoma teško. Još bih nešto rekao, nije vezano za ovu tačku, ali zato se nisam javljao po prethodnoj tački. U opštini Bor SRS je predala 5.236 potpisa za smenu predsednika opštine Opštinskoj izbornoj komisiji. Predlog za opoziv je potpisao predsednik Opštinskog odbora i Opštinska izborna komisija je to odbila tražeći da takav predlog, izvinjavam se predsedniku što pričam nešto što je možda trebalo po prethodnoj tački da pričam, odbila takav predlog iz razloga što traži da isključivo Tomislav Nikolić potpiše predlog za opoziv predsednika opštine. U opštini Kraljevo imali smo slučaj gde je takođe podnet predlog od strane SRS, gde je predsednik Opštinskog odbora potpisao predlog i jednostavno Opštinska izborna komisija nije pravila nikakve probleme, i sada vas pitam sve zajedno, a pitam i predsednika Skupštine, da li se Bor i Kraljevo nalaze u istoj državi i da li možemo sa takvim zakonima, sa ovakvim zakonima, a sa takvim su uslovima i onima koji učestvuju na bilo koji način u donošenju odluka iz te oblasti, očekivati da će neko prinuditi agenciju da vrati ovaj novac državi ukoliko to sama ne bude htela da uradi.
Naravno da je retorsko bilo pitanje, ali pošto predsednik ove skupštine poznaje svaku stopu ove zemlje, kao što znate, naravno da su i Bor i Kraljevo u istoj državi, ali isto tako i Subotica i Bujanovac. U odnosu na to predsednik Skupštine, u skladu sa svojim zakonskim ovlašćenjima, postupio je kada je u pitanju Kraljevo, kao što znate, tačno kako treba i izbore je zakazao za 5. februar. (Branislav Rankić, sa mesta: A za Bor?) Čim se steknu svi zakonski uslovi, kao i u ostalim gradovima koje sam delom pomenuo. Dakle, nema razloga za sumnju. Samo još jedno obaveštenje, danas ćemo raditi do završetka rasprave, pretpostavljam u pojedinostima, one tačke koja bude na dnevnom redu do 18 časova, ali istovremeno, zbog rasporeda vaših obaveza, ako bi to kojim slučajem bila mogućnost da završimo raspravu u pojedinostima treće tačke dnevnog reda, u tom slučaju naravno ne samo da sutra, jer sutra svakako, kao što smo i dogovarali, sutra neće biti sednice, već u tom slučaju je moguće da sednice ne bude ni u utorak, jer se u ponedeljak ne radi, ponedeljak nema sednice. Ako ne budemo u mogućnosti, onda ćemo proceniti u odnosu na to dokle smo stigli, pa ćete svi vi biti obavešteni od koliko sati je sednica u utorak, ali da ne prejudiciramo. Osnovno je da se ljudi pripreme sada za amandmane, po završetku ove načelne rasprave krenućemo sa raspravom u pojedinostima do one tačke koja bude na dnevnom redu. Samo da pitam sada gospodina Arsića i gospodina Krasića, pošto se gospodin Krasić pojavio u međuvremenu, a pre toga je najavljen gospodin Arsić. Hoćete li vi na kraju gospodine Krasiću ili ćete sada? Sada, izvolite. Narodni poslanik Zoran Krasić, potom narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Mita Avramov, imaju reč.
Osvrnuću se na nekoliko aspekata ovog predloga zakona. Ne bih hteo da ponavljam ono što je gospodin Momir Marković pre pauze izneo povodom ove tačke dnevnog reda, gde je sa nekim podacima pokušao većinu da ubedi da nama nije praktično potrebno nikakvo zaduživanje kada je u pitanju Uprava za kontrolu letenja. Namerno koristim stari izraz koji je postojao preko 20, 30 godina, ne ovaj novi, zato što je ovo u stvari Uprava za kontrolu letenja, gde je očigledno gospodin Marković imao prilike da iznese autentične podatke o stanju i poslovanju u ovoj novoj agenciji koja je tamo formirana. Verovatno, na bazi onoga što je gospodin Marković izneo sa ove skupštinske govornice, javni tužilac republički i ministar unutrašnjih poslova bi morali po službenoj dužnosti da se uključe i da utvrde da li je ovo činjenično stanje, koje je gospodin Marković izneo, tačno. Ukoliko je i 2% tačno od onoga što je izrečeno, onda treba da se preduzmu neke mere. Međutim, onako izneti podaci koji su nesumnjivo precizni i sasvim je očigledno da potiču od neke strukture koja zna šta se dešava u ovoj agenciji, s pravom dovode u pitanje opravdanost zaduživanja države za neke nove investicije, jer tu očigledno da u redovnom poslovanju te agencije postoji i te kako dosta sredstava, mnogo više sredstava koja omogućavaju i investicije i jedno bogato tekuće poslovanje. Pošto odavno radim ovaj posao, moram da vam kažem da praktično od 92. godine, otkada su uvedene sankcije prema SRJ, jedini organ, institucija, asocijacija u okviru SRJ, koja je uvek donosila sredstva saveznom budžetu, bila je Uprava za kontrolu letenja. Uvek. Ona je imala dobar status uprave, te po osnovu tog statusa svi njeni prihodi i rashodi bili su uključeni u budžet SRJ i uvek se u budžetu SRJ na prihodnoj strani računao višak prihoda nad rashodima koji se javljao u poslovanju Uprave za kontrolu letenja, kao neka zakonomernost. Bilo je i situacija kada su ta sredstva bila blokirana u inostranstvu, manje ili više, ali su postojali mehanizmi kako da se izvrši kompenzacija između preduzeća, odnosno aviokompanija koje pretežno plaćaju te usluge Uprave za kontrolu letenja. Ovo vam pričam da biste shvatili da ono što je pročitao gospodin Marković nije nešto novo u poslovanju od pre godinu ili dve dana otkad je nastala državna zajednica. Ta Uprava za kontrolu letenja je uvek bila organ koji je donosio velike prihode saveznom budžetu. Druga karakteristika te uprave je bila da je gotovo na čelu te uprave uvek bio neko ko potiče iz strukture ratnog vazduhoplovstva i protivvazdušne odbrane. Sada mi pada na pamet prezime, mislim da je bio pukovnik Bilbija svojevremeno, kasnije su dolazili još neki drugi, i ta uprava je počela, to mogu odgovorno da kažem, da propada onog momenta kad je Vuk Obradović svog penzionisanog brata postavio, takođe nagodbom u okviru DOS-a, za direktora Uprave za kontrolu letenja. Da vas samo podsetim, to je onaj koji nije hteo da digne avione kada je neidentifikovani helikopter 28. juna 2001. godine prebacivao, na tajnom zadatku, u tajnom letu, građanina jednog našeg prema Tuzli, a zatim prema Hagu. Otkada je svanula demokratija – naravno ona je svanula velikom paljevinom, osvetlila se Savezna skupština, osvetlio se RTS, mnoga druga mesta su se osvetlila, a između ostalih i kuća u Leskovcu, ovog našeg poslanika kolege Žike –kada je došla ta sloboda i ta svetlost, krenulo je pomračenje za sve naše institucije, te u tom pomračenju, kao što vidite, na poslednjem mestu se nalazi Uprava za kontrolu letenja. Ona je, zahvaljujući nagodbi između DS i Demokratske partije socijalista Crne Gore, došla u poziciju da postane agencija, da postane neko pravno lice prema onom d.o.o, znači da je to društvo sa ograničenom odgovornošću. Ako se vidi ta struktura kapitala mislim da u obrazloženju negde stoji da 92% tog kapitala potiče iz Republike Srbije, države Republike Srbije, a 8% iz Crne Gore. To je pogrešan status. To mora da bude uprava za kontrolu letenja; ona bi mogla da bude zbog ovih raznih stvari u sastavu republičkih organa, zbog ovog pretežnog značaja, ili da bude, u krajnjem slučaju, neka uprava na nivou državne zajednice, uz sve probleme. Oni čak nemaju svoje račune, sve prolazi preko budžeta Republike Srbije. Ali, neću da ulazim u te stvari. Ovim uvodom hteo sam da pojačam one činjenice koje je vrlo konkretno Momir Marković izneo sa ove govornice. Sve će ovo da se pojavi u novinama. Tužilac i ministar Jočić, ukoliko ne budu čitali stenogram sa ove sednice, mogu slobodno da uzmu primerak "Velike Srbije" koji će da se pojavi i da vrlo precizno saznaju, pa neka pozovu onoga ko je napisao članak, neka pozovu i gospodina Momira Markovića da im objasni neke stvari, da im kaže gde treba da ide poreska inspekcija, UBPOK, a tu ima mesta i za neke druge organe koji se bave specifičnim oblastima. Dalje, na šta hoću da ukažem, diskutujem sa pozicija da ubedim Vladu da povuče ovaj predlog zakona, da se ne bruka, jer je dovoljno izneto činjenica da se vidi da se iza ovoga kriju pokvarene namere nekih pojedinaca. Ovo ne vezujem za grupacije, pa čak ni za cele stranke, jer neki ljudi nisu u mogućnosti da znaju šta rade neki njihovi pojedinci na nekim isturenim položajima. Ovo su samo istureni položaji kada nekome padne ideja da ove stvari radi. Znači, ova vaša agencija iz svog tekućeg, redovnog poslovanja može da obezbedi sredstva za normalno poslovanje i za investicije. Ako neko smatra da mi, po svaku cenu, treba da iskoristimo svaku mogućnost da se nešto štrpne iz inostranstva i da se uzme, moram da vam kažem da to, prvo, nije moralno, nije korektno, a mnogo je skupo za sve nas. Tu taktiku je ovde u Narodnoj skupštini zastupao jedan bivši ministar. Toliko je bio bivši da je zaboravio da podnese zakletvu ovde, pa je posle tri meseca podneo zakletvu. Gospodine Markoviću, moram da upotrebi taj izraz, bez namere da nekoga vređam, ali da bi bilo prepoznatljivo o kome se radi, ovde smo ga zvali Mister evro. To je bio Goran Pitić. Sva njegova izlaganja su bila otprilike matematičke formule, cifre iza kojih obično ide reč "evro". Kada mu kažemo, izbaci to, pa nam kaži kako to ide sa spoljnom trgovinom, tajac, ne može da bekne ni dve rečenice. Ali, ako treba da kaže - u perspektivi 250 miliona ovaj projekat, uslovi, ovo, ono, ima da vam priča tri dana. Kada mu kažete - sada stavi crtu, podvuci, pa kaži koliko je to u plusu, koliko je u minusu, nema; prototip demokrate, rođeni demokrata. Znači, ne postoji opravdanost, ne postoji potreba da se neko zadužuje da bi nešto opremio. Postoji mogućnost da se sve to sredi, ako je potrebno da se nadgradi taj sistem, da taj sistem bude kompatibilan sa prvim susednim sistemima, pošto praćenje leta ide preuzimanjem sa jednog centra u drugi centar itd. Mogućnost da se obezbede sredstva za komunikaciju koja bi korespondirala, takođe, postoji u redovnom poslovanju. Ali, ako se smanji plata direktoru, pa ne bude onoliko koliko je rekao gospodin Marković, ukoliko troškovi poslovanja ne budu onoliki kao što je rekao gospodin Marković, prosto se čudim gde su novinari. Zašto ne pišu članke o tome? Zašto se ne jave Šabiću, Šobiću, ne znam kako se zove taj iz SDPR-a što obezbeđuje prohodnost svih informacija. Ako uprava ne da podatke, neka se obrate njemu, on će da im obezbedi sve podatke o poslovanju, jer to interesuje javnost. To interesuje čak i poslanike. Mene konkretno interesuje ovaj Srpski sporazum, što to niste dali u prilogu, da vidimo šta piše u tom sporazumu? Zašto niste to dostavili? Date lepo date taj sporazum i sve ovo što ste ovde napisali od člana 1. do 4. Kaže se: " Iz Srpskog sporazuma o pružanju podrške projektu između Evropske investicione banke i Republike Srbije ". Ko je zaključio taj ugovor, odnosno sporazum u ime Republike Srbije? Ne znam ko je zaključio? Znam da kod nas postoji državna zajednica, postoji Ustavna povelja državne zajednice, koju je pravio Boško Ristić, Hiber i onaj neznalica Stevan Lilić. Onda se tačno zna ko održava odnose sa inostranstvom, ko koga zastupa. Zašto nam niste dali taj sporazum? Da li krijete nešto da ne treba da vidimo? Taj sporazum morao je da dođe uz ovo. Dalje, trebalo je da nam dostavite izvod iz registracije za ovu agenciju. Kako je ona mogla da bude agencija? Zašto nije u statusu upravne organizacije? Zašto nije u statusu Uprave za kontrolu letenja, pa da sav višak prihoda ide u budžet, nego je u statusu deoničarskog društva, koje će preko upravnog odbora da rasporedi dobit kako hoće. Nećemo mi da dižemo ruku za ono što bi neko trebao da uzme nezakonito, a reći ću i nemoralno. Zašto? Hoćemo sve to lepo da se protrese, da sve činjenice izađu na sto i da se svi odluče. Ukoliko je, na bazi svega toga što je potrebno, izađe da je tačno ovo što je Momir Marković rekao, da vidim onda ko će od vas da digne ruku za ovo što predlaže Vlada. Ali ne, ovde se zabašuri, to se stavi itd. Ima ovde još jedan veliki problem. Pre nekoliko meseci doneli smo Zakon o javnom dugu, o zaduživanju Republike Srbije itd. Naravno, na principijelni način je rešeno pitanje kako će Srbija da se zadužuje. U skladu sa tim zakonom mislim da je trebalo da se formira i uprava za javni dug, čini mi se da se tako zove, koja vodi evidencije, koliko je dužna lokalna samouprava, kako se zadužuje, koliko Republika, koliko javna preduzeća od republičkog značaja itd. Da vam kažem još jednu stvar, mi smo imali, ne mogu da budem baš precizan, da li se odnosi na ovu materiju ili na elektroprivredu, naftnu industriju, ali imamo predlog zakona koji nam je dostavljen pre desetak dana, gde se predlaže da se Zakon o kontragaranciji - kažem ne znam da li je elektroprivreda, rudnici, naftna industrija, ili neka od tih - stavlja van snage, a od nas se traži da donesemo zakon o davanju garancije. Još se tamo kaže da inopartner koji treba da obezbedi neka sredstva, mislim da je neka grupacija iz Nemačke, ne priznaje garanciju državne zajednice. Sada ću da vas vratim na onu temu, kada je bio Zakon o javnom dugu, o javnom zaduživanju Republike Srbije, mi iz SRS smo, između ostalog, ukazali i na tu situaciju, da se postavlja pitanje da li je državna zajednica pravno lice u smislu poslovnih odnosa i mogućnosti da ona garantuje nekome? Nije, niti ima svoj budžet. Ono imovine što ima, to je samo vojna i ona je u nekom nedefinisanom statusu. Kako može da odgovara, kako može da daje garancije onaj ko nema imovine? Kako? Parivodić je nešto izmislio oko hipoteke, ali će da dođe i ovde da obrazlaže, smeju mu se i njegove kolege sa pravnog fakulteta, profesori. Znači, imamo dva procesa, gde partneri iz inostranstva ne priznaju garanciju državne zajednice, od naše Narodne skupštine traži se da ona donese zakon o garanciji, a ovde imamo situaciju, traži se od ove skupštine kontragarancija da sada Srbija garantuje za državnu zajednicu da će ona, ukoliko ova uprava za kontrolu letenja ne izmiri svoje obaveze, praktično, znači, dupla garancija. Možete vi ovo da izglasate, ali može da se desi da za 20 dana opet dođe neko pismo i kaže se, s obzirom da državna zajednica nije baš tako nešto sigurna, da finansijer iz inostranstva sumnja u to - s babe na dedu, dok ne dođe na naplatu - ipak tražimo da Republika Srbija donese zakon o garanciji. Šta ćemo onda? Onda ćemo u roku od mesec dana po drugi put da donosimo epohalni ekspertski zakon. Sada imamo na dnevnom redu dva epohalna ekspertska zakona kojima se menjaju dva ekspertska i epohalna zakona koja su doneta pre mesec i po dana. Malopre sam pričao, pa sam rekao, to što je izgorela dokumentacija, ne znači da se neko izlečio - bio lud, ostao lud, ali dokumentacije nema. A neko smatra, ako nema dokumentacije, on je zdrav. Molim vas, cenite malo mentalno zdravlje. Znači, dva krupna razloga nalažu poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije da ovaj predlog zakona odbace, odbiju, odnosno, hajde ako postoji neko pomirljivije rešenje, da Vlada Republike Srbije povuče ovaj zakon. Prvi su tzv. materijalni razlozi, koji ukazuju da ne postoji opravdanost za nekim novim zaduživanjem, jer u svom normalnom poslovanju ta vaša agencija, koju morate da pretvorite da bude uprava za kontrolu letenja, u svom redovnom poslovanju obezbeđuje sasvim dovoljno sredstava za tekuće poslovanje i za modernizaciju, odnosno neke investicije. To je prvi razlog. Drugi razlog je formalne prirode. Mi ne bismo hteli da se upuštamo u razmatranje, dok ne dobijemo kompletan izveštaj i dokumentaciju. Izveštaje o poslovanju i o tome da li je tačno ovo što je gospodin Marković izneo, mislim na Momira Markovića. Da nam se da registracija te vaše agencije, izveštaj o materijalno-finansijskom poslovanju te agencije i da nam se stave na uvid, svakom poslaniku, Srpski sporazum i svi ovi sporazumi koje ste naveli od člana 1. do člana 4, pa i u obrazloženju, gde ukazujete da postoji neka obaveza izdavanja kontragarancije. Kada to dostavite i ukoliko procenimo da je to opravdano, onda treba nastaviti diskusiju povodom ove tačke dnevnog reda. Ovako, ili ovo povlačite, ili vi koji ste u većini razmislite dobro, jer ovde ima puno podataka, puno činjenica koje ukazuju na kriminal, i ovo je u funkciji kriminala, da ne biste vi dolazili u neprijatnu situaciju da vas sutra neko proziva, pa da vam kaže, čuli ste podatke, a vi ste glasali, znači, vi podržavate kriminal. Mislim da vi ne podržavate kriminal. Molim sve poslanike da se ovo vrati, da se upotpuni, da se daju vrlo precizni podaci, pa da tek onda procenjujemo da li treba o ovom zakonu da se izjašnjavamo i da li on treba da bude na dnevnom redu.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi narodni poslanik Mita Avramov.
Dame i gospodo poslanici, kada se pogleda malo sam predlog, odnosno ime zakona, neko bi pomislio da je ovde reč samo o jednom finansijskom zakonu, o jednoj najobičnijoj kontragaranciji, ali kada se pažljivije pročita, vidi se da je reč i o političkom zakonu. Sećam se 2001. i 2002. godine, kada je u ovoj skupštini data saglasnost da se ukine SRJ, da se proglasi neka Beogradska povelja, svi su to potpisali, samo nije aktuelni predsednik Republike Srbije tada to potpisao, u ime savezne države to je tada uradio Vojislav Koštunica, a u ime Republike Srbije uradio je premijer, iako ta prava i ovlašćenja nije imao po Ustavu. Tada smo napravili nekakvu državnu zajednicu, dali joj ime Srbija i Crna Gora. Dotad smo imali i Saveznu upravu kontrole letenja. Sada, na neki način, da li po zakonu ili po političkom pritisku, imamo nekakvu agenciju. Vratićemo se malo kasnije na agenciju, ali neka neko pogleda pažljivije tekst kako se zakon zove, da li mi dajemo kontragaranciju Evropskoj investicionoj banci ili državnoj zajednici. Znači, Evropska investiciona banka, koja vas je terala da napravite državnu zajednicu, zajedno sa Havijerom Solanom, ne priznaje tu državnu zajednicu i ne priznaje njenu garanciju, nego traži da se o tome izjasni i da kontragaranciju Republika Srbija. Sada postavljam pitanje, šta je starije: kokoška ili jaje. Znači, državna zajednica, zovite je kako god hoćete, međunarodno priznati pravni subjekt u Ujedinjenim nacijama, i njena garancija se ne priznaje, nego se od nekog dela teritorije te državne zajednice traži da izda kontragaranciju. Zar to nije unapred već uništavanje te državne zajednice? Da li je ovaj zakon pisao G17, jer oni, recimo, jesu da Srbija bude samostalna bez Kosova i Metohije, tako je pričao Miroljub Labus, pogotovo onaj deo koji se odnosi bez Kosova i Metohije, kada je molio Šiptare na Kosovu i Metohiji da izađu na izbore i da glasaju za njega, on će im dati nezavisnost. Ko je pisao ovaj zakon i u čije se ime i kome daje kontragarancija. Zar to nije na određeni način ponižavanje ovog parlamenta, zar nije ponižavanje državne zajednice, koja je već dala nekakvu garanciju. Ali, to je tako kada neko zarad nekakve političke situacije, pa i zbivanja, napravi jednu ovakvu grešku kao što je bila državna zajednica, zvana Srbija i Crna Gora, pa se sada ne zna ni ko pije ni ko plaća u ovom delu kada su u pitanju bankarske garancije. Ako pogledamo dalje, ko je korisnik sredstava, pa se kaže, Agencija za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore d.o.o. Znači, delimično, odgovorno pravno lice, a navodno su osnivači Republika Srbija i Crna Gora. Republika Srbija sa 92 posto, a Crna Gora sa osam posto. Imamo agenciju, znači, pravno lice sa delimičnom odgovornošću. Znači, osnivač ne garantuje svojom imovinom, nego lice koje je kao pravno registrovano garantuje isključivo svojom imovinom. Republika se već unapred odriče vlasništva nad tom agencijom, zato što u slučaju njenog neposlovanja ne može da pokrije njene dugove nego ih sama daje. Ali, nisu problem dugovi koji nastanu, već je problem što kao delimično odgovorno lice nije dužno da sredstva uplaćuje u budžet Republike Srbije, i tu je u stvari problem, zato ste tu i napisali delimično odgovorno lice, a ne da bude javno preduzeće. Ne može agencija koju osniva Vlada Republike Srbije ili državna zajednica da bude delimično odgovorno lice. Da li je to u skladu sa Zakonom o privrednim društvima, prvo to da proverimo, a onda da postavimo pitanje, gospodin Momir Marković je ovde izneo koliko otprilike može da zaradi jedna takva agencija, pogotovu ako kontroliše samo prelet iznad državne zajednice, a nije samo taj prelet u pitanju, već kontroliše poneki put i prelet okolnih zemalja. Ako ima 800 letova, pa puta 200 dolara, ili da kažem hiljadu letova, radi lakše računice, puta 200 dolara ili evra, sada je mala razlika, to je 200 hiljada dolara dnevno. Kuda ide taj novac? Kuda ide? Znam dobro da računam, znači, 1.000 h 200 = 200.000. Znači, kuda ide taj novac? Kada se to pitanje postavi, kuda ide taj novac, može da se dođe do zaključka da ide za plate. Ali, koliko ih ima u toj agenciji za kontrolu leta i kakav je raspon plata. Saznali smo ovde da je plata, recimo, jednog kontrolora letenja, lica koje zarađuje taj novac i koji je pod stresom dok to radi, jer je poznato da je taj posao izuzetno naporan, znači imaju platu oko 150.000 dinara do 200.000, ako bude neko dežurstvo itd. Gospodin direktor, koji nema pojma o kontroli letenja i koji zna avion samo iz biznis klase gde su kožna sedišta i ništa više o kontroli letenja nema pojma, ima platu milion dinara. Saznali smo da je to jedna najobičnija lopuža iz DS. Svi ljudi koji ga okružuju su takođe lopuže iz DS, a zašto su lopuže. Sada ću i to da vam kažem. Navodno se radi neka modernizacija sistema za kontrolu letenja. Oprema koja se nabavlja je iz Vijetnama. Obično je Savezna uprava za kontrolu letenja koristila opremu koja je ili engleskog ili porekla SAD, nikada iz Vijetnama. Nikada. Postavlja se pitanje koliko je ta oprema moderna, da li su to Amerikanci možda ostavili šezdesetih i sedamdesetih godina kada su se povlačili iz Vijetnama, pa nam sada to prodaju za 32 miliona dolara. Ako to kupujemo za 32 miliona dolara, to je verovatno zato što je direktoru plata od miliona dinara mala, mesečna plata, pa mora malo da zaradi na provizijama prilikom raspisivanja tendera i javnih nabavki, pogotovo što tendere on raspisuje, pogotovo što komisiju za javne nabavke on formira, pogotovo što komisija njemu odgovara. Znači može da ima pritisak i na nju. To je navodno preduzeće koje je osnovala Vlada Republike Srbije sa 92% i nikom ne odgovara ništa, najmanje Vladi, a kamoli tek Skupštini, i puštate ih da rade šta god hoćete. Sada dolazite pred Skupštinu Srbiju i tražite da mi damo kontragaranciju državnoj zajednici. Srbija nije priznata kao članica UN. Državna zajednica, kako je vi zovete, Srbija i Crna Gora jeste. Kako mi možemo da dajemo tu kontragaranciju, osim ako neko već sada ne želi da rasturi zajedničku državu. Ako svaka država članica posebno daje kontragaranciju, onda nema ni zajedničke države. Dalje, da li im je baš taj kredit bio neophodan. Nije, ali izgleda mi da je toj gospodi svega malo. Recimo, umesto radara i radarskih sistema rade rekonstrukciju zgrada. Nemam ništa protiv ukoliko su uslovi za rad u tim zgradama loši. Međutim, ne samo da nisu loši, nego su u odličnom stanju, ali eto mora da se zameni spoljna stolarija, koja je inače aluminijumska, večita, nekom drugom. Zašto? Da bi opet neko uzeo novac prilikom nabavke te stolarije. Verovatno je u pitanju procenat 20, 30, pa i više posto, jer su te cene prilično naduvane. Dva puta su već za manje od godinu dana potrošili novac za promenu voznog parka. Znači, dva puta su po milion evra utrošili za nabavku novih automobila. Vrhunac svega toga, za taj radarski centar na Kopaoniku, koji nikada neće da proradi, nabavljene su i ski-sanke. A da ne pričamo kada je bio u pitanju Aerodrom Beograd, VIP saloniitd. Rekli ste, bar im je Velimir Ilić, kada je rušio DOS ovde, pričao da će sve lopuže da pohapsi. Sada, ne samo da ih nije pohapsio, nego ih je još i nagradio i dao im je još bolja mesta, dao im je mogućnost da još više kradu, pa ako firma iz koje kradu ne može dovoljno da zaradi, eto i kredita da im damo neka se nakradu. Najbolje je da se ovakav jedan zakonski predlog povuče. Nije tu gospodin ministar da mi odgovori na nekoliko pitanja, jer Savezna kontrola letenja, čiji je pravni naslednik ta agencija, radila je sa vreme ekonomskih sankcija. Vršeni su preleti iznad tadašnje SRJ, pod istim uslovima kao i sada. Doduše, sredstva su delimično bila zamrznuta, mogla su da se koriste za isplatu plata zaposlenih i za nabavku nove opreme. Ostatak sredstava je bio uplaćivan u švajcarske banke, gde je bio zamrznut. Morale su čak i aviokompanije koje su u to vreme i sada nama iz neprijateljskih zemalja, kao što je npr. Slovenija, koja nije htela da leti preko teritorije SRJ, morala je na kraju da se vrati i da isplati sve dotadašnje dospele obaveze. Mi im kao nagradu, što su nas izbegavali tada, dajemo izuzetno atraktivne lokacije na Novom Beogradu, za Merkator i Merkur. Znači, kada treba da plati ne želi, ali kada treba da uzme, tu je. Šta je sa tim novcem? Nije reč o malim sredstvima. Pored toga što su kasnije ekonomske sankcije ukinute, postoji taj spoljni zid sankcija koji delimično ni do dana današnjeg nije ukinut, iako ste to obećali 5. oktobra 2000. godine. Taj novac koji je zaradila Savezna kontrola uprave letenja za kontrolu letenja iznad SRJ, Makedonije i tadašnje BiH do 99. godine je bio zamrznut po švajcarskim bankama. Gde se sada nalazi? Pogotovo što nije reč o malim svotama novca. Kada bi saznali gde se taj novac nalazi, a verujem da je već klika koja je 5. oktobra preuzela vlast i u Narodnoj banci i u državi, taj novac odavno potrošila. Nema gospodina ministra za kapitalne investicije, ovde bih rekao, kada čitam ovaj zakon, za kapitalne pronevere i krađe, da nam odgovori na ova pitanja.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi koji možda niste želeli da se do kraja upustite u ovu, kako je ona nazvana, nebesku pljačku, saslušate podatke i glasaćete u danu za glasanje za odobravanje ove kontragarancije. Verovatno niste ni slutili da je član DS, a već toliko puta pominjani direktor kontrole leta Stankov, jedan od onih iz DOS-ovske garniture, a imate ih mnogo u ministarstvima, i u Institutu, i CIP-u, da li je tako kolega Đorđeviću, svuda, na Aerodromu Beogradu, i koji su nastavili da pljačkaju sve što im dođe pod ruku, i da građani Srbije moraju da znaju da ovoliki milionski iznosi u evrima svakako će biti dugi koji će da plaćaju buduće generacije. Juče nam je neko govorio ovde od poslanika ekspertske grupacije kako je dug stanovnika toliko veliki da mi u ovom trenutku, praveći komparaciju sa zaduživanjem Amerikanaca i onih koji žive u zapadnoj Evropi, ne znamo ni koliki je. Prema proceni ekonomista u Srbiji kreće se između 12 i 14 milijardi evra. Kako? Tako što građani sami sebe zadužuju putem skupih kredita i svih onih potrepština koje moraju sebi da obezbede i članovima svoje porodice. Sada im vi lepo servirajte, pobegao ministar Ilić, jer je verovatno znao da će da se desi i da će da usledi jedna takva priča, kada je video da je gospodin Momir Marković ovlašćeni predlagač, jer nije prvi put da gospodin Marković sa podacima do kojih dolazi, a koji su apsolutno kristalno jasni, argumentovani i potkrepljeni gomilom dokaza, pred Velimirom Ilićem i ostalim ministrima, govorio o pljačkama koje se dešavaju u ovom slučaju članova Demokratske stranke, koje čuvate i negujete kao malo vode na dlanu. Pošto su tu gospoda iz Ministarstva, a nije tu ni predsednik Skupštine, iskoristiću priliku, verovatno je pomoćniku glavnog i odgovornog urednika jedne od najtiražnijih i najčitanijih novina u Srbiji "Velike Srbije", u izdanju SRS, gospodinu Momiru Marković, koji je ujedno jedan od viđenijih novinara ove ugledne novine u Srbiji, ovog časopisa, bilo neprijatno da sam reklamira svoj članak u novinama. Ostaviću vama, gospodo, da vidite kako se odigravala ta nebeska pljačka i do kojih je podataka, a objavio ih je u najnovijem broju "Velike Srbije", došao gospodin Momir Marković, kada je pisao o tome, a naslov iznad tog članka je - Ko kontroliše kontrolore? Ostaje pitanje, to je ujedno informacija za vas i za narodne poslanike, na taj član Poslovnika se pozivam, da biste mogli dalje da učestvujete u radu po ovoj tački i po razmatranju u pojedinostima, da vidite na koji način će građani Srbije morati ovo da plaćaju za kriminalce i lopove iz DS i ceo taj lobi oko njih, koje vi očigledno podržavate i njihov ste kontinuitet u načinu vladanja, kao i sam ministar Ilić. Vas ću, gospodine ili gospođo, da zamolim da časopis "Velika Srbija" predate ministru Iliću, pošto nije udostojio ni narodne poslanike, ni kolegu Markovića, koji je govorio o tome, izašao je usred njegovog govora, da mu predate novinu i da pročita o kakvoj se pljački radi.
Reč ima narodni poslanik Mita Avramov, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste gospodina Velju Ilića, našeg ministra, koji je u svom izlaganju ili obrazloženju za ovu kontragaranciju od 31.280.000 evra utrošio ovde nekih dva minuta, rekavši da je to potrebno da se prati tehnika u svetu, da moramo imati novu tehniku za praćenje aviona, pošto i avioni imaju neke uređaje itd. Mi smo zemlja koja se nalazi na velikim vratima, kako između istoka i zapada, kako u drumskom, tako i u vazdušnom saobraćaju. Ta kontrola leta koju mi imamo, ima jako veliki priliv novčanih sredstava. To je ovde već više govornika reklo, da ne ponavljam te cifre, ali niko nije rekao gde te pare završavaju. Ako se te pare usmeravaju za pomoć izbeglim, za pomoć bolesnim, za pomoć bilo koje vrste našem narodu, to je onda za svaku pohvalu. Da su pare usmerene u tom pravcu mi bi to sigurno svi ovde znali i reklo bi se da su pare otišle u tom pravcu, kako je to humano, kako se vodi računa o narodu, što je dužnost i obaveza svake vlade. Te priče nije bilo, što znači da te pare i ne završavaju u tom pravcu. Sigurno da jedan određeni deo sredstava ide za zaposlene, a drugi deo - to samo zna Agencija, a mi možemo da sumnjamo. Otvorena nam je sumnja u svim pravcima, zato što nemamo ni povod da mislimo na nešto drugo. Crna Gora učestvuje 8%, Srbija 92%. Tu je već sve rečeno. Sigurno da na Srbiji veći deo tereta leži, tako da SRS, što se tiče ove kontragarancije, neće dati podršku ovoj vladi ili Agenciji koja je formirana da vodi računa o ovom novčanom prilivu. Agencija ne polaže nikome računa sem ministru, što znači da je uska veza između ministra i Agencije. Narod uvid u to nema i iz tog razloga nećemo ni podržati ovo, jer otvoreno sumnjamo da ova velika količina novca, ovaj dnevni priliv koji je ogroman, najverovatnije završava u nečijim džepovima.
Reč ima Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke. Kao što su govorile moje kolege iz SRS, od Momira Markovića, pa Zorana Krasića i kolege Arsića, SRS ima jasnu koncepciju kada su u pitanju zakonski projekti koje je trebalo da usvaja Narodna skupština. Ovo je još jedan u nizu zakonskih predloga koji se donosi na brzinu, na jedan neprecizan način, pravdajući se kroz razloge za donošenje zakona, na osnovu toga što postoji ustavni osnov za donošenje zakona u Ustavu Republike Srbije. U ovim razlozima kaže se sledeće: "Razlozi za donošenje zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke (Projekat sveobuhvatne rehabilitacije infrastrukture kontrola letenja) sadržani su u Srpskom sporazumu o pružanju podrške projektu, zaključenom između Republike Srbije i Evropske investicione banke. Naime, navedenim sporazumom je predviđeno da Republika Srbija u korist Srbije i Crne Gore, kao garanta, izda kontragaranciju proporcionalnu svom osnivačkom kapitalu kod Agencije za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore d.o.o." Govorile su kolege iz SRS, suština je da mi smatramo da je ovo jedan Predlog zakona koji ne samo da je neprecizan, nego mu nije mesto da se raspravlja o njemu na ovakav način. S obzirom da se radi ovde o Agenciji, koja je društvo sa ograničenom odgovornošću, to govori o tome da se mogu i ne moraju uplaćivati sredstva u budžet Republike Srbije. Postavlja se onda pitanje kako će upravni odbor te agencije da raspodeljuje ta sredstva i kako ćemo mi da imamo kontrolu nad tim sredstvima. Znači, suština je da Republika Srbija treba da donese ovakav Predlog zakona. Mi iz SRS smatramo da je ovaj predlog zakona trebalo povući iz ove skupštinske rasprave i rekli smo razloge zbog čega. Prvo su razlozi materijalne prirode i drugo, što je rekao kolega Krasić, formalne prirode. Interesuje nas izveštaj o poslovanju Agencije, kako je registrovana Agencija, izveštaj o tehničkoj prirodi. Posebno nas interesuje zašto nas niste u okviru ovoga izvestili o Srpskom sporazumu koji ste pomenuli u razlozima za donošenje zakona. Znači, ono što nas interesuje najviše u ovom predlogu zakona, koji bi razlozi trebalo da budu, a mi nismo dobili kao argumente Vlade Republike Srbije. Poslanički klub SRS smatra da ne postoji ekonomska opravdanost za formiranje tih silnih agencija u raznim strukturama državne uprave, i kada smo god govorili za ovom govornicom mi smo kritički govorili i mislim da je neko od kolega pomenuo šta je falilo onome kada je postojala uprava za kontrolu leta, koja je bila u SRJ, koje više nema. Naravno da ne postoji ekonomsko opravdanje za formiranje toliko agencija u državnom aparatu, nagomilavanje administrativnog aparata itd. Znači, ono što je stav SRS i poslaničkog kluba, potpuno je jasno kada predlažete zakone Narodnoj skupštini oni moraju da budu precizni i jasni. Mi poslanici smo dužni da budemo obavešteni i izveštavani o svim sporazumima koje je neko potpisao. Mi to sada ne znamo. Znači, ono što rade neke evropske i svetske aviokompanije, kao što su Britiš ervejz, KLM ili Er Frans, znači naravno da ta iskustva treba primeniti u tom delu kod nas. Ali, kada govorimo o davanju kontragarancija, to je već veoma ozbiljna materija. Radi se o predlogu zakona finansijske prirode i Srbija kao članica, prema Ustavnoj povelji, ima neke svoje obaveze i ovaj predlog treba da se raspravlja u parlamentu zajednice Srbija i Crna Gora. Ono što smo rekli kao poslanička grupa za ovom govornicom, treba da stoji uvek u razlozima za donošenje zakona jasno argumentovano zašto i zbog čega. A ovako dati predlog je neprecizan i nejasan. Na kraju krajeva, možemo da sumnjamo u namere Vlade i onih koji su predložili Narodnoj skupštini ovakav predlog zakona. Prema tome, smatramo da je bolje da povučete ovakav predlog zakona iz skupštinske procedure, imate još vremena. Smatramo da ovaj zakonski predlog nije dobar i argumenti koje smo izneli pred javnošću Srbije i pred građane Srbije potpuno su svima jasni.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RASPODELI TRANSFERNIH SREDSTAVA IZ BUDžETA REPUBLIKE SRBIJE I UČEŠĆU OPŠTINA, GRADOVA I GRADA BEOGRADA U POREZU NA ZARADE U 2006. GODINI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Bogoljub Pejčić, Bojan Kekić, Živojin Stefanović, Toma Bušetić i Hranislav Perić. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima podnetim na Predlog zakona. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Bojan Kekić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Živojin Stefanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Toma Bušetić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, predsedniče, predložio sam amandman da se opštini Rekovac povećaju transferna sredstva u visini od sedam miliona dinara. Radi se o opštini koja je nerazvijena, koja je mala, opštini koja ima 366 kilometara površine, obuhvata 32 naselja, ima 15.000 stanovnika, a svojevremeno je imala, 1931. godine, 32.000 stanovnika. Jasno se vidi da se sve vreme, takoreći od tridesetih godina pa do današnjeg dana, nije razvijala na pravi način ili se nije razvijala kako su se razvijale mnoge druge opštine u Republici Srbiji. Sasvim je jasno da sistemom obračuna poreza, punjenja budžeta, kako je to predložio ministar Dinkić i po ovim novim zakonima, da budžet ove opštine teško može da se popuni da bi se finansirale elementarne potrebe. Primera radi, u 2005. godini ceo budžet opštine Rekovac iznosio je 50 miliona dinara, a od te sume 25 miliona su bila transferna sredstva. Znači, ovim novim sistemom punjenja budžeta sasvim je jasno da od poreza na zarade, a od poreza na zarade svi budžeti se pune takoreći sa 50% ukupnih prihoda, teško može da se ostvari bilo kakav plan. Jednostavno, u opštini Rekovac sve firme, koje su radile do 2000. godine sa manjim kapacitetom, sa smanjenim brojem radnika, pogašene su. Radi se o jednom pogonu fabrike kablova, pogonu koji je zapošljavao u prvo vreme 500 radnika, zatim 400, pa 300, danas u tom pogonu nemamo ni jednog jedinog radnika. U opštini Rekovac bila su dva podruma, kako to mi kažemo, u Belušiću i u Rekovcu, sa po 100 zaposlenih radnika. Tu više niko ne radi, nema zarada, nema poreza i budžet rekovačke opštine je totalno osakaćen i ovim novim sistemom sigurno je da elementarne funkcije u opštini Rekovac ne mogu da se vrše. A sa druge strane imamo situaciju da je u toj opštini, koja je površinski velika, takoreći druga u okrugu, imamo 32 naselja, sada su sela dosta razuđena, imamo isturena odeljenja, dve osnovne škole, otežani uslovi prevoza, i mislim da u svakom slučaju imamo dosta argumenata kada govorimo o tome da ovoj opštini treba dodati nova transferna sredstva u visini od sedam miliona dinara, koliko sam predložio. To je stvarno kap u moru u odnosu na sredstva Beograda. Svako od poslanika je dužan da kaže i predloži ako nekoj opštini nešto dodaje kojoj to opštini ili gradu oduzima. Mislim da za Beograd to neće značiti ništa, a za ovu opštinu će značiti i te kako mnogo, tako da očekujem da će sve poslaničke grupe, bez obzira na neke svoje stavove, da je Srbija jedno i da sve opštine treba da budu ravnopravne, imati puno razumevanja kada dođe dan za glasanje i da će podržati ovaj moj predlog da se uvećaju transferna sredstva za opštinu Rekovac. Sa druge strane, hteo bih da kažem da je meni kao poslaniku iz Jagodine nerazumno da Jagodina u ovim transfernim sredstvima ima svega 86 miliona. Ako bismo pravili bilo kakvu paralelu sa mnogim opštinama koje su približne veličine, sa približnim brojem stanovnika, sa približnim brojem zaposlenih ljudi, neću pominjati koje su opštine u pitanju, ali jednostavno siguran sam da ima bar desetak opština koje imaju reference slične jagodinskoj opštini, a imaju transferna sredstva koja su 50% veća, 100% veća. Ne znam kako je ministar Jagodini odredio samo 86 miliona, imajući u vidu da samo tokom 2003. godine Jagodina je imala transferna sredstva u visini od preko 130 miliona.
Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, u okviru načelne rasprave sam govorio, u stvari napravio jedan uvod na amandman koji sam podneo i karakteristično je da je ovaj zakon o raspodeli transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije i učešća opština vrlo značajan za nas poslanike, s obzirom da zastupamo i teritoriju sa koje dolazimo. Svestan činjenice da je Vlada Republike Srbije, kako sam informisan, odbila sve amandmane, zalažem se u dva pravca, ako se govori o ovom mom amandmanu, a to je da prilikom utvrđivanja kriterijuma u sledećoj godini, za budžet 2007, posebno se treba voditi računa o kategoriji lica koja žive i rade u inostranstvu, a imaju dodirnih tačaka sa svojim domaćinstvima, odnosno sa naseljima u kojima provede najmanje dva meseca godišnje ili svojim ukućanima odnosno svojim porodicama dostavljaju određena finansijska sredstva. U Braničevskom okrugu preko 40.000 stanovnika nalazi se u inostranstvu. Postoji baza podataka koja je najpreciznije urađena u Petrovcu, gde ima 11.542.000, Žabari 5.200.000, Gradište 5.200.000, Malo Crniće oko 5.000.000. Svi ti građani, koji žive u inostranstvu, ili godišnje ili mesečno pošalju sredstva svojim porodicama, ili kad dođu na zaslužen godišnji odmor oni troše ta sredstva. Automatski postaju učesnici u PDV-u i automatski bonitet te opštine, koji ide prema Republici, mnogo je veći nego što je to situacija ovako. Zato se zalažem da te opštine, koje imaju veliki broj ljudi u inostranstvu, da bi mogli da izgrade infrastrukturu, pošto ne postoje određeni mehanizmi, davno je zaboravljena kategorija samodoprinosa i svega ostaloga, vrlo je teško naplativo od tog stanovništva, da kroz transferna sredstva, na bazi kriterijuma, a ja ću predložiti kriterijum, da se dostave, odnosno da se izvrši povraćaj opštinama. Kriterijum bi bio, ono što predlažem u dogovoru sa predsednicima opština Petrovca, Žabara, Gradišta i Malog Crnića, da se na 1000 stanovnika daju transferna sredstva od milion dinara. Zašto baš od milion dinara? Svesni činjenice da ti ljudi kada dođu ili njihovi ukućani deo sredstava troše u većim centrima, u većim gradovima, to bi bio određeni minimum. Ono što bih zamolio Ministarstvo finansija, s obzirom da postoji tekuća rezerva, a to je da ovim opštinama u 2006. godini iz tekuće rezerve uveća sredstva, i to Petrovcu 11 miliona, Žabarima, Gradištu i Malom Crniću po 5 miliona, koja će oni isključivo i namenski koristiti za infrastrukturu, odnosno za izgradnju puteva, vodovoda, kanalizacija i svega ostalog. Mislim da će ovaj kriterijum podržati svi ostali poslanici i kod utvrđivanjazakona o transfernim sredstvima, ali siguran sam da će Ministarstvo finansija izaći u susret ovim opštinama, kako bi na bazi tih prihoda koje one ostvaruju i dolaze iz Republike one mogle u svojoj lokalnoj samoupravi malo brže da se razvijaju, s obzirom da je većina tih opština, čiji se ljudi nalaze u inostranstvu, nedovoljno razvijena.
Reč ima narodni poslanik Živojin Stefanović.
Prošle godine, kada je bio ovaj zakon na dnevnom redu, dato je bilo obećanje pred ovim parlamentom da će se napraviti kriterijumi po kojima će se vršiti transfer sredstava. Kako vidim ovaj predlog, on je isti kao prošlogodišnji, dalje nema kriterijuma na osnovu čega se vrši transfer sredstava, već izgleda samo 11% i nešto, bez obzira na to koje su prošle godine opštine bile oštećene, a koje su bile u privilegovanom položaju. Smatrao sam da će doći do usvajanja kriterijuma i da onda nema potrebe da se za ovom govornicom iznose podaci o pojedinom opštinama i kada tražimo sredstva kao da tražimo od nekoga milostinju. Podneo sam amandman da se ne bi odbacio, tražeći od grada Beograda, u članu 3. pod tačkom a) grad Beograd, da se povećaju sredstva opštinama, pod 72. Lebane, i pod 82. Medveđa. Dolazim iz kraja ekstremnog nerazvijenog. Opština Lebane je poznata kao opština sa najnižim prosečnim ličnim dohotkom u Srbiji. I to više godina se već piše i o tome govori. Ima 25.000 stanovnika, 5.000 je nezaposlenih, 24 osnovne škole i dve srednje škole. Sa predviđenim sredstvima ne može da ispuni funkciju lokalna samouprava, pogotovo tamo što se predviđa u članu 7. ili 8, da ukoliko ne izvršavaju osobe prema srednjem i osnovnom obrazovanju da će doći do zaustavljanja transfernih sredstava. Ona je istovremeno i pogranična opština. Ima deo koji se graniči sa Kosovom i Metohijom. Skoro da nijedno preduzeće ne radi. Da je bilo kriterijuma usvojenih, najverovatnije bi Lebane dobilo više sredstava. Kada sam gledao raspored sredstava, ne želim da se svađaju opštine među sobom, ali je evidentno da tamo gde ministar participira u vlasti, sa istim brojem stanovnika, sa manjim problemima, duplo više sredstava. Pogledajte, pa ćete to videti. Sigurno tim opštinama toliko para treba, ali ovo je već prevršilo meru. Tamo gde se nalazi gospodin ministar prošle godine je bez kriterijuma dato više, sada se samo sa 11% i više dodaje, a druge opštine zaostaju. Smatram da Lebane zaslužuje pažnju cele Republike Srbije, jer će to područje vrlo brzo da bude napušteno, a onda nam neće biti potrebna sredstva da vraćamo stanovništvo. Ono je već napadnuto kupovinom objekata od strane Šiptara, a to isto važi i za Medveđu. Medveđa je jedna od one tri opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, ona je od te tri opština sa većinskim stanovništvom, i to značajno većinskim, stanovništvom srpskim. Izuzev jednog državnog, odnosno društvenog preduzeća koje radi, par komunalnih sistema, nijedno preduzeće ne radi i nema zaposlenih. Preko Koordinacionog centra su bili finansirani neki objekti da bi kao zadržali stanovništvo. Na današnji dan opština Medveđa duguje preko 50 miliona. Kako će to da se isplati izvođačima radova ili poveriocima, a sredstva se i dalje ovoj opštini umanjuju, i možemo doći u situaciju da neki naredni parlament ovde govori i o Medveđi kao opštini sa većinskim stanovništvom albanskim. Smatram da je ovo nepravilan, nedomaćinski odnos Vlade Republike Srbije prema ovim dvema opštinama i samo sam iskoristio mogućnost da amandman ne bude odbačen, da zatražim, ne gledam da je Beograd mnogo više dobio, da treba skidati od Beograda, ali je jedina pravna mogućnost bila da amandman bude pravno moguć i da se može o njemu ovde govoriti, upravo to da iskoristim tu formalnopravnu mogućnost, ali suština je u tome da je neophodno da se transferna sredstva Lebanu i Medveđi povećaju. Ne možemo samo živeti na osnovu priče. Reći ću vam da je taj kraj i dalje potcenjen. Ne zbog toga što ima neke posebne odnose u tome šta nam je radila gospođa ministar poljoprivrede, ali ovo je evidentno. Lažni krediti za leskovačke poljoprivrednike. Hoćemo da zadržimo seljake na selu, hoćemo da to područje ne ostavimo Šiptarima, dajemo kredite lažne, sredstva ne dođu u banku, Garancijski fond traži da ljudi pokažu gde su utrošili ta sredstva, a banka kaže da sredstva još od Vlade nije dobila. Mnogo ne verujem medijima, ali sam imao prilike da sa ovim čovekom razgovaram pre nekoliko dana. Ako je u međuvremenu dobio, izvinjavam se ministru, ali nisu dobijena sredstva. Nije samo on, to je otprilike kod svih osam kredita koji su navodno namenjeni razvoju poljoprivrednika ili zadržavanju poljoprivrednika u selima leskovačkog kraja. Zato smatram da je amandman koji sam podneo ispravan i da taj amandman treba podržati.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Želim da reagujem na navedeno izlaganje, pre svega na novinski članak koji je pokazan, s obzirom da se, po svemu sudeći, radilo o novinskom članku u kome se novinar nije ponašao baš po pravilima istraživačkog novinarstva, pa nije pokušao da uđe u trag toj vesti. Po mom dubokom ubeđenju nije dovoljno saslušati samo jednu stranu, nego treba čuti sve, pa i oni koji to iznose za govornicom, takođe, treba da provere o čemu se radi. Dakle, kada se govori o konkretnom gospodinu, sa kojim sam takođe razgovarala, odmah nakon članka koji se pojavio, potpuno je jasno da se ne radi ni o kakvom propustu Ministarstva poljoprivrede, niti o propustu Garancijskog fonda. Taj kredit je odobren i od strane Ministarstva poljoprivrede i od strane Garancijskog fonda. Moje istraživanje je pokazalo da je problem u banci koja, po onome što sam čula od direktora banke, ima diskreciono pravo da odobri ili ne odobri kredit, s obzirom da 15% rizika kredita osigurava banka. Želim da kažem, povodom dotičnog novinskog natpisa, da se radi o banci koja nije za sada odobrila kredit. Banka ima diskreciono pravo na tako nešto i oni imaju svoje razloge. Dakle, ukoliko neko dalje želi time da se bavi, upućujem ga na nadležnu banku. Ministarstvo poljoprivrede nije to. Potpuno je netačna informacija da Ministarstvo poljoprivrede nije prebacilo sredstva. Tehnologija kredita je takva da, kada banka odobri određeni kredit, onda ona upućuje zahtev Ministarstvu poljoprivrede da prebaci ta sredstva. Ministarstvo poljoprivrede do danas takav zahtev od nadležne banke nije dobilo. Dakle, to je što se tiče toga. Što se tiče ostale diskusije vezane za transferna sredstva, predstavnicima opštine Leskovac preporučujem da ubuduće namenski troše budžetska sredstva koja im se prebacuju, pošto sam vrlo zainteresovana da čujem da li će me neko osporiti po tom pitanju (Ne, HVB banka.), pošto je zaključak budžetske inspekcije, koja je radila u opštini Leskovac, da su sredstva u opštini Leskovac nenamenski trošena. Dakle, preporuka je Ministarstva finansija i budžetske inspekcije da se budžetska sredstva ubuduće namenski troše. Neću pominjati drugu aferu ovom prilikom, možda ću kasnije, ako dobijem povoda za to, preporučujem predstavnicima lokalne vlasti u Leskovcu da ono što dobiju troše namenski, pa će možda građani malo bolje živeti. Hvala.
Replika, narodni poslanik Stefanović.
Dame i gospodo, preporučujem uvaženoj koleginici da naredni put na lokalnim izborima izađe, pobedi i normalno razvije opštinu Leskovac. Neverovatno da se uvek javljate kada se nešto za Leskovac potražuje. Vi naprosto brkate neke stvari. Izneo sam činjenice koje su tačne. Čovek nije dobio sredstva, kao i onaj Petković u Gornjoj Jajini, a kada je tom Petkoviću obećan kredit. Otprilike, ponašate se kao JUL, samo što je JUL - džak brašna, dva-tri kilograma šećera i dve flaše ulja davao pred glasanje. Vi ste došli pred izbore za mesne zajednice, pa ste u nekoliko sela obećali velika sredstva, čak i da pravite igrališta mimo lokalne samouprave, pa da će dobiti bespovratne pare samo da podnesu dokumentaciju. Ljudi potrčaše, dobiste dva-tri sela, želim vam da ih razvijete i da ne pričate ovde priču, nego da ljudi dobiju pare, pare nisu dobili. Mene interesuje ta banka, "Eksim banka" je prodata, kome je prodata, ali je tačno da ljudi sredstva nisu dobili. Možda ovaj iz Donje Jajine nije dobar domaćin, ali u Gornjoj Jajini su vrlo dobri domaćini, uz njihove dve porodice dobili su 111 glasova za mesnu zajednicu. Zato im dajte sredstva, da bi vam sutra opet izašli na glasanje. Ne samo to, to se permanentno radi pred izbore, vi original oponašate JUL, samo oni nisu imali ovakav budžet i nisu imali ministra, nego su po malo delili, malo šećera, malo brašna, malo ulja, a vi zveckate gotovom lovom i tu padaju glasovi. Samo ste već pročitani što se toga tiče. Nemojte više da zagovarate lokalnu samoupravu, vi ste ovde vlast. Naložite ministru da uvede privremene mere, pa vladajte tim Leskovcem, drugačije ne možete dobiti izbore. Dok je radikala i socijalista, vi nećete dobiti izbore dole, to vam potpisujem ovde sa ovog mesta. Ljudi znaju šta ste radili, a šta mi radimo. Što se tiče nenamenskog trošenja sredstava, opet je to kod vas, dragi moji nosioci vlasti. Šta hoćete? Hoćete da raspustite parlament ako je neko nenamenski trošio budžet. Zna se ko je naredbodavac za sredstva. Prema tome, imate mehanizme u zakonu. Dali ste da dođe budžetska inspekcija. Da li je bila, da li je napravila zapisnik? Molim vas, napravila je zapisnik. Ona taj zapisnik mora dostaviti Ministarstvu finansija, mora dostaviti tom ministru lokalne samouprave. Ako po članu 42. Zakona o lokalnoj samoupravi, tačka 5, dolazi do toga da je neko to radio, onda se lepo donese rešenje i taj gubi funkciju. Vi hoćete da preko tog nalaza budžetskog inspektora da prevalite da su svi kompletno Leskovčani nepošteni, da je ceo parlament nepošten, da su svi parlamentarci u Leskovcu krali. Čemu to vodi? Vi želite da opet svađate dve do tri parlamentarne stranke u Leskovcu. Znači, vi imate mogućnosti, kod vas je i pogača i nož, izvolite - upotrebite i pogaču i nož. Nemojte da Leskovac srami sram nekoga ko je to izvršio, a taj ko je to izvršio, ako vi sumnjate, nismo ga na izborima podržali, to svi dobro znate u Leskovcu. Svi ste se, tzv. demokratska opcija ste se složili da on bude, a ne da bude naš kandidat Lešnjak. Vrlo jasni smo u tome. Nemojte više da mi to spočitavate. Meni ste pokušali sve da učinite za ovih pet godina - da me hapsite, da mi utvrđujete manjkove, viškove, krađu i ništa niste mogli da mi učinite. Ispitivali ste me od pradede vi koji ste došli kao demokratska opcija. Niste ništa našli. Nemojte za ovom govornicom, jer Leskovčani znaju ko ste vi, ko sam ja, u krajnjoj liniji. Ako hoćete to da razjasnite, da uterate u zakonske okvire, onda dajte, imate ministra finansija, zaustavite transferna sredstva; imate ministra lokalne samouprave, neka donese rešenje. Ako lokalna samouprava ne postupi, onda je ona kriva. Imate organe gonjenja, vi želite da se leskovački parlament pretvori u SUP, tužilaštvo, sud. Naprosto, to ne može. Leskovački SUP, sud i tužilaštvo ništa ne rade pet godina, bave se samo politikom.
Povreda Poslovnika, ili ste pogrešno protumačeni, reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Dakle, ponovo želim da pojasnim, što se tiče poljoprivrednih kredita, ne dajemo mi poljoprivredne kredite. Poljoprivredne kredite daje Vlada Srbije, Ministarstvo poljoprivrede, u saradnji sa bankama. Banke su te koje konačno odlučuju o tome. Bilo bi nezakonito i nemoguće dati kredit bilo kome po našoj proceni, moraju da postoje određene garancije. Banka je ona koja traži garancije od jako dobrih i uglednih domaćina, koje je gospodin već pomenuo. Nadam se da će ti krediti biti realizovani, ali sam prosto reagovala na to da novinski napisi nisu uvek nešto čemu treba verovati. Ponoviću ponovo, apelujem na istraživačko novinarstvo, a što se tiče političara, apelujem na političku odgovornost, da jednostavno ne mašemo novinskim napisima, mogli bismo da mašemo danima i noćima, ima raznih napisa o svemu. Jednostavno, dajte da baratamo činjenicama. Uputila sam gospodina da, ukoliko je već razgovarao sa dotičnim domaćinom, da je mogao da iskoristi iste kanale koje sam i ja koristila - telefon, da se raspita o tome šta se dešava sa tim. Što se tiče toga da gradimo, kako je gospodin rekao, terene po selima itd, uputiću ga još jednom na budžet Republike Srbije, koji smo svi zajedno usvojili i gde je predviđena gradnja sportskih terena u školama. Dakle, to je nešto što, takođe, ne radi G17 plus, nego radi Vlada Srbije. Ta sredstva su jasno opredeljena budžetom u cilju podsticanja mladih ljudi da se bave sportom, da ostanu na selu i da na selu vreme provedu na adekvatan način. Što se tiče lokalne samouprave u Leskovcu, ponoviću još jednom. Dakle, postoje instrumenti i naravno da ti instrumenti treba da budu pokrenuti. Što se tiče Ministarstva finansija, ono je uputilo budžetsku inspekciju u tu opštinu. Nalaze budžetske inspekcije dobili su svi koji je trebalo da dobiju. Nalazi su takvi da je postojalo nenamensko trošenje sredstava. Naravno, taj nalaz su dobili i određeni organi gonjenja i, naravno, oni će dalje postupati po tom nalazu. To nije sporno. Šta je za mene sporno, u političkom smislu? Sporno je ako ste u koaliciji sa nekim ko je to radio. Dakle, ne prozivam i daleko od toga da sam i u jednom trenutku rekla da se to odnosi na sve građane Leskovca. Taman posla. Naravno da se ne odnosi na građane Leskovca i naravno da se ne odnosi na ceo lokalni parlament, ali dozvolićete, kao što vi nas uvek možete da prozovete, odnosno stranke koje čine vladajuću koaliciju u Republici, tako isto možemo da prozove stranke koje čine vladajuću koaliciju na lokalu. Ukoliko se desi neki skandal, nešto mimo zakona, onda naravno da koalicija treba da reaguje. Postoje vrlo jednostavni načini da se to uradi, jednostavno, niste više u toj koaliciji. Dakle, to je pitanje političke odgovornosti. Zahvaljujem.
Još neko o amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bogoljub Pejčić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želim da vas uverim najpre da ovaj amandman nisam podneo iz nekih marketinških razloga, jer opština Rekovac, sa najvećom migracionom stopom stanovnika i gde je prosečna starost stanovnika preostalih 60 godina, priznaćete, nije zgodno mesto za slanje i upućivanje stranačkih propagandnih poruka. Ovaj amandman sam podneo samo iz razloga da bih skrenuo pažnju sadašnjoj i budućim vladama na jednu veliku istorijsku nepravdu, koja je činjenica ne samo opštini Rekovac, nego i svim malim opštinama centralne Srbije, gde nije ulagano gotovo ništa u zadnjih 50 godina iz ideoloških razloga i te opštine su ostavljene na tiho izumiranje. Naime, opština Rekovac, kao i one druge u centralnoj Srbiji, ko je tamo prolazio zna da su to prebogate opštine sa prelepim krajolicima, ali nažalost važile su za pročetnička i promonarhistička uporišta, pa su ostavljene da tako osiromaše. Opština Rekovac je samo paradigma takvog stradanja. Naravno, neću da nabrajam sve druge opštine, ali želim da kažem da ne potičem iz tih krajeva, niti sam ikada tamo živeo i da nemam nikakvih ličnih ni posebnih razloga što ovo govorim, ali se zalažem za tu, da tako kažem, kap pomoći opštini Rekovac, jer oduzeti Beogradu šest miliona i dodati Rekovcu, za Beograd je to kap u moru, a za Rekovac je velika nada da će bar onoj deci, koja pešače i po 15 kilometara do škola, biti omogućeno kad-tad normalno školovanje. Valjda se može toliko i hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Hranislav Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je malo poslanika u sali i da možeš da objašnjavaš koliko hoćeš da si u pravu sa svojim amandmanom, kada su u pitanju transferna sredstva, jer neće biti upoznati mnogi poslanici. Prema tome, u danu za glasanje teško da mogu da se odluče. Do pre nekog minuta nije bilo ni šefova poslaničkih klubova, ali me raduje da sada u sali sede dva šefa, tu je Aligrudić i Albijanić, pa mislim da i oni mogu da utiču na svoje poslaničke grupe da u danu za glasanje podrže da ispravimo ovaj zakon koliko on da da se ispravi. U članu 3. pod A - grad, redni broj 3 - Niš, iznos "518.665.390" zamenjuje se iznosom "500.665.390" dinara. U istom članu pod B - opština, redni broj 43 - Doljevac, iznos "25.599.625" zamenjuje se iznosom "31.599.625" dinara; redni broj 48 - Žitorađa, iznos "24.022.622" zamenjuje se iznosom "30.022.622" i redni broj 83 - Merošina, iznos "27.293.566" zamenjuje se iznosom "35.293.566" dinara. Obrazloženje - amandmanom se predlaže povećanje iznosa transfernih sredstava opštinama Nišavskog okruga, Merošini, Žitorađi, Doljevcu, i one su nerazvijene opštine. Povećanje od šest miliona dinara za svaku od navedenih opština predlaže se na račun sredstava dodeljenih gradu Nišu, jer Niš ima dobre lokalne izvore finansiranja. Pored toga, u DIN i drugim niškim preduzećima rade uglavnom radnici iz ovih malih opština, tako da Nišu ostaju porezi na zarade. Istovremeno lokalni izvori prihoda u ovim opštinama su minimalni zbog toga što su to uglavnom brdsko-planinske opštine, sa minimalnim sredstvima od korišćenja gradskog građevinskog zemljišta. Veliki su troškovi za škole zbog velike razuđenosti terena, jer su to seoske sredine, te je potrebno povećati transfer na način kako se to predlaže. To ću ovako ukratko da bi bilo jasnije poslanicima da objasnim, znači, od Niša treba oduzeti 18 miliona, a po šest miliona dodati Merošini, Doljevcu i Žitorađi. Kada je bio Zakon o budžetu, tražio sam da se posebno izdvoje sredstva, da se izdvoji stavka za nerazvijene opštine i sada ne bi bilo problema da se iz te stavke namire nerazvijene i siromašne opštine. Govorio sam, kada su na dnevnom redu bila transferna sredstva u načelu, šta znači biti nerazvijena opština, šta znači kada se nerazvijena opština nalazi pored velikog grada, koliko dobija opština koja je na samo desetak kilometara od velikog grada, pa ću samo ponoviti da bi vi to bolje shvatili i razumeli. Merošina i ove ostale opštine koje pominjem nalaze se samo na 15 do 20 kilometara od Niša. Dve hiljade radnika iz Merošine rade u preduzećima u Nišu, i sve dažbine na osnovu plata, tih malih plata, sve to ide prema niškom budžetu. Možda i te male plate koje ostvare u gradu Nišu, oni to potroše u niškim trgovinama, iz niških trgovina opet se sliva u niški budžet, tako da Žitorađa, Doljevac i Merošina nemaju od toga mnogo vajde, ostaju i dalje siromašni, iako se stanovništvo bavi isključivo poljoprivrednom proizvodnjom i hrana na niške pijace dolazi iz ovih opština. Znači, ovo nije mnogo. Niš može da dođe do 18 miliona samo s jednom lokacijom za neki lokal, jer neće niko otići tamo u selima u Žitorađi i Merošini da posebno pravi lokale. To nikakve pare nisu. Mnogo bi one značile za ove tri opštine pa zbog toga vas molim da u danu za glasanje obratite pažnju na ovaj amandman i da glasamo. Mislim da to ovde neće biti teško, jer mislio sam da to možda bolje obrazložim, ali vidim poslanike iz Niša, osim Rajčića, a i ovi drugi nisu ni važni, pošto oni drže vlast u Nišu. Mislim da tu možemo da nađemo zajednički jezik. Da su demokrate, od njih ne bih ni tražio. Mislim da ovi iz Nove Srbije imaju malo širinu i da će do dan za glasanje da se dogovorimo i da ovo izglasamo. Hvala.
Hvala, gospodine Periću. Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodine Todoroviću, po istom amandmanu. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, imam potrebu da se javim nakon izlaganja mojih kolega narodnih poslanika iz poslaničke grupe SPS, gospodina Bušetića, Bojana Kekića, Žike Stefanovića i Hraneta Perića. Zašto? Zato što postoji jedna zakonitost u izlaganju, a ona se sastoji u sledećem. Najmanje para su dobile u ovom trenutku, bar tako se to vidi, one opštine koje su u statusu nerazvijenih. Vidite taj spisak opština, Žika je pomenuo Medveđu i Lebane, Toma Bušetić Rekovac, Bojan Kekić Žabare, Gradište, Petrovac i Crniće. Moj kolega Perić je pomenuo Merošinu, Doljevac, Žitorađu, i to su stvarno nerazvijene opštine i ova sredstva koja su opredeljena u Predlogu zakona sasvim sigurno nisu dovoljna da pokriju njihove narasle potrebe i da reše njihove velike probleme. Ali, zašto govorim o toj zakonomernosti u izlaganju mojih kolega narodnih poslanika? Zato što se iz ovog svakog pojedinačnog izlaganja vidi ta nasušna potreba da se vrlo brzo pred ovim skupštinskim domom nađe predlog zakona o regionalnom razvoju, i to o ravnomernom regionalnom razvoju. Samo ćemo po osnovu tog zakona, uključujući i najavljene zakone o finansiranju lokalnih zajednica, moći da ispravimo pojedine nepravde koje se godinama gomilaju. Mi iz godine u godinu ulazimo u raspodelu sredstava bez odgovarajućih kriterijuma. Taj zakon je neophodan i moramo ga doneti vrlo brzo, u paketu sa zakonom o imovini lokalnih zajednica, sa zakonom o finansiranju lokalnih zajednica i ovaj treći zakon bi na neki način regulisao pitanje finansiranja. Još jedna je, za mene, jako važna stvar. Kolega Bojan Kekić otvorio je, po meni, dva vrlo interesantna pitanja. Jedno je pitanje odnosa naših građana koji rade na privremenom radu u inostranstvu i njihovog učešća u ukupnom obimu porezu na dodatu vrednost koji se prikuplja na području jedne opštine, pa i Republike. Drugo je pitanje uopšte njihovog statusa u finansiranju nekih zajedničkih potreba na području opština gde oni imaju imovinu. Vi znate da je prethodnim zakonom, kada je usvojen Zakon o PDV i kada su neke druge oblasti regulisane, na zakonom pristupačan način porez na promet na neki način je izvučen iz budžeta lokalnih skupština, pa se u ovom trenutku iz PDV pomoću ovih transfernih sredstava deo sredstava usmerava na lokalne sredine gde je taj PDV u suštini i ubran. Mislim da onaj ko bude pravio zakon o finansiranju lokalnih zajednica mora imati na umu ovo o čemu je govorio moj kolega Bojan Kekić. Vidite, hiljadu ljudi sa područja jedne opštine dolaze u datim trenucima i troše sredstva, i to je istina. Kada potroše milion dinara, onda je u tih milion dinara otprilike 180 ili 200.000 dinara PDV. Čitavih tih 200.000 dinara, a ovo govorim figurativno radi ilustracije, ide u republički budžet. Pitanje je da li se u istoj meri i vraća na područje opštine u kojoj je taj pojačani ili povećani iznos PDV ubran. To dalje znači da onaj ko bude pravio kriterijume mora imati i tu činjenicu na umu, jer postoje sredine koje imaju izrazito visok broj naših građana koji su na privremenom radu u inostranstvu. Pogledajte, recimo, drugo pitanje. Sada ću navesti primer sredine iz koje dolazim, pokrenuli smo inicijativu da se na području lozničke opštine osnuju četiri fonda. Jedan fond je za kapitalne investicije i infrastrukturu, drugi za razvoj malih i srednjih preduzeća, treći za zaštitu životne sredine i četvrti za razvoj poljoprivrede. Kada dođete u Ministarstvo za finansije, oni kažu - ne, to nije moguće, jer zakon ne predviđa mogućnost da se takvi fondovi osnuju. Mogla bi da bude agencija ili ne znam koja druga institucija, a oni koji su već to učinili najverovatnije da to nisu učinili u skladu sa zakonom. Šta je ideja? Da se preko tih fondova prikupe odgovarajuća sredstva i da se iz takvih sredstava i tog kapitala početnog finansiraju određene aktivnosti u ovim oblastima o kojima sam govorio. Sada je taj bitan faktor naših ljudi koji rade u inostranstvu i dolazi posebno do izražaja, jer ovi fondovi i te agencije ili institucije, a zovemo ih kako god hoćemo, mogu biti upravo mesto gde bi ti naši ljudi koji stiču te svoje zarade u inostranstvu mogli ulagati određena sredstva sa ciljem da se ta sredstva ulože u razvoj sredina na području opština na kojima oni imaju imovinu. Kada sam rekao imovinu, važno mi je da svi ovde razumemo. Imovina je izvorni prihod lokalnih skupština. Ali, ako je opština nerazvijena, onda je i vrednost imovina toliko niska da taj porez po osnovu imovine nije izdašan i ne puni u bitnoj meri opštinski budžet. Onda uzmete gradovi koji su razvijeni, poput Beograda, Novog Sada, gde imate pretežnu vrednost, na republičkom nivou posmatrano, imovine. Onda je na beogradskom nivou porez na imovinu i te kako izdašan prihod budžeta grada Beograda. U Merošini to svakako nije slučaj. U Žitorađi to nije slučaj. U Crniću nije slučaj, kao i u mnogim drugim malim opštinama o kojima je ovde govoreno nije slučaj. Mogao bih da nanižem još ko zna koliko, 30 ili 50 opština, u kojima je vrednost imovine koja je obuhvaćena porezom, a koji ulazi u opštinski budžet, i te kako mala i nije nikakav prihod koji bi obezbedio razvoj tih opština. Zato mi se čini umesnim, a voleo bih da se kolege iz DS prisutni ovoj sednici, i da upravo od tih, da kažem, u ovom trenutku razvijenih sredina u odnosu na male nerazvijene, možemo uzeti taj mali deo kolača o kom je govorio gospodin Hranislav Perić i neki drugi poslanici da zadovoljimo ovu 2006. godinu nešto pojačano potrebe građana u tim malim sredinama, a neće to mnogo štetiti niti Beogradu, niti Nišu, a ne znam da li je neko predložio nešto slično kod Novog Sada itd. Na samom kraju da kažem sledeće, stvarno moramo uraditi sve i kao narodni poslanici i kao Skupština, uključujući i sva nadležna ministarstva, da sledeću raspodelu dočekamo sa jasnim zakonima i kriterijumima za raspodelu ovih sredstava, iako ne možemo biti romantični i očekivati previše i od takvih kriterijuma. Potrebe su tolike da bi ukupni budžeti lokalnih zajednica umesto 112,6 milijardi dinara u 2006. godini bili mali i kada bi to bilo za sto milijardi više. To je otprilike jedna četvrtina ukupnog republičkog budžeta, odnosno neke javne potrošnje koja se sabira u republičkom budžetu. Znači, 112,6 milijardi je projektovano za 2006. godinu i toliko vrede svi budžeti po osnovu svih prihoda, i oni koji su izvorni prihodi lokalne zajednice i oni koji se indirektno dobijaju iz ovih sredstava. (Predsednik: Vreme.) Zaključujem, stvarno molim i gospodina Aligrudića, koji je izašao, i Miću Albijanića, ali svejedno i vas, gospodine predsedniče, dajte da probamo da napravimo dogovor da izvršimo korekcije koje su predložene amandmanima i mislim da nikome ne bi počinili nepravdu, a veliku korist bi uradili za ove male opštine. Hvala lepo.
Hvala najlepše, gospodine Todoroviću. Da li još neka poslanika grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde imamo jedan od zakona koje lokalne samouprave, odnosno najčešće predsednici opština izuzetno prate, a reč je o transfernim sredstvima iz budžeta Republike Srbije koja će da se raspodele lokalnim samoupravama. Jedan ovakav koncept pomaganja lokalne samouprave nije potpuno ispravan, i to zato što ne postoji jasan ključ kako će ta sredstva da se raspodele. Sa druge strane, sama sredstva predviđena ovim zakonom nisu dovoljna za sve opštine na teritoriji Republike Srbije, da podmire makar one osnovne svoje potrebe. Većina opština je u jednoj izuzetnoj teškoj finansijskoj situaciji, i to do te mere da čak nemaju ni osnove civilizacijske tekovine u sedištima opština. Neću sada da nabrajam koje su to opštine, ne želim da neko pomisli da hoću nekome da otkinem neki deo novca da bih nekom drugom dodao taj novac. Činjenica je da jedan veliki broj opština na teritoriji Republike Srbije nema ni vodovod ni kanalizaciju. Onda pričamo o nekim evropskim integracijama, a većina naših opština ne može čak ni da izradi idejno rešenje, recimo, za deponije smeća, a kamoli projekat. Čak ni to nisu u stanju. Sa druge strane, Republika se i te kako komotno ponaša kada su u pitanju njena budžetska sredstva, čak može da se kaže rasipnički. Evo, sada smo ovde imali zakon o kontragarancijama i neko kaže: jeste, ali to tek ako taj ko je uzeo kredit ne vrati novac, u tom slučaju će Republika morati to da isplati. To je jedan korisnik kredita koji stvarno ima novca na pretek. Ono što je bitno jeste da sredstva koja su kontragarancija stoje blokirana na računu budžeta Republike Srbije i dokle god ne otplati kredit ona moraju tu da stoje. Možda bi jedan deo tih sredstava bio preusmeren na lokalne samouprave, da reše probleme kao što je vodovod, kao što je kanalizacija. Ovako naše lokalne samoupravesamo egzistiraju u smislu da obezbede plate, većina lokalnih samouprava, ne onih bogatih, za radnike u opštinskoj upravi i da obezbede kakvu-takvu infrastrukturu za osnovno i srednje školsko obrazovanje. Znači, jedino tako egzistiraju, samo to mogu, ne da žive, ne opština da napreduje, ne da ulaže u komunalnu infrastrukturu, ne da olakša život građanima, već da životari. Onda imamo situaciju da se iz takvih opština dolazi do migracije u ove bogatije opštine, jer jednostavno nema napretka. Recimo, misaona imenica je toplifikacija, centralno grejanje itd. Sa druge strane, Republika Srbija opet otvara nekakve agencije, koje su isto tako budžetski korisnici. Sada imamo situaciju da, kako to voli da kaže ministar finansije, neću ni ime da mu kažem, voli da kaže da imamo po prvi put u Predlogu zakona o budžetu i suficit. Zar ta sredstva iz suficita moraju da budu isključivo usmerena za dobijanje novih kredita, i to kredita za javna preduzeća koja će biti u postupku privatizacije privatizovana? Znači, neko ko je namerio da kupi to preduzeće, prvo će nam dati kredit, mi ćemo dati za njega kontragaranciju, otplatiti kredit, a on po nekoj umanjenoj vrednosti kupiti to javno preduzeće. To su problemi koji, u principu, ne kreću od samih lokalnih samouprava nego odavde iz Skupštine Republike Srbije, odnosno Vlade Republike Srbije. Samim tim, jednim ovakvim ponašanjem, imamo sada ovu raspravu i ovakve amandmane koje podnose neki poslanici koji bi želeli, imajući u vidu tešku situaciju u pojedinim opštinama, da još neki dinar iskamče. Recimo, već se zna da će određeni poslovi, koji su sada u nadležnosti republičkih organa, polako da prelaze u nadležnost lokalnih samouprava, samim tim i finansiranja od strane lokalnih samouprava. Znači, lokalnim samoupravama će još više novca trebati. Ovakvim načinom finansiranja kakav sad imaju taj novac ne mogu da dobiju. Šta će biti? Ona stranka koja je na vlasti, sigurno je, to ste bar vi dokazali od 5. oktobra kad ste došli na vlast, više novca da usmerava u one opštine u kojima participira ili vodi lokalnu vlast. To se vidi iz samog ovog predloga. Znači, trebalo bi i ova vlada koja se, navodno, zalaže za decentralizaciju, ali o kakvoj decentralizaciji vi možete da pričate kada uporno stavljate lokalne samouprave da budu zavisne od Ministarstva finansija i Vlade Republike Srbije zbog ovakvog zakona. Mora da se pronađe potpuno nov model finansiranja lokalnih samouprava, da one ne samo da mogu ono što im je predviđeno zakonom da vrše, već da budu sposobne da investiraju u određenu komunalnu infrastrukturu i da privuku određen broj pravnih lica koja bi nastavila razvoj te opštine, povećala broj zaposlenih itd. Bez obzira što pojedini poslanici imaju dobre namere podnošenjem ovakvih amandmana, jednostavno, ovaj problem neće rešiti. Ako uspeju da bude neki njihov amandman prihvaćen, to je samo do sledećeg zakona o transfernim sredstvima. Trebalo bi da se napravi nov koncept finansiranja lokalne samouprave, a ne da se ovakvi zakoni donose i da se pojedine lokalne samouprave ucenjuju ovakvim zakonima.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Narodni poslanik Zoran Krasić se javio po istom amandmanom. Molim sve poslanike, ne vas lično, ne sumnjam, da govorimo o amandmanu, a ne povodom amandmana, jer smo za to imali načelnu raspravu. Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine Markoviću, potrudiću se da to ipak ne bude načelna rasprava, mada bih vas podsetio na neka principijelno nerešena pitanja finansiranja lokalne samouprave i uopšte koncept javnih finansija koji je zaživeo od Božidara Đelića, to da znate, koji je upropastio jedan dobar zakon o javnim prihodima i javnim rashodima. Da je ovaj zakon, koji se sad zove Zakon o budžetskom sistemu, loš dokazuje i faktičko stanje nastalo njegovom primenom i činjenica da je i taj propis nekoliko puta menjan. Samo da potenciram jednu stvar koja mislim da je vrlo bitna za sve ove amandmane koji se tiču ovog predloga zakona. Mi se namerno nismo javili povodom prvog amandmana, nego tek posle nekoliko amandmana, da bi svi oni koji su podnosili amandmane na ovaj predlog zakona, jednostavno, izašli sa svojom argumentacijom kojom potvrđuju naš principijelni stav povodom ovog pitanja i ovog predloga zakona. Sada je valjda svima jasno. Nemate vi potrebe da molite predsednike poslaničkih grupa da budu prisutni ovde i da utiču na svoje poslanike. To mora da se završi sa ministrom finansija. On je vas prevario. Prošle godine je rekao: idemo po ovim kriterijumima, sledeće godine menjamo. Došla je ta sledeća godina sada, a on kaže: ovo će biti poslednji put. Znači, opet se to sve odlaže. Po definiciji, ta transferna sredstva treba da zadovolje potrebe lokalne samouprave prema poverenim poslovima koja je Republika njima ustupila da ih rade kao prvostepeni organi. Vi ste lepo primetili da tu nema nekog jasnog kriterijuma, već da se od opštine do opštine menjaju kriterijumi, menja se prioritet primene kriterijuma. Lepo ste zaključili da kod nekih taj iznos, otprilike, odgovara namirenju obaveza koje ima Republika prema lokalnoj samoupravi po osnovu prenetih poslova, ali kod mnogih opština taj iznos prevazilazi značaj poverenih poslova i predstavlja intervenciju prema određenoj teritoriji, prema određenoj opštini, negde zato što je nerazvijena, a negde ne zato što je nerazvijena, nego zato što postoje neki drugi razlozi. Vi ste lepo primetili i mislim da vam je dobar koncept što ste otprilike uzeli tih nekoliko većih opština, sada se to zovu gradovi, pa pomalo odatle da se štrpne, da se da okolnim mestima gde je to mnogo. Vidite i sami da ne može da prođe. Zašto? Zato što nema jasnih kriterijuma. Ovde je malopre rečeno, a to stoji doduše i u obrazloženju Predloga zakona, da javna potrošnja na nivou lokalne samouprave na teritoriji Republike Srbije u 2006. godini treba da bude 112,5 milijardi dinara. Neću da se bavim matematikom, da sad to prevodim u evre itd. To je plan i lepo je primećeno da se tu nalaze sva sredstva lokalne samouprave, i ono što po zakonu predstavlja izvorni prihod i ono što predstavljaju transferna sredstva. Tu su uključeni čak i prihodi javnih preduzeća od lokalnog interesa, ali ovo je plan. Kao što svaki plan može da se faktički probije, to nam je poznato, imamo suficit na kraju ove godine. Zašto imamo suficit? Jeste on virtualan, ali on je iskazan. Iskazan je na način što nisu izmirene neke obaveze, pa se pojavio neki plus koji treba da se usmeri prema inostranstvu, da bismo dobili iz BB minus u BB plus, kao da je taj rejting toliko značajan. Džabe ti rejting ako su građani gladni, ako nemaju posao. Bolje da jurimo obezbeđenje tih elementarnih uslova za život, a ne za neke indeksirane poene u inostranstvu na nekim kotacijama, da li nas neko voli ili ne voli. Ne vole nas, nego bacili ste tu iluziju građanima pa neka svako razmišlja šta je tu tačno, a šta nije tačno. Znači, fali princip. Taj princip ne postoji ni u Zakonu o lokalnoj samoupravi, niti postoji u Zakonu o budžetskom sistemu, niti u drugim propisima kojima se propisuje rad i postupanje organa lokalnog samoupravljanja u poslovima iz nadležnosti lokalne samouprave. Ovde imamo dva izbora, 40% poreza na zarade i nominalni iznos sredstava vezan za svaku opštinu. To su ta transferna sredstva. Ona što su izvorni prihodi i ona koja dolaze po osnovu drugih aktivnosti lokalne samouprave na neki način su limitirana, ali nisu u potpunosti limitirana. I dobro je što nisu limitirana u potpunosti, ali je loše što je mogućnost boljeg sticanja javnih prihoda po osnovu tih nelimitiranih sredstava sužena. Neko je hteo na početku ove sednice da nas prevari i da kaže da je ključ za rešavanje tih problema neki novi propis, pa još pogrešno kažu o vraćanju imovine lokalnoj samoupravi. Uopšte mi nije jasno kako su zamislili da se vrati nešto. Kada su videli da ne postoji ustavni osnov brže-bolje su povukli Predlog zakona. Ono što ste vi primetili jeste elementarna nepravda. Zbog te nepravde SRS nije htela da podnese nijedan amandman na ovaj predlog zakona, jer u odsustvu kriterijuma mi ne bismo znali da kažemo zašto se tom gradu uskraćuje toliko i toliko i daje nekom manjem mestu. Jer, da smo podneli amandman, svako bi mogao da izađe sa drugom argumentacijom i da poništi to što smo rekli, jer u uslovima kada ne postoji princip ili se princip menja od mesta do mesta, kada nema kriterijuma ili se nameću neki kriterijumi, samo za određeno mesto kao komparativna prednost u odnosu na druge, onda mi u toj igri ne želimo da učestvujemo. Znači, vama su obećali da će principijelno da se reši ovo pitanje u pogledu kriterijuma i merila. Taj ko vam je obećao od njega tražite da to obećanje ispuni.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Hranislav Perić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, vašim Poslovnikom doveli ste do toga da u sali ima 25 poslanika i kome da objašnjavam moj amandman. Molim vas da date pauzu, da pozovete poslanike ili barem da ima tu šefova poslaničkih grupa, da ima smisla ovo o čemu ću govoriti. Prema tome, više puta sam to izrekao za ovom govornicom, ali vi terate po starom, iako ste nekoliko puta obećali da će doći do promene Poslovnika. Kada je bila rasprava o budžetu tražio sam da se u budžetu uvede stavka za nerazvijene opštine. Tada Vlada nije imala sluha za to da to prihvati i ugradi u budžet i sada smo došli u situaciju da Vlada ili ministar, ne znam ko, pojedini odbori, kažu da na ovakav način ne mogu da se izdvajaju sredstva, ne mogu iz tekuće rezerve, ali to ću naknadno da objašnjavam. Podržavam gospodina Krasića, on je rekao jednu istinu, da od kada su došle demokrate i ovakvo finansiranje uveo ministar Đelić, uzeo je sve pare od opština i sada se deli na kašičicu kome koliko daš. Podneo sam amandman da se posle člana 3. Predloga zakona doda novi član 3a koji glasi: "Opštinama koje imaju status nedovoljno razvijenih u skladu sa zakonom (33 najnerazvijenije opštine u Republici) određuju se dopunska transferna sredstva u 2006. godini u visini od 10 miliona dinara po opštini, a na teret tekuće budžetske rezerve..." Amandmanom se predlaže određivanje dopunskih transfernih sredstava za 33 ekstremno nerazvijene opštine u Republici, koje svakim danom postaju sve nerazvijenije, čime se samo povećavaju razlike u odnosu na razvijene sredine. Dopunska transferna sredstva bi samo malo ublažila katastrofalnu ekonomsku situaciju u opštinama kao što su Merošina, Žitorađa, Doljevac, Kuršumlija, Medveđa, Lebane, Bojnik, Crna Trava, Trgovište, Bosilegrad, Gadžin Han, Svrljig i još druge opštine u broju do 33. Bez dopunskih sredstava ove opštine teško da mogu uopšte da funkcionišu. Građanima lokalna samouprava ne može da obezbedi ni minimalne potrebe. Na primer, u ovim opštinama treba na adekvatan način da se obezbede potrebe za građane koji žive u tim delovima, a to je lečenje, obrazovanje, prevoz do razuđenih sela, voda, struja, putevi, tako da stanovništvo odlazi, a ovakvi krajevi ostaju nenaseljeni i pusti. Razgovarao sam o ovom pitanju i moj predlog sam iznosio, razgovarao sa svima. Ministar kaže da ne može iz budžetskih rezervi, ne mogu da se izdvajaju ova sredstva za nerazvijene opštine. U privatnim razgovorima, kada razgovaraš sa ministrom Dinkićem i kada kažeš da je napravio grešku ili da nije dobro što je mala sredstva ovim slabim i siromašnim opštinama odredio, on kaže - neka, u drugom delu ću ti dati iz budžetske rezerve. Znači može na crno, ne može u papiru. Tražim samo regularno da stavimo na papir, da uvedemo novi član, da 33 nerazvijene opštine dobiju po 10 miliona, to je svega 330 miliona; 330 miliona na 500 milijardi, koje deli ministar Dinkić i daje iz džepa gde god kako može, nikakve su pare. U ovolikom budžetu 330 miliona mogu uvek da se nađu, to su mala sredstva, ali imamo 33 opštine nerazvijene, sa seoskim sredinama, sa brdsko-planinskim predelima, da mogu samo za malo da poboljšaju uslove života na svom terenu. Možda bih bio ubeđen da je to istina što kaže ministar, ali pre neki dan prenosi ga TV. On ide u Suboticu, ide u gradove, tamo su verovatno njegovi na vlasti i kaže - za ovu ću da vam dam 20 miliona, za ovo 80 miliona, pa kaže naslovno - prati ga televizija, vama ću dati 200 miliona. Ne znam ko kome odgovara ovde, ko kome polaže račune, ko glasa, ko pravi budžet, čiji je budžet, ako mi u Skupštini Srbije, da li je to Dinkić, ako je njegov, trebalo je da napravi, nije trebalo da izlazi pred Skupštinu. Neka daje gde može i on neće dugo, ničija nije gorela do zore. Prema tome, mislim da mi ovde u Skupštini trebamo da izglasamo, ovo je pravi predlog, da opredelimo po 10 miliona za 33 opštine u Srbiji nerazvijenih, a da ministru damo zadatak da nađe pare. U ovom slučaju bi se pokazalo da je Skupština Srbije najveća institucija u zemlji. Ako to ne učinimo, ako, to neko reče u raspravi, da ne možemo bez ministra, onda se stvarno ne zna ko koga bira, ko kome polaže račune itd. Ministru bi trebalo da damo zadatak da 300 miliona nađe gde zna i podeli ovim siromašnim opštinama.
Još neko po istom amandmanu? Izvolite, gospodine Avramov. Ne mogu da prihvatim nagovaranja da radim suprotno Poslovniku, kao što ne mogu da utičem na to da li će smislenost nečijeg izlaganja da zavisi od toga koliko ga ljudi gleda iz sale ili gore iz svojih poslaničkih klubova. Nemam načina, Poslovnik jasno definiše, Poslovnik je izglasala Skupština i predsednik Skupštine isključivo može da radi po njemu. Izvolite, gospodine Avramov.
Dame i gospodo narodni poslanici, dopuni bih ovaj amandman gospodina Perića sa još jednom konstatacijom na ove 33 nerazvijene opštine u Srbiji da kažem da ima i 13 devastiranih opština u Srbiji i da su se tih 13 devastiranih opština sastale, da su napravili jedan tekst deklaracije, da su taj tekst deklaracije uputili ka Republičkoj vladi, tražili određene povlastice, što objektivno postoji kao mogućnost. Međutim, to je bilo negde u junu ove godine. Do dan-danas nismo dobili nikakav odgovor od Republičke vlade. Znači da Republička vlada ne razmišlja o tim opštinama, o narodu u tim opštinama uopšte i o ovim nerazvijenim opštinama. Znamo da je jug Srbije prilično nerazvijen i znamo da je jako teško pokrenuti tamo ne znamo šta, ali Vlada je tu koja treba u tom pravcu da razmišlja i da pokrene nešto u tim opštinama, ali sam samo hteo u ime ovih 13 devastiranih opština da iznesem da su te opštine isprane, uništene od prethodne vlasti koja je bila. Među tim opštinama je i opština Šid iz koje dolazim, prisustvovao sam tom tekstu deklaracije i potpisali smo tu deklaraciju, ali evo do dan-danas nismo dobili nikakav odgovor od Republičke vlade.
Narodni poslanik Hranislav Perić, po Poslovniku se javio. Izvolite, gospodine Periću. Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.)
Gospodine Markoviću, vi ste opet po vašem starom maniru, kada vam neko kaže istinu, a vi onda uzmete da komentarišete. Vi sada mene učite, ko da sam od juče, ko se gde nalazi, ko odakle gleda. To je stara vaša priča. Kada to sve objasnite, nikome više u Srbiji nije jasno šta ste rekli. Prema tome, još jednom vas molim, treba da postoji ovde malo red, a vi kao predsedavajući, kada predsedavam bilo kom sastanku, vodim red koliko ima ljudi, ako ima nekoliko čoveka, odložim tu sednicu, nema kome šta da pričam, 20 čoveka od 250, mi vodimo sednicu. Slažem se da je ova skupština usvojila vaš Poslovnik, koji je nazvan "Markovićev poslovnik", ali ste vi tu kada ste objašnjavali, pričali nama pesme i priče kako ćete to samo u pojedinim slučajevima, retko da upotrebljavate, a vi to svakim danom radite. Danas niste ceo dan predsedavali. Čim sam vas video popodne znao sam da ćete da produžite sednicu, kao da radite u drugu smenu. Prema tome, molim vas, bolje bi bilo da ne komentarišete ova pitanja, jer niko bez razloga neće da izađe i da vam uputi neku primedbu, ako ne postoji takva primedba. Ponovo da ponovim, vi možete da pričate vazdan, da kažete - sama diskusija koliko interesantna, toliko će da je gledaju ljudi. Po tome ne znam, koj bi koga gledao, kada bi se to gledalo. Ali, osnovni je red da barem jedna trećina poslanika ovde bude, pa da prenese svojim drugovima ako neko ima hitan posao pa je morao da ode, da se zna o čemu se ovde radi, o čemu se priča, da bude svima jasno kada sednemo da glasamo. Puno tački prođe da niko živ ne zna u sali za šta se glasa itd. Prema tome, mislim da sam bio jasan i hvala vam.
Po članu 28. moja dužnost kao predsednika Skupštine i svakog ko predsedava jeste ne da komentariše, već da daje pojašnjenje, naročito onda kada ljudi mogu da se zbune. Kada postavite pitanje očekujte odgovor. Dakle, poslanici su sposobni da bilo prateći sa sednice, bilo iz klubova, bilo preko TV, bilo posle detaljno se upoznajući preko stenograma, jer su oni dostupni, upoznaju se sa stavovima svih koji njih interesuju i u okviru toga donose odluku kako će glasati. Ne može predsednik Skupštine da natera da neko sluša ili čita, i on mora da radi po Poslovniku, a naravno verujem da svakog trenutka kada se obratite vas gleda barem pola Srbije. I izražavam divljenje zbog toga. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM DUGU REPUBLIKE SRBIJE PO OSNOVU PREUZIMANjA OBAVEZA REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE ZAPOSLENIH NASTALIH PO OSNOVU NEISPLAĆENIHPENZIJA I NOVČANIH NAKNADA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Momir Marković, Nemanja Šarović i Zoran Krasić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine predsedniče, nije vam potpun sinopsis koji čitate. Niste mi rekli kakav je odgovor Vlade. Treba odmah da mi kažete gde su ministri iz Vlade Republike Srbije i zašto nisu ovde prisutni. Pre svega Mlađan Dinkić, koji je prevario penzionere u Srbiji i po najpre objavljenoj dinamici koja je usledila, dakle, ovako definisan zakonski projekat usledio je tek posle packi koje je dobio od MMF-a, posle višemesečnog natezanja. To je nešto što ne može da prihvati SRS i penzioneri u Srbiji uopšte. Neverovatno je, gospodine Markoviću, da vi insistirate na tome da pred ovolikim brojem poslanika u skupštinskoj sali započnemo raspravu o vraćanju duga penzionerima na način, opet ponavljam, neprihvatljiv, ne samo za srpske radikale, već za sve penzionere u Srbiji, zato što ih je ministar prevario, samim tim Koštunica i cela Vlada, a da i sami vidite da ni ministar nije ovde i da niste mogli da otpočnete raspravu u pojedinostima, a da mi ne kažete kakav je odgovor Vlade u tom smislu. Bez obzira na to, najbolje bi bilo, da li je po Poslovniku, govorim principijelno, Vlada dostavila ili ne svoj pisani izveštaj, obično su to izveštaji u kojima se odbijanje amandmana ponavlja od jednog do drugog amandmana, od poslanika do poslanika, da lepo dođe ministar, da suočimo stavove, argumente i vidimo gde će i kako biti raspoređena sredstva u 2006. godini i zašto je ovaj rok i ovako utvrđena dinamika, koju svojim amandmanom, pre svega u članu 1. tražim da se promeni, a najpre gospođa Radeta i gospodin Krasić - po novoutvrđenoj dinamici, koju predlažemo, koja je mnogo prihvatljivija i za koju svakako ima sredstava u budžetu Republike Srbije u 2006. godini. Licemerje Mlađana Dinkića, a samim tim i svih vas koji ga podržavate, s obzirom na to da ste usvojili, posle višednevnih natezanja i prekomponovanja što se tiče poslaničke većine i zamene poslanika, budžet, da nam kažete da dinamika isplate duga penzionerima mora da se odvija do 2008. godine. Ako je, a mnogo smo o tome govorili u raspravi predloženog zakona o budžetu za 2006. godinu, sam ministar više puta istakao i prošle godine se hvalio time da je suficit ovoga puta od 21 milijarde, nešto što je za svaku pohvalu, pa sebe poredio sa Pačuom, pa sa velikanima srpskih finansija, što je nemoguće, to samo govori o njemu, sam se kandidovao za Nobelovu nagradu, posle toga je došao i vređao poslanike i pravio razne incidente, da li je, gospodine Markoviću, po vama, posle svega toga što se dešavalo proteklih dana, opravdano da ovde nema ministra kada razgovara o zakonu u pojedinostima i o našoj nameri. Počinjem od člana 1. i nastavićemo sa potpuno izmenjenom dinamikom, jer smatramo da je to penzionerima potrebno. (Petar Jojić, sa mesta: Ne sme da dođe.) Evo, kažu poslanici - ne sme da dođe. Ne samo da ne sme da dođe u Skupštinu pred narodne poslanike, ovde ga prati obezbeđenje, dolazi kao ministar, nepristojno se ponaša. Hajde da sada ceo taj incidentni događaj stavimo na stranu, ali pitanje je gde bi on smeo i u kom klubu penzionera i na mestu gde se penzioneri okupljaju da se pojavi. Neka dođe u Kragujevac, Požarevac, Pančevo, bilo gde, neka ispriča penzionerima zašto je prvobitna namera promenjena, zašto je rok prolongiran i kako je moguće da kategoriji stanovnika, koja spada u najsiromašnije stanovnike u Srbiji, na ovakav način predlaže da se dug prema njima isplaćuje. Umesto predloženog rešenja da, od dana prve isplate u decembru 2005. godine, navodno će to biti 24. decembra, znači za manje od 10 dana, taj rok i dinamika budu završeni do jula 2008. godine, zbog budžetskog suficita, zbog rasipničkog odnosa prema budžetskim sredstvima i zbog, ne samo načina da se nađu uštede u budžetu 2006. godine da se isplati dug penzionerima, već može, kada je vlast odgovorna, kada je domaćinska, što svakako ova nije, a takvo ponašanje svakako ne prezentuje i Mlađan Dinkić, mogao bi da se uradi jedan strateški projekta za pomoć ne samo penzionerima, i za bržu isplatu ovog duga, kako to predlažem amandmanom koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, dakle, do oktobra 2006. godine, sa jasnom dinamikom i preciziranim datumima, kako je to predvideo kolega Krasić u svom amandmanu. Mogao bi da se napravi i program za delimično eliminisanje siromaštva u Srbiji koje je izraženo. Gotovo je, po najnovijim podacima i tabeli koju imam ispred sebe, sada ujednačeno u svim krajevima Srbije, čak i u Vojvodini, u kojoj su prihodi od poljoprivrede i dohodak druge vrste veći, to siromaštvo je mnogo izraženije nego u oktobru 2001. godine. Upravo ovaj prikaz koji imam i ovo istraživanje kojim se grupa ekonomista u Srbiji bavila govori o tome - da je nivo siromaštva među penzionerima, i ne samo među penzionerima, nego među našom najstarijom populacijom, to su ljudi od 60 i više godina, naročito preko 65 godina, sa 17% u 2001. godini sada dostigao čitavih 28%. Da li je normalno da ministar ignoriše amandmane poslaničke grupe koja hoće da zaštiti penzionere i da ukaže građanima Srbije na to da u usvojenom budžetu za 2006. godinu i te kako ima mogućnosti da se po jednoj efikasnijoj, dakle, bržoj dinamici taj dug isplati. Ako pogledate kako se ogleda celokupno siromaštvo građana Srbije danas i koliko je ono uvećano, evo, za 10% među penzionerima, odnosno starijim licima od preko 65 godina, i među celokupnom populacijom u zemlji, videćete da je to kretanje drastično zbog toga što je broj nezaposlenih, umesto da se smanjuje, porastao, zbog svih zakona usvojenih u periodu od 2001. pa do današnjeg dana. I zbog toga što je penzija, kao stečena kategorija, za našu najstariju populaciju najviše potrošačka u onom delu kada je u pitanju hrana, kada su u pitanju osnovne životne namirnice, u iznosu čak od 57%. Sve ostalo su davanja za visoke komunalije, najskuplju cenu električne energije u okruženju, a o lekovima, odeći, obući, svemu onome što bi trebalo da uđe u neku normalnu kategoriju potrošnje jednog domaćinstva, danas prosečni penzioner u Srbiji ne može ni da razmišlja. Oni koji primaju prosečnu penziju, koja je negde sada na nivou i biće za ovu isplatu, dakle, bez prvog dela zaostalog duga, oko 12.000 dinara, spadaju maltene u bogate penzionere u odnosu na one koji, a to veoma često čujete kada se najavi dan isplate na tzv. nacionalnoj televiziji, kada se kaže, takva je informacija bila, čini mi se, za prošli mesec - najmanji iznos na čeku biće nešto manji od 6.000 dinara, a ima čak i onih koji primaju tričavih 4.000 dinara ukupnog iznosa iz dva dela penzije u Srbiji. Dakle, oni koji spadaju u prosek imaju od 10,5 do 12,5 hiljada dinara, čak su i bogati penzioneri, jer je penzija nedovoljna, po statističkim prikazima Republičkog zavoda za statistiku, da pokrije minimum od minimuma, možda nekih 20 posto, izračunajte, ako sam rekla da je 57 posto samo za hranu, ono što mora da izdvoji jedan penzioner, da bi se on prehranio. Kada je najavljen ovaj zakon za sednicu koja je u toku, stigao mi je jedan telegram koji su mi uručili zaposleni u Skupštini ovde na pultu ispred sale, potpisala se grupa penzionera iz Beograda. Trenutno nemam taj telegram u ruci i izvinjavam se uvaženim penzionerima koji su me zamolili da to kažem, kada budem o ovome govorila, ako u nekom delu parafraziram to što su oni napisali telegramom, ali su vam poručili vama iz vlasti, Mlađanu Dinkiću i Vojislavu Koštunici otprilike sledeće - da ih za predstojeće božićne i novogodišnje praznike častite sa dva decilitra vina, koje će da popiju u svoje zdravlje i u zdravlje svojih najbližih, ali da im usput ubacite neki od otrova unutra, kako biste što pre završili sa njima i oslobodili se. Pre svega je to poruka za Mlađana Dinkića, to su napisali u telegramu, kako biste znali da onda ne morate uopšte da razmišljate o tome, da im isplaćujete, a naročito ne na ovakav način i po ovakvoj dinamici, penzije. Kada su ljudi došli u situaciju, a jedna od gospođa koja se potpisala kada je napisano da je to grupa penzionera, za sebe kaže da je čitav život provela i ceo radni vek u prosveti, a da je sada spala na najniže moguće grane kao penzioner, da nema od čega da živi i da se prehrani u skupom Beogradu, kakav je i Kragujevac, Vranje, Pirot i Subotica, svuda je skupo, jer je neverovatno da se sa tako niskim primanjima živi i opstaje duže od nekoliko dana. Onda možete da zamislite koliki je cinizam prisutan kod ministra Dinkića kada nam je ovako nešto predložio, i kakav je licemer u pitanju, i kakva je drskost celokupne Republičke vlade koja se hvali suficitom u budžetu, a nije u stanju da mnogo brže zaostali dug isplati. I ne samo to, nego način na koji su počele penzije da se obračunavaju od kraja 2002. godine i zaostatak koji se u međuvremenu stvorio jasno govori o tome da je za prethodnu dosovsku vladu, baš kao i za ovu Koštuničinu i za Mlađana Dinkića, koji sprovodi finansijski kontinuitet Božidara Đelića, penzioneri su danas, a o tome govore ovi egzaktni podaci, to je najsiromašnija kategorija, odbačena kategorija, oni o njima ne žele da razmišljaju. I naravno, iskoristiću priliku i kada budemo razgovarali o mnogo većim zaostalim iznosima penzija poljoprivrednika, da još nešto istaknem iz ovih poražavajućih podataka, a oni jasno govore o tome da su ne samo siromašni, nego od ove vlade, opet ponavljam, ostavljeni na cedilu. I da je, kako je to rekla ona koja je razgovarala, ali naravno u superiornom stavu i položaju u odnosu na inferiornog Mlađana Dinkića, iz MMF, za nju i za MMF jedno od par ekselans pitanja jeste pitanje penzija na način kako oni to utvrđuju, predočili ga, Dinkić bezuslovno prihvatio. To ne može da prihvati SRS, kao ni penzioneri u Srbiji koji su nešto drugo očekivali. Hvala. Još neka poslanička grupa o ovom amandmanu? (Ne.)
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Sve amandmane razmatramo po ovom zakonu shodno članu 139. stav 5. Poslovnika. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Markoviću, našli smo se kod one tačke dnevnog reda gde smo obećali građanima Srbije i predsedniku poslaničke grupe G17 plus, namerno kažem predsedniku, da raspravu povodom ovog predloga zakona vodimo po sistemu amandman SRS, 15 minuta SRS, 15 minuta priča o tome G17 plus, da bismo dokazali ono što sam tokom načelne rasprave parafrazirao da li je veća jedna šestina ili jedna trećina. Radi javnosti, samo da se konstatuje da SRS, sa grupom poslanika koji su prisutni u sali, spremna je za jednu takvu raspravu, međutim, nemamo ni ministra, ni njegove pomoćnike, nemamo ni gospodina Albijanića kao predstavnika poslaničke grupe, nemamo ni neko drugo lice koje je ovlašćeno da o ovome diskutuje. Meni to ne predstavlja smetnju, odmah da se ogradim, ali ako smo nešto obećali, ako smo se sa puno emocija obraćali u načelnoj raspravi, ako je sa mnogo više emocija osporavano sve ono što SRS zastupa, onda elementarno pravo, političko džentlmenstvo i viteštvo nalažu da na ovom ovde bojištu treba da ostanu akteri da se ovde bore stavovima i rečima. Očigledno da postoji neki drugi razlog ili nešto preče, te ljuti bojovnici nisu prisutni. Moram na početku da saopštim i stav SRS, ali ujedno da dam i obaveštenje. Da bi se dug isplatio nije potreban zakon. Znači, od ovog predloga zakona ne zavisi uopšte da li će sa prvim čekom za penziju da dođe samo penzija za taj mesec ili će doći još nešto što treba da znači da se polako vraća neki dug. To svima mora da bude jasno. Drugo, za nepuna dva meseca menja se epohalni zakon, i onaj prvi tekst i ovaj danas koji se nudi, o kome pričamo, ima samo funkciju da zaustavi sudske sporove onih koji bi pokrenuli postupak da izdejstvuju neku presudu, kojom se fondu PIO nalaže da isplati na ime duga ono što je zaostala penzija. Moram samo da navedem da prošli put, kada je donet onaj zakon, mi smo samo tražili da se izjednače penzioneri poljoprivrednici i penzioneri zaposleni. Nismo ulazili u koncept, jer smo računali da je to ozbiljan predlog jedne ozbiljne vlasti koja dugoročno sagledava stabilnost ekonomije, finansija ove zemlje, sa brojnim primedbama da postoje neki prioriteti. Ono što izuzetno iritira svako normalno rasuđivanje to je činjenica da nam se ovde već nekoliko meseci priča o strahovitom suficitu. Suficit znači da postoji višak prihoda nad rashodima i ta pozitivna razlika je suficit. Verovatno po nekim logičkim zakonima, ne ovim novo-matematičkim, suficit može da postoji samo ukoliko praktično nema dugovanja. Ako ima dugovanja, onda sve to što neko želi da predstavi kao suficit mora da se smanji za iznos dugovanja, pa ako nešto ostane, to malo što ostane je suficit i nema nikakvih problema da to malo što ostane ide na otplatu nekih naših obaveza prema inostranstvu. Verovatno ove unutrašnje obaveze, ova unutrašnja dugovanja u ovakvom ekonomskom i socijalnom miljeu imaju prioritet u odnosu na neke obaveze koje postoje prema međunarodnim finansijskim organizacijama, a rezultat su kamata i nekog virtuelnog novca, odnosno virtuelnih obaveza, odnosno neopravdano i na zelenaški način ukamaćenih dugovanja koja su strahovito uvećana. Pošto se sada menja koncept ovog zakona, postavljam otvoreno pitanje, ako se neki dug pretvara u javni dug, a način namirenja potraživanja penzionera reguliše tako što se tačno određuju datumi kada će u gotovini da se isplati taj dug, da li je onda ovo zakon o javnom dugu. Ovo je zakon o reprogramiranju, a nije zakon o javnom dugu. Kako bi bio zakon o javnom dugu potrebno je neko zaduženje. Ovde se država ne zadužuje. Ovde država ne emituje obveznice, hartije od vrednosti, nego samo kaže, ono što smo dužni danas izmirivaćemo u nekim rokovima, sa tačno određenim datumima odnosno mesecima kada će koji deo duga da se izmiri. Te formalno-pravno ovo nije zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu. Ovo je potpuno nov zakon koji treba da ima naslov, zakon o reprogramiranju duga prema penzionerima po osnovu neisplaćenih penzija iz prethodnog perioda. Ali, neće oni da sednu i da raspravljamo o ovome. Na početku moram da kažem, dugovanja su krenula onog momenta kada je pre možda 18 ili 19 godina u tadašnjem SIZ-u PIO, pod pritiskom u to vreme one izvršne vlasti, doneta odluka da iznos tromesečnih penzija koje su se čuvale kao rezerve za ne daj bože rat, elementarnu nepogodu, istope, a ubrzo posle toga je krenula isplata penzija unazad. Tada su otprilike te četiri penzije iznivelisano neko stanje, ali nije moglo da se zaustavi jedan proces, a taj proces se zove da sve više manji broj zaposlenih mora da obezbeđuje sredstva za penzije i za sve veći broj korisnika penzija. Pre 20 godina bio je signal da PIO mora da se menja iz temelja. Mi smo jedini koji kasnimo. Sada da se vratim na amandman. Ovim amandmanom predlažem da se praktično dug, nalazimo se na terenu zakona koji se odnosi na penzionere koji su bili nekad zaposleni, vrati u roku od godinu, ali u šest rata i da ovaj period odloženog izmirivanja dugovanja bude pokriven kamatnom stopom, koja bi se odredila da bude po stopi rasta cena na malo na mesečnom nivou od trenutka nastanka obaveze pa do dana isplate. To je neuporedivo povoljnije za penzionere, jer čuva vrednost kapitala, novca, a ne ovo što je predloženo. O tome ste imali prilike da čujete i verovatno će neko od mojih kolega iz SRS, pošto ima još amandmana koji se tiču člana 2, da konkretno ukaže šta je Vlada predložila da to bude 8,5% itd. Sada dibidus nema nikog iz G17 plus, nema čak ni onih, nema šta da se kaže. Ona matematika da je šestina veća od trećine je faktički doživela poraz. Odmah da ukažem poslanicima vlasti i javnosti, u ovome što SRS predlaže nema nekih velikih obećanja, u ovome što SRS predlaže nema ničeg nekorektnog sa gledišta pozicija postojeće vlasti. Nema neke velike matematike, nikakvih iluzija, nema ničeg nestvarnog i nečega što ne može da se dohvati. Ima samo uporno sleđenja onog što je konstatacija vlasti. Vlast je konstatovala suficit, vlast je konstatovala da želi da vrati, vlast je konstatovala da je potreban propis koji bi zaustavio eventualno sudske sporove i izlaganje nepotrebnim troškovima. Odmah da me neko pogrešno ne shvati, ne plediram da penzioneri tuže, odmah da budemo načisto, jer kakvi su naši sudovi, to teško može da se ostvari u brzom periodu, a velikom broju penzionera koji ima niska primanja svaki dinar po osnovu vraćanja duga mnogo znači. Želim vrlo objektivno da ukažem na postojeće stanje, jer verovatno za koji mesec SRS koja će biti na vlasti, imaće istu situaciju, pa ne bi bilo dobro da me neko onda proziva, ti si sa govornice obećavao, a sada nam kažeš da to nije moguće. Obećavamo ono što je moguće i što priznaje ova vlada. Zato sam na početku rekao, prvi put kada ste predložili ovaj zakon u septembru, samo smo podneli amandman da statusno izjednačimo, u pogledu rokova vraćanja duga, penzionere zaposlene i penzionere poljoprivrednike. Mi uopšte nismo išli van ovoga. Zašto? Zato što ne postoji prioritet poverilaca. On postoji u stečajnom postupku, a ovde nije u pitanju stečajni postupak. Svi poverioci su načelno jednaki. Ako se tome doda poštovanje ljudskih prava i prava i obaveza koje su nametnute Ustavom Republike Srbije o obaveznom PIO i garanciji države za funkcionisanje tog osiguranja, onda je potpuno jasno da i tada ništa nismo tražili van ustavnih i zakonskih okvira. Rekli smo da nije logično da se neko hvali sa suficitom, a da ima neizmirene obaveze. Dakle, po ovom amandmanu isplata bi krenula u decembru 2005. godine i to bi bila prva rata, jedna šestina, a poslednja rata u oktobru 2006. godine. Šta je predložila Vlada? Predložila je da prva rata bude u decembru 2005. godine, a poslednja u julu 2008. godine. Verovatno se lako može utvrditi da je u pitanju ogromna razlika. Za ovo što predlažemo da se u roku od manje od 12 meseci, među nama rečeno, a neka bude 12 meseci, sanira ovaj dug, za koji Vlada tvrdi da postoji suficit, znači postoji izvor. SRS vam daje saglasnost i odobrava vam da suficit budžeta ove godine ne usmeravate prema MMF nego prema ovim obavezama koje država ima prema penzionerima. Država je garant funkcionisanja ovog osiguranja. Država je rekla, u liku i delu ministra finansija, da postoji 40 i ne znam koliko milijardi suficita, čini mi se da tako nešto beše, ali znam da je sigurno iznos veći od ovoga koji je propisan ovim zakonom. Ako postoji taj suficit i država ne zna gde da potroši, pa onda hajde da damo MMF i vratimo dugove, predlažemo vam i ovlašćujemo vas i glasamo za to da obavite ako treba i razgovore sa njima, ali treba da znate da razgovarate sa njima, da ih uplašite, ako ne isplatimo ovo penzionerima ima da nas skinu sa vlasti, i znate biće nemiri. Vidite vi kako preko puta, preko Drine i Save ovi ovamo, i kako taj ustaški lobi radi. Oni odmah dignu temperaturu, dignu narod itd, i EU kaže vidi, možda padne Mesić, čak je Mesić morao da napada ustaše, da li ste to primetili. Ustaša napada ustaše da bi očuvao državu i da bi očuvali svoju stabilnost. Vi i da hoćete ne možete sa njima da se poredite. To je druga priča. Ali, mora na drugačiji način da se razgovara sa MMF, da se kaže: cenimo to treba vama da vratimo neke pare, ali molim vas, prioritet je generacija koja živi u ovim, ovim i ovim uslovima. Kad im ovo sve isplatimo, ništa bitnije se ne popravlja njihov materijalni, ekonomski i socijalni program. Imate podršku SRS. Stičem utisak da tu ne želi da se pomogne, nego da se želi da se kazne oni koji godinama nisu glasali za ove stranke koje su sada na vlasti.
Još neka poslanička grupa? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Tačno je, kolega Krasiću, da ste predložili predstavnicima stranke G17 i ministru Dinkiću, kada budemo govorili u pojedinostima o ovom zakonu, da bi mogli da napravimo jedan verbalni duel ovde, da se o svakom amandmanu raspravlja po 15 minuta, da svako koristi svoje vreme. Moram da podsetim da predstavnici stranke G17 plus danas proslavljaju trogodišnjicu od osnivanja svoje stranke i da su sad verovatno kod 4. tačke dnevnog reda, pošto smo danas čuli kako izgleda njihov dnevni red za proslavu ove godišnjice. Prva tačka je polaganje računa predsednika za protekli period, druga tačka je obraćanje nekoga od prisutnih, treća tačka dnevnog reda je pečenje (jagnjeće, praseće i riba), četvrta tačka je piće po izboru i afinitetu, peta tačka muzika, pesma i igra i šesta tačka razno. Tako izgleda, evo vidite da se vidi da je ovo poziv za svečanost stranke G17 plus. Pretpostavljam da su oni sada kod ove tačke 4, to je piće po izboru i afinitetu i da njih zato baš briga što narodni poslanici danas raspravljaju o ovom predlogu zakona, o kojem su oni pričali ovih dana, da će penzionerima, kada se ovaj zakon usvoji, biti mnogo bolji. Onda je Mlađan Dinkić napravio incident u Narodnoj skupštini, sa jednim jedinim ciljem, a to je da se poslanici SRS spreče da govore o Predlogu ovog zakona i u načelu i u pojedinostima. Naravno, nije mu to uspelo i nikada neće. Mi zato nastavljamo. Rekli smo mnogo toga o ovom zakonu u načelu, sada govorimo o amandmanima. Šta je suština i ovog mog amandmana i svih amandmana SRS? S obzirom da se ovde radi o zakonu o izmenama zakona koji je ovde kao nekakav epohalni, revolucionarni zakon donet pre neka dva meseca. To je stvarno presedan u evropskom parlamentarizmu, da se jedan zakon tako na velika zvona oglašava da se donese, da se objavi penzionerima kako će mnogo bolje da žive. Onda se odjedanput shvati da taj zakon i nije tako dobar i da sada nude penzionerima nešto bolje, da ono što je predviđeno da se plati kao zaostale penzije, da se sada prolongira na rok do jula 2008. godine, pa ko preživi možda nešto i bude imao koristi od ovoga. Valjda su ovaj rok produžili ministar Dinkić i ostali članovi Vlade Srbije, jer su se uplašili da ne bi bilo dobro da naviknu penzionere da svaki dan jedu. Da su im dali ovo u nekom kraćem roku, možda bi ljudi tu lošu naviku stekli. Dakle, ministar Dinkić se ovde hvalio suficitom. Ministara Lalović je došao verovatno u zamenu za svog kolegu, mada ćemo o vašim zakonima neki drugi dan. Dakle, hvalio se ministar Dinkić ovde poslanicima nekim velikim suficitom. Svi u Srbiji znaju koliko je privatizacija u Srbiji u ovom periodu izvršeno, koliko je sredstava od tih privatizacija otišlo ili trebalo bar da ode u penzioni fond. Svi znamo, kažu na TV i u novinama, ovde za govornicom, ministri, predstavnici vladajuće koalicije, takođe, kako u Srbiji na sve strane ima para, samo ne znam iz kojih razloga te pare neće da daju onima kojima treba da daju, a to su u ovom slučaju penzioneri. Posebna je priča zašto se opet napravila razlika između penzionera koji su taj status stekli kao bivši poljoprivrednici i onih koji su bili zaposleni. Zašto nisu u istom položaju kada je u pitanju plaćanje ovog duga, to nam ni jedan ministar ovde nije odgovorio, iako smo pitali ministre koji predstavljaju ove zakone. Mi smo amandmanom, i ovim koji sam podnela i ostalih kolega, želeli da skratimo i očekivali od ministra da se skrati ovaj rok plaćanja tih zaostalih penzija, a u suštini, mislimo da ove zaostale penzije, da to nije toliko velika cifra i veliki iznos novca, da uopšte nije trebalo deliti na rate, nego da je to trebalo isplatiti jednokratno. Zašto to nismo predložili amandmanima? Upravo zato što smo očekivali da će vladajuća većina da učestvuje u radu i da će više od četvoro ljudi, koliko je danas ovde, sedeti u ovoj sali. Očekivali smo da ne kažu: eto, vi radikali demagošku priču pričate, nemoguće je da se plati sve odjedanput. Zato smo rekli nešto što je trebalo da bude prihvatljivo i mislili smo da je prihvatljivo i za Vladu, a prihvatili bi i penzioneri. Ljudi su se ionako navikli da jedva preživljavaju. Dobro bi im došlo da dobiju neki dinar i to što pre. Ovo što je predviđeno u Predlogu zakona da će prvu ratu u visini od jedne šestine dobiti u decembru 2005. godine, mislim da je svima jasno da po ovom zakonu to ne mogu. Postoji jedan drugi problem. Dva-tri dana se ovde priča i svako veče sa Karićeve televizije slušamo i gledamo Albijanića kako priča kako zbog SRS, zbog naših poslanika ne mogu da se isplate zaostale penzije penzionerima. Naravno, to je laž. To je najveća laž i obmana, jer nema nikakvog razloga da se penzionerima i sada isplate dugovi koje država prema njima ima i bez ovog zakona. Kakav javni dug, kakav zakon? Da li država zna da je dužna toliko koliko je dužna? Šta će joj zakon da izmiri svoj dug? Naravno, nema nikakve smetnje, mogu slobodno i mi ćemo da ih pohvalimo kako su učinili dobro delo, pa su podelili ljudima ono što im u stvari i pripada. Ništa država ne treba da da što ljudi nisu zaradili i što već odavno nije trebalo da dobiju. Naravno, treba napraviti neku drugu priču, treba skrenuti pažnju javnosti sa onoga što zaista jeste suština. Zato se ovih dana čuje na televizijama, uglavnom na Karićevoj i na ostalim, sve to što se čuje vezano za isplate ovih penzija. Pre ovoga sve novine su bile pune priče kako će penzioneri dobiti zaostale penzije u šest rata i jadni ljudi bili ubeđeni da šest rata znači šest meseci, i svi bili ubeđeni da će za šest meseci dobiti te zaostale penzije, jer je to šest rata, a ono tih šest rata u stvari znači tri godine. Dakle, kalkuliše Mlađan Dinkić i Vlada Vojislava Koštunice sa tim koliko će penzionera za te tri godine umreti, što od starosti, što od bolesti, što nažalost od gladi. Činjenica je da se to u Srbiji dešava. Pitala sam u načelnoj raspravi, očekivala sam od ministra da nam kaže, i vi ministre Laloviću imate taj podataka, da nam kažete koliko hiljada penzionera u Srbiji živi sa 4.000 dinara penzije, koliko ih živi sa penzijom između 4.000 i 6.000, koliko ih živi sa penzijom većom od 6.000. Stalno nama pričate, ko god izađe iz Vlade ili iz vladajuće koalicije, svi nam pričaju o nekoj prosečnoj penziji od, čini mi se, 12.500 dinara, kao da su to ne znam kakve pare. Ko može sa 12.000 da živi? Ali ajde, 12.000 u odnosu na 4.000 jesu neke pare. Vi stalno pričate o nečemu što vam statistika izračuna, o penziji koja je prosečna penzija. Ne pričate o ljudima koji imaju tri puta manje od prosečne penzije i ne pričate kako će ti ljudi da plate struju, koja, kaže Dinkić, neće da poskupi pre aprila, znači mirni smo dva ili tri meseca. A znamo odranije da čim počnu ministri da pričaju da nešto neće da poskupi do nekog roka, da je to samo psihološka priprema da se ljudi ne iznenade kada ujutru u novinama pročitaju koliko je nešto poskupelo, pa onda koliko je poskupelo ulje u vreme velikog božićnog posta, u vreme krsnih slava koje su do Božića i koje su posne, koliko je poskupeo šećer, koliko je poskupela kafa. Nećemo valjda da tim našim penzionerima, našim roditeljima, dedovima, a o mesu da ne pričamo, to ministar, onaj što se kao brine za zdravlje, kaže da treba da jedu dnevno po pola kilograma voća, pa bar kada bi to mogli, i ne treba im čak ni vakcina, pola kilograma voća, samo nije rekao odakle će da kupe pola kilograma voća po čoveku. Dakle, sve ovo što govorimo mi iz SRS jeste zaista naš principijelan stav prema penzionerima, prema ljudima za koje mi mislimo da uvažavaju svu pažnju države i društva, jer su to ljudi koji su svoj radni vek proveli u izgradnji, u mnogo teškim vremenima. Naravno nikada nije bilo teže nego što je sada, pogotovo penzionerima nikada nije bilo teže i oni to dobro znaju. A da mi ne pričamo demagošku priču pokazali smo u ono vreme kada smo bili u Vladi Republike Srbije, kada je Vojislav Šešelj, kao potpredsednik Vlade, predložio i prihvaćeno je isplaćivanje penzija kroz obveznice za plaćanje struje, pa su onda oni koji su bili protivnici pričali kako to nije dobro rešenje. Nije smešno Laloviću, uradite i vi tako nešto pa će ljudi da vam budu zahvalni, jer sada ne mogu ni da plate struju, ni da kupe osnovna sredstva, ni za hranu, ni za život uopšte, i meni je zaista strašno kada govorim o takvim ljudima, jer poznajem neke koji tako žive, odnosno preživljavaju, imaju članove porodice koji nažalost ne mogu da im pomognu, ostali su bez posla zahvaljujući tzv. demokratskim promenama, ili rade negde za neku platu od 9, 10 ili 12 hiljada i onda samo mogu sa svojim starim roditeljima zajedno da plaču. To je realnost u Srbiji, sve drugo su vaše priče, hvaljenje sa nekakvim suficitom, sa nekakvim velikim parama, sve ste živo uzeli narodu što može da se uzme. Oporezovali ste sve što može da se oporezuje, i na vodu građani Srbije plaćaju porez, a ne možete iz tog nazovisuficita, kojim se hvalite, da izdvojite pa bar jadnom da obradujete te naše penzionere, ljude koji su to zaista zaslužili, da dobiju neki dinar da bar evo Božić i praznike koji uskoro treba da naiđu mogu da proslave bar jednom kao ljudi, jer su zaboravili kako izgledaju ta bolja vremena za njih. Dakle, nemojte samo kao ovi, čiji ministar je trebalo da predstavlja ovaj zakon, što idu danas i ovih dana po Bačkoj Palanci da mere ljudima pritisak i nose po kućama kafu i šećer da bi iskamčili neki glas u nedelju na izborima, nemojte, nije to rešenje, neće to ljudi. Neće ljudi da ih Vlada vređa, neće ljudi da stranke vređaju njihovo dostojanstvo. Oni nemaju para, ali imaju dostojanstvo i zato će naravno i oni u nedelju da glasaju za SRS, kao što će glasati i na sledećim republičkim izborima, zato što im mi sigurno nudimo život dostojan čoveka, a ne ovo na šta se ih vi sveli. Nažalost, sve više je lepo obučenih ljudi pored kontejnera, lepo obučenih zato što imaju garderobu iz nekih drugih vremena, ali to ne može da se jede. Nažalost, strašno je izgovoriti i pogledati u te ljude, ali to je realnost u Srbiji zahvaljujući tzv. demokratskim vladama od 2000. godine do dana današnjeg.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS se zalaže maksimalno da se usvoje amandmani i nastojanje SRS kada je u pitanju položaj penzionera. Ponoviću ono što je rekla naš poslanik Vjerica Radeta, nije ovo demagogija. Kada pogledate član 2. Predloga zakona, a sa druge strane uporedite obrazloženje u kome stoji da je obaveza duga preuzeta u iznosu od 23 milijarde i 500 miliona dinara, dame i gospodo, sumnjam u ovaj iznos. Naime, u zakonu nema nigde nijedne reči od kada je nastao dug. Ako je taj dug nastao od pre par godina, od pre pet godina, a evo gospođa Radeta me podseća i ispravlja da je to dug nastao iz vremena demokratske vlasti. Ako je to tako, gospodo, ako je dug iz 2000, 2001, 2002, 2003, 2004. i 2005. godine, gospodo od 5. oktobra pa naovamo vi ste dužni penzionerima za svaku dospelu ratu da na nju platite zakonsku zateznu kamatu, kako to reguliše Zakon o obligacionim odnosima. Samo se tako dug može namiriti, samo se tako potpun dug može namiriti, jer ako je dug nastao od pre tri godine bili ste u obavezi, gospodine ministre, i Vlada i predlagač da precizirate u zakonu koja rata kada dospeva, na nju obračunati zateznu kamatu, svakog meseca pripisivati kamatu glavnici i tako sve redom do dana isplate. Bar pretpostavljam da uvažavate odredbe Zakona o obligacionim odnosima, bar tako zakon reguliše namirenje duga. Dakle, ponavljam, sumnjam u ovaj iznos, mislim da je ovaj iznos daleko veći, jer se ne pominje uopšte pitanje kamate od dana dospelosti. Vi u Predlogu zakona predlažete da od decembra 2005. godine otpočinje isplata, ali da se tek od tada računa kamata. Ne može tako. To nije radio ni Miloš Obrenović. Miloš Obrenović, kako je naplaćivao dugove. Evo samo jedan primer, ako mi dozvolite. Miloš Obrenović bio je sluga u selu Dobrosilica na Zlatiboru kod Akse Ječmenice. Jednoga dana postade knjaz Miloš u Kragujevcu. Dođoše jednog dana kiridžije sa Zlatibora i prolaze pored knjaževog dvora. Knjaz vidi sa prozora i pita jednoga: "Hajde, kaži mi molim te, odakle su ove kiridžije?". Kaže: "Sa Zlatibora." "Iz kog sela?" "Iz Dobrosilice." "A poznajete li Aksu Ječmenicu?" Kaže: "Poznajemo." "Đe je on?" Kaže - "Evo ga baš tamo, kobila mu izvrnula samar i prosula katran." "Zovite ga neka dođe." Dođe Akso Ječmenica kao gazda u ono vreme, a sluga mu bio Miloš Obrenović. Miloš Obrenović ga pita sa prozora: "Je li Akso, jesi ti?" Kaže: "Jesam". "Je l' poznaješ ti mene, Akso?" On onako užički, erski, zlatiborski kaže - "Jok." "Kako me ne poznaješ Akso, ja sam Miloš Obrenović". " Au, kako te ne bi poznao, sunce naše". Setio se da je kriv. "Jeste Akso, ali ti mene osta dužan". Kaže - "Pa šta?", "Ostao si mi dužan 100 kila zobi, 30 groša i tri para čarapa. Akso, iz Kragujevca neš izaći dok dug ne namiriš". Ode Aksa, posle nekoliko sati dolazi i predaje onoj straži Obrenovićeve vile, i kuće, i dvora u Kragujevcu. Kaže Miloš - "Vidiš Akso, tako se treba ponašati, dug se mora namiriti". Kada su oni preuzeli i žito, i groše, i čarape, a Miloš kaže - "Vala sada Akso kada si dug namirio, evo Knjaz te časti, zato što si imao štetu, kobila ti prosula katran, ali je važno da si dug namirio". Ovo sam vam ispričao na koji način je nepismeni Miloš Obrenović tretirao dug, kako je njemu pridavao značaj. Sada bih isto tako voleo da doživim da pred našu Vladu dođe milion penzionera, da dođu ti penzioneri i da pitaju predsednika Vlade i njegove ministre - gospodo ministri, nećete odavde izaći, dok ne budete dug namirili. Dug ne možete vi da odlažete na 10 godina. Dakle, dug se mora odmah namiriti. Kazaće ministri - kako odmah? Odmah, odmah. Zašto? Imate suficit od 25,5 milijardi. Je l' tačno? Ima. Odatle vi dajte, namirite dug. Drugo, evo za ministra finansija jedno pitanje - je l' tačno da imamo 4,5 milijardi evra u stranim bankama, je l' tačno da strane banke obrnu, evo kolega Arsić me ispravlja, 5,6 milijardi evra. Zašto strane banke da obrću i da profitiraju na muci i na ovome, što bi se reklo, devizna štednja na mukama naših građana. Ko je ovlastio nekoga da može u strane banke da deponuje devizna sredstva? Zašto jedna milijarda evra od tih sredstava ne bude isplaćena penzionerima? Zašto razlika između penzionera i penzionera poljoprivrednika? Ustav kaže - svi su građani pred zakonom jednaki. Je l' tačno, ministre? Tako naš Ustav normira, da su svi građani jednaki pred Ustavom i pred zakonom. Nije trebalo praviti razliku između redovnih penzionera iz radnog odnosa i penzionera poljoprivrednika. S druge strane, SRS traži da se u šest rata isplati ovaj dug. Penzionerima je sada nužno isplatiti, veliki je broj oboleo, a verujte, uvedene su participacije, mnogi nemaju za šta da kupe lekove. Onaj ko nema lek da kupi danas da spase život, on umire. Pomenuću vam samo situaciju u Pančevu. Grad koji umire. Grad koji ima 130.000 stanovnika sa okolnim selima, 1.500 ljudi godišnje umire od raka zbog toga što smo imali situaciju bombardovanja neprijatelja i okupatora naše države; drugo, imamo najzagađeniju tehnologiju u Evropi, čiji se proizvodi petrohemije izvoze; 150 miliona evra se iz Pančeva samo iz "Petrohemije" godišnje izveze, uzmu se devize i pare, ali građanima Pančeva nema pomoći. Danas smo imali Skupštinu opštine Pančevo, prozvali smo aktuelnu vlast da položi račune. To je prva opština u Srbiji koja ima dve milijarde i 300 miliona budžeta, to je prva opština isključujući ova četiri grada. U Srbiji ništa se ne radi, ne znaju se gde su pare. Šta rade? Daju pare nekim bankama i svojim prijateljima da preko njih oni profitiraju. To je veliko zlo, to je nešto što narod nije zaslužio. Narod je na izborima 5. oktobra očekivao bolji život. Nije ovo demagogija. Postavljamo pitanje predsedniku opštine - gde su pare? Dajte nam izveštaj, dajte građanima. Danas je došlo nekoliko stotina građana u opštinu Pančevo i sprečilo početak opštinskog parlamenta. Znam situaciju u Pančevu, ponoviću, imaju krevete u bolnici, u tom medicinskom centru iz 1914. godine, gvozdene krevete, imaju ćebad vojnička iz tog perioda. Kada naš građanin se razboli u pančevačku bolnicu, osim gvozdenog kreveta i tog vojničkog ćebeta, mora se poneti i doneti. Nemaju za šta da kupe lekove. Zašto je potrebno penzionerima sada jednokratna, ovo nije pomoć, ovo je samo dug? Taj dug treba namiriti. Nije ovo demagogija radikala. Radikali žive sa tim narodom, radikalima se sada najveći broj građana obraća. To je ono što mi doživljavamo na svakom koraku. Ozbiljne probleme naši građani imaju. Penzioneri čije penzije ne rastu, to je najveći problem. Ono što je govorila poslanik SRS Vjerica Radeta, gospodin Krasić, govorili su iz duše, jer su svaki dan, u svakoj ulici, u svakom domaćinstvu prisutni i čuju nevolje građana. Gospodine ministre, zauzmite se, možete, da se ovo prevaziđe, da se prevaziđe, da se skrati postupak isplate penzija. Nije neka velika para. Ono što je rekla Vjerica Radeta jeste, i ono što je rekao gospodin Krasić. Da sam ministar ili bih dao ostavku ili bih dao uslov Vladi. Neću namirivati neke obaveze i dugove MMF, jer je taj MMF čedo NATO pakta, koji je ovoj državi 100 milijardi dolara naneo štetu i ajde da izvršimo prebijanje dugova.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Ima još 3,5 minuta. Po istom amandmanu se javio gospodin Arsić.
Dame i gospodo, ovde ipak nema tvorca ovog zakona, ministra Mlađana Dinkića. SRS je podnela niz amandmana i oni idu, ne kako je to gospodin Albijanić rekao, na štetu penzionera, već naprotiv isključivo da se obaveza koju država ima što pre namiri. Vlada Republike Srbije i ministar Dinkić planiraju da to bude završeno u julu 2008. godine. Amandmanima SRS to bi trebalo da se završi u oktobru 2006. godine. Znači, na šest jednakih rata. U obrazloženjima ministra Dinkića, koji kaže da para u budžetu ima, ali da ne može da isplati zaostali dug penzionerima zato što će biti pritiska na stabilnost dinara i na stabilnost cena. Navodno taj dug koji ima prema penzionerima, ukoliko bude isplaćen, poremetiće se odnos, odnosno stabilnost dinara, skočiće evro. Usput tvrdi da ima 5,3 ili 5,6 milijardi deviznih rezervi, što je 2,6 puta više nego ukupna novčana masa koja se trenutno nalazi na tržištu. Onda nas uči kako mi ne znamo šta su devizne rezerve. One će ovde biti isključivo korišćene - tih 5,6 milijardi dolara - kao depoziti u bankama, na koji imamo izuzetno niske kamate ili da se pokriva uvoznički lobi. U pitanju je samo nekih 250 miliona evra da se ova obaveza za zaostale penzije izmiri. Izračunajte koliko je to u odnosu na 5,6 i koliko je u stvari potrebno evra da se taj novac, koji bi se našao u prometu, pokrije. Izuzetno malo. Dalje, smešna je tvrdnja da će da utiče na politiku cena. Ko se još zanosi da naši penzioneri mogu sa tim da kupuju robu široke potrošnje. Izgleda da to Dinkić umišlja gde živimo - u nekoj zemlji snova. Naprotiv, moraće prvo njemu da plate njemu porez, jer nemaju ni za to, moraće da kupe lekove, moraće da plate struju, komunalne usluge, pa šta pretekne, a često ništa. Tako da su njegova obrazloženja, zašto će penzioneri za zaostale penzije da čekaju u šest rata u naredne tri godine, smešna. Jedino, sa jednom ovakvom vladom, koja se prilično optimistički ponaša, jer se kaže u članu 4. zakona, na koji se ovaj amandman odnosi, kaže - u februaru 2007. godine. Mogu gospodinu Dinkiću da poručim sa ove govornice, ukoliko ne prihvati amandmane SRS, da je vrlo optimističan da će on da isplaćuje ove penzije u februaru 2007. godine.
Hvala vam. Da li još neka poslanička grupa želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, bar ono malo poslanika što je i dalje u ovom trenutku u sali, a to se naravno posebno odnosi na poslanike vladajuće koalicije, mislim da su ova trojica prisutna u sali, a to je nešto što najbolje pokazuje kakva je vaša briga prema penzionerima, koliko su iskrene i časne vaše namere koje ste, između ostalog, proklamovali kada ste ovaj zakon pustili u skupštinsku proceduru. Zaista, ono što je bilo najočiglednije prilikom obrazlaganja ovih zakona, kako u načelnom delu, tako i sada po amandmanima jeste to da niko iz vladajuće koalicije ili od onih koji će, takođe, podržati ovaj zakon i time omogućiti njegovo donošenje, ne želi da izađe za govornicu i da bilo šta kaže o ovom zakonu, da pokuša da na bilo koji način odbrani rešenja koja su predviđena ovim zakonskim projektom. Jasno je to već sada upravo zbog toga što su svesni da bi se upustili u odbranu nečega što je neodbranjivo, jer jednostavno niko ne može naći argumente kojima bi ovakvo rešenje, kakvo ste predložili, opravdao na bilo koji način. U samom obrazloženju ovog zakona dosta ste nelogičnih stvari rekli. Jedna od rečenica kaže: "Danom stupanja na snagu navedenog zakona, odnosno preuzimanjem obaveze Republičkog fonda za PIO zaposlenih od strane republike Srbije, nastalih po ovom zakonu, stvoreni su uslovi da se iz budžeta Republike Srbije izmiri celokupan dug prema korisnicima prava koji je nastao zbog neredovnih isplata penzija itd." Ukoliko su se stekli uslovi da se celokupan dug isplati, onda se samo po sebi nameće pitanje zašto taj dug ne isplatite. Čuli smo dosta detaljno obrazloženje gospodina Krasića, a to je jasno svima, ne morate za to biti pravnik, da državi nije potreban nikakav zakon da bi isplatila ono što građanima, odnosno penzionerima koji su ovu zemlju gradili, duguje. Kao što dobro znate, država nikada ne donosi poseban zakon da bi, ono što građani njoj duguju po bilo kom osnovu, pa i istih ti penzionera, od njih naplatila. Zato imate donete sve potrebne zakone. Za to vam ništa dalje i ne treba. Drugo, kažete da zbog hitnosti donošenja navedenog zakona i pozitivnih efekata koji proističu za korisnike prava iz ovog zakona, nije mogla biti vršena analiza stavova zainteresovanih lica. Da li je uopšte bilo kome i bila potrebna analiza stavova zainteresovanih lica? Jasno je da vi tu analizu niste ni radili, jer znate na kakav bi odgovor naišli. Ono što penzioneri treba da znaju je to da se ovim zakonom unedogled produžava rok koji, po prvobitnom zakonu koji sada menjate, a donet je pre nekih mesec-dva dana, taj rok je bio previše dugačak; vi sada i taj period u kome će ovaj dug biti isplaćen produžavate. Radi se o 1,5 neisplaćenoj penziji. Rok koji nam predlažete za isplatu je čak 32 meseca. Dakle, od decembra 2005. godine pa do jula 2008. godine - 1,5 penzija, 32 meseca, kada to podelite dolazite do činjenice da će mesečno biti isplaćivano 0,04% penzije. Da li je to ona dinamika koju ova vlada nudi građanima Srbije? Da li su to ta demokratska rešenja? Da li je ovo još jedan zakon koji nas približava Evropi, jer je obično za svaki zakon, nevezano o kojoj se oblasti radi, glavno objašnjenje. U nedostatku argumenata, najlakše je reći - ovaj zakon nas vodi direktno u Evropu. To je taj brzi voz koji mi jednostavno moramo da uhvatimo i nije toliko važno šta ćemo mi sa penzionerima, dajte da vidimo šta ćemo mi sa ovima, na koje računamo da će na sledećim izborima glasati za nas. Potpuno je mimo Ustava, mimo zakona i ovo pravo na kamatu, koje vi ovim zakonom ukidate penzionerima. Ne znam kome je uopšte mogla da padne na pamet takva zamisao da ono što im dugujete nekoliko godina ovim zakonom kažete - neće vam biti obračunata kamata, nego tek od prve isplate, koja će biti u 2006. godini, počinje računanje kamate. To je još jedna od prevara koju ste vi pripremili donošenjem ovog zakona. U obrazloženju kažete - zakon se donosi po hitnom postupku, kako bi već u decembru bila isplaćena prva rata. Kao što znate, glasanje o ovom zakonu predviđeno je tek za 23. decembar. Najranije 24. decembra je moguće da ovaj zakon bude objavljen u "Službenom glasniku", što znači da, s obzirom na to da je članom 5. ovog zakona predviđeno da će stupiti na snagu osmog dana od dana objavljivanja, tek 31. decembra ove godine ovaj zakon će stupiti na snagu. To nam jasno govori da ste i vi bili svesni da obmanjujete ovim penzionere i da njima apsolutno u ovoj godini neće biti isplaćeno, već umesto što je trebalo - 1/3 penzije da isplatite u januaru, tačnije 20. januara 2006. godine, vi sada tu obavezu delite. Verovatno će tada biti ova prva rata, odnosno prva šestina, a drugu ratu odlažete tek za jul mesec 2006. godine. Da ste vršili ovu analizu, kako vi kažete, pozitivnih efekata, vi bi bili prinuđeni da pitate penzionere, da li to malo bede što vam dugujemo, odnosno tu prvu trećinu penzije koju ćemo isplatiti, da li želite da vam isplatimo odjednom ili da vam isplatimo deo sada, a deo za sedam meseci. Pitanje bi glasilo - ukoliko je penzija, na primer da se radi o ovim najnižim koje su oko četiri hiljade dinara, pa polovinu ste namenili da isplatite u 2007. godini, odnosno negde oko 2000 dinara, vaše bi pitanje trebalo da glasi - da li, dragi naši penzioneri, želite tih 2000 dinara 20. januara 2006. godine ili želite 20. januara da vam damo hiljadu dinara, a onda u julu mesecu još hiljadu dinara. Šta mislite, šta bi vam penzioneri na to odgovorili? Mislim da je to svima jasno i da bi svako normalan uzeo 2000 dinara odmah, umesto hiljadu dinara za mesec dana, a hiljadu dinara za sedam meseci. Dakle, ovo što radite ovim zakonom potpuno je neprimereno. Druga pljačka koja je ovim zakonom, odnosno što vi želite da ozakonite je to što penzionerima ukidate pravo na kamatu. Odredili ste da se za kompletan ovaj period na koji se dug odnosi, na kompletno kašnjenje neće zaračunavati nikakva kamata. Inflacija je samo u 2005. godini nešto oko 20 posto, a vi kažete u zakonu da će se od prve isplate, koja će biti 2006. godine, obračunavati kamata, i to 8,5 posto na godišnjem nivou. Gde još takva kamata postoji? Odgovorite ovde koju vi kamatu zaračunavate istim tim penzionerima kada oni vama, zato što im penzije niste dali, ne plate na vreme struju. E onda ide zakonska zatezna kamata, pa za godinu dana nešto što je bilo hiljadu dinara, postane dve hiljade dinara. Vi ste lepo rekli, znate šta, mi vama nikakvu kamatu nismo dužni. Zašto niste obračunali kamatu od dana dospelosti, znači, od onog trenutka kada ste bili dužni da isplatite penzije, pa do dana konačne isplate, pa lepo kamata na kamatu, kako to radite i sa strujom, pa koliko ispadne. Dakle, ovo je nešto što zaista predstavlja vrhunsko licemerje Vlade Republike Srbije. Vi mislite da vama penzioneri nisu u mogućnosti da obračunaju kamatu i zato se ovako bahato ponašate. Budite sigurni da će doći vreme kada će vama ova kamata biti naplaćena, i to debelo, obračunaće oni to vama na izborima, i to sve, u to budite sigurni. Bolje bi vam bilo da sve ovo niste ni radili, da ste jednostavno prihvatili amandmane SRS, da ste taj suficit, kojim ste se toliko hvalili, ukoliko se dobro sećam od 49 milijardi dinara, lepo upotrebili da ovim ljudima koji su to zaslužili odavno isplatite te penzije i naš je predlog bio da prva rata već bude u decembru, pa da mogu ljudi nešto od toga da potroše, nekome će biti sigurno i slava, neko za novu godinu, neko za Božić, kome je već kako milije i draže. Umesto toga, vi ste izabrali da se hvalite pred MMF-om, da Mlađan Dinkić i ostatak Vlade bombarduje sa svih informativnih emisija kako je već druga godina da mi ostvarujemo suficit, a jednostavno prenebregavate činjenicu da ljudi nemaju od čega da žive. Veliki broj ovih ljudi neće uopšte ni dočekati tu poslednju ratu koju ste predvideli za jul 2008. godine i to je situacija samo za penzionere koji su ostvarili svoje penzije po osnovu zaposlenosti. Penzionere poljoprivrednike, potpuno protivustavno i protiv zdravog razuma, odvojili ste i stavili ste ih u još nepovoljniju kategoriju, jer njima dugujete 20 penzija. Umesto da njima, čije su penzije znatno manje nego što su ove redovne, jer 20 penzija iznosi negde oko 20,5 milijardi dinara, dok jedna i po penzija za redovne penzionere iznosi 23,5 milijarde dinara, malo ubrzate te rate i to završiti za narednih godinu ili dve dana. Dakle, oni primaju penzije po par stotina dinara, to je nešto što ni u kom slučaju ne bi opteretilo državu, ovako jaku, kako vi Srbiju danas predstavljate, to su neki novci koje ćete vi držati ko zna gde. Pitanje je šta ćete vi sa tih 49 milijardi suficita uraditi, u kojoj banci ćete ih držati. A sada kada su se posvađali ovi vaši glavni finansijeri, Vuk Hamović i Vojin Lazarević, kako ćete napraviti kvote za podelu tog suficita između njih, da li će opet biti aktivirana "Evroaksis" banka ili ćete sada i jednom i drugom biti prinuđeni da otvorite po jednu? Još za kraj, zaista, pošto se privodi i ova rasprava kraju, želeo bih da kažem ministru Laloviću i da ga zamolim praktično da ne izlazi više za ovu govornicu. Mislim da ne bi bilo korektno prema nama koji smo obrazlagali ove zakone u načelu i u pojedinostima, jer ministar Lalović je i poslanik, to bi trebalo da bude dodatni argument da prihvati ovaj moj predlog. Mislim da je u najmanju ruku nekorektno ne biti u sali sve vreme rasprave, doći pred kraj, ne odgovoriti ni na jedno pitanje poslanika i onda izaći ovde za govornicu, verovatno ste i pre nego što ste ušli u salu dali izjavu koja će biti emitovana u Dnevniku državne televizije, kako je sve odlično, kako cveće cveta i kako Vlada Republike Srbije nastavlja da čini čuda za penzionere. Dakle, ukoliko ste imali bilo kakve argumente, vaša dužnost je bila, i kao ministra i kao narodnog poslanika, da te argumente podelite ovde sa nama, narodnim poslanicima, da sučelimo svoja mišljenja, pa da onda, kako god hoćete i koliko god hoćete hvalite svoje zakone. Ovako, predlažem da ostanete dosledni u ovome što ste radili do sada, odnosno da ne radite ništa, da ne zloupotrebljavate i nas, i Skupštinu, i govornicu, i medije, i državni Dnevnik, imali ste priliku po više osnova da kažete šta god vam je bilo na srcu i na pameti, mislim da sada definitivno nije više vreme za to.
Hvala vama, gospodine Šaroviću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, ministar Lalović, želi završnu reč po članu 142. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije? (Da.) Izvolite, gospodine Laloviću.
Želim da se obratim kod ovog zakona, pre svega kod građana Srbije, pokušaj lične difamacije, to je druga stvar. A ono što želim da kažem je sledeće, bilo je pitanje jedno i da odmah odgovorim, jedan poslanik je postavio pitanje, koliko ima penzionera sa penzijom od 4.000, 3.000 itd. Informacija zbog građana Srbije. Kada u januaru 2006. godine, znači za manje od mesec dana stupa onaj zakon o PIO, a usvojili smo ga ovde pre dva-tri meseca, najniža penzija u Srbiji će biti negde oko 6.400 dinara i obuhvatiće 100.000 ljudi. To znači, dajem odgovor poslaniku, da u ovom trenutku manje od 6.300 ima 100.000 penzionera, od ukupno 1.200.000 koliko je kod Fonda PIO zaposlenih. Ovo prvo je informacija, da znaju građani Srbije o kakvim se brojevima radi i redu veličine. To sam bio dužan da kažem, jer pitanje je bilo postavljeno. Što se tiče ovih drugih objekcija ili primedbi koje su ovde stavljene, čovek može steći utisak da je najbolje da se ništa ne radi. Kada se ništa ne bi radilo verovatno bi neki ljudi bili zadovoljni. Nezavisno od nečijeg ličnog ili grupnog zadovoljstva, ova vlada radi i ona će raditi i dalje na dobrobit svih slojeva srpskog društva i svih građana Srbije. Jedna od vrlo konkretnih stvari koje ovim zakonima činimo i da naglasim, kašnjenje od jedne i po penzije ili od 20 penzija kod poljoprivrednika, jeste kašnjenje koje je ova vlada zatekla kada je došla na ovo mesto i kada je preuzela odgovornost u martu prošle godine za upravljanje zemljom. Šta smo mogli da uradimo kao Vlada? Radili smo ono što je moguće i jedino što je bilo moguće. Dakle, preuzeli smo obaveze i zato predlažem ovaj zakon Skupštini i siguran sam da će zakon biti usvojen, predlažem obavezu Skupštini, zakon, da ova jedna i po penzija bude zakonom utvrđena obaveza da država Srbija svojim građanima penzionerima isplati ovu obavezu. Nije obavezna Vlada nego država Srbija i to se stalno brka. Vlade se menjaju a država ostaje, Vlada deluje u kontinuitetu. Svaka naredna vlada preuzima obaveze prethodne vlade. Dakle, to je obaveza države Srbije prema penzionerima, a ne ove vlade. Ova vlada je samo smatrala da treba da tu obavezu države da ispuni, a što je važnije od toga, našla je način da ispuni. Mnoge vlade bi možda htele nešto da urade, ali ne umeju ili ne mogu. Dakle, ova vlada je našla način da tu obavezu ispuni i pošto sam siguran da će ovaj zakon biti usvojen u ovoj skupštini u toku sledeće nedelje, ako bog da zdravlja, onda ćemo i stići da penzionerima u Srbiji isplatimo, pored redovne penzije koju će dobiti za novembar, i četvrtinu penzije svakog penzionera. Tako da će to biti na neki način i svojevrsna čestitka ove vlade penzionerima u Srbiji. U nastavku te aktivnosti i u narednom periodu, prema mogućnostima, a da ne ugrozimo čitav ekonomski sistem Srbije, mi ćemo kao što je predloženo u zakonu, isplaćivati u rokovima i na način kako je ovde predviđeno. Podsetio bih da jedna od primedbi na prethodni zakon bila što se isplaćuje u obveznicama, zašto nije u gotovini. Bila je priča da će neki tajkuni, raznorazni srpski tajkuni, da otkupe od penzionera te obveznice itd. Podsetio bih, svi smo slušali ovde te priče. U međuvremenu Vlada se odlučila da ide na isplatu gotovine, a mislimo i penzioneri tako očigledno misle da je to za njih najbolje. I jedan i drugi zakon imaju dva osnovna cilja. Jedno je da država ispuni obavezu prema penzionerima, ne Vlada nego država, naglašavam još jednom i to se često ne razlikuje u Srbiji a postoji razlika. I drugi razlog zbog čega smo to sada predložili jeste da, preskačući na taj način kašnjenje koje imamo i imali smo i kod Fonda PIO zaposlenih, a još drastičnije kod poljoprivrednika, dođemo u situaciju posle dugo vremena da se u Srbiji ponovo penzije isplaćuju narednog meseca za prethodni mesec. Mislim da je to ogroman korak u najboljem interesu i sadašnjih i budućih penzionera. Siguran sam da će svaka naredna srpska Vlada održati ovo što smo sada postigli, a to je da se kod penzionera isplaćuju penzije uvek narednog meseca za prethodni mesec; prosto, to je jedna obaveza. Što se tiče još jedne primedbe koja je ovde rečena, oko kamata zateznih i čitave priče koja je ovde iznošena, zašto ne računamo zateznu kamatu od momenta kašnjenja i slično tome. Ne bih posebno elaborirao, ali svi smo ovde svesni dve stvari. Prvo, penzije su i ove godine, 2005. godine, možda to nije poznato u javnosti, realno porasle, ne nominalno, jer imamo inflaciju oko 17% i koliko će biti ove godine, penzije su u Srbiji realno porasle. To je prva važna stvar koju želim da naglasim. Istovremeno, penzije su se sve vreme od 2001. godine naovamo, kao što znate, usklađivale po švajcarskoj formuli, gde su se računali i troškovi i porast zarada. Čitav splet primedbi oko zatezne kamate i ostalog ne stoji, jer nije ugrožena realna vrednost. Ono što smo ovde uradili jeste da sada kada krećemo u isplatu računamo kamatu 8,5% od momenta početka isplate pa sve do kraja. Na taj način čuvamo realnu vrednost penzija i to vredi i za poljoprivrednike. Njimaće početi isplata od 2007. godine, kamata će početi da se računa sada u decembru. Sve ono što je bilo moguće u datoj situaciji, u datim ekonomskim okolnostima da uradimo, imajući u vidu potrebu da se penzioni sistem sredi i da penzioneri budu u boljem položaju nego što su bili, ova vlada je učinila. U tom smislu, mogu iovako ionako da shvatim razne primedbe. Naravno da je moguće, da ima i rešenja koja su možda bolja, na neki način, a govorim samo o onome što je realno moguće. U vezi toga, nije dobro zbog građana Srbije kada se sa ove govornice navodi kao moguće rešenje da koristimo devizne rezerve zemlje za isplatu penzija ili bilo kojih troškova u zemlji. Većini građana ta materija nije dovoljno poznata i to može zvučati prosečnom građaninu kao nešto jednostavno, lako i kada bi samo postojala volja politička neka, pa eto koliko imamo para. Mislim da to nije dobro zato što devizne rezerve imaju sasvim drugu funkciju. To dalje neću elaborirati jer nisam ni guverner, ni ministar finansija, zbog građana Srbije hoću da kažem da je to dovođenje građana Srbije u zabludu, da mi možemo, ali nećemo. Zapravo, devizne rezerve zemlje, kao u svim zemljama sveta, imaju sasvim drugu funkciju. Nisu u funkciji potrošnje. One su u funkciji održavanja stabilnosti valute i makroekonomske situacije u toj zemlji o kojoj se radi. U vezi toga, samo još jedna informacija, a opet zbog građana Srbije, da znaju o čemu se radi, onaj ko ovo sluša, mada je malo nevreme, to je da se devizne rezerve naše zemlje, kao i svake druge zemlje, drže u najkvalitetnijim i najpoznatijim bankama sveta, sa najvećim rejtingom, zbog najveće sigurnosti. To je ono što svi treba da znamo i mislim da treba da znaju i građani Srbije, što se tiče priče oko deviznih rezervi. Ovo sam imao potrebu da kažem da ne bi ljudi bili u zabludi o kojoj sam govorio. Ova vlada je došla u situaciju u koju je došla svojim naporima da može da uđe u vraćanje duga penzionerima, državnog duga. Naravno da smo mogli teorijski da to ne vraćamo i da kažemo šta nas briga, kasne penzije, jedna i po penzija, ono kasni 20 penzija, mi ćemo do kraja mandata to tako da držimo, baš nas briga i neka se neko drugi bavi time. Pošto ovo nije vlada na baš me briga, mi smo ušli u ovaj posao o kome govorim i ono što je za mene najznačajnije kao ministra koji je zadužen pre svega za penzioni sistem, a ne govorim o incidentu i o vraćanju duga, što smo ponovo došli u situaciju da isplaćujemo redovno penziju u narednom mesecu za prethodni mesec, i to je ključno. To je pitanje sistema. Kada su u pitanju poljoprivredne penzije o kojoj je bilo reči, tu smo još jednu stvar na ovaj način uspeli da uradimo, tako što smo sada poljoprivredne penzionere doveli u situaciju da i oni sada primaju mesec za mesec, uz ovaj skok o kome sam govorio. Zbog načina usklađivanja koji se vrši ceo period i poljoprivredni penzioneri sada penziju koju dobijaju, najmanje dvostruko veću od penziju koju bi dobili da nismo ove zakone usvojili. Zato što je zbog načina usklađivanja, sada novembar 2005. je mnogo više nego januar 2004. godine, kada je bila poslednja isplata. Ne postoji nijedna grupacija u okviru penzionera koja usvajanjem ovih zakona, ne samo zbog isplate ovih penzija, nego zbog vraćanja normalnih odnosa u sistem, ne dobija. Da li bi neko hteo više od toga, da odmah isplati sutra ujutru, pa hvala bogu. Naravno da ova vlada, da može to da uradi, da bi odmah isplatila. Međutim, to nije moguće. Moguće je ovako kako smo predložili. Tu mogu biti nijanse ovakve ili onakve, ali to je suština. Otprilike, to je ono osnovno što sam čuo dok sam sedeo ovde. Nisam baš došao na kraju, što je rekao kolega, malo sam više slušao, slušao sam i ovih dana komentare narodnih poslanika. Kažem, mislim da je to suština, jer suština primedbi i prigovora koji su ovde rečeni uglavnom se svode na ovih nekoliko pitanja koja sam prokomentarisao. Jednostavno, da penzioneri znaju da će 24. decembra, bez obzira na priču koju su čuli sa ove govornice, početi ta isplata i do nove godine će biti isplaćena puna novembarska penzija i četvrtina penzije svakog penzionera u Srbiji. Ovo da pojednostavim, da ne bi bili ljudi u zabludi. Zahvaljujem se.
Hvala vama. Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona, u načelu i upojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona, u načelu, pojedinostima i u celini. U nastavku sednice, po Poslovniku se javio narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Nažalost, moj predlog ministar nije poslušao i iskoristiću priliku da mu odgovorim na par stvari koje je rekao. Naime, rekli ste kako neko neke stvari ne razume, pa kažete da se vlade menjaju, a država ostaje.
Gospodine Šaroviću, javili ste se po Poslovniku.
Po Poslovniku, gospodine Markoviću, član 104. Povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine izlaganjem gospodina Lalovića, iako je odbio da učestvuje u prethodnoj raspravi u načelu i o amandmanima, a onda je sada zloupotrebio svoje pravo koje ima kao ministar i obratio se, računajući na to da niko od poslanika neće moći da mu odgovori. Ali, na to, gospodo, više da računate ne možete.
Gospodine Šaroviću, opominjem vas upravo po članu 104. da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine i dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Gospodin Lalović je narodni poslanik i vi ste dužni da mu se obraćate sa uvažavanjem, a svakako povređujete dostojanstvo Narodne skupštine, mada vas nisam upozorio malopre, kada ste tražili da ne poštuje Poslovnik ministar, koji je pri tome i narodni poslanik, da postupi suprotno Poslovniku, a obratio se jer je prozvan po sinopsisu po kome predsednik vodi Narodnu skupštinu. Dakle, molim vas, svaku vrstu primedbe koju želite da iznesete kao dokaz da nije poštovano dostojanstvo Narodne skupštine, svakako to uradite i podržavam vas, ali nemojte pri tome da kršite član na koji se pozivate. Vratiću vam vreme. Izvolite.
Gospodine Markoviću, vi ste sada povredili član 28. Upozoravam vas da, ukoliko imate bilo kakav komentar da date, onda sačekajte da prvo objasnim kako je povređen Poslovnik. Dakle, uzdržite se, pa tek kada završim, u odnosu na to možete i vi da se odredite. Nemojte pokušavati opet na vama svojstven način da dovodite građane u zabludu. Naravno, nisam tražio od gospodina Lalovića, on je sad ovde kao ministar, a ne kao poslanik, to da bude jasno, nisam tražio da on bilo koju odredbu Poslovnika prekrši. On ima pravo da se obrati po Poslovniku, ali s obzirom na to da nije ispunio svoju obavezu da bude ovde za vreme rasprave, onda sam mu predložio da to svoje pravo ne iskoristi, jer bi to po meni bilo krajnje nekorektno. Dakle, nemojte se vi mešati tamo gde vam nije mesto. Ukoliko ministar Lalović nije zamerio to što sam mu rekao, onda nemate ni vi potrebe da budete veći papa od njega i da vi branite ono što nema potrebe da branite. Dakle, rekao je gospodin Lalović da se vlade menjaju, a da države ostaju. To je bio ranije slučaj, dok je ova zemlja imala odgovorne vlade. Međutim , bila je dovoljna samo jedna ta kvazidemokratska vlada, pa da ne ostane iza nje više SRJ. Tu ste državu uništili. Sada je jasno da je više nema. To već i vi polako priznajete unutar vladajuće koalicije. Koliko će kvazidemokratskih vlada biti dovoljno da iza njih i ova država Srbija ne ostane, videćemo. Nadam se da će država Srbija preživeti i ovu vladu. Preživala je i brojne druge. Dalje, rekli ste da bi neki bili srećni kada se ne bi radilo. Konkretno, vezano za ovaj zakon, penzioneri bi sigurno bili srećni da vi ovo niste radili, jer bi onda pare koje im država duguje dobili mnogo ranije nego što vi predviđate ovim rešenjem. Kažete da je kritikovano kada ste predvideli da se isplaćuju obveznice. Naravno da jeste. Vi sada kažete da bi se "predloženim izmenama i dopunama Zakona proizvelipozitivni efekti, iz razloga što je na predloženi način umnogome olakšan način isplate koji bi bio u gotovini, a koji bi korisnike prava poštedeo komplikovane procedure oko naplate putem obveznica". Dakle, vi ste nas pre ne tako mnogo vremena ubeđivali kako je ovo najbolje moguće rešenje, a sada sami u obrazloženju zakona kažete da je to izuzetno komplikovano. Da li gotovina ili obveznice? Naravno, gotovina, ali bolje obveznice koje dospevaju u januaru 2006. godine, nego gotovina koja će biti isplaćena u julu 2006. Dakle, tu se radi o roku dospeća. Bolje obveznice danas, nego gotovina za sedam meseci. To je valjda jasno svima. Zatim, kažete da su penzije realno porasle. Zaista ne vidim kakve to veze ima, iako je i to diskutabilno, kakve to veze ima sa kamatom? Penzija je porasla zato što su porasli troškovi života, zato što je velika inflacija itd, ali to nema veze sa pravom na kamatu za ono što dugujete od pre nekoliko godina. (Predsednik: Vreme.) Dalje, rekli ste da je ova vlada nasledila taj dug. Jeste, ali od prethodne vlade u kojoj ste takođe bili vi. Prema tome, nemojte zamajavati građane Srbije. Ovo je demokratski dug, vaš dug. Nije ovo dug od ne znam koje vlade, ovo je dug od vaše vlade. Vi se možete zvati ovako ili onako, možete promeniti partiju, ali vi ste i dalje Slobodan Lalović.
Neću izricati opomenu, naravno. Nastavak sednice u utorak, 20. decembra, u 10,00 časova, raspravom u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda. Svima koji slave slavu svetog Nikolu, želim srećnu slavu.