Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 84 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam Narodnu skupštinu da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine koji kaže da predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. člana 286. može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam narodne poslanike, odnosno predsednike i ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa, da li neko želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Imam pitanje za predsednicu Skupštine. Juče smo na televiziji videli da je predsednica Skupštine priznala nekakav fantomski dug koji navodno Skupština ima prema RTS-u. Ono što nas zanima je, prvo, kakva je to vrsta ugovorne obaveze koju Skupština ima prema RTS-u i u čije ime je Skupština taj ugovor potpisala, odnosno ko je u ime Skupštine potpisao takav ugovor? Molim vas da nam se kopija tog ugovora iz čega slede dugovanja dostavi, svim poslaničkim grupama, da bismo znali o čemu se radi. S druge strane, niko nije bio upoznat od šefova poslaničkih grupa da postoji nekakav ugovorni dug prema RTS-u. Moram da kažem da je taj dug, pre svega, i ako postoji takva formalna obaveza, u šta sumnjam, da je on protivzakonit zato što je osnovna ideja Javnog servisa da se on finansira iz TV pretplate, da bi bio nezavisan od izvršne vlasti. Ovo sada ogoljava stvari do kraja. Mi smo vas i prethodno upozoravali da će vašim nemarom ili željom, mi u to ne ulazimo, Aleksandar Tijanić po treći put biti imenovan na mesto direktora RTS-a, da bi zatim svojim poznatim manirom, koji ocenjujem kao bahat i preteći, ucenio Skupštinu, tj. Vladu i da traži novac za svoje više nego loše poslovanje u narednih šest godina. Mi moramo ovde stvari nazvati pravim imenom. Pitamo vas – od koga ćete uzeti tri miliona i dati Aleksandru Tijaniću? Hoćete li uzeti od narodnih kuhinja, od nekih radnika u štrajku, od škola, od obdaništa? Od koga ćete uzeti tri miliona i dati Aleksandru Tijaniću? Ili, u drugoj opciji, koja je manje loša, to znači da će se ova država zadužiti? Znači, sada ćemo se još i zadužiti da bi mogli da pokrijemo gubitke Aleksandra Tijanića. Ova Skupština nema nikakve veze sa činjenicom da u RTS-u postoji 700 ljudi koji primaju platu manju od 30 hiljada dinara. To jeste strašno i to jeste na ivici siromaštva, ali da li je krivac Skupština ili je krivac čovek koji vodi tu firmu u proteklih šest godina? Odakle obraz da se mi optužujemo kao neko ko je odgovoran za takav gubitak, a ne čovek koji ima sva moguća ovlašćenja u toj kući? Dalje, ako su ministri bili podložni radu državnog revizora, mi od vas najozbiljnije tražimo da se državni revizor uputi u RTS i da ispita poslovanje RTS-a, da ispita da li postoji razlika u platama, da li i ko prima ispod 30 hiljada dinara, da li neko prima 400 hiljada, 500 hiljada, 800 hiljada dinara mesečno i zašto, na osnovu kog dogovora ili ugovora? Moram da vam ukažem i na najozbiljniju posledicu koju ćete svi vi verovatno izignorisati, pošto vidim da nema nikakvih reakcija na to što se juče desilo. Vi sada prvi put posle dugo vremena finansirate RTS iz budžeta. Iz našeg ugla, i verujte da sam u pravu, vi plaćate da bi se prikrila vaša nesposobnost, plaćate da bi vesti na RTS-u opet bile šarene kao 90-ih godina. Osnovna ideja nezavisnosti, to je da Vlada ne plaća RTS, da ne bi mogla da ucenjuje RTS oko izveštavanja, ovim je poništena i to danas, na 10-godišnjicu 5. oktobra u koju se mnogi danas kunu. Mi vam kažemo – nesposobnost mora da bude kažnjena tamo gde postoji. U ovom slučaju je ona više nego jasna. Radi se o nesposobnosti generalnog direktora, koga ste vi kao vladajuća većina opet izabrali pre samo dva meseca, da bi od nas očekivali da poverujemo u igrokaz koji se juče desio. Ceo grad je pričao da je njegov uslov da radi za vas to da dobije milion i po evra do kraja godine. Šta ste uradili? Vi ste odlučili da ponizite Skupštinu time što Skupština navodno duguje nešto. Zašto od 2006. godine? Da li je 2005. godine bila Skupština? Da li su prenošene sednice parlamenta ili je 2006. godine potpisan nekakav ugovor na osnovu koga mi treba da platimo naše obaveze? Da li treba sada svaki poslanik da izvadi iz džepa, shodno tome koliko će govoriti, i da odvoji novac pa da da Aleksandru Tijaniću da bi on plaćao ko zna šta? Pogledajte program RTS-a. Svaki dan na prvom kanalu repriza u 11.00 časova, repriza u 12.35 časova, repriza u 13.30 časova, repriza u 16.00 časova. Od 11.00 časova do 17.00 časova su reprize. Na šta se taj novac troši? Na šta se novac svih koji plaćaju pretplatu troši u RTS-u?
Prošlo je pet minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Slobodan Samardžić ovlašćeni je predstavnik poslaničke grupe DSS i ima reč.
Poštovani narodni poslanici, predsedavajući Skupštine, već danima iz medija srpskih saznajemo da se pripremaju razgovori Beograda i Prištine o razvoju dobrosusedskih odnosa Srbije i Kosova. Dakle, već od 9. oktobra imamo neku vrstu psihološke pripreme javnosti za takve razgovore, ali Skupština o tome ćuti. Ti razgovori su zapravo predviđeni posle 9. septembra, kao što je poznato, kada je Generalna skupština usvojila Rezoluciju EU o situaciji na Kosovu, o odnosima Srbije i Kosova i otvorila tzv. proces dijaloga, dakle, kada je Srbija povukla svoj predlog rezolucije i dopustila da EU to učini. Sada se stvari odvijaju dosta brzim tempom. Javnost nešto saznaje preko medija, pitanje je koliko je to sve tačno. U svakom slučaju neophodno je da Skupština bude obaveštena o tome šta se na tom frontu događa. Kada su bili ranije otvarani razgovori, a bolje rečeno pregovori oko statusa Kosova ova skupština imala je veliki zadatak. Ona je u svakoj fazi tih pregovora bila obaveštavana u izveštajima kako oni teku i donosila je rezolucije sa vremena na vreme, pet ili šest rezolucija za dve godine o tome šta je učinjeno i kako treba dalje ići. Dakle, Skupština je bila u punom smislu reči uključena i angažovana u ovaj proces. Bojim se da to danas nije slučaj. Stvar je utoliko važnija što otvaranje ovih razgovora jeste sa stanovišta EU uslov da bi krajem oktobra Savet ministara odobrio Komisiji da preuzme naš predlog kandidature za EU. Evidentno je da EU, pošto vidi da je Srbija vrlo podložna i uslovima i ucenjivanjima, na svakoj stepenici ovog procesa postavlja neke uslove. Očigledno je da je sadašnji uslov otvaranje razgovora o dobrosusedskoj saradnji Srbije i Kosova i oni će se vrlo verovatno dogoditi. Mi vidimo da su neke nevladine organizacije, neki centri, pa i neke stranke predložile određene platforme za pregovore. Mi ne tražimo da nama Vlada sada podnese odmah platformu svoju za pregovore, mada to ne bi bilo loše. Tražimo da Skupština donese rezoluciju o tome. Prosto, mi smo se u zadnje dve, dve i po godine odvikli od toga da Skupština igra bilo kakvu ulogu u ovom procesu. O tome govore činjenice. Od leta prošle godine do dana današnjeg, Skupština je održala na predlog Vlade samo jednu sednicu o tom pitanju, a to je bilo krajem jula ove godine, kada je trebalo da se usvoji mišljenje Međunarodnog suda pravde o našem pitanju i kada je trebalo pripremiti se za nastavak tog procesa na Generalnoj skupštini. Dakle, posle dve i po godine, a bojim se i poslednji put, raspravljala o tome. Zato ovo pitanje i ovaj zahtev da se da obaveštenje ide najpre iz takvog jednog lošeg iskustva i potrebe da se Skupština zaista uključi u ovaj proces. Rekao sam da je stvar utoliko ozbiljnija što evropske integracije uveliko zavise od toga, kao što vam je poznato. Dakle, nije pisani uslov da počnu pregovori ili razgovori o dobrosusedskim odnosima Beograda i Prištine, kako bi Srbija nastavila taj proces, ali jeste nepisani uslov. Srbija ima najveći problem u evropskim integracijama ne sa pisanim, deklarisanim uslovima koji su nam svima poznati i svi smatramo da moramo da ih ispunimo, nego sa nepisanim i nedeklarisanim uslovima ili ucenjivanjima. Krajnje je vreme da se Skupština u to uključi. Rekao sam da je možda nemoguće u ovom momentu zahtevati platformu Vlade, jer ona se priprema u jednoj legitimnoj diskreciji, na jedan način na koji ne mora baš javnost da zna kako se to odvija u prvim koracima. Neophodno je da Skupština donese rezoluciju o tome. Dakle, pitanje je da li neko u Vladi, a za to je zaduženo Ministarstvo spoljnih poslova, razmišlja o tome da pred ovu skupštinu da predlog rezolucije i da se i ovde otvori pitanje o tako jednoj važnoj stvari i da ona teče na jedan legalan i legitiman način. To je pitanje na koji tražimo odgovor u najskorije vreme, a vreme brzo teče.
Reč ima poslanik Velimir Ilić.
Želeo bi da postavim jedno pitanje koje je nedavno pokrenuto. Dobio sam uredan poziv Svetog sinoda Srpske pravoslavne crkve da posetim Pećku patrijaršiju u momentu ustoličenja patrijarha Irineja. Na to sam se redovno odazvao i pošao u Peć. Na granici administrativnoj, kako je zovete, Euleks je pregledao dokumentaciju i pustio i rekao da je sve u redu i da mogu da idem u Peć. Prošao sam južnu Mitrovicu i krenuo prema Peći. Na magistralnom putu prema Peći zaustavljena je kolona i napravljena barikada, pregledali su sva vozila i tražili me i izvukli me iz kolone sa dva prijatelja, oduzeli sva dokumenta i uhapsili me, priveli nas. Umesto da nas skrenu nazad, da nas vrate ako nije u redu, poveli su nas ka Prištini. Doveli su nas u policiju, a mislim da je bio direktor policije neki visoki funkcioner policije koji je naložio da se mi proteramo i vratimo na prelaz Merdare, a ne možemo nazad na Leposavić. Međutim, Euleks koji je došao, nije bio za to, jer ovde postoje uslovi zbog kojih će neki građanin biti deportovan sa određene teritorije države. Nijedan od tih uslova nije ispunjen, jer mi smo imali sve što su tražili, a Euleks nije hteo da potpiše zapisnik i njihov predstavnik nam je odobrio da idemo u Peć i rekao je daće nam vozilo da nas lično odveze i odbio je potpis da uradi. Međutim, policija Kosova i taj visoki funkcioner policije saopštili su mi da oni imaju odlične veze sa Beogradom, da su svakodnevno u kontaktu sa rukovodstvom i rekli su, evo vam telefon kabineta predsednika države, zovite, ako oni povuku zabranu, možete ići bez problema. Naravno, nisam hteo da zovem i oni su me onda deportovali uz obrazloženje, odluku kosovske policije koja donosi da se udaljim sa teritorije republike Kosova, zbog toga što mi Beograd nije dao zeleno svetlo da uđem. Prema tome, oni su rekli isto da nemaju ništa protiv, a sličnu situaciju doživeo je gospodin Nikolić, ali on na graničnom prelazu. Imam dokument i priložiću vam ga. Molim vas da mi date odgovor na pitanje, da li je Kabinet predsednika Republike Srbije pravio spisak nepoželjnih? Da li je dao nalog kosovskoj policiji, a što ovde piše? Ako je Euleks prihvatio i rekao da neće da potpiše i da je sve ispravno i dozvolio mi ulazak, zašto su me iz kosovske policije zbog dobrih odnosa sa Beogradom, a kažu da imaju dugogodišnje, vratili? Da li će Vlada Republike Srbije preduzeti nešto da zaštiti svoje građane? Da li je priznata republika Kosovo ispod žita od aktuelnog rukovodstva Srbije, što se krije od građana Srbije ili nije? Da li se poštuje Ustav Republike Srbije? Da li može jedan narodni poslanik i jedan građanin koji je pošao na svoj verski obred, kao građanin Republike Srbije, uz urednu pozivnicu Svetog Sinoda Srpske pravoslavne crkve, da se slobodno kreće na teritoriji Republike Srbije? Šta je istina u ovome i ko je odgovoran? Dokumenta postoje, čak štaviše dali su mi i rok za žalbu osam dana, policija Kosova. Da li, kao građanin, mogu da doživim da čitavo pre podne me voze po Kosovu, da me vode u Prištinu, da me vode u Podujevo, da me ostavljaju na ulici među 500 Šiptara tamo i da mi oni dobacuju tamo, zvižde itd, da me ostave namerno na ulici, a oni se povuku da se konsultuju. Kakvi su odnosi Beograda i Prištine sada? Ko je svemu ovom kumovao? Da li neko, jer ako je Euleks sve uredno potpisao…
Pet minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je veoma zabrinuta za zdravlje i za život našeg predsednika u Haškom tribunalu zbog učestalih aritmija, tahikardija i povišenog krvnog pritiska, koje su, očigledno je, prema našim dosadašnjim saznanjima, posledica pogrešnog lečenja u Haškom tribunalu. Vojislav Šešelj je upravo zbog tih tahikardija, aritmija i povišenog krvnog pritiska, po nalogu zatvorskih lekara u Hagu, 17. septembra ove godine odveden u bolnicu, gde mu je u cilju lečenja primenjena elektrokonverzija, odnosno metoda kojom se u opštoj anesteziji kroz grudni koš pacijenta daje strujni udar kako bi se srce vratilo u normalu, odnosno u normalan ritam. Međutim, ova elektrokonverzija nije bila uspešna i, prema mišljenju lekara, pacijent u takvom stanju je u opasnosti da doživi moždani ili srčani udar. Normalno, kada smo u Komitetu za odbranu Vojislava Šešelja dobili ovu informaciju stupili smo u kontakt sa izuzetnim stručnjakom kardiologom dr Zdravkom Mijailovićem sa VMA. Sa njim smo personalno razgovarali zato što smo znali da je on ranije od strane Tribunala boravio u Hagu i da je obavio pregled Vojislava Šešelja i o tome 16. oktobra 2009. godine sastavio stručni medicinski izveštaj, tzv. kardiološku evaluaciju. Nažalost, gospodin Mijailović nije mogao da nam pomogne, a želeo je, jer mu je za to bila potrebna saglasnost njegovog načelnika VMA, Miodraga Jevtića. Taj gospodin Jevtić je postupio krajnje neprofesionalno, nehumano i kršeći sve propise i medicinsku etiku, odbio je da pomogne Vojislavu Šešelju odnosno da reaguje na zahtev nas iz Komiteta i iz tog razloga pokušali smo da Ministarstvu odbrane podnesemo zahtev za njegovo razrešenje. To Ministarstvo odbrane, koje slobodno možemo da nazovemo ministarstvo laži, istrčalo je sa nekim saopštenjem za javnost, gde je rečeno da se Vojislav Šešelj u julu 2009. godine, odnosno njegov tim obratio Ministarstvu i da je na osnovu tog zahteva određen gospodin Mijailović da obiđe i pregleda Vojislava Šešelja. To je naravno apsolutna laž. Ono što je interesantno, u tom ministarstvu laži odbili su da prime zahtev koji je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Rekli su da oni imaju neki interni akt na osnovu kojeg ne mogu da primaju podneske za ministra i za ministarstvo. Obratili smo se i predsedniku državu koji je vrhovni komandant ovom načelniku VMA. U Predsedništvu su primili naš zahtev i pošto u Ministarstvu nismo uspeli, obratili smo se zahtevom predsedniku Vlade. Ono što sada želimo da pitamo jeste kada će reagovati i predsednik države i predsednik Vlade, odnosno Vlada, a i to nadležno ministarstvo, jer u Hagu se sprema ubistvo Vojislava Šešelja? Ako imamo u vidu činjenicu da je u Haškom tribunalu posredno ili neposredno ubijeno 16 Srba, onda je naš strah zaista opravdan, pogotovo zbog činjenice i očigledne činjenice da je Vojislav Šešelj pobedio pravno svojim briljantnim pravnim znanjem i visprenim umom Haški tribunal i sada verovatno ne znaju kako da završe taj postupak i njima u Hagu je najjednostavnije da Vojislava Šešelja ubiju. Nećemo dozvoliti da se to desi i podići ćemo na noge i podigli smo već i stručnu javnost, medicinsku, ne samo u Srbiji, nego i u svetu, a pogotovo u nama bratskoj Rusiji, gde se zaista pokazala, i njeni stručnjaci, i predstavnici dume i svi koji su bili prisutni na našem skupu u Sava Centru 19. septembra, pokazali su spremnost da pomognu Vojislavu Šešelju, a mi pitamo da li se ovaj režim priprema da bude saučesnik u ubistvu Vojislava Šešelja?
Narodni poslanik Čedomir Jovanović je prijavljen u elektronskom sistemu. Narodni poslanik Ivan Andrić je iskoristio pravo poslaničke grupe za traženje obaveštenja. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Povreda Poslovnika nije predviđena za deo sednice kada postavljamo pitanje. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Dobro, prijavio sam se. Daćete mi reč kada počne sednica.) Narodni poslanik Srđan Milivojević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ZES. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je većina mojih prethodnika kazala, danas je 5. oktobar i želim da postavim jedno pitanje Vladi Republike Srbije. Koliko se još protiv ljudi koji su učestvovali na građanskim protestima tokom 90-tih godina vodi prekršaja ili krivičnih postupaka? Da li postoji mogućnost da se u skladu sa zakonom ti postupci jednom zasvagda okončaju, da više nikada nemamo situaciju kao što je bilo sa gospodinom Bogoljubom Arsenijevićem-Makijem, da bude uhapšen zbog nečega što je većina nas radila? Da li postoji evidencija tih ljudi i da li zaista ima potrebe da se 10 godina posle "5. oktobra" protiv bilo koga vodi taj prekršajni postupak. Jutros sam obećao svom kolegi Velimiru Iliću da ću tako postaviti jedno pitanje – šta je sa predmetom o napadu na gospodina Velimira Ilića ispred njegove zgrade u Beogradu i da li zaista, kao što on tvrdi, postoji policijski zapisnik o tom predmetu i da li možemo kao narodni poslanici da dobijemo odgovor, jer se zaista zalažem da danas, 10 godina posle "5. oktobra" niko u Srbiji ne strada zbog bavljenja politikom ili zbog svog izrečenog stava? Smatram da je dobro da znamo punu istinu o svakom događaju, pa i o tom nemilom događaju.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Željko Tomić i Miloš Aligrudić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je, povodom zajedničkog načelnog pretresa 2. i 3. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o akreditaciji i Predloga zakona o zaštiti potrošača, predsednica Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga i Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuju i: Ljiljana Stanković, pomoćnica ministra trgovine i usluga, Dušan Protić, pomoćnik ministra trgovine i usluga, Nebojša Lazarević, pomoćnik ministra trgovine i usluga, Jelena Popović, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Biljana Tomić, viša savetnica u Ministarstvu zdravlja. Prelazimo na 2. i 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AKREDITACIJI I PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA (zajednički načelni pretres) Pre nego što nastavimo tok sednice tamo gde smo juče, 4. oktobra, stali, na osnovu člana 27. stav 2, člana 87. stav 3. i člana 90. stav 2. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a da će uobičajena pauza od jednog sata biti određena nakon završetka rasprave u zajedničkom načelnom pretresu tačaka dnevnog reda o kojima sada raspravljamo, a pre prelaska na zajednički načelni pretres tačaka koje slede po dnevnom redu. Obaveštenje od RTS. Generalni sekretar RTS, gospodin Stanislav Veljković, pismom od 4. oktobra 2010. godine obavestio je generalnog sekretara Narodne skupštine da u utorak, 5. oktobra 2010. godine, od 16.50 časova RTS neće biti u mogućnosti da prati zasedanje Narodne skupštine u direktnom prenosu na Drugom programu RTS, a zbog ranije preuzetih programskih obaveza prenosa utakmice Srbija – Rusija na SP u odbojci za muškarce u Italiji. Snimak nastavka zasedanja Narodne skupštine u utorak, 5. oktobra 2010. godine, biće emitovan od 22.00 časa na Drugom programu RTS. Narodni poslanik Čedomir Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i ima reč.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, upravo ste mi sada dali argumentaciju za čitav niz povrede Poslovnika. Reklamiram povredu Poslovnika u članu 271. i članu 273. Kao ovlašćeni predstavnik Vlade RS za ovu tačku dnevnog reda ovlašćen je gospodin Slobodan Milosavljević. Osim zajedničkog prezimena sa ministrom trgovine ministar zdravlja nema dodirnih tačaka sa ovim dnevnim redom. Predlažem da proglasite pauzu u skladu sa stavom 2. člana 101. i omogućite normalnu raspravu. Svaka čast 5. oktobru, ali mislim da imamo pravo da 10 godina posle uspostavljanja neke demokratije, ako smo je tog dana uspostavili, vodimomakar normalne rasprave. Definitivno gospodin Tomica Milosavljević nije sagovornik za ovu vrstu rasprave. On može samo tu da sedi i ništa više osim toga. Recite mi, gospodine Milosavljeviću, ako grešim. Pogledajte zakon. Zašto da se u toj meri samoponižavamo? Mnogo pitanja u toj raspravi bi mogli da postavimo, ali mi na jedno od njih ne možete da odgovorite. Kakve vi veze imate sa izborom Antimonopolske komisije? Kakve veze imate sa bivšom predsednicom Antimonopolske komisije koja nas je juče upoznala sa tim da su joj deca bila ugrožena? Kako je na to reagovalo resorno ministarstvo? Kakve vi veze imate sa Uredbom za mleko koja kravama naređuje da moraju da nose toliko i toliko litara mleka dnevno? To je sve paradoks. Predlažem vam, gospođo Čomić, da ovde uspostavimo elementarni red. Nas je obavestio generalni sekretar RTS da ćemo biti u drugom planu od 16.00 časova do ne znam koliko, do 22.00 časa. Da li je to predviđeno ugovorom od tri miliona evra koje ćete platiti RTS? Kada je ugovorena ta obaveza prenosa odbojke i prolongiranja prenosa RTS? Da li 2006. godine? Ako očekujete od nas da učestvujemo u ovoj raspravi, onda elementarno poštovanje. Ovo nema smisla. Ni na jedno pitanje gospodin Milosavljević u ovoj raspravi ne može da odgovori. Može da sedi i da nas posmatra. (Predsedavajuća: Dva minuta.) To nije fer. Dajte pauzu.
Zahvaljujem. Nema povrede člana 271. Podsetiću vas da je predlagač zakona Vlada RS, a ne Ministarstvo. Vlada predlaže Skupštini zakone i Vlada odlučuje ko će predstavljati Vladu. Vlada je sada prekršila Poslovnik pošto imamo ministra viška. Formalno sva tri ministra, odnosno dva ministra i potpredsednik Vlade, određeni od strane Vlade da budu u ime Vlade prisutni na sednici Skupštine mogu da budu prisutni na sednici Skupštine, te će mi biti drago da ovoj sednici prisustvuju i ministar Tomica Milosavljević i ministar Slobodan Milosavljević. Narodni poslaniče Čedomire Jovanoviću, niste zadovoljni odgovorom?
Naravno da nisam, jer ste povredili Poslovnik. Koliko sam vas razumeo, uvek insistirate na poštovanju procedure. Nije ovo hokejaška utakmica, gospođo Čomić, da ministri ulaze i izlaze kad god im to padne na pamet. Vrlo precizno sam vas upozorio na predlog ovog zakona. Na prvoj strani koja nam je prosleđena piše da je predstavnik predlagača Vlade gospodin Slobodan Milosavljević, a ne gospodin Tomica Milosavljević. Vi ste mi na to pitanje odgovorili – nema veze ko je predlagač Vlade, može bilo ko. Naravno da ne može. Ako nije važno ko tu sedi, onda nam nije važno ni da li imamo Vladu ili ne. Prekinite sa takvom praksom ponašanja u ovom parlamentu koja ničemu ne vodi. Ako sami sebe tako malo poštujemo, što bi nas bilo ko poštovao? Ovo je ozbiljan predlog zakona. Vrlo ozbiljan, sa ozbiljnim anomalijama. Juče ste prekinuli raspravu u direktnom televizijskom prenosu i prebacili nas za ligu bez briga. Nadam se da će toliko biti umanjena cena koju ćemo platiti RTS, nezakonito.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ne zloupotrebljavate svoje pravo da govorite o povredi Poslovnika i da ne iznosite neistine. Pročitala sam u nastavku rada ove sednice, a svaki narodni poslanik je obavešten, da je Vlada za Predlog zakona o akreditaciji i Predlog zakona o zaštiti potrošača odredila potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja Mlađana Dinkića, Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga i Tomicu Milosavljevića, ministra zdravlja i pročitala sam imena saradnika iz Ministarstva trgovine i usluga, kao i ime saradnice iz Ministarstva zdravlja i ime saradnika iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, koji su takođe pozvani na sednicu Skupštine. Nastavljamo rad sednice. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi da govori o povredi Poslovnika. Molim vas, samo se prijavite u elektronski sistem. Izvolite.
Povreda Poslovnika u skladu sa članom 103. i članom 27, koji definiše da vi koja trenutno vršite funkciju predsednika Narodne skupštine ste dužni da to činite u skladu sa zakonom i ovim poslovnikom. Radi nas, elementarne logike i uvažavanja građana i poslanika, formalno Vlada jeste predlagač bilo kog zakona, ali da svaki zakon može da predstavlja i brani bilo ko to znači da dovodimo u pitanje Zakon o Vladi, Zakon o ministarstvima i nadležnost svakog pojedinačnog ministarstva u smislu donošenja zakona, predlaganja i kontrole njegove primene. Tek toliko da se zna.
Molim vas da ne dobacujete da ne treba objašnjenje, pošto je to obaveza iz člana 103. koji ste vi citirali i na osnovu kojeg ste dobili reč. Zakone u Narodnoj skupštini ne predstavlja bilo ko nego član Vlade. Svaki ministar je član Vlade, a vas upozoravam da ne zloupotrebljavate pravo koje vam Poslovnik obezbeđuje da govorite o povredi Poslovnika, jer u sadržaju vašeg obrazloženja nije rečeno ništa o povredi Poslovnika, nego vaš stav o tome kako bi trebalo da izgleda da nije ovog poslovnika takvog kakav je, ali jeste. Narodni poslanik Vlajko Senić je ostao u zahtevu da govori u ime poslaničke grupe. Da li još neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč, da iskoristi svoje pravo iz toka sednice? Narodni poslanik Čedomir Jovanović ponovo želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo ministri, kolege poslanici, danas imamo veoma važan zakon. Mislimo da je veoma važan i za društvo, ne samo zbog toga što reguliše oblast prava potrošača i obaveze onih koji nude usluge, nego pre svega zbog činjenice da se ovde govori o rešavanju problema koji ukazuju na stepen slobode koji postoji u našem društvu, jer tek pošto osetimo slobodu onda možemo na tim osnovama da definišemo neka prava i obaveze. Zato smo veoma razočarani činjenicom da je Vlada učinila sve kako bi sa stotinama članova ovog zakona pokušala da formatizuje tu slobodu na takav način da zapravo onima kojima je ta sloboda potrebna ona nije dostupna. Interesuje me, gospodine Milosavljeviću, zašto građani nemaju ista prava kada koriste usluge lokalne bakalnice i kada koriste usluge od opšteg ekonomskog interesa? Interesuje nas, gospodine Milosavljeviću, kako nas to vodite u Evropu i kako ćemo stići do nje 2015. ili 2016. godine ako svesno ignorišete evropsku direktivu koja dodatno ojačava položaje potrošača i štiti njihova prava, recimo u oblasti potrošnje kredita? Rekli ste juče tokom rasprave da je to bio zahtev Narodne banke, pa šta? Jer Narodna banka je ta koja treba da bude garant sloboda ovom društvu ili je to ova Skupština? Godine 2005…
Narodni poslaniče, prinuđena sam da vas prekinem, zbog toga što ste reč dobili tako, što sam očigledno pogrešno procenila da tražite reč da govorite o povredi Poslovnika. Sada je upravo dva minuta koliko biste inače potrošili na to vreme. U ovom delu sednice ne možete da govorite kao predsednik poslaničke grupe, zbog toga što je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe narodni poslanik Zoran Ostojić već iskoristio svoje pravo i iskoristio 11 minuta. Vaše pravo na reč biće nakon što se završi rasprava po svim prijavljenim govornicima, odnosno redosledom kako su poslaničke grupe prijavljene. Moje izvinjenje zbog praktičnog kršenja poslovnika, pošto je vrlo jasan u ovom delu toka sednice. Narodni poslanik Milorad Buha ima reč. Narodna poslanica Judita Popović, povreda Poslovnika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana potpredsednice Skupštine i predsedavajuća, htela bih da reklamiram Poslovnik i da se pozovem na član 103. i na član 32. Po članu 32. smatram da vi zamenjujete predsednicu Skupštine protivno ovom članu 32. stav 2. Poslovnika…
Narodna poslanice, član 32. ne može biti prekršen u toku ovog dela sednice. Zahvaljujem. Da li neko još od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, član 103. stav 4, a u vezi sa članom 107. Vi kao predsedavajuća povređujete dostojanstvo Narodne skupštine, a na to vam ukazujem u skladu sa članom 103. stavom 4. ukazujući u čemu se sastoji ta povreda. Samim tim što stavljate Poslovnik Skupštine i vaše pravo na uključivanje tona, mikrofona, ispred Zakona o Vladi, Zakona o ministarstvima gde se određuju nadležnosti, uveravajući nas da je to manje važno od toga ko je trenutno prisutan kao bilo koji član Vlade, vi povređujete dostojanstvo Narodne skupštine, povređujete elementarnu logiku nas koji protiv toga protestujemo, a i samim tim što meni kažete da ne mogu da dobacim, a samo govorim da mi ne treba objašnjenje, jer se neobjašnjivo ne može opravdati. Povredili ste dvostruko dostojanstvo Skupštine. Ne želim da se o tome Skupština izjašnjava, jer je 126 ruku moguće i, redovno to radi, da poništava i elementarnu logiku, ali i Ustav i zakon. Samo želim da se ovo čuje, do trenutka kada mi ne isključite mikrofon i kada mi ovaj važeći Poslovnik daje pravo da to kažem. Zaista mi ne treba da objašnjavate ono što niste u mogućnosti.
Nije povređen nijedan od citiranih članova. Kao i bilo koji drugi predsedavajući, u obavezi sam da objašnjenje dam. Narodni poslanik ima slobodnu volju da ne bude zadovoljan objašnjenjem i to je tako jasno napisano u članovima Poslovnika koji tretiraju pravo na reč zbog povrede Poslovnika da zaista nema mesta tumačenju. Narodna poslanica Judita Popović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Nažalost, stvarno bih volela da vam citiram član 103. stav 1. Poslovnika koji kaže: "Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine". Dakle, povreda u postupanju predsednika. Smatram da vi nemate u skladu sa članom 32. stav 2. Poslovnika uredno ovlašćenje…
Narodna poslanice, član 32. ne može biti povređen. Molim vas da pročitate i upozoravam vas da zloupotrebljavate pravo da dobijete reč na osnovu člana 103. Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, drugi put već kršite Poslovnik, član 107 – dostojanstvo Skupštine. Potpredsednice, ne možete isključivati tako mikrofon dok se ne kaže o čemu se radi. Gospođa Judita Popović vas pita da li imate pismeno ovlašćenje? To reguliše Poslovnik. Pokažite ga i onda vodite ovu sednicu u skladu sa Poslovnikom. Ako nemate pismeno ovlašćenje… [[isključen mikrofon]] znate li da smo doneli Zakon o mobingu. Ovo je mobing. Vi ste naš poslodavac. Ovo se odnosi na vas.
Narodni poslaniče, vas podsećam da Poslovnik zabranjuje da se ponavlja povreda Poslovnika koja je jednom izrečena. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, počeću sa primedbom predsednice Skupštine i predsedništva Skupštine zbog jučerašnjeg dana. Naime, juče smo počeli tri tačke, vrlo važne tačke dnevnog reda. Niko od narodnih poslanika, bar naša poslanička grupa nije znala šta će se razmatrati na jučerašnjoj sednici. Poslanici su u obavezi da se pripreme i da pripreme, posebno oni koji izlažu, da pripreme adekvatan govor i da sa sobom imaju adekvatnu literaturu, sa svim predlozima zakona, podzakonskih akata itd. U nemogućnosti smo da saznamo koja će tačka dnevnog reda biti razmatrana na toj sednici. To je bio prvi radni dan. Dnevni red se čuva u najstrožoj tajnosti. Izgleda da je to najbolje čuvana državna tajna, šta će se razmatrati na sednici Skupštine, što je apsurd. Poslanici su u obavezi da nose na desetine i stotine, pa čak i hiljade listova zakona, predloga zakona, podzakonskih akata i drugih materijala. Otprilike, na desetine kilograma materijala donositi ovde, samo zato što ne znamo šta će biti razmatrano. Koga je to briga što teglimo ovo i ne znamo da li će to biti. Konkretno, bio sam u *Prelici juče, spremajući se za ove dve tačke dnevnog reda, međutim, nisam očekivao da će biti razmatrano to. Na sreću nisam juče bio prozvan ovde da govorim da bih danas mogao da se pripremim sa tim svim materijalima. Da sam govorio, sigurno ne bih imao ovu argumentaciju koju ću imati danas. Zašto to dozvoljavate sebi? Predsednica Skupštine danas nije otvorila ovu sednicu. Juče je odlazila u više navrata itd. Razumem sve obaveze, ali zašto držite dnevni red kao najstrožu državnu tajnu? Sasvim je primereno, predsednik Skupštine, generalni sekretar Skupštine, pre otvaranja redovnog zasedanja kaže – razmatraćemo te i te tačke, ono što je dospelo, ono što ste u predsedništvu dogovorili da se razmatra. Ovako smo mi u nemogućnosti, poslanici, da se pripremimo. Dva meseca nema Skupštine i onda odjednom tri tačke dnevnog reda, vrlo važne, vrlo osetljive, vrlo značajne za građane, vrlo značajne za celokupno društvo, zbijete to u desetak časova rada. Poslanici normalno nisu očekivali da će se razmatrati druga i treća tačka koje su sada spojene u drugu itd. To je načelna primedba SRS i pretpostavljam svih drugih poslanika. Nemojte to činiti ubuduće, nemojte kriti dnevni red, nema razloga. Objavite to transparentno onako kao što je to normalno u civilizovanom svetu, da se zna šta će se raspravljati. Ove dve tačke dnevnog reda koje su spojene u jednu, samo su delimično povezane, ali su značajne, koliko jedna toliko i druga. Ova druga, vezano za Predlog zakona o zaštiti potrošača, vrlo je značajna sa aspekta svakog građanina Republike Srbije. Počeću sa normativnom aktivnošću države i ukazati na osnovne probleme u primeni zakona koji je usvojen u ovoj skupštini 2005. godine, a odnosi se na zakon o zaštiti potrošača. Taj zakon je usvojen pre pet godina. Nadležno ministarstvo, odnosno Ministarstvo trgovine i turizma, potrudilo se da izradi i određenu podzakonsku regulativu, to je Nacionalna strategija za razvoj trgovine iz 2009. godine, zatim Nacionalni program za zaštitu potrošača iz 2007. godine, a odnosi se na srednjoročje 2007-2012. godina. Pri Ministarstvu trgovine i turizma formirano je Odeljenje za zaštitu potrošača i Centar za zaštitu potrošača sa direktnom komunikacijom sa potrošačima. Međutim, šta je osnovna suština, šta je osnovni problem kod ovog zakona, odnosno kod ove materije? Problem je u tome što mi faktički nismo oživotvorili ni zakon, ni podzakonske akte. To vi sami priznajete jer u pojedinim materijalima, u pojedinim diskusijama koje ste vodili u krnjoj javnoj raspravi, a rekli ste da ne postoji sudska praksa, ako ne postoji sudska praksa, znači da država nije radila. Konkretno, vaše ministarstvo nije radilo u ovoj oblasti. Ko ima zadatak da štiti potrošača? Država. To je imperativna naredba Ustava, koji u članu 90. kaže sledeće – Republika Srbija štiti potrošače. Posebno su zabranjene radnje usmerene protiv zdravlja, bezbednosti, privatnosti potrošača, kao i sve nečasne radnje na tržištu. Kad sam izneo konstataciju da država nije štitila potrošača, imao sam u vidu zakonske obaveze koje proizilaze iz ovoga zakona podzakonskih akata, nacionalne strategije i drugih zakonskih propisa koji nalažu da se potrošač štiti. Zašto vi donosite ovaj zakon? Imate zakon koji je u javno-pravnom smislu konstruisao zaštitu potrošača. Na koji način? Postoji nadležnost ministarstva u smislu zaštite, postoje inspekcijske službe koje vrše zaštitu, postoje drugi državni organi koji su u obavezi da štite potrošača, ali činjenica je da mi potrošača ne štitimo. Vi, u ime Vlade, u ime ministarstva, inspekcijske službe niste napravili napor da zaštitite potrošača. Ministar, pre nego što je predložio ovaj zakon, morao je da napravi analizu i da kaže koji su problemi u ovoj oblasti. Na milione problema, na milione nezadovoljnih potrošača, u svim sferama, i u oblasti proizvodnje, prometa, distribucije roba i kod usluga. Vi ste svesni svega toga. Kada vam se postavlja pitanje zašto službe ne rade, zašto inspekcije ne rade, onda izađete sa određenim podacima koji pokazuju da inspekcije rade i kada podnosite izveštaj o radu ministarstva, onda kažete - nadležna inspekcija je izvršila toliko i toliko kontrola, podneto je toliko prijava, oduzeta imovinska korist u tom i tom iznosu, itd, ali je sve to prazno. Zašto? Zato što se ne štite potrošači, štite se trgovci, štite se monopolisti. Vašim neradom, jer da inspekcije rade, da država štiti potrošača, onda ne bi bilo monopolskog položaja, onda ne bi bilo privilegovanog statusa trgovaca. Ako vidimo stanje i sagledamo stanje u oblasti trgovine, onda vidimo da su sva društvena preduzeća u oblasti trgovine privatizovana. Na koji način? Jedan deo je oteran u stečaj, jedan deo je prodat, ali kome? Trgovinskim lancima. Kojim? Slovenija, Hrvatska. Slovenačka preduzeća trgovačka i hrvatska vladaju našim tržištem, iza njih stoji nemački i austrijski kapital koji je uložen u te lance da bi osvojili ovo kao svoju bazu za razvoj trgovine. Vi ste toga svesni, građani su toga svesni, ali je žalosna činjenica da država nema mere kontrole zaštite potrošača. Vi ne preduzimate ništa da uđete u te lance, vi ne smete ući u te lance. Ako grešim, izađite sa podacima i recite koliko ste izvršili kontrola u tim lancima, koliko je utvrđeno kontrola. Na Ju tjubu je izlazila jedna slika o tome na koji način se vrši falsifikat na deklaracijama mesa. Šta je napravila inspekcija? Došla je drugi dan. Pardon, došla je treći dan. Drugi dan je bilo sve zatvoreno, niste mogli ući. Takav je odnos trgovaca prema vama. Šta je tu napravljeno? Taj koji je, ako je lažirao, treba da završi u zatvoru. Protiv njega da se podnese krivična prijava i da završi u zatvoru. Ako je čovek bio u pravu, onda je neko morao da odgovara. Da li je odgovarao? Nije. To je samo jedan segment, jedna slika našeg stanja u društvu. Idemo dalje. Kažete da je EU dala dva miliona evra da bi se ušlo u inoviranje zakonskog projekta, rekonstrukcija ove oblasti, donet novi zakon, utvrđene nove nadležnosti, itd. EU je to učinila u cilju unapređenja u oblasti zaštite potrošača. Dva miliona evra su adekvatna sredstava da bi se ušlo u ovu oblast i došlo do adekvatnog zakona, primenila određena praksa, primenila uporedna zakonodavstva i inkorporiralo sve to u domaće zakonodavstvo. Problem je u tome, a to ste vi slušali, ministre, u više navrata, pojedine predstavnike udruženja za zaštitu potrošača. Ukupno, ono što sam dobio informaciju, negde oko 97 asocijacija je registrovano u ovoj oblasti. Vi ćete to sad posle ovog zakona dobiti, pratićete tu analizu, samo ono što ste propisali zakonom – 50 potrošača, je u koliziji sa Zakonom o registraciji udruženja građana, tamo kaže – tri. Kako ste to predložili? Zašto ste to predložili? Zašto je to ugrađeno u ovaj naš predlog zakona? Zašto je došlo do te kolizije? To je sada pitanje. Kolizija zakona iz oblasti trgovine, ovoga zakona i zakona u oblasti trgovine, iz oblasti cena, iz oblasti obligacionih odnosa, drugih ugovora, privrednog prava, itd, to je evidentno. Udruženja građana u zaštiti potrošača su vam htela ukazati i pokušala su i pismeno i usmeno i na rigidnim sastancima koje ste organizovali. Reći ću ono što sam čuo od njih, nisam bio prisutan, međutim, dobio sam nekoliko informacija vrlo bitnih, vi jako dobro znate o kome se konkretno radi, a ja ću ovde pročitati jednu izjavu predsednika najveće nacionalne asocijacije potrošača. Vaš kolega se smeje ovde, međutim, nije to smešno, zato što čovek kada iznosi određene stvari u javnost on mora da odgovara za to. Vi niste demantovali ovo. Radi se o Goranu Papoviću, predsedniku Nacionalne asocijacije. On je Novosađanin, znam tu strukturu, potrudio sam se da se pripremim za ovu sednicu i nije smešno. Molim vas, nije smešno. Možda je čovek neozbiljan, ali vi onda kao ministarstvo morate ga upozoriti zato što iza sebe ima 25 – 26 asocijacija koje rade zajedno sa njim i koje govore istinu, toga ste svesni, jer se njima obraćaju oštećeni kupci, oštećeni potrošači koji ukazuju na probleme u toj oblasti. To nije smešno. Ljudi se svakodnevno suočavaju sa tim problemima i pokušavaju tražiti rešenje. Ne mogu ga naći kod državnih organa, a traže ga alternativno kod raznih institucija koje su osnovane. Zašto u pravnom životu ima 97 ili 98, možda i preko 100 organizacija, verovatno je daleko više neregistrovanih, samo zato što su problemi u toj oblasti. Vaša je obaveza, vaš zadatak, da ispravljate te probleme. Da sve ono što je od strane potrošača ocenjeno kao štetno, kao nesavesno, ono što ga iritira, morate ga saslušati i reći mu: Niste u pravu zbog toga i toga, ili jeste u pravu preduzećemo zakonom utvrđene mere i podneti prijavu protiv onih koji su učinili povredu određenog zakonskog propisa. Da se vratim na gospodina Papovića. Evo, to je 27.9.2010, znači to je friško, objavljeno u "Presu". Njega čudi brzina podnošenje ovoga zakona s obzirom da se ovaj zakon, kako on kaže, kiselio dve godine u Ministarstvu. Kaže Papović:" Jedina strategija Ministarstva trgovine u ovom trenutku je zaštita trgovaca i monopolista, a ne potrošača." Vi morate njemu odgovoriti ministar je u obavezi, sada u ovojnačelnoj raspravi, a i u pojedinostima, da dokaže šta je strategija Ministarstva. Da li je strategija zaštita trgovaca i monopolista ili je stvarna zaštita strategija Ministarstva stvarna zaštita potrošača? Što se tiče javne rasprave gospodin Papović kaže sledeće: "Da nije, pitam, bilo premalo javnih rasprava da bi te asocijacije, taj Vladin sektor ukazao na osnovne probleme u predlaganju samoga zakona." Znači, nacrt je bio u Ministarstvu otprilike dve godine i odjednom smo iz nacrta iznedrili predlog bez toga da smo išli da ta faza predloga bude jedno mesec dana da se održe nekoliko sesija, okruglih stolova, gde će se razmotriti predlog zakona. Ako je to iznenadilo njega, onda je iznenadilo i sve, jer je on najjači u smislu ekipe koju ima iza sebe. Dakle, jednu četvrtinu registrovanih organizacija ima on. On kaže sledeće - bilo im je od značaja samo da se pojave dve ili tri organizacije koje su joj dale podršku i da tako u javnosti stvore sliku da su nešto kao uradili povodom toga. To je njegova izjava, uz to da se u više medija javio i ukazao na osnovne probleme u ovoj oblasti, nego danas, najmanje tri ili četiri godine on radi. Da bih se pripremio za ovu sednicu, ja sam konsultovao svog prijatelja Slobodana Vlaisavljevića, koji je doajen u oblasti zaštite građana u postupku legalizacije i u postupku zaštite potrošača kod javnih preduzeća, javnih delatnosti i cena usluga u toj branši. On mi je takođe ukazao na osnovne probleme u komunikaciji sa ministarstvom i ukazao na problem oko predlaganja zakona. Predlog zakona je ishitren, niko za njega nije znao sem Ministarstvo i ljudi za ZAM program. O tome ću nešto više kasnije. Gospodin Vlaisavljević kaže sledeće, napisao mi je primedbe i ja ću ovde s obzirom na vreme, samo osnovno, oko statusa potrošača, i organizacija koje su u ovoj oblasti. Vi ste u ovom Predloga zakona rekli da će se ove organizacije potrošača, registrovane organizacije, mogu se finansirati iz budžeta RS. Koje će to organizacije biti i koje će se finansirati? Da li je to neki program iz Evrope i da li će se ta sredstva vratiti? Samo još da ukažem javnosti na osnovne probleme kod finansiranja projekata od strane Evropske komisije i evropskih institucija. Ta sredstva koja dolaze, mi znamo šta je naša praksa. Sredstva koja se dobiju uđu u finansijski sistem RS i veliki deo tih sredstava se vrati. Na koji način? Konsultantske usluge, menadžerske usluge, izrade određenih projekata itd. Ministre, vi morate reći javnosti koliko se od dva miliona vratilo EU, odnosno činovnicima, ljudima koji su izašli iz sistema, koji su došli ovde u sistem, pokupili pare i ta sredstva se vratila. Ta sredstva koja su došla od EU su državna sredstva RS i vi svima morate raspolagati na način kao što raspolažete sa svakim dinarom koji potiče iz budžeta RS. Dok ne date odgovor na ovo pitanje, sve ovo drugo što ste predložili, sve je šuplje.
Sada ovako, po Poslovniku se javio gospodin Slobodan Maraš.
Poštovano predstavništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine generalni sekretaru skupštine, ne znam zbog čega se štampali i ovo podelili poslanicima, i ukazujem na član 27, poštovanje Poslovnika od strane predsednika skupštine, a vezano za član 96. Kada govori o vremenu i momentu kada može da govori šef poslaničke grupe ili ovlašćeni u poslaničkoj grupi, kaže se ovako: "Predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe ima pravo da govori 20 minuta, s tim što to vreme može podeliti u dva dela". Dakle, tačka i ne govori kada. Mi ovde ne radimo po običajnom pravu, radimo po Poslovniku. Hajde da poštujemo Poslovnik. Znači, potpredsednica skupštine Gordana Čomić je grubo prekršila Poslovnika kada je predsednika LDP, predsednika poslaničkog kluba, prekinula i rekla mu da ne može da govori sada, nego da može da govori na kraju. Nigde ne piše da može da se govori na kraju. Ako ste menjali Poslovnik i ako svima nama treba vremena da se priviknemo koji je član, neke odredbe nisu menjane u tom poslovniku. Mi ne možemo da radimo po običajnom pravu, mi smo partija koja sve vreme insistira da se poštuju pravila i da se donose pravila po kojima svi moramo da igramo isto. Ne vidim razlog za ovako bahato ponašanje, za oduzimanje reči u momentu kada je predsednik LDP počeo da se obraća kao predsednik poslaničke grupe. Još jednom – može da govori 20 minuta, s tim što vreme može podeliti u dva dela. Da li će to biti kao prvi ili peti govornik, to ne piše. Kako će vremenski podeliti, ne piše. Molim vas da priznate grešku i tražim da se u danu za glasanje Skupština izjasni da li je učinjena povreda Poslovnika.
Dakle, naravno da Poslovnik nije povređen, jer ova odredba nije promenjena u odnosu na stari Poslovnik. Dakle, ostala je ista i jedino što je promenjeno, promenjena je praksa, pa predsedavajući ne prekida govornika u desetom minuti izlaganja kao ovlašćenog predstavnika ili predsednika poslaničke grupe, da ga upozori na mogućnost da koristi i drugih deset minuta. Dakle, striktno tumačenje Poslovnika ograničava na dvostruku podelu. Slažem se s gospođom Radetom, to je bilo po starom Poslovniku dva puta po deset minuta. To smo izmenili, zbog toga što je dobra praksa pokazala da nekome treba da se bolje se izrazi u prvom delu pet minuta, a na kraju 15 i sada je to manje važno. Tačka nije iza poslednje reči vašeg citata, nego su tačka i zarez, to je druga stvar. Treća stvar, tok sednice po logici stvari ne dozvoljava nikakva iskakanja od onog momenta kada počne da teče. Dakle, mi imamo redosled koji je utvrđen vrlo jasno članom 96. i koji govori kako tok sednice ide i ko i kada može da traži i dobije reč. Izuzetak je jedino u stavu 2. koji govori o predsedniku i članovima Vlade. Dakle, on je izuzetak iz toka sednice i ne možemo da utičemo na to kada će oni tražiti reč i dajemo reč odmah. Naravno da se podrazumeva da predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ne može da dobije reč kad mu padne na pamet, jer to bi apsolutno bilo protivno svakoj proceduri a, po meni kao advokatu, i zdravoj pravničkoj logici. (Slobodan Maraš: U kom to članu piše?) Kao i do sada, predsednik ili predstavnik poslaničke grupe ima pravo da svoje izlaganje koristi u dva dela, bez identiteta u vremenu trajanja, u vreme kada govore predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa. Dakle, to može da bude ili na početku ili na kraju, ali ne može da bude u sredini. Pošto inače niste zadovoljni ovim objašnjenjem, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o ovome. Reč ima dr Nebojša Ranđelović.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege, takođe se javljam po povredi Poslovnika. Za razliku od mog kolege Maraša, ne molim da priznate grešku, insistiram da priznate grešku. Želim da napomenem da je neophodno da se i u ovom parlamentu poštuju autoriteti. Inače, meni je posao tumačenje prava. Nije povređen samo član 107, povređen je i član 96. i sijaset drugih članova, neću ih nabrajati. Poštovani gospodine predsedavajući, jedno je dobra praksa, a drugo je striktna primeni normi koje sadrži ovaj poslovnik, a norma u članu 96. je sasvim jasna. Ako niste u Poslovniku odredili kada će šefovi poslaničkih grupa govoriti, to je problem onih koji su pisali i donosili takav poslovnik, ali taj poslovnik je donet, on postoji i mi smo dužni da postupamo po njemu. Shodno tome, svako ko predsedava sednicom Narodne skupštine treba da zna da i predsedavajući može povrediti član 107, odnosno dostojanstvo Narodne skupštine, a treba i da se informiše koji je položaj potpredsednika, odnosno potpredsednice Narodne skupštine, a koji položaj šefa poslaničke grupe. Flagrantno kršenje Poslovnika je flagrantno kršenje zakona, jer je Poslovnik izvor ustavnog prava. To je i protivustavno ponašanje. Zbog toga insistiram da se norme sadržane u ovom poslovniku poštuju, a da to važi prvenstveno za predsedavajućeg, a onda i za sve nas prisutne u ovoj sali. Zahvaljujem.
Zahvaljujem i ja, i potpuno se slažem s vama. Suština demokratije jeste poštovanje procedura, a pitanje tumačenja, koje očigledno vi i ja različito gledamo, jeste pitanje kolokvijalne pravničke rasprave i zbog toga nema povrede Poslovnika. Samo ukazujem na obavezu svih narodnih poslanika, kad dobiju reč na osnovu člana 103, da su dužni da se pozovu na odredbu za koju smatraju da je Poslovnik povređen i da ne mogu da ukazuju na povredu Poslovnika na koju je već ukazano. Reč ima Zoran Ostojić, povreda Poslovnika.
Da, gospodine Novakoviću, sama činjenica da sada vi vodite Skupštinu, a da je gospođa Čomić otišla, dokazuje da je pokušaj ukazivanja na povredu Poslovnika od strane gospođe Judite Popović grubo prekidano isključenjem mikrofona, a nadam se da mi nećete isključiti mikrofon nego da ćete mi pustiti, po Poslovniku, vreme koje imam da ukažem na povredu Poslovnika, pa onda doneti sud. Ponovo vam kažemo, nigde ne piše da šef poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnik, ako deli vreme, mora da govori samo napred ili pozadi, može da govori dva puta i u delu sednice kada govore šefovi poslaničkih grupa. Jovanović se javio u delu sednice kada govore šefovi. Još uvek govore šefovi poslaničkih grupa ili ovlašćeni predstavnici. Sinoć sam iskoristio deset minuta, on je hteo sada drugih deset minuta. Gospođa koja je sedela na tom mestu je rekla da on mora na kraju. To ne piše nigde, da mora ili na kraju ili na početku. O tome tražimo da se glasa. Drugo, vodila je sednicu gospođa koja više ne vodi, bez ovlašćenja. U Poslovniku piše da ako predsednik Skupštine napusti i preda nekome, mora da mu da pismeno ovlašćenje. Ona ga nema. Ako predsednik Skupštine ustane i ne da nikome pismeno ovlašćenje, onda od vas, potpredsednika, vodi najstariji, a to ste vi, gospodine Novakoviću. Zato vi sad vodite sednicu, zato što ona nije imala ovlašćenje, a nije dozvolila gospođi Juditi Popović da iskoristi poslovničko vreme da ukaže, jer je svesna da greši i isključivala je mikrofon. Da li je to mobing, gospodine Novakoviću, ako nam se isključuje mikrofon? Imamo pravo na određeno vreme, pustite nas da završimo, posle nas kaznite. Gospodin Buha je takođe ukazao na nešto što je flagrantno kršenje Poslovnika i demokratije.
Dva minuta. Zahvaljujem. Objašnjenje koje sam dao gospodinu Marašu je identično i vama. Što se tiče ovlašćenja za predsedavanje ili zamenjivanje predsednika Skupštine, vi ste potpuno u pravu, samo se ono odnosi na sprečenost ili nemogućnost predsednice da obavlja dužnost ili na njeno odsustvo. Naravno, ne piše "iz zemlje", na primer. Dakle, pošto je predsednika na pedesetak metara odavde ili tridesetak, ne mogu da procenim, apsolutno nema nikakvog razloga ni potrebe da se dopisujemo i da pravimo od toga pozorište kojem u ovom domu nije mesto. Dakle, inače ćemo o prvom delu glasati. Da li želite da i o vašim primedbama glasa Skupština ili ste zadovoljni ovim što sam vam rekao? (Zoran Ostojić: Želim da glasa.) Skupština će se u danu za glasanje izjasniti da li sam povredio Poslovnik, prema primedbama koje je izneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Reč ima gospođa Judita Popović.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je ovo klasičan primer povrede dostojanstva Skupštine i pozivam se na član 107. Poslovnika, član 103. i na član 32. Podsećam vas da se svaka povreda bilo koje odredbe ovog poslovnika smatra povredom Poslovnika. Dakle, bilo koja odredba može pogrešno da se primenjuje i, u tom slučaju, radi se o povredi Poslovnika. U ovom konkretnom slučaju, osoba koja je predsedavala, radila je to bez zvaničnog pismenog ovlašćenja koje je predviđeno članom 32, a vi ga tumačite kako god hoćete. Pismenog ovlašćenja nije bilo, a trebalo je da ga bude. Dakle, to je jedna redovna procedura koja je predviđena Poslovnikom. Ta osoba, koja je predsedavala bez ovlašćenja, nije mogla da predsedava i da zamenjuje predsednicu Skupštine, dala je reč, potom uzela reč jednom od poslanika, konkretno se radi o predsedniku LDP i o ovlašćenom predstavniku ove partije, da se izjasni o konkretnom predlogu zakona. Prema tome, povreda ovoliko odredaba Poslovnika zaista povređuje dostojanstvo Skupštine i, bez obzira kako ga vi tumačite, mislim da je potrebno da se pročita Poslovnik i biće svakome jasno u čemu se tu sastoji povreda. Tražim da se u danu za glasanje Skupština izjasni o tome da li može neko da predsedava Skupštinom, a da za to nije zvanično po Poslovniku ovlašćen.
Gospođo potpredsednice, objašnjenje je predsedavajući dao do sada dva puta. Vi ste treći poslanik koji ukazuje na identične povrede i time grubo, umesto da štitite Poslovnik, u funkciji potpredsednika Skupštine, naprotiv, vi grubo kršite i zloupotrebljavate pravo da dobijete reč na osnovu člana 103. Sada vas vrlo ozbiljno upozoravam, jer ja možda i nisam tako tolerantan kao gospođa Čomić, da izazivate jednu situaciju u kojoj nerado učestvujem, a to je da primenim stav 7. član 103, pa vas molim da to ubuduće ne činite. Izvinjavam se, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Skupštine, upravo zauzima sada svoje mesto, a ja vas pozdravljam.
Reč ima gospođa Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, dobro je da ste došli u ovom veoma kritičnom trenutku, jer vidite kako se naljutio gospodin Novaković, svašta je moglo da bude da se vi niste pojavili. Mi sve mislimo, on je tu najstariji, on se ne naljuti nikada, pa tolerantan, fin, sve lepo, kad vidite, eto, zamalo koleginica Popović da strada. Zaista smo želeli svi da mu pomognemo u tumačenju člana 96. i člana 98, i to je moj razlog da se javljam, jer smatram da je prekršen član 98. a u vezi člana 96. kada je u pitanju kolega Milorad Buha, ovlašćeni predstavnik SRS po ovim tačkama dnevnog reda. Naime, član 96. reguliše mogućnost izlaganja predsednika odnosno ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe u trajanju od 20 minuta iz dva dela. Pogrešno je tumačenje gospođe Čomić i gospodina Novakovića da neko ne može da bira trenutak i da postoji neki redosled da se na početku te tačke dnevnog reda javljaju predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa, a onda na kraju, kao što to i kaže Poslovnik, ali u poslednjem stavu člana 96, oni mogu da zatraže reč ako u tom danu nisu bili tu, kao što je slučaj sa gospodinom Senićem, koji je sasvim legitimno odlučio da se danas javi kada treba da govore predstavnici poslaničkih grupa. Mi smo sada, kada bismo tumačili ovo kao gospodin Novaković i gospođa Čomić, mogli da kažemo – ti se nisi prijavio juče, nisi ovde bio registrovan, kao gospodin Buha koji je strpljivo čekao. Zašto je Poslovnik prekršen u slučaju gospodina Buhe? Zbog toga što se predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ne podvode pod član 98. da govore od najmanje do najveće poslaničke grupe, on je predstavnik poslaničke grupe. Gospodin Buha je sada ovde praktično oštećena strana. On je sinoć sedeo strpljivo, kao i svi poslanici SRS, do 20.00 časova, čekajući svoj red, a to nije morao da čini,jer on se prijavio još juče u 15.00 časova posle pauze da govori. Član 96. uopšte nije povezan sa članom 98. kada je u pitanju prijava za reč ovlašćenih predstavnika, tako da oni ne moraju da čekaju redosled od najmanje do najveće poslaničke grupe, što mi jesmo, iako ste nam ukrali ova 22 mandata, ali opet smo najjači i bićemo. Gospodin Buha je iskoristio tek danas svoje vreme.
Da li se neko javio zbog povrede Poslovnika? (Da.) Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, morala sam da reagujem kao pravnik, naravno na osnovu člana 27. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Neću sada da ulazim, čuli smo mnogo komentara na temu da li je ili nije bio u pravu gospodin Novaković, a pre toga gospođa Čomić, da li može da se podeli vreme ovlašćenog predstavnika, vreme od 20 minuta na po 10 minuta, da li može da se podeli na 19 plus jedan ili dva plus 18, kako god želi ovlašćeni predstavnik, odnosno šef poslaničke grupe, a mi naravno mislimo da je to apsolutno moguće, da li će to vreme koristiti na početku ili na kraju, na početku ili u toku rasprave. Moguće da je tako trebalo, gospodine Novakoviću. Zaista se izvinjavam što se obraćam kolegi, ali on je pravnik i još se pohvalio da je advokat. Zaista me iznenađuje ovakvo tumačenje. Gospođo predsedniče Narodne skupštine, molim vas da zbog mene kao, izgleda, lošeg pravnika, pošto nisam uspela da nađem gde to piše, a mislim ipak da nisam loš pravnik, pročitate narodnim poslanicima tačno član, stav i tačku gde piše da ovlašćeni predstavnik vreme koje mu je predviđeno Poslovnikom može koristiti u dva dela na početku i na kraju rasprave o određenoj tački dnevnog reda. Dakle, moguće je da to tako treba, moguće je da ste to tako zamislili, ali mi ne možemo da razmišljamo kao mali Perica, mi moramo da koristimo Poslovnik, koji je sačuvaj bože loš, ali takav kakav je loš moramo i mi srpski radikali insistiramo da ga koristimo.
Vi zapravo tražite da pročitam nešto što je gospodin Maraš već pročitao. Vi ste pročitali zapravo član koji reguliše ovo što tražite da pročitam. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ali ne piše ovako.) Pročitano je. Izvolite, gospodine Maraš.
U skladu sa članom 107. smatram da je učinjena ne povreda dostojanstva Skupštine, nego mislim da je ovo što je uradio uvaženi potpredsednik Skupštine, gospodin Novaković, pretnja. On je pretio potpredsednici Skupštini Juditi Popović da nije mekan i blag kao gospođa Čomić i da će joj izreći opomenu, odnosno da će postupiti u skladu sa Poslovnikom zato što se po njegovom mišljenju zloupotrebljava Poslovnik. Razlog zbog kog ste vi došli ovde, gospođo predsednice, jeste taj što ste videli šta rade vaši pomoćnici, odnosno potpredsednici Skupštine koji su predsedavali. Gospođa Čomić je prvo prekršila Poslovnik, bez ovlašćenja ga je vodila, a što je najgore, učinila je grubu povredu člana 96. Nakon toga je gospodin Novaković pokušao da nam dokaže nedokazivo. Znači, nigde u Poslovniku ne piše da se govori na početku i na kraju, jednostavno piše da može da se govori iz dva puta, da može da podeli svoje vreme. Ne znam zašto je problem to priznati. Mi nismo pravili problem kada ste pre neki dan pokušali da održite sednicu na koju dolazi Vlada i odgovara na pitanja iako nema direktnog TV prenosa, pa na moje upozorenje da nema direktnog TV prenosa, pitate generalnog sekretara – šta da radimo? To piše u Poslovniku, u članu 215. Nismo pravili problem. Ne mislim da je obaveza direktora Televizije da obaveštava Skupštinu kada neće biti prenosa, nego da je obaveza Skupštine da obavesti direktora Televizije da u skladu sa Poslovnikom tog i tog četvrtka, od tog i tog vremena će Vlada biti u Skupštini, mora da bude direktnog prenosa. Molim vas, ovo prelazi sve u farsu poslednjih dana, da svoj autoritet založite i da poštujemo Poslovnik, koji je, slažem se, suzio prava poslanika maksimalno.
Da se vratimo temi, gospodin ministar. Izvinite, najpre gospodin Ostojić po Poslovniku. Samo vas molim da na teme o kojima je već bilo reči, o Poslovniku, ne vodimo dalje razgovore zbog toga što kršimo Poslovnik, dakle, da ne bude ta tema. Inače, ipak sam u obavezi da kažem da sam, naravno, u zgradi Skupštine od pre 10.00 časova na drugim obavezama u kabinetu i da pratim rad. Molim vas, dajte da čuvamo svi dostojanstvo Skupštine. Molim i poslanike da se vratimo temi. Izvolite, gospodine Ostojiću.
Obećavam, biće ovo poslednje. Koristim priliku da reklamiram i član 27, koristim priliku pošto ste vi seli ovde zato što se nadam da nećete pretiti i isključivati mikrofon. Da li je u Beogradu prisutna delegacija Interparlamentarne komisije Saveta Evrope? Juče su tražili, gospođo Đukić Dejanović, da se vide sa Čedomirom Jovanovićem. Da li smo mi ujutru znali da ćemo posle podne raditi ove tačke dnevnog reda, odnosno zaštitu potrošača? Ne, gospođo. Lično je ministar meni, posle sednice Odbora, juče u 11.30 časova, rekao – vidimo se sutra, misleći na danas. I on je mislio da će to biti danas na dnevnom redu. I normalno bi bilo da bude danas. Elem, nego je odlučio da smandrlja to tokom poslepodneva, bez prenosa i ljudi koji su imali obaveze, kao gospodin Jovanović, jer je normalno da ide na taj sastanak, nisu stigli da dođu i da budu ovde do 11.30. Danas smo nastavili rad. Još uvek je deo sednice kada govore šefovi poslaničkih grupa i ovlašćeni predstavnici. On se javi za reč, neko istumači Poslovnik, gospođa koja je tu bila, kaže – može samo na kraju. Gospođo Đukić Dejanović, mnogo se ružnih stvari dešava u ovoj skupštini. Pravite Administrativni odbor onako kako ga pravite, koji će pasti na svakom ustavnom sudu, normalno, jer je to zakon. Degradirate parlament. Spajate nespojive tačke. Doneli ste novi Poslovnik, samo većina, bez konsenzusa. I to vam je malo, nego sada izmišljate nešto što ne piše. Kad kažem vi, ne mislim lično na vas nego na vladajuću većinu, gospodo iz DS, jednom, u onoj staroj zgradi sam rekao da mi u Vladi najnormalnije izgledaju ministri iz SPS-a. Gospođa me umalo kaznila. Hvala što nije. Ali sada, kad pogledam ko je u ovih poslednjih sat vremena vodio sednicu, opet moram da kažem nešto što nisam verovao pre 10 godina da ću misliti, a sad mislim, a to je slika i prilika vas.
Reč ima gospodin Slobodan Milosavljević, ministar. Izvolite, gospodine ministre. Dobro je da se vratimo temi.
Poštovana predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, evo čekam priliku da odgovorim gospodinu Buhi, ali pošto me je gospodin Ostojić pomenuo, a gospodin Ostojić izlazi pa neće čuti, tačno je, rekao sam mu juče na sednici Odbora – vidimo se sutra. I evo, videli smo se i danas i ne vidim šta je tu problematično i sporno. Ali, vraćajući se na temu, gospodin Buha je kroz svoju diskusiju izneo jednu primedbu koja zaista ne stoji, a tiče se da zakon nije dovoljno javno diskutovan i da se posle, kako ste rekli, dve godine rada na izradi ovog zakona, što je istina, on na neki čudan način pojavio u parlamentu. Dana 1. septembra 2009. godine smo imali prvo predstavljanje Nacrta zakona o zaštiti potrošača i na tom predstavljanju, koje su zabeležili i mediji u Srbiji, bila je i tadašnji evropski komesar za zaštitu potrošača, gospođa Madlena Kuneva, na toj debati, na tom predstavljanju, i u diskusiji o zakonu je učestvovao i gospodin Papović, ispred Nacionalne organizacije potrošača NOPS. On je još na dve sesije, na dve javne rasprave učestvovao, 12. oktobra 2009. godine u Novom Sadu i 25. septembra 2009. godine u zgradi Palata Srbije, bivše Savezno izvršno veće. Pri tome je gospodin Zoran Nikolić, potpredsednik NOPS-a, bio član radne grupe za izradu zakona i sve vreme uključen u čitavu tematiku izrade, debate i usaglašavanja zakona, tako da ta konstatacija da najveća organizacija potrošača u Srbiji, koja obuhvata, kako rekoste, 20-ak i nešto organizacija, nije bila uključena u izradu i u javnu debatu o zakonu, zaista ne stoji. Juče smo imali konsultacije i na Odboru za trgovinu i turizam, gde je bio gospodin Nikolić i telefonom u vezi sa gospodinom Papovićem, vezano za segment potrošačkih kredita, i apsolutno su od starta pa do današnjeg dana u potpunosti uključeni u izradu zakona i zaista možemo o mnogim stvarima da pričamo, ali o tome da nisu bili uključeni i da nisu učestvovali u debati i da se zakon tek tako pojavio – to stvarno ne stoji.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre i saradnici, poštovani narodni poslanici, kako ko kome izgleda i ko je kome simpatičan, govorio sam juče o tome. Mislim da nije važno za raspravu i za kvalitet ovog zakona, ali dobro, danas je desetogodišnjica 5. oktobra, pa su se mnoge stvari u međuvremenu promenile, pa i međusobne simpatije i antipatije. Što se tiče samog zakona, mislim da je on dovoljno diskutovan ovde i dovoljno je reči rečeno. Svoju diskusiju bih postavio malo drugačije. Mislim da mnogo govorimo o zakonu, a malo govorimo o građanima koji treba da budu korisnici jednog ovakvog zakona. Kad govorimo i kad kritikujemo zakon, uvek treba da razmišljamo o tome kako je bilo juče, kako je bilo pre pet dana, a da zamišljamo i da verujemo u to da će mnogo bolje biti u nekom budućem periodu. Dakle, problematika zaštite potrošača nije nešto što se rešava jednim zakonom ili jednim zakonskim ili podzakonskim aktom, to je, pre svega, proces ne samo u Srbiji nego u svim razvijenim zapadnoevropskim zemljama, ka čijim standardima i ka čijem partnerstvu, nadam se, Srbija stremi. Hoću da kažem da sam zakon, za mene lično, nema nikakav problem kvaliteta, jer su nadležne institucije EU dale svoje mišljenje o zakonu. Koliko sam upoznat, i naš ministar trgovine je razgovarao sa evropskim komesarom Džonom Dalijem, koji je, takođe, da veoma pozitivno mišljenje i ocenio da je zakon jedan od najboljih u istočnoj Evropi iz te oblasti. Za nekog ko veruje da Srbija mora da bude što pre član EU, nema potrebe da u odnosu na tako izrečene stavove i mišljenja dajem nekakve supervizije ili da tražim nekakve dodatne analize. Mislim da je zakon korak napred i to veliki korak napred u oblasti zaštite potrošača. Podsetio bih naše građane i gledaoce da je zakon o zaštiti potrošača samo deo jednog paketa od pet ili šest zakona koji reguliše oblast zaštite potrošača, dakle, tu je i zakon o oglašavanju na primer,zatim zakon o zaštiti konkurencije. Dakle, čitav set zakona o bezbednosti proizvoda, na primer, čitav set zakona koji se možda direktno ne nazivaju zakonima o zaštiti potrošača, reguliše oblast zaštite potrošača i mislim da smo tu, kao država, u proteklih deset godina napravili dosta koraka napred. Rekao bih, takođe, da je za mene važno, i za našu poslaničku grupu, da duh zakona koji provejava, a kako ga mi razumemo, jeste jedan pokušaj da se svest u društvu promeni. Mi smo uvek imali jedan odnos gde je država iznad građana, gde građani stalno dobijaju informacije o tome kakve ih sankcije čekaju ukoliko ne ispune neke svoje obaveze. Pa ne znam, ako ne plate električnu energiju na vreme, sankcije su te i te, ako ne plate račun infostana na vreme, sankcije su takve i takve, ako ne plate kreditnu ratu na vreme, sankcije su takve i takve. Dakle, stalno je bila jedna ofanziva ka građanima i, rekao bih, kampanja o tome, kakve posledice oni kao građani, kao potrošači trpe ukoliko ne ispunjavaju svoje obaveze. To je logično. Kad kupujete neku uslugu i kad želite da ostvarite neku uslugu, bez obzira da li je kupujete, da li letujete, da li se lečite, za to na određeni način direktno ili indirektno plaćate. Postavlja se pitanje, i mislim da je to najveća stvar ovog zakona, koja su vaša prava kao potrošača, kao građanina, kad platite za određenu uslugu ili određeni proizvod. Mislim da ovim zakonom, ovom raspravom i budućom nekom raspravom upravo ulazimo u suštinu da građani spoznaju svoja prava, da shvate da država ima obavezu da govori o pravima, da ih informiše o njihovim pravima i da im kao slabijim igračima na tržištu da podršku da se za svoja prava izbore. Nije logično da se pojedinačni građani bolje na tržišnoj utakmici snađu, na tržišnom terenu, od velikih multinacionalnih kompanija, koje su jake finansijski, koje imaju dobar marketing, koje imaju dobar pi-ar, koje imaju sjajnu organizaciju, ali zato jeste tu država, zato jeste tu zakonodavna aktivnost, zato jesu različite organizacije potrošača, koje treba da brane interes građana. Mislim da donošenjem ovakvog zakona mi otvaramo prostor da se govori o tome, da to ne bude jednostran proces gde imate određene obaveze, već da to bude proces gde neko brine o vašim pravima. Mislim da donošenje ovakvog zakona, pored toga što ispunjavamo neke svoje zacrtane obaveze na putu evropskih integracije, jeste naš interes i mislim da je donošenje ovakvog zakona interes svih ozbiljnih kompanija koje posluju na srpskom tržištu. Mislim da će oni koji ozbiljno nastupaju na tržištu, oni koji hoće dugo da ostanu u Srbiji, oni koji hoće da se bore za svoje potrošače kvalitetom usluge i odgovarajućom cenom, biti ti koji će pozdraviti donošenje jednog ovakvog zakona i koji će svakako pozdraviti uređenje oblasti zaštite potrošača. Naravno, podržaćemo ovaj zakon. Verujem da će i drugi poslanici u Republičkoj skupštini. Mislim da je ovaj zakon samo jedna tačka u procesu jednog teškog posla zaštite potrošača i mislim da ovaj put kojim smo krenuli u ovoj oblasti još posle 2000. godine mora da se nastavi i moramo stalno da težimo ka novim i boljim rešenjima. To rade i zemlje EU, to rade i SAD, gde je nivo zaštićenosti potrošača najviši.Moramo da koristimo njihova iskustva i da vidimo koje su to oblasti koje nas u budućnosti čekaju kao izazovi, koje oblasti u budućnosti treba da regulišemo i na koji način da obavestimo građane koja su njihova prava. Razmišljajući o tome identifikovao sam četiri oblasti za koje može da postoji potencijalna opasnost odnosno kroz njih postoji prilika da građani na pravi način budu informisani o njihovim pravima i verujem da će nas u budućnosti mnogo više čekati posla u oblasti javne edukacije građana i nekih kampanja. Danas sam video jedan liflet Ministarstva trgovine u novinama. Često možemo da vidimo liflete ili akcije Ministarstva zdravlja o tome kakva su naša prava i šta možemo da tražimo i da ne treba da pred davaocima usluga pognemo glavu, kao da je to što oni nama daju, kao da mi na to nemamo pravo. Dakle, podizanje te svesti kod građana da znaju da za ono što plaćaju imaju pravo jeste jedna od one četiri tačke koje u budućnosti treba da budu veoma važne u nekoj državnoj aktivnosti, jer prosto naša je obaveza da kao ljudi koji predstavljamo građane u Skupštini, vi ministri koji predstavljate građane u Vladi, štitimo zajednički njihove interese. Zatim oblast zaštite identiteta i privatnosti. Mi smo jedno tržište u razvoju. Dosta toga je nejasno u toj oblasti. Ne zna se tačno granica kada vi dajete neke vaše podatke nekoj kompaniji ili na nekom prodajnom mestu, do koje mere oni mogu da se koriste. Mislim da je dosta važno da o tome u budućnosti razgovaramo i da građani na pravi način zaštitimo od toga. Zatim oblast advertajzinga, gde je važno da imamo jednu jasnu kontrolu o tome šta se reklamira na koji način, da li je ono što se kaže prava stvar, pre svega iz oblasti, na primer, različitih stvari koje su vezane za zdravlje. Mislim da smo tu kao država napravili jedan ogroman pomak, ali da nas sve veći i veći izazovi očekuju u budućnosti jer je to jedno tržište koje je vrlo kompetitivno i oni koji se na tom tržištu bore ko nekada i ne biraju sredstvo kako da dođu do krajnjeg potrošača. Ono što je možda najveći izazov u budućnosti to je oblast visokih tehnologija, dakle Internet, telekomunikacije, direct mail-a. To je jedna oblast gde su tehnologije ispred zakonodavstva i nije se lako boriti sa činjenicom da se svakodnevno unapređuju kanali komunikacije, više neželjeni nego željeni sa krajnjim potrošačima i pretpostavljam da ćemo tu stalno nekakvim javnim kampanjama, podzakonskim aktima i sličnim stvarima obaveštavati naše sugrađane odnosno potencijalne potrošače o tome šta je u stvari narušavanje njihovih prava i koja prava oni zaista imaju. To su nekoliko stvari koje su naš pokušaj da ovaj zakon osvetlimo na drugačiji način, a ne čisto pravno i birokratski. Sada ću iskoristiti ovu raspravu od sat i po vremena, kada ima pravo ko koliko da govori, da prekinem tačno u deset minuta.
Prelazimo na rad po rasporedu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu iz tačaka 2. i 3. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministri, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, naravno ne želim da govorim o simpatijama i antipatijama, ne želim da govorim ni o 5. oktobru, jer smatram da se od istorije ne živi, iz istorije se uči i svako treba da izvuče nekakve pouke i ono što je za njega pozitivno i tog 5. oktobra. Ono što želim da kažem jeste da je zaista dobro da nakon deset godina nakon tog 5. oktobra čujemo ovakve kvalifikacije kada je reč konkretno o SPS. Mi danas govorimo o dva izuzetno važna zakonska predmeta. Pred nama je Predlog zakona o zaštiti potrošača. Pred nama je i Predlog zakona o akreditaciji. Kao što je rekao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS-JS, poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržaće ova dva zakonska predloga. U svom izlaganju danas akcenat ću staviti na jedan od ova dva zakonska predloga, naravno, ne umanjujem važnost drugog, ali smatram da je ovlašćeni predstavnik dovoljno govorio o drugom zakonskom predlogu. Dakle, akcenat u današnjem izlaganju ću staviti na Predlog zakona o zaštiti potrošača. Najpre, želim da isteknem potrebu postojanja jednog kvalitetnog, jedno modernog, kako je ovde između ostalog rečeno, efikasnog zakonskog okvira kojim će biti regulisana ova oblast koja je u jednom izuzetno dinamičnom razvoju. Zbog toga nam je potreban jedan uređen i precizno definisan način ponašanja. Kao što sam rekao poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržaće ovaj zakonski predlog jer on, kao što je između ostalog rečeno, u središte ekonomskih zbivanja u zemlji stavlja potrošača, zatim uvode se ključne evropske direktive iz ove oblasti, odnosno uspostavlja se pravni okvir koji će, ubeđeni smo, omogućiti zaštitu potrošača u Srbiji po evropskim standardima. Reč je o jednom obimnom zakonskom predlogu koji sadrži 16 glava, 155 članova. Zamenjuje dva zakona koja su usvojena 2005. godine i koja su se pokazala nedovoljnim da otklone opasnosti u praksi kada je reč o potrošačima u Srbiji, a sadrži, između ostalog, kao što je rečeno, i svih 15 najvažnijih direktiva EU. Takođe, kada govorimo o razlozima za donošenje ovog zakonskog predloga, želim da kažem da je zaštita potrošača zapravo i ustavna kategorija u Republici Srbiji. Ono što je takođe važno jeste da je ovaj izuzetno važan zakonski predlog prošao jednu široku i kvalitetnu javnu raspravu i da su, kako smo između ostalog mogli čuti u uvodnom izlaganju od resornog ministra, odnosno od gospodina Milosavljevića, uvažene primedbe, sugestije i predlozi koji su se mogli čuti na toj javnoj raspravi. Mi zaista želimo da verujemo u konstataciju gospodina ministra, da ovaj zakonski predlog predstavlja jednu novu fazu izgradnje sistema pravne zaštite potrošača u Republici Srbiji, odnosno da je ovo, kako je rečeno, jedan zaokret ka jedinstvenom evropskom pravnom okviru zaštite potrošača. Dakle, cilj je osigurati pravo potrošača u skladu sa direktivama EU. Da bi se ovaj cilj realizovao, pored kvalitetnog, primenljivog, modernog, efikasnog pravnog okvira, potrebna je i volja i kvalitetnija saradnja između Vladinih i nevladinih organizacija koje se bave ovom problematikom. Zato mi u ovom zakonskom predlogu vidimo još jedan važan cilj koji se želi postići njegovim usvajanjem, a to je jačanje organizacija koje se bave zaštitom potrošača. Ovaj zakonski predlog, kako je između ostalog rečeno, uvodi brojne novine odnosno brojne pogodnosti za potrošače u Srbiji – obaveze trgovca i proizvođača biće da pre zaključenja ugovora ili primanja određenih usluga daju celovite informacije, obaveštenje o svim aspektima posla, konačne cene robe i usluga, jasno i čitko ispisane sa uračunatim porezom, detalji plaćanja, garancija, rok isporuke, mogućnost raskida ugovora, eventualni depozit itd. Ne želim da ponavljam sve novine o kojima je već i bilo reči, ali suština je u tome da je ovaj predlog uveo novinu, da se pored dokazivanja premesti na potrošača, na onoga koje prodao, odnosno proizveo robu. Naravno da ovakve novine svakako otklanjaju one probleme koji su se konkretno dešavali tokom ove godine, a reč je o turističkim organizacijama, problem koji je postojao tokom ove godine. Tačno je da trgovci moraju, i o tome je bilo reči, uvek da imaju na umu da su mnogo češće potrošači nego trgovci i ako svoje poslovanje budu zasnivali na ovakvom razmišljanju, onda ćemo, ubeđen sam, uz ovako kvalitetan zakonski predlog, kvalitetan zakonski okvir uspeti da napravimo jednu ravnotežu između potrošača i trgovaca, tako da interesi i potrošači, na jednoj strani, i trgovaca, na drugoj strani, budu zadovoljeni. Pored brojnih novina i prednosti, koje ovaj zakonski predlog donosi i o kojima je bilo reči, želimo da izrazimo i nezadovoljstvo što dela koji se odnosi na finansijske usluge, odnosno regulisanje potrošačkih kredita, jer danas govorimo o pravima potrošača, stavljamo potrošače u sedište svih ekonomskih zbivanja u Srbiji. Ali, treba reći, o tome je između ostalog bilo reči, da do danas ne postoji propis koji reguliše prava potrošača u odnosu na banke. Želimo da verujemo u ono što je gospodin Milosavljević rekao, da je sa NBS dogovoreno da će NB imati poseban zakon koji će propisati obavezu da građani pre uzimanja kredita imaju vidljive sve elemente ugovora. Ono što želim da kažem na samom kraju jeste da kao poslanički klub želimo da apelujemo da se ispoštuju rokovi o kojima je ovde bilo reči kada je reč o delu koji se odnosi na finansijske usluge i zaštitu potrošača od potrošačkih kredita. Zahvaljujem.
Zahvaljujem i dajem reč narodnom poslaniku Miroslavu Markićeviću.
Poštovana predsednice, poštovani ministri, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, ono što imam u ime poslaničkog kluba Nove Srbije da kažem u vezi zakona o zaštiti potrošača počeo bih i da na neki fin način kolegi Milićeviću dam priliku za repliku. Kolega Milićeviću, mene interesuje koji je vaš stepen nezadovoljstva ovim zakonom u onom delu gde nisu regulisana prava građana koji su podigli kredite? Da li je to samo onako rečeno ili ćete vi da glasate za ovaj zakon? Mislim da je taj deo koji je trebalo da bude u ovom zakonu možda najvažniji. Dakle, koji je vaš stepen nezadovoljstva? To ste na kraju vaše diskusije rekli. Da li ćete da glasate za ovo ili nećete, jer imam utisak da je ovo bilo u prethodnom nacrtu zakona, a onda gospodin Milosavljević na intervenciju NB, dobro slušajte – NB, pa znači ta NB je trebalo da zaštiti narod. Shvatao sam da će da još pooštre neke odredbe u tom zakonu koje će da štite građane koji su podigli kredite. Gospodin Milosavljević je, neki kažu, evropski ministar. U sadašnjim uslovima za podizanje raznoraznih kredita, za mlade parove, za stanove, za građane, za male potrošačke kredite tipa – uđeš, izađeš i gotovo, a onda tek počinje kod većine građana, putovali ste po Evropi, gospodine Milosavljeviću, sa ovakvim kamatama da neko javno na Javnom servisu, na bilo kojoj televiziji da takav oglas, taj direktor banke bi, recimo, u Nemačkoj bio uhapšen odmah. Proverio sam, bio bi uhapšen. To je prosto neverovatno da takvi uslovi koji su lihvarski, koristeći ekonomske prilike i loš materijalni status građana i podršku države… Ako uzmemo ovo što se desilo juče da je gospođa Bajalović, čini mi se da je bila predsednica Komisije za zaštitu konkurencije, to narodski kažem, sve se to vodi ka zaštiti potrošača, sinoć u mediju na Javnom servisu rekla da je prećeno i da je prećeno njenoj deci. Gospodine Milosavljeviću, zadnja vam je prilika danas da se, što kažu neke komšije ovde u susednim zemljama – očito je, izjasnite o tome. Ćuti policija, ćuti državni tužilac, a povodom nekih izjava u Narodnoj skupštini, nekih narodnih poslanika koji su koristili svoje poslaničko pravo u roku od 24 sata tužilac se javlja, on će da preduzme ovo. Videli smo šta je preduzeo, zato što ništa nije imao, nikakvo ni krivično ni prekršajno delo i zato nije ni preduzeo. Očekivao sam da će tužilac, portparol, čuveni, kako se zove, Zorić, da odmah reaguje. Žena kaže, nije bio direktan prenos, da je njoj prećeno i njenoj deci. U istu ravan, gospodine Milosavljeviću, stavljen je i gospodin, čini mi se da se zove Beko, zbog koga se ovaj zakon, i sličnih njemu, donosi, zbog koga se donosi da se zaštite potrošači, a vi ćutitekao ministar trgovine, kao ministar u Vladi RS. Šta će onda građani da zaključe, čiji ste vi u stvari ministar? Da li vi u stvari njih štitite, s obzirom na ranije događaje,prisustvovanje otvaranju nekih supermarketa bez građevinskih dozvola itd? Šta građani treba da zasluže, da primete, da li se ovaj zakon donosi, kao što se donosi ovo o budžetskom sistemu zato što je MMF rekao, zato što imamo neke rokove i zato što je ovo sastavni deo nekih 15 direktiva EU? Gospodine Milićeviću, odnos banaka prema građanima, korisnicima kredita jedna je od glavnih direktiva. To postoji u ne znam koliko evropskih zemalja da se zaštite građani od lihvarskih kamata, od zelenašenja, od upropašćavanja, jer su mnogi naši građani nažalost u takvoj situaciji da su prinuđeni da podignu kredit bilo kakav, pod bilo kojim uslovima. Zamislite, a verujem da vi u Valjevu imate građane čija deca moraju u nekom roku da prime injekciju koja košta 200 evra. On mučenik neće da gleda kolika je kamata i šta, već će da podigne da spase dete. Svi smo svedoci, i svi to znamo dobro i u svojim strankama i u kontaktu sa građanima, da su mnogi građani u tako teškoj ekonomskoj situaciji da podižu kredite da makar mesec ili dva odlože neki finansijski kolaps, da reše neka pitanja. Sada u ovom zakonu o zaštiti potrošača baš to, i to na intervenciju koga – NB. Želim da kažem da nisam možda bio opozicija, najiskrenije, možda bih i glasao za gospodina Šoškića, guvernera, ali ovo je stvarno razočarenje koje sam doživeo od njega, a verujem i mnogo građana u Srbiji, stvarno sam zaprepašćen i ne mogu da verujem da umesto da da predloge, sugestije da se taj zakon, odnosno u odredbama gde se štite korisnici kredita još pooštri, pojača. Ovako izgleda da je NB u službi banaka, to su mahom strane banke. Ako sam dobro informisan, neki podatak, u sveopštoj krizi svugde banke u svetu su u gubitku, samo su u Srbiji na dobitku. Čini mi se da, ne znam, nekoliko stotina miliona evra ili dinara ili milijardi su u profitu i dobitku. Zato, gospodine Milosavljeviću, što do sada nije bilo zakona o zaštiti potrošača, a sada vidimo da će se doneti zakon gde su one izuzete i dobile su imunitet. Kažem vam najotvorenije, neka me tuže, te kamate kada se uporede sa zemljama gde su finansijski sistemi i finansijska disciplina utvrđeni, da ne kažem u evropskim zemljama koje su nama uzor, pošto se ovde pominju evropske direktive, neko ko bi dao javni oglas u Nemačkoj, gospodine Milosavljeviću, a vi kažite da nisam u pravu, sa tolikim kamatama i tim uslovima vraćanja kredita bio bi odmah uhapšen i bio bi na centralnim televizijama kao prevarant i kriminalac. Ovde je to moguće i sasvim legalno, otprilike uz nečiju podršku, a sumnjam, gospodine Milosavljeviću, uz čiju podršku. Dalje, kada se govori o zaštiti potrošača, gospodine Milosavljeviću, a mogla bi i predsednica nešto o tome da kaže, da li su građani koji plaćaju TV pretplatu potrošači? Da li uopšte odnos u kome nastaje termin potrošač podrazumeva neki dobrovoljni odnos? Ti građani moraju po zakonu da plaćaju pretplatu. Dakle, morate o tome da se izjasnite. Nije to samo kod plaćanja TV pretplate. Govorim o monopolizmu, jer su građani praktično prinuđeni. Kakav je tu odnos prodavac, tako da kažemo, potrošač? Ovde su građani primorani da plaćaju i čak nemaju nikakav, sem svaka čast nekim izuzecima možda, neskromno ubrajam i sebe, koji pokušavaju da pričaju o tim građanima koji su na taj ugovorni odnos prinuđeni. Ko je pitao te građane da li će da plaćaju TV pretplatu i, ako hoće, kome hoće da plaćaju? Ko će tim građanima da objasni sad da se pominju milioni evra, poštovani građani Srbije, ovo što je juče predsednica razgovarala sa nekim tamo direktorom RTS i da se govori o milionima evra? Neće to Skupština da plati, to ćete vi da platite preko budžeta. To su samo igre za malu decu i objašnjavanja. Gde je tu neki ugovor? Da vidimo ko koliko duguje? Da li je Skupština potrošač? Da li su neki uslovi iz tog ugovora ispunjeni? Da li potrošači, građani Srbije, pretplatnici, TV pretplatnici, po sili zakona imaju pravo da znaju, koliku platu, recimo, imaju članovi upravnog odbora RTS? O tome ćemopričati ove jeseni. Ko je njima odredio toliku platu? Da li građani Srbije koji plaćaju RTV pretplatu imaju pravo? Recimo, gospodine ministre Milosavljeviću, koji je sadizašao, hteo sam za jedno selo da pitam, mislim da je za njega zanimljivo, Poljanica se zove, u Srbiji je, da li oni imaju TV signal, a da li su prinuđeni da plaćaju TV pretplatu? To je jedan nov odnos, gospodo iz Ministarstva, pošto nema ministra. Znači, građani su prinuđeni. Jedna stvar, osnov trgovine je da dobrovoljno kupujem neku robu. Ovde je donet zakon da oni moraju da plaćaju. Nažalost, da se izjasnim ovde pošteno, 2002. godine sam glasao za taj zakon zato što sam mislio da će taj RTS, taj Javni servis, stvarno da bude Javni servis građana Srbije, a ne vladajuće koalicije, ko god da je na vlasti. Onda bi bilo pošteno da se pitaju građani koji podržavaju ovo što izveštava Javni servis, pogotovo informativnim, u glavnim emisijama u pola osam, a ne, ako nema dovoljno para, neka oni plaćaju 3.000 dinara, da damo anketu. Ili ćemo morati da počnemo da skupljamo potpise da se taj Zakon o radio-difuziji, mislim da se tako zove da ga izmenimo, pa ko voli i ko veruje u ono što oni pričaju, neka plaćaju duplo i 2.000 i 3.000. Moj je utisak i, verujte mi na reč, da je ogromna većina građanaogorčena onim što se prikazuje na Javnom servisu. To je jedan momenat, kada pričamo o Javnom servisu. Drugi je momenat, znate li gospodo iz Ministarstva, da postoji dobar deo Srbije gde te robe, hajde da tako kažem, Javnog servisa, njihovog programa, odnosno signala nema. Gde to ima u zakonu u svetu da vi plaćate neku robu, a neko vam to ne isporučuje? Znate li koji je odgovor bio direktora Javnog servisa, stranci Nova Srbija, kada je to pitala pre četiri godine, insistiram na tome, pre četiri godine, kada smo bili na vlasti? Rekao je – kakve veze ima, plaćaju i građani koji nemaju decu poreze za prosvetu. To je bio odgovor direktora Javnog servisa. Prema tome, gospodine Milosavljeviću, zamolio bih vas da vi prihvatite mnoge amandmane, i koje su poslanička grupa Nove Srbije i ostale poslaničke grupe, mislim čak iz vladajuće koalicije, podnele. Prihvatite te amandmane, da pokušamo da uverimo građane da je makar to tako zvučno ime i zaštitničko ime Zakon o zaštiti potrošača zaista zakon koji će omogućiti građanima da ostvare svoja prava, kada su već platili neku robu ili učestvovali u nekom trgovinskom lancu ili nekom trgovinskom odnosu.
Reč ima narodni Jelena Travar Miljević.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Ministarstava, danas ću pričati o Predlogu zakona o akreditaciji, s obzirom da je moj kolega Vlajko Senić izuzetno dobro govorio o Predlogu zakona o zaštiti potrošača, pa prosto da se ne ponavljamo. Predlog zakona o akreditaciji predstavlja jedan od proevropskih zakona i zakona koji su, svakako, preduslov za održivi ekonomski razvoj. Globalizacija ekonomije na međunarodnom nivou i povećanje svesti potrošača doprineli su stvaranju infrastrukture kvaliteta. Infrastruktura kvaliteta odnosi se na sve oblasti metrologije, upravljanja kvalitetom, standardizaciju, ispitivanje, ocenu usaglašenosti, sertifikaciju i akreditaciju. Akreditacija je postupak utvrđivanja da li tela za ocenjivanje usaglašenosti ispunjavaju određene zahteve srpskih, odnosno evropskih i međunarodnih standarda. Akreditacijom se utvrđuje kompetentnost tela za ocenjivanje usaglašenosti za obavljanje poslova ispitivanja, etaloniranja, kontrolisanja sertifikacija i proizvoda, sertifikacije sistema menadžmenta i sertifikacije osoba. Infrastruktura kvaliteta predstavlja komponentu koja suštinski doprinosi ekonomskom i socijalnom razvoju zemlje. Ona predstavlja nezaobilazni činilac ekonomije, zasnovan na podeli rada, kao nacionalne, međuregionalne i međunarodne trgovine. Ukoliko ne postoji dobar osnov za funkcionisanje sistema kvaliteta, nezamislivi su zaštita životne sredine, zaštita zdravlja i zaštita prava potrošača. Svi mi, u principu, očekujemo da kupovinom nekog proizvoda dobijemo robu ili uslugu određenog kvaliteta. Nacionalne mreže infrastrukture kvaliteta moraju biti usklađene sa međunarodnim zahtevima koji predstavljaju preduslov za robnu trgovinu i razmenu usluga na evropskom i međunarodnom tržištu. Usvajanjem zakona o akreditaciji, kao krovnim zakonom u infrastrukturi kvaliteta, ili što bi mi rekli, početnom ili krajnjem zakonu o infrastrukturi, stvaraju se uslovi kako bi se postepeno postigla usklađenost pod odgovarajućom regulativom EU u oblasti akreditacije, u skladu sa sporazumom o SSP. Usvajanjem pomenutog zakona predstavlja nastavak vršenja poslova akreditacije u Republici Srbiji u skladu sa evropskim i međunarodnim standardima. Pozitivnim izjašnjavanjima po pitanjima ovog zakona i uspešnim organizovanjem rada u akreditacionom telu Srbije i drugim institucijama iz oblasti sistema kvaliteta stiču se uslovi za brže pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU. Jedan od preduslova za ulazak Srbije u EU je i punopravno članstvo akreditacionog tela Srbije u Evropskoj kooperaciji za akreditaciju. Od 2002. godine imamo status pridruženog člana i, naravno, pristupanje multilateralnim aranžmanima o međusobnom priznavanju. Predlogom zakona o akreditaciji se definiše status organizacije i način rada u akreditacionom telu Srbije. Svakako treba naglasiti da se nacionalno telo za akreditaciju transformiše iz samostalne, neprofitne organizacije u javnu službu. Pored pomenutog, moram ukazati na odredbu iz člana 13. koja kaže da - akreditaciono telo Srbije ne sme primati poklone, donacije od korisnika usluga. Pored toga, ne sme pružati konsultantske usluge ili imati udeo upravo u onim delovima infrastrukture kvaliteta za koje je zaduženo da izdaje sertifikat i da proverava i kontroliše njihov rad, što je svakako jedan od bitnih preduslova za nezavisnost i nepristrasnost akreditacionog tela Srbije u obavljanju svog osnovnog delovanja. To je upravo izdavanje sertifikata kojim se potvrđuje da je telo za ocenjivanje usaglašenosti, kompetentno za obavljanje poslova, ocenjivanje usaglašenosti za određenu oblast u određenom obimu. Pored pomenutog, predlog ovog zakona definiše i postupak akreditacije, gde telo za ocenjivanje usaglašenosti pokreće postupak akreditacije. Akreditaciono telo Srbije je podnosilac prijave, ugovorom uređuje međusobna prava i obaveze. Akreditaciono telo Srbije izdaje sertifikat o akreditaciji na određeno vreme i proverava nadzorom rada akreditovano telo za ocenjivanje usaglašenosti. Bitan deo ovog predloga zakona svakako predstavlja uvođenje prekogranične akreditacije, čime se daje mogućnost da akreditaciono telo Srbije uputi telu za ocenjivanje usaglašenosti da prijavi za akreditaciju, podnese telu neke druge države, ukoliko akreditaciono telo Srbije ne vrši akreditaciju za datu oblast i, naravno, obrnuto. U principu, na samom kraju bih pokušala da vrlo plastično objasnim šta ovo znači za Republiku Srbiju i za građane Republike Srbije. Ne postoji sistem kvaliteta i ne postoje međunarodni standardi. Nikada nijedan proizvođač ne bi mogao da proizvodi svoj proizvod van svoje matične zemlje. Isto tako, nijedan proizvod ne bi mogao da se nađe na svetskom tržištu da ne postoje usaglašeni standardi i usaglašena metrologija. Naravno, ukazala bih da je ovo poslednji u nizu zakona u okviru infrastrukture kvaliteta. Ukazala bih da akreditaciono telo Srbije nikako ne može biti političko telo, kao što su neke moje kolege sinoć ukazivale. To je telo koje već postoji i koje ima svoje organe. To što sada imamo upravni odbor, nadzorni odbor direktora, to je sasvim normalno i to je postojalo i ranije. Možete videti na sajtu akreditacionog tela Srbije. Pored pomenutog, kada govorimo o kontroli sistema kvaliteta, mi uglavnom mislimo i mnogi od nas koji možda nisu u materiji ili oni koji nisu u materiji misle da govorimo o kontroli uvedenih standarda. Ovo je nešto sasvim drugačije, ovo akreditaciono telo Srbije je u principu krov infrastrukture kvaliteta. Oni proveravaju one kuće koje uvode standarde u određena preduzeća. Ovo je vrlo pojednostavljeno i plastično, prosto, razumevanja radi o čemu govorimo. Ono što je svakako svima nama cilj, a posebno nama iz G 17 plus, jeste da se stvore uslovi za domaće proizvođače da učestvuju na globalnom tržištu, jer ukoliko imate jake jedinice u organizacionom sistemu u infrastrukturi kvaliteta, ono što vi kao akreditaciono telo nacionalno učinite u svojoj državi može biti priznato i van granica ove države, što su svakako preduslovi za bolji život i standard naših građanki i građana.
Zahvaljujem gospođi Travar Miljević. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Moram da izrazim svoju duboku tugu što sam doživela, kao neko ko je godinama radio za taj 5. oktobar koji se dogodio i bio učesnik tog 5. oktobra, što sam baš 5. oktobra doživela ovakav početak sednice, sa onakvim načinom vođenja sednice, to nije tekovina 5. oktobra i to treba da znaju građani koji zaista veruju u taj 5. oktobar. Sada bih nešto govorila o ovom samom zakonu o zaštiti potrošača. Kada se ovaj zakon našao pred poslanicima i kada sam zaista ovako sa ljudima koji se bave ovom materijom radila na ovom zakonu, prvo što je bio komentar ljudi bio je da je zakon preobiman, da je u mnogim delovima nerazumljiv i da nije dovoljno sistematičan. Osim toga, sam po sebi, zakon se zove Zakon o zaštiti potrošača, a u vrlo malo delova on se zapravo bavi zaštitom potrošača. Tako, recimo, u zakonu ne postoji evropska direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi, a sama rešenja koja se odnose na tržište usluga od opšteg ekonomskog interesa, a to su električna energija, gas, voda, takođe su zanemarile interese potrošača i njihova prava. Moram da kažem da zaštite potrošača ima u onim delovima zakona koji se odnose na reklamiranje i na oglašavanje i ovde imam jedan deo promotivnog materijala koji nam je ministar i Ministarstvo svima dostavilo, svim poslanicima, koji zaista jesu vrlo korisni i jako lepo i korektno urađeni, jako moderno napravljeni, nisam baš sigurna da koštaju dva miliona i trista hiljada evra, koliko je u javnosti objavljeno da je koštalo sve ovo oko ovog zakona, ali prosto jesu korisni, to moram da priznam. U tom delu koji se tiče oglašavanja i reklamiranja ima zaštite potrošača i to je u redu, jer zaista samo na srpskoj televiziji možete da vidite onakve reklame gde uđete debeli - izađete mršavi, gde uđete stari - izađete mladi i slično i da za to niko ništa ne odgovara, da su vam sandučići redovno puni reklamnih materijala, da na mobilne poruke, osim kad je dan za glasanje, pa vam ovi iz vladajuće koalicije pošalju poruku da treba da izađete, dobijate i razne druge poruke EPP tipa. Dakle, jesu zloupotrebljena ta prava na oglašavanje i reklamiranje i u redu je da se u ovom delu konačno uvede red. Ali, ono što je za potrošače još značajnije nego ovo samo oglašavanje jesu mesta gde se donose odluke, gde se govori o cenama, gde se govori o kvalitetu i nivou usluga, gde se govori o uslovima plaćanja, e tu nema zaštite potrošača. Nema zaštite potrošača ni u agencijama za lekove, nema je u agencijama za električnu energiju, nema je u telima za reklamaciju i standardizaciju, a to je jako važno potrošačima. Kada su stigli rezultati istraživanja koji se odnose na to na šta se građani Srbije najviše žale, na prvom mestu, možete pretpostaviti, građani su se žalili na kvalitet i cene usluga od javnog značaja, dakle, na ono gde država i lokalna samouprava imaju posla sa građanima. Građani se najviše žale upravo na taj elemenat. To je snabdevanje električnom energijom, to je voda, to je gas i to je onaj problem koji država, ozbiljna vlast koja jeste demokratska, mora da pogleda o čemu se tu radi. Na drugom su mestu žalbe koje se tiču odnosa sa finansijskim institucijama, sa bankama i drugim finansijskim institucijama, dakle, na tzv. finansijske usluge, a tek na trećem mestu, sa zaista velikom razlikom, su žalbe na kvalitet i cene bele tehnike, odeće, obuće itd. Dakle, na prvom mestu su žalbe gde država nemilice ugrožava prava svojih građana i ne štiti ih, i to je priča koju treba pričati, naravno, sa nekim ko je iz vlasti ozbiljan i voljan da o tome priča, a takvi ne dolaze u Skupštinu. Na drugom mestu su finansijske usluge, a ono što je interesantno, Ministarstvo je upravo taj deo koji se tiče regulisanja pitanja građana, odnosno potrošača, sa finansijskim institucijama, bankama i deo koji se odnosi na potrošačke kredite izbacila iz ovog zakona. Taj deo regulative ne postoji više u ovom zakonu. Doduše, tokom dve godine, koliko je trajala javna rasprava, on je zaista postojao kao važan deo i tek nedavno, na insistiranje NBS, on je iz ovog zakona izmešten, ne znamo gde, jednostavno, u zakonu ga više nema. Za mene je zaista čudno da ministarstvo koje hoće da govori o tome da donosi proevropski zakon ne želi da štiti svoje građana od banaka, a to je jedna od direktiva EU. Regulisanje potrošačkih kredita je bila jedna od najznačajnijih novina koje je ovaj zakon donosio. To je zaista bilo nešto sa čime je Ministarstvo izlazilo u javnost i o čemu, ministra sam više puta slušala kada je govorio u najavi ovog zakona, koliko je to važno za građane i zaista sam razmišljala o tome, to je jako važno za građane jer veliki broj građana Srbije ima posla sa finansijskim institucijama i bankama jer drukčije ne može da preživi. Mora da ulazi u te aranžmane, ma koliko oni bili nepovoljni za njih. Značajno je i zbog toga bilo što Srbija nema propis kojim bi regulisala odnos potrošača sa finansijskim institucijama i nema propis, nema zakonske regulative koje bi se odnosile na pitanje i regulisanje potrošačkih kredita. To što je upravo ovaj deo izbačen iz zakona, to znači da će banke i dalje moći da samoinicijativno menjaju kamatu na kredit, ne dogovarajući se sa svojim klijentima. To znači da će i dalje moći da jednostrano menjaju uslove kreditiranja banke, nikoga ne pitajući za to. Ono što je meni najstrašnije, to su banke koje u svojim zemljama to ne rade. To su banke koje to rade samo u Srbiji. Zašto? Zato što Vlada Srbije, koja je predlagač ovog zakona, stoji iza toga. Dakle, uz pomoć Vlade Srbije, banke i dalje mogu da zloupotrebljavaju ono što rade banke i da pljačkaju građane Srbije. Tek činjenica da je do svega toga došlo zbog što je NBS tražila da se ovaj deo regulative povuče jeste pravi apsurd. Dakle, NBS i dalje tvrdi da je ovo tražila zbog toga što hoće da zaštiti interes građana Srbije. Sada zamislite kakav je to apsurd. Vi produžavate pljačkanje građana Srbije u njihovom interesu. Zaista ne vidim logiku, pa bih volela da nam neko objasni kako je to moguće, da me neko pljačka u mom rođenom interesu. To zapravo pokazuje da vlast u Srbiji, ova Vlada obespravljuje i dalje građane Srbije i pljačka ih na najstrašniji način. To vam pokazuje i rezultat istraživanja koje kaže da se građani upravo žale na kvalitet i nivo usluga od onoga što dobijaju od države, kao što su struja, gas i voda. U Predlogu zakona o zaštiti potrošača upravo se izbacuje mehanizam zaštite kada su u pitanju potrošačkikrediti, što je vrlo čudno, i onda zaista ne znam zašto ovde kažemo da je evropski zakon i da je zakon koji štiti potrošače, kada izostavljanjem ove evropske direktive građani Srbije nisu u istom položaju kao drugi građani u Evropi koji imaju i poštuju ovu direktivu. To pokazuje koliko građani Srbije sa ovom vlašću zapravo imaju ista prava kao drugi Evropljani. Šta je još čudno? Recimo da je Udruženje banaka Srbije tražilo da se ovaj deo regulative povuče iz zakona, možda bismo i mogli da razumemo da je to Ministarstvo primilo k znanju, ali ne i povuklo, jer to što je Ministarstvo povuklo ovaj deo regulative ga čini sukrivcem za ovo što građani Srbije danas moraju da doživljavaju. Ali, prosto, 12 javnih rasprava koje su usledile nakon tog povlačenja nisu naterale Ministarstvo i nisu naterale ministra da ovaj deo zakona vrati u zakon. Dakle, izgleda da su te javne rasprave u kojima se jako mnogo govorilo o ovome i uglavnom su nam udruženja potrošača dostavljala svoje zahteve poslaničkim grupama, pa i mojoj poslaničkoj grupi, upravo zato što su smatrali da nisu uspeli da dokažu ministru, pa su tražili od nas poslanika da im pomognemo u tome da ovo treba da bude deo zakona. Sada dolazi jedno smešno objašnjenje i ministra i NBS koja nam to servira preko medija. Kažu oni, donećemo mi novi, poseban zakon kojim ćemo zaštititi građane Srbije i taj zakon će biti već u oktobru. Hajde sada da navedemo jedan simpatičan primer koji možda pokaže da ne pratim elementarnu logiku ili da se nešto drugo dešava na drugoj relaciji. Na primer, mi smo doneli posebne zakone u oblasti trgovine, doneli smo i poseban zakon u oblasti turizma, pa nam nije smetalo da ove oblasti uredimo u ovom zakonu o zaštiti potrošača, koji je probni zakon zaštite potrošača, znači ovo što vi nama pokušavate da kažete da će se doneti drugi zakon, ništa vama nije smetalo da taj deo zaštite potrošača od finansijskih institucija, regulisanja potrošačkih kredita stavite u ovaj zakon. Njihovo mesto je vrlo logično i ono je tu. To što to nećete da uradite, to znači da će građani Srbije u dogledno vreme biti i ostati potpuno nezaštićeni, kada je reč o kupovini robe na odloženo plaćanje, kada je reč o odobravanju keš kredita i kada je reč o povezanim kreditima i gde se pojavljuje banka, potrošač i trgovac u lancu. Uz sve to, banke će i dalje imati privilegiju da menjaju uslove kredita, da povećavaju kamate, ne obraćajući pažnju i ne pitajući klijente za mišljenje, što naravno, u Evropi, nigde sem u Srbiji ne može da bude primer. Time se krši direktiva EU, koja pojam potrošačkog kredita posmatra mnogo šire od bankarskog kredita, ali se krše prava. Ja sam pogledala u tom istraživanju i po podacima Udruženja banaka Srbije do 1. avgusta 2010. godine, 36.068 građana je imalo potrošačke kredite, to vam je puta četiri, jer je od prilike jedna porodica imala jedan kredit. Hajde da pogledamo kada će taj zakon da se pojavi. Vi kažete u oktobru, ali moje iskustvo i iskustvo ovih drugih 249 ljudi koji su poslanici pokazuju nešto drugo. Koliko brzo Vlada šalje zakone, pokazuje i to da smo mi ceo septembar mogli da radimo sasvim druge stvari, a ne da se bavimo zakonima, jer zakona nije bilo da se stave na dnevni red Skupštine. Dakle, o tome kada će nešto da dođe na dnevni red je vrlo diskutabilno. Šta je dalje sporno u ovom zakonu? U delu zakona gde se definišu nosioci sistema zaštite potrošača su propisani nepotrebni uslovi, potpuno nerazumni uslovi, za potrošačke organizacije. Vi kažete tamo u Predlogu zakona da potrošačke organizacije moraju da raspolažu kadrovskim kapacitetima, profesionalnim znanjem i veštinama. Ne kažete koja su to profesionalna znanja i veštine, bilo bi zanimljivo da to čujemo, zato što bi to možda odredilo poslanike opozicije da glasaju za takav zakon, šalim se. Zašto se šalim još? Šalim se što je ministar sedeo u ovoj vladi koja je početkom godine donela Zakon o udruženjima. Taj zakon reguliše kadrovske kapacitete i sve drugo što se odnosi na Udruženje građana.Ne možete vi da im propisujete uslove koje oni treba da ispune, tako da je to potpuno smešno. Molim vas, gospodine ministre, kontaktirajte gospodina Milana Markovića, on je dva puta ovde pred poslanicima izlagao Zakon o udruženjima građana. Mi smo o tome puno naučili, ali izgleda da treba i vi da naučite. Naravno da je nama potpuno jasno zbog čega stoji ova odredba. Ta odredba treba da bude limitirajuća, da se neka udruženja građana favorizuju, to će biti ono kada napravi Ministarstvo, naravno, ne javno, u odnosu na ona koja zaista treba da štite potrošače i njihova prava i interese. Takva udruženja su postojala i postoje u ovoj zemlji. Kako vam nikada ne padne na pamet da jačate kapacitet onih koji postoje, nego da pravite neke nove koji treba da rade političke igre. To meni vrlo lepo pokazuje da zapravo vlast ne radi u interesu građana, ne štiti prava građana i potrošača, nego radi u svom interesu da zaštiti svoje tajkune, svoje bankare, svoje monopoliste koji nisu monopolisti itd. Naravno, da zaključim, nije ovo zakon koji je trebalo da se pojavi pred poslanicima ovakav kakav jeste. Gospodin Milosavljević je i do sada donosio zakone pred poslanike i ovo je jedan od lošijih zakona. Zapravo, sama ideja zakona je jako dobra, potrošače neko mora da štiti, ali građane Srbije, zapravo potrošače, ova vlada ne štiti, samo ih zloupotrebljava.
Reč ima narodni Branislav Mitrović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, obim svetske trgovinske razmene je višestruko porastao u poslednje tri decenije u odnosu na prosečne godišnje stope rasta u proizvodnji u svetu. U istom periodu, brz porast trgovine, značajno učešće samih proizvođača i njihove korporativne strategije u globalnoj razmeni roba doveli su do toga da kvalitet postane ključni faktor uspeha u izvozu. Radi toga raste značaj infrastrukture i kvaliteta koji čine sistemi standardizacije, akreditacije i ocenjivanja usaglašenosti, kao i osnove za sticanje poverenja na tržištu i postizanje konkurentnosti proizvoda i usluga. Upravo je to jedan od razloga zašto danas raspravljamo o zakonu o akreditaciji, a siguran sam da ćemo za nekoliko dana ovaj zakon i usvojiti. Ovim zakonom se i uređuje akreditacija, položaj i rad nacionalnog tela za akreditaciju u Republici Srbiji, kao i druga pitanja od značaja za ovu oblast. Akreditacija je utvrđivanje od strane nacionalnog tela za akreditaciju, da li je telo za ocenjivanje usaglašenosti, odnosno da li ispunjava zahteve odgovarajućih srpskih, odnosno međunarodnih evropskih standarda i kada je promenljivo, sve dodatne zahteve definisane za pojedine oblasti kako bi se vršili određeni poslovi ocenjivanja usaglašenosti. S druge strane, ocenjivanje usaglašenosti je svaka aktivnost kojom se utvrđuje da li su ispunjeni određeni zahtevi koji se odnose na proizvod, proces, uslugu ili sistem. Primena standarda u prvom trenutku možda izgleda nevažna za naš život, ali i te kako ima uticaja na bezbednost objekata u kojima živimo i radimo, zdravstvenu zaštitu koju primamo, proizvodnju hrane, tekstila, električnih uređaja, na sve proizvode, procese i usluge koje koristimo i to u oblasti poljoprivrede, akustike, protivpožarne i protiv eksplozivne zaštite, u oblasti hemije i hemijskih proizvoda, građevinarstva, elektrotehnike, elektronike, radija, telekomunikacija, mašinskih aparata, zaštite životne i radne sredine, životnih namirnica, bezbednosti hrane, energetici, lekova, na tekstil, gumu, plastiku, ambalažu, radnu i životnu sredinu, zaštitna sredstva, duvan, proizvode od duvana, predmeti od opšte upotrebe, jednom rečju na sve. Članovi od 5. do 10. uređuju osnivanje i organizaciju akreditacionog tela Srbije i predviđeno je da ovo telo ima pravi položaj čiji je osnivač Republika Srbija i na koju se primenjuju odredbe zakona o javnim službama. Osnovni cilj transformacije nacionalnog tela za akreditaciju i samostalne neprofitne organizacije jeste preciziranje statusa tela za akreditaciju u sistemu infrastrukture kvaliteta u Srbiji, kao i stvaranje mogućnosti da ovo telo u narednom periodu stekne status punopravnog člana u evropskim organizacijama, odnosno sa asocijacijama za akreditaciju, što je jedan od preduslova za priključenje Republike Srbije EU. Takođe, zakonom se uređuje delatnost ovog tela, odnosno poslovi koje će akreditaciono telo obavljati, kao i obaveza tela da redovno čini dostupno javnosti informacije o poslovima koje obavlja, kao i informacije o rezultatima kolegijalnog ocenjivanja. Članovi 11. i 12. sadrže odredbe kojima su utvrđeni organi nacionalnog tela za akreditaciju, kao i postojanje stručnog tela i stručnih komiteta. Članovi od 14. do 19. uređuju postupak akreditacije. Postupak se pokreće tako što telo za ocenjivanje usaglašenosti podnosi nacionalnom telu za akreditaciju prijavu za akreditaciju. Članovi od 20. do 22. definišu prekograničnu akreditaciju. Naime, ovaj odeljak zakona predstavlja usaglašavanje sa odredbama člana 7. uredbe Evropske unije o zahtevima za akreditaciju i tržišni nadzor od 9. jula 2008. godine. Zakon predviđa mogućnost prekogranične saradnje u oblasti akreditacije, odnosno mogućnost da nacionalno telo za akreditaciju uputi za ocenjivanje usaglašenost registara u Republici Srbiji, da prijavu za akreditaciju podnese akreditacionom telu druge države, ukoliko naše nacionalno telo za akreditaciju ne vrši akreditaciju u odnosu na aktivnosti ocenjivanja usaglašenosti za koje se traži akreditacija. Takođe, data je mogućnost da akreditaciono telo Srbije sprovede postupak akreditacija na zahtev tela za ocenjivanja usaglašenosti druge države, u slučajevima kada druga država nije osnovala nacionalno akreditaciono telo ili to telo ne vrši aktivnosti ocenjivanja usaglašenosti za koje se traži akreditacija. Dalje, naglašen je značaj kolegijalnog ocenjivanja koje predstavlja postupak ocenjivanja akreditacionog tela od strane nacionalnih akreditacionih tela drugih država, te je u tom smisli data mogućnost našem nacionalnom telu da nakon završenog kolegijalnog ocenjivanja može da skala sporazume o priznavanju akata o akreditaciji sa akreditacionom telima drugih država i evropskim i drugim međunarodnim organizacijama za akreditaciju. Bitno je istaći da je jedan od prethodnih uslova za ulazak Republike Srbije u Evropsku uniju i punopravno članstvo akreditacionog tela Srbije u Evropskoj kooperaciji za akreditaciju i pristupanje multilateralnim aranžmanima o međusobnom priznavanju, čime se uspostavlja jedinstveno tržište bez tehničkih barijera u trgovini. Sigurno je da su ovo veoma uverljivi argumenti da ovaj zakon bude jednoglasno usvojen u ovom parlamentu. Međutim, ovaj zakon najpre vidim kao jednu veliku težnju naših građana da budu deo jednogvelikog uređenog sistema kome u svakom slučaju pripadamo.
Narodni poslanik Zoran Babić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre samog iznošenja zamerki na Predlog zakona o akreditaciji moram da iskažem nezadovoljstvo pojavom koja je izgleda postala pravilo - da Vlada Republike Srbije za većinu predloga zakona koji stižu u Narodnu skupštinu traži usvajanje po hitnom postupku. Zbog takvog nakaradnog pravila može se postaviti i pitanje samo ustavnosti takvih zakona koje Narodna skupština, naravno, ekspresno usvaja, a koji nisu ni bili na javnoj raspravi. Takođe, ne vidim ni vezivno tkivo kojim se uzajednički načelni pretres uzimaju dva ili više raznorodna zakona, odnosno dva ili više zakona koji uređuju raznorodne oblasti i zaista bih voleo da nam predlagač ovakvog dnevnog reda ubuduće objasni motive za ovakav spojeni načelni pretres i ovakav dnevni red. Što se tiče zamerki poslaničke grupe Napred Srbijo SNS na Predlog zakona o akreditaciji, one su pretočene u dvadeset amandmana koje smo predali, a tiču se same suštine oblasti koju bi ovaj zakona trebalo da reguliše. Prva zamerka se odnosi na sam naziv Predloga zakona, jer naziv zakona o akreditaciji ne upućuje na tačnu sadržinu ovog zakona, jer je predmet uređivanja ovog zakona, u stvari, kontrola kvaliteta proizvoda i usluga, odnosno uslovi koje moraju da ispunjavaju organizacije ovlašćene za kontrolu kvaliteta. Priznaćete da bi mnogo prikladniji naziv ovog zakona trebalo da bude zakon o kontroli kvaliteta proizvoda i usluga. Da je ovo rešenje koje vam je amandmanski predložila SNS mnogo kvalitetnije govori i činjenica da se pojam akreditacije pojavljuje i u mnogim drugim oblastima i drugim propisima, jer je u pitanju veoma uopšten pojam koji se nalazi u vrlo širokoj primeni. Akreditacijom se naziva i postupak izdavanja odobrenja za rad visokoškolskih ustanova u Zakonu o visokom obrazovanju. Takođe, akreditacijom se naziva i postupakimenovanja diplomatskih predstavnika u stranim državama i međunarodnim organizacijama. Zadržavanjem ovakvog naziva zakona unećete samo dodatnu konfuziju. Naša sledeća zamerka se odnosi i na naziv "akreditaciono telo", jer upotreba reči "telo" pogotovo u svim članovima ovog predloga zakona je očigledna posledica nerazumevanja pravnog položaja tog pravnog subjekta i pokušaja da se naziv odredi mehaničkim i netačnim prevođenjem izraza "accreditation body" upotrebljenog u Uredbi Saveta EU broj 765/2008. Taj izraz su pisci zakona preveli kao akreditaciono telo, umesto opunomoćeni organ ili ovlašćeni subjekt, što bi bio i pravilan prevod i stvarno značenje izraza. Zbog toga bi bilo neophodno da se u Predlogu zakona naziv "akreditaciono telo Srbije" zameni nazivom "Agencija za kontrolu kvaliteta". Zaista pokušavam da vas razumem, što zbog opravdanih kritika opozicije, ali i cele srpske javnosti, zbog postojanja velikog broja Vladinih agencija, vi njihovo osnivanje pokušavate da zamaskirate dajući im nepravilna, nerazumna, "fensi" imena. Ono što bi takođe istakao je da je ovaj predlog zakona primer potpune konfuzije zbog nepotrebnog istovremenog korišćenja više reči stranog porekla. To se posebno vidi u članu 2. tačka 2) gde istovremeno koristite reči sertifikat, akreditacije i kompetentnost. Tom odredbom se objašnjava da je sertifikat u akreditaciji dokument koji se izdaje telu koje je kompetentno. Dame i gospodo narodni poslanici, da li neko ovu definiciju uopšte razume? Ovo je toliko nakaradna jezička konstrukcija da pisci i predlagači zakona zaista mislim da nemaju čime da se ponose. U prevodu na klasičan i jasan srpski jezik, a ova je ipak Narodna skupština RS, taj rečeni sertifikat je, u stvari, uverenje o ispunjenosti uslova za obavljanje ocenjivanja usaglašenosti, koji se izdaje pravnom ili fizičkom licu koje je ispunilo propisane uslove. Dalje, član 4. Predloga zakona o akreditaciji je potpuno nepotreban i bez ikakvog smisla. Navođenje u zakonu da je dobrovoljno ono što nije obavezno, zaista nema nikakve logike, nepotrebno opterećuje tekst i čini ga nejasnim. Već sama činjenica da se postupak pokreće na zahtev stranke ukazuje da nije obavezan, jer bi ga inače pokrenuo organ po službenoj dužnosti. Član 15. Predloga je vrlo ne razumljiv, sadrži nepotrebne detalje koje ne treba uređivati zakonom, a određena rešenja su u suprotnosti sa osnovnim pravnim načelima upravnog postupka. Kao potvrdu ću navesti stav 3. člana 15, u kome se navodi da se postupak prekida ako bude utvrđeno da nije ispunjen neki od uslova. Međutim, Zakon o opštem upravnom postupku propisuje drugačiju proceduru i obavezuje nadležni organ da u takvom slučaju zaključkom naloži stranci da izvrši dopunu zahteva. Međutim, ovim predlogom zakona to nije predviđeno. Gospodini ministre, za SNS je i član 19. Predloga sporan, kojim je propisano da o žalbi na odluku akreditacionog tela Srbije odlučuje komisija za žalbe u samoj agenciji, odnosno u samom akreditacionom telu, a koju obrazuje upravni odbor ATS. Takvo zakonsko rešenje je u suprotnosti sa osnovnim pravnim načelima o zaštiti prava građana u postupku pred organima držane uprave utvrđenim Ustavom. Prema opštim pravnim načelima, akreditaciono telo ne može istovremeno biti i u ulozi stranke u postupku i u ulozi organa koji rešava žalbu, jer je to neviđeni sukob interesa. Podsetiću vas ponovo na Zakon o opštem upravnom postupku, gde je članom 216. propisano da se za rešavanje u drugom stepenu ne može utvrđivati nadležnostu okviru organa koji je rešavao u prvom stepenu, a u predlogu ovog zakona se upravo propisuje takva nadležnost. U našem jeziku postoji izreka koja opisuje ovakav postupak, a ta izreka je:"Kadija te tuži, kadija ti sudi", jer se ovakvim zakonskim rešenjem sve završava pod kapom ATS i kako nas vi uopšte možete ubediti da će komisija za žalbe biti nepristrasna. Na kraju, u stilu celog ovog predloga zakona, žao mi je što gospodin Tomica Milosavljević nije tu, jer bi to pitanje bilo upućeno njemu, da će on, kao telo koje je kompetentno, dobiti sertifikat o akreditaciji, ako uopšte razume šta to znači, jedino ako zamerka i amandmane SNS uvrstite u Predlog zakona o akreditaciji i na taj način spasete ceo zakon. Pošto sam siguran da gospodin Milosavljević nije kompetentan i da neće prihvatiti naše stavove, SNS neće podržati ovakav predlog zakona.
Narodni poslanik Srboljub Živanović ima reč. Izvolite.
Predsedavajuća, dame i gospodo poslanici i poštovani građani Srbije, sinoć kao izvestilac odbora rekao sam da ću nastavak svog govora imati danas ispred poslaničke grupe SRS. Mogu reći da su ovo dva bitna krucijalna zakona od kojih treba građani da osete boljitak. Pošto nam je privreda i privredna proizvodnja u usponu, takođe i bruto domaći proizvod i pošto imamo suficit u pogledu izvoza, a pošto smo zemlja koja najbrže izlazi iz recesije, tako rekoše Vlada i ministri, a njima treba verovati, u ono što oni kažu, jer 5. oktobra su rekli građanima da će im biti bolje i lepše, a u stvari 5. oktobar je najveća nacionalna sramota, zbog toga je potrebno doneti ovakav zakon kontrole koji ste nazvali akreditacija. Takođe, potpisnici smo Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i takođe se aktivno vode pregovori za prijem u Svetsku trgovinsku organizaciju i to sa ovakvom proizvodnjom. Morate mi verovati, na ovom ekonomskom planu vlast čini natčovečanske napore, uz stručnu pomoć evroatlantskog i nevladinog sektora, da stvori uslove za formiranje još jedne nekonkurentne, zaostale i prezadužene narko-krimi privrede na ovim prostorima. Zato se podstiču odgovarajuće tercijalne privredne grane: zabava, kocka, droga i prostitucija, a sakate tradicionalne i prevaziđene privredne grane, a to su poljoprivreda, industrija, građevinarstvo i slično, koje uostalom, po neokolonijalnoj ekonomskoj doktrini, ne treba ni da postoje u ovakvim državama kao što je naša. Ne treba da postoje ni uljuđeni sistemi zdravstva i obrazovanja. Bojim se, dame i gospodo, da se pod izgovorom približavanja zakonima EU u ovoj zemlji ne vrši i evroteror. Akreditacija - kontrola ne bi bila loša kada bi se izvodila dvosmerno odnosno prilikom uvoza i izvoza i to u pogledu laboratorijskih pregleda i sertifikata. Primer: uvoz veštačkog đubriva. Moram vam reći da je prošle godine bio uvoz iz Kutine tri petnaestice, to je jedno od veštačkih đubriva koje se najviše koristi u Srbiji za prehranu biljaka. Šta se desilo? Desilo se da u stvari ono što piše na ambalaži tri petnaestice, to je u stvari tri osmice kalijuma, azota i fosfora. To je bila velika diverzija nad poljoprivredom i smatram da je Vlada i taj trgovački lobi trebalo još tada da interveniše, jer ti laboratorijski pregledi su pokazali da je kvalitet ovog đubriva ispod standarda. Da je to tako ne bi u ovoj zemlji preko trgovinskog lobija uvozili pokvareno pileće meso preko Kosova i Metohije iz Brazila i Argentine, koje je po više godina u hladnjačama zapadne Evrope, čiji je rok važenja davno prošao za njih, ali za ovu balkansku zemlju Srbiju i njene građane rok nije prošao, i dalje važi.Po drugim standardima se roba proizvodi za zemlje Evropske unije, a posebno za zemlje balkanskog porekla. Akreditacija je dobrovoljna, pa se pitam zašto se i ona našla po hitnom postupku posle dve godine, jer uvezena roba ne podleže laboratorijskim pregledima i određenim standardima i sertifikatima. Dame i gospodo, plašim se da srpski vlastodršci, kao i najveći domaći magnati, još nisu razumeli da se lične koristi i značajna lična bogatstva mogu stvarati tako da društvo i država ne moraju biti oštećeni. Privređivanje nije igra sa nultom sumom. Ova istina je dobro poznata u razvijenim zemljama koja nije prokrčila put u Srbiji, gde oni na vrhu piramide svoj uspeh mere stepenom bede u koju su uspeli da bace ostali deo društva. Što se tiče zakona o zaštiti potrošača, pitam se i plašim se tamo gde vi donesete neki zakon, tu se tek vrše velike zloupotrebe i malverzacije, pa najnoviji primer kada se iz robnih rezervi našlo ulje – zejtin, gde ste odredili cenu po 119 dinara, a prošle godine ste kupili za republičke rezerve po 75 dinara. Mnogi trgovinski lanci ili trgovine su podigli cenu na 140 i 150 dinara, a onda se vi pojavljujete u trgovinama i mašete – to ne sme da se desi, sada će kontrola i inspektori stupiti u akciju da se takve zloupotrebe ne dešavaju. Šta se posle toga dešava? Vi ne kažnjavate nikoga, kažete – sve je bilo regularno, ali će cena ulja biti 119 dinara. Otkud nije 120 dinara? Gde nađoste onaj dinar? Verovatno ste ostavili za siromašne da im možete pomoći sa tim jednim dinarom. To nije sve, dame i gospodo, i dalje se dešava ono što vi vršite kontrolu, a to je cena hleba. Sada imamo tri-četiri vrste cene hleba. Ona veknica koja je verovatno 400-500 grama negde košta 25, a negde 30, negde 40, negde 50 dinara. Sve pod izgovorom – nemaju pekare, te mlinske industrije, one su u minusu, ali vi ne pitate ko je u minusu? U minusu je seljak, on je u najvećem minusu jer ste od njega tu robu uzeli. Od njega ste kupili žito. Što ne proizvedete od nečega drugog hleb, od kukuruza ili od bilo čega drugog, nego morate od pšenice da proizvedete? Dame i gospodo, ovo što se dešavalo petooktobarskom revolucijom, verovatno, jeste u stvari najveća tragedija srpskog naroda, gde su radnici dobrovoljno predali svoja radna mesta i svoje fabrike, gde su seljaci takođe predali ili prodaju tajkunima, tom trgovačkom lobiju, ne mogu da žive od svog rada, prodaju, kradu im robu, gde penzionerima isplaćujete penzije iz MMF, gde ste mladima rekli – posle 5. oktobra živećete bolje bez viznog režima. Šta se danas dešava? Oni sa rancem na leđima, trbuhom za kruhom šetaju Evropom tražeći posla, ne mogu da zasnuju svoje porodice i tu je erozija Srbije, tu je erozija srpskog naroda. Dame i gospodo, sve ovo ide u prilog činjenici da EU deli žitelje Evrope na Evropljane, i to one koji su već članovi EU, i na Evropejce, koji će večito biti samo kandidati za prijem u ovu instituciju. Na kraju, dame i gospodo, moram reći povodom one stalne vaše floskule, a to je, čuo sam ovih dana i od predsednika Srbije, da Srbija ima kapaciteta da se izbori sa organizovanim kriminalom, ali se pitam gde su kriminalci, da li se nisu možda sakrili u vašim redovima? Moram vam reći jedan primer. Kada je došlo do krađe srebra u farmaceutskoj industriji Farmacija u Šapcu, onaj koji je ukrao srebro, on je četiri-pet godina, dok nije otkriven, vikao i tražio od ljudi koji vode firmu da se pronađe lopov, a u stvari on je bio lopov. Prema tome, morate debelo i duboko da se zamislite da li među vama ima onih koji dobro i debelo kradu i koji su se debelo obogatili nad ovim jadnim i bednim narodom.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Htela bih da vam skrenem pažnju, pogotovo s obzirom na koji način smo započeli današnju raspravu, na činjenicu da utanačena pravila i procedure predstavljaju bazu pravnog sistema. Dakle, pravila i procedura upravo postoje iz tog razloga da se zaštitimo od anarhije, da se zaštitimo od haosa. Htela bih da vam skrenem pažnju na činjenicu da mi imamo novi Poslovnik, da imamo novu jesenju redovnu sednicu, a da ipak se stvari ne kreću u tom smeru da se poštuje taj poslovnik i da zaista prionemo tom jesenjem zasedanju u skladu sa važećim Poslovnikom. Naime, važeći Poslovnik predviđa, između ostalog, da Skupština zaseda utorkom, sredom i četvrtkom, da radni dan sednice odnosno zasedanja Skupštine traje od 10.00 do 18.00 časova, po pravilu. Dakle, tako bi trebalo ukoliko poštujemo pravila. Međutim, postavila bih vam jedno pitanje. Da li je juče bio utorak, da li je bila sreda ili da li je bio četvrtak? Ne. Dakle, već nismo radili po pravilu nego po nekim izuzecima. Da li smo juče završili raspravu u 18.00 časova? Ne, nismo. Počeli smo upravo da raspravljamo o ovom predlogu zakona o potrošačima u 18.00 časova, dakle, nakon isteka radnog vremena koje predviđa Poslovnik. Po pravilu, je l' tako, a rađeno je po izuzetku. I to nije dovoljno. Mi smo na današnjem početku sednice doživeli to da se narodnom poslaniku, predsedniku poslaničke grupe i drugim narodnim poslanicima isključuje ozvučenje. Prekida se narodni poslanik, iako je po Poslovniku predviđeno tačno da niko, ali niko ne može da prekine izlaganje narodnog poslanika osim predsednika Skupštine kada je to predviđeno odredbama ovog poslovnika. Mogu da vam skrenem pažnju na činjenicu da nijednom od narodnih poslanika koji su prekinuti nije izrečena mera oduzimanja reči koja bi eventualno mogla da prouzrokuje isključenje iz elektronskog sistema odnosno isključenje ozvučenja. Kada se sve ovo sumira, šta se dobija? Dobija se jedan haos. Mi smo krenuli da raspravljamo o jednom zakonskom predlogu koji je izuzetno značajan, to je jedan od onih proevropskih zakona, koji bi trebalo da uvede neki red u odnos onog koji pruža usluge i onog koji prima odnosno potrošača. Šta se dešava? Dešava se to da mi haotično krećemo da raspravljamo o zakonskim predlozima koji su od i te kakvog značaja za ovu državu i ovo društvo. Da ovo ne bude kao jedini primer haosa koji prati recimo Predlog zakona o potrošačima, navela bih i činjenicu da je po obrazloženju predlagača zakon bio dve godine na javnoj raspravi. Kaže – bilo je 12 javnih rasprava. Nije suština u kvantitetu javnih rasprava. Suština je u kvalitetu javnih rasprava, suština je u tome da li su primedbe na taj zakon uzete u obzir, da li su te primedbe bile dobre. Iz ovog teksta Predloga zakona to baš ne bih mogla da kažem. Iz ovog zakona nedostaju neki ozbiljni elementi, ozbiljni segmenti oblasti potrošnje bez kojih ovaj zakon ne može biti kompletan, ma koliko bio obiman, ovako na prvi pogled, ma koliko bila debela knjižurina, ukoliko ovaj zakon ne poboljšava suštinski odnos prema potrošaču. Dozvolićete – potrošači su svi građani ove Srbije, prosečni građani ove Srbije, koji i te kako zavise na koji način ćemo regulisati odnos prema potrošačima ovom novom zakonskom regulativom. Iz ovog predloga zakona proizilazi nekoliko stvari. Kao prvo, tokom tih javnih rasprava, 12, koliko je navodno bilo, negde se zagubila oblast koja se tiče potrošačkih kredita. Htela bih da podvučem činjenicu da potrošački krediti predstavljaju malo širi pojam od običnih bankarskih kredita i da ti potrošački krediti predstavljaju predmet inače i evropske direktive 2008/48, na čemu inače Evropa i te kako insistira. Dakle, i ta direktiva, odnosno njen sadržaj, ima tu evropsku suštinu sa kojom bi normalno trebalo da harmonizujemo domaći propis sa propisom Evropske unije. Šta se dešava kada izostavimo tako važnu oblast kao što su potrošački krediti? Recimo, ostaje potpuno bez regulative taj odnos bankar-trgovac-potrošač. Jednostavno se ne reguliše ono famozno odloženo plaćanje, a nema ni regulisanja keš kredita. Dakle, potrošači ostaju nezaštićeni. Potrošači tih kredita, recimo, gube pravo da eventualno jednostrano otkažu odnosno odustanu od već zaključenog kredita u nekom zakonskom roku od 14 dana, a to je bio jedan od predloga u onom famoznom Nacrtu zakona o potrošačima koji se negde zagubio tokom javne rasprave u protekle dve godine. Zatim, ovim zakonom neće se voditi računa ni o tome da će možda neko ko je uzeo kredit hteti taj kredit da vrati prevremeno, a da pri tom ne mora da plaća penale banci zato što je ažuran. To je nacrtom bilo i te kako regulisano i predviđeno. Dakle, oblast potrošačkih kredita ne postoji u ovom zakonu. Dozvolićete – to je nedopustivo. Drugi segment koji je prilično neprecizan i očigledno da ima određene mane a čini sadržaj ovog zakona – to su te usluge od opšteg ekonomskog interesa. Nažalost, mi smo svesni toga da su te usluge kao usluge u telekomunikacijama, električne energije, komunalnih usluga i slično, gasa tog famoznog, da u tim uslugama dominiraju monopoli, a pre svega državni monopol. Pri tom, mi se nismo zadržali samo na državnom monopolu srpske države, nego smo uveli još jednu državu da dopuni taj monopol države – Rusiju. Podvlačim, radi se o onom famoznom gasnom aranžmanu, radi se o gasu o čijem poskupljenju se već naveliko priča, pa se licitira da će biti 30, 20, pa ćemo negde da se nađemo na 18% i onda će građani biti jako zadovoljni jer nije povećanje cene od 30% nego je, eto, samo 18, 15, 10%. Dozvolićete, svaki procenat povećanja cene gasa je od velikog značaja za kućni budžet svakog građanina Srbije koji živi od svog rada. Ukoliko ova važna oblast nema dovoljno jaku potporu u smislu regulisanja prava i obaveza onih koji te usluge pružaju i onih koji primaju, tada te odredbe neće biti dovoljno konkretne, neće biti dovoljno efikasne. Liberalno demokratska partija odnosno nekoliko nas iz LDP smo podneli amandman u tom smislu i očekujemo da se taj amandman uzme u obzir kako bi se zaista popravio odnos države prema potrošačima ovih opštih ekonomskih usluga, odnosno dobara. To su dve osnovne zamerke koje imamo u odnosu na ovaj zakon, a ima još jedna ozbiljna primedba, a to je na član 129. tačka 4. zato što se potpuno nerazumno i nepotrebno predviđaju uslovi za nosioce sistema zaštite. Šta to znači? To znači, recimo, da Ministarstvo vodi ne samo evidenciju udruženja i saveza, nego da Ministarstvo vodi računa o tome i preuzima diskreciono pravo da ceni da li ta udruženja imajukadrove određenih kapaciteta u smislu profesionalnosti, znanja i veština. Dozvolićete, to je zaista neumesno i to je prekoračenje ovlašćenja Ministarstva u pogledu udruženja i saveza koji imaju pre svega obavezu da štite potrošače. Valjda će se udružiti i zaista zaštititi te potrošače, a ne da Ministarstvo vodi računa o njihovim sposobnostima, da sprovedu zaštitu prava potrošača. Dakle, sve u svemu, ovaj predlog zakona o potrošačima ima takve nedostatke koji ga jednostavno ne kvalifikuju za to da ih LDP podrži, pa iz tog razloga, ukoliko se amandmani LDP ne usvoje, mi u danu za glasanje ne možemo da damo podršku za ovaj zakonski predlog.
Zahvaljujem gospođi potpredsednici. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku nekoliko reči o zakonu o akreditaciji. Mogu reći da je ovakav zakon potreban uz jednu konstataciju, da je akreditaciono telo Srbije poslednjih godina dobro radilo, ali kao i u svemu drugome, Vlada pravi problem. Evo kako. Naše akreditaciono telo Srbije je pridruženi član Evropske kooperative za akreditaciju od 2002. godine. Godine 2007. je potpisan memorandum sa evropskim institucijama koje se bave tom problematikom. Dana 17. februara naše telo je postalo pridružena članica međunarodne kooperacije za akreditaciju laboratorija. Dame i gospodo narodni poslanici, vi koji hvalite ovaj zakon o akreditaciji, vidite kako Vlada pravi problem? U zadnjih godinu i po dana stizali su dopisi od ovih tela da to telo mora formirati nadzorni odbor jer preti isključenje kao pridruženog člana. Godinu i po dana Vlada ima taj signal. Preko 20 pisama je stiglo iz EU oko formiranja nadzornog odbora. Da li znate zašto je važan nadzorni odbor? Zato što se bavi ozbiljnim problemima i nadzire rad tog tela. Bez tog tela ne može akreditaciono telo Srbije da funkcioniše na valjan način. Dakle, 20 pisama iz EU, opomena pred isključenje kao pridruženog člana i Vlada nalazi solomonsko rešenje da predlaže novi zakon. Osnovno pitanje je – šta ste radili godinu i po dana? Da li je postojao taj zakon? Da li je postojalo to telo? Jeste. Zašto niste imali nadzorni odbor? Zato što Vladu to ne interesuje. Sada nam šaljete gospodina Tomicu Milosavljevića, ministra zdravlja, da ovaj zakon brani. Gospodin Milosavljević kao ministar zdravlja je vodio borbu sa skupštinskog Odbora za zdravlje četiri godine, ne želeći da formira nacionalni savet zdravlja. Dakle, to je princip ponašanja ove vlade. Vas to interesuje. Nađite solomonsko rešenje da proučite novi zakon. Da li je to telo postojalo u starom zakonu? Naravno da jeste. Zašto niste formirali nadzorni odbor? Da bi ste se bavili spekulacijama. Zato Vlada pravi probleme. Toliko o tom zakonu o akreditaciji. Ovo građani Srbije moraju znati, kako vi poštujete evropske direktive. Kada dobijate opomene, onda vas baš briga, ne reagujete na to. Sada bih rekao nešto o ovom zakonu o zaštiti potrošača. Moram reći da mi se čini, s obzirom na stanje u kojem se upravo nalazi, da je možda bilo dobro doneti zakon o zaštiti građana i potrošača od ovakve Vlade i od ovakve vlasti. Mislim da bi prvo taj zakon trebalo doneti. Gospodine ministre, vi ste u jučerašnjem izlaganju u popodnevnim časovima rekli sledeće – to znači da se u odnosu dosadašnje propise iz ove oblasti prvi put uspostavlja sistem koji je u potpunosti usaglašen sa standardima zaštite potrošača na jedinstvenom tržištu EU i to u povoljnom smislu. Gospodine ministre, mi smo dobili ovaj zakon sa objašnjenjem zakona, objašnjenjem pojmova i svim direktivama EU i molim vas, gospodine ministre, da okrenete stranu 212. Na strani 212. direktiva EU 2002/65 itd. sa dodatkom iz 2007. godine što se tiče finansijskih usluga piše – neusklađeno. Kako možete tvrditi u obrazloženju da je to usklađeno, a pošaljete nam predlog zakona gde piše da nije usklađeno? Gospodine ministre, u objašnjenju pojmova tačke 13. član 5. kažete – finansijske usluge jesu bankarske kreditne usluge. Da li postoji taj odeljak u ovom zakonu, gospodine ministre? Zašto nam objašnjavate nešto što ne postoji u zakonu? Zar niste imali toliko sluha ili niste čitali zakon da ono što napišete, što ga izbacite iz zakona da ne stoji u obrazloženju zakona? U svom obrazloženju ste rekli da je bilo javnih rasprava. To niko ne spori. U štampi se može naći i iz vaših reči se može zaključiti da je bilo takvih 12 rasprava. Šta je iz tih rasprava proisteklo? Da li je zakon dobio podršku na tim raspravama? Da li su se čula neka druga mišljenja, gospodine ministre? Čula su se. Epilog svega toga na nekoliko dana pred dolaženje ovog zakona finansijske usluge odnosno krediti banaka se izbacuju iz Predloga zakona. Zbog čega, gospodine ministre? Obrazloženje – tražila je NBS. Da li je to možda u vezi sa novim zakonom o NBS koji smo usvojili pre izvesnog vremena, letos? Da li je to možda u vezi one plate guvernera NBS u trajanju pet meseci, to građani Srbije moraju znati, koja iznosi 450.000 dinara? Da nije možda u vezi sa tim? Kao vrhunac licemernog ponašanja oglašavaju se banke, udruženja banaka koja kažu da se ne slažu sa takvom odlukom. Krajnje licemerno. Zbog čega, gospodine ministre? Zato što su trenutno u zemlji Srbiji kamate koje se obračunavaju građanima i privredi kao na buvljoj pijaci, kao na buvljaku na Novom Beogradu. Za jednu istu vrstu kredita kod jedne banke je 5%, kod druge 8%, kod treće 15%, kod neke 25%. To je tako. To je tako kada se uništi bankarski sistem države, pa se dovedu te banke čiji su vlasnici tajkuni, pa onda oni diluju sa kamatama i zavlače ruke u džepove građana Srbije. Više smo očekivali, gospodine ministre, od ovog zakona, ali ovaj zakon, na kraju ću reći i to, ne reguliše tri ključne stvari. Ne reguliše usluge od opšteg ekonomskog interesa i to su kolege poslanici govorili, vezano za struju, gas, vodu. Ne reguliše učešće politike u zaštiti potrošača. Kako mogu biti dvostruki aršini za udruženja potrošača gde tražite pravni fakultet, tražite ono, tražite ovo, a u Ministarstvumože i viša škola. Da li je to namirivanje partijskih interesa? Da li to neki vaš partijski aparatčik treba da se zaposli u tom istom ministarstvu? To je to. To je potpuno jasno. Treće, da li je građanima, s obzirom na ovakav zakona, omogućena dostupnost pravdi? Nije, gospodine ministre. To je ono što interesuje građane Srbije. Nijedan od ova tri cilja ovaj zakon nije obezbedio. Ono što je najgore i ono što treba građani Srbije da znaju, oni žive u nepravnoj državi. Da im se ruka zavlači u džep na najdrskiji i bezobrazniji način. Mi za ovakav zakon ne možemo dati glas.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Samo da vas obavestim da ćemo u skladu sa članom 87, a radi efikasnosti rada, raditi i nakon 18.00 časova danas. Izvolite, gospođo Tabaković.
Da li biste mi samo rekli koliko je minuta preostalo našoj poslaničkoj grupi?
Šesnaest minuta.
Hvala. U raspravi kada smo donosili Poslovnik imala sam jednu malu primedbu što nigde nije poslanički rešeno da negde stoji neka tabla, pa da znamo koji je zakon trenutno na raspravi, koliko je koja poslanička grupa istrošila vremena, koliko ima, ali to je za ovaj stepen civilizacije i tehnike izgleda nedostižno, pa moram da potrošim deo svog vremena pitajući vas koliko vremena imam. To ne govori o tome da ne možete da obezbedite tu informaciju građanima i poslanicima. To govori o tome da vi u svojoj tvrdoglavosti i želji da sprovedete svoju volju iza koje i ne sledi neka korist, sem dokazivanja moći, jeste jača od onoga što se zove pravo na informisanje. U nekom sličnom tonu gde je opet građanin oštećen, a onaj ko zakon propisuje i donosi, onaj ko ima moć da odredi jeste i ovaj zakon o kome govorimo. Znači, na tom fonu, u tom stilu mi razgovaramo o zakonu o zaštiti potrošača. Moj osnovni zaključak, pored onoga što sam sinoć govorila, ko zna kada je noćas bilo prenošeno, jeste da čak i ona prava koja nudite u suženom obimu prilikom ostvarivanja ponižavaju potrošača, odnosno kupca koji treba da ga ostvari. Neka se seti svaki građanin koliko se puta osećao poniženim kada mu se ne vrati kusur ili se umesto kusura ponudi, ranije je to bila praksa, neka žvaka, a da bi on trebalo da se oseti neprijatno da potražuje svoje prava i kaže – imam pravo na svoj kusur, koliko god da je taj apoen koji treba da mi vratite mali. U tom stilu ponižavanja, a da bi se ostvarilo neko pravo, mi funkcionišemo kao država. Prisutni ministar koji je došao u trenutku rasprave kada se postavljalo pitanje da li je tu ovlašćeni ministar za raspravu po ovom zakonu može da posvedoči da je tačno ovo što govorim, da ostvarivanje prava ponižava. Zakon o Skupštini, Zakon o Vladi, Zakon o ministarstvima, poslovnik o radu definišu ko će se od predstavnika Vlade naći ovde da obrazlaže zakon. Kada kažem – naći ovde, ne mislim sedeti na mestu predviđenom za Vladu, nego učestvovati u obrazlaganju zakona o kojem govorimo. Pošto smo imali nesporazum o tome, koji za mene nije nesporazum, nego je dokaz nasilja onih koji sebi uzimaju za pravo da tumače zakone i Poslovnik, čekajući svoj red da govorim o zakonu bila sam prinuđena da se malo pozabavim i Zakonom o Vladi, ministarstvima i videla da ste u stvari vi, gospodo ministri, poniženi od strane skupštinskog rukovodstva kada prisustvujete i treba aktivno da učestvujete u radu o određenom zakonskom predlogu, jer se vi kao pojedinci, kao ministri nadležni za određenu oblast tretirate u Skupštini u skladu sa članom 25. Zakona o Vladi, koji kaže – ovlašćenja ministra kome je prestao mandat vrši član Vlade koga predsednik Vlade ovlasti. Jedina analogija da se u Skupštinu prilikom rasprave o određenom predlogu zakona pošalje bilo koji ministar, kada kažem bilo koji, uvažavam ga u oblasti koju on vršipo zakonu o ministarstvima i za oblast za koju je izabran, ali ako, uz svo dužno poštovanje prema ministru za vere on bude tu kada se raspravlja zakon iz medicine ili trgovine, mogu da verujem samo da vas je predsednik Vlade i skupštinsko rukovodstvo koje dozvoljava ovakvo predstavljanje tretira samo u skladu sa članom 23, kao ministra kome je prestao mandat i onda može da vas menja bilo ko. Znate li koliko dugo može da traje to stanje? Svega 15 dana, jer taj isti Zakon o Vladi kaže da izbor novog ministra mora da se izvrši u roku od 15 dana i predsednik Vlade mora da predloži novog. Šta je zanimljivo? Postoji druga odredba, Glava tri zakona koji tretira vašu delatnost, gde postoje poslovi koji mogu zajednički da rade sva ministarstva. Upućujem one koji to ne znaju, a pokušavaju poslanicima Narodne skupštine da tumače pravo, zakon, Poslovnik i ostalo, da se upute u tu materiju i pogledaju Glavu tri koja kaže da su poslovi zajednički za sva ministarstva međunarodna saradnja, pod dva – zaključivanje i primena međunarodnih ugovora i pod tri – tehnički propisi koji znače pripremu, usvajanje, odnosno predlaganje tehničkih propisa. Niti je zakon o akreditaciji, niti je zakon o zaštiti potrošača, povodom kojim smo jutros imali spor tehnički propis, niti su međunarodni ugovori, a ne predstavljaju ni međunarodnu saradnju, iako smo svedoci iskrivljavanja osnovnog značenja ne samo pravnih pojmova nego reči uopšte. Ne tražim, taman posla, ne pada mi na pamet da nekoga zadržavam koji sekund da glasa o povredi Poslovnika, jer se dobro sećamo svi Radovana Božovića, koji je govorio da može da izglasa i da je zemlja četvrtasta. Verovatno će po tome ostati upamćen, ne zato što je učinio to, a ništa drugo nije, ali volja vladajuće većine ne može da vrši nasilje nad pravom, logikom, propisima, pravilima i zakonima. Verujem da će se praksa nastaviti. Cilj da ja o tome govorim na ovaj način je cilj da građani čuju na koji način se dom koji je dužan da štiti prava građana, prava poslanika odnosi prema zakonima, propisima i pravilima. Sada ću ovde govoriti samo o tri konkretna člana zakona, jer neću ponavljati ono što sam sinoć rekla i što su kolege pominjale. Ono što je izostavljeno u smislu zaštite o potrošačkim kreditima. Govoriću o čl. 5, 34. i 83. kao potpuno pogrešnoj prizmi, stubovima na kojima stoji zakon. U članu 5. u tački 25) imate definiciju štete u Zakonu o zaštiti potrošača gde se šteta tako usko tumači, a ne onako kako je Zakon o obligacionim odnosima, kao jedan od boljih zakona kojim kao pravni sistem raspolažemo i treba da ga primenjujemo i dat je u užem tumačenju, gde smo mi amandmanom predvideli, da se šteta smatra ne samo umanjenjem nečije imovine kao obična šteta i sprečavanje njenog povećanja, ono što se u pravnoj terminologiji naziva izmaklom koristi, kao i nanošenje drugom fizičkog bola ili straha, nematerijalna šteta. Sada, da bi građani plastično shvatili praktičan značaj ove ovakve namerno definisane sužene terminologije, odnosno suženog shvatanja pojma štete, reći ću kako to u praksi izgleda. Potrošač koji pretrpi štetu usled ponašanja trgovca ima pravo na naknadu štete po odredbama Zakona o zaštiti potrošača. Tako kaže ovaj zakon i on će, kao leks specijalis, derogirati odredbe, odnosno biće iznad zakona opštega, a to je Zakon o obligacionim odnosima. To znači da će moći da mu bude nadoknađena, u postupku koji ponižava, poput rada ovde, vrlo često, samo one materijalne štete koje pretrpi usled ponašanja trgovca koje za posledicu ima oštećenje ili uništenje imovine koja služi ličnoj upotrebi ili služi za potrošnju. Pitam vas sada – ako kupac kupi u nekoj radnji električni šporet, donese ga u porodičnu kuću u kojoj ima četiri odvojena stana. Žive njegova dva brata i još jedna sestra i on sa svojom porodicom, svako ima svoju porodicu. Zbog kvara na električnom šporetu izgori instalacija u celoj porodičnoj kući. Po ovom tumačenju štete i ovakvoj suženoj definiciji postavljam pitanje – da li može oštećeni potrošač da traži naknadu štete i da mu ona bude nadoknađena, s obzirom na tumačenje, da su zajednički predmeti porodičnog domaćinstva i lična imovina potrošača dve različite kategorije? Ne verujem da ovo nekom pravniku nije palo napamet, jer su ovo česte situacije u praksi. Ali, ovo nije zakon o zaštiti potrošača koji je i u definiciji hteo da zaštiti potrošača u punoj meri. Govorim o članu 34 – o izvršenju i isporuci usluga. Član 34. definiše da je trgovac dužan da u roku od 30 dana od zaključenja ugovora na daljinu, koji se zaključuje izvan poslovnih prostorija, postupi po porudžbenici. To je potpuno nesporno. Ne može da zahteva od potrošača plaćanje unapred i dužan je da ga bez odlaganja, znači potrošača, obavesti ukoliko nije moguće da izvrši isporuku. Uopšte niste primetili da tamo gde definišete neko pravo, vi ga u stvari, onemogućavate time što niste rekli – u kom roku, moja draga gospodo, dužan je da ga obavesti? Znate, imamo i mi slučaj kad smo govorili o Komisiji za zaštitu konkurencije, kad nastupe oni razlozi za razrešenje, pa smo ostavljali mogućnost i, niste hteli da prihvatite taj amandman, da su oni dužni da u nekom roku, organu, Odboru za trgovinu daju obaveštenje kada je nastupio rok za poslovnu nesposobnost, ostavku ili tako dalje. Mora da se predvidi i rok i način kako se tor radi. Vi ste ovde rok propustili. Šta da kažem, nego namerno. Nije suvišno dopisivanje, ako se nama kaže koji potpredsednik menja predsednicu Skupštine, jer dok sedim ovde, ne znam gde se ona nalazi. Ali, znam da mi stiže pisano obaveštenje da ne smem da iskopiram zakon, da moram pisanim putem da tražim da budem prevezena na skupštinsku obavezu, na nekih 500 metara jer kasnim skupštinskim poslom. Sve moramo da tražimo pisanim putem i da o svemu tome ostane dokaz. To je u redu, za neki trošak, za evidentiranje potrošnje goriva, upotrebe svetla u nekoj prostoriji gde sedim i radim. To poštujem, ali ta mera uzvratnog odnosa odgovornosti, poštovanja i naknade štete, mora da postoji, počev odavde do ovog našeg zakona o potrošačima. Ne možemo da se ponašamo kao poslastičari, koji ne jedu proizvode koje prave. Moramo da se ponašamo odgovorno kao ljudi koji traže poštovanje pravila, ali ih prvo sam primenjuje, i od sebe polaze. Amandmani smo predvideli da je to najkasniji rok od 30 dana. Idem dalje, još samo jedan član koji sam uzela u razmatranje. To je član 83. koji govori o snabdevanju, odnosno pristupu uslugama od opšteg ekonomskog interesa. Mnogi su o tome govorili, da je zaista bitno da potrošač ima pravo na uredno i neprekidno snabdevanje uslugama od opšteg ekonomskog interesa, odgovarajućeg kvaliteta i po pristupačnoj ceni. U tom postupku priključenja potrošača na distributivnu meru, trgovac je dužan, sad me pažljivo slušajte da postupa javno, da izbegava diskriminaciju i da cenu obračunava prema stvarnim troškovima pruženih usluga. Sve ste vi to lepo napisali, samo niste rekli da on to treba da dobije kao potrošač da bude snabdeven tim uslugama i pod ovim uslugama na teritoriji na kojoj živi. Kažite mi sada da se to podrazumeva. Ne, ništa se ne podrazumeva, jer ono što ne piše, čitavo se jutro sporimo da li nešto piše ili je stvar običajnog prava i usmenog predanja. Jesam ekonomista, ali sam izučavala pravo na ekonomiji. Znamo šta su izvori prava i šta su obaveze koje proističu iz zakona koji ovde piše, za razliku od nekih koji misle da sve može usmenim predanjem. Zašto je ovo važno? Ako danas imamo za temu u ovom domu, da li postoji ugovor o prenosu skupštinskih sednica i na osnovu čega neko obećava tri miliona iz rebalansa, tri miliona evra Skupštini, pitam, ako u Poslovniku ne postoji način obezbeđivanja javnosti ovih sednica, pa se kaže, ispred RTS – nismo dužni da vam obezbedimo javnost. Znači, javnost ne podrazumeva da to radi Javni servis koji je ugovorio repriziranje reprizine reprize ili prenos kriketa i ragbija ili prenos najvažnije stvari na svetu, fudbala. Lično vrlo uvažavam gospodina Tijanića i nikada nisam propustila da pročitam nijedan njegov tekst koji sam igde videla objavljen, ali mi je ovo vreme u kojem Dinkić daje kredite, Mrka gradi mostove, a Tijanić uzima Skupštini tri miliona evra za prenose sednica. Gospodo moja, ovonije privatizovana država, kako neki misli. Snaga institucija je da nije mnogo važno ko je prvi čovek na njenom mestu, nego da su principi rada, načini ponašanja, ugovaranja obaveza, njihovog poštovanja stvar institucionalnog okvira jedne uređene pravne države, a da joj pojedinac, svojim ličnim integritetom, može dodati taj fini začin koji se zove snaga ličnosti, profesionalnost, lični pečat, inteligencije, stvaralaštva, istorije i ne znam već čega. Kako je moguće da negde možda postoji neki ugovor o kojem mi ništa ne znamo, ne znamo koliko obavezuje ovu državu, iz kojih će to sredstava biti plaćeno i, osnovno pitanje, da li smo mi prvi u Skupštini dužni kao budžetski korisnici da javnom nabavkom obezbedimo uslugu javnog prenosa? Zašto da prozivamo samo gospodina Milosavljevića, jednog, drugog ili bilo kog ministra da je nešto uradio neposrednom pogodbom? Ko ima prava da neposrednom pogodbom, ugovara uslove prenosa skupštinske sednice? Možda bi se i druge televizije oglasile i pod povoljnijim uslovima reklamirale ili to imamo međusobnu nagodbu ko koga reklamira, pa se cena snižava zato što se javna sredstva daju na oročenje, plasiranje ili plaćanje rada. Kad sam iznela taj svoj stav maločas u hodniku, rekli su mi – neće te nikad prikazati na RTS. Ne, nije mi ni važno. Građani znaju da RTS prikazuje ono što želi da vidi vlast o samoj sebi. Mi ovde govorimo zbog građana i nadam se da su me čuli.
Narodni poslanik Goran Mihajlović ima reč.
Hvala lepo, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, u okviru današnjeg zajedničkog načelnog pretresa mi treba da vodimo raspravu o dva predloga zakona, a to su Predlog zakona o akreditaciji i Predlog zakona o zaštiti potrošača. Iz samog naziva, većina vas bi pomislila da je ovaj drugi zakon mnogo značajniji i bitniji nego prvi jer na neki način svi mi u državi Srbiji smo potrošači, pa se taj zakon tiče svih nas, ali ću ovom prilikom više govoriti o prvom zakonu, zakonu o akreditaciji, dok će moje uvažene kolege više pažnje fokusirati na ovaj drugi zakon o zaštiti potrošača. Naime, Predlog zakona o akreditaciji je, kao što reče moj uvaženi kolega magistar Srboljub Živanović, jedan tipičan europejski zakon, jer on je dobro servirao jednu činjenicu da lideri EU dele žiteljestarog kontinenta na Evropljane i Europejce, pa čini mi se da je ovo ponajmanje proevropski, jedan tipičan europejski zakon, a pokušaću da obrazložim i zašto. Predlog zakona o akreditaciji je ništa drugo nego logičan nastavak dva zakona koja smo već usvojili u ovoj skupštini, ako se ne varam, bilo je to u julu prošle godine, a to su bili Zakon o standardizaciji i Zakon o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanje usaglašenosti zbog kontinuiteta, odnosno radi boljeg razumevanja današnjeg predloga zakona, a ja ću ukratko podsetiti građane Srbije na problematiku koja je bila tretirana u ova dva prethodno spomenuta, a već usvojena zakona. Svi znamo da je na ovim našim prostorima u proteklih pedesetak godina postojalo nekoliko država i državnih zajednica, živeli smo najpre u SFRJ koja je i završila onako kako je završila, a zatim SRJ, pa zatim došla je i Državna zajednica SCG, da bismo najzad došli do današnje Republike Srbije, koja je, nažalost, jedina od bivših republika sa nedefinisanim granicama zbog privremene okupacije 15% njene teritorije. Sada svaka od navedenih država je na svoj specifičan način tretirala problematiku o kojoj danas raspravljamo, ali suština je uvek bila da su se u okviru ove problematike mogle identifikovati dve grupe aktivnosti. Prvu grupu činile su aktivnosti vezane za proceduru oko donošenja odgovarajućih standarda, a druga grupa su bile aktivnosti vezane za razne tehničke propise, akreditacije, sertifikate i ispitivanja, označavanje i pakovanje proizvoda. Za prvu grupu aktivnosti, podsetiću vas, nadležan je bio Savezni zavod za standardizaciju sa sedištem u Beogradu koji je donosio poznate JUS standarde, a za drugu grupu aktivnosti nadležno je bilo tzv. Jugoslovensko akreditaciono telo za poslove u vezi akreditacije, odnosno ondašnja resorna ministarstva u Saveznoj Vladi za pojedine propise u odgovarajućim oblastima. Priča o standardizaciji manje-više poznata je svima. Završila se tako što više nema JUS standarda na koje smo se bili navikli, a njihovo mesto zauzeli su srpski standardi na koje tek treba da se navikavamo. Ali, da bismo razumeli suštinu problema u ovoj oblasti, navešću još par detalja. Naime, u "Službenom listu Srbije i Crne Gore", br. 22/06, objavljena je bila uredba o osnivanju Instituta za standardizaciju SCG. To je bila jedna institucija koja nikada nije zaživela u praksi iz prostog razloga što nikada nije bila ni upisana u sudski registar jer je upravo tih dana nestala zajednička država i to bi verovatno bio trivijalan i jedini slučaj u svetu da neka država ima neku instituciju, a da nema same države. Da bi prevazišla novonastali problem, Vlada je jednostavno preimenovala Institut za standardizaciju SCG u Institut za standardizaciju Srbije, ali to sada više nije bila ustanova koja je delovala kao organ državne uprave, nego kao samostalna institucija. Vidite, tu i jeste suštinska razlika između bivših JUS standarda i novonastalih srpskih standarda. Naime, kada bi se jednom usvojio neki od JUS standarda, njegova primena je bila obavezna za teritoriju čitave zemlje, a za razliku od nje, novonastali srpski standardi zasnivaju se na principu dobrovoljnosti, što znači da korisnik standarda može da odabere srpski standard ili standard neke druge države. Ovu genezu dešavanja u oblasti standardizacije nisam izneo tek slučajno, nego da bih ukazao na jednu koincidenciju koja ima veze i sa današnjim Predlogom zakona, a to je da je na principu dobrovoljnosti insistirala Svetska trgovinska organizacija sa kojom, kao što znamo, vodimo već duži niz godina pregovore oko prijema u članstvo, a vidite, ista ta Svetska trgovinska organizacija sada insistira da se hitno donese i ovaj zakon o akreditaciji. Šta to dalje znači, možete i sami zaključiti. Svetska trgovinska organizacija bi na taj način dobila odrešene ruke da na tržište Srbije plasira svoje proizvode koji jednostavno ne mogu da budu plasirani na teritoriji Evrope, nego bi to postali, kao što reče kolega Živanović, europejski proizvodi koji bi završili na našem tržištu i koji sigurno nemaju potrebna svojstva u pogledu kako kvaliteta, tako i ostalih karakteristika i tu i leži opasnost koja se krije u donošenju jednog ovakvog zakona. Srbija bi, polako ali sigurno, mogla da postane evropska deponija za sve loše proizvode i čak za škart proizvode jer poznato je da u razvijenim zemljama koje imaju oštre standarde tako nešto ne bi moglo da se desi. Drugim rečima, Predlog zakona o akreditaciji bi time postao materijalna i pravna podloga za obavljanje poslova akreditacije na teritoriji Srbije, što je uostalom i traženo od srpske Vlade, Uredbom Evropskog parlamenta i Saveta EU, br. 765/08, a zauzvrat, šta je nama ponuđeno? Ponuđeno je da naše akreditaciono telo, u ovom slučaju akreditaciono telo Srbije, dobije punopravno članstvo u Međunarodnoj organizaciji za akreditaciju, tzv. Evropskoj kooperativi za akreditaciju i Međunarodnoj kooperaciji za akreditaciju laboratorija. Sada bih, gospodo ministri, vama postavio pitanje – da li je to što oni nude nama dovoljno u poređenju sa onim što mi nudimo njima, jer mi njima nudimo srpsko tržište sa sedam-osam miliona stanovnika, a oni nama nude nekakvo članstvo od koga građani Srbije ne vidim da mogu imati neke velike koristi. Jer kada usvojite ovaj zakon, a usvojićete ga sigurno jer imate većinu, zajedno sa ovim već famoznim Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, doći će do dodatnog urušavanja ionako urušene srpske privrede i do daljeg ojačavanja uvozničkog lobija koji je već u ovoj državi stvorio jedan ogroman budžetski deficit od nekoliko milijardi evra, što znači da građani od toga ne mogu imati nikakve vajde, a vajdu će imati samo tajkuni koji će dodatno napuniti ionako pune džepove. Dalje, ovakvi brzopleto doneti zakoni dokrajčiće i srpsku poljoprivredu jer će sigurno Ministarstvo poljoprivrede pri uvozu favorizovati svoje omiljene uvoznike, a stvoriće se još više nezaposlenih jer ovim ćemo samo u srpska preduzeća dovesti nove evropske gazde i poslodavce koji će biti još suroviji nego ovi dosadašnji. Ako svemu ovome dodamo i činjenicu da je u oblasti standardizacije moguće donošenje i internih standarda u određenim oblastima, a to sve jasno upućuje na činjenicu da će uloga države Srbije u svim tim dešavanjima biti minimizirana do krajnjih granica i da će se sve više direktno pregovarati, odnosno ugovarati poslovi na relaciji proizvodnja-kupac, što jeste glavna filozofija ovih koji su sada na vlasti u Republici Srbiji, jer kod njih odavno važi princip dogovora. Znači, time će se samo pojačati nelojalna konkurencija koja odavno postoji u Srbiji i koja će uvek favorizovati strana preduzeća u odnosu na domaća, a to je ono što je najmanje potrebno svima nama i građanima Srbije. Što se tiče samog predloga o akreditaciji, može se reći da on akreditira dve vrste problema. Prva je, postupak akreditacije, a druga, nadležnost i delovanje akreditacionog dela Srbije koje je osnovano 2006. godine odlukom Vlade Srbije. Takođe je tada bio isti razvojni put kao što je imao Biro za standardizaciju Srbije, o čemu sam prethodno govorio. Znači, bilo je institucija zajedničke države SCG, a potomje ostala institucija države Srbije, znači, neprofitna i samostalna, a ovim predlogom zakona, o čemu danas raspravljamo, dolazi do još jedne transformacije i onda će to da postane javna služba, što znači da upravo ide u prilog onome što sam rekao da se sve više i više minimizira uloga države u ovoj oblasti. Inače, sama akreditacija je ništa drugo nego postupak koje sprovodi akreditaciono telo Srbije u cilju utvrđivanja činjenice da li telo za ocenjivanje usaglašenosti ispunjava ili ne ispunjava određene zahteve, a pri tom se pod tim telom podrazumeva pravno lice ili deo pravnog lica koje traži akreditaciju, odnosno da se odrade određeni postupci, a koji su vezani za ispitivanje, etaloniranje, sertifikovanje i kontrolisanje. Organi akreditacionog tela Srbije, već smo čuli više puta, jesu upravni odbor, direktor, nadzorni odbor čiji se rad precizira osnivačkim aktom, a bliži rad ove institucije uređuje se statutom. Sredstva za rad akreditacionog tela Srbije obezbeđuju je se na tri načina. Prvi i primarni način je naplata usluga od onih koji traže akreditaciju, drugi je iz budžeta Republike Srbije, mada predlagač kaže da ta sredstva treba da idu za članarine akreditacionog tela Republike Srbije u raznim međunarodnim organizacijama, dok je treći način finansiranja iz drugih izvora u skladu sa zakonom. Kada je u pitanju sam postupak akreditacije, i tu vidimo da se sva međusobna prava i obaveze regulišu direktnim sklapanjem ugovora između akreditacionih tela Srbije i onoga ko traži akreditaciju. Nakon toga sledi donošenje odluke o akreditaciji koja može biti pozitivna ili negativna, a ako je pozitivna, akreditaciono telo Srbije izdaje sertifikat o akreditaciji i na kraju se dodeljuje simbol akreditacije kojim telo za ocenjivanje usaglašenosti dokazuje da je zapravo akreditovano. U okviru akreditacionog tela predviđena je i određena komisija za žalbe. U svim ovim slučajevima, nadzor nad radom ovih tela vrši ministarstvo nadležno za poslove akreditacije. To bi bilo kratko o delokrugu rada ove institucije. Na kraju bih rekao da je SRS od samog početka upozoravala građane Srbije na pogubno dejstvo donošenja ovakvih zakona od kojih građani imaju više štete nego koristi, jer korist mogu imati samo pojedinci. Građani Srbije će i dalje živeti teško, a gospoda iz vladajuće većine kao i pojedini političari, ako šta zaškripi, uradili bi isto što je uradio i Milo Đukanović. Neko će otići u NATO, neko u MMF, neko u Svetsku banku. Građani Srbije su ti koji ostaju da žive ovde i mi moramo uvek voditi računa da njihovi interesi budu na prvom mestu, a ne da u ime nekakvih evropskih zakona i ciljeva donosimo ovakve zakone koji imaju više štete nego koristi po građane Srbije.
Petnaest minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a posle njega narodni poslanik Mirko Munjić.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, u životu ništa nije slučajno. Danas je 5. oktobar i mi imamo zajedničku raspravu o dva predloga zakona koji nemaju nešto mnogo zajedničkog, ali na dobar način pokazuju suštinu i značaj 5. oktobra. Zakon o zaštiti potrošača, gospodin Slobodan Milosavljević, ministar za trgovinu je kvalifikovan za predstavljanje takvog zakona. Neću da kažem da ministar zdravlja gospodin Tomica Milosavljević nije kvalifikovan za zakon o akreditaciji, ali kao sledbenik politike i ideologije Vojislava Šešelja bio sam upućen da posmatram reakciju narodnih poslanika, a pre svega lekara, kada je gospođa Vjerica Radeta kao ovlašćeni predstavnik u ime SRS iznela probleme vezano za zdravstveno stanje našeg predsednika. Svi lekari i mnogi drugi poslanici su sa pažnjom pratili to. Nisam, gospodine Milosavljeviću, mislim na ministra zdravlja, primetio da ste vi dali bio kakav značaj tom pitanju. Vi ste zaduženi da vodite računa i brigu o zdravlju svakog građanina Srbije, o zdravlju Vojislava Šešelja možda mnogo više. Zbog čega? Možda zbog toga što se njegovo zdravstveno stanje ugrožava na jedan neprirodan način i mogli ste da date odgovor na to pitanje. Mi to nismo ni očekivali od vas. Neka znaju građani Srbije kakav odnos ova vlada ima i prema njihovom zdravstvenom stanju. Kada je u pitanju ovaj zakon o akreditaciji, on na fantastično dobar način pokazuje suštinu 5. oktobra. On kaže – zapali, prevari, zaposli, obezvredi. Znači, imali smo to 5. oktobra 2000. godine, ali i ovaj zakon o akreditaciji nedvosmisleno i potpuno jasno precizno kaže da je suština zaposliti nova lica. Ako se u članu 4. kaže – akreditacija je dobrovoljna, ne mora da postoji takav zakon. Mi nismo protiv ovakvog zakona, ali ću pokušati iz ugla građana Srbije da govorim o ovom zakonu, mada je to iz njihovog ugla veoma teško, bez obzira kako mi živimo, sigurno da svaki narodni poslanik bolje živi i sa mnogo manje problema od prosečnog građanina Srbije, a da ne govorim o onima koji nemaju posla i mogućnosti da se leče, prosto nemaju i ne vide nikakvu perspektivu sa ovakvom vladom, jer mi zamajavamo. Žvaka za kusur i nije tolika sporna, ali je sporna politička žvaka kojom i ova vlada i neke političke stranke pokušavaju da pomognu ovoj vladi da ona što duže traje i pokušavaju to da prodaju građanima Srbije. Ali, zasigurno, to su mudri i pametni ljudi, znaju o čemu se radi, prepoznaće i u danu kada bude definisan za to, oni će reći šta imaju da kažu. Organi akreditacionog tela u Srbiji, upravni odbor, direktor, nadzorni odbor, sve su to tela ili organi koji podrazumevaju novo zapošljavanje. Pored toga, članom 12. je definisano da i savet za akreditaciju može da se formira, mogu savetodavna tela. Šta to znači, da će političke stranke ovde, pre svih ona koja jeste ovlašćena da u ime Vlade zastupa ovaj zakon, zapošljavati pripadnike svoje političke stranke i na taj način obezbeđivati potencijalno veći broj glasača? A da bi to mogli da ispunimo Vlada Republike Srbije će da se zadužuje, pa imamo situaciju, zbog popune rupe u budžetu, da treba da se zadužimo kod komercijalnih banaka sa 250 miliona evra, i to još kažemo - pa dobro je, ja sam pristalica toga, to ministar finansija kaže, pristalica sam da se mi zadužujemo kod domaćih banaka, a to je bolje nego kod svetskih organizacija. Nije dobro zaduživati se ni kod jednih ni kod drugih, to kažu građani Srbije, a u ime isplate ličnih dohodaka za nepotrebna radna mesta koja iz dana u dan, pogotovo i 5. oktobra, nije to sasvim slučajno, ovavlada pokušava da afirmiše, uspostavi ili uvede nove dodatne organe. I dok imamo takvu situaciju, na drugoj strani imamo da Institut za strna žita u Kragujevcu, zbog neplaćenih računa isključuje im se struju, isključuje telefon, a oni koji su zaposleni tamo i jedan je od referentnih ustanova za strna žita, spaljuju svoje diplome, ne da žele na taj način da potru svoje znanje, nego da ukažu, da kažu nekom da ne vodi dovoljno računa o njima, a taj neko jeste Vlada Republike Srbije, ali mi vidimo da oni od samog starta nisu imali ozbiljnu nameru da vode računa o državnim institucijama, osim ako one nisu strogo političke i ne obezbeđuju njima opstanak na vlasti. Član 21. zakona o akreditaciji takođe je zanimljiv i kaže: "Akreditaciono telo Srbije može sprovesti postupak akreditacije na osnovu prijave tela za ocenjivanje usaglašenosti iz druge države u sledećim slučajevima: ako druga država nije osnovala nacionalno akreditaciono telo." Dakle, postoje države koje nemaju ovo telo i onda će moći naša akreditaciono telo da uradi taj posao za njih. Vaši prijatelji. Prijatelji koji su u Evropskoj uniji ne podržavaju ovu vladu. Ne podržavaju građane Srbije u smislu stvaranja boljih šansi, perspektive za bolji život nego podržavaju, čuli ste izjavu ministra za spoljne poslove Nemačke, koji kaže: " I ja ću se sad potruditi da Srbija bude primljena, odnosno da krene brže i ubrzanije ka evropskom putu". Znate kad je to izjavio? Izjavio kad je bio potpuno siguran da će Vlada Republike Srbije podržati "Paradu ponosa", a njemu je to mnogo bitnije od radnih mesta u Srbiji, bitnije od onog kako i na koji način žive građani Srbije. A kroz ovaj zakon, kroz njegovo obrazloženje pokušate da objasnite da ovaj zakon donosimo iz razloga da se popravi kvalitet naših proizvoda. O kakvom kvalitetu proizvoda domaće privrede govorite, kad mi uvozimo i beli i crni luk, i paradajz i šargarepu i sve ono što smo nekada proizvodili, kvalitetno i dobro, gde zaista postoje šanse za proizvodnju zdrave hrane, mi to uvozimo, a da ne govorimo o ozbiljnosti kada je u pitanju razvoj nauke i tehnologije. Ako ministar i potpredsednik Vlade pokušava izgradnjom spomenika, izgradnjom institucije koja se zove Centar za promociju nauke, da potroši ogromna sredstva, a ne na taj način što bi se obezbedila pomoćna tehnička sredstva, obezbedili se stambeni uslovi za ljude koji su se ozbiljno uključili u bavljenje naukom, nego samo da bi se određen broj pripadnika političkih stranaka koje su sada na vlasti zaposlio i da bi na taj način lakše manipulisali i vladali ovim narodom. Mislimo da je tome kraj, da građani Srbije ne da ne prepoznaju nego su razočarani politikom koju vodi ova vlada i nebitan je njihov stav, ali imajte bar malo morala, pa se posvetite onima zbog kojih i jeste ovde, a to su građani Srbije. Za ovakve predloge zakona SRS nikada ne može glasati i nikad neće prihvatiti ovakve zakone. Alternativa građanima Srbije su oni sami, SRS, Ruska federacija i druge zemlje koje jesu istinski prijatelji našem narodu i našoj državi, a ni u kom slučaju oni koji od Srbije samo traže ono što nas ponižava, a ništa od toga konkretno se ne vidi.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o kome sada govorimo predstavljen je kao zakon kojim se uvode ključne evropske direktive iz oblasti zaštite potrošača i uspostavlja pravni okvir koji omogućava zaštitu potrošača u Srbiji po evropskim standardima i koji, kada bude usvojen, zaista neće postojati ništa po čemu će prosečan potrošač u Srbiji biti u nepovoljnijem položaju od potrošača u EU. Takođe je ocenjeno da ovaj zakon ima izuzetan značaj za Srbiju, ne samo zbog SSP, već će, štiteći građane kao potrošače, doprineti daljoj demokratizaciji Srbije i ubrzati njeno članstvo u EU. Nedavno smo imali prilike da od prvog čoveka Republike Srbije čujemo da bi to moglo da se desi u toku 2015. ili 2016. godine i takve prognoze građani Srbije slušaju već deset godina svakodnevno. Još toliko i toliko godina, pa će Srbija biti punopravni član, pa još toliko i toliko, pa da ispuni onaj i ovaj uslov, a kada ispuni onda ovaj drugi mora da ostane glavni uslov i tako redom. Za građane Srbije je bolje što je tako, međutim, loše je što vlast u Srbiji stalno obećava građanima neko bolje sutra ulaskom u članstvo EU, umesto da sama radi na obezbeđenju tog boljitka. Kako je iz godinu i godinu stanje u Srbiji sve lošije, sve veća nezaposlenost nakon sprovedenog procesa privatizacije, koji je najveći deo srpskog naroda unesrećio, vlast stalno manipuliše raznim obećanjima. Sve češće smo u prilici da, prilikom usvajanja nekog zakona, čujemo: ovo je zakon iz agende evropskih zakona kojim se zakonodavstvo u Srbiji usaglašava sa zakonodavstvom EU, a stvarnost u Srbiji je jako daleko od EU. Kada su u pitanju odredbe ovog zakona, jedna od primedbi SRS odnosi se na zaštitu maloletnih lica. Ono što se garantuje ovim zakonom, kao jedno od osnovnih prava potrošača, jeste bezbednost, zaštita od roba i usluga koje su opasne po život, zdravlje, imovinu, životnu sredinu ili robe čije je posedovanje ili upotreba zabranjena. Kada ovo postavite kao jedno od osnovnih prava potrošača, onda nije jasno zašto se u ovom zakonu izostavlja da se precizno, kao u prethodnom zakonu o zaštiti potrošača, definiše ono što se odnosi na mleko, drugu hranu i piće za novorođenčad i odojčad, kao i pribora za korišćenje tih proizvoda kojima se zamenjuje prirodan način ishrane i na igračke i proizvode koji su napravljeni od materijala koji može štetno delovati na zdravlje dece. Zakon koji će prestati da važi kada počne primena ovog o kome danas raspravljamo, sadrži jasno i precizno u članu 8. ove odredbe, zajedno sa odredbama koje se odnose na prodaju i služenje alkoholnih pića i duvanskih proizvoda maloletnim licima. U ovaj novi predlog zakona ugrađene su odredbe koje se odnose na alkoholna pića i duvan i to su odredbe koje, kao i svi roditelji, apsolutno podržavam i uvek iskazujem spremnost da, kada nešto valja, jasno kažem da valja. Ukoliko se u praksi pokaže da ove odredbe mogu da se primenjuju, to će zaista biti nešto pozitivno. Vreme će pokazati da li će to biti primenjivo ili će, kao do sada na vratima prodavnica u kojima se prodaju ovi proizvodi, stajati kao ukras nalepnice o zabrani prodaje duvanskih proizvoda maloletnicima, a prodaja se vrši bez ikakve provere i bez ikakvih problema. Naspram ovih, odredbe koje se odnose na igračke i hranu i piće za novorođenčad i odojčad su izostavljene. Ni u kom slučaju opravdanja ne može biti to što je u maju prošle godine usvojen Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda. Ovakvu odredbu koja je već postojala u zakonu trebalo je ugraditi i u ovaj. Poslanička grupa SRS je podnela amandman kojim je predloženo da se ove odredbe ipak ugrade u zakon, ali o tome ćemo u raspravi u pojedinostima. U uvodnom obraćanju ministar je rekao da zahteva od narodnih poslanika da se konstruktivno odnose prema ovom zakonu jer se on odnosi na sve nas. Poslanička grupa SRS ima predlog da se odgovornost za zdravlje dece stavi u prvi plan u ovom zakonu jer on se odnosi na svu našu decu. Sećamo se svi, čitava javnost je bila uznemirena kada su objavljeni rezultati koje je dala kontrola sanitarne inspekcije u prodavnicama u Subotici, Bačkoj Topoli i Malom Iđošu. Olovne boje, oštre ivice i pliš koji se haba glavni su razlozi za štetnost po zdravlje dece sa 13 uzoraka igračaka, pokazali su rezultati ove kontrole. Takođe, subotička inspekcija u kontroli je našla oko 800 igračaka bez odgovarajuće dokumentacije, bez atesta o zdravstvenoj ispravnosti. I pored oznaka koje se nalaze na igračkama koje treba da garantuju da su proizvedene u zemljama EU često nije takav slučaj. One se najčešće proizvode u Kini i na putu do potrošača dobiju neispravnu oznaku. Igračke opasne po zdravlje dece nađene su i u velikim trgovinskim lancima. UBeogradskom institutu za majku i dete rečeno je da se tokom godine javi na hiljade mališana koji su se povredili igračkama ili pak progutali neki njihov deo. Takođe, ima slučajeva povrede kada se deca zbog neispravnih igračaka sama povrede tokom igre ili im neko drugo dete u igri nanese povrede. Česte su i pojave alergija izazvanih bojom sa igračaka. Posebno su važne odredbe koje se odnose na mleko i drugu hranu i piće za novorođenčad i odojčad. Svi se sećamo da je pre nekoliko godina zbog neispravnosti mleka bilo slučajeva i smrtne kazne. Naravno, to se nije dogodilo u Srbiji, bilo je negde u belom svetu gde se zakoni poštuju. U Srbiji je potrebno na sve načine zaštititi zdravlje dece. Mi smo mala država u kojoj se na žalost rađa sve manje i manje dece. Vladajuća većina je odlučila da se o ova dva zakona vodi zajednički pretres, što znači da je vreme podeljeno na pola, pa ću ja privoditi kraju. Prvi januar 2011. godine je blizu, biće prilike da nakon toga ocenimo kako će se ovaj zakon u praksi primenjivati, da li će potrošači u Srbiji imati veća prava no do 31. decembra ove godine i šta će to za naše društvo u celini značiti sada u uslovima kada u Srbiji mnogi ne mogu da ostvare i osnovno pravo, pravo na život dostojan čoveka. Ukoliko bude bolje da se ovaj zakon primenjuje primenjivaće se na žalost na jedan deo građana Srbije, na one koji imaju šta da troše, ali je dobro ovom prilikom pomenuti onaj drugi deo Srbije, one koji ne mogu da kupe osnovne stvari potrebne za život, a njih je sve više. Znam da neko može reći da je to oblast koju definišu neki drugi zakoni, ali ako neko želi nešto tako moderno i toliko evropski, nema prava da zatvara oči pred nečim toliko teškim sa čime se susrećemo svakog dana. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je osam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega kao poslednja prijavljena na listi je narodna poslanica Nataša Jovanović. Na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 25 minuta i 15 sekundi.
Dame i gospodo, oblast trgovine u Srbiji odavno nije regulisana na pravi način i nije uspostavljena dovoljna kontrola i red u ovoj oblasti kada je u pitanju proizvodnja, i kada je u pitanju trgovina i kada je u pitanju uvoz i izvoz. Što se tiče proizvodnje i proizvoda koje Srbija uvozi, sigurno je da je u prošlosti bilo dosta ozbiljnih problema i da je bilo štetnih posledica. Srbija je uvozila, a i danas uvozi poljoprivredne i druge prehrambene proizvode koje ima u svojoj državi i može da proizvodi u dovoljnim količinama za stanovništvo Republike Srbije i ujedno za izvoz. Ono što je dramatično, teško i neprihvatljivo je da se iz EU uvozi roba koja nije za ljudsku upotrebu, a ne podleže dovoljnoj carinskoj i drugoj tehnološkoj kontroli. U prošlosti smo imali slučajeva da je Srbija uvozila ogromne količine svih vrsta mesa i mesa za prerađevine. To meso koje je Srbija uvozila, a danas ima slučajeva da uvozi, uglavnom je meso iz hladnjača EU koje pre svega može biti kvalifikovano i ocenjeno da je otpad, a ne kvalitetna hrana koja treba da se na tržištu u Republici Srbiji. Srbija je zemlja agrara, zemlja u kojoj se pre svega proizvode poljoprivredni proizvodi, zatim proizvodi mesa i Srbija može da izveze ogromnu količinu tih poljoprivrednih proizvoda, pogotovo kada su u pitanju žitarice, voće i povrće, a možete zamisliti da smo mi uvozili u 2008. godini i šargarepu, a Srbija može da proizvede šargarepe za čitavu Evropu. To zakon nije u dovoljnoj meri onemogućio i ovde su morale da budu predložene oštrije sankcije. Vi iz Ministarstva trgovine možete se slobodno smejati, ali u svakom slučaju ovo vam ne ide u prilog. Ovaj gospodin ošišani, mislim nema frizuru, izvinjavam se, ali se on ceo dan cereka, gospođo predsedniče. Mislim da on ne zauzima ovde mesto Lepe Brene, pa da nam ovde izigrava neku lepotu, nego ipak treba da ima pristojnosti kao svi vi što ste tu za stolom i što predsedavate, i gospoda iz Ministarstva. Molio bih ga da ima strpljenja i da sasluša narodne poslanike jer je ipak došao da polaže račune narodnim poslanicima, a ne na taj način da nas omalovažava. Ono što je još vrlo bitno, u ovu državu se uvozi sve i svašta, roba lošeg kvaliteta, roba koja nema obezbeđenu deklaraciju sa rokom trajanja i garancije. To se možete uveriti i danas da uđete u bilo koju prodavnicu i videćete da ćete naići na proizvode, pitanje je imaju li deklaraciju, ima li na tehniku i na druge proizvode garancije. Šta se događa, gospodo iz Ministarstva, kada potrošači nazovu telefonom određeni vaš kol-centar kojima se građani žale u pogledu kvaliteta i garancije za kupljenu robu? Potrošači nisu zaštićeni. Ne vodite dovoljnu evidenciju. Prvo, niste obezbedili snimanje telefonskih javljanja i poziva, da sačuvate to kao dokaz i da sprovedete postupak i da građaninu koji je rekao – kupio sam frižider ili kupio sam taj i taj proizvod, nema garancije, obećana mi je garancija, javio sam se prodavcu i prodavac kaže – mi nemamo nikakve obaveze prema vama, mada se čovek javio u roku, možda i posle tri meseca, a rok je navodno u nekom papiru koji je izdao prodavac 24 meseca. Dakle, ljudi moraju znati kome da se obrate. Kada se obrate, morate da vodite računa da sprovedete postupak. Onaj koji je prekršio zakon mora da snosi sankciju. Ne može on da bude pošteđen i da se završi samo na tome, neko je duplirao cenu, neko je odbio da izda račun, neko je odbio da prizna kvar ili nedostatke na pokretnim stvarima koje građani kupuju. To su ozbiljni problemi. Tome ministarstvo preko nadležnih inspekcija veruje da može da se suprotstavi i da uvede reda u ovoj oblasti. Osim toga, gospodine ministre, morate preduzeti mere da sprečite ovo lažno reklamiranje. Setite se kako su se neki lekari i proizvođači lekova ponašali kada su na sva zvona u Republici Srbiji i u štampanim i elektronskim medijima tvrdili da imaju lekove, da su jedini ti lekovi spas za život građana Srbije. Ti lekovi, kao što je slučaj sa vakcinama, sumnjivog su porekla i to treba sprečiti. Vi vidite novine svakog dana i Savet potrošača reaguje. Imate i dodatak "Politike" koji je izašao u kome su nezadovoljni, pre svega, potrošači i oni apeluju na obmanjivanje putem reklama pojedinih trgovaca i proizvođača. Videćete šta kaže kompanija "Maksi" i druge, kako se reklamiraju. Na taj način obmanjuju one građane koji nemaju dovoljno obaveštenosti, niti imaju dovoljno mogućnosti da oni provere da ta roba vredi onoliko koliko se ona plaća. Izučavao sam kriminalistiku i kriminologiju i mogu vam reći da su džeparoši najinteligentniji kriminalci. Kako? Gleda vas u oči, razgovara sa vama, ali njegova ruka je već u vašem džepu i on vas pretresa, uzima i džepari. Vidite, to vam je sada isti slučaj sa raznim trgovinama, sa raznim manipulacijama, a to je ozbiljan kriminal. On je ozbiljan kriminal opštih razmera. Javnost je i te kako zainteresovana, jer nema građanina u Srbiji koji nije zainteresovan da bude siguran i da ima pravnu sigurnost da kupuje određenu stvar i da ga je proizvođač obavestio o skrivenim namerama određene stvari. To je i te kako jako značajno. Reći ću vam, mada se u zakonu ovde spominje i šta je potrošač i šta je roba itd, reći ću vam da se u Pančevu jedna trgovinska organizacija, jedno preduzeće pojavilo, privatno inostrano "Štrabag", a koga lokalna vlast ne sprečava da on izgradi asfaltnu bazu manastira u naseljenom mestu Vojlovica i u samom mestu Vojlovica, da prodaje asfalt. Dakle, da prodaje asfalt kupcima koji kupuju, da li su to pravna ili fizička lica, to nije bitno. Interesantno je da je lokalna vlast prvo odbila zahtev za izdavanje dozvole da se tu gradi još jedna dodatna baza, mada je Ministarstvo učinilo određene napore, moram reći, kada je u pitanju "Azotara", kada je u pitanju "Petrohemija" i kada je u pitanju Rafinerija. Kada je počelo da se smanjuje zagađenje, sad se pojavio privatnik, gde se više ceni, pre svega, njegov finansijski rezultat i njegove materijalne koristi, nego što se štite građani Pančeva, građani Vojlovice, a tamo su vam građani gde se gradi ta asfaltna baza koja treba da prodaje asfalt. Tu živi 10.000 građana Slovaka, Mađara i Srba. Celo Pančevo dodatno ima jedno opasno zlo. Sad se našla i "Vojvodinaput"u toj kombinaciji, neke procenitelje i istraživače iz Beograda, a ne iz Pančeva, jer su se u lokalnoj upravi u Pančevu proslavili, a što je bilo pozitivno. Međutim, moram da vam napomenem, u ovaj slučaj se umešao LDP i, molim vas, odbornici LDP stali su iza toga u gradskoj skupštini u kojoj sam i ja odbornik. Oni podržavaju i insistiraju da se na toj lokaciji, dakle, još jedan opasan zagađivač dodatno izgradi na toj lokaciji, taman da se ovo stanovništvo koje živi u toj opštini zaista dodatno potruje, a najveći broj karcinoma u Srbiji po broju stanovnika i u odnose na gradove i opštine jeste zapravo Pančevo. Zato sam uputio poslaničko pitanje gospodinu Duliću da sa svojim stručnim timom preduzme sve potrebne mere da spreči takvu izgradnju i da spreči takvu trgovinu, jer nije ona u interesu građana Vojlovice niti Pančeva. Ona je, pre svega, najveće zlo i to će Pančevu da donese ogromne probleme. To će biti trgovina, jer ulazi pod udar ovog zakona. Prema tome, interesantno podeljena komisija koja je radila. Bilo je dva za, dva protiv, ali je prošlo opet i došlo pred drugostepenu komisiju koja je to odobravala. Prema tome, gospodine ministre Milosavljeviću, vi ste danas ovde, pa prenesite nadležnom resornom ministru, neka nešto učini sa svoje strane, on može jer ima prava, a ima i obaveze da nešto učini da se u Pančevu spreči izgradnja još jednog opasnog zagađivača. Molim vas, sto metara je on daleko od manastira Vojlovica koji je najstariji u Vojvodini. Tito je pravio pored manastira tog pogone rafinerije, pa evo ga sada, pomaže, jer participira u lokalnoj vlasti utoliko što je u mesnoj zajednici isto tako zajedno sa ostalima, dakle, u savetu mesne zajednice dao saglasnost i (Predsedavajuća: Molim vas da se vratite na tačku dnevnog reda.) odbornici SRS se oštro protive, a izvinjavam se gospođo potpredsednice. SRS organizuje u nedelju u 11.00 časova miting, tj. tribinu i da pozovemo građane Vojlovice da se suprotstave i da sprečimo, da obezbedimo zdravlje naše dece.
Četrnaest minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslanike grupe. Molim sve poslanike da se pridržavaju člana 106, odnosno obaveze da se govori o dnevnom redu. Ovo što je, uz upozorenje, narodni poslanik Petar Jojić učinio je kršenje Poslovnika i omalovažavanje ugleda Skupštine. Molim vas da to ne činite.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je zakon o kome ću najviše da govorim u toku ove diskusije i u završnici spojene dve tačke – zakon o akreditaciji i zaštiti potrošača. Dakle, zakon o zaštiti potrošača je izazvao veliku pometnju i buru u javnosti. Ministar je sam suočen sa činjenicom da su iz Udruženja za zaštitu potrošača nezadovoljni ovakvim predlogom. Ali, kako je neko i napisao pre neki dan u nekim dnevnim novinama, u jednom tiražnom dnevnom listu, i poslanici su potrošači. Govoriću vam, pre svega, kao potrošač i kao predstavnik naroda. Na osnovu ne samo primedbi ljudi iz Udruženja potrošača sa kojima se ni kao član odbora ni kao poslanik nisam sastala, već sam dobila u pisanoj formi njihove primedbe, govoriću vam na osnovu zahteva građana iz sredine iz koje ja dolazim i uopšte, na kraju krajeva, ljudi koji su oštećena strana u procesu trgovine. Šta je sve to što ne valja u ovom zakonu i kako je on mogao da bude urađen na bolji način kako bi se zaista ljudi, ako vam je to bila namera, potrošači, zaštitili? Najpre moramo da kažemo da ovaj leks specijalis na sebe preuzima određene odredbe mnogih krivičnih zakonika koji su na snazi u zemlji. S druge strane, ne zadire u ključnu oblast, što je naša osnovna primedba, a to je direktiva o potrošačkim kreditima, odnosno kreditima uopšte, navodno pravdajući se time, što su bile vaše izjave, pre svega, da je NBS potpuno autonomna u određivanju bankarskog i finansijskog sektora, što u jednom delu po Ustavu Srbije jeste, ali ste se vi onda upleli dalje nesmotreno, rekla bih, pa ste na tu izjavu, na tu odredbu Ustava koja je tačna, dodali još nešto što nije tačno, pravdajući se time zašto niste uvrstili direktivu o potrošačkim kreditima. Rekli ste – pa, ne može Ministarstvo za trgovinu, Vlada Srbije i ovaj zakon na sebe da preuzmu odgovornost zbog prevelikog zaduživanja ljudi uopšte, kao da ne znate za eksplicitnu odredbu koju poštuje svaka banka ili svaki davalac takve vrste usluga. Kada se kandidujete i za potrošačku karticu nekome od lanac marketa, neke su kolege juče i o tome pričale, morate da priložite izvod iz kreditnog biroa koji jasno kaže da ne možete više od 40% da se zadužite od onoga što su vaša prosečna primanja. To od skoro 40%, nažalost, zbog činjenice kada je NB videla odnosno novi guverner, gospodin Šoškić, da je narod i te kako prezadužen i da je drastično skočio kurs evra, odnosno da je devalvirao dinar, a ta devalvacija nažalost u stvarnom životu je mnogo veća od ove koja se prikazuje, onda su rekli – aha, pa rata kredita kod ovako prezaduženog građanina Srbije, a po glavi stanovnika to je najmanje 700 evra, onda se daje mogućnost da to zaduženje ide do 40%. Budite sigurni, ne znam da li ste vi lično, ili neko od vas koji ste prisutni, bilo kada aplicirali za takvu vrstu potrošačke kartice kod nekoga od lanaca supermarketa odnosno konzorcijuma, neće vam je odobriti ako imate, a nažalost mnogi građani Srbije su prezaduženi i preko 30% odnosno do krajnje granice, do 40%. Šta mi srpski radikali zameramo, osim te suštinske primedbe? Ovo je zakon u mnogim delovima neprecizno urađen i ako ste imali nameru da na sebe, odnosno kao predlagač zakona preuzmete odredbe nekih drugih oblasti koje uređujete, to je pre svega pružanje usluga iz oblasti elektroprivrede, odnosno svih drugih davalaca usluga koje su od opšteg značaja i te javne potrošnje, to je trebalo da uradite bolje u skladu sa zakonom, pre svega, o elektroprivredi iu skladu sa zakonom o tarifnom sistemu odnosno odredbama uredbe o tarifnom sistemu, pošto se ona objavljuje u "Službenom glasniku" i utvrđuje na predlog agencije Vlada Republike Srbije, a naročito u oblasti turističkog poslovanja, gde ste nedorečeno želeli da zaštitite svakog potencijalnog turistu odnosno onoga ko koristi usluge iz oblasti turizma, pa smo tako napisali preko 60 amandmana na ovaj zakon koji ima 155 članova. U danu kada budemo razgovarali o pojedinostima jasno ćemo da vam obrazložimo zašto ste pravili, odnosno videlo se iz predloga zakona takve greške koje nisu nesmotrene nego su suštinske, da ne govorim o onim tehničkim i loše pisanim i o iskrivljenom srpskom jeziku koji ne postoji. Sada i u ovom novom priručniku tumačenja srpskog jezika koji gospođa Čomić ima, a verovatno ću uskoro da dođem u posed tog rečnika, ni Šipka ni Klajn ne poznaju takve izraze kao što ste ih stavili u ovaj zakon, tako da sam se čudila kako je moguće, a naročito zbog toga što ste uvek kada ugovorne obaveze definišete između pružaoca usluge i potrošača pisali u pismenoj formi. Naravno da mora da bude u pismenoj, ali je to svakako samo pisana forma. Što se tiče same promocije ovog zakona, nije počela od vas, gospodine Milosavljeviću, već od Borisa Tadića i to nekoliko meseci ranije, a to je sada nažalost običaj u Srbiji i zato smo poraženi i bačeni na kolena, zato nam otimaju KiM, zato je uništena srpska privreda, zato imamo toliko siromašnih, zato je obezglavljen srpski seljak, o čemu je govorio magistar Živanović. Dakle, počeli su da dolaze razni komesari u Srbiju. Vidim i danas, kaže mi kolega Marković, u okviru interparlamentarnog susreta ovde ponovo se ovaj antisrbin i najveći od mogućih srbomrzaca, Kacin, opet pojavio u Domu Narodne skupštine, tako je i gospođa Kuneva koja je evropski komesar, to je valjda popularno da potencirate 5. oktobra, danas je 10 godina od tog puča koji ste pokušali i, nažalost, uspeli da izvršite uz pomoć Stejt departmenta, ona je došla u Srbiju i razgovarala pre vas sa Borisom Tadićem o predlogu ovog zakona. Zaista ću morati, to je duboka misao i da bi građani Srbije čuli kako predsednik Srbije, koji ne može da se obrati sada ovde, tumači ovaj zakon, da citiram šta je tom prilikom o ovom predlogu zakona rekao predsednik Republike, Boris Tadić. On je rekao – razgovarajući sa komesarkom Kunevom, koja je iz Evrope došla ovde da nama kaže kako treba da štitimo potrošače u Srbiji, kaže, došli smo do jednostavne argumentacije i zaključka da kada građanin razume prirodu svog računa i svoj odnos prema onome ko mu je uspostavio račun, zna šta plaća i kako da zaštiti svoj interes i kada mu država u tome pomaže, onda je on zaštićen i siguran u društvu u kome živi. To je zaista neverovatno, da predsednik Republike, koji ima i Kancelariju koja navodno pomaže građanima u nevolji, a čujem da su zatrpani raznim predstavkama, daje ovakvu izjavu kao da u Srbiji teče med i mleko, kao da on ne zna da su ljudi zaista zatrpani računima i da ih danas, doduše ne kao onda u Živkovićevo vreme, zna to gospodin Krasić, ne spaljuju u buretu u centru Niša, već ih jednostavno drže i gomilaju u kući, a nemaju odakle da ih plate. Jednostavno, ako predsednik države nema osnovnu vezu sa realnošću i kao mi, srpski radikali, ne odlazi u narod da vidi njihove stvarne muke i da pogleda strukturu tog računa, onda je neverovatno da može da daje ovakve izjave. Sada kada bih ga pitala ili bilo ko od nas da li zna šta sadrži račun za električnu energiju, što gospodin Milosavljević sigurna sam, zna, ministar zdravlja to i ne mora da zna, on ne bi to znao da rastumači. U račun za električnu energiju ako nema neko neku pomoć, kao što ja spletom okolnosti imam saradnika u Kragujevcu, koji je jedan od rukovodilaca za plan i analizu "Elektro Šumadija", Kragujevac, gospodina Slobodana Divjaka, ne bih mogla da naučim šta piše, odnosno rastumačim račun za električnu energiju, od toga u kojoj ste grupi tarifnoj, što je protivustavno, od toga kolika vam je angažovana snaga i kako se obračunava nekim načinom multiplikacije računa, kako to samo zna da uradi Elektrodistribucija, preko onog skrivenog dela koji svaki građanin Srbije plaća za remont elektrodistributivnih postrojenja. Izvinite, gospodo iz DOS, zar se vi niste za ovih deset godina preko 600 miliona evra zadužili kod Nemačke banke za remont elektropostrojenja u Srbiji? Zašto jedan siromašan građanin Srbije, kome poturate takav račun odnosno Elektrodistribucija, a ovim zakonom on nije zaštićen od takvih podmetačina i manipulacija kao i kod "Srbijagasa", zašto on mora da traži pomoć na drugoj strani, jer država nije spremna da mu to omogući. Ovaj zakon to svakako ne radi. Imali smo slučaj prošle godine da je gospodin Bajatović, koji je direktor "Srbijagasa", pred kraj prošle godine sumirajući tu godinu rekao da "Srbijagas" posluje sa 107 miliona evra gubitaka i da će to morati da se prelije na račun potrošača. U kojoj to normalnoj zemlji, kad se već pozivate na te demokratske i civilizacijske vrednosti, potrošač treba da plati nečiji gubitak? To samo u Srbiji postoji, ali to je manir jedinica lokalne samouprave. U Kragujevcu imamo, u svakom gradu u Srbiji javno preduzeće koje posluje sa gubitkom, pa kada dođe kraj godine, onda ona sredstva u budžetu lokalne samouprave koja nisu raspodeljena - hajde da pokrijemo sportskom centru "Mladost" gubitak, recimo, kod mene je to tako, ali uglavnom svi sportski centri imaju i posluju sa gubicima, hajde ovome ili onome. Čak se dešava u nekim gradovima u Srbiji, evo svedoci su kolege srpski radikali, da tržnice koje treba profitabilno da posluju ili preduzeća za prevoz putnika (Predsedavajuća: Jedanaest minuta. Iskorišćeno je vreme.) moraju to da pokriju iz nekih drugih izvora. Mislim da je gospodin Jojić iskoristio, gospođo Čomić, ako me ne vara, 15 minuta, a vi ste rekli da mi imamo 35, tako da ja imam još 10 minuta na raspolaganju. (Predsedavajuća: Bilo je 25 minuta, 14 minuta je iskoristio Petar Jojić.) Kako god, kada bude dan, evo dozvolite mi da završim, za razmatranje u pojedinostima, da sam znala još više bih se fokusirala na poruke koje nam šalju prijatelji srpskog naroda, kao gospodin Rabel, univerzitetski profesor iz Nemačke, koji kaže da EU čak i veliku Nemačku, koja finansira taj birokratski sistem, uništava, mi ćemo u toku razmatranja amandmana svaki vid harmonizacije zakona sa EU, a protiv smo ulaska Srbije u nju eksplicitno, da vam objasnimo na detaljan način kroz primere iz stvarnog života građana Srbije koje ni vi ni Boris Tadić ne vidite.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Molim vas da se prijavite ko želi reč. Ministre Milosavljeviću samo se prijavite. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da kažem da je zakon o akreditaciji jedan sažet i jasan, praktičan zakon, shvatljiv bez neophodnih profesionalnih predznanja, ima 27 članova i pomenuću nekoliko stvari koje su pomenute u diskusiji, uz zahvalnost za inspirativne i kreativne podsticaje tokom vaše diskusije koji su bili prisutni u većini izlaganja. Dakle, da li je ovo zakon o kvalitetu? Nije. To je zakon koji reguliše tela i laboratorije koje vrše kontrolu kvaliteta. Da li ovaj zakon favorizuje i najviše koristi uvoznim proizvodima? Ne. On se tiče i uvoznih i domaćih. Upravo više i važnije domaćih, jer je prepoznavanje kvaliteta i standarda koje domaći proizvodi i usluge ispunjavaju preduslov za njihovu konkurentnost na inostranim tržištima. Podsetiću vas, ovo je četvrti u nizu zakon koji zaokružuje infrastrukturu kvaliteta proizvoda i usluga, pored zakona koji ste već usvojili, o standardizaciji, tehničkim propisima i o metrologiji. Praktično njegovim usvajanjem stvoriće se preduslovi da se otklone tehničke barijere u trgovini i da se obezbedi bezbednost proizvoda i usluga, a to ima pozitivan uticaj na očuvanje zdravlja i sprečavanje bolesti. Kao što vidite, svi zajedno doprinosimo tome da zdravstvena politika bude u svim politikama, a to je neobično značajno. Tu bih mogao da završim. Međutim, dugujem još nekoliko odgovora i ne bih ovoliko govorio da nije bilo komentara tokom diskusije nekih narodnih poslanika povodom zdravstvenog stanja optuženih u Haškom tribunalu. Nikada kada je bilo razloga i povoda nije izbegavana obaveza Ministarstva zdravlja saglasno zakonskim ovlašćenjima. Ministarstvo zdravlja nije dobilo nikakav dopis, niti obaveštenje, niti upit od bilo koje političke stranke, bilo koje institucije u zemlji, osim poziva na sastanak skupštinskog Odbora za zdravlje i porodicu juče u 12.00 sati i to je bio povod da pismeno zatražim informaciju od Saveta za saradnju sa Haškim tribunalom o tome ima li činjenica o tome koje moram da znam u vezi sa zdravstvenim stanjem optuženih u Hagu. Ovde je bilo govora o kvalitetu lekova i vakcina na srpskom tržištu. Želeo bih samo da vas podsetim da je Agencija za lekove i medicinska sredstva institucija koja od 2004. godine postoji u Srbiji, zato što je u ovoj skupštini usvojen Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima. Najpre tada 2004. godine, a nedavno tokom ove godine je usvojen novi zakon i po tim propisima ako bi neko sutra Srbiju primio u EU nijedan od propisa ne bi morao da bude menjan, jer su u potpunosti prilagođeni visokim standardima koji obezbeđuju da je Agencija za lekove i medicinska sredstva Srbije od 53 zemlje, a toliko ih ima u evropskom regionu Svetske zdravstvene organizacije, vrlo visoko rangirana u 10 najboljih agencija. Prema tome, imajte poverenja u profesionalnost ljudi koji u agenciji proveravaju i lekove i vakcine. Govorilo se o kvalitetu zdravstvenog sistema. Ne bih zloupotrebljavao vaše vreme, ali bih hteo da kažem da pojedinačni primeri i pojedinačna iskustva uvek su neobično značajna i važna, ali je takođe važno imati širinu pogleda. Ako govorimo o objektivnosti, onda mi dajete priliku da vas podsetim da je u februaru ove godine na sajtu jednog od tri najčitanija lista u ovoj zemlji, možete proveriti, Svetskiekonomski samit rangirao 133 zemlje, zajedno sa ekspertima Svetske banke. Srbija je u zdravstvenom sistemu na visokom 46. mestu. Ne postoji nijedan drugi podsistem Republike Srbije koji je rangiran tako visoko. Dozvolite mi da kažem da svi zajedno možemo biti ponosni na preko 100 hiljada zdravstvenih radnika, koji u najvećoj većini svoj posao rade predano, požrtvovano, istrajno i obezbeđuju da zdravstveni sistem Srbije bude rangiran od 133 zemlje na 46. mestu. Hvala vam na pažnji sa kojom ste saslušali i ovo izlaganje i ono početno. Hvala na razumevanju da sažet, jasan, praktičan i neophodan zakon o akreditaciji podržite većinom.
Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, s pažnjom sam sa saradnicima saslušao sve diskusije i praktično su se dve primedbe na zakon o zaštiti potrošača iz diskusija mogle da nametnu. Prva je – potrošački krediti, odnosno oblast finansijskih usluga, koja je, uslovno rečeno, van ovog zakona. Još jednom želim da ponovim da je dogovor sa NBS takav, da se kroz zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga, koji će biti završen tokom oktobra obezbedi i bolja, i celovitija, i kompleksnija zaštita korisnika finansijskih usluga. Ne samo potrošačkih kredita. Sama činjenica da bi taj zakon trebalo da se nađe pred vama do kraja ove godine, što znači da bi trebalo da stupi na snagu 1. januara iduće godine, govori da će i segment potrošačkih kredita i ukupno finansijskih usluga biti, istovremeno sa zakonom o zaštiti potrošača, praktično na korist građana Srbije, i korisnicima kredita, i potrošačkih i ostali finansijskih usluga. Stupanjem na snagu ovog zakona, nadamo se i tom celovitijem i boljem zakonu. Po tom osnovu neće potrošači u Srbiji biti oštećeni. Druga tema koja je takođe pomenuta ovde, to je tema da li je ovo zakon o zaštiti i pravima potrošača ili zakon koji bi trebalo da štiti, kako neki uvaženi narodni poslanici rekoše, ostvarene ili dostignute monopole, trgovce, proizvođače, učesnike na tržištu. Nema dileme, ovo je zakon o zaštiti potrošača. Čak ne i zakon o željama udruženja, asocijacija i organizacija potrošača, već, pre svega, zakon o pravu potrošača kao jedinke, kao građanina, kao učesnika na tržištu. Zato sam i u samom uvodu rekao da je upravo fokus ovog zakona običan, mali, nezaštićeni potrošač, koji ovim zakonom dobija, praktično, veća prava, sva ona prava koja imaju i potrošači u zemljama EU. Bilo je nekih sitnih verujem nerazumevanja. Ne da je to nešto drugo, na primer, uvažena potpredsednica, gospođa Jovanović, pomenula kreditni biro i činjenicu da, praktično se, preko kreditnih biroa kontroliše zaduživanje. Moguć je potrošački kredit i čekovima na odloženo plaćanje obezbediti, pribaviti i to je onaj deo koji može da ostane van kreditnog biroa, kao što je i moguće da proizvodne, trgovinske, uslužne organizacije, preduzeća, društva angažuju posrednike koji bi nudili građanima potrošačke kredite. Upravo je to bio jedan od razloga zbog čega je Narodna banka insistirala da taj segment obuhvati posebnim zakonom. Da ne pominjem posebno da i Ustavom Narodna banka Srbije ima, rekao bih, suverenu ingerenciju nad kreditno-monetarnom politikom. Takođe, isto je uvažena gospođa Jovanović pomenula, da je možda previše harmonizacije. Tačno je, ovaj zakon nosi taj element harmonizacije sa pravom EU i sa regulativom u oblasti zaštite potrošača, ali još jednom ponavljam, pre svega, zbog interesa građana Srbije, uz tu harmonizaciju, primarni interes je bio da potrošači u Srbiji ista prava kao što ih imaju i potrošači u EU početkom primene ovog zakona obezbede. Bilo je nekih, opet, rekao bih nejasnoća ili, možda, nepreciznog čitanja zakona. Nije tu gospođa Milica Vojić Marković iz DSS. Ona je potpuno, verovatno, apstrahovala ili preskočila da postoji direktiva o nepoštenom poslovanju, pošto je u svom komentaru rekla da, direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi EU nije ugrađen u ovaj zakon. Ugrađena je, ali je drugačije prevedena. Drugačije se zove. Malo je samo precizirana, i to su upravo, u poglavlju tri, članovi od 19 do 27.
Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o akreditaciji i o Predlogu zakona o zaštiti potrošača. Određujem pauzu od jednog sata. Rad nastavljamo u 15.50 minuta otvaranjem rasprave u načelu zajedničkog pretresa o predlozima zakona koji su sledeći po dnevnom redu. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad, ministar je u putu prema Skupštini, ali zbog saobraćajne gužve mislim da će biti ovde najviše za desetak-petnaest minuta, ali to će taman biti ono vreme kada ću pročitati ove uvodne napomene. Ako ne bude stigao do momenta kada počnemo da suštinski razgovaramo o zakonu, dogovorićemo se da li ću dati pauzu ili ćemo nastaviti rad. Dakle, imam obaveštenje da će biti ovde do 16.15 časova, gužva je, pa taman možemo da krenemo. Prelazimo na zajednički načelni pretres 4. i 5. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VAZDUŠNOM SAOBRAĆAJU I PREDLOG ZAKONA O PLOVIDBI I LUKAMA NA UNUTRAŠNjIM VODAMA Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog načelnog pretresa četvrte i pete tačke dnevnog reda, Predloga zakona o vazdušnom saobraćaju i Predloga zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, pored predstavnika predlagača Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, pozvala da sednici prisustvuju i: prof. Slavoljub Vukićević, državni sekretar u Ministarstvu za infrastrukturu, Miodrag Miljković, državni sekretar u Ministarstvu za infrastrukturu, Pavle Galić, pomoćnik ministra za infrastrukturu, Vanja Škobić, sekretar Agencije za kontrolu letenja i Nebojša Starčević, direktor Direktorata za civilno vazduhoplovstvo. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 4. i 5, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković, poslanička grupa PUPS; narodni poslanik Jasmina Milošević, poslanička grupa SPS-JS; narodni poslanik Zoran Šami, poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica;narodni poslanik Miljan Ranđelović, poslanička grupa G17 plus; narodni poslanik Momir Marković, poslanička grupa SRS, narodni poslanik Ivan Jovanović, poslanička grupa Za evropsku Srbiju i narodni poslanik Kenan Hajdarević, poslanička grupa LDP. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlogu zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Da li prihvatate da počnemo rad ili da odredim pauzu? Hoćete pauzu? Najviše 10 minuta. Evo, dajem pauzu od 15 minuta. [[Posle pauze – 16,30]] Poštovane dame i gospodo, zahvaljujem na strpljenju. Ministar je zaista objektivno sprečen da stigne na vreme. Hvala vam na razumevanju. Iskoristićemo priliku da vrlo intenzivno učestvujemo u dijalogu s njim. Dajem reč gospodinu Milutinu Mrkonjiću, ministru za infrastrukturu. Izvolite.
Izvinite, u Subotici ste me našli, prema tome, hvala vam što ste tolerisali. Zapanjen sam stvarno, 190 amandmana na Zakon o vazdušnom saobraćaju. Poštovani poslanici, čast mi je, kao i uvek, da budem u ovom visokom domu, posebno kad se radi o ovako važnim zakonima kao što su ova dva zakona koje danas predlažemo u ime Ministarstva za infrastrukturu i Vlade Republike Srbije, dakle, Zakon o vazdušnom saobraćaju i Zakon o lukama. Ubeđen sam da ćete vašim doprinosom sigurno te zakone poboljšati. Ne plediramo da su oni najbolji, zato vas molim i kad kažem ima 190 amandmana, zato sam i ponosan, izvolite, samo predlažite i pretpostavljam da ćemo se dogovoriti. Dakle, oblast vazdušnog saobraćaja u Republici Srbiji u ovom trenutku uređena je Zakonom o vazdušnom saobraćaju koji je donet još 1998. godine i do stupanja na snagu Ustavne povelje Državne zajednice Srbije i Crne Gore bio je u nadležnosti Savezne Republike Jugoslavije. Kako je od stupanja na snagu tog zakona do danas prošlo punih dvanaest godina, a s obzirom na brzinu promena u pravnoj regulativi vazdušnog saobraćaja u svetu i u našoj zemlji, jasno je da je važeći zakon kojim se uređuje oblast vazdušnog saobraćaja potpuno zastareo i da ograničava brži razvoj tog saobraćaja u Republici Srbiji. Predlogom zakona o vazdušnom saobraćaju će se obezbediti uslovi za ostvarivanje ustavne nadležnosti Republike Srbije u oblasti vazduhoplovstva, kao i uslovi za obavljanje vazdušnog saobraćaja na teritoriji Republike Srbije koji važe u zemljama EU, što podrazumeva uvažavanje i primenu najširih standarda bezbednosti i obezbeđivanja života putnika. U toku pripreme Predloga zakona konsultovane su institucije EU, čiji su eksperti za oblast vazdušnog saobraćaja davali primedbe, predloge i sugestije na radne verzije nacrta zakona. Velika većina tih predloga i sugestija su prihvaćene i unete u tekst Predloga zakona, čime je obezbeđena najšira moguća usklađenost u tekstu Predloga zakona sa regulativama EU. Primenom ovog zakona stvoriće se pretpostavke za potpunu harmonizaciju nacionalnog zakonodavstva sa propisima EU, što predstavlja ključni prioritet u okviru procesa pristupanja EU. On je dobra osnova za uspešno uključivanje u evropske i svetske integracione procese u oblasti vazduhoplovstva, kao i za uvođenje i primenu međunarodnih vazduhoplovnih standarda, propisa i tehničkih pravila i prihvatanje međunarodne vazduhoplovne prakse, kao garancije dostizanja najviših standarda bezbednosti i obezbeđivanja u oblasti vazduhoplovstva u Republici Srbiji. Predlogom zakona uređeni su svi aspekti vazdušnog saobraćaja, što uključuje propisivanje pravila u vazdušnoj plovidbi i prevozu u vazdušnom saobraćaju: odredbe koje se odnose na aerodrome i aerodromske usluge, odredbe u vezi vazduhoplova i vazduhoplovnih proizvoda, pravila vezana za vazduhoplovno osoblje, zaštitu od buke i emisije izduvnih gasova, postupak u slučaju udesa i ozbiljnijih nezgoda u vazduhoplovstvu, kao i odredbe koje regulišu obezbeđivanje u vazdušnom saobraćaju. Pored iznetog, propisaće se nadležnosti organa Republike Srbije koji deluju u vazduhoplovstvu i precizno utvrditi njihova ovlašćenja, a posebno nadležnosti za donošenje podzakonskih i drugih akata kojima će se u potpunosti urediti oblast vazdušnog saobraćaja u našoj zemlji. Dosledna primena zakona obezbeđena je propisivanjem obimnih kaznenih odredbi koje omogućavaju kažnjavanje svih subjekata koji obavljaju delatnosti u vazdušnom saobraćaju na teritoriji Republike Srbije za povredu materijalnih odredaba ovog zakona. Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama; razlog za donošenje ovog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama je unošenje odgovarajućih izvora prava EU u domaće zakonodavstvo, čime se postiže puna usaglašenost zakonodavnog sistema Republike Srbije sa pravnom regulativom EU u oblasti unutrašnjeg vodnog saobraćaja. Zakonom se u domaće zakonodavstvo implementira osam direktiva, uredbi i saopštenja EU, a u obzir su uzete rezolucije, sporazumi, odluke i preporuke donete od strane Dunavske komisije, Ekonomske komisije UN za Evropu i Savske komisije. Zakon se, u načelu, može podeliti na dva dela. U prvom delu se uređuje materija koja se odnosi na bezbednost plovidbe, i to: vodni putevi i njihovo tehničko održavanje,plovila i njihova sposobnost za plovidbu, posada lučke kapetanije, te pitanja novih tehnologija koje utiču na bezbednost plovidbe, poput rečnih irigacionih sistema, RIS, i servisa za upravljanje brodskim saobraćajem, VTS. Važno je istaći da se zakonom unosi u domaće zakonodavstvo i uredba EU kojom se ukida kabotaža za plovila koja viju zastavu jedne od država EU, s tim da je u prelaznim i završnim odredbama odložena primena ove odredbe do prijema Republike Srbije u punopravno članstvo EU. Pored ovih pitanja, uređuju se i statusna pitanja institucija čija delatnost je usko vezana za bezbednost plovidbe, i to: Direkcija za vodne puteve, koja zadržava status posebne organizacije za tehničko održavanje vodnih puteva, kao sadašnje savezne i javne ustanove, jugoslovenski registar brodova unutrašnje plovidbe, Jugoregistar, koja se zakonom osniva kao uprava za utvrđivanje sposobnosti brodova za plovidbu, kao organ u sastavu Ministarstva za infrastrukturu. U drugom delu zakona uređuje se pitanje luka i pristaništa. Pravni status luka i pristaništa u Republici Srbiji uređen je u skladu sa savremenim pristupom upravljanju lukama koji je danas u svetu opšte prihvaćen i definisan u saopštenju o evropskoj lučkoj politici iz 2007. godine. Zakon se bazira na temeljnom principu da su luke i pristaništa dobra od opšteg interesa i da se, kao takva, njihova lučka područja i zemljište nalaze u javnoj svojini. Iz ovoga proizilazi razlikovanje upravljanja na javno-pravno, odnosno administrativno upravljanje lukama koje se vrši preko Agencije za upravljanje lukama i pristaništima koja će osnovati Vlada i upravljanje komercijalnom lučkom delatnošću, koje se prepušta lučkim operaterima u privatnom sektoru kao subjektima koji su nosioci privrednih aktivnosti u luci. Unutar luke jasno je definisana razlika između lučke infrastrukture (operativne obale, kejski zidovi, saobraćajnice, pruge i slično), koja je u javnoj svojini, i lučke suprastrukture, kranovi, dizalice, ukrcavanje, iskrcavanje putnika u upravnoj zgradi i slično, koje može biti u privatnoj svojini. Takođe, treba istaći da će se u svakom konkretnom slučaju utvrđivati šta je bilo predmet svojinske transformacije u odnosu na lučku infrastrukturu i ako je nešto bilo obuhvaćeno dokumentacijom na osnovu koje je izvršena svojinska transformacija, stečena svojinska prava će se poštovati. Dalje, učinjen je napor da se svojinski odnosi vezani za luke i lučka područja urede uzimajući u obzir odredbe Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije, Zakona o koncesijama, Zakona o planiranju i izgradnji, Nacrta zakona o javnoj svojini i drugim imovinsko-pravnim pravima Republike Srbije, Autonomne Pokrajine i jedinice lokalne samouprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestilac i predsednik Odbora za saobraćaj i veze, gospodin Velimir Ilić,želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo na Odboru imali jedan izuzetno dobar sastanak. Nama je jako žao što je ministar bio sprečen da dođe, bili su njegovi državni sekretari i zamenici, pomoćnici. Imali smo jedan problem, jer znam svojevremeno mi smo taj zakon napisali o vazdušnom saobraćaju i on je bio odličan zakon i spreman je bio za parlament. Međutim, kontrola leta je želela da se menjaju neke stavke u zakonu i taj je zakon posle izmenjen izašao iz okvira EU, tako da smo došli u jednu vrlo nezgodnu i tešku situaciju da na zakon, u načelu, koji danas ministar brani ovde pred poslanicima, ima 41 amandman Vlade, koja je kroz te amandmane pokušala da ga usaglasi sa zakonodavstvom EU. To je prvi put u istoriji parlamentarizma, mislim da se u ovom visokom domu nikad nije desilo da se na jedan zakon pojave amandmani Vlade u tolikom broju. To je signal da u vazdušnom saobraćaju preduzeća i institucije koje figuriraju nemaju saradnju, da su međuljudski odnosi i da je njihova međusobna saradnja izuzetno loša jer su svi tražili da u zakon ugrade određene pogodnosti za sebe, a posebno kontrola leta. Svaka čast njima, oni rade dobro svoj posao, ali oni žele da budu kapa i posle dobijanja jednog velikog kredita od 70 miliona evra oni su zauzeli jednu poziciju, želeli su da jedan zakon, koji je bio usaglašen sa EU, potpuno izvedu iz okvira, a mi znamo da je kontrola leta jedinstven sistem u Evropi i da je uopšte vazduhoplovstvo jedinstven sistem koji funkcioniše na evropskom nebu i dasad stupa zakon o otvorenom nebu nad Evropom i tako dalje. Zato sam tada i dao jedan predlog koji je bio vrlo dobar, da Vlada povuče ovaj zakon, ugradi sve te amandmane u zakon, vrati nazad i dostavi ovom parlamentu, gde bi bio jedan ozbiljan zakon, gde ne bi imali nikakvih promena i izmena, kao što je ovaj zakon o plovidbi. Zakon o lukama je usaglašen sa EU i to je sad jedan ozbiljan zakon, i stvarno o tom zakonu ne možemo ništa posebno. Biće amandmana, biće nekih predloga, ali je zakon usaglašen i u principu jedan zakon koji ćemo sigurno imati razloga da podržimo jer je usaglašen sa EU. Ovako sad mi ministra dovodimo u jednu tešku situaciju. On sad brani zakon u načelu, na koji će posle da predloži 41 tačku da se maltene promeni kroz amandmane. Prema tome, ovo je vrlo nezgodna pozicija i za ministra, i za Vladu i za sve nas. Mi ćemo sad voditi raspravu o nečemu, a znamo da ćemo sve to promeniti posle u raspravi o pojedinostima i potpuno izmeniti određene članove. Moglo je to u jednoj telefonskoj sednici samo da se prihvate amandmani, da se vrati nazad i da bude jedan ozbiljan zakon, koji bismo mi ovde veoma ozbiljno prihvatili. Zato ima 190 amandmana i zato ima svih ovih problema, i zato smo i ministra doveli u jednu neugodnu poziciju, i zato je Odbor i predložio da posle ove sednice održimo sastanak Odbora sa direktorima ovih ustanova i javnim preduzećima koja figuriraju. Ne može svaka vaška da bude obaška. Vazdušni prostor Srbije je jedinstven. Direktorat je kapa vazduhoplovstva i vazdušnog saobraćaja i Direktorat daje određene dozvole, saglasnosti i vrši kontrolu i sve ostalo. Kontrola leta obalja svoj deo posla, ali ne može ona biti iznad Direktorata, ne može preuzimati ingerencije drugih ustanova i sve ovo vodi da u JAT-u na Aerodromu, u kontroli leta, u Direktoratu, u JAT tehnici nisu neki dobri odnosi, usaglašeni odnosi, jer svako je želeo da u ovaj zakon ultimativno ugradi svoja neka rešenja koja njemu odgovaraju. Zakon mora biti jedinstven i dovesti ovo sve u jednu jedinstvenu dobru poziciju. Zato bi bio moj predlog da se ovaj prvi deo zakona o vazdušnom saobraćaju povuče, da se samo ugrade amandmani, da se vrati u parlament i da ga mi odmah usvojimo po jednoj ozbiljnoj proceduri. Ovako je to neozbiljno.
Da li izvestioci Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč i ko želi molim prijavite se? Narodni poslanik Siniša Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, gospodo saradnici, Narodna skupština Republike Srbije, kao što i reče ministar danas, raspravlja o dva izuzetno važna tehnička zakona. Prvi je Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju, a drugi je Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Donošenjem zakona o vazdušnom saobraćaju konačno se stvaraju sve pretpostavke za potpunu harmonizaciju nacionalnog zakonodavstva i propisa EU, kao i svetskih propisa kojima se bezuslovno reguliše pitanje vazdušnog saobraćaja preko teritorije Republike Srbije, uz uvažavanje i primenu najviših standarda bezbednosti i obezbeđivanja, pre svega ljudi, tehničkih sredstava i roba u vazdušnom saobraćaju. Ovim zakonom se konačno uređuje pitanje pravnog položaja, odgovornosti i nadležnosti Direktorata civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije. Direktorat postaje agencija sa jasnim propisanim delokrugom nadležnosti i ovlašćenjima. Mislimo da je to dobro rešenje. Ocena poslaničke grupe PUPS je da se sva predložena rešenja u ovom predlogu zakona nastala kao pravilan izraz usklađenosti našeg pravnog poretka sa opšteprihvaćenim međunarodnim obavezama koje su nametnute Konvencijom o međunarodnom civilnom vazduhoplovstvu i iz međunarodne Konvencije o saradnji u oblasti bezbednosti vazdušne plovidbe, tzv. Eurokontrol, od decembra 1960. godine, kao i svih drugih međunarodnih akata koji su do današnjih dana usvojeni. Po prvi put se formalizuje funkcionalno razdvajanje pružalaca usluga u vazdušnoj plovidbi od zakonskih regulatora, što je vrlo važno, plovidbe uspostavljanjem nacionalnog nadzornog tela Republike Srbije u vazdušnoj plovidbi. Mislimo da se stvaraju uslovi da se konačno izvrši reorganizacija vazdušnog prostora Republike Srbije, definisanjem u sve tzv. funkcionalne blokove. Zakon će u svojim rešenjima sigurno stvoriti uslove da se poboljša kvalitet usluga, da se poveća broj uslužnih operacija na našim aerodromima, da se poveća boj preleta u vazdušnom prostoru Srbije, a sve uz jačanje celokupnog sistema upravljanja vazdušnim saobraćajem. Srbija sigurno ulazi u red zemalja u kojima se kapacitet usluga i broja putnika svake godine povećava za 6 do 10%. Takvu stopu porasta maksimalno mora da podrži država, imajući u vidu, pre svega, sve mere kako bi se naši stručni potencijali i tehnički sistemi unapredili, smanjili rizici i poboljšala usluga. Svesni smo činjenica da je ovaj zakon izazvao polemične tonove u stručnoj i društvenoj javnosti, o čemu je predsednik odbora govorio, a sve zbog pojedinih rešenja na koja su reagovali podjednako sindikati aviosaobraćaja, kao i većina udruženja stručnog i pomoćnog osoblja koje radi u vazdušnom saobraćaju. Podnet je jedan broj amandmana kojima se bliže uređuje veliki broj tehnički pitanja, koja ćemo mi u daljoj raspravi podržati. Delovi uređaja i opreme su tehnički izrazi koji bliže definišu određene tehničke uslove koji sadrži vazduhoplov i oni moraju biti primenjeni u svim evropskim i svetskim standardima. Tu dileme nema. Zakonom se bliže usklađuju određeni aneksi iz Konvencije o međunarodnom civilnom vazduhoplovstvu sa direktivama evropskih parlamenata i Saveta Evrope iz 2003. godine. Naš zadatak je da ove usklađene tehničke uslove ugradimo u zakon o vazdušnom saobraćaju, a potom da preko Direktorata stvorimo sve uslove da oni budu zaista i primenjeni i ispoštovani. Poslanička grupa PUPS smatra da nacionalni program bezbednosti u civilnom vazduhoplovstvu, koji treba da se uradi, saglasno Konvenciji o međunarodnom civilnom vazduhoplovstvu, mora da se usvoji i potpuno uskladi sa evropskim i svetskim standardima radi dostizanja unapređenja prihvatljivog nivoa bezbednosti u civilnom vazduhoplovstvu Srbije. Takođe smo saglasni da se obaveza o uspostavljanju sistema upravljanja bezbednosti, čiji je obavezni deo priručnik o upravljanju, mora ispoštovati uz saglasnost Direktorata vazdušnog saobraćaja. Saglasni smo da se podrži nastojanje da se definiše funkcionalni blok vazdušnog saobraćaja kao prostor zasnovan na operativnim zahtevima, koji se uspostavljaju bez obzira na državne granice, a u kome se pružanje usluga u vazdušnoj plovidbi i sve funkcije u vezi sa tim optimalno integrišu u jedinstvena rešenja. Teritorija bivše Jugoslavije, a time i teritorija Srbije, obavezno se usklađuju kao deo okvira za formiranje jedinstvenog evropskog neba, na šta se Srbija obavezala potvrđivanjem ECCA sporazuma. Podržavamo nastojanje ministra da se sa stanovišta bezbednosti vazduhoplovstva zabranjene zone, uslovno zabranjene zone i opasne zone, određuju rešenjem ministra, a ne rešenjem Vlade, kao dosad. Poslanička grupa PUPS smatra da bi kod utvrđivanja nadležnosti Republičkog hidrometeorološkog zavoda i njegovog svojstva kao posebne organizacije istog trebalo da odredimo kao organ državne uprave nadležan za prognozne i vazduhoplovne meteorološke uslove i da se uspostave dodatne mere opreza, time što bi istu trebalo doopremiti tehnički i posebnim aktom obavezati na strogu saradnju sa Svetskom hidrometeorološkom organizacijom. Sertifikat za pružanje vazduhoplovnih meteoroloških uslova Republički hidrometeorološki zavod može dobiti samo ako ispuni propisane tehničke i organizacione uslove, a koje mora potvrditi međunarodna zajednica. Poslanička grupa PUPS je u postupku javne rasprave za donošenje zakona o vazdušnom saobraćaju obavila niz konsultacija sa udruženjima i strukovnim savezima, kao i stručnim i tehničkim licima odgovornim za bezbednost vazdušnog saobraćaja, a na njihov zahtev. Posebnu pažnju posvetili smo najvažnijem pitanju vazdušnog saobraćaja, a to je bezbednost putnika i osoblja. Dilemu vezanu za status letačkog i neletačkog osoblja pokušali smo da rešimo sa više amandmana, i to kao što vidimo iz raznih političkih opcija. Zalažemo se da se pomoćnom osoblju prizna status letačkog osoblja i da se posebno prizna njihova odgovornost i učešće u bezbednosti putnika, posade i vazduhoplova. Napominjemo da su dužnosti kabinskog osoblja podjednako vezane, kako za uslugu, tako i za bezbednost u vazdušnom saobraćaju. Kabinsko osoblje u pretpripremi leta na platformi, pre ulaska putnika vrši, proveru spremnosti posade, opreme, protivpožarne opreme, kiseoničke opreme i takođe evakuacione opreme, kao i izlaza iz vazduhoplova i tehničku ispravnost putničke kabine. Letačko osoblje vrši bezbednosnu kontrolu pre i posle ulaska putnika u putničku kabinu. Ono ih po ulasku u putnički avion priprema za let i upoznaje sa izlazima za slučaj opasnosti i bezbednosnom procedurom. Po zatvaranju pilotske kabine za vreme leta kabinsko osoblje preuzima svu odgovornost za bezbednost putnika i putničke kabine u svim fazama leta. Kada se imaju u vidu sve obaveze i odgovornost za učešće u bezbednosti putnika, posade vazduhoplova i roba, logično je da se i letačkom osoblju prizna status koji ima kabinsko osoblje, odnosno obrnuto, a što se zahtevima EU reguliše i izričito traži. U raspravi u pojedinostima, koja će uslediti posle ove rasprave u načelu, mi ćemo uz amandmane koje su podnele druge političke opcije izvesti nesumnjiv dokaz da se status letačkog i kabinskog osoblja u celini mora izjednačiti i da se stručno, a pogotovo ako se ima u vidu da u Srbiji radi, odnosno iz Srbije radi preko hiljadu ljudi u drugim aviokompanijama, onda se mora stvoriti preduslov da oni budu izjednačeni sa ostalim osobljem koje učestvuje u letu. Kada se u raspravi u pojedinostima prihvate određeni amandmani, mi ćemo podržati ovaj stav, kao i ovaj zakon o vazdušnom saobraćaju u celini. Zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama je takođe zakon koji je po raspadu bivše Jugoslavije sada potpuno prestao da važi. Praktično ovaj novi zakon bi tek sad preuzeo nadležnosti i odgovornosti svih oblasti vodnog saobraćaja na unutrašnjim i međunarodnim rečnim putevima koji prolaze kroz Srbiju. Plovidbeno pravo i dosadašnja pravna tehnika u oblasti plovidbe zamenjuje se novom nomotehnikom koja podrazumeva javno-pravni i privatno-pravni deo. Predlogom ovog zakona mi konačno usvajamo odredbe međunarodnih konvencija donetih pod okriljem UNCE, a koje moramo poštovati jednako kao i Austrija, Mađarska, Bugarska i Hrvatska i ostale podunavske zemlje. Predlogom zakona definitivno se određuju vodni putevi Srbije, kao i primena običaja u unutrašnjoj plovidbi na tim putevima. Poslanička grupa PUPS je takođe razgovarala sa određenim strukovnim savezima, profesionalnim ljudima koji se bave plovidbom i smatra da su odredbe o bezbednosti plovidbe obuhvatile sve uslove, sva opšta i tehnička pravila i merila koja se moraju ispunjavati od strane plovila i posade u toku plovidbe. Tu primedbi ne može biti, niti naknadnih dogovora. Ovim odredbama dobro su definisani i vodeni putevi, luke, pristaništa i pristani, kao i drugi uslovi kojima se ostvaruje bezbedna plovidba. Smatramo da su dobro definisani organi nadležni za poslove bezbednosti plovidbe, u smislu odgovornosti i u smislu nadležnosti. Kratkoročni, srednjoročni i dugoročni planovi razvoja puteva, luka i pristaništa, kao i obuhvat planiranja troškova za te svrhe pristojno obrađuju osnovni uslov za razvoj vodnog saobraćaja koji se uklapa u najnoviju dunavsku inicijativu. Kategorizacija vodnih puteva, sa stanovišta međunarodnog, međudržavnog i državnog režima plovidbe, te organa koji to određuju, uz objekte bezbednosti plovidbe, dobra su tehnička rešenja za opštu i pojedinačnu bezbednost u plovidbi. Plovidba i pilotaža, kao i utvrđivanja prava plovidbe za domaća i strana plovila, te režim za sve naše plovne reke uredili su sva pitanja u skladu sa opštim standardima. Zakon po prvi put sprečava zagađenje sa plovila po međunarodnim standardima i bliže uređuje pitanja traganja, spasavanja i vađenja potopljenih stvari i objekata. Ovim zakonom otvoren je put za vađenje preko 175 potonulih brodova potopljenih u Dunavu između dva naša najvažnija hidroenergetska i plovidbena objekta, od tromeđe Srbije, Rumunije i Bugarske, pored Prahova, Radojevca, Brze Palanke, Negotina do Kladova. Zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama predlaže uređenje svih pitanja vezanih za sam brod i za samu posadu, kao i za objekte koji se moraju izvaditi. Predlogom zakona utvrđuje se pravilo sposobnosti broda za plovidbu i tehnički nadzor nad njim. Smatramo da je dobro što se uvodi uprava za utvrđivanje sposobnosti brodova za plovidbu ili, kako ste ga ranije zvali, "Jugoregistar". Zakonom se pravilno reguliše status posade brodova unutrašnje plovidbe i definiše da su to lica ukrcana za izvršenje poslova na brodu i upisana u popis članova posade. Posebno se reguliše način za utvrđivanje minimalnog broja članova posade koji je potreban za bezbednu plovidbu, kao i obaveze posedovanja odgovarajućeg ovlašćenja za vršenje poslova na brodu i posebno kako se stiče zvanje polaganjem odgovarajućih stručnih obaveza i ispita i pravo na sticanje brodarske knjižice bez koje se plovidba ne može obaviti, kao neka vrsta pasoša. Takođe su regulisana prava na troškove repatrijacije članova posade prilikom iskrcaja, prilikom povreda dužnosti na brodu itd. Smatramo da zakon dobro definiše status, nadležnosti i odgovornosti lučkih kapetanija, kao i sigurnosnu zaštitu brodova, objekata, bezbednost plovidbe, zatim luka, pristaništa i brodnih servisa. Poslanička grupa PUPS smatra da će rešenje u Predlogu zakona imati pozitivan uticaj na sve privredne subjekte koji se bave unutrašnjim i vodnim transportom, odnosno pružaju lučke usluge u smislu stabilnog povećanja pružanja lučkih usluga i optimalnog korišćenja postojećih kapaciteta. Pozitivan uticaj će se posebno odraziti na poslovanje dela privrede koja isključivo koristi usluge prevoza tereta putem unutrašnjeg vodnog transporta. Svesni smo da će zakon postepeno, zbog podizanja tehničkih zahteva za ispravnost brodova, izazvati povlačenje iz upotrebe plovila koja usled svog nižeg tehničkog stanja predstavljaju opasnost po bezbednost plovidbe i životnu sredinu. Moramo da dodamo da je 100% otežavajuća okolnost da se ovaj zakon donosi u periodu kada se Republika Srbija nalazi u postupku usaglašavanja nacrta ugovora o uspostavljanju transportne zajednice između EU, s jedne strane, i zemalja Jugoistočne Evrope, s druge strane. Imate potpunu podršku, gospodine ministre, da se u tome uspe. Naša želja da bez ograničenja koristimo unutrašnje vodne puteve na panevropskom nivou ostvariće se ispunjavanjem tehničkih zahteva za plovila unutrašnje plovidbe, a saglasno uslovima iz statusa Konvencije o plovidbi Rajnom, Majnom i Dunavom. Na osnovu svega iznetog, sugestija i mišljenja i mišljenja drugih političkih grupa, te uz prihvatanje određenog broja tehničkih amandmana namenjenih za popravku teksta ovog zakona, odnosno za njegovu strukturu, PUPS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala na pažnji.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević ima reč.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dve godine od konstituisanja Vlade Republike Srbije bilo je potrebno da nadležno ministarstvo uradi i dostavi nam Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju. Nažalost, ni toliko kašnjenje nije omogućilo da imamo zakon koji će da bude usaglašen sa evropskim normama i propisima, već smo morali da uz ovaj zakon dobijemo i 41 amandman od Vlade Republike Srbije. Zaista me čudi kada neke kolege hvale ovaj zakon u načelu. Mi treba otvoreno ovde da kažemo da imamo zakon koji je loš u načelu i kojeg tek sa amandmanima koje je podnela Vlada Republike Srbije treba da usaglasimo sa formom i sa onim predlozima koje je dostavila EU. To je, između ostalog, i posledica neorganizovanosti, površnog bavljenja evropskim pravilima i standardima. Ne postoji, gospodine Mrkonjiću, prečica u putu Srbije ka EU, niti ta prečica predstavlja donošenje zakona koji nisu u saglasnosti sa EU, niti su to zakoni koji treba donekle da prevare EU. Jednostavno, mi treba samo da se držimo procedura koje već postoje. Ovde je, gospodine Mrkonjiću, trebalo prvo da nam kažete ko je odgovoran za to što je došao uopšte u proceduru zakon koji nije usaglašen sa standardima EU. Takođe, dosadašnji Zakon o vazdušnom saobraćaju bio je velika prepreka razvoju Srbije i njene ekonomije. Tumačenjem institucija koje je trebalo da primenjuju taj zakon štitili su se monopoli JAT-a na štetu i države i građana. Pogledajte samo primer onih država koje su kroz konkurenciju modernizovale svoju infrastrukturu, koje su privukle kapitalne investicije kad govorimo o aviosaobraćaju, koje su, između ostalog, omogućile jeftinija putovanja svojim građanima. Sve je to omogućila konkurencija i u aviosaobraćaju. Međutim, mi smo imali zakon, imali smo institucije koje je trebalo da sprovode taj zakon o vazdušnom saobraćaju, a koji su omogućavali monopol jednog javnog preduzeća, u ovom slučaju JAT-a. Ovaj zakon o vazdušnom saobraćaju i amandmani koje je Vlada podnela treba samo da budu uvod, po nama iz LDP-a, u puno značajniji zakon o kome ćemo govoriti u narednom periodu, a to je Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije za kredit JAT Ervejza. Taj zakon govori da Republika Srbija treba da da garanciju na 51 milion evra za kredit JAT-u, a 90% tih sredstava treba da pokriju gubitke koje JAT napravio u dosadašnjem periodu. Mi treba, građani Srbije, da kroz budžet platimo nesposobnost upravljanja ovim javnim preduzećem. Čini mi se da nijedan bolji primer ne pokazuje na koji način funkcioniše to partijsko rukovođenje javnim preduzećima i šta znači u pravom smislu departizacija javnih preduzeća, s jedne strane, odnosno privatizacija javnih preduzeća, s druge strane, na kojima Liberalno-demokratska partija insistira. Gospodine ministre, trebalo je da vi možda u vašem uvodnom izlaganju, između ostalog, i o tome nešto da kažete. Dokle je došlo i dokle ima razgovora sa strateškim partnerom za JAT? Koji je to strateški partner, a ne da o tome saznajemo iz novinskih članaka. Takođe, vi ste pre dva-tri dana rekli da je politika Vlade, između ostalog, da imamo nacionalnu aviokompaniju. U redu, slažem se, to zvuči patriotski, ali treba i da nam kažete koliko to košta građane Srbije. Šta ćemo mi za te novce koje ćemo da izdvojimo za to da imamo? Da li ćemo imati bolji transport, kvalitetniji ili ćemo i dalje samo da imamo jednog gubitaša koje građani Srbije plaćaju, s jedne strane, kroz avionsku kartu kada je kupuju, a drugi način je kroz budžet, davanjem garancije na kredite? Očigledno je da se ponavlja primer RTS-a, o kome smo govorili ova dva-tri dana. RTS građani Srbije finansiraju preko pretplate, a sada između ostalog treba da finansiramo i RTS preko rebalansa budžeta, da bi plaćali ono što gledaju na RTS-u. Takođe, mi treba da jasno kažemo koja je strategija Republike Srbije kada govorimo o tom vazdušnom saobraćaju. O tome, gospodine ministre, ništa niste rekli u uvodnom izlaganju i čini mi se da moramo u ovu raspravu o vazdušnom saobraćaju da unesemo malo više života, kako bi i građani mogli jasno da dobiju one odgovore na ona pitanja koja njih interesuju, a ti odgovori su da li će imati bolju kompaniju, da li će se voziti boljim avionima i da li će se voziti jeftinije. Očigledno je da u poslednjih nekoliko meseci kada su se pojavile i kod nas aviokompanije strane, koje za manje para voze građane Republike Srbije, pokazalo se kako je moguće za manju cenu karte da se vozi boljim avionima, a ne da se vozimo onim avionima koji su iz godinu u godinu samo stariji, a gubici tog našeg JP iz godine u godinu su samo veći.
Reč ima poslanica Jasmina Milošević.
Probaću malo živosti da unesem u ovu raspravu, što bi rekao kolega Kenan Hajdarević. Poštovana predsedavajuća, ministre, predstavnici Ministarstva, pred nama su praktično dva krovna zakona i zaista su uskostručna i sad ukoliko bi pričali, član po član tog zakona, možda našim građanima ništa ne bi značilo, ali zato sam izabrala, recimo, par nekih stavki iz jednog i drugog zakona što bi građanima, koji budu slušali i pratili nas šta radimo ovde, možda moglo da približi malo više da shvate suštinski životno šta njima mogu da znače ti zakoni i koje su to sve oblasti koje oni pokrivaju. Ono što je nama rečeno na Odboru za saobraćaj, što su ljudi iz Ministarstva rekli, da prilikom usaglašavanje ovog zakona i njegovih pojedinih stavki vezano za sigurnost, zapravo za bezbednost, odnosno obezbeđenje, teško prevodivo sa engleskog jezika "sekjuriti", bezbednost kod nas bi se odnosila na neku tehničku bezbednost samog aviona, letilice, vazduhoplova, dok bi obezbeđenje više značilo bezbednost sa aspekta, recimo, današnjeg dešavanja, terorističkih napada, više obezbeđenje u tom smislu koje je neophodno da bi se jedan let odvijao na način kako treba. Dakle, ako pogledamo samo činjenično, vazdušni saobraćaj spada u najmlađu granu saobraćaja i ako uzmemo od braće Rajt do danas, od 1903. godine do danas, kad je maltene avion, odnosno njihova letilica letela pomoću štapa i kanapa, eto za jedan vek to je najviše tehnički i tehnološki napredovao taj saobraćaj. Da ne pričamo da danas imamo samo avion, helikopter, razne svemirske stanice, spejs-šatlove itd. S jedne strane, dok su rasla ta tehničko-tehnološka dostignuća, s druge strane su zapravo se povećavale te rizične okolnosti koje su mogle da nastanu. S jedne strane imamo napredak, a sa druge strane opet imamo neke nezgode koje mogu da se dese upravo tim tehničkim dostignućima. Danas je zapravo u svetu najveći izazov kako obezbediti ne samo let kao let da bude ispravan u potpunosti u smislu letilice i kontrole leta. Vi ako u drumskom saobraćaju imate integrisan sistem koga predstavlja vozač, put i vozilo, tako u vazdušnom saobraćaju imate to osoblje letačko, koje upravlja tim avionom, imate letilicu i naravno kontrolu leta. Dakle, to je integrisan sistem koji u potpunosti mora da funkcioniše međusobno i da ima komunikaciju. Upravo kao takvo je sklono nekim nebezbednosnim elementima, odnosno da to njihovo obezbeđenje, odnosno taj deo koji je vezan za "sekjuriti" bude kritičan, a pogotovo da u poslednje vreme od terorističkog napada koji se desio u Americi do danas to je nešto što je broj jedan, pored same letilice i performansi koje ona ima. Dakle, što se tiče dela, nismo spomenuli, a ja ću kratko da spomenem pojam tzv. otvorenog neba, pojam kontrole neba. Naša kontrola leta, zapravo imamo izuzetno jaku bazu, ne samo u kadrovima, nego i tehnički osposobljenu, nego i u smislu tih evropskih integracija, gde se teži da za par godina kompletno nebo nad kontinentom podelimo u pet ili šest zona. Svakako imaju pravo da apliciraju za jednu od tih tačaka kontrolnih i sa aspekta tehničke opremljenosti i ljudi, jer školovati dobre kontrolore leta je jedan proces koji je vrlo dug, vrlo skup. Mi imamo već izrađen potpuno sistem i to je jedna šansa za nas. Ako pogledate da godišnje preko 450.000 letova kontroliše naša kontrola leta, što je finansijski odličan jedan podatak. Ne znam tačno, ali znam da se radi o cifri koja je vrlo dobra i sve je to što nas upozorava, pa ne smemo da izgubimo to naše mesto, da naša kontrola leta bude jedna od tih tačaka koje će kontrolisati deo neba nad Evropom. To je generalno vezano za tendencije koje se tiču civilnog saobraćaja. Aviokompanije neće da biraju put koji je najkraći do neke tačke do koje putuju, već im je praktično mnogo važnije da izaberu tačku koja je bezbednija. Ukoliko već znamo da uzimaju u obzir nas i putem direktiva, i konvencija i njihovi eksperti koji dolaze kod nas su istu stvar potvrdili da je naša kontrola leta je jedna od onih na koju računaju. Osim toga, današnje turiste koje imamo i koji dolaze u sve većem broju u našu zemlju, ne mogu da smatram, da kažem, da su razmaženi, ali ljudi u smislu skraćenja vremena žele da što bezbednije putuju i stignu na destinaciju koja im je zgodna. Ako uzmemo u obzir to da imamo 17 sportskih aerodroma, imamo tri vojna aerodroma. Po samoj definiciji aerodrom, sem što može biti civilni, vojni i mešoviti, već znam da iz ministarstva ljudi rade na tome da se razvije tzv. sekundarna, odnosno tercijalna mreža aerodroma, koja se već, koliko znam i aerodrom Lađevci je već u proceduri da može da se koristi i kao turistički, jer je nadomak praktično većeg broja tih turističkih destinacija. Mi danas imamo situaciju da obezbedimo infrastrukturu, da oni mogu da sleću u Kraljevo, Vršac ili već na neki od tih manjih aerodroma. Mi danas imamo problem, jer danas, da bi neko tu sleteo, on prvo mora da sleti u Beograd, ne bi li izvršio carinu i sve neophodne papirologije koje idu uz let. Tek nakon toga može da leti dalje na aerodrom na koji se namerio. Znači, za sopstvene neke potrebe, turističke, za neki interni taksi prevoz, zašto da ne, treba iskoristiti i razviti tu sekundarnu, odnosno tercijalnu mrežu aerodroma i gde bi Beograd, praktično, kao međunarodni aerodrom i onaj koji imamo u Nišu, mogao da bude u funkciji, praktično, vazdušne luke. Ono što je takođe bitno to je da, sem bezbednosti same letelice i njenog obezbeđivanja, mi tu imamo i aerodrome. Da spomenem samo da do 2013. godine, ako se ne varam, radi skraćenja vremena putnika nakon silnih kontrola koje su trenutno u toku, znam da će svaki aerodrom morati da ima i tzv. skrining tečnosti, gde će se praktično i smanjiti sve te kontrole vremenske koliko traju, i putnika, i obezbeđenja i praktično ljudi koji lete. Stoga smatram da ste u ovom zakonu koji je pred nama određene uredbe i direktive jasno naveli kod pojedinih članova, gde se pozivate u kom momentu šta stupa na snagu. Iz razgovora sa koleginicom takođe smo konstatovali da je jako dobro što će neko ko se bavi vazdušnim saobraćajem što moći tačno kod odgovarajućeg člana zakona da pronađe direktivu koja bliže definiše odnosno uređuje tu oblast. Što se tiče samih definicija koje smo dobili u zakonu, naša poslanička grupa ima par amandmana. Insistiraću na njima. Probaću da odobrovoljim ministra, možda i on bude sagledavao to sa istog ugla, kao i mi. Zapravo, tiče se letačkog odnosno letačkog osoblja pomoćnog. Zapravo, ne mogu da prihvatim definiciju da je stjuardesa u avionu konobar koji mi daje samo kafu i čaj. Prosto to je neko ko vodi brigu i o nekom ko je možda bolestan u tom trenutku, ko je možda paničan, jer prilikom prinudnog sletanja aviona neće biti pilot taj koji će voditi direktno brigu o putnicima, te stoga smatram da baš nije uputno da su stjuardi i stjuardese neko ko posredno utiče na bezbednost u avionu. To ćemo kada bude rasprava u načelu, pa ćemo da pričamo o tome. Još možda da kažem da, vezano za te bezbednosne situacije, ovim zakonom što je pokriveno, a svugde u svetu, nakon silnih otmica aviona, što se ne dešava kod nas, ali u svetu, prosto ispratili smo i u tom delu da sve službe koje su neophodne da budu na aerodromu, pa čak i one koje su za talačke situacije, za pregovore, sve je to dobro što smo u tom delu ispratili i pokrili svaku situaciju koja može da se desi. Najzad bih par reči što se tiče vodnog saobraćaja, odnosno uređenja luka. Vodni saobraćaj po definiciji kao najekonomičniji, kao najbezbedniji i kao ekološki najprihvatljiviji je slabo iskorišćen kod nas iz više razloga, bez obzira što imamo oko 1680 kilometara vodnih puteva, što Dunava, Save, Tise, Begeja, Tamiša i hidrosistema Dunav-Tisa-Dunav. Članica smo i Dunavske i Savske komisije, i povezani smo i sa Rajnskom komisijom, to je sve nešto što moramo u perspektivi da iskoristimo, ako se ne varam, po tom master planu koji do 2025. godine uzima u obzir potpuno iskorišćenost naših unutrašnjih plovnih puteva koji su ujedno i međunarodni. Da ne kažem da je Dunav, maltene, sam po sebi isto kao autoput sa nekih 20 traka i da, kao što je gospodin Stamenković rekao, sem porinutih brodova iz prethodnih ratova, ima tu dosta neeksplodiranih bombi, da je to još jedan od stvari gde nam i EU pomaže ulažući, dajući novac da se Dunav očisti, jer ne samo što bi se razvio vodni saobraćaj u turističkom smislu i što bismo se približili kao tržište, vrlo je bitno što bi se uglavnom naše velike luke, koje su na dobrom mestu, koje povezuju, uzmimo Smederevo, Beograd, Novi Sad, povezuju i drumski i železnički koridor i da treba težiti da se na tim mestima razviju veliki logistički centri, gde bi se uspostavio multimodelni sistem transporta, gde bi se kombinovala železnica, drum, voda i ro-ro sistem, koji nisam siguran da li postoji, da li možda luka samo u Smederevu ima ili nema. Ali je to sve nešto što je mogućnost i za zapošljavanje većeg broja ljudi ili sami logistički centri su nešto što je paletizacija roba. Prevoženje kontejnerom je nešto što je budućnost, biće i kod nas realnost. Praktično skraćuje i smanjuje troškove ljudima koji prevoze transport, a i nama, jer mi smo ujedno i oni koji prevoze i koji prihvataju taj transfer. Stoga, taj Koridor 7 Dunav, povezano sa ostalim koridorima, samo sam kratko napomenula. Jer, dobro je što ćemo i tim zakonom, koji tretira naše unutrašnje puteve, da razrešimo sve nejasnoće koje su bile vezane za luke, za kapetanije. U kombinaciji dobar zakon sa dobrim planom koji je vezan za 2025. godinu može da nam da zaista dobre rezultate. Želela bih da napomenem da će naša poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržati ove predloge zakona da postanu zakoni, jer su u duhu ne samo integracije koje jesu primarne i dobre, već zato što je to dobro i za naše ljude koji su ovde i koji se bave nekom od ovih vidova saobraćaja.
Reč ima dr Zoran Šami.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je 5. oktobar i upravo zato počeću ovo izlaganje ove tačke dnevnog reda sa tri napomene koje se odnose na način funkcionisanja naše skupštine u ovom primeru u ovom konkretnom slučaju. Prvo, po ko zna koji put stavljam primedbu zbog spajanja tačaka. Tačno je da su obe tačke iz oblasti saobraćaja i da su obe tačke u nadležnosti ministra saobraćaja, to nije sporno, ali radi se o dva osnovna zakona, da kažem krovna zakona koji po svojoj suštini i po svom obimu zaslužuju pojedinačnu raspravu. Dovoljno je da pogledate podatak da jedan zakon ima 291 član, čini mi se, a drugi 261-262. Znači, oba imaju preko 550 članova. Ne znam kako ćemo u okviru jedne rasprave, posebno kada je reč o raspravi u pojedinostima, uspeti da raspravimo sve amandmane? Mi imamo prostor vremenski za 300 amandmana, a članova je 550 i nešto. Mislim da odluka da se ove dve tačke spoje, što nije prvi put u ovom parlamentu, direktno ide na uštrb kvaliteta rasprave koja će se o ovim zakonima voditi. Drugo, voljom vladajuće većine nismo radili tri meseca. Nismo radili prvo u julu, pa kasnije nismo radili u avgustu i u septembru. Ne vidim nikakav razlog da sada, kada smo konačno počeli da radimo, moramo da radimo u vreme kada nije predviđeno za rad Skupštine. Ne vidim zašto smo juče i zašto ćemo danas raditi i posle 18.00 časova? Ne vidim šta će to da se desi ako radimo u neko normalno vreme, tim pre što, kao što znate, trenutno i nema prenosa. Dakle, rad Skupštine u ovom trenutku nije javan. To što će prenos da bude noćas između 22.00 časa i 01.00 i 02.00 noću, to kao da i nije javno, jer najveći broj građana ove zemlje u to vreme mora da se odmara da bi sutra išao na posao. Treće, moram da primetim da moja inteligencija nije dovoljno velika da razumem sve suptilnosti našeg Poslovnika, koji je jednostrano donet voljom vladajuće većine, pa tako imamo genijalnu odredbu da kada prijavljujemo govornike moramo da napišemo da li su oni za ili protiv. Ovde raspravljamo o dva zakona. Na primer, lično mislim da je jedan zakon pristojan, a da drugi zakon ne valja. Onda sam pola za, a pola protiv. Nije to jedina mudrost koja piše u našem Poslovniku, ali vredi da napomenem da tako nešto valja izbaciti iz Poslovnika. Kada smo već kod Poslovnika, ima nešto što Poslovnik nije regulisao a trebalo je da reguliše, to je upravo ova situacija u kojoj se Vlada pojavila sa 41 amandmanom na jedan zakon. To je, ako se ne varam, 15% tog zakona. Ne mogu da razumem da Vlada podnese amandman, jedan ili dva amandmana jer je u nekom članu nešto previdela, neku sitnicu, ali 41 amandman znači praktično menjanje 15% zakona, da ne kažem da se tu pojavljuje čitav niz problema da li poslanici mogu pisati amandmane na amandmane. Ovi amandmani, ako prođu određenu proceduru, postaju sastavni deo zakona, praktično bez mogućnosti podnošenja amandmana koje su poslanici dali. Zato mislim da je predlog gospodina Ilića u stvari krajnje suvisao. Bilo je mnogo uputnije da je Vlada na makar dva sata povukla taj zakon, ugradila amandmane i poslala nam onda jedan celovit zakon. Ovo nije prvi put. Već se jedanput desilo da smo imali veliki broj amandmana Vlade na zakon i mislim da je to nešto što nije dobro, bez obzira o kom zakonu je reč i da li su amandmani kvalitetni ili nisu kvalitetni itd. U to sada neću da ulazim. Da se sada konačno vratim na same zakone. Kada je reč o zakonu o vazdušnom saobraćaju valja kazati da je ministar primetio da je važeći zakon donesen 1998. godine, ali je katastrofa nastupila mnogo ranije. Praktično 90 i neke godine je Srbija bila izbačena iz svakog vazdušnog saobraćaja i u međuvremenu je u Evropi donet veliki broj novih normi i pravila za oblast vazdušnog saobraćaja. Molim vas da shvatite da govorim o Evropi, ne EU, jer sva ta pravila važe i za zemlje koje nisu u EU. Važe za Švajcarsku, i za Norvešku, i za Tursku i za Rusiju itd. Radi se stvarno o pravilima koja važe za čitavu Evropu i naravno da moramo naše zakone sa tim evropskim pravilima igre u potpunosti da usaglasimo i šteta je što ovaj zakon nije već donesen. Drugo što valja reći je da upravo u domenu vazdušnog saobraćaja imamo velike šanse, ali neko je malopre pomenuo JAT, nema JAT nikakve veze s ovim. Možemo da imamo ili da nemamo JAT, da imamo jednu ili 101 kompaniju, to uopšte nije važno. Ovde se radi o vazdušnom prostoru, a treba znati da vazdušni prostor iznad naše zemlje je raskrsnica važnih vazdušnih puteva od dalekog istoka, južne Afrike, Evropi i dalje ka Americi. Da ne kažem da tu imamo velike šanse u izgradnji aerodroma, velikih kargo centara itd. Mislim da mi kao država imamo velike šanse u tom domenu vazdušnog saobraćaja. To da li ćemo imati ili nećemo imati domaćeg avioprevoznika je sasvim deseta vrsta problematike i zapravo se tom problematikom ovaj zakon ni ne bavi i ne treba da se bavi. Ono što je vidljivo kada se pažljivo pročita zakon je da je jasno da je u izradi zakona učestvovao jedan određen broj ljudi iz struke. To se vidi iz načina na koji je napisan i odmah da kažem da su ti delovi bolji nego drugi delovi zakona. Manjkavosti zakona se odnose na one delove gde smo pokušali malo da kraduckamo, odnosno da varamo Evropu, pa da nešto kaobajagi promenimo, a da se Vlasi ne sete, tako da su ti delovi zakona, da kažem neki politički delovi, loši i njih valja popraviti. Demokratska stranka Srbije nije podnela veliki broj amandmana na ovaj zakon. Mogli smo da podnesemo naravno još jedan određen broj. Samo smo gađali da popravimo neke potpune nelogičnosti koje pišu u zakonu i odmah da kažem da smo podneli samo četiri amandmana na ovaj zakon. Lično mislim da je ovaj zakon, možda se neću složiti s kolegama, bolji nego onaj drugi. Sada ću o njemu. Opet jedna veoma važna oblast. Kada pomenemo rečni saobraćaj obično mislimo na Dunav, eventualno Savu, ali malo je poznato da u Srbiji ima 2000 kilometara plovnih puteva ili perspektivnih plovnih puteva, perspektivnih u smislu da mogu biti plovni putevi. Samo zahvaljujući našem nemaru nisu plovni putevi, ali mogli bi da budu. Koji je značaj plovnog puta? Nema potrebe, dovoljno je da vam kažem da uporedite koliko košta kilometar održavanja autoputa i koliko košta kilometar održavanja plovnog puta, pa ćete dobiti jedan odnos koji će jasno da nam ukaže koliko je isplativo imati plovne puteve. Potpuno je jasno da u to treba uvesti red. Opet i ovde se vidi u nekim delovima zakona da su ga radili ljudi od strukei da su to dobri delovi zakona. Nažalost, u samom zakonu ima mnogo političkog uplitanja i to su onda jako loši delovi zakona. Navešću vam jedan konkretan primer. Jasno vam je da postoje međudržavne vode, međunarodne vode i da postoje državne vode. To su lokalne reke u kojima uglavnom plove manja plovila. U zakonu predviđamo da sve poslove na državnim vodama u Vojvodini prenosimo u nadležnost Pokrajine Vojvodine. To je samo po sebi koješta. Dakle, država će da vodi računa kako se odvija saobraćaj na Moravi, ali na Tamišu, Tisi, Neri itd. i nekim kanalima tu će isključivo da nadležnost ima Vojvodina. Znate, nemam ništa protiv da se AP prenose nadležnosti u nekim oblastima gde to ima nekog logičkog smisla, ali saobraćaj je poslednja stvar na ovom svetu u kojoj valja vršiti decentralizaciju. Saobraćaj mora da bude državno pitanje broj jedan i o njemu na celoj teritoriji država mora da vodi računa. Dakle, bez obzira da li se radi o drumskom, železničkom, vazdušnom, rečnom, to je državno pitanje. Naravno da neće saobraćaj na Tamišu da uređuju Užičani, nego će ga uređivati oni koji tu žive. Naravno da će saobraćaj na Moravi opet uređivati i mnoge poslove obavljati oni koji žive na toj reci. Država mora da da krov i da obezbedi jednake uslove da se taj saobraćaj odvija. Nema nikakve potrebe da vam saobraćaj na Tamišu organizuje neko u Novom Sadu. Zašto? Tamiš nema nikakve veze sa Novim Sadom. To je jedna par ekselans politička odluka koja se provlači kroz nekih 15-ak članova tog zakona. Dali smo amandman samo na jedan član i napomenuli da ako se taj usvoji onda treba izvršiti pravno-tehničku redakciju i ostalih članova, ne želeći da povećavamo broj nepotrebnih amandmana, ali to jeste suštinsko pitanje. Ima takvih pitanja još. Mi smo na taj zakon podneli, iako smo se uzdržavali, 11 amandmana. Biće takvih pitanja još. Ima još mnogo nelogičnosti i iskreno rečeno čini mi se da taj drugi zakon, zakon o unutrašnjoj plovidbi, zahteva mnogo ozbiljniju priču i mislim da bi valjalo pisati ga ispočetka. To je stav DSS, bez obzira što uopšte ne sporimo potrebu da se donesu i jedan i drugi zakon. To su nesporno zakoni koje mi treba da donesemo. Toliko, kažem, žao mi je što ne znam da li ćemo imati vremena da u pojedinostima pričamo o svim amandmanima. Bojim se da nećemo. Ne znam koliko ima amandmana. Čuli smo da na ovaj ima 190, ne znam koliko ima na ovaj drugi, ali ako ima još toliko, mi to stići u deset časova rasprave ne možemo. Tako da to će se nesumnjivo odraziti na kvalitet samog zakona. Još jednom ponavljam, voleo bih da Vlada više ne dostavlja amandmane sopstvene na zakon, odnosno ne u ovakvim količinama i da, ako već ima šta da popravi, prosto povuče zakon 24 sata i vrati ga popravljenog. To je daleko celishodnije, normalnije i prirodnije.
Narodni poslanik Zoran Antić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, i za SNS su ova dva zakona izuzetno značajna i pridružio bih se gospodinu Šamiju u jednoj kritici skupštinske većine što je ova dva zakona spojila u jednu raspravu, jer je očigledno da nemamo često prilike ovu tematiku da razmatramo na sednicama Skupštine. S obzirom na činjenicu da su ovo stvarno važne oblasti, trebalo je dati prilike poslanicima da se možda i bolje pripreme, ali i dovoljno vremena da se o ovome prodiskutuje na što kvalitetniji način. Što se tiče zakona o plovidbi i lukama i na taj zakon, kao i na zakon o vazdušnom saobraćaju, SNS je podnela jedan, rekao bih, veći broj amandmana, 40-ak amandmana i na jedan i na drugi zakon, po 40, što znači da smo dobrim delom i nezadovoljni svim onim što je predloženo od strane Vlade. Dakle, zakon o plovidbi i lukama, mislimo da je, kada su u pitanju vodni putevi, jako malo ulagano u prethodnih deset godina. Otkada smo ušli u taj proces tranzicije, od 5. oktobra, po nekim procenama preko 80 milijardi evra ušlo je u Srbiju ovako ili onako, da li kroz izvoz, da li kroz donacije, kroz nepovratnu pomoć, kroz doznake, nebitno je sada. I ako se nešto ulagalo u tu putnu infrastrukturu, znači, ulagalo se bukvalno u puteve, u drumove, jako malo u železnicu, nešto u vazdušni saobraćaj, ali skoro ništa u vodeni saobraćaj. Isto tako, nismo imali nikakvu strategiju kada je bio u pitanju proces privatizacije u prethodnom periodu, kada su se privatizovale luke. Danas smo došli u situaciju da sve te luke koje su privatizovane faktički ne obavljaju delatnost koju bi trebalo da obavljaju, da su vlasnici tih luka mnogo više zainteresovani za to gradsko građevinsko zemljište, nego da nastave sa delatnošću koja je bila primarna. Nažalost, i zakon gospodina Dulića, koji im je omogućio da otkupe to zemljište, nije išao na ruku očuvanju tih luka i da smo sada u situaciji – da li da gradimo nove luke, pošto od ovih najverovatnije nema ništa. Da li ćemo da se oslanjamo na EU, da li je EU spremna uopšte da ulaže u luke u Srbiji? Jer, ako već mi nismo spremni da ulažemo, možda taj deo ne zanima nju, pre svega, zanima je transport. U situaciji smo da ne možemo da ostvarujemo skoro nikakav prihod od tih vodenih puteva, jer prihod se ostvari preko luka, a ne preko transporta. Tu, pre svega, imamo trošak, trošak za održavanje tog vodenog puta. Prema tome, bitno je da se kaže da se jako mali deo transporta odnosi na vodene puteve. Po nekoj statistici koju sam uspeo da pronađem, to je nepunih 5%. Naša zvanična želja jeste da se to poveća nekih 15%, ali da se to kod nas sve, nažalost, svodi na transport šljunka, na transport peska, kamena, eventualno i da je, eventualno, možda "Ju Es Stil" neko ko je uspeo da delimično iskoristi te vodene puteve i da, eventualno, napravi znatne uštede u troškovima gde transportni troškovi bitno opterećuju svaki proizvod. Posebno bitno opterećuju našu proizvodnju, naš izvoz, s obzirom da je naš izvoz radno i resursno opredeljen. Količinska cena našeg izvoza je izuzetno mala pa bi smanjenje troškova transporta bitno uticalo na konkurentnost naše privrede i konkurentnost našeg izvoza bude na znatno većem nivou. Želeo bih da kažem, isto tako, što se tiče međunarodnog transporta da je jako malo toga što se odvija preko teritorije Srbije, da smo na sreću ovaj most "Slobode" uspeli da odradimo, ali da sve ono što se tiče održavanja putnih pravaca nismo uradili ili da smo uradili jako malo i da se, pre svega, oslanjamo na EU i na njenu dobru volju, prenebregavajući činjenicu da je to i te kako i u našem interesu. Što se tiče zakona o vazdušnom saobraćaju, mislim da je ono što je najbitnije da se kaže, a što nisu rekle moje kolege, u ove prethodne dve godine Direktorat, pa i kontrola leta, Agencija za kontrolu leta su radili na jedan nezakonit, neustavni način što bi potvrdio i Ustavni sud. Čini mi se da jeovaj zakon ovako brzo, nekompletno, umnogome i nedosledno, jako brzo došao pred nas poslanike, na skupštinsko zasedanje. To je jedan od razloga zbog čega imamo i ovoliki broj amandmana Vlade na zakon koji je i sama prihvatila. Znači, činjenica je da je ogroman novac koji se od preleta slivao u Direktorat, trošen često nenamenski, da smo mi u ovoj skupštinskoj sali jako često o tome govorili, da su u to, nažalost, bili preko saveta, budućeg upravnog odbora, upleteni i pojedini ministri. Svi oni su izbegavali da prihvate činjenicu, da taj novac pripada Republici Srbiji, da pripada republičkom budžetu i da je možda nešto što, pre svega, treba pohvaliti u ovom zakonu je ičinjenica da se to najzad priznalo i da su to sada sredstva koja pripadaju Republici Srbiji. Na osnovu toga, računam da ćemo i u ovoj oblasti imati znatno bolju situaciju nego što smo imali do sada, da ćemo imati mnogo manje monopola, da smo trebali da imamo mnogo manje monopola, mnogo ličnih, grupnih interesa, a da se, nažalost, ovaj predlog zakona u to nije uverio. Mislim da je predlogom zakona Direktorat dobio prevelika ovlašćenja, prevelike ingerencije, da je ovim predlogom zakon zamišljen kao javna agencija, da to nije najbolje rešenje. Što se SNS tiče, mislim da je Ministarstvo trebalo da ima znatno aktivniju ulogu, da je u okviru Ministarstva potrebno da postoji organizaciona jedinica koja bi se bavila vazdušnim saobraćajem, da takva rešenja imamo i u okolnim zemljama, da to nije protiv direktive EU, onako kako tvrde gospoda, koja su nazovieksperti za vazdušni saobraćaj. Pomenuo bih da je takvo rešenje u Sloveniji, koja je, jako vam je dobro poznato, članica EU. Imamo jako puno dezinformacija kada je u pitanju ova oblast, da se računa na to, da i poslanici i javnost jako malo znaju o svim propisima i svim regulativama koje su donesene u godinama koje su iza nas i da se na osnovu toga javnost, poprilično, i obmanjuje. Ono što bi SNS zamerila Direktoratu je to, pomenuo bih par članova koji su po nama bitni, a kažem, imamo preko 40 amandmana. Bar polovina se odnosi na ingerencije Direktorata. Recimo, u članu 14. određivanje vazduhoplovnih subjekata odgovornih za bezbednost pripada i nadležnosti Direktorata. To nikako ne može da bude njegova nadležnost, na kojoj će privredni subjekti da učestvuju na tržištu tih, da kažem, vazduhoplovnih usluga. O tome mora misliti, pre svega zakon o akreditaciji koji smo upravo imali. Moraju stručna tela da izdaju sertifikate pojedinim privrednim subjektima. Direktorat eventualno može da kontroliše njihov rad, da se bavi nadzorom, da daje neke svoje primedbe, ali ovakav predlog stvara mogućnost za monopole, stvara mogućnost da Direktorat, koji je do sada na jedan drzak i nezakonit način, kažem, trošio milione, a neki pominju čak i blizu 500 miliona evra da je potrošeno bez ikakve društvene kontrole, daje sebi mogućnost da odlučuje koji su to privredni subjekti koji će na tom tržištu u toj vazduhoplovnoj privredi da igraju glavnu reč. Znači, to je za SNS neprihvatljivo. Dalje, što se tiče ingerencije Direktorata, on po ovom predlogu zakona vodi bazu podataka o događajima, koristi i razmenjuje te podatke iz oblasti bezbednosti. Mislimo da je i to jako neozbiljan predlog, jako neozbiljan institut, da ta oblast prikupljanja podataka, čuvanja, korišćenja podataka, u vreme kada smo svi svesni da ima jako puno problema širom sveta kada je u pitanju vazdušni saobraćaj, kada su u pitanju i te terorističke opasnosti koje se često nadvijaju pre svega nad aviosaobraćajem, ne bi trebalo da bude posao Direktorata. To mora da radi Ministarstvo, zato moraju da postoje makar podzakonski propisi koji bi tu oblast uređivali. Preozbiljna su to pitanja da bi se tek tako prepustilo Direktoratu, njihovoj dobroj volji i njihovoj sposobnosti da te podatke na pravi način iskoriste, da prepoznaju eventualno opasnosti kada je u pitanju bezbednost u vazdušnom saobraćaju, i to po nama ne može da ide ovako kako je dato u zakonu. U članu 73, recimo, koji se odnosi na naknadu za pružanje usluga, mislimo da je to nejasno, nejasno je ko propisuje da u tom smislu moramo, intervenisali smo amandmanom, nadamo se da ćete za to imati razumevanja i da Direktorat neće moći samovoljno da propisuje takse i naknade, i na taj način isto tako nekim privrednim subjektima, stavlja ih u poziciju da su privilegovani ili da sužava tržište, odbijajući neke druge koje nisu sposobni da neke takse i naknade koje nisu možda srazmerne našim mogućnostima, našim troškovima ili nekim međunarodnim propisima i cenovnicima zloupotrebljava. Zatim, u članu 54 - naknada, naplata za potvrde kada je u pitanju buka i štetni gasovi. To je u suprotnosti sa Zakonom o administrativnim taksama. To isto tako nije uređeno Zakonom o administrativnim taksama i nije moglo da se nađe u ovom zakonu o vazdušnom saobraćaju. U članu 159. imamo, recimo, da je Direktorat ovlašćen za obavljanje osnovnih pregleda vazduhoplova. Čak u 161. članu - da svaki treći periodični pregled obavlja. Otkud to da li će Direktorat biti tehnički i kadrovski opremljen da izvrši taj pregled, da li to treba da rade stručne institucije, odnosno stručni privredni subjekti, naučne institucije ili to treba da radi inspektorat. Čini mi se da to ne treba da bude delokrug njegovog rada i čak je Direktorat dao sebi za pravo u članu 235, recimo, da uvodi međunarodne standarde, da primenjuje međunarodne akte i propise, to je nešto što pripada Republici, to je oblast koju uređuje Republika. Kako može Direktorat da o tome odlučuje? To mora da prođe kroz skupštinsku proceduru i mislim da je sebi dao i suviše prava kada je u pitanju ova oblast. Ono što je možda zanimljivo, čitao sam, pa još malo nisam mogao da verujem, ali i poslanici skupštinske većine bi mogli da se time malo pozabave, to je član 266. Zakona, gde se nekome u Republici Srbiji garantuje radno mesto. Postoje dva čoveka, to je direktor Direkcije za civilno vazduhoplovstvo i zamenik direktora, kojima se garantuje radno mesto. Danas u Srbiji, kada smo prethodne dve godine imali preko 180 hiljada izgubljenih mesta, kada ljudi koji svakodnevno ostaju bez posla, razmišljaju šta će sutra, ova dva gospodina imaju zakonom zagarantovano radno mesto. Agencija se formira, javna agencija, a oni koji su bili direktori u ovom telu postaju direktor i zamenik direktora u toj agenciji. Znači, ne samo da su zaposleni, nego dobijaju i direktorske fotelje. To stvarno za ovih par godina, koliko sam poslanik, nisam ni u jednom zakonu video. Gasite jednu instituciju, valjda raspisujete javni konkurs. Taj čovek koji je bio direktor u nekom drugom telu može da konkuriše, može da bude ponovo izabran, ali da mu zakon garantuje da će biti direktor i zamenik direktora, da će i u tom novoosnovanom telu, u toj novoj osnovanoj agenciji da mu garantuje direktorsko radno mesto, mislim da je ovo krajnji bezobrazluk, pre svega prema hiljadama građana koji su danas u Srbiji bez radnog mesta. Podsetio bih vas da 700 hiljada ljudi zvanično na birou čeka na radno mesto, da se ova gospoda nisu ni pokazala na svojim radnim mestima jer ne bi Ustavni sud donosio ustavnu odredbu kojom je osnivanje tih tela bilo neustavno. Prema tome, mislim da je to za brisanje i to je SNS jednim amandmanom i tražila. Pozivam i poslanike većine da ovakav način i ovakva zakonska rešenja ne dozvole jer je ovo najobičnija drskost i bahatost. Mislim da ima još stvari kojima je, naravno, SNS nezadovoljna. Pre svega bih naglasio kada je u pitanju vazduhoplovni sport, sportsko–amatersko-turistička avijacija, da je u zakonu tome posvećeno jako malo prostora, jako malo pažnje, da je i u toj oblasti Direktorat dao sebi za pravo da se o svemu i svačemu pita, da ima monopol nad svim i svačim. Dolazimo u situaciju da vučenje jedrilica i skakanje iz padobrana predstavlja uslugu i da zato, recimo, morate da budete registrovani komercijalni avioprevoznik, da nije ostavljeno dovoljno prostora avioklubovima, sportskim aktivnostima. Recimo, mi Jagodinci imamo jedan memorijalni aeromiting "Goran Ostojić", gde je jako često, faktički i skoro uvek, prisutna vojska, prisutni su helikopteri Vojske. Da li Vojska, da li policija, kada učestvuje u ovakvim manifestacijama, uopšte ima pravo na učešće, s obzirom da nije registrovana kao javni avioprevoznik? Kakav je odnos ovog zakona prema takvim događajima? Mislimo da to nije u dovoljnoj meri rešeno. Još jedna nelogičnost kada jeu pitanju padobranstvo. Ovde se padobranci tretiraju kao vazduhoplovno osoblje. Direktorat za civilno vazduhoplovstvo njima izdaje dozvolu da mogu da budu padobranci. Toga nema, koliko sam se ja informisao, nigde u međunarodnom zakonodavstvu. Sve to potpada pod sportsko nadmetanje, pod aeroklubove. Vazduhoplovni savezi bi trebalo da budu ti koji bi eventualno davali dozvole ili bi na tome trebalo da rade aeroklubovi, ili bi trebalo da postoje neki propisi, ispiti ili šta još, da bi se nekome dala dozvola da bude padobranac. Mislim da se predaleko otišlo sa ingerencijama Direktorata i po nama je to nastavak one politike koju smo imali u prethodnom periodu, bogami sedam godina od raspada Jugoslavije ova oblast nije bila uređena onako kako treba. Očigledno su se formirali raznorazni monopoli, očigledno su se gospodi iz Direktorata osladili prihodi koje su u međuvremenu imali od preleta, koje su trošili kako su hteli i umeli, pa su nastojali da u svakom članu na svaki način te prihode nadomeste. To je ono što je za SNS neprihvatljivo i protiv čega smo se, pre svega, borili amandmanima koje smo podneli.
Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas se pred nama nalaze dva sistemska zakona: Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Ovo su sistemski zakoni koji su ne samo način da se približi zakonodavstvo EU srpskom zakonodavstvu, već su i zakoni proistekli iz ustavne obaveze da ove oblasti koje su do sada uređivane zakonima donetim u državnoj zajednici i prethodnoj SFRJ budu doneti i u Narodnoj skupštini Republike Srbije i da se odnose samo na Srbiju. Realizacijom obaveza utvrđenih akcionim planom za donošenje zakona vezanih za usaglašavanje propisa Srbije sa propisima EU predviđeno je još 2007. godine da se usvoji zakon o vazdušnom saobraćaju. Nažalost, mi ga tek danas imamo na dnevnom redu i nadam se da ćemo nakon rasprave ovaj zakon usvojiti, jer je u zadnjem izveštaju Evropske komisije, koji je govorio o napretku Srbije na putu evropskih integracija, konkretno pomenut zakon o vazdušnom saobraćaju i strogo je uslovljeno da je potrebno da Narodna skupština Republike Srbije usvoji ovaj važan sistemski zakon. Ovaj zakon, pre svega, odnosi se na bezbedno obavljanje vazdušnog saobraćaja i, pre svega, odnosi se na korisnike usluga, dakle, na građane koji će putovati raznim avioprevozom. Primenjuje se na civilne vazduhoplove iznad teritorije Republike Srbije, a na vojne samo u slučajevima kada je to striktno određeno samim zakonom. Do sada nismo imali slučaj da se konkretno nudi rešenje u sadašnjim zakonima, kako policijski helikopteri, recimo, preleću teritoriju Srbije. Ovim zakonom je to otklonjeno. Dakle, nemamo prepreku da policijske letilice u raznim svojim akcijama i u konkretnim zadacima koje imaju, pri čemu moraju da nose oružje, obave taj zadatak. Postoje procedure vezane za nepredvidive događaje, koje se mogu desiti u tom slučaju. Multilateralni sporazum sa EU i sa zemljama koje obuhvataju tzv. evropsko nebo predviđa usvajanje ovog zakona. Mi smo sporazum potpisali 2006. godine, on je prošle godine ratifikovan i u Narodnoj skupštini, i mislim da je to prilika za liberalizaciju svih propisa, za liberalizaciju tržišta koja će omogućiti razvoj, pre svega, vazduhoplovne industrije, jer smatram da ona do sada nije bila razvijena na pravi način. One sve te tačke koje smo imali, kao što je Agencija za kontrolu leta Srbije i Crne Gore, koje su uspostavile visoke standarde i u Evropi, što se tiče bezbedne kontrole letenja, zaista ih treba podržati i na tome treba da se razvija dalje vazdušni saobraćaj u Srbiji. Ovaj zakon omogućava formalno zakonsko razdvajanje dva nezavisna tela koja nastaju donošenjem ovog zakona, odnosno direktorat, kao nezavisno regulatorno telo i pružalac usluga, a to je u ovom slučaju Agencija za kontrolu leta Srbije i Crne Gore. Direktorat, kao nezavisni organ, mislim da je daleko bolje rešenje nego bilo kakav sektor ministarstva, jer u samom direktoratu upravni odbor čine ljudi iz pet različitih ministarstava i oni će, kao takvi, sigurno donositi nezavisnije odluke nego u slučaju da se direktorat nalazi u sektoru bilo kog ministarstva. U svakom slučaju, to je u skladu sa rešenjima koja se nalaze u direktivama Evropske komisije. Ono što je važno je da u prelaznim odredbama stoji da sadašnji direktor direktorata preuzima i buduću ulogu direktora Agencije, tako da nigde ne stoji da je nesmenjiv, već će se sigurno nakon isteka mandata birati ponovo na konkursu. Ono što sam naglasio da je prednost nezavisnih organa pre svega se može videti na poslovanju Agencije za kontrolu leta Srbije i Crne Gore, koja zaista predstavlja nešto čime mogu da se podiče obe države. Ona kontroliše bezbedan let letilica iznad Srbije, Crne Gore, dela BiH i dela Hrvatske. Na "Eurokontrol" kategorizaciji 2009. godine "Smatsa" Srbije i Crne Gore zauzela je 11. mesto, ostavljajući za sobom mnoge velike države kao što su Španija, Grčka i mnoge druge iznad kojihpostoji daleko veći broj preleta. Uz to, podaci su da i sama cena njihovih usluga je konkurentna, tako da uz onaj standard koji su postigli, a to je nulta vrednost kašnjenja, nulta vrednost grešaka, predstavljaju nešto što privlači sve aviokompanije da posluju sa našom Agencijom za kontrolu leta. Pomenuću i podatak, to ide u prilog onoj konstataciji da je ovo jedna velika prilika za napredak što se tiče sektora avioindustrije, 21. avgusta 2010. godine Agencija je imala 2.261 prelet, što je istorijski maksimum za ovu agenciju, a podaci govore da je rast ostvaren i u godinama velike krize, dakle 2008, 2009. i 2010. godine ostvaren rast u broju preleta i broju sletanja ide od šest do šest i po procenata. Ono što je dovelo Agenciju u ovu situaciju je sigurno kvalitet rada kontrolora leta, koji su sigurno obučeni dovoljno dobro da mogu da prate sve one tehnologije koje su potrebne da bi Agencija za kontrolu leta na valjan način obavljala svoj posao. Napominjem da se svi oni obučavaju nakon završetka osnovnih studija. Oni se obučavaju još minimum tri do pet godina za ove poslove koje nakon toga obavljaju. Ono što pomaže u postupku funkcionisanja Agencije je objedinjena naplata rutne naknade koja je postignuta članstvom u "Eurokontrolu" i omogućava da se Agencija finansira potpuno nezavisno i da se u budžet Republike slije preko dve milijarde prihoda godišnje od rada Agencije. Predviđa se da će aviosaobraćaj u ovom delu Evrope sigurno se razvijati i dalje i da će biti sve gušći. U tom smislu, Agencija je uzela i kredit od Evropske banke za obnovu i razvoj i plan je da se kupi tehnička oprema koja će omogućiti da se narednih 15 godina bezbedno upravlja svim letovima iznad Republike Srbije i drugih država nad kojima Agencija za kontrolu leta "Smatsa" ima ingerenciju. Ono što bih ovaj put možda i preneo narodnim poslanicima "Mašinoprojekt" je završio studiju o ekonomskoj opravdanosti konverzije Aerodroma "Lađevci", budućeg mešovitog vojno-civilnog aerodroma, i na inicijativu Ministarstva odbrane urađena je ova studija koju su finansirale i opštine i gradovi koji imaju interes da se izvrši ova konverzija, a to su opštine i gradovi koji su udaljeni okruglo 100 kilometara i obuhvataju milion i 200.000 stanovnika ovog regiona. Ovaj projekat, za koji očekujem da bude završen u narednim godinama i da, recimo, naredne godine već imamo jedan početak sa kargo letovima, sa čarter letovima, projekat koji će omogućiti tom regionu da se razvija, omogućiće da naši građani ne odlaze iz tog dela koji je uglavnom ruralan, omogućiće da građani Kraljeva, Čačka, Novog Pazara, Kragujevca, imaju još jednu nadu da će privreda u ovom kraju oživeti i da će aerodrom značiti i otvaranje novih radnih mesta. Što se tiče Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, to je takođe zakon kojim se usklađuju propisi Republike Srbije sa propisima Evropske unije, nekih osam direktiva Evropske komisije se ugrađuje u zakonodavstvo Srbije. Ovo su sve preduslovi za liberalizaciju i ovog sektora i za njegov razvoj i moramo priznati da je taj sektor do sada bio prilično zapušten, a treba imati u vidu da su vodni putevi, odnosno da je vodni saobraćaj najjeftiniji vid transporta. Poslanička grupaZa evropsku Srbiju podržava ove predloge zakona i mi ćemo glasati za usvajanje ovih zakona.
Narodni poslanik Momir Marković ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem uopšte da pričam o zakonu moram da demantujem jednu rečenicu prethodnika. "Agencija upumpava u budžet Republike Srbije preko dve milijarde godišnje." Apsolutno netačno, jedino što od naplate preleta ulazi u budžet Republike Srbije su porezi od plata zaposlenih. Gospodine ministre, nije za priču, ali u selu Nepričavi stadoše mašinena Koridoru 11 onog trenutka kad vi stigoste da uđete u Lajkovac i koliko sam video tamo još uvek stoje. Sad da pređemo na zakon. (Milutin Mrkonjić, sa mesta: Niste dobro videli.) Možda su sad upaljene, možda ste večeras upalili mašine pre nego što ste došli ovde. SRS je uložila preko 170 amandmana na ovaj zakon i dobio sam ovaj predlog amandmana na zakon koji je predložila Vlada i vidim da je nekoliko amandmana prepisano od amandmana SRS. Mi smo uvek spremni da pomognemo Vladi da poboljša zakon, naravno predlog zakona koji se da poboljšati. Ovaj zakon se ni sa ovoliko amandmana, ni Vladinih, ni poslanika, ne možepoboljšati, jer je to sa nekoliko aspekta nemoguće učiniti. Prvo, sa pravnog aspekta zakon je izuzetno loše urađen. Imate član 3. koji je pojmovnik i imate jednu trećinu članova gde ili ceo član ili samo prvi i drugi stav opet predstavljaju razjašnjenje pojma, a ne normu kako bi inače trebalo da bude. Sa jezičkog i leksičkog aspekta takođe je zakon vrlo nemušto i loše urađen, a i prevod kad ste koristili strana zakonska rešenja, i to je loše urađeno. Sa stanovišta bezbednosti vazdušne plovidbe ovaj zakon je vrlo opasan jer nije izbacio mogućnost, nije eliminisao mogućnost kakva je bilo pre godinu ili godinu i po dana. Naime, da vas podsetim, zbog nestanka struje u kontroli leta, iako imaju tercijalno napajanje, prvo električna energija iz mreže, pa onda jedan sklop agregata, pa onda drugi sklop agregata, dva sata je kontrola leta bila bez struje i avioni su leteli naslepo, preuzimale su ih druge kontrole leta. To ne sme i ne može da se dozvoli. Sa stanovišta suvereniteta zemlje krajnje je poražavajuće i dovodi u opasnost osnovni postulat – suverenitet i bezbednost zemlje. Sa ekonomskog aspekta je poražavajući jer otvara brešu za otimanje državnog resursa – neba od strane EU i drugih zemalja, a kasnije ću vam pokazati da je to već i primenjivo. Čemu služi onda ovaj predlog zakona? Izgleda da je ovim zakonom bilo neophodno dati legalitet jednom sporazumu koji je potpisan od strane neovlašćenog lica sa zemljama EU i određenim brojem zemalja. Sporazum je potpisan 2006. godine, i to Evropska zajednica i njene države članice, zatim Republika Albanija, Bosna i Hercegovina, Republika Bugarska, Republika Hrvatska, bivša jugoslovenska Republika Makedonija, Republika Island, što me je malo začudilo, ali kasnije sam video da nema mesta čuđenju, da je vrlo smišljeno Island ubačen kao potpisnik ovog sporazuma, Republika Crna Gora, Kraljevina Norveška, Rumunija, Republika Srbija i misija privremene uprave UN na Kosovu o uspostavljanju zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja. Sporazum je u ime Republike Srbije potpisao 29. juna 2006. godine v. d. direktor Direktorata i to u Briselu. Ovde zdrav razum traži odgovor na pitanje ko je ovlastio Dragoljuba Trgovčevića, tadašnjeg v.d. direktora Direktorata civilnog vazduhoplovstva, da potpiše ovaj sporazum, s obzirom da se njime direktno zadire u pitanje suvereniteta Srbije jer predviđa mogućnost delegiranja vazdušnog prostora u nadležnost drugih država za kontrolu letenja. Potpisivanje ovakvog sporazuma bez prethodnog ulaska u EU je protivno interesima domaće vazduhoplovne privrede i nacionalnim interesima u borbi za očuvanje Kosova i Metohije. Da smo mi članica EU, onda bi potpisivanje ovog sporazuma bilo prihvatljivo, ali ne od strane direktora Direktorata, jer ovo može da potpiše samo ministar, odnosno Vlada uz saglasnost Skupštine. Zašto Republika Island drži aerodromsku kontrolu letenja Priština na Kosovu i Metohiji i zato naplaćuje takse preleta? Ko je odgovoran što nisu ispoštovane odredbe Vojno-tehničkog sporazuma i Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN o vraćanju nadležnosti Republici Srbiji nad vazdušnim prostorom iznad Kosova i Metohije? Sada su te nadležnosti nezakonito preuzete od Euleksa. Aerodromsku kontrolu leta u Prištini, koja obuhvata prostor Kosova i Metohije do 5000 metara, protivno Rezoluciji 1244 drži Republika Island i za to naplaćuje naravno usluge, a preko 5000 metara prostor je zatvoren za prelete civilnih vazduhoplova i u nadležnosti je KFOR. Za prisustvo Unmika kao ravnopravnog partnera u zaključivanju međudržavnog multilateralnog sporazuma pozvali su se na Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti UN. Međutim, u navedenoj rezoluciji nema odredbe koja daje takav mandat toj misiji, pogotovo nema nikakvih mogućnosti da se to što su mimo Rezolucije 1244 dobili prenese na Euleks. Vojno-tehničkim sporazumom je nadležnost nad vazdušnim prostorom privremeno data komandantu vojnih snaga KFOR-a i to član 2. tačka 3c) Sporazuma određuje mogućnost prenošenja nadležnosti u vazdušnom prostoru na kontrolu nad uobičajenim vazdušnim aktivnostima odgovarajućim institucijama u Saveznoj Republici Jugoslaviji, tada je SRJ još uvek postojala, kako bi se nadzirale operacije, sprečavali konflikti u vazdušnom saobraćaju, međunarodna bezbednost, snaga Kfora itd. Prenos ove nadležnosti komandanta Kfora na međunarodne ili neke druge institucije nije predviđen nijednom odredbom Rezolucije ili sporazuma, naprotiv, ista odredba sporazuma sasvim jasno određuje da će kontrola nad civilnim i vazdušnim saobraćajem biti vraćena civilnim organima, što pre to bude izvodljivo. Do dana današnjeg to nije urađeno, a kako stvari stoje neće ni biti i čekaće se bukvalno da država Kosovo zaživi i onda da se njoj to preda. Toliko o prijateljima iz EU, pa i evrokontrole. Šta su u pogledu vraćanja nadležnosti učinili ljudi iz Agencije za kontrolu leta i direktorata? Bukvalno ništa. Čovek koji vodi Agenciju za kontrolu leta, koga inače, iza njegovih leđa, jer ispred ne smeju, zovu mali žuti Firer, upravo je zaveo strahovladu u Agenciji za kontrolu leta i to je nedopustivo. Kasnije ću govoriti i o neverovatnim trošenjima, uzurpaciji, zloupotrebi, pljački i svemu ostalom šta se dešava u toj agenciji. Mislim da bi, gospodine ministre, pored vas tu trebalo da sedi još jedan ministar iz vaše stranke, pa kad čuje ovo da pošalje ekipu da prekontroliše. Verujte da bi bar tri "marice" bile male da prime sve ono što se tamo dešava. Svojevremeno je za tog direktora Agencije za kontrolu leta lobirao direktor američke kompanije za proizvodnju vazduhoplovne opreme Retion, a direktor se zove Goldmen, američka ambasada u Beogradu je intervenisala u Vladi Srbije da Stankov mora ostati na tom mestu direktora, zauzvrat Stankov je od njih kupio zastarelu opremu po izuzetno visokim cenama. Bar deset puta sam izlazio za skupštinsku govornicu i pokazivao i dokumentaciju, i materijale i analize te opreme koja je ugrađivana i cene uporedne takvih i kvalitetnijih oprema koje se u svetu nalaze. Prema tome, ruka ruku mije, a država ostade bez prihoda. Neka vas niko, gospodine ministre, ne ubeđuje za novac od preleta, a maločas smo čuli da se radi o izuzetno velikim svotama, da imamo i po 450.000 preleta godišnje, zavisi od sezone, nekad je to i po dve hiljade preleta, nekad je 700, 800, a najkraći prelet, najkraće vođenje od strane kontrolora leta košta od 600 dolara pa naviše. O ogromnoj se svoti radi, a Agencija za kontrolu leta se zove Agencija za kontrolu leta Srbija i Crna Gora D.O.O, dakle, društvo sa ograničenom odgovornošću. Da li je to Nikola Stankov, pored rukovođenja Agencijom za kontrolu leta Srbije, rukovodio i Direktoratom, jer na sednice Saveta direktora civilnog vazduhoplovstva, a vi ste u nadzornom ili upravnom odboru po funkciji i u Direktoratu i u kontroli leta, pa bi trebalo da budete upoznati sa ovim. Nikola Stankov dolazi i kad nije pozvan, i to dolazi, recimo, sa ministrom odbrane i praktično vodi glavu reč. Kao što vidite, SRS ima sveže i tačne informacije od ljudi i patriota iz Direktorata i Agencije za kontrolu leta Srbije i Crne Gore. Još jedna opaska, ovo je jedina institucija koja je zadržala, dakle, zove se Agencija za kontrolu leta Srbije i Crne Gore. Zašto? Najjednostavniji način, jer kad se pojave naši predstavnici da kontrolišu, onda će biti, pa vi nemate pravo. Uostalom o tome ćemo kasnije. Dakle, Agencija za kontrolu leta Srbija i Crna Gora D.O.O je agencija za koju ne postoji zakon o njenom radu, takođe, ne postoji zakon o radu Direktorata civilnog vazduhoplovstva Srbije. Postojeći Zakon o vazdušnom saobraćaju ne prepoznaje ove organe, već savezni organ nadležan za kontrolu leta i savezno ministarstvo nadležno za poslove saobraćaja, dakle, državne organe. Zašto nisu doneti zakoni o osnivanju ovih organa? Ko ih kontroliše? Pod čijom su nadležnošću? Direktorat civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije i Agencija za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore su nezakonito osnovane odlukom dveju vlada Srbije i Crne Gore, jer preduzeće tad nije imala potrebnu većinu u Skupštini Srbije, kad kažem preduzeće, mislim na one koji su na današnji dan pre deset godina zapalili ovu skupštinu. Zamolio sam policiju da Srđanu Milivojeviću uzmu šibicu da se večeras ne bi ponovio scenario. Činjenica da se u Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju Direktorat civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije se osniva tim zakonom. To znači da je Direktorat dosad nezakonito funkcionisao i da i dalje nezakonito funkcioniše dok se ovaj zakon ne usvoji i još nije ni počela takoreći skupštinska procedura. Sad da vidimo zašto je onaj sporazum toliko bitan, čiji se delovi moraju inkorporirati i ugraditi u ovaj zakon i da time dobiju legalitet. U okviru predmeta i uslova ovog sporazuma, i bez prejudiciranja relevantnih propisa koji su navedeni u aneksu 1. ovog sporazuma, ne postoje ograničenja slobode osnivanja preduzeća od strane državljana države članice EZ i partnera SAA na teritoriji bilo koje od njih. Sloboda osnivanja preduzeća obuhvata pravo da se preduzimaju ili obavljaju aktivnosti lica koja rade samostalno i da se osnivaju i vode preduzeća, naročito kompanije i firme, prema uslovima itd. Ovo se odnosi na osnivanje agencija, filijala ili podružnica od strane državljana bilo koje države članice EZ ili partnera SAA osnovanih na teritoriji bilo koje države od njih. Ovo će, gospodine ministre, s obzirom da mi još nismo članovi EU, biti kao ono što kažu u onoj seriji "Đekna nije umrla, a kad će ne znamo"; ne znamo ni kad ćemo postati ni da li ćemo postati. Inače sam govorio, dok mi stasamo i dok nas prime tamo, svi će otuda otići, pa ćemo opet biti sami tamo. Ovo će ugušiti domaću vazduhoplovnu privredu. Maločas smo govorili o lou-kost firmama za avio prevoz. Tačno je, dolaze lou-kost kompanije i ugušiće našu vazduhoplovnu privredu i domaće avio kompanije, a onda će, gospodine ministre, podići cenu do te mere da nijedan ili gotovo nijedan, osim nekih koji rade u kontroli leta i eventualno u Direktoratu, neće moći da plati avionsku kartu. Da ne bi bila prazna priča, podsetiću vas vezano za primanja u kontroli leta. Podsetiću vas na novinski članak koji je objavljen 9.4.2010. godine gde je kontrolor leta prijavio platu od 247 miliona za 2009. godinu i prvi je na listi ostao najvećih poreskih obveznika. Prevedeno na mesec, to je 20.250.000,00 dinara, a prevedeno na dan, to je 675.000 dinara dnevno. Mene zanima, poslanike SRS zanima, pretpostavljam da i sve poslanike zanima, građane države Srbije posebno zanima, koji je taj stručnjak koji zarađuje 675.000 dnevno, a koji zarađuje 246 miliona dinara godišnje. Ako je on pošteno zaradio, odmah da smenimo Mirka Cvetkovića i njega da postavimo, kad može da zaradi za sebe, zaradiće i za državu. Ako je nepošteno zaradio, a sve su prilike da su korišćene rupe u raznim zakonima ili se mimo zakona prolazilo, onda da gospodin Ivica Dačić radi jedno sat vremena prekovremeno, pa da ovog čoveka smesti, ako je ovoliko dobar, na neko hladno i mračno mesto, da se čovek ne iskvari. Članom 8. i 9. pomenutog sporazuma dozvoljava se stranim privatnicima da osnivaju aviokompanije u Srbiji bez ograničenja. Mi smo krenuli od onog SSP-a kad smo otvorili naše tržište, otvorili smo neki stomak države Srbije i mogli su da dolaze svi kad hoće i koliko hoće, i sa kakvim god hoće kapitalom, i da ulažu u Srbiju i uglavnom su ulagali u trgovinu. Sad imamo situaciju da ovde rade marketi neki čiji su vlasnici u zatvoru u njihovim matičnim zemljama. Otvaranjem ovakvih kompanija iz oblasti vazduhoplovstva ne samo da ćemo uništiti naše aviokompanije, nego dolazimo u još jednu opasnost koju direktno diktira NATO. Kako? Sada ćete videti. Svaki stranac u EU može doći i osnovati aviokompaniju u Srbiji, iako za to deklarativno postoji mogućnost i u obrnutom smeru. Baš bih voleo da vidim koji će to Srbin otići u Brisel da otvori svoju aviokompaniju. To je prosto neizvodljivo. Mi smo imali jedan primer, ovde je očito kako je NATO umešao prste, EU je u Bugarskoj kada je primljena u EU zatvorila transportni deo kompanije "ER Sofija". Tada je taj deo kompanije sa velikim ruskim transportnim avionima AN12 preregistrovan i počeo da radi u Beogradu kao srpska kompanija pod nazivom "United international airlines". Naš Direktorat, da bude malo veći katolik od Pape, Direktorat civilnog vazduhoplovstava, iako nismo u EU, pre Bugarske je ušao u evropski program bezbednosne procene na stranim vazduhoplovima, tzv. "Safa" i zauzvrat kompanija je zatvorena u Srbiji.
Vreme. Zahvaljujem.
Koristiću vreme i poslaničke grupe kasnije da završim ovu priču i nadam se ubedim ministra da povuče zakon.
Imaćete prilike. Izvolite, gospodine Ranđeloviću.
Potrudiću se da budem kratak, kako bi naš kolega mogao da završi svoje obraćanje. Pre svega za Ujedinjene regione Srbije i za stranku G17 plus je zaista svaki put veliko zadovoljstvo kada na dnevnom redu imamo zakone koji nas približavaju EU. Ta situacija je i danas u Skupštini kada na dnevnom redu imamo Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Naravno da svi želimo da i srpsko nebo bude deo jedinstvenog evropskog neba. Šta to znači? To znači uvođenje novih pravila i procedura koje već važe u čitavoj Evropi, od Islanda pa do Turske. U Srbiji sada se po prvi put na ovakav način uređuje oblast civilnog vazduhoplovstva i ovaj zakon je zakon sistemskog karaktera. Šta to znači? To znači da je pravni osnov za usvajanje niza podzakonskih akata koji će do detalja sinhronizovati naš pravni sistem sa evropskim zakonodavstvom. To je odgovor našim kolegama, mojim prethodnicima koji su postavili to pitanje, odnosno sugerisali su da ovaj zakon ne uređuje neke stvari. Naravno da uređuje zbog toga što je sistemski zakon i zbog toga što će neki drugi podzakonski akti sigurno urediti sve to, ali ovaj zakon je bio neophodan u našem pravnom sistemu. Šta još znači izglasavanje ovog zakona? Ovaj zakon unapređuje pre svega sam sistem upravljanja vazdušnim saobraćajem kroz zaštitu korisnika, kroz zaštitu životne sredine i kroz zaštitu od monopolskog položaja. Ovaj zakon razdvaja pružaoce usluga u vazdušnoj plovidbi od regulatornih tela, stvaraju se uslovi za uspostavljanje višeg stepena efikasnosti svih koji rade u vazduhoplovstvu ili su na neki drugi način povezani sa vazduhoplovstvom. Ako bismo krenuli od opšteg ka pojedinačnom, onda bi se ovde nekako same od sebe izdvojile tri teme. Jedna tema koju sam napomenuo, to je usklađivanje sa evropskim zakonodavstvom. Druga bitna tema je bezbednost. Treća tema jesu sami ekonomski efekti koje će nužno proizvesti ovaj zakon. Ovim predlogom zakona o vazdušnom saobraćaju se uvodi najviši stepen bezbednosti. Pre svega osniva se direktorat civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije kao javna agencija. Uređuje se pravni položaj Direktorata i jasno se propisuje delokrug, nadležnost i ovlašćenje samog Direktorata, što predstavlja jedan od neophodnih uslova jedne dobre uprave. Direktorat obrazuje i vodi bazu podataka o događajima i te podatke razmenjuje sa vazduhoplovnim vlastima drugih država, kao i sa međunarodnim vazduhoplovnim organizacijama. Direktorat propisuje uslove pod kojima se izdaje operativna dozvola. Ona se menja, suspenduje ili stavlja van snage, kao i što proverava stručnost vazduhoplovnog osoblja. Pored postavljanja okvira za bezbednost putnika i tereta, ovaj zakon ostavlja i jasan okvir za definisanje bezbednosti Srbije u širem smislu. Tu pre svega mislim na to da se, recimo, letovi helikoptera MUP vrlo često vode kao civilni letovi, a isto tako vrlo često se tim helikopterima prevoze službenici istog tog ministarstva koji su naoružani, pa onda smo tu imali jednu pravnu prazninu. Hvala Bogu nije bilo nekih slučajeva, ali vrlo teško bi se rešilo da smo imali bilo kakav ozbiljniji problem. Dakle, ovaj zakon daje osnovu da se i taj deo našeg društva koji još uvek nije pravno uređen, daje jednu dobru osnovu da se i to uredi. Usvajanje ovog predloga zakona o vazdušnom saobraćaju imaće svakako i bitne ekonomske efekte. Pre svega, nama je godinama potreban zakon koji više odgovara stvarnim potrebama potencijala investitora u ovoj oblasti. Ovaj zakon otvara ovaj segment tržišta na način što će dovesti do jače konkurencije. Jača konkurencija znači i pružanje kvalitetnijih usluga, a samim tim se snižavaju cene pružanja tih dobrih usluga. Otvara se mogućnost da aerodromima upravljaju ne samo javna preduzeća, već i druga pravna lica kao i preduzetnici. Našim avioprevoznicima se omogućava da pod jednakim uslovima pristupe zajedničkom evropskom vazduhoplovnom području koji će u narednom periodu imati preko 500 miliona potencijalnih korisnika. Ovaj zakon bi trebao da podstakne unapređenje kvalitetnih usluga, da stvori uslove za povećanje broja putnika i broja operacija, kako na aerodromima, tako i u lukama u Srbiji, kao i da podstakne povećanje broja preleta i plovidbi u našem vazdušnom prostoru i na našim unutrašnjim vodama. Zaista postoji dosta razloga da svi zajedno podržimo ovaj zakon zato što mislim da nije ovaj zakon toliko pitanje politike koliko pitanje usklađivanja naše evropske budućnosti sa našim evropskim komšijama, sa našim komšijama iz regiona. Zato vas pozivam da svi damo podršku ovom zakonu.
Prelazimo na raspravu o predloženim zakonima i to po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Dajem najpre reč Zlati Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovana gospođo predsednice, došli smo do dva zakonska projekta koja su pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije koji treba da budu usvojeni. Već smo čuli iz izlaganja prethodnih govornika, a pre svega od predsednika Odbora za saobraćaj, koji je rekao da je prvi predlog zakona, zakon kojim se uređuje vazdušni saobraćaj u Republici Srbiji, vrlo problematičan samim tim što uopšte ne znamo koji tekst zakona ćemo do kraja usvojiti, jer svrha donošenja ovog zakona jeste da se uredi oblast vazdušnog saobraćaja uRepublici Srbiji, što je svakako ustavna obaveza, da se utvrde sistemski principi, pravila i nadležnosti u srpskom vazduhoplovstvu, da se sve to uredi prema svetskim i naročito evropskim standardima, jer se Srbija na to obavezala nizom međunarodnih ugovora koje je ova Skupština ratifikovala. To bi ukratko trebalo da bude svrha ovog zakona, međutim samim tim što je Vlada stavila 41 amandman na Predlog zakona koji je podnela Narodnoj skupštini dolazimo u dilemu koji će to tekst na kraju da bude i na šta smo mi uopšte podneli amandmane i kako će zakon na kraju glasiti, koliko je taj zakon uopšte dobar. Čuli smo da je postojao predlog zakona koji je već ranije bio pripremljen i koji je mogao biti u tom izvornom tekstu ovde pred Narodnom skupštinom jer je prošao najviše ocene i dobio najbolje ocene u EU i upravo sada imamo dilemu da li i na koji način o ovom zakonu da raspravljamo, na koji način da korigujemo amandmanima, na koji način da ministar odbrani ovaj zakon pred nama, kada i sam zna da ga mora do kraja zameniti i da je cela oblast srpskog vazduhoplovstva uređena na jedan prilično neprincipijelan, loš način, na neki način koji više zadovoljava neke interesne lobije nego stvarnu svrhu donošenja ovog zakona. Naravno, ako se usvoji ovaj 41 amandman Vlade, koje je Vlada dala na svoj predlog, što je zaista menjanje izvornog teksta u prilično velikom obimu, onda će on biti usklađen sa onim što je EU tražila od ovakvog teksta zakona, ali onda dolazimo u drugu dilemu, a to je šta je Vlada ovim uopšte htela i zašto je Vlada došla sama u sukob sa sobom, stavljajući poslanike, Narodnu skupštinu, ministra u Vladi i uopšte sebe u ovakvu situaciju. Dakle, ono što smatramo je da je vazdušni saobraćaj više nego ijedan drugi infrastrukturni segment nezaobilazan faktor privrednog razvoja, kako u smislu međunarodne razmene roba i usluga, razvoja turističkih potencijala, tako i broja radnih mesta koje stvara samo ukoliko dobro funkcioniše. Jednom rečju, vazdušni saobraćaj je motor privrede svake zemlje, a ovakvim predlogom zakona bojimo se da bi taj motor mogao da se ugasi. Ono što je već bilo predloženo bilo bi dobro da se dok je to poslovnički izvodljivo povuče, da se tim već predloženim amandmanima izmeni i da dođe kao ozbiljan zakonski projekat pred poslanike Narodne skupštine. Svrha ovog zakona je svakako da se uvede red po ugledu na evropske standarde, koje smo obavezni da uvedemo ako želimo uopšte da imamo ono što se zove otvoreno nebo, gde smo Srbiju već uveli, i ono što jeste naša krajnja obaveza. Ispred poslaničke grupe NS i kao narodni poslanik zaista mislim da bi gospodin ministar, na osnovu onoga na šta je gospodin Ilić kao bivši resorni ministar ovog ministarstvaskrenuo pažnju, trebalo da porazmisli o tome da ovaj zakonski projekat, zakon o vazdušnom saobraćaju u Republici Srbiji, treba da bude na jedan primeren način dostavljen Skupštini, izmenjen, a ne da ga menjamo ovako i na ovako, da kažem, čak i ružan način, i da bude donet na ponos Skupštini Srbije i srpskom vazduhoplovstvu, na korist građanima Srbije i u skladu sa onim što EU od nas traži.
Gospodin Jovan Nešović ima reč.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su dva zakona iz oblasti saobraćaja i saobraćaj je u svakoj državi jedna od važnih privrednih grana, tako da i ova dva zakona treba shvatiti kao važne za budući razvoj države Srbije u celini. Prvi zakon je zakon o vazdušnom saobraćaju. Važan je sa ekonomskog, privrednog i sa stanovišta ukupnog društvenog života u jednoj državi. Ima drugu crtu, a to je strateška crta. Opredeljenje ove države jeste članstvo u EU i sa ovim zakonom pokušavaju se ugraditi sve one pozitivne zakonske odredbe koje su vezane za evropsko zakonodavstvo, a mi ih moramo ugraditi u naše zakone da bismo mogli da ispunimo zahteve iz Akcionog plana koji je postavljen državi Srbiji. Tačno je da je bilo predviđeno da se ovaj zakon donese 2007-2008. godine. Malo se kasni i treba priznati da je u izveštaju Evropske komisije o napredovanju Srbije posebna primedba data zašto nije ovaj zakon do sada usvojen. Ono što je takođe važno naglasiti jeste da se ovim zakonom reguliše civilno vazduhoplovstvo u državi Srbiji i definisani su propisi i uslovi koji treba da obezbede pravna lica, preduzetnici koji žele da pružaju usluge u oblasti vazduhoplovstva. Takođe su definisani uslovi da bi imali bezbedno i obezbeđeno vazduhoplovstvo u skladu sa evropskim zakonima. Ono što takođe treba naglasiti jeste da je i ovaj zakon bio na javnoj raspravi. Bio je dugo na javnoj raspravi. Dugo se o njemu pričalo i svi oni zainteresovani činioci, kada kažem zainteresovani činioci mislio sam na stručnu javnost, na ljude iz ministarstava, JAT-a, Direkcije za kontrolu letenja, Saobraćajnog fakulteta iz Beograda, svi su imali dovoljno vremena da daju određene primedbe na ovaj zakon i čak u izradi zakona učestvovali su i predstavnici Evropske komisije kroz neke projekte koji su finansirani od strane EU. Njihovi konsultanti su radili na izradi ovih zakona, tako da je ovaj zakon prošao jednu široku javnu raspravu. Tačno je da se pojavio 41 amandman Vlade. To su amandmani koji su došli od strane Evropske komisije. Ono što hoću da kažem jeste da smo dugo razgovarali o tome na Odboru za saobraćaj. Ako se dobro sećam, ovaj nacrt zakona je poslat Evropskoj komisiji u maju ili junu. Čekalo se dugo da Evropska komisija da svoje primedbe Vladi i u jednom trenutku je procenila da bi se ispunio zahtev iz Akcionog plana da se ide pred Vladu, odnosno pred Skupštinu sa zakonom. U međuvremenu su stigle primedbe koje su tehničke prirode. Nisu nikakve suštinske primedbe što se tiče zakona, tako da se desilo da je Vlada ispoštovala ono što je Evropska komisija tražila i zato se desilo da zbog brzine ispunjenja tog Akcionog plana koji je definisan od strane države Srbije da se te primedbe ugrade u skupštinskoj proceduri i da dobijemo jedan kvalitetan zakon. Ono što je važno napomenuti jeste na koga će taj zakon imati uticaj. Zakon će imati uticaj na vazduhoplovnu privredu. Imaće direktan uticaj na pružaoce i korisnike usluga u vazduhoplovstvu. Imaće direktan uticaj na vazduhoplovno osoblje i imaće direktan uticaj na organe države koji odrađuju poslove vazduhoplovstva. Zakon omogućuje podizanje nivoa bezbednosti i obezbeđenja, što je danas imperativ u svetu u oblasti vazduhoplovstva i uspostavlja obaveze, stalne i periodične, kao i nadzor vazduhoplova. Druga stvar koja je takođe važna, koja se definiše zakonom, jeste standardizacija određenih dozvola koje su u saglasnosti sa evropskim normama, tako da svako vazduhoplovno osoblje koje dobije odgovarajuće dozvole i vazduhoplov koji takođe dobije odgovarajuće dozvole, ljudi koji se školuju i dobiju odgovarajuće dozvole mogu ih koristiti kako u državi Srbiji tako i u bilo kojoj državi EU, jer ta dozvola neće biti srpska, nego hajde da kažem "evropska", što jeste važno zbog transfera znanja između ljudi koji se bave ovim poslom. Ono što je takođe važno je da se ovim zakonom liberalizuje tržište, a to znači da se smanjuju cene usluga, a to znači bolji kvalitet za građane i to znači da ćemo imati veći broj putnika koji će se prevoziti sa naših aerodroma i putovati po celom svetu. Druga stvar, mislim da se o tome može voditi polemika, to je nešto što je neminovnost, ovaj zakon će pomoći i pospešiti restrukturiranje naših javnih preduzeća, JAT, iz prostog razloga ako imate konkurenciju da bi bili tržišno orijentisani i da bi mogli da izdržite tu konkurenciju morate da vršite svoje restrukturiranje, prilagođavanje novim uslovima na tržištu. Ono o čemu vodimo polemiku jeste da li to preduzeće treba štititi ili ne treba štititi? Potpuno sam siguran da kada tržište bude liberalizovano, naše preduzeće i ljudi koji tamo rade daće maksimum da se što pre restrukturiraju i da mogu da budu u tržišnoj utakmici adekvatni, da mogu da rade za funkcionisanje svog preduzeća i za svoje plate. U ovom zakonu su ugrađene sve one norme koje su predviđene određenim konvencijama, a to znači da su ispunjeni svi zahtevi koji su vezani za nešto što se zove evropsko nebo, a to znači da ćemo kao država biti članica svih država EU i da će negde 500 miliona ljudi moći da koriste vazdušni saobraćaj, kako ovde tako i u bilo kojoj državi EU. Veliko je tržište 500 miliona ljudi i potpuno je jasno da će se na našem prostoru u narednom periodu pojaviti novi privredni subjekti koji će želeti da se bave ovom vrstom saobraćaja, odnosno ovom privrednom granom. Mora se raditi na jačanju postojećih, JAT i nekih drugih organizacija koje postoje kod nas. Moraće da jačaju organizacije koje se bave održavanjem i centri koji se bave obukom ljudi koji rade u vazduhoplovstvu. Tehnički gledano, ovaj zakon će obuhvatiti i urediti oblasti koje su vezane za bezbednost u vazduhoplovu, zaštitu vazdušnog prostora, vazdušnu plovidbu, upravljanje vazdušnim saobraćajem, pružanjem usluga u vazdušnoj plovidbi, vazdušni saobraćaj, aerodrome, vazduhoplovne proizvode, vazduhoplovno osoblje, zaštitu od buke i emisije gasova, istraživanje uzroka udesa i nezgoda u vazduhoplovu, olakšice, obezbeđivanje u vazduhoplovu, nadzori i prekršaji u vazduhoplovstvu sa kaznenim odredbama. Ono što posebno hoću da kažem i da se osvrnem na dve stvari koje su, čini mi se, kod ovog zakona jako bitne, a to je Direktorat civilnog vazduhoplovstva RS. To je jedna organizacija koja je jako važna i poštovale su se preporuke Evropske komisije da u finansijskom smislu Direktorat civilnog vazduhoplovstva RS treba da bude finansijski nezavisna institucija i on se organizuje kao javna agencija koja će za obezbeđivanje i pružanje određenih usluga imati određene takse, a to će biti njihov izvor finansiranja. S druge strane, to mora da bude jako stručna organizacija, odnosno javna ustanova i, jednostavno, jako je problematično ako dođe do mešanja dnevne politike i funkcionisanja te ustanove. Iz tog razloga, da ne bi došlo do mešanja te dnevne politike čini mi se da je jako važno da ima nezavisno finansiranje, a da bi politika takođe mogla da utiče na neki način i kontroliše rad te javne institucije, važno je da u upravnom odboru koji ima pet članova sedi pet ministara i mislim da jednostavno tu se postiže finansijska nezavisnost, ali i kontrola s druge strane. Jer, upravni odbor je taj koji usvaja godišnji finansijski plan poslovanja i izveštaj finansijskog plana poslovanja za prethodnu godinu, tako da, jednostavno, mislim da sve nelogičnosti koje su bile do sada u organizacijama mogu da se isprave. Jako je važno da ljudi rade u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije moraju da budu dobro obučeni, ne samo tekućom obukom, nego i u narednom periodu. Moraju da sva ona pozitivna, odnosno sva nova rešenja koja se uvode u vazduhoplovstvu da oni mogu da primene, da bi naš Direktorat bio rame uz rame sa drugim direktoratima iz drugih razvijenih zemalja i da bi, jednostavno, ono što je ovde rečeno bili ti koji bi bili možda po toj kontroli i lider na Balkanu, a možda i šire. Druga stvar jeste nešto što je u ovom zakonu, takođe čini mi se prvi put, definisano, a to je vezano za zaštitu životne sredine, to je vezano za buku na aerodromima i za štetne gasove koje emituju vazduhoplovi. Tu će se plaćati određena naknada, ali je važno kako se ta naknada troši - 60%, to je Predlog zakona, ide na prihode samog Aerodroma, a 40% ide u budžet Republike Srbije i to ide u onaj Fond za zaštitu životne sredine. Od ovih 60% koji idu u kasu Aerodroma, oni su namenjeni za mere koje će smanjiti štetnost tih efekata i tih izduvnih gasova, a onaj deo od 40% ide u Fond za zaštitu životne sredine, predviđeno je da se radi izrada strateških karata buke i akcionih planova, koji bi trebalo da smanje taj štetan uticaj na ljude i na životnu sredinu. Kada se sve pogleda, čini mi se da je ovaj zakon dobar i potpuno sam siguran da će pomoći uključivanju naše države u jedinstveni vazdušni prostor Srbije i siguran sam da će ga ova skupština u danu za glasanje i usvojiti. Što se tiče drugog zakona, zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, to je takođe jedan tehnički zakon. On takođe ima važnu ulogu da se domaće zakonodavstvo usaglasi sa zakonodavstvom EU. Sve ono što smo usvojili, određeni broj rezolucija koje su vezane za ovu oblast, ugrađeno je u ovaj zakon. Takođe, ugrađene su i određene preporuke i protokoli koji se odnose na odluke dunavske komisije i međunarodne komisije za sliv reke Save. Zakon tačno definiše oblasti na koje se primenjuje. Zbog vremena, hoću da kažem da je i ovaj zakon takođe važan, iz prostog razloga što su današnji naši brodari izloženi jako rigoroznim uslovima i strogim zahtevima kada plove u druge države. Jednostavno, kod njih važe uslovi koji kod nas još uvek ne važe. Potpuno je normalno da je bolji položaj drugih brodara koji dolaze iz drugih država na našu teritoriju, nego naših na njihovu teritoriju. Mislim da je jako važno da se i kod nas primene isti propisi, da i za druge važi isti kao u svojim državama, kao što smatram da će biti od velike koristi za domaće brodare. S druge strane, siguran sam da će se primenom ovog zakona tražiti optimalno angažovanje kapaciteta u unutrašnjem vodnom transportu. To znači da sam siguran da će doći do razvoja ove privredne grane. To sigurno znači i zapošljavanje ljudi u ovoj oblasti što je, čini mi se, u ovom trenutku jako važno za Srbiju.
Zahvaljujem, gospodinu Nešoviću. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, DS će svakako podržati ova dva evropska zakona. Mogu sada da obrazlažem štošta o ovom zakonu, ali bih pre svega hteo da odgovorim na neke kritike, i neke argumentovane, ali i neke neargumentovane kritike kada je reč o ovom zakonu. Nekada kritika može biti plod želje da se zakon unapredi i da zaista dođemo do dobrog i kvalitetnog zakona. Razumem da takva kritika bude uobličena kroz odgovarajuće amandmane i da mi te amandmane prihvatimo ili ne prihvatimo. Ponekada kritika može biti plod zle namere i neznanja. Tako se u raspravi naših nekih prethodnika kritikovala plata jednog našeg sugrađanina, koji je popunjavajući poresku prijavu napisao da radi u kontroli letenja. Imam informaciju i izveštaj iz kontrole letenja da takva plata nikada nije isplaćena u Agenciji za kontrolu letenja. Kada popunjavate poresku prijavu, vi možete napisati tu od toga da ste kosmonaut, astronaut, mađioničar, do toga da ste poslanik neke stranke i da napišete platu i prihod koji god hoćete, to se u poreskoj prijavi ne proverava da li je neko zaista tog zanimanja ili ne. Zato nije lepo etiketirati ljude iz Agencije za kontrolu letenja na takav neprimeren način, jer nije reč o plati koja je isplaćena u Agenciji za kontrolu letenja. S druge strane, Agencija za kontrolu letenja je preduzeće koje je formirano sa 92% kapitala Republike Srbije i 8% kapitala Republike Crne Gore, u vreme kada smo živeli zajedno u državnoj zajednici. Ne vidim zašto nekome smeta da Republika Srbija planira preduzeća koja stvaraju dobar prihod i profit i koja su po zakonu Republike Srbije podložna kontroli svakog dana, svakoga trenutka, svakog časa. Niko ne može izbeći krivičnu odgovornost ako napravi određeni propust u skladu sa zakonima Republike Srbije. Naprotiv, svi smo jednaki pred zakonom, pa i oni koji rade u Agenciji za kontrolu letenja. Dalje šta je važno napomenuti. Ova agencija radi na teritoriji Hrvatske, međunarodne vode Jadrana, BiH i valjalo bi, umesto što etiketiramo te ljude, da im čestitamo na tome što u proteklom periodu nije bilo nijednog incidenta u vazdušnom prostoru Republike Srbije. To su ljudi koji odgovorno, svakoga trenutka, obavljaju svoj posao. Nismo imali nijedan avionski sudar, nijedan ozbiljniji incident, što govori o profesionalnosti tih ljudi. Kada na ovako neprimeren način neko pokušava da etiketira te ljude, zašto to radite? Da pokažete pred svetom da ništa u Srbiji ne valja i da je sve bolje samo kada bi bilo volje, kada biste vi, eventualno, došli na vlast? To nije lepo zbog tih ljudi koji tu rade. To nije lepo zbog države Srbije koju vi predstavljate. To nije lepo zbog toga što i ovi prenosi snimaka ovih sednica Skupština pored nas, posmatraju i neki ljudi sveta, pa će kazati – i opozicija kaže da im ta služba ne valja. Kažite da je nešto dobro, kada je dobro, a kada ne valja, nemate potrebe da vi samo pričate nešto da ne valja. Svesni smo mi da nešto ne valja, pa ćemo mi to potvrditi. Ali, kada je nešto dobro, nemojmo da urušavamo ono dobro što imamo i ono vredno i korisno što postoji. Posebno moram da zamerim na jednom tumačenju člana 266, gde se kaže da će ljudi iz Direktorata ostati direktori i po isteku mandata. U stvari, ovde se prenebregava činjenica da jedna agencija dobija samo nov naziv, a da će direktor i zamenik direktora ostati u toj agenciji po automatizmu, ali ne do pamtiveka, do svršetka sveta, samo do isteka mandata. Nikom ovde nije dato nešto privatno, da bude njegovo privatno vlasništvo, ovo je državna agencija sa državnim kapitalom koja, povlačim, posluje u skladu, između ostalog, i sa ovim zakonom koji večeras donosimo. Međutim, Republika Srbija se nalazi u situaciji u kojoj se nalazi. To vam je kao kada imate jedan automobil koji je krenuo iz Niša za Beograd i negde kod Paraćina i Ćuprije je ostao bez goriva. Sada svi sa strane kažu – brže bi tim automobilom upravljao i bolje bi ga vozio. Može i Mihail Šumaher da ga vozi, ali njega ne treba voziti, njega treba gurati. Ako ga svi budemo gurali uz ovu veliku uzbrdicu, onda ćemo postići na kraju našeg mandata cilj. Ako ga guramo, a vi podižete ručnu kočnicu ili gurate u suprotnom pravcu, nije dobro, pre svega za vas, a nije dobro ni za Srbiju. Mi ćemo svakako jače gurati napred, nego što vi vučete nazad. Gospodine Mrkonjiću, na kraju svog izlaganja, dozvolite mi da se u ime građana Kruševca zahvalim za onu obilaznicu koja je završena u roku. Nijednog saobraćajnog udesa tamo nije bilo, iako su se svi smejali i tvrdili da je to loše. Ni jedan čovek nije poginuo od kada je ta obilaznica završena i stoga vas molim da napravimo još dva kružna toka u Makrešanu i Koševima, kako bismo zaista napravili evropske puteve koji nas vode napred i u Srbiju i da zajedno guramo kola uzbrdo.
Gospodine Markoviću, nema razloga za repliku. Ne možete dobiti reč. Reč ima gospođa Donka Banović.
Mi danas govorimo o dva veoma važna zakona, i to je Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Kao što su i poslanici pre mene govorili, tako i ja i poslanici DSS uglavnom i doživljavamo ova dva veoma važna sistemska zakona, da su to u principu dva tehnička zakona i da tu ima mnogo usklađivanja naše pravne regulative iz ove oblasti jer znamo da su zakoni koji regulišu vazdušni saobraćaj stari oko 15 godina, a tu je u Evropi i u svetu došlo do velikih promena, tako da i razumemo potrebu da se donesu ova dva nova zakona. Kada je reč o Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju, ono što nije dobro jeste da ste vi nama poslali u Skupštinu jedan predlog, odmah posle toga ste uputili 41 amandman, dakle, Vlada šalje predlog, posle nekoliko dana Vlada šalje amandmane na sopstveni predlog, tako da mi u ovom trenutku praktično i ne znamo o kom predlogu zakona govorimo. Možemo samo da pretpostavimo da će ti vaši amandmani, sada govorimo o amandmanima koji su stigli iz Vlade, biti prihvaćeni i izglasani u Skupštini, ali morate priznati da mi to ovog trenutka ne znamo i ne možete ni vi da garantujete, tako da mi danas vodimo raspravu o drugom jednom tekstu od onoga koji u stvari kroz vaše amandmane postoji. Bilo bi bolje da ste vi ovaj zakon povukli iz procedure, za jedan dan ubacili te novine i onda nam vratili, onda bismo imali čist tekst ispred sebe. Kada je u pitanju zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, naravno, i tu je bilo potrebno izvršiti izmene i doneti jedan potpuno novi zakon. Na snazi su, čini mi se, i zakoni iz vremena kada je postojala zajednička država sa Crnom Gorom, dakle, definitivno i ti su zakoni u praksi van upotrebe. Ono što se može zameriti u ovom zakonu, to je prenos nadležnosti na AP Vojvodinu kada su u pitanju neke reke u Vojvodini. Vi ste ljudi od struke i vi to bolje znate od mene, da saobraćaj ne trpi granice, da ne trpi tu vrstu seckanja, da je to praktično jedna celina. Iz štampe smo saznali da je već krenuo i neki voz i formirano zajedničko preduzeće Srbija, Hrvatska i Slovenija. Dakle, posle 20 godina cepkanja, razdruživanja itd, seli su ljudi od struke i videli da se to ne isplati, pa su sada opet napravili zajedničko preduzeće. Kako možemo ovo da shvatimo? Kao uplitanje politike u zakone, gde to ne treba da se radi ili je ovo prosto uvod koji će omogućiti predsedniku Vlade Vojvodine Bojanu Pajtiću da pored Tamiša, recimo, okači table na kojima će pisati: "Predao na upotrebu građanima Vojvodine reku Tamiš", predsednik Vlade Bojan Pajtić. Jedino tako možemo ovo da shvatimo. Poslanički klub DSS je podneo amandmane na neke članove, gde smo mi procenili da ima uplitanja politike, pa je na vama da vi to pročitate i odlučite da li ćete ih prihvatiti. Sada bih rekla par reči i o drumskom saobraćaju i o tome šta se trenutno dešava na izgradnji Koridora 10, konkretno na obilaznici oko Dimitrovgrada i kakvi su problemi poslednjih mesec dana. Mogu da kažem da je došlo do blokade. Volela bih da me ministar Mrkonjić sluša, ali on trenutno razgovara telefonom. Dobro. Pre nego što vas obavestim, recimo, šta se danas dogodilo i kako je 15 pripadnika MUP, odnosno policajaca ljude iznelo sa svojih imanja da bi mogli da se nastave radovi na silu, pročitaću stenografske beleške, ministar je bio poslanik dugo godina, bio je i potpredsednik Skupštine i on zna kako mi uredno u ovom domu vodimo stenografske beleške. Pročitaću stenografske beleške od 30. oktobra 2009. godine, dakle, skoro pre godinu dana. Možda se ministar seća tog mog izlaganja, ali ja ću, da bih podsetila i njega i sve vas, pročitati delove iz tih stenografskih beležaka, gde sam ukazala pre godinu dana na taj problem eksproprijacije zemljišta u opštini Dimitrovgrad, a povod je bio da smo mi 30. oktobra vodili jedinstveni pretres o potvrđivanju sporazuma o zajmu, projekat autoput Koridor 10 između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Dakle, to je bilo tačno pre godinu dana. Ministre, tada sam vas htela da obavestim o tom problemu, dakle, star je preko godinu dana. Hoću da vam skrenem pažnju na jedan problem koji već nekoliko meseci postoji u opštini Dimitrovgrad, a u pitanju je eksproprijacija zemljišta. To je onaj deo obaveze koji država mora da obavi kvalitetno, bez ikakvih problema i sporova sa vlasnicima, kako bi sam projekat ovog dela Koridora bio urađen kvalitetno. Skoro od avgusta 2009. godine postoji ovaj problem između Javnog preduzeća "Putevi Srbije" i vlasnika zemljišta u Dimitrovgradu koje je predviđeno za eksproprijaciju. Da skratim priču, predstavnici Javnog preduzeća "Putevi Srbije", govorim o nečemu što se desilo pre godinu dana, vlasnicima su za metar kvadratni nudili od 260 do 320 dinara, opet naglašavam, da su to njive i bašte. Dakle, nisu u pitanju neke gudure. U Dimitrovgradu malo ko radi. Platu primaju oni koji rade u budžetskim ustanovama: škole, opština, lokalna samouprava itd. Preduzeća ne rade. Dakle, čini mi se da nijedan grad nije žrtva tranzicije kao što je to Dimitrovgrad. Ti građani i sebe i svoje porodice hrane zahvaljujući tome što imaju bašte, njive i tako nekako preživljavaju. Dakle, reč je o toj vrsti zemljišta i o tom kvalitetu. Zatim, mi smo došli do informacije, a vi to bolje znate od mene, da se u nekim drugim opštinama mnogo više plaćalo za zemljište. Na primer, u opštini Preševo su vlasnici dobijali i do deset evra. Zatim, u opštini Pirot, to je susedna opština, reč je o istom kvalitetu zemljišta, vlasnici su dobijali 1.036 dinara, znači, skoro oko 10 evra. Dakle, vlasnici zemljišta u Dimitrovgradu se zaista pitaju zbog čega je takav odnose prema njima i zašto su se u nekim drugim lokalnim samoupravama postizale mnogo bolje cene. Zatim sam vas pre godinu dana obavestila o raznoraznim pritiscima koji su vršeni, što od ljudi, neću da pominjem imena, iz Javnog preduzeća "Putevi Srbije", što od ljudi iz lokalne samouprave. Dakle, ljudi su bukvalno privođeni i prećeno je otkazima, na raznorazne načine su ih ubeđivali da prihvate tu cenu od dve do tri marke, dok su u susednoj opštini u Pirotu vlasnici dobijali i po deset evra. Pardon, pomešala sam valute. Mogu da vam kažem da postoji prilična medijska blokada. Vlasnici tih parcela su se meni kao narodnom poslaniku obratili i pre godinu dana sam vas zamolila da pogledate kakav je to problem i da se to reši, i na zadovoljstvo "Puteva Srbije" i tih građana, a uostalom iz cele Srbije, zato što je Koridor 10 jedna zaista važna saobraćajnica. Sada ću pročitati i odgovor koji ste vi meni dali na to pitanje 30. oktobra. Čitam stenografske beleške. Vi ste meni rekli: "Odgovor gospođi Donki. U utorak sam u Dimitrovgradu. Znamo da su to tekući problemi. Ovo što ste rekli za pritiske, to ne dolazi u obzir. Niko ne sme da pritiska naše građane. Znate moj stav. Prema tome, to ćemo odmah sankcionisati, ali ćemo gledati da nijedan građanin, to je stav ove vlade, ne bude oštećen na realizaciji ovih značajnih projekata". Dakle, citirala sam vas iz oktobra 2009. godine. U međuvremenu se taj problem nije rešio, ti su sporovi na sudu, a niko od vlasnika tih parcela nije pozvan ni na prvo ročište. Dakle, taj problem je ostao nerešen. Radovi su na toj obilaznici počeli, vi to takođe znate. Međutim, pre jedno 15 dana su mašine stigle do te prve sporne parcele. Vlasnici parcela su se organizovali i skoro 15 dana i noći su prosto napravili neku vrstu barikade, blokade i nisu dozvolili mašinama da uđu u tu prvu spornu parcelu. Zna se da je stajanje tih mašina veliki gubitak za Republiku Srbiju. Tu je čak bilo i nekih obaveštenja koje su oni dobijali od ljudi iz "Alpine", da je to čak i 20.000 evra dnevno, ako mehanizacija stoji. Dakle, ako to pomnožimo sa 15 dana, onda je mnogo veća šteta nastala zato što nisu rešeni ti sporovi nego što bi bila da su ovi ljudi obeštećeni, kao što su uostalom i drugi građani u Srbiji. Dakle, tu se ne traži ništa mimo onoga kako je rešeno sa drugim ljudima. Opet su svi pritisci bili na delu, pozivani su vlasnici, prećeno je otkazima, ne njima, jer su to sredovečni ljudi koji su već odavno ostali bez posla, oni su i bili na tim, da kažem blokadama, nego se sad ide dalje, preti se deci tih ljudi koji rade, da će oni dobiti otkaze.
Reč ima poslanica Jelena Travar Miljević.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici predlagača, kolege i koleginice, pred nama su večeras još dva zakona iz evropske agende, a to je Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o plovidbi lukama na unutrašnjim vodama, svakako dva krovna sistemska zakona iz ove oblasti i sigurno da ova dva zakona predstavljaju nastavak procesa usklađivanja domaćih propisa sa propisima i standardima EU. Pored pomenutog i Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o plovidbi lukama na unutrašnjim vodama sadrže nova rešenja u skladu sa promenama nastalim u društvenim, ekonomskim i svojinsko-pravnim odnosima uspostavljenim Ustavom Republike Srbije i donetim sistemskim rešenjima. Kada govorimo o ova dva zakona, prosto ne mogu da podsetim sve nas na značaj geostrateškog položaja Republike Srbije, kao i na činjenicu, s jedne strane, da je vodni transport najjeftiniji vid transporta a, s druge strane, da globalizacija tržišta i brz tempo života zahteva brži saobraćaj, a prvenstveno mislim na vazdušni saobraćaj. Svakako da ove dve oblasti zahtevaju njihovo sinhronizovanje sa međunarodnim propisima. Više bih govorila o Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju, kojim će se po prvi put urediti oblast civilnog vazduhoplovstva. Stvarno ću se truditi da u svom izlaganju ne ponavljam ono što su moje kolege iz poslaničkog kluba već iznele. Inače, Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju, koji se danas nalazi pred nama, predstavlja predlog kojim se ispunjavaju odgovornosti prema Međunarodnoj organizaciji civilnog vazduhoplovstva. Predloženim materijalnim rešenjima utvrdiće se i razgraničiti nadležnosti organa državne uprave i drugih organa koji deluju u vazduhoplovstvu, kao i njihove odgovornosti i ovlašćenja. Predlog zakona uređuje uslove za obezbeđenje i bezbednost vazdušnog saobraćaja na teritoriji Republike Srbije koji se odnosi na bezbednost u vazduhoplovstvu, zaštitu vazdušnog prostora, vazdušnu plovidbu, upravljanje vazdušnim saobraćajem, pružanje usluga u vazdušnoj plovidbi, vazdušni saobraćaj, aerodrome, vazduhoplovne proizvode, delove, uređaje i opremu, vazduhoplovno osoblje, zaštitu od buke i emisije gasova, istraživanje uzroka udesa i nezgoda u vazduhoplovstvu, nadzor i prekršaje u vazduhoplovstvu. Primenom ovog zakona omogućiće se uslovi za unapređenje nacionalne vazduhoplovne industrije i stvoriti nove pogodnosti za investiranje u tu industriju. Usvajanjem ovog predloga zakona i njegovom implementacijom stvoriće se pretpostavke za uspostavljanje višeg stepena efikasnosti u radu svih subjekata u vazduhoplovstvu i pospešiti konkurencija, s obzirom da se otvara tržište vazduhoplovnih usluga. Ono što bih posebno istakla je otvaranje novih tržišnih mogućnosti za domaće avioprevoznike da pod jednakim uslovima pristupe zajedničkom evropskom vazduhoplovnom prostoru koji će u narednom periodu, po nekim procenama, obuhvatiti 35 zemalja sa potencijalnih 500 miliona korisnika. Naravno, kada govorim o ovom zakonu, ne mogu da ga na neki način ne približim građanima iz one sredine iz koje dolazim, a to je opština Žitište i Srednjobanatski okrug, gde na sedam kilometara od Zrenjanina postoji Aerodrom "Ečka", gde je prva faza radova izvršena i dobijena je dozvola. Inače, koristi se samo za obuku i u sportske svrhe. Međutim, svakako lokalne vlasti se trude da pronađu strateškog partnera da bi se završila i druga faza ovih radova. Smatram da je stvaranje zakonskog okvira u ovoj oblasti izuzetno bitno, jer bi samim završetkom faze radova na Aerodromu "Ečka" došlo do razvoja ne samo Zrenjanina i Srednjobanatskog okruga, već i celog regiona.
Reč ima poslanica Jorgovanka Tabaković.
Žao mi je što o ovako važnoj stvari raspravljamo kada je skupštinski prenos prekinut i da će u kasne sate biti nastavljen i siguran sam da ste i vi isto tako svesni, kao i ja, da to nije slučajno. Zašto je ova rasprava ostavljena za ove ovako kasne sate i sa ovako malim brojem poslanika? Zato da bi se mantra evropskih direktiva ili prilagođavanje EU razgolitila na način kako ću ja pomoći mojim kolegama koji su govorili pre mene da se razotkrije i da tema o kojoj pričam mesecima unazad večeras dobija svoj epilog. Kao prvo, imam jedno pitanje za one koji pričaju, ne očekujem odgovor, ali imam pitanje. Evropska direktiva postoji, postoji evropski standard i postoji cilj u životu, ali mehanizam kako se taj standard, cilj ili direktiva ostvaruje sprovodi, primenjuje i propisuje Vlada Republike Srbije. To znači da bruka sa aferom "šećer" znači da smo izvoznu kvotu da stimulišemo proizvođače sirovina i šećera zloupotrebili jednu direktivu, jednu dobru nameru prepakujući i lažno predstavljajući poreklo šećera. Ili, kako da građani razumeju, cilj je završiti fakultet i biti npr. diplomirani pravnik, ali do tog cilja možete doći makar na dva načina. Jedan je da vredno radite, polažete ispite i završite fakultet, a drugi je da kupite diplomu na nekom od fakulteta gde je to moguće ili da idete u one grupe od pet-šest studenata, navodno boljeg upoznavanja timskog rada, prepisujete seminarske radove i tako dođete do diplome pravnika i ostvarite cilj – završio sam fakultet i postao sam pravnik. Znači, nemojte da uveravate građane da je ovo zahtev EU ovakav kakav je funkcionisao do danas i ovakav kakav se propisuje ovim zakonom sada, jer iskustvo, makar Slovenije, kao najbliže nama u mnogo čemu, govori da nije jedini način kontrole neba i postizanje evropskih standarda onaj koji smo mi primenjivali. Zašto sam ovako energična, gotovo malo ljuta, ako mi dozvolite? Stvar je dobrog ukusa da neko noćas hvali rezultate Agencije za kontrolu leta d.o.o. društva i da hvali uspehe i upumpavanje para u budžet Republike Srbije. Ko ne zna, evo ja ću da podsetim, nije nebo nad Srbijom vlasništvo Agencije za kontrolu leta. Ne, nije, to je prirodno dobro i resurs o kojem država mora da vodi računa, a nije vodila. Bojim se da ovako zdušna odbrana mojih kolega iz vlasti potvrđuje sumnje u koje nisam želela da poverujem, da u stvari ogroman novac koji se sliva u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva i Agencije za kontrolu leta služi u nekoj preraspodeli koja se ne može nazvati zakonitom, kontrolisanom i da o njoj vodi eventualno računa ministar finansija kroz budžet Republike Srbije. Zašto to tvrdim? Zahtev da se dostavi na osnovu mojih izlaganja, a po zakonu o slobodnom pristupu informacijama, ugovor po kojem je formirano to d.o.o. društvo Agencije za kontrolu letaizmeđu Srbije i Crne Gore, kako se zove, akoji je navodno zaključen 31. oktobra 2003. godine, možda i zaključen, dostavili smo zahtev Vladi i nadležnim organima da nam dostave taj ugovor ili makar kažu u kojem je to glasilu, službenom listu, bilo kojoj vrsti nekog službenog glasila objavljen, da se uverimo i da vidimo na osnovu čega je osnovana ta Agencija. Do danas nismo dobili ništa o tome, ali ste se smejali zajedno ovde sa mnom kada ste videli da je osnov za osnivanje tih organa bio u Zakonu o ministarstvima - član koji je tretirao Ministarstvo o dijaspori. To je poslužilo u jednom trenutku Direktoratu civilnog vazduhoplovstva kao osnov da samo o sebi propisuje pravila. Zašto donosite ovaj zakon u ovom trenutku? Evo, ja ću da objasnim onima koji se prave da ne znaju, a možda i ne znaju. Dana 28. maja 2010. godine, saopštenje 21. redovne sednice Ustavnog suda, predsedavala dr Bosa Nenadić, u predmetima ocene ustavnosti i zakonitosti opštih pravnih akata Ustavni sud je pokrenuo postupak za ocenu ustavnosti i zakonitosti odluke o vršenju osnivačkih prava u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva države Srbije i Crne Gore, "Službeni list" 53/06, koju je donela Vlada Republike Srbije, jer je ocenio da se osnovano postavlja pitanje saglasnosti navedene odluke sa odredbama 97, 123. i 137. Ustava, koji određuju da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje režim i bezbednostu svim vrstama saobraćaja. Dalje, da se pojedina ovlašćenja zakonom mogu poveriti preduzećima, ustanovama, organizacijama i pojedincima, da Vlada izvršava zakone i druge opšte akte Narodne skupštine i donosi uredbe i druge opšte akte radi izvršavanja zakona, kao i ocenu ustavnosti i zakonitosti sa odredbama Zakona o državnoj upravi, koje propisuju da se samo zakonom pojedini poslovi državne uprave mogu poveriti imaocima javnih ovlašćenja, da ministarstva i posebne organizacije mogu donositi propise samo kad su za to izričito ovlašćeni zakonom ili propisom Vlade, a Direktorat civilnog vazduhoplovstva nije bio, a ja sam vam ovde pokazivala "Službeni glasnik" gde su objavljeni propisi koje je taj organ neovlašćeno objavljivao. Tim propisima ne mogu određivati svoje ili tuđe nadležnosti, niti fizičkim pravnim licima ustanovljavati prava i obaveze koje nisu već ustanovljene zakonom, te se odredbama Zakona o ministarstvima, koja određuju kao delokrug Ministarstva za infrastrukturu, vršenje poslova obezbeđenja saobraćajnog sistema, sud je odlučio da zastane sa postupkom ocene ustavnosti i zakonitosti pravilnika o načinu obračuna i visini naknade usluga koje ovaj direktorat pruža i koje je doneo Savet Direktorata civilnog vazduhoplovstva, dok se ne donese odluka o ustavnoj i zakonskoj zasnovanosti navedene odluke. Treba li iko u ovoj skupštini reč više da kaže, pravnik, ekonomista, zainteresovan, brižan građanin iz vlasti ili opozicije, posle ovog što sam vam pročitala sa 21. redovne sednice Ustavnog suda održane 28. maja? Ne, ne treba onom ko svoj ustavni sud ceni, ko svoj ustavni sud želi da poštuje. Zaista vas molim da mi se niko ovde ne poziva ni na pravila Eurokontrole, jer ovde stoji kako se ukupno naplaćena sredstva obračunavaju, zadržavaju itd. Da ponovim, preko 400 miliona evra je nezakonito ostalo van budžeta Republike Srbije i njima nisu raspolagali ni jedan od onih koji su bili ministri za infrastrukturu, sadašnji ili prošli, ministri finansija, već pojedinci koji su monopol nad upravljanjem nečim što je dobro svih nas zloupotrebljavali u privatne svrhe. Toliko o tome. Zanima me da li je neko čitao Zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Da otvorim raspravu u ove kasne sate za amandmane i da skrenem samo pažnju da je čitav zakon donet zbog članova 214, 217, 225. i 233, gde pokušavate samo nekim da dovedete u pitanje rezultate privatizacije, i to onima u lučkoj delatnosti gde mimo Ustava predviđate način kako da se oduzme ono što je kroz privatizaciju stečeno, uzimajući ključan datum, mi smo ga u šali nazvali dan mladosti 2003, gde pravite vododelnicu, sve što je urađeno do 25. maja ima jedan tretman, a sve što je urađeno posle 25. maja ima drugi tretman. Pošto sam obećala predsednici da nećemo koristiti svo vreme od 25 minuta, završiću sada raspravu, ali sam kandidovala pitanja o kojima ćemo govoriti u raspravi o pojedinostima, a nadam se da sam kolege vaše, gospodine Mrkonjiću, makar zaintrigirala za ustavnost ovih postupaka koje preduzimate u ovom trenutku.
Reč dajem poslanici Branki Karavidić.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Ministarstva, kolege poslanici, za razliku od Predloga zakona o vazdušnom saobraćaju, koji je na Odboru za saobraćaj i veze izazvao veliku polemiku u trajanju skoro od dva sata, vidim da ovde ta polemika traje, osvrnuću se na zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Mogu samo da primetim da je on na Odboru za saobraćaj i veze prošao bez ijedne jedine primedbe. Što se tiče trenutne zakonske regulative koja je trenutno na snazi, to je Zakon o unutrašnjoj plovidbi i Zakon o pomorskoj unutrašnjoj plovidbi. Oni trenutno regulišu ovu izuzetno važnu oblast. Nakon raspada bivše država i preuzimanja nadležnosti iz oblasti vodnog saobraćaja od strane Republike Srbije, nastala je potreba da se materije u oblasti plovidbe usklade sa nastalom situacijom. Naravno, i Ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava Republike Srbije predviđena je obaveza usklađivanja zakona sa Ustavom Republike Srbije. Nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po vodni transport sa stanovišta bezbednosti plovidbe i zaštite opšteg interesa u lukama i pristaništima. Naime, trenutnu situaciju u ovoj grani transporta karakteriše loše stanje u kome se nalazi inspekcija bezbednosti plovidbe, zastarelost plovila i zastarelost pravila vršenja inspekcijskog nadzora, neprilagođenost nacionalnih pravila plovidbe sa pravilima usvojenim na panevropskom nivou, te je potreba za hitnom zaštitom opšteg interesa u lukama u kojima je kao posledica nedostatka odgovarajuće regulative nastavak obavljanja lučke delatnosti doveden u pitanje. Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, koji je danas na dnevnom redu, uređuje režim i bezbednost plovidbe na unutrašnjim vodama Republike Srbije. Ovaj predlog zakona sadrži nova rešenja u skladu sa promenama nastalim u društvenom, ekonomskom i svojinsko-pravnim odnosima uspostavljenim Ustavom Republike Srbije. Takođe su propisani uslovi koji moraju da ispunjavaju vodni putevi za bezbednu plovidbu. Uređuje se sposobnost plovila za plovidbu posada, traganje i spasavanje luke i pristaništa, nadzor i ostalo što se odnosi na plovidbu. Vrlo je bitno reći da ovaj predlog zakona jasno razgraničava nadležnosti u oblasti bezbednosti plovidbe, korišćenje, održavanje, obeležavanje i zaštite vodnih puteva, pristaništa, zimovnika, sidrišta, a takođe i vršenje inspekcijskih nadzora. Jedan od najznačajnijih razloga za donošenje predloga ovog zakona je puna usklađenost zakonodavnog sistema Republike Srbije sa pravom EU. Predlog zakona unosi u domaće zakonodavstvo osam direktiva, uredbi i saopštenja EU. Osim međunarodnih konvencija, rezolucija i sporazuma, koji su uzeti u obzir prilikom izrade ovog predloga zakona, prihvaćena su i neka pozitivna rešenja susednih podunavskih zemalja, kao što su na primer: Austrija, Mađarska i Hrvatska. Ovaj predlog zakona sadrži, takođe, i neke do sada važeće odredbe Zakona o pomorskoj unutrašnjoj plovidbi za koje nije bilo potrebe da se menjaju. Važno je reći da zakon ističe značaj razvoja vodnog saobraćaja kao i luka i pristaništa za Republiku Srbiju. Strategijom razvoja vodnog saobraćaja Republike Srbije uređuje se i dugoročni razvoj vodnog saobraćaja u zemlji i donosi se na deset godina. Inače, strategiju donosi Vlada Republike Srbije. Predlog zakona će pozitivno uticati i na značajno povećanje nivoa poštovanja pravila bezbedne plovidbe jačanjem uloge inspekcije. Primenom predloga zakona podstaći će se dolazak na domaće tržište brodara, čija plota ispunjava danas važeće standarde u pogledu tehničkih uslova koje brodovi moraju da ispune, a podstaći će se i dolazak lučkih operatera na tržište novih lučkih usluga. Važno je reći da su privredni subjekti koji učestvuju u unutrašnjem vodnom transportu preko svojih predstavnika udruženja imali priliku da se u okviru javne rasprave, koja je održana od 28. aprila do 25. maja ove godine, na nekoliko okruglih stolova, izjasni o predlogu zakona. Valja napomenuti da su isti podržali ovaj predlog zakona. U danu za glasanje ću podržati ovaj predlog zakona kao i poslanička grupa ZES.
Narodni poslanik Nikola Savić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, danas u objedinjenoj proceduri razmatramo još dva zakona iz ove oblasti, a to su zakon o vazdušnom saobraćaju i zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Moram da kažem da je dobro što se donose zakoni iz oblasti saobraćaja,što se uređuju i usaglašavaju ovi zakoni sa savremenim tokovima. Dobro je i to što se potpisuju sporazumi sa pojedinim državama iz ove oblasti, jer ovde na ovoj skupštini smo od mnogo kolega iz svih poslaničkih grupa čuli da je saobraćaj jedna od najvažnijih strana svake zemlje. Naravno, dobra stvar što se donosi ovaj zakon je i to što se praktično stvaraju uslovi da Republika Srbija preuzme ustavnu nadležnost nad oblasti vazdušnog saobraćaja i oblasti unutrašnje plovidbe, jer dosadašnji zakoni su u ovoj oblasti doneti u vreme bivše SRJ, odnosno bivše zajednice Srbija i Crna Gora. Zbog toga se nadamo da će se u proceduri u najskorije vreme naći i još neki zakoni iz ove oblasti, ovde pre svega mislim na zakon iz oblasti železničkog saobraćaja. Ovde je prisutan gospodin ministar i verujem da će i on to potvrditi kad bude uzeo reč i odgovarao narodnim poslanicima. Ovi zakoni, a mislim na ova dva zakona o plovidbi i vazdušnom saobraćaju, donose se u hitnoj proceduri. Međutim, vi ste ih stavili na dnevni red sednice koja je u terminu redovnog zasedanja, a za to ste imali ceo septembar i samo hoću da kažem, na taj način se vidi koliko poštujete ono za šta se zalažete. Kao osnovni razlog za donošenje ovih razloga po hitnom postupku navodi se približavanje našeg zakonodavstva zakonodavstvu EU. Mogu čak donekle i da prihvatim ovaj razlog, jer saobraćaj i delatnost i oblast gde je naša zemlja najviše inkorporirana u samu EU uostalom i tri naša najveća suseda Bugarska, Rumunija i Mađarska su članice EU i kažem, to može biti razlog i opravdanje za hitan postupak. Postavlja se pitanje, zbog čega ste čekali dosad. Tamo u jednom delu zakona o vazdušnom saobraćaju govorite o tome da ovaj zakon treba da do kraja 2010. godine Srbija pristupi zajedničkom vazdušnom prostoru koje čine 35 zemalja i više od 500 miliona stanovnika, ali već vidimo da to sigurno neće biti doneto do kraja ove godine. Međutim, ovde sam rekao nešto šta je dobro kod ovih zakona, kao i kod svih vaših zakona, kod ovih zakona, kao i posebno kod Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, primetni su odgovarajući propusti i očigledno je da predlagač nije vodio dovoljno računa o svim aspektima ovog zakona. U čemu se ogledaju ti propusti? Pre svega u tome što su zakoni u nekim svojim segmentima nedovoljno jasni, a dobrim delom su i neprimenljivi, videćete kasnije o čemu se radi, a videli smo prilike da to vidimo i na nekim drugim zakonima. Međutim, ovo i nije najveća mana ovog zakona. Ovi zakoni obiluju mnogim stvarima koje su u potpunoj suprotnosti sa proklamovanom politikom Srbije i zakonima i sa proklamovanim interesima Republike Srbije. Naime, evo ja ću to ilustrovati samo sa dva primera, jednim primerom iz oblasti vazdušnog saobraćaja i jednim primerom iz oblasti vodnog saobraćaja. Recimo, kod zakona o vazdušnom saobraćaju u pojedinim slučajevima se predviđa da se pod određenim uslovima stranom vazduhoplovu može dozvoliti da nosi aktivno napunjeno streljačko, raketno ili bombardersko naoružanje ili kad je u pitanju zakon o unutrašnjoj plovidbi, odnosno vodni saobraćaj, tamo opet se pod određenim uslovima predviđa da strano nuklearno plovilo može da se nađe u našim unutrašnjim vodama, našim lukama i našim pristaništima. Koliko znam Srbija je vojno neutralna, Srbija nije članica nijednog vojnog saveza i ova Vlada upravo i zastupa tezu da nam članstvo u NATO-u nije sada prioritet i zaista mi nije jasno zbog čega su se ovakve stvari našle u zakonu. Možda će u perspektivi ova ili neka buduća vlada u prioritete svoje staviti pristupanje NATO-u, naravno protiv čega smo mi u SRS, ali dok se to ne desi zaista mislim da ovim stvarima ne treba da se bavimo. Što se tiče zakona o vazdušnom saobraćaju, na jednom mestu u tom zakonu se kaže da se uslovi za pružanje usluga za potrebe Vojske Srbije potvrđuju ugovorima i da na te ugovore prethodnu saglasnost daje Vlade. To je u redu, slažemo se s tim. Međutim, SRS smatra da se ovde, pored toga što saglasnost daje Vlada, moraju pozvati i nadležni skupštinski odbori. Zbog čega? Pa, svi znate da smo imali jednu veliku aferu, aferu Davinić, i da se ne bi tako nešto ponovilo, ipak mislim da ovde treba da nadležni skupštinski da imaju uticaja. U ovom zakonu, recimo, spominje se reč "avioprevozilac", a svi znamo da je srpska reč "avioprevoznik" i to je jedna tehnička stvar. U ovom smislu je SRS i podnela amandmane i mislim da bi tako nešto trebalo da se ispravi. Što se tiče ovog zakona, govori se o Upravnom odboru Direktorata civilnog vazduhoplovstva. Tamo se kaže da taj upravni odbor treba da broji pet članova, koji čine ministri saobraćaja, unutrašnjih poslova, zaštite životne sredine, odbrane i finansija. Smatram da je ovde na najklasičniji primer prisutan sukob interesa, a i ne samo to. Šta će se desiti, recimo, ako neka buduća vlada bude formirana tako da se neka od ovih pet ovde pobrojanih ministarstava spoje u jedno, recimo, Ministarstvo saobraćaja i MUP čine jedno ministarstvo i onda u tom slučaju ovako predviđen upravni odbor ne bi brojao pet nego četiri člana i onda bi morali da ponovo menjamo zakon samo zbog toga. Što se tiče Zakona o lukama, zaista radi se o jako važnim i jako obimnim zakonima. Mislim da nije dobro što ste ih spojili u jednu raspravu, ali moram nešto da kažem i ovom zakonu o lukama i plovidbi na unutrašnjim vodama. Smatram da bi ovaj zakon trebalo da obezbedi da se iskoristi plovidbeni potencijal Srbije, plovidbeni potencijal naših reka, međutim, u njemu o tako nečemu nema ni reči. Plovidba na unutrašnjim rekama ima izuzetan značaj po celokupnu privredu naše zemlje i ulaganje u ovu oblast bi u svakom slučaju mogao da pokrene zamajac naše posrnule privrede i celokupnu zemlju da izvuče iz krize. Svi znaju ko je su to plovne reke – Dunav, Tisa, Sava, jednim delom i neke druge reke, međutim, one se ni približno ne koriste u dovoljnoj meri jer su plovni putevi u takvom stanju da se ne održavaju na adekvatan način. Spomenuo sam reke, ali moram da spomenem i kanal Dunav-Tisa-Dunav. Kanal Dunav-Tisa-Dunav je u očajnom stanju. To svi znaju. Ne čisti se redovno, a na nekim mestima potpuno je zatrpan. Svi znamo da su prethodne generacije mnogo truda, znoja i novca uložili da se uradi ovaj kanal, pa sam negde pročitao podatak da su neki delovi ovog kanala počeli da se rade još u vreme Marije Terezije. To kolege iz Vojvodine možda znaju bolje od mene. Ovaj kanal pored navodnjavanja, što mu je primarna uloga, određenim ulaganjem i modernizacijom, održavanjem, mogao bi da se pretvori u jedan plovni kanal i te kako bi se na taj način smanjili troškovi transporta. Znamo da troškovi transporta u velikoj meri utiču na cenu svih proizvoda. Ovde imamo još jednu nelogičnost kada je u pitanju ovaj zakon o unutrašnjoj plovidbi i lukama. O tome je govorio neko od mojih kolega. Naime, kada su u pitanju održavanje i inspekcijski poslovi na državnim vodnim putevima postoje određene nedorečenosti. Kada se to dešava? Pa recimo u onim slučajevima kada taj vodniput predstavlja granicu između autonomne pokrajine i ostatka Republike. Ako je vodni put kompletan na teritoriji autonomne pokrajine tu ništa nije sporno, međutim imamo puno takvih situacija gde plovni putevi predstavljaju granicu između autonomne pokrajine Vojvodine u ovom slučaju i ostatka Srbije. Recimo, šta će se desiti ako se na sredini reke Save, tamo negde između Šapca i Rume, nađe neka prepreka koja ometa plovidbu, koja mora da se ukloni i ta prepreka se nalazi i sa jedne i sa druge strane zamišljene granične linije? Ko će biti onda nadležan, da li pokrajinski ili republički organi? Dalje, u ovom zakonu o vodama i lukama postoje neki pojmovi koji se uopšte ne definišu, manje poznati pojmovi kao što su pojmovi neperi, devolucije i slično, ali zato postoje neki opštepoznati pojmovi koji se definišu, pa tamo se definiše pojam putnik, pojam premor itd, a to su pojmovi koji su svakome poznati. Poseban slučaj ovog zakona su luke. Imam utisak da se ovaj zakon donosi upravo zbog luka, kako bi se dao legitimitet svim nepravilnostima vezanim za Luku Beograd. Neću se zadržavati na tome, moje će kolege nešto više govoriti o ovoj stvari. Opet se javlja jedna stvar vezana za uslove pod kojima mogu da plove strana plovila. Naime, plovila EU su privilegovana u odnosu na plovila drugih zemalja. Mi još uvek nismo član EU i SRS smatra da plovila svih zemalja, bez obzira da li su ona iz EU ili drugih zemalja, trebaju da imaju isti tretman, a ne da jedna imaju privilegiju u odnose na druge. Na kraju, da kažem još nešto. U jednom članu govori se oštetnim predmetima i materijama, odnosno o njihovom ispuštanju. Naime, ovaj član je apsolutno neprecizan i SRS je podnela amandmane jer vi ovde u zakonu u istu ravan stavljate pojmove – ispuštanje, izbacivanje i izlivanje. Naravno, misli se na štetne predmete i materije. Ovde treba da se pravi razlika. Izlivanje je proces koji se odvija mimo nečije volje, u ovom slučaju mimo volje zapovednika broda. Samim tim ne može se nekom zabraniti da vrši nešto na šta nema uticaj, dok recimo sa ispuštanjem i izbacivanjem je nešto drugačija stvar. Ispuštanje i izbacivanje su pojmovi koji podrazumevaju da to neko namerno radi. Onda u tom slučaju bi ljudi trebalo da snose sankcije. Opet kažete – ukoliko neko izbaci ili ispusti, a očigledno je da to može da uradi samo sa namerom, dužan je da o tome obavesti najbližu lučku kapetaniju. Ne očekujete valjda da neko ko je to uradio, ko je naneo štetu sam sebe prijavi nekom za načinjenu štetu?
Narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kao član, na Odboru za saobraćaj bilo je velikih primedbi na ovaj zakon baš zbog 40 amandmana koje je podnela Vlada. Međutim, na Odboru je doneta odluka da ti amandmani suštinski ne menjaju ovaj zakon, što u stvari nije tačno, jer gledajući ove amandmane primetio sam da oni suštinski menjaju ovaj zakon. Kao što su rekle moje kolege u svojoj diskusiji, ova dva zakona su u suprotnosti i smatrao sam da treba da budu odvojeni, jer ako se raspravlja o zakonu o vazdušnom saobraćaju i zakonu o plovidbi oni nemaju nikakve veze jedan s drugim. Dobro, vi možete sve, pa prema tome, može i noć da bude dan i dan da bude noć. To ste pokazali 5. oktobra kada ste dolazili na vlast. Mislim da i ova vlada, korišćenjem svog ovog vazdušnog saobraćaja i plovnih objekata, verovatno će otići u istoriju, pa tamo gde se bude zakačila. Razlozi za donošenje ovog zakona jesu, kao što ste naveli, navodno u oblasti ostvarivanja ustavne nadležnosti RS u oblasti vazduhoplovstva, kao i uslovi za obavljanje vazdušnog saobraćaja na teritoriji RS, uz uvažavanje i primenu najvažnijih standarda bezbednosti kakvi važe u zemljama EU. Mogu kao poslanik SRS, sigurno kao građanin države Srbije i kao čovek, što se tiče bezbednosti podržavam da treba voditi računa. Ne mogu da shvatim da isključivo to važi za EU ili za avione iz EU, vazduhoplove iz EU. Sve ostale zemlje koje koriste vazduhoplove na našem aerodromu za njih ne važi. Ovde je cilj da se, pored bezbednosti, omoguće uslovi za unapređenje vazduhoplovne industrije u Republici Srbiji. Navodno treba otvoriti nove pogodnosti i puteve za investiranje u ovoj industriji. Takođe, želim veći protok kapitala, jer se stvara tržište vazduhoplovnih usluga. Razumem vas i normalno je da treba koristiti aerodrome, mogućnosti gde se sigurno može vršiti određena poslovna transakcija i mogućnost treba iskoristiti za zapošljavanje velikog broja građana. Ne mogu da shvatim da pričate o nečemu što ste već uništili. Uništena je avioindustrija. Tehničko sam lice i otprilike znam šta je posedovala Srbija. O čemu govorite da želite da podignete nivo u toj avioindustriji? Sigurno ne mislite isto što se desilo u Kragujevcu da želimo da podignemo nivo automobilske industrije, koja nažalost, dobro znate, gde će i kako će da dovede Srbiju, odnosno i ovog puta želite da kažete da avioindustrija može da postoji u Srbiji. To je verovatno po ugledu na EU, pa se plašim da jednog dana kada seljak zaore svoju njivu i pusti brazdu, stane, gleda da li je ta brazda ista kao u EU. Toga se plašim, dame i gospodo, jer moramo dobro znati, a i vi dobro znate koji sedite u tim foteljama, gde nas vodi ova EU. Dobro znate da posle petooktobarske revolucije svi aeroplovi koji su vozili Vladu i tadašnje ministarstvo čiji su oni bili, to su bili avioni Caneta Subotića. Pitam vas, dame i gospodo, da li ovaj zakon treba da omogući srpskim vlastodršcima, kao i domaćim magnatima, da uživaju u vazdušnim letovima svojih novih aviona koji treba da zamene njihove skupe automobile? To je bilo i moje pitanje, dobro znaju prisutni koji su bili na Odboru za saobraćaj. Nemamo ništa protiv da u procesu privatizacije, koja je kriminalno urađena u Srbiji, verovatno i ovo jednog dana desi da se privatizuje aerodrom, jer mi se čini da ovi zakoni idu tim putem. Dobro, verovatno kao sve ono što se negativno dešavalo u Srbiji i dalje je verovatno trend ove vlade i određenog ministarstva. Ono što dalje treba napomenuti jeste, dame i gospodo, vidite kako su ovi aerodromi i avioni zloupotrebljavani u najvećoj, da kažem, transakciji i najvećim trgovinama droge, gde je gospodin Šarić imao određene otvorene puteve. Šta se na kraju dešava? Tresla se gora, rodio se miš. Tu otprilike vidim određene zloupotrebe, što ću verovatno kada bude reč o pojedinostima, o amandmanima, govoriti. Sada o ovom drugom zakonu o plovnim objektima, moram reći da sam 80-tih godina bio određen od stručnog tima kao rukovodilac za izradu specijalnog plovnog objekta sa propulzivnim pogonom. Taj projekat su finansirale UN. Ti objekti su bili plovni objekti, trebalo je da budu primenjeni na vodama koje nemaju regulisan plovni put i koristili bi se u turističke i u vojne svrhe. Nažalost, kao što se dešava i zbiva kod nas, taj projekat je nastavio da živi van granica tadašnje SRJ i Srbije i nije ugledao svetlost dana u ovoj državi, već van granica. Ako posmatramo vodene tokove u Srbiji, moj kolega Nikola Savić pokušao je da vam objasni ili da referiše određene probleme kod tih plovnih objekata i luka, gde su se nekada te luke koristile u velikim industrijskim kompleksima. Moram reći da Hemijska industrija "Zorka Šabac" je sve do propasti i ove kriminalne privatizacije koristila te vodene puteve, gde je industrija funkcionisala i radila, gde su korišćene barže, gde je dopremana sirovina, odnosno koristili su se za otpremanje gotovog proizvoda čak za latinskoameričke države. Sigurno znate da je to jedan od najjeftinijih transporta, i najfleksibilnijih i najbržih, bez određenih pretovara. Šta se dešava? Ta kriminalna privatizacija i prestanak rada privrede, odnosno industrije je u stvari uništila sve te luke, a takođe i plovne objekte i plovne puteve. Pitam da li sada i kako bi mogla da prođe ta jedna barža Savom, jer verovatno bi se nasukala, je l' taj plovni put, plovni kanal je zatrpan, nije godinama čišćen. U razgovoru na Odboru za saobraćaj rečeno je – pa, to sedište je vezano u Zagrebu, kakve ima veze ako je sedište u Zagrebu za prečišćavanje kanala i vodenih puteva u Srbiji i kroz Srbiju? Ono što je takođe vrlo bitno jeste da, kada pogledate te vodene tokove kroz Srbiju, videćete kolike i kakve sve mogućnosti možemo da imamo i u turističkom i u privrednom pogledu, a da ne kažem kako su i ranije korišćeni ti tokovi, korišćenjem onog ključnog, a to je skela. Dalje, dame i gospodo, moram takođe napomenuti da ova dva zakona o kojima govorite, naročito na ovoj sednici po hitnom postupku, trebalo je o njima i ranije da se diskutuje i da se govori, da ne doživimo sudbinu, gde vidite i sami kako je došlo do privatizacije Luke Beograd i do njenog kriminalnog oduzimanja. Da li je sada ta privatizacija u redu ili nije, da li je ona kriminalno putem suda vraćena ili nije, to treba ovim zakonima da se dokaže i da se pokaže. Ali, još jednom vam govorim i time ću završiti, ova dva zakona su takoreći u koliziji, jedan sa drugim nemaju veze, ali verovatno, što sam na početku rekao, vi uzimate i spajate da se o njima diskutuje, a dobro vidite da svaki zakon ima preko 200 članova o kojima treba diskutovati i koje treba analizirati, i koji su suštinski članovi, a i amandmani koji će doprineti boljitku ova dva zakona.
Narodni poslanik Milan Avramović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, preostali poslanici u sali, gospodine ministre, nadam se da ćete u 20.00 časova, koliko ima pet do 20, imati koncentraciju da saslušate sve preostale govornike, s obzirom da ova tema nije često u republičkom parlamentu, a važna je i važnost njenog donošenja imamo u obrazloženju. Zbog toga bih vas molio da na kraju nam date barem neke suštinske odgovore, kako bi ova rasprava ličila na raspravu ili kako bi ova diskusija doprinela poboljšanju samog zakona. Zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, oko koga ću se fokusirati, u suštini treba da postoji. On uređuje protok svih plovila kroz našu zemlju, uređuje jedan sistem koji je prepoznatljiv u svetu, kako se treba ponašati na teritoriji jedne zemlje, pogotovo na rekama i vodama, s obzirom da Srbija ima kapacitete da kroz nju ogroman tranzit rečnog puta prolazi i da bi se taj tranzit evidentirao, beležio, koristio, uostalom, i finansijski zloupotrebio, mora da postoji jedan zakon. Ali, i ovaj kao i svi ostali zakoni imaju više ciljeva koji suštinski nisu ovo što sam naveo. Prvi zadatak jeste ona osnovna administrativna norma koja kaže da se moramo uskladiti sa Ustavom Srbije jer Srbija nije u granicama u kojima je bila, pa se tako i zakoni svode na njenu postojeću teritoriju. Kao i najznačajniji razlog koji ste naveli ovde na strani 84, a to jeste citiram – unošenje komunitarnog prava EU u domaće zakonodavstvo, sa obrazloženjem, da se unosi osam direktivi, uredbi i saopštenja. Ako je to osnovni i najbitniji razlog zbog čega se ovaj zakon donosi, pa i po hitnom postupku, onda odmah da stavimo tačku na zakon i da kažemo, on nama nije potreban. Evo, zbog čega to kažem. Prvo, naše mišljenje, kao i vaše pretpostavljam gospodine Mrkonjiću, da mi za sada još uvek nemamo nikakve veze sa EU i zato ne možemo ispratiti standarde članica EU, a ne direktive, smernice, uredbe ili saopštenja. Podsetiću vas da za članice EU ne postoji nijedno pravilo koje ima popust prema državi Srbiji zato što država Srbija nije članica, tako da nema ni razloga da država Srbija daje popuste članicama EU, a kamoli obeštećuje druge države koje nisu članice, a takođe su nam susedi i takođe su u Evropi. Podsetiću vas i na onaj glupi primer Zakona o saobraćaju i bezbednosti koji kaže da jedna uredba EU donosi zaključak da je poželjno koristiti poziciju u toku vožnje i po danu, kako bi saobraćajne nezgode bile što manje, a onda se u naš zakon isfiltrira obaveza da moraju biti uključena kratka oborena svetla, zato što je to neka direktiva EU. I vi i ja znamo da se danju odlično vidi i da svetla nisu potrebna, ali eto, ta direktiva se poštuje. Nadam se da to neće biti slučaj i sa ovim zakonom. Drugi razlog jeste ekonomske prirode. S time se moramo svi složiti da je kaznena politika zauzela u ovom zakonu 14 članova ili osam strana, koja u svom rasponu ima definiciju kazne od 100 hiljada do tri miliona dinara. Podsetiću vas da zbog te čuvene EU, u koju nikada nećemo ući ili kada uđemo ona će se raspasti, SSP košta državu Srbiju o ko 300 miliona godišnje. Zato vas i podsećam na član 280. u ovom predlogu zakona koji kaže – na postupke koji nisu pravosnažni, okončani do dana stupanja na snagu ovog zakona, primenjivaće se odredbe ovog zakona. Kako je to, gospodine ministre Mrkonjiću, moguće? Ako sankcije koje se rastežu od 100 hiljada do tri miliona dinara udaraju onog čoveka koji nema mogućnost da prekrši onaj zakon, a kažnjava se po ovom zakonu, postavlja se pitanje – da li se standardne norme i prava koriste u ovom zakonu? Kažem vam ne, zato što tamo gde je napravljen prekršaj po onom zakonu, po njemu treba da postoji postupak, a ne tamo gde je napravljen prekršaj po starom zakonu, a da se kažnjava po novom. Posebno po novom, što je, em stroži, em što pravilnici ovog zakona nisu postojali u prethodnom. Krenuo bih analizom ovog predloga zakona, od samog člana 2. Možda je to humor, ali je tužna istina. Kaže – odredbe ovog zakona se primenjuju na ratna plovila kada je to ovim zakonom propisano. Moram da vas podsetim da je Sofa sporazum, nažalost, precizirao šta možemo da koristimo od stranih ratnih vozila i kako prema njima da se ponašamo. Što se tiče domaćih ratnih vozila, njih i nema. Oko toga ne treba ni brinuti, onda slobodno možete brisati član 2. stav 2. Ono što je takođe važno u ovom predlogu zakona jesu razvoj i strategije koje se odnose i donose na 10 godina. Ovde se kaže – dugoročni razvoj vodnog saobraćaja se uređuje strategijom razvoja vodnog saobraćaja Republike Srbije koji se odnosi na period od 10 godina. Strategiju donosi Vlada. U ovom predlogu zakona nije precizirano u kom periodu donosi Vlada strategiju, da li će se ona menjati i poštovati, da li ima finansijskih mogućnosti za to? Već u sledećem članu se kaže – u skladu sa strategijom se donose kratkoročni, srednjoročni i dugoročni planovi, izgradnja razvoja vodnih puteva, luka, pristaništa, kao i planirani iznosi troškova i predlozi načina finansiranja. Znači, vi u startu znate da nemate novac za to. Tražite predloge kako ćete se finansirati i, evo odgovora u sledećem članu. U članu 17. je definisan pojam direkcije. Moramo da kažemo da je stara direkcija Plovput preimenovana u direkciju za vodene puteve, da ona svoje usluge može da komercijalizuje, naplaćuje drugim subjektima ili pravnim licima i da se na takav način može finansirati, što je apsolutno pogrešno, jer je ova direkcija na budžetu Republike Srbije. Ona mora da radi samo u interesu Republike Srbije, a ne privatno, kako to vole da kažu naši građani – tezgari, ili da puni svoj budžet koji je ekstra namenjen samo za nju. To nije sporno, ono što je sporno jeste da direkcija ima pretpostavljamo svoje kadrove koji su školovani i edukovani za ovu vrstu posla. Ono što je za nas sporno jeste agencija, a koja se otvara u ovom predlogu zakona, koja je sastavljena na način na koji je sastavljena i koja donosi odluke u saglasnosti sa upravnim odborom. Članove upravnog odbora imenuje Vlada, to su političke partije, to su političke ličnosti. Nemamo dokaz da su oni kompetentni, a ovde postoje članovi Predloga zakona koji kažu da Ministarstvo na predlog Agencije može odrediti visinu naknade za ovo ili za ono, ili Ministarstvo na predlog Agencije može odrediti taksu za ovo ili ono. Dakle, Agencija će rukovoditi ovim zakonom. Nestručni ljudi, ljudi koji su tu po političkoj podeli, ljudi koji treba da uzmu u maksimalnoj mogućnoj mogućnosti što više novca iz same Agencije, jer i njen rad se odnosi na finansiranje od taksi za koje ona donosi cenovnik, u saglasnošću sa Ministarstvom. Ono što je za mene jako važno jeste član 214. Pošto nemam puno vremena i da bih ispoštovao ostale kolege, kaže se ovako, radi građana – lučko zemljište i lučka infrastruktura su u javnoj svojini. Ovo je rečenica koja mene jako raduje. Podsetiću vas, kaže ovako – izuzetno, infrastruktura u lukama, odnosno pristaništima, može biti u svojini operatera koji su to pravo stekli u procesu privatizacije. Onda kaže – odredbe ovog stava ne primenjuju se na lučke operatere koji su ugovorom o privatizaciji kojima se stiče pravo svojine na delovima lučke infrastrukture zaključeni posle 25. maja 2003. godine. Gospodine Mrkonjiću, ako ste vi učestvovali u pisanju ovog zakona, šta je 23. maj 2003. godine? Zbog čega je ovaj datum izabran? Reći ću vam ono što mi znamo. Ono što mi znamo jeste da je 2003. godine Zakon o planiranju i izgradnji dozvolio legalizaciju objekata izgrađenih do tog datuma. Posle toga je usvojen novi Zakon o planiranju i izgradnji koji je omogućio naknadu za legalizaciju uz doplatu tržišne vrednosti itd, da ne bih sada gubio vreme. Šta je to što je ovaj datum prelomilo? Zašto nije februar 2008. godine? Zašto nije neki drugi datum nema u obrazloženju ovog zakona. Ono što ću vas podsetiti jeste, ako pominjete da su luke državna imovina ili javna svojina, podsetiću da je Luka Rijeka, državno preduzeće Hrvatske, 2003. godine kupilo Luku u Sremskoj Mitrovici na Savi i napravila sebi posao veka. Dakle, prekookeanski brodovi koji mogu da pristupe samo u Luku Rijeka železnicom svoje kontejnere, dovlače robu do Sremske Mitrovice i time se koristi celokupna mreža vodenih puteva, kako Srbije, tako i Evrope, Dunavom, do izlaska na Crno more. Ono što je meni važno da vas podsetim, da je ovo državna svojina, da je privatizovana 2003. godine i da mi od toga sada nemamo ništa. Podsetiću vas i na sporazum između nas i Mađarske u kojem se kombinovani transport favorizuje, posebno u odnosu na vodeni put i podsetiću vas da je Hrvatska napravila sa Mađarskom taj sporazum koristeći našu luku u Sremskoj Mitrovici. Još jedna veoma važna stvar, ako već koristimo brodove, brodogradnju, podsetiću vas na preduzeće JRB. Avgusta 2010. godine uhapšen je zamenik generalnog direktora, finansijski direktor, za proneveru ili odštetu od 70.000 evra. To je ono što se zna sudskim putem, za ono što se ne zna istraga će tek utvrditi. Oni su remontovali brodove za tri puta skuplju cenu od onog što je potreba. Vlasnik Nenad Đorđević, čini mi se, prodaje zgradu JRB u Budvi i imovinu na ostrvu Sveti Nikola u Crnoj Gori, poznatu kao "Havaji", za budzašto para. To je državna svojina. Da vam ne pričam o Luci Beograd, za koju smo mi tražili formiranje Anketnog odbora u Skupštini Srbije, gospođo Đukić-Dejanović, nažalost, nikada nije došao na dnevni red, na kome smo hteli da iznosimo tužnu istinu pljačke državne imovine. Gospodine Mrkonjiću, podsetiću vas samo na neke detalje zato što me raduje ova prva rečenica, ali ne znam da li će se primeniti na ove delove koje vam ja govorim. Dakle, zemljište koje je dato Luci Beograd na korišćenje je državno, oko toga nema dileme. Republika je dala već 60-tih godina na korišćenje gradu. Grad nije imao sredstva da investira, pa je to zemljište dao tada društvenoj firmi, pristaništu Beograd, današnja firma Luka Beograd. Luka Beograd u procesu privatizacije privatizuje se i kupuju je pojedinci, sada da ne nabrajam, Milan Beko, Miroslav Mišković. Mislim da je bila u pitanju 2005. godina. Ovu privatizaciju osporava do dan-danas Vjerica Barać, predsednica Saveta za borbu protiv korupcije, koja je podnela krivične prijave protiv svih vinovnika u toj privatizaciji. Bez obzira da li će Mišković ili Beko ostati vlasnici Luke ili ne, zemljište pripada Republici. S obzirom da 70% tog zemljišta Luka ne koristi, država bi mogla odmah da ga oduzme bez pravnih poteškoća. Država bi mogla da odluči da li Luka mora da se dislocira iz centra grada ili izmesti uzvodno na Dunavu i da to iskoristi da Luci, odnosno u ovom trenutku Miškoviću i Beku, oduzme svo zemljište i da im daju zemljište na drugoj lokaciji. Zašto država to ne uradi, ako je sada ovim zakonom to u svojini? Ostaje jedna dilema – da li je promena namene zemljišta koju je sprovela gradska uprava grada Beograda legalna i da li je na sajmu u Kanu prezentovan grad na vodi u kome Luka Beograd predstavlja kompletno stambeno naselje, a ne komercijalno, za šta je namena i namenjena? Dakle, gospodine Mrkonjiću, ako treba da vas podsetim da je i bivši ministar slovenačke policije i bivši ambasador Slovenije u Beogradu i slovenačka "Proprija" za bagatelu kupila "Dugu" i postala vlasnik 11 ha ekskluzivnog zemljišta na Vilinim vodama, gde takođe pravo korišćenja ima Luka, dakle, firma čiji je direktor bivši ambasador, Borut Šuklje, kupila je fabriku boje i lakova "Duga" iz Beograda za 17,62 miliona evra, iako ona vredi više od 100 miliona evra. Pravi razlog kupovine je pokušaj bivšeg ministra policije iz Slovenije da pribavi prava korišćenja ekskluzivnog zemljišta od 11 ha na Vilinim vodama. To je posle Luke Beograd najveći plac na toj lokaciji, za koji se procenjuje da vredi oko 105 miliona evra jer ar košta 120.000 evra. Dakle, ako bi država stala u zaštitu svojih luka, ako bi kontrolisala, kao što piše u Predlogu zakona, rad i direkcije i agencije i ako bi se taj novac koristio za razvoj putne infrastrukture i vodene, mi bismo mogli nešto da pričamo ozbiljnije o ovom zakonu. Do tada konvencije, uputstva ili preporuke EU ne mogu nas obavezivati da mi svoju vodu, svoju teritoriju rentiramo za neke, a za neke poklanjamo džabe. Jedan član kaže – ovaj član se ne odnosi na članice EU, tačnije na EU. Šta je sa ostalim zemljama? Nemojte žuriti u EU, nećete brzo tamo stići, a nemojte pogotovo nanositi štetu državi Srbiji, pa čak ni ovim zakonom jer nećete puno od te EU napuniti budžet kao što vam se čini.
Narodni poslanik Radiša Ilić ima reč. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je 23 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama i Predlogom zakona o vazdušnom saobraćaju Vlada želi da, kako se kaže u obrazloženju, stvori pretpostavke za harmonizaciju nacionalnog zakonodavstva sa propisima EU. Jedinu zabunu pravi samo činjenica da je Vlada podnela više od 40 amandmana na sopstveni predlog zakona, pa se postavlja pitanje – ko je uopšte i pisao ovaj zakon? Mi u SRS na to gledamo drugačije jer ovim zakonom i njegovim usvajanjem na papiru ispunjavaju se, rekao bih, samo formalni uslovi EU, a kada će se to sprovesti u delo, posebno je pitanje. Međutim, da bi se sve to dovelo u red i po željama evrobirokratije zbrisala, biće potrebne milijarde evra za uređenje infrastrukture, aerodroma, luka, zatim za modernizaciju sredstava za obavljanje vazdušnog i rečnog saobraćaja, zatim za obuku osoblja itd. Doduše, neki su još 2003. godine požurili u EU kupovinom fikusa od nekoliko hiljada evra za salon nameštaja kao iz doba Luja XVI, plastične kašičice za hiljadu dinara itd. Čujemo juče, posle sedam godina, konačno podignuta optužnica protiv bivše ministarke saobraćaja i grupe rukovodilaca sa Aerodroma, s tom razlikom što je milion evra svedeno na milion dinara. To što ćemo doneti ovaj zakon ne znači da će se nešto drastično promeniti u ovoj oblasti, jer da bi se nešto uradilo potrebna su sredstva a država Srbija to nema i da će verovatno morati da se pronađe u novim kreditima kod Svetske banke, MMF ili Evropske investicione banke i nekih drugih banaka. Poslanici SRS vam danas iznose dosta pojedinosti iz ova dva predloga zakona, ali i mnoge primere o teškim kršenjima zakona koji spadaju u sferu vazdušnog i rečnog saobraćaja, a koje za posledicu imaju uzurpaciju državne imovine i pribavljanje materijalne koristi. Vi ste, gospodine ministre, verovatno čuli za problem oko navodne izgradnje rafinerije u Smederevu i sve ono što se dešavalo oko toga. Ono što taj problem vezuje za Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama jeste lokacija za izgradnju rafinerije koja se naslanja na "Luku Smederevo" i zauzima desnu obalu reke Dunav ispod luke. Znači, neko će svesno ignorisati i ovaj zakon i interese "Luke Smederevo", pošto je očigledno da od lučkog područja u ovom slučaju neće biti ništa. Da li znate, gospodine ministre, o kakvoj se to firmi radi, koja uzima u zakup na 99 godina zemljište od 120 hektara, govorim za "Luku Smederevo", pored samog Dunava, neposredno uz luku? U stvari, to je konzorcijum američke firme koji je registrovan u Holandiji. Zašto nije u Americi, to je pitanje za razmišljanje. U javnosti su se pojavljivale priče da je direktor pomenutog preduzeća Bugarin, izvesni Venceslav Dijanov Ivanov, čije se ime vezuje za izgradnju jedne benzinske pumpe u Srbiji, kao i jedne pumpe na tečni gas, takođe u Srbiji, ali sa mnogo propusta, lošeg kvaliteta, opreme i materijala. Međutim, sve bi ovo ostalo na nivou spekulacija da u javnosti nije procurela informacija o tajno potpisanom ugovoru, sa aneksima, u avgustu 2009. godine, gde se pominje upravo ovaj Bugarin kao predstavnik firme. Međutim, građani treba da znaju činjenicu da je ova firma u Holandiji, koja navodno želi da pravi rafineriju u Smederevu, neposredno uz "Luku Smederevo", apsolutna nepoznanica, osim što postoji sedište i adresa firme, više ništa nećete naći o toj firmi. Prosto je neverovatno da firma, konzorcijum koji ulaže ogroman novac, u ovom slučaju se govori o nekih 250 miliona dolara, nema sopstveni veb-sajt za prezentaciju svojih poslovnih aktivnosti. Ovo govorim iz razloga da se vidi kako se neodgovorno postupa sa zemljištem koje je strateško i koje se može svrstati u lučko područje, a o njemu govori član 214. ovog zakona. Citiraću član 214. stav 6, gde se kaže: "Vlada utvrđuje lučko područje za svaku luku, odnosno pristanište u skladu sa planovima prostornog uređenja i planskim dokumentima koja se odnose na upravljanje vodama". To znači da bi Vlada Republike Srbije trebalo da utvrdi područje za svaku luku, pa i za ovu u Smederevu, kao i za pristanište, ali kako će to da uradi ako se tik uz "Luku Smederevo" i desnu obalu reke Dunava bude podigla ta famozna na svetu najjeftinija rafinerija? Svaka luka mora imati neko svoje područje, zaleđe za eventualno širenje infrastrukture, zatim zbog bezbednosti ili zbog ekološke sigurnosti. Gospodine ministre, znate i sami da, kada su u pitanju putevi, magistrale, koridori itd, postoje zone pored kojih se nikako ne mogu praviti zgrade, objekti ili bilo šta. Takođe imamo primer i u rudarstvu, gde pored rudnika postoji i široka eksploatacija polja koja su zakonom definisana. Međutim, ono što je još čudnije u celoj priči je osnivački kapital ovog konzorcijuma koji želi da pravi rafineriju u Smederevu, koji iznosi samo 2.000 evra, u sedištu ima zaposlena samo dva radnika: direktor i zamenik, osnovna sredstva se procenjuju na nekih 6.000 evra. Firma se zove "Comico oversize" i oni nisu zavedeni u bazu podataka koji postoje kod dva svetska provajdera i to "Dun & Bradstreet" i "Better Business Bureau". Gospodin Radomir Radivojević, koji je predstavljen u javnosti kao zamenik direktora, na tu primedbu odgovara da je firma "Comico" deo giganta "Bejzik ekvipment". Međutim, kada se uđe na sajt ovog finansijskog giganta, tamo nema ni "Comica", ni kao deo firme, niti kao klijenta. Ono što sledi je posebno zanimljivo i treba da nas zabrine i sve one koji su se namerili da gradskih 120 hektara zemljišta pored samog Dunava i luke povere nekom čiji je projekat podržavala američka investiciona firma "Meri Linč", poznata po berzanskim spekulativnim poslovima, a koja je bankrotirala, koja je propala i koju je otkupila Američka banka. Ovo treba da imaju na umu oni koji ustupaju zemljište, da će posle propasti ovog posla imati posla na sudu sa Američkom bankom. Znajući ko u Srbiji deli lekcije, kako da se i vlada i sudi, možete i sami zaključiti krajnji ishod. Logično se pitanje nameće – zašto tu rafineriju ne naprave, recimo, u Bugarskoj na Dunavu? Još će im biti bliži i jeftiniji transport sirovine rečnim putem. Znači, zašto tamo ne ugroze blizinu neke luke na Dunavu, zašto to baš rade u Srbiji? Tu je upravo odgovor. U Bugarskoj takve tehnologije ne mogu da prođu, jer Bugarska, kakva god da je, ona je članica EU i takva poslovanja za njih su neprihvatljiva. Dalje, da li možete zamisliti apsurdnu situaciju da direktor ove firme Bugarin ne želi da pomogne svojoj državi ovakvom jednom "grandioznom" investicijom, već se mesecima preganja sa lokalnom birokratijom u Srbiji. Takođe, ne zaboravite da se jednim ovakvim pokušajem gura direktno prst u oko Rusiji, interesima koje Rusija preko NIS-a ima u Srbiji i na Balkanu. Ako bude nešto napravljeno, a to je nemoguće, to može biti samo rafinerija sa zastarelom opasno tehnologijom, koja će predstavljati ekološku bombu za čitav kraj. Takođe, nemojte se iznenaditi ako se u svemu ovome ne krije samo dobro pripremljena dislokacija neke od rafinerija iz susedne zemlje ili neke dalje, gde se već glavne komponente, rekao bih čiste i repariraju, pripremaju za Smederevo. Takođe se pominje i nekakva vojna mobilna rafinerija. Sada bi mogli da razjasnimo tvrdnju predstavnika ove firme koja želi da uzme zemljište pored luke u Smederevu, da će vrednost ove investicije iznositi 250 miliona dolara i da će pomenuta buduća rafinerija proizvoditi dnevno 100 hiljada barela naftnih derivata. Znači, obratite pažnju na ono što ću vam sada na primeru kretanja cena na tržištu u ovoj oblasti dokazati, a to je nemogućnost da se za samo 250 miliona dolara napravi rafinerija sa tolikim kapacitetom. Primer prvi, u pitanju je brazilska državna naftna kompanija "Petrobraz", koja je kupila 87,5% udela u japanskoj rafineriji "Tonen dženeral sekiju", a koja je inače filijala američke kompanije "Ekson mobil". Kompanija "Petrobraz" planira da uloži 975 miliona dolara u modernizaciju rafinerije kapaciteta 100 hiljada barela dnevno, dakle, kao ova smederevska na japanskom ostrvu Okinava. Dakle, oni samo modernizuju, ne grade novu. Da su znali za ovu firmu, mogli su i Brazilci i Japanci da uštede silan novac. Primer drugi, još gori od prvog govori o tome da bi naftna kompanija "Saudi aramko" i francuska "Totel" uložili maltene 10 milijardi dolara za rafineriju koja ima kapacitet 400 hiljada barela dnevno. Treći primer, još gori od ova dva, je primer iz Republike Srpske. Ruska kompanija "Zarubežnjeft", vlasnik rafinerije nafte u Bosanskom Brodu i u Modriči, planira da uloži milijardu evra za razvoj i modernizaciju postojećih rafinerija. Ova suma pretvorena u dolare iznosi milijardu i 300 miliona dolara. Rekao bih sad da su Rusi verovatno ludi što ulažu tolike pare u modernizaciju rafinerija. Mogli su jednostavno da angažuju ove smederevske šeike, da ih spasu bede i uštede čitavu milijardu dolara. Mislim da je svima jasno da se iza svega ovoga krije namera otimanja zemljišta. To što su već određene takse za zakup nije ništa u poređenju sa pravom vrednošću zemljišta i strategijskim položajem na Dunavu. Imali smo dosta takvih slučajeva, ovde je bilo govora oko Luke Beograd, u ovoj desetogodišnjoj pljačkaškoj privatizaciji svega vrednog u ovoj zemlji, od fabrika, prirodnih resursa, pa sve do zemljišta. Kada bismo podvukli crtu ispod broja koji bi predstavljao ukupnu pravu vrednost prodate društvene i državne imovine i broja koji bi predstavljao ukupnu ostvarenu zaradu od prodaje tih preduzeća, dobićemo pravu sliku šta nam je doneo taj famozni 5. oktobar, čija se desetogodišnjica ironično danas, ne kažem navršava, već okončava. Mislim da ćete se i vi, gospodine ministre, složiti sa ovom konstatacijom.
Narodni poslanik Milan Škrbić ima reč.
Mada sam, gospodine ministre, računao da će biti više vremena, jer ovu temu o kojoj danas pričamo, mislim da se u svim segmentima ovog drugog zakona o kome govorimo, o lukama i unutrašnjoj plovidbi, dotiče opštine iz koje dolazim, a to je Apatin, koja zaista u perspektivi, a vezano za ovaj zakon, ima odličnu podlogu za dobru saradnju sa Ministarstvom, dobru saradnju sa državom, znači sa Vladom i samim tim bi bilo dobro i za opštinu, a i za budžet Republike Srbije, kada bi ta saradnja, onako kako je zamišljeno u ovom zakonu, bila sprovedena. Zaista, iskreno kada govorim o ovom zakonu i sličnim nailazimo samo na probleme i to ogromne. Srbija otprilike pre godinu dana je potpisala Sporazum sa Hrvatskom, vi to znate, o plovidbi i plovnim putevima na unutrašnjim vodama i njihovom tehničkom održavanju kojim je definisano održavanje Dunava u pograničnom području. Tim sporazumom je definisano tehničko održavanje oko 130 kilometara vodotoka Dunava u pograničnom području, kao i pitanja o bezbednosti plovidbe. Mislim da je ovo bitno da se kaže, da je oko 130 kilometara vodotoka Dunava u pograničnom području. Održavanje Dunava do sada bilo je nedefinisano, tako da su svi radili malo, a u stvari se nije radilo ništa i zbog čega je taj vodni put i ugrožen. Sporazum ne prejudicira granice između Srbije i Hrvatske na području Dunava koja nije definisana. Pitanje granica bi trebalo što pre rešiti jer bi tek onda primena ovog zakona imala smisla. Za sada je nejasno gde je granica i tu će biti problema oko saradnje, oko održavanja. Posebno kritičan deo je kod Apatina i to vaše ministarstvo i ministarstvo koje je bilo odgovorno za ovu priču i pre vas je konstatovalo, ali se ništa nije uradilo po tom pitanju, a trebalo bi što pre, to bolje, jer moglo bi doći do katastrofalnih posledica. Da ne pričam sada o načinu kako je obaloutvrda rađena, jer Hrvatska je radila svoje šporne, a Srbija nije. Tim špornama se preusmerava vodeni tok Dunava i matica se baca na obalu Srbije i roni, to ste vi ministre posetili i videli, to je ogroman, zaista ogroman problem. Još nešto bih hteo da kažem u okviru ovo malo vremena što imam, a to je loše ili izuzetno loše stanje u ovoj grani privrede. Hvala lepo na dobacivanju. Evo, kolega Marković mi kaže da potrošim sve vreme. Hvala lepo, i zaista mislim da ću u svojoj diskusiji istaći mnoge stvari korisne takođe za samo ministarstvo. Dakle, izuzetno lošem stanju u ovoj grani privrede doprinele su i brzoplete odluke nekih vlada, pa rekao bih čak i ove vlade, čini mi se. Izmena uredbe o uslovima plovidbe stranih brodova domaćim plovnim putevima u suprotnosti je sa planskim dokumentima i nacrtom ovog zakona o lukama. Dodeljivanjem statusa luke otvorene za međunarodni saobraćaj pristaništu u Beočinu nanosi se ogromna šteta domaćoj privredi, i moramo to konstatovati, zbog čega će pre svega Luka Novi Sad izgubiti značajne prihode od pretovarne delatnosti zato što će strani brodovi moći direktno da odlaze i da vrše pretovar u Beočinu. Sporna izmena pomenute uredbe urađena je u suprotnosti sa nekoliko planskih dokumenata Republike Srbije i sa njom se obesmišljava nacrt zakona o bezbednosti plovidbe i lukama na unutrašnjim vodama. Tom spornom uredbom o kojoj govorim nekadašnjem pristaništu, ponavljam za sopstvene potrebe, koje se nalazi u sastavu fabrike cementa Lafarž u Beočinu, dodeljen je status luke otvorene za međunarodni saobraćaj, čime se krši važeći prostorni plan Republike Srbije i tako se krši predlog prostornog plana Srbije koji ne predviđa postojanje luke otvorene za međunarodni saobraćaj u Beočinu. Napominjem da "Lafarž" nije firma iz Srbije, svi znamo ko drži cementaru u Beočinu. Koridor 7, transevropski put rekom Dunav jednako je velika šansa za razvoj Srbije kao i Koridor 10. međutim, naša zemlja nije uspela da u punoj meri iskoristi ovu prednost, da rečni saobraćaj treba da postane ne zamenjiva i ne zaobilazna komponenta transportnog sistema Srbije, a Dunav kičma razvoja privrede. U razvijenim zemljama su davno počeli da koriste prednost besplatnih vodenih saobraćajnica. Sistemom kanala je dat novi kvalitet ovim saobraćajnicama. Međutim, kod nisu iskorišćene sve mogućnosti. Uprkos ovim prednostima privrednici koji se bave vodenim transportom nailaze na mnoge probleme. Sada ću u ovom izlaganju da napomenem neke od njih. Prisutna je slaba infrastruktura u lukama i na graničnim prelazima, neobezbeđenost objekata na sidrištima, slabe mogućnosti snabdevanja plovila, sporo usklađivanje zakonske regulative u ovoj oblasti sa evropskim standardima i praktičnim potrebama, česte oscilacije vozarina na Dunavu, mogućnost obustave plovidbe zbog vetra, leda, nivoa voda, ne održavanje kanala, neobeleženost nekih plovnih puteva itd. Sam potpredsednik vlade Božidar Đelić izjavio je nedavno da je iz IPA fondova EU za 2011. godinu za projekte na Dunavu namenjeno između 25 i 30 miliona evra i on je tom prilikom izjavio da je od 24 opštine na Dunavu u Srbiji samo devet dostavilo projekte za dunavsku strategiju koja će biti završena do kraja ove godine, a usvojena u prvoj polovini 2011. godine. Tokom predsedavanja Mađarske EU mogu da kažem da je Apatin među prvima podneo sve ono što je ta komisija tražila i nadamo se da ćemo dobiti sredstva kako države, tako i iz tih fondova tako bi Apatin zaista postao nešto na koga svi treba da se ugledaju. Rečni potencijali Srbije potpuno su neiskorišćeni, a činjenica da vodni transport čini svega 4,7%, ako su tačni podaci statistike, od ukupnog saobraćajnog svedočim da u tom segmentu bitno zaostajemo za zemljama EU u kojima je vodni transport zastupljen sa oko 15%. Najbolji primer je Holandija gde je taj transport zastupljen sa preko 40% od ukupnog saobraćaja. Moram da istaknem i činjenicu da do sada vlastima u Srbiji ulaganje u vodni transport nije bio prioritet. EU poslednjih godina sve otvorenije traži da se i naša zemlja aktivnije uključi u projekat razvoja panevropskog vodnog koridora 7 reke Dunav, koji kroz Srbiju protiče u dužini od 588 km. Tako je evropska agencija za rekonstrukciju finansirala izradu master plana razvoja plovnih puteva Srbije do 2025. godine, koji predviđa da se u narednih dvadeset godina rečni saobraćaj kod nas poveća čak četiri puta, odnosno na plovnim putevima Srbije trebalo bi da se realizuje 30% ukupnog saobraćaja. Gospodine ministre, iako Srbija u plovidbenom smislu ima najbolji deo Dunava, koji je i dovoljno dubok i širok, država uopšte nije okrenuta ka rečnom saobraćaju, niti obraća pažnju na potencijale koje ova reka ima. Dunav odgovara autoputu sa deset traka. Međutim, nedostaju brodovi, luke i roba. Drugi vidovi saobraćaja ni izbliza nemaju takvu perspektivu i ne mogu da se razvijaju bez enormnih ulaganja, za razliku od transporta Dunavom. Iako nadležni često govore o neophodnim velikim ulaganjima, lično tvrdim, kao i cela poslanička grupa SRS, da se više radi o nedostatku političke volje, pa i truda, nego ogromnim ciframa. Evo zašto. Istakao bih ovog momenta da smatramo veoma važnim da se Srbija već sada mora, a i mogla je, uključiti i da učestvuje skoro u svim razvojnim projektima koji se odnose na Dunav i to kao da je članica EU, ali na to niko ne obraća pažnju, pa zato je izostajala eventualna pomoć EU. Ako je cilj zacrtan, a zacrtan je, koliko vidim Vlada ga je zacrtala, cilj je da sa sadašnjih šest miliona tona povećamo prevoz robe vodnim putem na 12 miliona tona u 2015. godini. Ovo što govorim, gospodin magistar Pavle Grujić jako dobro poznaje, pošto listajući literaturu i pripremajući se za ovu sednicu, njegovo ime sam nalazio na mnogim seminarima, edukacijama, javnim raspravama i verujem da on to dobro poznaje i razume sve što pričam. Znači, Srbija tek treba ozbiljno da radi na povezivanju vodnog, drumskog i železničkog saobraćaja, a deo tog plana je izgradnja četiri transportna terminala duž Dunava na lokacijama koje će tek biti precizirane. Prema rečima njegovim predviđeno je ukupno 29 projekata na Dunavu, ukupna vrednost je 260 miliona evra, dok za sve projekte na rekama Dunav-Sava-Tisa treba oko 350 miliona evra. U narednih 10 godina Srbija neće moći sama da obezbedi sva sredstva pa će i daljetražiti pomoć fondova iz EU. Master planom za Srbiju, koju je uradila EU, već su definisani prioriteti u projektima i drago mi je da je to jedan od tih prioriteta i u opštoj naplati. Kao radove koje treba završiti u kratkom roku, kao što su remont, brodski prevod na Đerdapu jedan i dva, uklanjanje svih uskih grla i povećana.. (Predsednik: Gospodine Škrbiću, vreme.) Posle uvođenja rečnih informacionih saznanja i tehnologija... zaista, malo ima vremena, ono što je bitno još da istaknem, molim vas još jedan minut i završavam, jeste, ne znam odakle da počnem, puno toga ima, ali vratimo se kratko na zakon o zaštiti potrošača. Ne bih voleo da su u izradi ovog zakona učestvovali kao konsultanti mnogi strani iz Evrope, a po zaduženjima se nazivaju starijim, dugoročni eksperti, pa mlađi dugoročni eksperti, pa stariji kratkoročni eksperti, pa mlađi kratkoročni eksperti, to sve stoji ovde. Hvala lepo na strpljenju.
Biće prilike da pričamo o tome. Zahvaljujem, gospodine Škrbiću. Da li još neko ko ni je iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika želi reč? Ne. Gospodine ministre, da li želite da se obratite? Samo se prijavite. Gospodin ministar Milutin Mrkonjić ima reč.
Izvinite svi što nema mnogo poslanika, moram da vam kažem da sam naučio mnogo toga i to kad kažem, onda znate da je istina. Dvadeset diskutanata koji su govorili, svako na svoj način, i oni koji su kritikovali i ti su mene posebno interesovali, kao i koji su davali podršku, doprineće značajno da broj ovih amandmana koje smo doneli, koje imamo sad, u većini usvojimo. Razlog broj jedan, odgovor na sva vaša pitanja. Kao čovek i kao stručnjak, ono što sam smatrao za konkretne prilike, za našu zemlju najbolje. Nikakve unije, ulasci bilo gde mene nisu rukovodili, nikakve. To je prvi plan. Molim vas, drugi plan je ono o čemu sad govorim. Naravno, amandmani su došli iz EU i to smo čekali šest meseci, pa je onda u septembru bila kritika na moj račun. Naravno, kao čovek koji ne želi da sprečava ulazak u Evropu, dao nalog da se to uradi po hitnom postupku. Nije bilo vremena više da se vraćamo na Vladu i da gubimo još nedelju-dve dana. Dana 9. oktobra mi ovaj zakon moramo usvojiti. Velja je delimično u pravu, ne u svemu, zbog toga tih 40 amandmana od kojih šest ili sedam, danas smo ih čitali u kancelariji gore, jesu suštinski. Ostalo su ta tehničko-pravna regulativa. To sad nije bitno. Još jedanput moram da se izvinim gospođi Banović, od nje moram da krenem, ona je dama i jedna je ostala, sigurno je da sam obećavao, sigurno, a mislim da to nije u redu. Kad sam danas dobio informaciju da je policija ušla tamo, odmah sam reagovao. Večeras ću sesti sa Ivicom Dačićem i videti, ako je tu, naravno, i on je čovek na putu, to nije u redu, da se razumemo. Ne znam gde su izbili konflikti, ti ljudi su prihvatili, pa se desilo nešto drugo. Velika stvar je u proceduri i eksproprijaciji, a što većina vas zna. To je procedura zakonska. Uprave prihoda definišu koliko šta i gde treba da se plati. Reći ću jedan podatak, nije dobro, TV to gleda, u Levosoju, bilo je dosta kritike i na taj projekat, sam sam platio eksproprijaciju da bih ubrzao postupak i sad možda će evo sutra neko da me smeni, kao što sad govore o bivšem ministru. Hoću da vam kažem da je administracija spora u tim procesima eksproprijacija, ali to je jedini primer takav. Ne valja, više ga u Srbiji nema i to je dobro. Obećavam, sutra ujutru ćemo uzeti odmah to u razmatranje, otići ću ponovo tamo u Dimitrovgrad, ali molim vas, u tom trenutku vrlo je bitna lokalna samouprava. Ona određuje ove postupke o kojima govorite, oni su danas zvali policiju. Izvinjavam se, neće više toga biti. Što se tiče pritisaka i puteva, ponovo ću pokušati, vi znate da sam imao dosta sukoba sa ljudima koji rade tu, ali tako je kako je. Pokušaću to da saniram i da takvih problema nema. Što se tiče zakona, prva stvar su naši unutrašnji odnosi i definisanje najzad vazdušnog saobraćaja, vodnog, železničkog, naravno, prozvao me kolega Savić ili Avramović, železničkog saobraćaja, mi smo i taj treći zakon sad pripremili, on nažalost ili na sreću nije u tom paketu za 9, ali on će vrlo brzo biti na razmatranju, kao i zakon o opasnim teretima. Naravno da je to prioritetno, ali ako do danas kad govorimo o vazdušnom saobraćaju nisu bili uređeni odnosi, a doduše nije ovde sad Jorgovanka, tražila je, daću obe uredbe, onog momenta kad sam postavljen na mesto ministra, upravo ceneći sukob interesa, tražio sam da vidim na osnovu kojih dokumenata treba da radim poslove u Direktoratu i Agenciji, naravno bez novca, bez novca. Oni su mi dali te tri odluke iz zajednice Srbije i Crne Gore. Mi danas radimo na bazi tih odluka. Da bi to pitanje sredili, mi zato donosimo zakon danas, da više ne bi bilo anarhije, bar u tom delu. Što se tiče novca s kojim se barata oko Direktorata i Agencije, on je potpuno definisan. Ne može da se troši, barem globalno, ovo što mi znamo, van onoga što su obaveze. Dakle, tvrdim da nema krađe. To mi je zadatak i to mogu da vam kažem. Momo, odgovor je tebi na to pitanje. Što se tiče Luke Apatin, moj prijatelj sedi tu, pa ona je najbolji primer kako dobro može da se radi i kako lokalna samouprava, pa iako nema podršku negde u Vladi, može deo posla da završi. To je najbolji primer šta znači reka Dunav. Ova vlada je prihvatila Koridor 7 kao svoj drugi razvojni potencijal. Verujte mi da će Apatin da bude jedna od najrazvijenijih opština u Srbiji. Još jednu stvar, ceneći Dunav i Zakon o plovnim putevima. Do sada imamo 12 luka. Od tih 12, 10 je privatizovano. Svi znate kada je to privatizovano. Naravno da sam najogorčeniji protivnik te divlje privatizacije, isto kao i vi. Sada mi to treba da vratimo, pa da vidimo šta je ono što treba država da koristi, kao i nebo. Meni su prve informacije bile: nebo nije naše. Naravno da je nebo naš resurs i to sam objasnio ljudima koji rukovode Agencijom. Dakle, isto je tako i sa lukama. Odvojićemo deo, one su, 10 luka je privatizovano, prodate, videćemo kako i na koji način, da obeštetimo te ljude, ali ono što je osnovno, u zakonu to piše, deo koji se odnosi na državu biće državni resurs. To je ono što je za mene najvažnije. Prema tome, mi smo zakone pravili da ne bi bilo više devijacija i krađa i nadam se da su ova dva zakona to postigla. Što se tiče predloga Veljinog, mislim da je i gospođa Donka to rekla, mislim da je neko od radikala takođe to rekao, danas da povučemo zakon, da odobrimo tih 40 primedbi treba nam mesec dana. Nemojte da idemo na tu soluciju. Naredna tri-četiri dana ćemo gledati ove amandmane. U ponedeljak, kako meni kaže predsednica, ponovo ćemo biti ovde, videćete koliko ćemo amandmana ugraditi, upravo onih o kojima ste danas govorili. Hajde da ta dva zakona usvojimo, da skinemo sa dnevnog reda i da pokušamo da zavedemo red u tim oblastima. Još jedanput zahvaljujem svima kojima su učestvovali u raspravi. Donki obećavam sutra, telefon mi samo dajte i molbe koje traži Jorgovanka, daću dokumenta na osnovu kojih posluje Agencija za bezbednost saobraćaja i Direktorat za vazdušni saobraćaj. Još jedna stvar, Direktorat nema veliki budžet, Agencija ima veliki budžet i pod kontrolom su, jer smo u Direktoratu i gospođa Diana Dragutinović, i drug Ivica Dačić, i gospodin Šutanovac i ja. Prema tome, verujte da tu nekih velikih devijacija nema. Hvala najlepše.
Dozvolite da zaključim pretres i izrazim zahvalnost pre svega vama, gospodo narodni poslanici, na zaista vrlo aktivnoj i argumentovanoj raspravi koju ste imali, ministru i njegovim saradnicima što su propratili i nadam se da će usvojiti sugestije parlamenta. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlogu zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem još jedanput. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da su u sali prisutna 84 narodna poslanika, odnosno da imamo uslova za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Željko Tomić i Miloš Aligrudić. Prelazimo na zajednički jedinstven pretres 6-8. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU PREDSEDNIKA I ČLANOVA REPUBLIČKE KOMISIJE ZA ZAŠTITU PRAVA U POSTUPCIMA JAVNIH NABAVKI, LISTA KANDIDATA ZA PREDSEDNIKA KOMISIJE ZA ZAŠTITU KONKURENCIJE I LISTA KANDIDATA ZA ČLANOVE SAVETA KOMISIJE ZA ZAŠTITU KONKURENCIJE Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstven pretres o 6, 7. i 8. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa podsećam vas da, prema članu 193, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. U skladu sa tim poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripadasat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanikArsen Đurić, poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Vlajko Senić poslaničku grupu G17 plus, narodni poslanik Zoran Krasić poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstven pretres o Predlogu odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, Listi kandidata za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije i Listi kandidata za članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za finansije želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč?