Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i možemo nastavitirad. Obaveštavamo vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Boško Ristić, Gordana Čomić, Milka Marinković, Marko Đurišić, Vojislav Janković, Vladan Radovanović, Dragiša Marinković, Bojan Kostreš, Petar Mišić, Nebojša Leković, Nada Kolundžija, Išpanovič Ištvan, Branislav Pomoriški, Srđan Sikimić, Branimir Trajković, Branko Gligorić i Teodora Vlahović; (zakasniće) Miloš Lučić; (po podne) Bojana Aleksić. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA (nastavak u pojedinostima) Povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke gurpe SPS.
Ovo moje javljanje nema veze sa zakonom o sistemu obrazovanja i vaspitanja i o amandmanima o kojima će se raspravljati. Želeo sam u ime poslaničke grupe SPS da ukažem na povredu Poslovnika, član 115. stav 6. - računarski izvod svakog glasanja dostavlja se poslaničkim grupama na njihov zahtev. Moram da upoznam Skupštinu da sam u ime poslaničke grupe SPS prošlog ponedeljka, naravno, u skladu sa Poslovnikom, tražio da se poslaničkoj grupi SPS dostavi listing glasanja sa sednice koje je obavljeno 31. maja u vremenu između 20,40 i 21,40 časova. Moram reći da do dana današnjeg je prošlo osam dana. Nismo dobili taj listing i objašnjenje službe je da predsednik Narodne skupštine nije za to dao odobrenje. Kao što znate, predmet tog glasanja bio je Zakon o lustraciji. Tražili smo taj listing, jer jednostavno želimo da čujemo, odnosno da vidimo ko su poslanici koji su glasali za Zakon o lustraciji, ko su poslanici koji su svojim učešćem u kvorumu omogućili da se izglasa Zakon o lustraciji. Hoćemo to da znamo. Nema ni jednog razloga zašto do dana današnjeg, a prošlo je osam dana, nismo dobili taj listing. Kažem, objašnjenje je da predsednik Narodne skupštine nije još uvek dao odobrenje da ovaj listing dobijemo. Hvala.
O povredi Poslovnika odlučiće Administrativni odbor. Podsećam vas da članom 216. Poslovnika Narodne skupštine je predviđeno da je narodni poslanik dužan da učestvuje u radu Narodne skupštine. Obzirom da vaša poslanička grupa nije učestvovala, nije uopšte učestvovala u glasanju i ranije zauzet takav stav da oni koji ne učestvuju, ne možete tražiti samo prava, a nemati nikakve obaveze. [[Žagor.]] (Narodni poslanik Žarko Obradović, s mesta: Po Poslovniku.) Ne možete dva puta po istoj stvari. Administrativni odbor će dati odgovor, ako niste zadovoljni. Time smo završili. Administrativni odbor će dati odgovor. Možete samo da se javite ako postoji druga povreda Poslovnika, drugi član.
Samo polako, bez nervoze. Pravo narodnog poslanika i šefa poslaničke gurpe je da ukaže na povredu Poslovnika i da dobije svaki javni dokument ove skupštine. U ime poslaničke grupe SPS izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika član 233. stav 2. - šefa i sastav delegacije, ciljeve i zadatke postavlja delegacija Narodne skupštine, utvrđuje Odbor za inostrane poslove. Već nekoliko meseci u ovoj narodnoj skupštini se određuju delegacije u ime Narodne skupštine, koje idu u inostranstvo i predstavljaju Narodnu skupštinu Republike Srbije. Već nekoliko meseci Odbor za inostrane poslove o tome ne odlučuje, makar ni formalno. Evo ga gospodin Todorović, član Odbora. Već nekoliko meseci u inostranstvo idu poslaničke grupe DOS-a u ime Skupštine. Nemam ništa protiv da se to konstatuje na Odboru za inostrane poslove, ali neke privatne posete u ime Narodne skupštine, to ne može. U Saveznoj skupštini postoji, a koja ima mnogo veću međunarodnu aktivnost, tačno se zna procedura, kao i ovde, samo je razlika što se u Saveznoj skupštini poštuje, a ovde se ne poštuje. Sve poslaničke grupe koje učestvuju u radu Skupštine, u radu odbora, imaju pravo na svoje predstavnike. Imamo poslednja dva primera, poseta Nemačkoj Odbora za bezbednost, odnosno članova Odbora za bezbednost i ova delegacija koju vodi gospođa Čomić. Ako u delegaciji treba da budu poslanici koji su dali kvorum da se izglasa Zakon o lustraciji, onda to treba da se kaže. [[Žagor.]] Ne može se u ime Skupštine privatno određivati delegacija za posete inostranstvu. Član 233. stav 2. je prekršen.
Povodom ove povrede Poslovnika, zatražiću informaciju od predsednice Odbora za inostrane poslove. Povreda Poslovnika, kažem, i zatražiću informaciju, sada ne mogu da znam zato što predsednica Odbora za inostrane poslove nije tu. To je pod jedan. Drugo, neka putovanja odobravam ja, odnosno sva i mnoga od tih su na ime poslanika. Vi obezbedite da vas neko pozove, napravite saradnju i verujte, dobićete od mene odobrenje. Ne može replika. Molim? O tome nema govora. Povreda Poslovnika, Gordana Pop-Lazić.
Pošto smo čuli da se o trošku Narodne skupštine i države putuje u inostranstvo, a da ne znamo ko putuje, dakle nesaglasno Poslovniku ove skupštine, da napomenemo još i to da u članu 233. stav 3. piše da delegacija Narodne skupštine, odnosno predsednik Narodne skupštine ili narodni poslanik dužni su da u roku od 10 dana od dana završene posete podnesu Narodnoj skupštini izveštaj o poseti. Mi nikada nismo imali ovde na našim klupama pisani izveštaj o tome šta je ko u inostranstvu radio. Ako je išao u šoping neka napiše - išao u šoping, ako je išao po pare neka napiše - išao sam po pare, obezbedio sam toliko i toliko, utrošiće se za to i to, ali da znamo šta ti naši predstavnici u inostranstvu rade. Mislim da je pravo svakog narodnog poslanika, a naročito Narodne skupštine. Izveštaj, koji bi se eventualno podneo predsedniku Narodne skupštine, nije izveštaj Narodnoj skupštini, a ako je predsednik Narodne skupštine dobijala neke izveštaje onda je sasvim u redu i u skladu sa Poslovnikom da taj izveštaj prosledi svakom narodnom poslaniku. Prema tome, ovde se krše odredbe Poslovnika i to je nesporno. Zaista je gospodin Obradović lepo primetio član 233. To kako taj odbor radi i da li prolazi nešto mimo njega, to je druga stvar, ali izveštaj očigledno nikada nismo dobili posle tih poseta i bio bi red da naknadno dobijemo, za ove dve i po, tri godine, koliko ste na vlasti, gde je ko putovao, kojim povodom i kakvi su rezultati tih putovanja.
Izveštaji se predaju Odboru za inostrane poslove. Odbor za inostrane poslove sačinjava godišnji izveštaj, što je takođe utvrđeno Poslovnikom Narodne skupštine i smatram da nema povrede, s tim što svaki poslanik ima pravo da izvrši uvid u izveštaje kod nadležnog odbora, a to je Odbor za inostrane poslove. Dodatni odgovor će dati Administrativni odbor. Molim Administrativni odbor da i po ovoj povredi donese svoje mišljenje. Narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija, povreda Poslovnika.
Probajte da kontrolišete vaše emocije. Vaši istupi i vaše afektivno ponašanje je prosto neprimereno. Ako vi mislite da neko uživa u vašim kricima, vi onda pozovite one koji uživaju, neka ostanu i neka uživaju. Za one koji to ne mogu da tolerišu, a ja sam među njima...
Koji član gospodine Ćirkoviću reklamirate?
To je ovaj član koji vas poziva na pristojnost u odnosu prema poslanicima, a vi ćete to naći sami.
Koji član gospodine Ćirkoviću?
Inače, pridružujem se protestima. Naravno, reakcija gospodina Velje je potpuno primerena. Naravno i razložna, zašto da ne. Pridružujem se protestima prethodnih šefova poslaničkih grupa. Član sam Odbora za inostrane poslove i istina je da taj odbor nije zasedao, istina je da taj odbor nije odredio delegaciju i istina je da to radi neko drugi i konačno je vreme da kažete ko to radi mimo Odbora i mimo poslovničkih odredbi.
Niste naveli koji član reklamirate, tako da nemam obavezu da vam odgovorim. Da li se još neko prijavljuje za reč po povredi Poslovnika? (Ne.) Možemo nastaviti raspravu u pojedinostima. Na član 16. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici: zajedno Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković, zajedno Dragan Todorović i Dušan Cvetković i narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Ljubomir Kragović je učestvovao u raspravi. Da li se još od podnosilaca amandmana prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a zatim narodni poslanik Vladimir Garčević.
Posle ovako burnog početka današnje sednice da pokušamo malo da, i pored nesumnjivog kršenja Poslovnika, govorimo o onome što je danas na dnevnom redu, a to je Predlog zakona o osnovnom sistemu vaspitanja i obrazovanja. Naime, poslanička grupa SPS podnela je amandman na član 16. kojim se predlaže brisanje tog člana, sa obrazloženjem da polazeći od nadležnosti saveta za usaglašavanje stavova o obrazovanju, koji su predviđeni članom 17. Predloga ovog zakona, nije potrebno formirati ovaj savet, jer se njegove nadležnosti mogu realizovati u okviru saveta za stručno obrazovanje. Dakle, radi se o savetu za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Čine ga 20 članova, imenuje Vlada na vreme od dve godine itd. Kada se pregleda malo sastav tog saveta za usaglašavanje stavova u obrazovanju, zaista vrlo diskutabilan naziv, vidi se da je hipotetički moguća situacija da se svi članovi nađu recimo iz jedne autonomne pokrajine. Dalje, iz razloga ekonomske prirode, pošto sam po poreklu i po genima štedljiv, neracionalno je formirati tri saveta. Podsetiću da je članom 10. formiran prosvetni savet, savet za stručno obrazovanje i treći savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Dakle, za usaglašavanje stavova u obrazovanju od republičkog značaja. Valjda je svo obrazovanje od republičkog značaja i valjda nema obrazovanja lokalnog značaja. Koliko ja znam sve to može da se inkorporira u nadležnost prethodnog saveta, saveta za stručno obrazovanje i mislim da je apsolutno nepotrebno da se na ovakav način formira još jedno telo savetodavnog karaktera, koje će zapošljavati izvestan broj radnika, savetodavaca za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Ko će da usaglašava stavove? Ministarstvo samo sa sobom. Ipak ima tu razloga, i te kako argumentovanih, a naročito zbog toga što je, koliko smo čuli, budžetski deficit danas već uveliko premašio ceo jednogodišnji predviđeni iznos i to je dodatni razlog da stavimo prst na čelo i da kažemo da bismo zaista mogli malo da uštedimo i ne bismo tako trebali da se ponašamo sa narodnim parama, koje nam je narod poverio da ih trošimo u njegovom interesu. Ovo nije u interesu naroda. Ovo je u interesu ljudi koji će biti zaposleni u okviru tih saveta, a koliko košta recimo rad jednog saveta, možemo da pitamo sam Odbor za prosvetu i tu je gospodin Stanimirović, on je član tog odbora, pa može i on da kaže koliko je taj odbor potrošio, s obzriom da je to vrlo bitno. Na kraju svoj izlaganja predlažem da imate razumevanja za ovakav amandman, pa da prihvatite da se nekonstituiše taj savet za usklađivanje stavova u obrzovanju, kao što ste već prihvatili naš amandman na član 148. i tako iz najboljih namera želimo, u cilju racionalizacije i u cilju ekonomičnijeg trošenja narodnih para, prihvatite ovaj amandman i da ne formiramo nepotrebno neka tela za koja mislim da nisu nužna.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička narodna stranka. Podsećam vas da je odlukom Narodne skupštine određeno da je vreme za raspravu u pojedinostima tri minuta.
Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, meni je samo žao što nisam sinoć ministrov intervju gledao do kraja, ali moram u jednom delu da se osvrnem. Poštovani ministre, trebate reći ko je protiv zakona i zašto. Nije dovoljno navesti sa kime ste postigli kompromis van onoga što smo na odboru imali. Mislim da se treba držati onoga što je bilo na odboru. Nije niko od stranaka koje su protiv zakona, oni su protiv određenih rešenja u zakonu, jer se ne vidi iz zakona. Ja i danas tražim da mi se za osnovno obrazovanje dostavi broj časova predmeta, za devet godina, dajte dostavite to da vidim gde ste, da na osnovu toga možemo izvući pouke. Ovaj savet, mislim da on nema šta da radi. Šta može da usaglašava? Ako su oba saveta postavljena dobro, to znači savet drugi za stručno obrazovanje i savet prvi, onda savet treći nema šta da radi. S druge strane, stalno se postavlja pitanje šta je učenička zajednica, šta nije. Molim vas, vi ste tamo jedan amandman odbili, a sada ovde kaže ovakopod tačkom 9 - učenik, učenik je zajednica, učenički parlament. Ta rečenica ne znam šta je. Ako su zajednice učenika, nije parlament. Mislim da dvojnost ne može, mora se ostati pri jednom konceptu i videćemo dalje šta će u tome biti. Ovaj savet koji treba da usaglašavamo pitanje je usaglašavanja na ovakvom nivou, da li ovaj savet ovako sazivan, može da rešava pitanje. S druge strane, on treba da rešava bitna pitanja i za finansiranje obrazovanja, da daje sugestije Ministarstvu. Mislim da onda prosvetni radnici nisu zastupljeni u onoj meri u kojoj treba da budu zastupljeni u ovom savetu, bar kad se radi o tačkama koje se odnose na budžet, finansiranje... Mislim da se nalazi suviše drugih lica koja ne daju garanciju da i taj savet, iako je on prošao u onom delu tamo, da je adekvatan onoj nameri koju vi planirate. Ja znam da ste skinuli komisije, odnosno prihvatili da ne idu, za mene je bilo pametnije povremeno za određena pitanja, a ovaj savet ovako sazivan, ne daje garanciju nama koji radimo u obrazovanju, ni najmanje ne uliva poverenje. Kada nešto ne uliva poverenje, onda dozvolite nama koji imamo da iznesemo suprotna mišljenja pred dekanima Srbije da čuju suprotna mišljenja, i vaše mišljenje, ministre, i drugih koji misle drugačije o određenim pitanjima, pa nek bude informisano. Ovako, čim ste počeli razgovor, nema drugog informisanja, ućutalo se sinoć. Mislim da je bilo u redu sinoć da ste nabrojali... (Predsednik: Vreme.) ... protiv zakona su ti i ti. Mislim da diskusije ovde nisu ekstremističke. Mislim da nema ekstremizma ni u jednoj stranci, zaista, a jedna reč vaša.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, polazeći od člana 17. u kome su nabrojane nadležnosti ovog saveta, prosto je nepojmljivo da predlagač predlaže ovakav sastav ovog saveta. Mi smo tražili da se član 16. potpuno briše u skladu sa koncepcijom Srpske radikalne stranke, da je dovoljan jedan prosvetni savet koji bi imao eventualno neku komisiju ili neko stručno telo, a da ovo što je stavljeno u nadležnost savetu već radi taj prosvetni savet u velikoj meri, tako da je apsolutno suvišan. Ne vidim ni praktično kako će se izvesti to da svi ovi članovi, od jedan do deset, budu izabrani i predloženi Vladi koja imenuje savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Razumem da će Vlada dati predlog, Vladu će predstavljati dva člana u ovom savetu. To neće biti problem da se predloži, kao ni autonomnu pokrajinu, ali već od tačke 3. do 10. biće problem da se ti ljudi izaberu. Pod tačkom 10. su zastupljeni, recimo, roditelji i kaže se - zajednički predstavnici saveta roditelja. Znate li vi koliko ima saveta roditelja? Kako će oni, na kom telu izabrati koja će to dva čoveka njih predstavljati u ovom telu? To je prosto nepojmljivo, kao i učenike. Zajednica učeničkih parlamenata. Koliko ima školskih objekata u Srbiji? Oko 4.500. Koliko ima odeljenja? Zaista ne znam kako će to biti praktično izvedeno, osim da to bude opet po nekoj partijskoj osnovi. Zna se ko je u okolnoj samoupravi na vlasti, pa će on predložiti neka dva člana roditelja za ovaj savet ili decu svojih članova koji će biti zastupljeni. Ne znam šta uopšte gurate decu u ovako ozbiljnu stvar. Nisu deca tu da kroje politiku obrazovanja, nego da uče. Zna se ko treba da kroji politiku. Ako je ovo interesantno da postoji, učenički parlament i ako treba ovaj parlament da bude ugled tim mladim naraštajima, koji treba na taj način da se uče, onda je bolje da im damo neki drugi naziv. Ovo samo može da bude loš primer za te mlade naraštaje. Parlament podrazumeva nešto drugo što mi ovde nismo uspeli da izgradimo, a ne znam kako će onda tek ti mladi ljudi, puni naboja, da urade sve ono što se od njih očekuje na tom parlamentu. Drugo, evo univerzitet je ovde zastupljen. Ne znamo zbog čega i kakve veze ima univerzitet sa ovim savetom, stručno udruženje nastavnika, takođe zajednički predstavnici. To nije sindikat, pretpostavljam da su to druga udruženja u pitanju. Tradicionalne crkve i verske zajednice će se verovatno među sobom dogovoriti kako će se... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... dogovoriti, koja dva člana da budu prisutna, koja će se crkva odreći svog predstavnika. Mislim da predlagač nije vodio dovoljno računa o tome kako će ovaj savet izgledati po svojoj strukturi, odnosno po svom savetu.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi smo i prošli put ražili, vezano za član 10, da se ovaj stav briše, odnosno ovaj savet za usaglašavanje. Mi smo čuli od mnogih predlagača. Ja bih samo na početku imao primedbu. Ne bih se složio sa ovim što je koleginica Pop-Lazić predložila malopre, da se podnose izveštaji o putovanjima u inostranstvo. Ja se sa tim ne bih složio, jer ako bi te izveštaje čitali, morali bi da radimo neprekidno samo to. Ranije se znalo, ako predsednik Vlade putuje u inostranstvo, morao je da ima debelu dozvolu. Ovde može svaki član odbora, delegacije... čuli smo od kolega da niko to ne odobrava, prema tome, nemojte insistirati, neka putuju. Srećan im put, a o tome ćemo kasnije kada se vrate. Što se tiče člana 16, kolega Todorović je to dobro objasnio. Ovde ima dosta nelogičnih stvari. Ovde je stvar Vlade da povuče ovaj amandman, da ga prihvati zapravo, zato što se radi o savetu koji stvarno nema kompetencija. Mi, ako pogledamo sledeći član 17, vidi se ni učenici ni profesori univerziteta ne mogu odlučivati o osnovnoj, odnosno srednjoj školi. Drugo, ko imenuje članove ovog saveta. Imenuje Vlada. Već u tački 1. piše - Republiku predstavlja Vlada. Znači, Vlada imenuje sve članove, ali ona imenuje i dva plus. Prema tome, svi ovi ostali su članovi, a ovi koje imanuje Vlada su nadčlanovi. Ja tako razumem, kako bi drugačije, koji je to razlog po vama da Vlada imenuje sve članove i da ima svoja dva člana plus, kada su oni svi članovi Vlade, svih 20 koliko ih ima. Ja bih molio da se to obrazloži iobjasni zbog čega Vlada pored ostalog, pored tolikih predloga, 20 članova, ima i svoja dva člana koja imenuje. Da li su to određene ličnosti koji možda neće proći ovu proceduru ili se radi o nadčlanovima koji će imati mnogo veća prava nego što se smatra. Zbog toga bih još jednom pozvao ministra da prihvati ovaj amandman.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Nema prijava.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vlastimir Budimović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.)
Poštovano predsedništvo, drage kolege i koleginice, ministre, nošenje dnevnika preko 30 godina daje mi za pravo da se sa prethodnim diskutantima ne složim. Tačno je da obrazovanje jako mnogo košta, ne u našoj zemlji, nego u svakoj zemlji, tako da je iluzorno raspravljati o tome koja je cena da mi naše društvo i mlade usmerimo putem koji treba. Drugo, mislim da je red da ovim ljudima ovde odamo određeno priznanje, ovom timu koji je radio na ovom zakonu, jedan sizifovski posao i tu imam opravdanje zašto to radim, da pohvalim sve to, jer sam preživeo 30 prosvetnih reformi koje do sada nisu dale nikakvih rezultata. Što se tiče ovog člana, savet je osnovni kamen temeljac, po meni, to je jedno stručno telo koje treba da ugradi regularnost izvođenja reforme obrazovanja. Ako postavimo tako stvari i ako zaista možemo kompetentno o tome da raspravljamo, onda možemo da raspravljamo o primeni toga. Ja sam svoj amandman stavio u jednom delu, iz čiste želje da jednu populaciju stavim u kontekst ovog amandmana. Naime, 3% populacije od redovne, zauzimaju deca i omladina sa posebnim potrebama. Njihovog predstavnika u ovom savetu nema. Ako ćemo pravilno i taj segment obrazovanja da sprovodimo, ja bih vas zamolio da usvojite ovaj amandman, u bilo kom delu od ovih 10 predstavnika po dva, pa sam u cilju toga i predložio da kada se delegiraju roditelji, zajednički predstavnici saveta roditelja, da jedan predstavnik bude od strane roditelja, a drugi da bude od strane ljudi koji rade sa ovim osobama. Savezi slepih, gluvih, distrofičara, invalida, mentalno retardiranih u svojim savezima imaju vrlo visoke stručnjake, praktičare, koji su u stanju da ovaj deo odrade. Bilo bi nepravda da oni u jednom stručnom timu ne nađu svog predstavnika i svoje mesto. Hvala vam veliko.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Da.) Reč ima ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Posebno je opravdano što gospodin Budimović hoće da uključi roditelje dece sa posebnim potrebama. Problem je samo kod formulacije člana i pošto član ne mož eda se delimično usvoji, onda smo imali taj problem. Vi ste gospodine Budimoviću smanjili broj roditelja da bi dali šansu ovima, da st eučinili ono što su drugi učinili kada su menjali sastav, povećali broj članova Saveta, onda bi to za nas bilo prihvatljivo. U ovoj situaciji, u ovom momentu neprihvatljivo je da se smanjuje broj roditelja. Inače, ideja je potpuno plemenita i mi stojimo iza nje. Šteta što u ovom momentu ne možemo to da prihvatimo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne) Na član 16. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Milojević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbor za prosvetu nije prihvatio, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Nema prijave.) Na član 17. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici: zajedno Branko Ružić i Jovan Todorović, zajedno Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković i narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
I preko amandmana na ovaj član može da se stekne utisak, odnosno da predlagač uvidi da je promašio temu i da sistem školstva ne može da reši sa najmanje četiri zakona, a pogotovu ne da nam anas predlaže zakon o osnovama sistema. Mi smo imali zakone o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, o osnovama PIO kada su postojali različiti nivoi vlasti, pa je bilo potrebe da se to ujednači. U Republici Srbiji nema potrebe da se ujednači, ali ne postoji ta razlika u nivoima vlasti, jer sve što radi lokalna samouprava i AP u pogledu obrazovanja su ustvari povereni državni poslovi koji su isključivo u nadležnosti Republike Srbije. Ovim amandmanom hteo sam da skrenem pažnju predlagaču da mora da ima u vidu i odredbu člana 10. ovog zakona gde je precizno navedeno da Vlada obrazuje savete, pa bih zamolio predlagača da pogleda član 18, gde se kaže da Republika osniva centre. Po toj logici i razlici terminološkoj i onome što stoji u delokrugu poslova saveta i centra, proizilazi da su ovi centri upravne organizacije, a da su saveti ustvari savetodavna tela Vlade, a ako se u savetodavna tela Vlade, obzirom da ne rade ni jedan upravni posao, niti donose bilo koji pravni akt, onda moraju da se obrazuju, osnuju aktom Vlade, a ne zakonom, jer to nije materija koja se uređuje zakonom. Osim toga, ako se pogledaju materijalna rešenja člana 17. vrlo neprecizno se kaže o nadležnosti saveta, ovaj savet koji ne donosi nijedan pravni akt, nema nadležnost, nego ostvaruje neki zadatak, neki posao. On ustvari savetuje ministra. Nas je Vlada naterala da usvojimo član 17. gde se kaže kako će ministar da dođe do svog stava i do svog mišljenja. Ustvari, ovaj savet je jedan prostor, odnosno jedan sunđer koji treba da primi sve pljuvačke i sve proteste zainteresovanih u obrazovanju, da oni ne dođu do ministra, već on isturi u prvi plan svoj savet koji usaglašava stavove, pobogu zauzima velika mišljenja. Da bi poslanici ovo shvatili, to je otprilike isto, kao kada je Dragan Maršićanin, nesretni prvi put menjao Poslovnik, pa je greškom ubacio odredbu da predsednik formira stručni tim, da ga savetuje kako da vodi sednice Narodne skupštine. To isto znači i ovaj član kada je u pitanju ministar prosvete.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke.
U članu 17, kako je definisano, ja mislim da je suprotno od onog dela koji se odnosi na taj savet. Ako je usaglašavanje, onda može da bude usaglašavanje nešto što je njegova nadležnost. Ali, pazite. Idemo pod jedan - zakon u oblastima obrazovanja i vaspitanja daje mišljenje. Valjda će raditi zakone, predlagati Vlada Srbije, a prosvetni odbor, ako je u pitanju, a ovde je o prosveti, i Skupština će da donosi zakone. Nećemo valjda sakupljati 20 ljudi koji će davati neko mišljenje, nego će raditi stručnjak koji treba taj posao da radi. Pod dva - zakonima kojima se određuje finansiranje delatnosti. Izvinite, budžet se usvaja u republičkom parlamentu, na predlog Vlade. Ako se usvaja, valjda strategiju toga vodi ministar finansija, ukupni budžet Republike Srbije, a ministar prosvete traži svoje mesto u sklopu budžeta. Valjda treba u sklopu Vlade Srbije da se ekonomske mogućnosti usaglašavaju između ministara i Vlade Srbije. Unutra. Nema ovaj savet tu nikakvog posla. Pod tri - u budžetu koji se odnosi, i to nije dobro. Molim vas lepo, po članu 5, stručna pitanja. Nema šta da se bavi stručnim pitanjima. Stručnimi pitanjima se može baviti samo savet pod brojem dva. Ovaj savet ovde ne omogućava bavljenje bilo kakvim stručnim pitanjem, niti usaglašavanje oko struke. Struka pripada strukovnim udruženjima i struci, a ne pripada ovom savetu. Kaže: "Drugim pitanjima koji će se doneti u sklopu osnivanja ovog saveta". Ovaj savet ne može da radi druga pitanja. Njemu je navedeno ovde šta je taksativno, šta je po zakonu. I nikakva druga pitanja ne mogu biti ubacivana u taj deo delokrug rada, bez ovde šta je napisano. Ako je zakon zakon, ako hoćemo da ga ispoštujemo do kraja. Mislim da je ovo bilo suvišno, i da je taj član i taj saziv i to sve suvišno i da nije imalo potrebe da je trebao svako da radi, ministar svoj posao, da snosi odgovornost za ono što je uradio, ili ako je dobro da dobija poklone za ono što je uradio, a ne da se traži pokriće i za finansije i za sve negde vani. Nema vani, svako ima svoju ličnu odgovornost. Prema tome, i vi ministre u tom delu.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Vezano je za član 10. Mi smo tražili da se briše, ali ovde ima više argumentacije. Sada kada se pogledaju poslovi, mi smo malo pre videli ko sve čini taj savet. A sada da vidimo koji su to poslovi kojima se oni bave, odnosno pitanja. Šta oni predlažu, kako savetuju ministra, koje mu sugestije daju? Ako se pogleda da se o budžetu Republike treba da se izjašnjavaju učenici, ovde se radi o delu budžeta za predškolsko, osnovnu školu i srednju školu. Da se izjašnjavaju učenici, roditelji, predstavnici univerziteta, mislim da je to nepotrebno. Šta to znači? Šta univerzitetske profesore brine briga za osnovnu školu koliko će ona da dobije para itd. Ne školuju oni, ali neće se brinuti, ima ko da brine. Mi imamo toliko sindikata. Mi imamo danas 10 sindikata. Svako ima svoj sindikat. Prema tome, sindikat je taj ko mislim da će biti problem. To je neko ovde izneo prošli put. Upravo zbog toga što je slaba uloga sindikata. Mi kada pogledamo kompletno čitav ovaj zakon, onda ispada da su ovo privatne škole. I kada se radi o funkcijama direktora i kada se radi o funkciji ministra. Stalno ističemo nekoj decentralizaciji, a radimo centralizovano. Mislim da to jedno sa drugim ne ide. Ovde pogotovu kada se radi o nekim konkretnim pitanjima, kako ćemo uspeti da uključimo posebno učenike koje to ... To imate ovde u sledećem članu 18, jedan stav koji kaže: "akt o osnivanju centra i formiranje nekih organizacionih jedinica". Kao da je sve prepisano od Kardelja. Kardelj je imao te osnovne organizacije i organizacione jedinice i ovde je u članu 18. upravo to iskorišćeno. Neko je verovatno ranije mnogo čitao Kardelja. Zbog toga i predlažemo da se, polazeći od člana 10, briše i član 17.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Ima se utisak na osnovu nadležnosti ovog saveta, ovako kako su one definisane u članu 17. da će ministar morati da zaposli još dvadesetak ljudi u samom ministarstvu, koji će čitati sva ova mišljenj, koji će praviti neku skraćenu verziju koju će ministar morati da pročita da bi se upoznao sa tim šta ko i zašto traži, jer će biti zatrpan razno-raznim mišljenjima svih ovih struktura od 1 do 10 koje su nabrojane u članu 16. Uvek će roditelji imati šta da kažu i da predlože ministru, uvek će učenici imati šta da zahtevaju ili da daju neka svoja mišljenja, naročito za budžet. Da ne govorimo o stručnim udruženjima nastavnika koji će verovatno uvek imati primedbu i na svoj standard, i na svoje plate, i na svoj položaj, i na sam program i na broj časova itd. Potpuno je suvišan ovaj član 17. Sve ovo što je nabrojano u članu 17. je tolika nebuloza da se ja pitam kako će ovaj savet, ovako sastavljen raspravljati i davati mišljenje o budžetu Republike Srbije, koji se odnosi na osnovno i srednje obrazovanje. O budžetu samo mi ovde možemo da razgovaramo i da utvrđujemo koliko novca treba, na koju poziciju da ide, a Vlada zna koliko ima para i koliko ima škola i koliko ima prosvetnih radnika, koliko ima đaka, i na osnovu tih kriterijuma i predlaže određene stavke u budžetu. Pokušali ste na jedan način koji bi navodno trebao da bude transparentan, da se uključi što više struktura u odlučivanje i razmišljanje o tome kakav sistem obrazovanja treba da bude, kakvi treba da budu programi, koliko treba para da se troši na obrazovanje, ali sve to biće jedan bumerang samo ministarstvu koje je pokušalo na ovaj način da se oslobodi svoje odgovornosti, i odgovornost prebaci na razno-razne komisije, i videćmo kasnije. Neka ministarstvo se savetuje sa kim god hoće. Ministar sa kim god hoće, u zemlji, u inostranstvu, neka skuplja sva znanja i do kojih može da dođe, niko mu do sada to nije branio, samo sada kroz ovaj zakon hoće da ozvaniči neke savete i neke komisije kojima zaista nije mesto u zakonu. Dobro je kolega Krasić to primetio, komentarušići amandman na član 17. Ministar svoje savetodavne organe može da traži gde hoće, ali ne treba da to radi ovako. Ima i poziciju na kraju krajeva za trošenje para za te namene, i ne mora to kroz zakon da sprovodi.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Pre nego što nastavimo raspravu u pojedinosti, samo kratka informacija. Poslali su mi izveštaj godišnji Odbora za inostrane poslove, koji je predat 5. maja 2003. godine i biće podeljen poslaničkim grupama. Na naslov iznad člana i član 18. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je podnela amandman na član 18. i naslov iznad člana 18. i, u skladu sa programskom orijentacijom SRS, mi insistiramo da se ovaj član briše iz teksta zakona, s obzirom na pogubne posledice koje će prouzrokovati ukoliko bude usvojen u ovakvom tekstu i ukoliko bude počeo da se primenjuje. Koji su razlozi i koja je pozadina za stavljanje ovakvog člana u zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja? 5. oktobra je DOS došao na vlast i dolaskom DOS-a na vlast donacije stranih nevladinih organizacija i stranih vlada, obaveštajnih službi prema nevladinim organizacijama koje su delovale u Republici Srbiji, su skresane, svedene na mnogo manju meru nego što je to bilo pre 5. oktobra. Bilo je neophodno da se jedan broj ljudi koji su radili u tim nevladinim organizacijama uhlebi, odnosno da se nađe načina da oni budu finansirani preko Vlade Republike Srbije. Ovim i ovakvim zakonom se to, praktično, ozakonjava, legalizuje, formiraju se centri koji bi prihvatilite ljude koji su i u prethodnih desetak godina pravili neko paralelno obrazovanje, uticali na našu decu. Ono što je najznačajnije u ovomdelu, to je zadnji stav, da će se za "osnivanje i rad centara sredstva obezbeđivati u budžetu Republike Srbije". Znači, i onako osiromašena država, i onako prazan budžet treba da obezbedi još dodatnih sredstava za formiranje sedam centara koji će raditi u okviru Ministarstva, a svaki od tih centara može da ima organizacione jedinice, pa će onda novih sedam centara biti još sedam organizacionih jedinica, u okviru tih sedam organizacionih jedinica sedam zaposlenih. To će dovesti do novih izdataka iz budžeta, mi mislimo u neopravdanom pravcu, a dokaz za to jeste i izjava jedne od aktivistkinja Fonda za otvoreno društvo, Aleksandre Popović, koju je ona dala "Blic-Nenjs"-u, da će eksplozija nevladinih organizacija biti na proleće 2001, da će onda one biti sve manje finansirane iz inostranstva, jer će veliki broj članova nevladinih organizacija postati članovi i na taj način će sprovoditi svoje programe. Nažalost, vreme za raspravu je skraćeno na tri minuta. O ovom članu ima zaista mnogo da se priča, ali s obzirom da je sa pet minuta skraćena diskusija na tri minuta, gotovo da ništa ozbiljno ne može da se kaže.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Ovih sedam centara, koje ste predvideli kao posebne upravne organizacije, a šta bi drugo mogle da budu, jesu zaista dokaz za ovu tezu koju smo mi imali tražeći da se ovaj član briše, da će mnogi članovi nevladinih organizacija postati članovi Vlade ili vladinih organizacija. Apsolutno razumem da onaj ko daje pare za ovo, jer mi u budžetu nemamo para za ovo ili, ako imamo za ovu godinu, mada sam ubeđena da nemamo ni za ovo tromesečje, nego se čeka da to stigne iz donacija, neće te donacije večno da traju. Ostaviće nas bez tih donacija vrlo brzo, za šest meseci, za godinu dana, a mi ćemo jedna sistem da uspostavimo, na koji računamo dugoročno i moraćemo da ga finansiramo. Kako i odakle? Bespotrebno trošimo pare poreskih obveznika, a to bitno ne utiče na kvalitet našeg obrazovanja.Ovde će se uhlebiti neki ljudi, smanjiće se troškovi onih sa zapada koji daju pare za pojedine nevladine organizacije, a skoro sam čitala u štampi da su to cifre i do desetine miliona dolara za pojedine nevladine organizacije, sve zavisi koliko je koja sposobna da privuče nekim svojim programom strani kapital, ali to su sve pare koje idu u potrošnju. Oni koji daju pare tim nevladinim organizacijama, bolje im je da malo daju ovde Vladi za popunjavanje deficita budžeta i da te ljude, praktično, blate preko Vlade i da to sve u neku zakonsku formu zaviju. Mislim da mnogo koncepcijski grešite. Ubeđena sam u to da vam neke komisije trebaju, da vam prosvetni savet sigurno treba, ali ovako zmišljena, ali ovako zamišljena koncepcija sa sedam centara, gde ste pokušali da sažmete sve ono što se tiče obrazovanja i sve strukture učenika, počev od onih sa posebnim potrebama, preko obrazovanja odraslih, pa i umetničko obrazovanje, za dodatno obrazovanje zaposlenih u prosveti. Ne znam šta će ti centri da rade. Ustvari, nigde i ne piše šta je ono što će oni zaista da rade. Da li će donositi neke odluke, da li će i oni nekoga savetovati, gde će im biti sedište? Samo vidim da sredstva moraju biti u budžetu Republike obezbeđena. To me veoma brine, jer znam da će to geometrijskom progresijom rasti i rasti, kao i svaki birokratski aparat koji teži da se svake godine uvećava. Uvek će se naći neka oblast koja, navodno, nije pokrivena određenim stručnim ljudima u sastav ovih centara. To je bi osnovni razlog zbog čega smo mi tražili da se zadržite na jednom savetu i, eventualno, nekoliko komisija ili stručnih timova. Vi ste išli obrnutim redom. Ukinuli ste komisije i stručne timove. Ne znam šta ćete uraditi sa članom 19, ali ovo sve ide ka tome da se samo umnoži birokratski aparat koji će sve nas mnogo koštati, a do nikakvog kvaliteta nećemo doći obrnutim redom. Ukinuli ste komisije i stručne timove. Ne znam šta ćete uraditi sa članom 19, ali ovo sve ide ka tome da se samo umnoži birokratski aparat koji će sve nas mnogo koštati, a do nikakvog kvaliteta nećemo doći.
Da li se još nek prijavljuje za reč po ovom amandmanu? Izvolite, ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Posle reči predstavnika SRS, imam sigurno jedno saznanje, a to je da svi mi koji sedimo ovde, sve političke organizacije, ma kako one bile, levo ili desno, u centru, imaju isto viđenje stvari. Ne valja situacija u kojoj postoji samo ministarstvo i škola. Dakle, nešto je potrebno osnovati. Ono što se mi ne razlikujemo, to su brojevi, da li je dva, tri, jedan, da li je ovde sedam, pet, dvanaest, nije bitno. Neke amandmane smo prihvatili, sa kojima smo odustali od dodatnih radnih tela. Verujte, ovako kako su koncipirana, ona imaju samo jedan cilj - da nam obezbede visoki profesionalizam sistema i profesionalizam kod donošenja odluka. Mi smo išli sa ovom koncepcijom. Dozvolite da probamo tu koncepciju da ostvarimo. Ako sutra bude preterano, biće neki drugi parlament, srediće se stvar. Nama se čini da je ovo prava mera. Možda će se sutra pokazati da treba devet, ne znam, ali da probamo sistem da pustimo u pogon i da vidimo kako radi.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Imao bih i praktično pitanje - mi smo do 1992. godine imali tzv. Republički zavod za unapređenje vaspitanja i obrazovanja. On je ukinut i to nije dobro. Međutim, pandam tome, mi formiramo sedam centara, ali mi u Srbiji, skoro u svakoj većoj opštini imamo tzv. odeljenja Ministarstva koja, jedan deo brine za radni odnos, to je Prosvetna inspekcija, a drugo su savetnici, tzv. Pedagoška služba koja će, praktično, raditi i ove poslove koji su predviđeni u ovim centrima. Da li će se zadržati samo sedam centara za celu Srbiju ili će se u okviru postojećeg sistema i zakona koji je usvojen i koji je važeći trenutno imati i tzv. odeljenja, odnosno te zavode ili te neke centre druge. Znam po opštinama, ti centri neće raditi ovaj posao. Oni moraju da prate ono što je ostalo, a to je da prate taj vaspitno-obrazovni rad po školama. Republički centri, kako god se zvali, nisu u stanju jedan centar da prate, recimo u čitavoj Srbiji, jer bi taj centar morao da ima armiju ljudi. Drugo, ne može da zna stanje kakvo je recimo u Trgovištu, kakvo je u Prijepolju i ne znam u kom drugom mestu. Zbog toga bih tražio to objašnjenje od predstavnika Vlade, šta planiraju dalje, da li samo ovih sedam centara, ili paralelno, normalno sa svojim kompetencijama da postoje i ona odeljenja Ministarstva koja funkcionišu i bez kojih, praktično, mislim danas, ne može obrazovanje da se zamisli. Ako se već radi o centrima, slažemo se i nema zavoda republičkog, ukinut je, dajte da formiramo centre ali ne sedam, jer što je mnogo mnogo je. Ne znam zašto ministar jednostavno ne kaže, dame i gospodo, moramo da donesemo ovaj zakon jer nama Evropska unija nalaže, ne možemo u Evropu i to je sigurno. Nama je svima to jasno. Slagali se vi ili ne slagali, jasno je i nama da mi ne možemo bez toga. Dajte da nađemo neku meru i da to prilagodimo svojim uslovima. Uzmite hrvatski primer, najbolje, Hrvati ne samo kada se radi o izručivanju, oni ne izručuju Haškom tribunalu, a mi izručujemo koga stignemo. Hoće u Evropsku uniju, ali neće ovakav zakon koji predlaže Evropska unija. Prema tome, moramo poći od evropskih standarda, ali i od svojih mogućnosti. Verujem da neće Evropska unija da zabrani Srbiji i Crnoj Gori da uđe u Evropsku uniju, ako baš ne prihvatimo sedam centara. Možda će i sa tri centra da nas prihvate, ako ti centri rade stvarno svoj posao. Zato bih predložio tri centra. Prvi bi bio ...
Upozoravam vas da ste već prekoračili dozvoljeno vreme.
Nastaviću kasnije. Hvala lepo.
Dobro, hvala vama. Nema više prijava po ovom amandmanu. Na naslov iznad člana i član 19. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li se neko drugi prijavljuje za reč? (Nema prijava.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Milan Janković. Da li ima prijava za reč po ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Miomir Ilić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Poštovani narodni poslanici, u ime SPS-a moj kolega Milan Janković i ja podneli smo amandman na ovaj član 19. gde prelažemo da se stav 3. briše, a u obrazloženju koje smo dali u tekstu amandmana dopunjujemo sledećim razlozima. Pored sedam centara, raznih komisija i drugih radnih tela, to opravdanje u ovako teškom ekonomskom, pa i političkom trenutku za školstvo, a za koje smatramo da treba da bude visoko obrazovano i kvalitetno, treba da ima i određene reformske pravce u odnosu na postojeće stanje i neko drugo stanje, ali da opravdanje za sve ovo što je rađeno, pa i u pogledu ovog člana nema ni ekonomskih, kao ni određenih pravnih razloga. Iz tog razloga ovaj stav člana 19, a za koji predlažemo da se briše, on glasi ovako: "Nastavniku, vaspitaču ili stručnom saradniku izabranom na osnovu konkursa iz stava 2. ovog člana, miruje radni odnos na radnom mestu sa kog odsustvuje za vreme rada u stručnom timu". Prvo, obrazloženje se odnosi, zašto predlažem da se briše ovaj član, u suprotnosti je sa Zakonom o radu koji u članu 63. stav 1. tačka 3. kaže da izbor, imenovanje na funkciju u državnom organu, političkoj i sindikalnoj organizaciji ili drugoj javnoj funkciji može da miruje radni odnos. Nažalost, druga javna funkcija ne mogu da budu stručni timovi u ovih sedam i manje ili više centara, jer onda bi mogla i razna druga mesta, da kažem, koja se obavljaju u javnim funkcijama, da proglasimo javnim i da može da miruje radni odnos. Tu nema pokriće ni u Zakonu o radu, a nema ni ekonomskog pokrića, jer 103.855, kako ste naveli u obrazloženju, zaposlenih radnika u školstvu je u odnosu na privredu koja je u kolapsu, nema pokriće za punjenje budžeta. Iz tog razloga, reformski kurs koji zagovarate treba da ima i ekonomsku potporu i osnovu. Rastureni su svi privredni tokovi, nemamo proizvoda koji može da izbaci jednu tržišnu vrednost na domaćem, a pogotovo svetskom tržištu, kako bi budžet bio verodostojan i da bi budžetski korisnici, a koji se pre svega odnose na školstvo, treba da postoji potpora. Iz tog razloga, smatramo da ovaj stav člana 19. treba brisati, kako iz razloga što nema pokriće u Zakonu o radu, nema pokriće u ekonomskim odnosima.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Mi smo i prošli put govorili kada se radi o članu 19. i kada je bila primedba da ovi saveti, odnosno centri, neće povećavati broj radnika, a kolega je malo pre lepo objasnio, samim tim što centar može da bira stručne timove, da bira ekipe itd, hteo ne hteo, mora da poveća broj zaposlenih. Zbog toga sam malo pre i predložio, upravo da se formiraju tri centra. Prvi centar bi bio za vrednovanje kvaliteta i centar za odobravanje programa, jer su to približno slični, znači da bude jedan. Dalje, centar za profesionalni razvoj zaposlenih u obrazovanju, za obrazovanje odraslih i treći centar, s obzirom na veliku problematiku, to je centar za obrazovanje lica kojima je potrebna posebna društvena podrška. Moramo priznati, upravo ovim ljudima smo najmanje pružali. Njihov položaj je možda i toliko dramatizovan, pa da bi trebalo formirati takav centar. Inače, ne shvatam ovaj centar za umetničko obrazovanje i vaspitanje. Ako bi pošli od toga, morali bi da formiramo centre za mnoge, ne samo umetničke i druge delatnosti. Imam utisak da smo prebogata zemlja i da ćemo raspravljati i formirati centar za umetničko obrazovanje i vaspitanje. Šta to u suštini znači? Milio bih objašnjenje.
Da li se još neko priavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite. Da li želite reč? (Narodni poslanik Milorad Mirčić, s mesta: Da li je prihvaćen ili nije?) Izvolite, imate reč. (Narodni poslanik Milorad Mirčić, s mesta: Da li je prihvaćen ili nije?) Reći ću dok vi budete u hodu. Da li piše negde da prvo treba da kažem? Da li hoćete reč, da li se raspravljate ili ne želite reč? Lepo vas pitam da li želite reč? Da li neko drugi želi reč? Izvolite. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, podnosilac amandmana na član 20.
Gospođo predsedavajuća, samo svemir i vaša drskost nemaju granica. To je stvarno, a pitam vas kao narodni poslanik ...
Na osnovu člana 102. izričem vam opomenu zato što ste me uvredili.
Možete vi da radite šta god hoćete, ali vas pitam, kao poslanik, da li je prihvaćen amandman ili nije, dužni ste da mi saopštite dok sa na mestu. Ako je prihvaćen, ne bih izlazio. Vi terate svoju samovolju. Šta vi mislite, da će neki strah tu da zavlada?
Molim vas da se vratite na temu, upozoravam vas da ste dobili reč da govorite o amandmanu.
Tema ste vi, vi ste večita tema. Amandman SRS se odnosi na član 20. i to je nešto što, prosto čovek da ne poveruje da u zakonu o obrazovanju koriste se strani izrazi, a pogotovo ovakva vrsta stranih izraza, pa kaže, za vrednovanje kvaliteta to je evaluacija, a za odobrenje akreditacija. Kako se ministre vaši saradnici nisu dalje dosetili, imate ovde direktora, za koga u zakonu kažete da će biti menadžer, pa recimo da se direktor zove po ovom vašem novokomponovanom jeziku - referent za plasman slobodnih finansijskih sredstava, bilo bi fantastično. Velika, ogromna ploča na vratima bi bila, vi bi zadovoljili formu, a u stvari to je suština vaše reforme. Koristite strane izraze, koristite strane recepte. Za odbranu vi nama navodite da su u ovom centru za vrednovanje kvaliteta ljudi koji će da obavljaju stručne poslove kada je u pitanju priprema programa završnog ispita, onda mature u srednjoj školi, ocenjivanje kvaliteta nastave i šta ste nam ministre rekli u jednom od uvodnih izlaganja, koristili ste delom iskustva iz Slovenije. Zamislite kakva su njihova iskustva, gospodine ministre, jer vi ste najmanje četiri decenije, kao ja, stariji od te države. Kakva oni iskustva imaju ako smo mi od njihove države stariji? Najbolje bi na sve ovo što vi koristite ministre i što želite da primenite u ovom zakonu bilo da se dobro zamislite, jer ove eksperimente sa centrima vršite nad živim ljudima, nad decom. Kako se niste dosetili ministre ili da vam neko bar kaže, jer vam je Ministarstvo već unutar podeljeno na deo za osnovno, deo za srednje obrazovanje, odnosno fakultetsko i onaj deo koji je pridodat za sport. Valjda ima dovoljno zaposlenih da rade veći deo poslova od ovih centara. Šta vam je bila ideja? Dislocirati prividno moć izvan Ministarstva, kako vas sutra ne bi prozivali zaposleni i roditelji, nego rekli da su centri pogrešili. Ne skida se tako odgovornost ministre, a za vokabular koji koristite najbolje vam priliči ona Ćopićevska "Velika je mačku teleća glava".
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Gospodine Mirčić, rekli ste da mi koristimo strane recepte. Pri tome ja ću slučajno da vam iz slučajnog vašeg rečnika izaberem neke reči. Rekli ste eksperiment umesto ogleda, rekli ste recept, rekli ste centar, rekli ste program, rekli ste matura, rekli ste kvalitet. Rekli ste sedam stranih reči ovako, a da niste osetili. (Milorad Mirčić, sa mesta: Replika.)
Je li to uvredljivo? Da li ste koristili strane reči? Nije vas pogrešno protumačio, svi znamo šta te reči znače. Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 21. i tražim da se naslov iznad člana 21. i član 21. brišu. Obrazloženje, koje sam dobio, da amandman ne treba prihvatiti, jer se osnivanjem centara obezbeđuje celovita profesionalizacija u oblasti obrazovanja i vaspitanja, odnosno prenošenje ovlašćenja sa Ministarstva kod državnog organa i ustanove koja se osniva za obavljanje stručnih poslova. Mislim da je samo Ministarstvo izuzetno profesionalno i da na taj način, uvođenjem ovih centara, nećemo povećati ni profesionalizaciju. Mislim da je malopre moj kolega gospodin Mirčić lepo to objasnio i moj stav da su ovi centri nepotrebni i da što su predviđeni, kao i razni saveti, mogu sve te poslove da rade svi ljudi koji rade u Ministarstvu. Ako se ima u vidu da će ovi centri biti profesionalni i da imamo stručne timove, to znači da će biti angažovan veliki broj ljudi i to je veliki udarac na budžet Republike Srbije, što je nepotrebno. Gospodine ministre, danas sam pročitao u novinama da određeni broj studenata traži vašu smenu. Ako ova skupština bude prihvatija ovaj zakon budite sigurni da će vašu smenu tražiti profesori u srednjim, osnovnim školama i predškolskim ustanovama.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Ostalo je nejasno gospodine ministre, naš zahtev za brisanjem člana 19. obzirom da je to vezano za usvojeni amandman na član 11. kojim ste praktično ukinuli ove komisije, stručne timove i druga radna tela. Stručni timovi dakle ostaju ovde kao deo sistema centara. Centar za evaluaciju, za koji takođe smatramo da je nepotreban i centar za akreditaciju, vezan je za to, obzirom da obavlja stručne poslove koji se odnose na akreditaciju na osnovu utvrđenih standarda, ko te standarde utvrđuje, pa onda kažete predškolskog programa, studijskog programa, za obrazovanje nastavnika i vaspitača. U načelnoj raspravi smo već dosta govorili o tome, ko će to raditi i na koji način. Vidim da se i sindikat obrazovanja dosta buni zbog svega ovoga što im stavljate u obavezu. Studijski program dopunskog obrazovanja za nastavnike, program obuke za direktore, što je zaista nečuveno. Čini mi se da, ukoliko neko ispunjava sve uslove da bude direktor, pa sada od njega pravimo dodatno nekog menadžera, moždaon i treba da ima menadžerske sposobnosti, ali to je nipodaštavanje svega onoga što jedan čovek ima kao referencu, ako se javi na konkurs za direktora, pa sada treba dodatno neki program da obrazujemo i kako onda obavlja tu direktorsku funkciju. Program stručnog osposobljavanja i obuke. Valjda se misli uopšteno na sve ove kategorije, na nastavni kadar i na direktore. Organizacija za stručno usavršavanje nastavnika, opet već treći put, samo malo drugačije, kažete da ćemo morati dodatno da obrazujemo nastavnike i vaspitače, vaspitača i stručnog saradnika i obavlja druge stručne poslove u skladu sa ovim zakonskim aktom i osnivanjem. Nas interesuje vezano za ove centre, ko će određivati broj zaposlenih i gde će biti kraj tih centara i da li će se granati po nekoj teritorijalnoj pripadnosti ili će biti samo jedan centar za bilo koji od ovih, dakle da li za evaluaciju, da li za akreditaciju, imate tu još ovih pet centara. Sedište im je u Beogradu i pretpostavljam da nećete ići dalje, ali će se tu pojaviti verovatno želja za širenjem tih timova i zbog toga smo mislili da su centri apsolutno nepotrebni. Kada ste malopre rekli da se svi slažemo da Ministarstvo nije dovoljno i da treba da se predvide još neki stručni organi ili saveti, koji bi pomagali Ministarstvu u obavljanju ovako jedne važne i široke delatnosti, to je samo u jednu ruku tačno, ali možemo mi da damo mogućnost Vladi da eksperimentiše i da proba u jednom periodu na ovaj način da funkcioniše...
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Ali to zaista može mnogo da nas košta, a trebalo je da nam osnovno merilo, prilikom donošenja ovog zakona, bude kvalitet i racionalizacija. Moramo racionalizaciju da imamo kao prioritetni zadatak, obzirom da znamo kojim sredstvima raspolažemo...
Drugo upozorenje za prekoračenje vremena.
Završavam rečenicu. Da znamo da u skorije vreme neće biti bolje.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Reč ima ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Da odgovorim na nekoliko pitanja koja je gospođa Pop-Lazić postavila. Gde je kraj? Kraj je na broju sedam. Dakle, ovih sedam predloženih, to je za nas kraj. Hteo bih da nešto kažem, nije u pitanju eksperiment, niti eksperimentiše Vlada. Ovo je postavka stvari do kojih smo došli nekim naučnim analizama. Što se tiče sledećeg pitanja - da li predviđamo na lokalima centre, kako sam vas shvatio, odgovor je ne. Nema centara na lokalima. Sledeće pitanje, koliko zaposlenih. Ostavljanje ovog člana kojim smo otvorili mogućnost da se formiraju komisije, upravo je naš pokušaj da smanjimo broj zaposlenih, jer će na bazi ugovora sa komisijom da se privremeni i povremeni radni poslovi zaključuju, tako da centri neće biti mamutskog sastava. To je naš pokušaj racionalizacije.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na naslov iznad člana i član 22. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Više je razloga zbog kojih mi, u Srpskoj radikalnoj stranci, mislimo da ovaj amandman treba da se prihvati. Prvi razlog, ili nije bitno koji po redu, jedan od razloga je finansijske prirode i sinoć sam vas slušala kad ste rekli da vi nećete praviti neke centre velike, da nećete zapošljavati nove ljude, već da ćete angažovati ljude ugovorom o delu. Nije šija nego vrat. Ne vidim u čemu je razlika. Drugi razlog je sadržan u samom obrazloženju ovog amandmana gde kaže da Ministarstvo ima mogućnost a i nadležnost da se bavi svim poslovima koji su predviđeni za ovaj centar, a precizirani su u članu 18. Predloga ovog zakona. Nadležnost centra za profesionalni razvoj zaposlenih u obrazovanju, ministre, uvredljiv je za sve nastavnike i za njihove nastavnike. Ovde predviđate neke provere koje su apsolutno suvišne za ljude koji su se diplomom kvalifikovali za obavljanje ovog posla. Osim toga, i do sada su svi prosvetni radnici polagali stručni ispit i time se dodatno kvalifikovali za obavljanje poslova nastavnika. Postavlja se ovde pitanje - ko je taj i koju stručnu spremu treba da ima da bi obavljao poslove predviđene za rad ovog centra. Koju to školsku spremu ti ljudi treba da imaju, ili kakve su to specijalne kvalifikacije predviđene za njih? Ovaj centar, između ostalog, vodiće računa o licencama i registru licenci. Ja sam govorila, kad sam govorila u načelu, a i sad ponavljam, mislim da su licence apsolutno nepotrebne, jer se licence polažu u oblastima gde se pojavljuje nešto novo. Recimo, aviomehaničari polažu licence za novi tip aviona. Ne znam šta vi to novo, osim što ste uveli novu istoriju, ne znam kako mislite da uvedete novi tip zakona gravitacije, novi tip Pitagorine teoreme ili ne znam za šta će nastavnici da polažu te licence. Ne znam na koji način mislite da ih ubedite da pohađaju, kako ste to sinoć rekli, kurs za inovacije, kada je opšte poznato, čuli ste i sinoć voditelja emisije, a čujete verovatno i glas javnosti, da prosvetni radnici apsolutno ne prihvataju ovaj vaš predlog zakona i nemaju nameru da ga primenjuju, kao što nisu primenjivali ni program koji ste im za prošlu školsku godinu predvideli. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Hvala.
Da li se još neko prijavio za reč? Nema prijavljenih. Na član 22. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Da li ima prijava za reč? (Da.) Narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik Socijalističke narodne stranke. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć.
Možda je do sinoć čovek imao neku dilemu, ali jednim zaključkom ministra ovo će služiti licenca za odstranjivanje profesora i nastavnika. Možemo pogledati snimak. U jednom delu, gde ste vi na samom kraju, rekli ste sve će to ići lepo, polako, ali mi ćemo eliminisati... Koga eliminisati? Onoga ko ima fakultetsku diplomu? Ko je taj u zemlji Srbiji ko može zabraniti, onome ko je diplomirao i položio stručni ispit i licencu, da može da radi u obrazovanju? To nema nigde. Vi to što hoćete, nećete sprovesti. Moramo biti sa time načisto. Sa druge strane, rekli ste 700.000, ja se izvinjavam ako je pogrešna cifra, treba sledeće godine za reformu. Da li je bilo dolara, evra, nije ni bitno. Ove godine je 380... (Gašo Knežević, sa mesta: Dinar je sredstvo plaćanja.) ... Možda sam pogrešio, ja dopuštam da sam pogrešio u tom slušanju, ali koja su to dodatna sredstva, ko ih je odobrio, ko je procenio da je to, a nismo unapredili osnovnu bazu, a to je opremljena škola. S druge strane, vi lepo znate da sledeće godine moramo vratiti dve milijarde evra kredita. Znate u Vladi Srbije. Ako moramo vratiti toliki kredit, a moramo obučiti, po mojoj računici, i po vašoj, pet godina puta 20.000. Koliko se ja sećam, sinoć ste rekli da svi moraju u jednoj godini proći, tih 20.000. Ne znam kako ćete, 20.000 ljudi da prođe kroz seminare. Mora se ići na dnevnice, morate platiti da jede, morate smeštaj, morate literaturu. Ja bih bio jako zadovoljan da u obrazovanju imamo obezbeđenu besplatnu stručnu literaturu, da se opremimo, pedagošku literaturu, da opremimo škole, da imamo svoje čitaonice dovoljno snabdevene i deca i mi. To je jedan prvi preduslov. Ne beži prosveta od obrazovanja, ali molimo vas, radionice određene koje se odvijaju, nisu adekvatne našoj nastavi. Mi ćemo se baviti time. S druge strane, vi ne možete 20.000 ljudi jedne godine poslati na obuku. Ekonomski nema šanse. To zdravo bili, i vi da ste zdravi, ako budete ministar, pa da vidimo da se susretnemo, da li možete 20.000 poslati, jer ostaju penzioneri gladni, ostaju i ostali. Nešto što nije realno, ne smeta da bude rečeno, ono što sam i vama tada rekao, da je obaveza nastavnika da prisustvuje stručnom usavršavanju, ukoliko škola obezbedi uslove. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje.) Tu smo se i usaglasili. Znači, ne beži niko od stručnog obrazovanja, ali ovakvo stručno obrazovanje, koje dozvoljava pojedincu i sutra zloupotrebu, bez obzira ko je na vlasti, nije dobro kao obrazovanje. Ja vidim da hoće se u zdravstvu, ali neće ni to dobro biti.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Izvolite, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Obzirom na činjenicu da u prosveti rade ljudi koji su završili mašinski fakultet, a predaju matematiku, ja bih razumela da oni treba da steknu neka dodatna znanja iz oblasti pedagogije i psihologije i da to bude nešto što bi trebalo možda da bude sastavni deo tog stručnog ispita. Mislim da je to i do sada tako bilo, ako nije, svakako bi trebalo da bude, jer su to dodatna znanja koja su neophodna profesorima koji pored toga što moraju da prenesu znanje, moraju i da budu pedagozi, jer rade sa decom koja zahtevaju poznavanje i te nauke. Ali, ovaj centar je upravo onaj koji će potrošiti najviše para, bez obzira što mi iz obrazloženja ne vidimo koji će to centri početi da rade odmah, a koja su to četiri centra koja će raditi iduće godine. Nevezano za to, samo za ova tri centra koja počinju sada sa radom, mora da se obezbedi 29,5 miliona dinara za ovaj period od 1. jula do 31. decembra, pa onda, za sticanje zvanja ovih nastavnika, odnosno lustracija nastavnika 69, odnosno 70 miliona u osnovnom obrazovanju, u srednjem 30 miliona, predškolsko vaspitanje 146,5 miliona. Moram da kažem da našem predškolskom obrazovanju nemamo šta da zamerimo, to je do te mere dobro urađeno u našoj zemlji da samo možemo da unesemo neku pometnju i šteta je što je uopšte predškolsko obrazovanje prešlo u Ministarstvo prosvete, to je naše mišljenje, nekako iskustveno, znajući šta se dešava i kako funkcioniše predškolsko obrazovanje u Srbiji. Znate šta, ako mi možemo da zahvaljujući odluci Ustavnog suda konstatujemo da poslanik raspolaže svojim mandatom, a da imamo Zakon o lustraciji gde će nas neko drugi prozivati za ono što radimo ili što smo radili i reći - vi više ne možete to da radite, a navodno po Ustavnom sudu odgovaramo samo svojim biračima, mi upadamo u jedno kolo gde se ne zna ni ko pije ni ko plaća, pa i ovo je jedan dodatni, čini mi se, mehanizam da se profitira i prosveta, i ako ste zahvaljujući prosveti i zahvaljujući zaista tom lošem standardu prosvetnih radnika i te kako manipulisali prosvetom i zaposlenima u prosveti, pa i našom decom, onda kada je to vama išlo u interes.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, zatim ministar prosvete.
Ako se zakon pogleda u celini, ispada da je čitav ovaj sistem psihologiziran i pretvoren u neke smešan eksperiment. Ako pogledate naročito neke tekstove koji se već nude, oni vam najbolje govore. Ja sam malo pre govorio da treba naći neku sredinu, a mi nismo uspeli, tačno je to da su naša deca bila preopterećena, a sada ih ubacujemo u neki sistem i igre, dokle, koliko to dugo deca moraju da se igraju, da li dve, tri ili svih devet godina? Znači, da kroz igru dođu do svega onoga što je potrebno, kao da će život, odnosno kao da je sam život neka igra, kao da ih u životu ništa ne očekuje drugo, nego sve lepo i celog radnog veka će se igrati. Zar nismo mogli da prilagodimo, mi smo se složili i na odborima ranije i u diskusijama i nije ovo prva reforma. Ja sa žaljenjem mogu da istaknem da oni koji najviše, koji dosta učestvuju u koncipiranju ovog zakona, zapravo ove reforme je čovek koji 40 godina radi taj isti posao, psiholog je, pa nam zbog toga i ovaj program nije ovde prisutan, zbog toga nam je situacija takva, da znate. Imali smo dosta problema sa njima ranije, jer on to ume da unovči lepo i to je dobro. On to pretvara u biznis i onda je to biznis. Pazite, kod vrednovanja samo, uzmite vrednovanje rada. (Zeldžo Hurić, sa mesta: Biznis je to što ti pričaš.) Javite se kolega posle. Vidite, kada se radi o ocenjivanju, ministar je sinoć govorio na televiziji o tome i tu je u pravu. Treba promeniti svest, jako je teško menjati svest ljudi, ali mi moramo menjati svest dece, svest roditelja, svet nastavnika, svest ministara ili Vlade, svejedno, svih nas, kao riditelja, pre svega. Zašto? Zato što smo mi godinama naučili da jednostavno vrednujemo drugačije, neke druge vrednosti, a sada tražimo nešto drugo. Prema tome, trebalo je malo duže raditi, jer nismo mi, nije SPS protiv ove reforme, mi smo i ranije naglašavali šta je to što smeta, da su nam programi preopterećeni, da nam deca od prvog razreda uče mnogo šta što ne treba, da učenika ocenjuju već u prvom polugođu, što nije dobro. Ali, nije dobro ako odjednom sve to potpuno odbacimo i kažemo - deco, vi ćete se igrati. Mi ne možemo, mi nismo pripremili, iako se tu govori o nekim seminarima. Seminar u centru (ne razume se) sa hiljadu i nekoliko prosvetnih radnika, baš ništa ne znači. Ako hoćemo da na neki način izvršimo tu edukaciju prosvetnih radnika, moramo to spustiti dole niže, nikako da dovedemo iz cele Srbije i ovde u Beogradu, u Domu sindikata ili ne znam gde, čuju za neko predavanje i misle da je to dovoljno. Za ovakvu promenu, za ovakvu reformu, treba mnogo više raditi i mnogo više pripremati upravo one, edukovati one koji će edukovati kasnije druge, a to su prosvetni radnici.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Samo da završim rečenicu, prema tome, upravo predlažemo da se kod ocenjivanja, samo bih završio jednu misao, tu će biti jako teško, jer mi sada nemamo ocene i mi smo se ranije dogovarali i nije dobro što učenici u prvom razradu odmah dobiju ocene, ali to je u svesti ljudi, to je u glavama ljudi, u glavama dece, jer dete traži ocenu, otac traži ocenu, majka traži, pa svi traže ocenu, i ne samo to, niko ne pita koliko je učenik naučio u školi, nego da li je dobio peticu, a šta ta petica znači, možda ne znači ništa. Prema tome, trebalo je tu raditi malo duže. Kada smo mi tražili da se odloži možda za godinu dana, nismo tražili da se ...
Da li ste završili rečenicu?
Nismo tražili da se odloži zbog nekih drugih odnosa, nego upravo da bi se sve pripreme izvršile i da bi ova reforma bila celovita i onda bi imala više, nemojte vi da me opominjete, ima ko treba da me opomene. Hvala vam lepo.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Nema. prijave.) Hoće ministar, već sam najavila, ustvari. Reč ima gospodin ministar prosvete Gašo Knežević.
Tri grupe primedaba su bile, prvo, pitanje Gordane Pop-Lazić, tri centra će proraditi do kraja ove godine, to je evaulacija, stručno obrazovanje i profesionalni razvoj nastavnika, piše u prelaznim odredbama. Drugo, niko nema nameru da nekoga ko je završio fakultet diskvalifikuje, niti mu oduzme diplomu, to ni ne može, čak ni oni svi koji su u sistemu, bili direktori, sekretari ili nastavnici,ostaju u sistemu i niko im neće to dovoditi u pitanje. Edukacija je samo dodatni, i to ne preduslov za sticanje posla, nego kasnije za profesionalni razvoj. Ali, ako neko nekoga diskvalifikuje, to će taj čovek sam sebi učiniti, a ako psihički ili seksusalno zlostavlja decu, on hoće sebe diskvalifikovati iz kruga prosvetnih radnika, jer ne može to dvoje da radi zajedno. Prvo jedno, pa drugo, ne znam to kako. Postoji jedan strah od oslobađanja, odnosno od skidanja ocene, brojčane ocene za prva dva razreda. Ocena će ostati, nemojte da shvatimo pogrešno stvari, samo što neće biti brojčane, a postoji jedna, vi ste sami rekli, zašto se uči - za ocenu ili za znanje, a ja mislim da je suštinski ako učimo za znanje. Dakle, da zanemarimo u toj meri ocenu, ali kompeticija će ostati, jer će ocena na drugi način dolaziti do izražaja.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na naslov iznad člana i član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno što smo mi iz SRS u više navrata pomenuli da je bilo potrebno izvršiti određene izmene sistemske prirode u obrazovanju i vaspitanju. Međutim, veliki broj rešenja u sistemu predloga zakona koji ste podneli Narodnoj skupštini nisu dobra, naravno, i gospodin ministar je pomenuo da je veliki broj rešenja po uzoru na sisteme zapadnih zemalja, ovde su u Predlogu zakona, ali su istovremeno i negirane mnoge vrednosti, pogotovu nacionalne vrednosti sa ovih prostora koje su izbačene iz prethodnog zakona i nisu unete u ovaj predlog zakona. Što se tiče samog amandmana, mi u Srpskoj radikalnoj stranci, to je vama gospodine ministre već poznato iz ranijih obrazloženja amandmana da smatramo da nije potrebno i da je suvišno postojanje raznih centara. Vi ih u vašem predlogu imate sedam odbora, komisija, saveta itd. To samo pomaže da mi vama ukažemo na tu vašu tendenciju postojanja raznih vrsta agencija pri Vladi, biroa, raznih vrsta centara itd, nevladinih organizacija koje opterećuju i ovako slab budžet. Ovaj centar i ostali centri, pogotovu kod ovog amandmana gde se pominje centar za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, predviđa se mogućnost da formiranje eventualnih organizacija onih jedinica, što može dodatno da bude opterećenje finansijske prirode na budžet Srbije. Smatramo da ove poslove, sa svojim odeljenjima ili nekim drugim organizacijskim jedinicama, već može ministarstvo prosvete da obavlja, jer smatramo da je osposobljeno i stručno i materijalno-tehnički. Vreme će pokazati da li ste vi u pravu ovim predlogom, ili mi iz Srpske radikalne stranke, kojim ukazujemo da su ova rešenja koja ste podneli suvišna, nepotrebna i neracionalna. Vi znate, kao ministar, vi ste jedna od glavnih karika u sprovođenju edukacija, seminara, kurseva za prosvetne radnike po, kako kažu sami prosvetni radnici koji pohađaju te seminare, po programu koji nema utemeljenje u našem zakonodavstvu. Kažu da su to programi zapadnih zemalja, konkretno Fonda za zatvoreno društvo Džordža Soroša, a oni članovi Demokratske stranke i prosvetni radnici kažu da je to primena programa Demokratske stranke.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Znači, vi već radite po tom programu, a predviđate ga, njegovu primenu i akreditaciju programa ovim zakonom.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Samo jedna kratka opaska i zaključak koji mi se nametnuo vezano za ove centre i komisiju. Izgleda da je naše Ministarstvo prosvete skroz šuplje sa kadrovima. Ne bi bilo loše da ste ovde predvideli jedan centar za obrazovanje i zaposlenih u ministarstvu. A pogotovu se podnameće pitanje, kada budete licencirali sve ove profesore, ko će da licencira one koji će davati licence. Po čemu ćete vi to odabirati ljude koji će biti stručno i profesionalno osposobljeni da daju licence na osnovu kriterijuma prosvetnim radnicima. Ko će njima dati licencu za to, osim vi ili ministarstvo koje će reći ti i ti ljudi imaju ovlašćenje da daju licence. Ne znam koliko ima zaposlenih u ministarstvu, ali znam da je to bilo jedno od najbrojnijih ministarstava svojevremeno. Koliko se negovao kadar ili koliko se neguje takođe sada, ne znam, to vi bolje znate, ali sudeći po ovom predlogu zakona vi imate i te kakve probleme u ministarstvu sa ljudima sa kojima sarađujete.
Reč ima ministar prosvete.
Imam jednu kontradiktornost. Gospodin Radovanović iz Srpske radikalne stranke je izrekao strašnu pohvalu ministarstvu, rekavši, da svi stručni ljudi već postoje kod nas i da ne zna zašto će nam ti centri, a sada imamo ovo gospođe Pop-Lazić. Ne javljam se zbog ove opaske, nego zbog toga što prosvetni savet donosi kriterijume, dakle konkretan odgovor na pitanje je ko je prosvetni savet.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na naslov iznad člana i član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 24. u kome tražim da se naslov i tekst člana 24. briše. Mi smatramo da ministarstvo ima dovoljno mogućnosti da obavlja sve poslove koji su predviđeni u članu 18. ovog zakona, i da nema razloga da neka ovlašćenja koja je do sada radilo, koje je imalo ministarstvo prenosimo, kako se ovde kaže u obrazloženju Vlade u cilju profesionalizacije u oblasti obrazovanja i vaspitanja prenosimo na te razne centre. Dosta smo kritika dali i na predloge osnivanja razno-raznih agencija. Ostalo je da Vlada praktično sve poslove koji se u okviru jednog ministarstva se obavljaju prenosi na razne komisije, savete, agencije, centre. Ovde je pitanje da li se može u jednoj oblasti kakva je ova deo nadležnosti ministarstva da se prenosi na neke organe koje osniva Vlada. Smatramo da ne treba preterivati sa tim, ne treba trčati po svaku cenu za tuđim iskustvima i da je u nekim stvarima potrebno zadržati onaj stari koncept koji je nekada bio i ne prepustati ovu važnu oblast kontroli nekih drugih organa koji nisu u sastavu ministarstva. Tražimo da se briše naslov i član 24. Predloga zakona.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana i član 25. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želi reč? (Nije prisutan podnosilac amandmana.) Da li se neko drugi prijavljuje za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana i član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, podnosilac amandmana na član 26. i na naslov iznad člana 26. Predloga zakona.
Ispred poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o osnovi sistem obrazovanja i vaspitanja kojim tražim da se naslov iznad člana 26. i član 26. briše. Član 26. se odnosi na Centar za obrazovanje lica kojima je potrebna posebna društvena podrška. U članu 18. ministarstvo ima mogućnost i nadležnost da se bavi poslovima koji su precizirani. Srpska radikalna stranka je u principu protiv formiranja centara, i o tome je bilo dosta reči u prethodnim amandmanima poslanika Srpske radikalne stranke. Mi smatramo da su centri nepotrebni i sa ljudima koji bi u njima radili, koji bi se zaposlili, dodatno bi opteretili budžet Republike Srbije, a on je toliko tanak, samo što nije kvrcnuo. Sfera obrazovanja i vaspitanja zaslužuje ozbiljniji pristup i ozbiljnije predlagače. U delu svog izlaganja, ministar Knežević kaže da ozbiljnije političke stranke nemaju ništa protiv ovog predloga zakona. Ispustili ste jednu gospodine ministre. Najozbiljnija, najsnažnija, najmoćnija Srpska radikalna stranka je argumentovano ukazala na sve ono što ovaj predlog zakona čini lošim i štetnim za mlade naraštaje. Da li će se apsorpcija znanja odnositi na sve vrednosti srpske istorije, tradicije, kulture? Kako da poverujemo u časne namere onih koji patriote optužuju zbog osećanja patriotizma? Čini mi se da ovaj predlog zakona uvodi na mala vrata novi pogubni predmet koji se zove anarhija. Jeste sve to na slobodu dato đacima, a da li im je sve na korist, gospodine ministre? Tradicionalne srpske vrednosti nemaju dodirnih tačaka sa vašim uzorima, koji su vama bili alfa i omega u izradi ovog zakona. Škola je ozbiljna institucija čije temelje bi trebalo da čine proverene vrednosti. Zbog nehumane politike vaših mentora, u velikom broju zemalja teku suze mnoge dece. Može li zapadna kultura shvatiti klasika ruske i svetske književnosti Fjodora Dostojevskog, koji je rekao: "Ne treba mi sreća celoga sveta, ako je za nju cena jedna nevina dečja suza". Loš Predlog zakona o vaspitanju i obrazovanju može naneti nesagledive posledice obrazovanja i vaspitanja i po njemu će se učiti kako su svi svetski i evropski uzori važniji od nacionalnih. Gospodine ministre, obrazovan čovek je onaj koji, pre svega, obraz ima.
Reč ima narodna poslanici Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Obrazovanje dece koja imaju izvesna oštećenja toliko zaslužuje pažnju da ovo što ste vi stavili u nadležnost ovog centra nije ni neki minimum minimuma obuhvaćeno, vezano za celokupnu tu problematiku. Pretpostavljam da se ovde radi samoo onoj kategoriji dece za koje je neophodno da idu u specijalne škole, mada ima dece koja imaju izvesna telesna oštećenja, a koja idu u redovne škole. To neće biti obuhvaćeno u okviru ovog centra. Mnogo je veći problem koliko mi tih specijalnih škola u Srbiji imamo. Recimo, ja znam za jednu školu u Sokobanjskoj ulici za osnovno obrazovanje, znam za jednu na Banovom Brdu i mislim da postoji još jedna specijalna škola, ne znam tačno gde, s tim što imamo onu za gluve, oštećenog sluha, oštećenog vida, u Zemunu, jednu osnovnu školu za obrazovanje odraslih. Kada se kaže odraslih, to su ova deca koja su izgubila pravo na redovno školovanje. Znam da imamo velike probleme sa uslovima u kojima oni rade, pogotovo ako su ustanove stacionarnog tipa. Takođe znam da nemamo ili nismo imali do skoro, koliko sam j dugo pratila tu problematiku, srednju školu ili gimnaziju za ovu decu u Srbiji. To je problem kojim Ministarstvo mora da se bavi kada su ova deca u pitanju, da se obezbede dobri uslovi za rad. Napominjem da nijedna škola, toliko nam je mreža škola loša i toliko nemate uticaja na to da kada pokušamo za tu decu, tu su određene lokalne samouprave imale lokalni problem, recimo, imaju veliku školu, nekad je bilo mnogo dece, a sada ih nema, idu deca samo pre podne u školu, specijalna škola radi u lošim uslovima i kada treba tu decu da prebace u ovu drugu školu da bi bila popunjena, jeftinije je i održavanje i grejanje, tu se odmah javlja određeni bunt i tu decu neće u te škole. To niste stavili u nadležnost ovog centra, a možda i ne treba da bude. To je problem za jedan veći tim koji tim poslom treba da se bavi. Trebalo bi da vodimo računa da deca koja imaju izvesna oštećenja, a koja nisu mentalnog karaktera i koja mogu da prate nastavu u redovnim školama, to, pre svega, da se infiltriraju u ovu zdravu populaciju, a ne da budu usmerena na specijalno obrazovanje. Kažem, nedovoljno ste u nadležnost ovog centra, ukoliko želite da ga zadržite, mi smo mislilil da je to problem Ministarstva ili jednog odseka u Ministarstvu koje bi se bavilo samo tom decom, trebalo je da stavite mnogo više nadležnosti ovom centru. Naravno, to nije u skladu sa koncepcijom za koju se mi zalažemo, ali vi se držite ovoga. Mi pokušavamo da vam skrenemo pažnju na to šta bi eventualno trebao taj centar da radi.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 26. amanamdn je podnela narodna poslanica Vera Marković. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana i član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 27. i on glasi: "Naslov iznad člana 27. i član 27. se brišu". Sve poslove iz ovog člana, a i iz svakog osmog člana zakona vodi ministar, tako da ovaj amandman ima opravdan smisao, a taj smisao je da se ovaj član briše. Zar ministar nema toliko kvalitetnih obaveza da mora da se brine i o radu saveta, a verovatno i nema pošto je on predlagač i idejni kreator ovog zakona. Mi srpski radikali smo protiv ovog zakona, a verovatno su i neke druge političke stranke protiv, ali hoće da budu solidarne ovoj grupaciji koja predlaže ovaj zakon. Ideje o sprovođenju ovog zakona leže u Evropskoj uniji, a verovatno i šire, tamo negde preko okeana. Te ideje su loše. Želja im je da ideju ovog zakona sprovedu na našem području. Kada se dovoljno zaparloži teren u ovoj oblasti, tada nama evo emisara koji će nas edukovati u njihovom stilu. Mi nećemo njihov stil bez duše i tradicije, bez istorije, bez pravog osnova za promene. Nećemo slučaj u Sremskoj Mitrovici. Treba ovaj zakon korigovati, ali u našem stilu obrazovanja i to su samo nijanse, a ne na ovaj način. Kaže ministar kako je izvršio sve temeljite pripreme i obavestio širu i stručnu javnost i tom prilikom dobio blagoslov da može ovaj zakon braniti pred ovim domom. To nije istina. Zar vam nije dovoljan komentar ovoliki broj amandmana koji su podnele sve političke stranke? Loši su vam i mentori ovog zakona. To je grupacija Soroš i verovatno Američka ambasada u Beogradu. Obećali su vam donacije. Ulog tih donacija oni kvalitetno planiraju. To je znak - gde oni stave dolar očekuju deset. Zar vi koji predlažete izmenu ovog starog sistema školovanja niste danas zadovoljni sobom? To je smešno. Evropa se udavila u barama svog neznanja i to želi da prenese na našu decu. Naša deca su na svim svetskim takmičenjima pokazala visoku stručnost i kvalitet koji treba čuvati i negovati. Komentarisali ste u tom stilu da treba da se izvrši decentralizacija, a ustvari ovaj zakon teži ka centralizaciji. Komentarisali ste i neku vremensku distancu, odnosno neku vremensku skalu, upotrebljavali ste i vremenski momenat akumulacije znanja i ko zna šta bi vi još ovde mogli da predložite da bisamo udostojili vašim nalogodavcima. Već su vidne reakcije ovog još ne donetog zakona. Po Vojvodini kruže emisari iz susedne Hrvatske i vrše prezentaciju tog novog tipa obrazovanja i edukacije naše dece. Težak će biti to komentar, pošto u svakom zakonskom projektu treba da učestvuje cela populacija. Mislim na roditelje. Oni treba da ulože i neku svoju energiju i sredstva da bi izveli decu na put. Njima će biti to onemogućeno zato što sve je više njih koji ne proizvode i koji ne mogu da obezbede minimum finansijskih sredstava da bi stali u red sa tom čuvenom Evropom.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
U članu 27. ministar je priznao da Ministarstvo sposobno da uradi sve ono što centar ne uradi. Ovde lepo piše: "Savet, odnosno centar nadležan za predlaganje, odnosno pripremu podzakonskih akata koje donosi ministar, dužan je da ove poslove obavi po inicjiativi ministra ili Vlade. Ako centar u roku iz stava 2. ovog člana ne pripremi odgovarajući materijal, ne dostavi ga ministru, taj materijal pripremiće Ministarstvo". Znači, možete da zamenite bilo koji centar. "Inicijativu ministar dostavlja nadležnom savetu na razmatranje. Ako savet u roku iz stava 5. ovog člana ne utvrdi predlog, ministar može da donese podzakonski akt bez predloga saveta". Sada se postavlja ono pitanje, na kraju, kada smo tražili brisanje svih ovih članova koji predviđaju centar, šta će vam saveti i centri ako oni neće da rade ono što treba da rade i ako ne urade, vi uradite onda sami. Vidim da ste u članu 28. kod svojih nadležnosti predvideli da vršite nadzor nad radom ustanova i centara, a ustanova, pretpostavljam da mislite na škole, a centri su upravo ovi. Kakve su posledice ukoliko centar ne uradi ono što treba da uradi? Šta vi možete da sa njima uradite? Kako da ih kaznite? Da ih raspustite, otpustite, ne znam ni ja šta. Najbitnije je ovo što vi predviđate mogućnost da se oni drznu i da nešto ne urade po vašem zahtevu, a u funkciji su Ministarstva. Zakon im daje određene obaveze i određena ovlašćenja. To je, prosto, nečuveno. Nema, ako ne uradite, nego mora da uradi ako ste ga predvideli. To mi nije jasno i daje mi ovako šlagort ovo da zaokružimo ovu priču oko ovih centara. Kako je moguće da jedan centar koji tačno ima određena ovlašćenja iz ovog zakona kaže, neću u tom roku, ili neću da ti uradim, ili nisam sposoban, ili, na vama je da vam se to svidi ili ne svidi. On mora da vam dostavi ono što od njih tražite.
Reč ima ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević. Izvolite.
Moram da reagujem. Kada bi svi radili svoj posao, zakoni uopšte ne bi trebalo da imaju deo koji se tiče sankcija. Prema tome, ovo je jedan pokušaj održavanja sistema u stanju funkcionisanja. Član 149. zakona predviđa sankcije za neizvršavanje zadataka centara i drugih organa ovih centara. Dakle, imamo sankciju. Međutim, osim sankcije potrebno je spasiti sistem. Kako bi sistem funkcionisao, predviđena je mogućnost da Ministarstvo to uradi. Stvar je prosta ako ljudi hoće benevolentno da čitaju ...
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na član 27. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić i Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima, ispred podnosilaca predloga amandmana, narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, gospodine Popov, poštovane kolege narodni poslanici, kolega Rajko Baralić i ja smo u ime poslaničke grupe SPS podneli amandman na član 27, gde predlažemod a se st. 3. i 6. brišu. Zaista ne bih citirala ove stavove, ali bih rekla nekoliko argumenata u prilog uveravanja, a pod broj jedan, da ne mogu da prihvatim obrazloženje koje je dala Vlada, da se amandman ne prihvata, jer se mora obezbediti funkcionisanje sistema obrazovanja i vaspitanja. Za ova dva stava brisanje iz ovog jednog člana u okviru celog sistema sigurno se neće narušiti funkcionisanje obrazovnog sistema. Ako je tako, povućiću amandman, a nije tako. Rekla bih, pod broj jedan, ova dva stava mi prosto smetaju upravo iz prethodne priče, gde je i koleginica Gordana Pop-Lazić, a i vi ste o tome govorili, da se ne obavezuje na neki način ono što bi trebalo centar da radi. Ako centar ne pripremi odgovarajući materijal, pazite, centar ne donosi nikakve odluke, pa valjda ima obavezu da priprema i da vama prosleđuje i da vi donosite odluku o tome ili ne, zašto se onda to piše u zakonu. Prosto, to bi trebalo da bude obavezujuće, po meni, a ne da ako ne ispoštuju oni taj rok, onda će to uraditi Ministarstvo ili minitar. Za mene, kao čoveka, to je neprihvatljivo da nešto što je obaveza ljudi koji se tu upošljavaju da rade, da ne odgovore tom zadatku. Drugo, mislim da tu otvarate jedan prostor gde će se zaposliti veliki broj novih ljudi. Moram da kažem, nažalost, to će biti ponovo povećavanje administrativnog aparata i biće potrebno dodatnih sredstava, a znamo s druge strane i sve više se čuje u javnosti da postoji nezadovoljstvo zaradama i u prosveti, i u zdravstvu, i u kulturi, već i da ne govorimo, jer sve manje o tome govorimo. Treće, što ste rekli prošle nedelje u uvodnom slovu ili negde kada ste nešto obrazlagali, a to je da deo sredstava za opremanje ovih centara će obezbediti Svetska banka putem međunarodnih kredita i donacija. Ili sam ja tako razumela, a vi ćete me verovatno korigovati, a rekli ste još da se ta sredstva ne daju iz autruizma. Prosto jedno pitanje, zbog čega se daju sredstva, ako je to onaj inicijalni momenat finansijski da bi moglo da počne da funkcioniše sve to, kako se dalje predviđa, da li je naš budžet ovako iscrpljen sposoban da podnese još jedan teret finansijskog nameta, a da pri tomprosto ti centri nemaju nikakve obaveze. Zbog svega toga molim ministra da prosto, samo iz ovog člana, praktično ta dva stava briše i ništa više. Zahvaljujem.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, profesor Bora Stanimirović. Izvolite.
Interesuje me samo o čemu mi to pričamo. Ministar nam govori da ne može da se smenjuje, vidite, u članu 10. Vlada imenuje članove saveta, pa ako oni ne odgovore na zahtev Ministarstva, odnosno Vlade, Vlada je ta koja će ih smeniti. Mi licenciramo prosvetne radnike, možda zbog neke sitnice može da izgubi posao, a ne možemo da smenimo komisiju, odnosno savet ili članove tog centra zato što ne obavljaju svoju osnovnu dužnost, a to je da informišu, predlažu Ministarstvu. Ne vidim razloga i uopšte mi nije jasno zbog čega mi ovo ne menjamo. To i ovaj Zeldžo, čak i njemu to nije jasno. Vidim mu po izrazu lica. (Narodni poslanik Zeldžo Hurić, s mesta: Nisam ni slušao o čemu si pričao.) Drugo, ako smo već kod ovih promena, vidite, taj član mi zato tražimo. Ne tražimo mi brisanje, nisam to rekao, nesporazum, ne tražimo mi brisanje radi brisanja, tražimo brisanje jednog, odnosno drugog stava, trećeg, odnosno šestog, kako bi ovaj član bio kompletniji. Ako ministar ne može da obezbedi da se to stvarno eliminiše odavde, onda nam je sve jasno. Jasno je i zbog čega. Pazite, imamo centar za umetničko obrazovanje i vaspitanje. Ako se pogledaju poslovi koje obavljaju, da podstiče umetničko obrazovanje, molim vas, to se najmanje može podsticati. Najmanje možete podsticati, jer ako nemaju sposobnosti, ako genetski nisu opredeljeni za neke sklonosti kao što je bilo koja umetnost, teško će mu to pomoći. Umesto tog centra, daleko je bolje formirati, recimo, centar za fizičko vaspitanje. Zašto to ne? Deca su nam itekako hendikepirana upravo zbog nedostatka i malo časova fizičkog vaspitanja koje se i ne održava u školama. Recimo, centra za ekološko vaspitanje. Mi hoćemo u Evropu, a pljujemo kroz prozor, bacamo smeće kroz prozor, hoćemo u Evropu. Ne možemo da usvojimo zakon o ekološkom vaspitanju, odnosno zakon o ekologiji nekoliko meseci ne može da dođe na red, jer verovatno nekom ne odgovara. Ovaj zakon koji je nepripremljen, koji je sistemski, to može da prođe i ako vam nije niti celovit, niti je parcijalno urađen, nego smo dobili samo prvi razred. Šta ćemo sa drugim? Videćemo, to smo se dogovorili prošli put. Možda je bolje umesto centra za umetničko obrazovanje, centar za seksualno vaspitanje. Zašto je seksualno vaspitanje tabu tema kod nas poslednjih 30 godina? Više bi bilo koristi zbog toga. Zato predlažemo, a to su razlozi zbog kojih predlažemo brisanje.
Za repliku se javio narodni poslanik Zeldžo Hurić. Molim vas da obrazložite osnov za repliku.
Znate, kada se krenulo sa raspravom povodom ovog zakona, mi neki koji smo iz te branše dobili smo te prve i druge nacrte zakona. Imali smo uvid u rad i pisanje teksta tog zakona. Moj uvaženi kolega Bora Stanimirović je takođe, bar od mene, dobio jednu od tih verzija, čak mislim jednu od poslednjih. Bila je dugo kod njega i posle nekoliko dana, rekao mi je da je zakon sjajan. Oduševio se čak tim zakonom. Zato zaista Boru Stanimirovića ne razumem, čitavo vreme slušajući ga, šta sada naknadno govori, dragi moj kolega potpuno si u pravu, ne razumem te šta govoriš.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, kao zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Pošto nas je ministar uputio na kaznene odredbe člana 149, ja sam videla te kaznene odredbe, ali zamislite situaciju, ova vlada misli da treba ovako organizovati sistemski zakon, sistem obrazovanja i da treba da funkcionišu ovi saveti i ovi centri. Promeni se Vlada, ode ova vlada, ode ovaj ministar, ostane ta struktura ljudi u tim centrima i sada nekoj novoj vladi, nekom novom ministru ti centri neće da urade ovo što treba da urade, kako je zakonom predviđeno. finansira ih država, iz budžeta izdvaja ogromne pare za njihov rad, za plate, za objekte, za sredstva za rad i tome slično. Oni jednostavno neće i sada oni plaćaju kaznu i to kojim parama nego budžetskim parama, od 10.000 do 50.000 i direktor od 1.000 do 10.000 dinara. Baš nam je satisfakcija. Nije u tome stvar, da mi njima pretimo sankcijama, nego je nemoguće zamisliti takvu situaciju, ako govorite o profesionalizaciji i ako mislite da to zaista treba tako da izgleda. Ako ovi centri budu centri za uhlebiljvanje raznoraznih stranačkih aktivista, onda možemo da očekujemo ovo o čemu sam na početku pričala i da sa promenom Vlade, nadam se već na jesen, izbori su tu, to smo čuli iz pouzdanih izbora, dobili ste naređenje da izbore raspisujete i još malo posle odmora, kada se vratite u predizbornu kampanju, više se nećemo videti u ovom sastavu, ali dotle će neki od ovih centara početi da rade. Ako hoćete da budu profesionalni onda ovo izbrišite i naterajte ih da rade ono što treba da rade.
Po Poslovniku ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Bora Stanimirović.
Kolega Zeldžo kaže da ga više ne diram. Neću ga dirati, ali sam mu rekao da sam oduševljen kada sam pogledao ovaj zakon i od silnog oduševljenja jedva dišem.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić.
Očito da je član 27. izazvao priličnu diskusiju. Demokratska stranka Srbije takođe uočava da nešto u ovom članu nije u redu. Ministar je spomenuo da je u pitanju spašavanje sistema, znači ako eventualno centri ne bi uradili svoj posao, ali da onda budemo dosledni. Po tome bi se moglo uvesti kod škola, recimo ako škola ne izvršava svoje obaveze onda Ministarstvo drži časove. Čini mi se da je u pitanju nešto drugo. Po svoj prilici Ministarstvo je u dilemi da li će uspeti da formira svih sedam centara u odgovarajućem roku i da li će oni biti stavljeni u funkciju. Ako je to zaista problem bolje rešenje je bilo staviti ovu odrednicu u prelazne odredbe, nego je definisati zakonom, osnovnim rešenjima, jer ovako izgleda pomalo smešno da jedna institucija, koja je definisana članom 18.
Reč ima ministar prosvete Gašo Knežević.
Amandman poslanika Lemajića, Radulovića, Aleksić, Andrić, Stamenković, koji glasi - u članu 27. stav 3, znači samo stav 3. Predloga zakona briše se, prihvaćen je od strane predlagača.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 28. i tražio sam da se ubaci nova tačka da je Ministarstvo nadležno da donosi planove i programe predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Već je u vezi ovog člana bilo diskusije u načelu. Gospodin ministar izađe za govornicu i reče da Ministarstvo kontroliše nastavne planove i programe od 10%-30%, srazmerno stepenu obrazovanja, da li je to prvi razred, peti, sedmi, deveti itd. Međutim, nigde u samim odredbama zakona takva jedna mogućnost ministru se ne daje, ni Ministarstvu, već se ostavlja mogućnost da se nastavni programi rade po principu da osnivač sprovodi nekakav svoj program. Hteo bih da skrenem pažnju gospodinu ministru da su se baš oko nastavnih programa vodili, u poslednjih nekoliko godina, čak i ratovi. Albanski separatisti na Kosovu su tražili da jedan ovakav zakon bude donešen da bi u svojim školama mogli da zadovolje svoje velikoalbanske teze. Sličan takav zahtev je bio nedavno, pre par godina u Makedoniji i zbog toga je vođen rat, baš zbog nastavnih programa univerziteta, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Mi sada ostavljamo mogućnost da sam osnivač pravi svoj program, Ministarstvo nema pravo da nam se meša i ovaj moj amandman je odbijen sa obrazloženjem da nije u koncepciji samog zakona. Postavlja se pitanje u čijoj je koncepciji ovaj zakon, da li je recimo u Soroševoj koncepciji, jer čudi me da od svega onog što ima prizvuk nacionalnog ova vlada strahuje. Da vam kažem koliko je to opasno da su čak i pojedini organi lokalne samouprave protivzakoniti i protivustavno doneli odluke da službeni jezik bude jezik verskih manjina, koje sebe hoće da prikažu kao nacionalne, a zamislite sada da jedan ovakav zakon takvi lokalseparatisti, lokalpatriote, kvazi predstavnici naroda, hoće da sprovode u školama. Da je jedan ovakav zakon na snazi 15 godina verujem da bi Srbija danas bila veličine beogradskog pašaluka.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Ja bih samo u prilog ovom amandmanu na član 18. napomenula da ovi saveti, koje ste predvideli, tri saveta predlažu programe, planove predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Vi ih dakle ne usvajate i vi ih ne donosite, a članom 70. predviđeno je da školski program donosi škola u skladu sa opštim osnovama školskog programa, posebnim osnovama školskog programa. Te opšte i posebne osnove školskog programa donose ove komisije i centri, a škola je slobodna da donese svoj školski program, ako se to odnosi na to. Ako se ne odnosi, jer vam je zaista loša koncepcija zakona, ja vas onda pitam ko donosi plan i program. Videli smo da komisije ne donose, centri ne donose i gde je Ministarstvo u svemu tome i ko će nama za takav, kakav bude školski program, da odgovara. Mi ne možemo taj savet da prozovemo. Oni rade po ugovoru o delu, rekli ste fakultativno, čas su tu, čas nisu tu, promenjivi su, jedan došao, drugi pošao. Centri su navodno profesionalizovani, imaju svog direktora, nije im ovo u nadležnosti, a ministra nema nigde. Ajde što nema ministra, nego nema ministarstva. Ministar je promenjiva kategorija i može da padne svaki dna, ali Vlada je tu, Ministarstvo postoji u okviru Vlade i moralo bi da utvrđuje plan i program, imajući u vidu osnovne interese obrazovanja. Mi kad kažemo nacionalne interese, zaista smatramo da ne treba prosvetu da stavimo pod kapu onih koji daju donacije, jer oni koji hoće da zavladaju nama, hoće prvo da zavladaju prosvetom. To je tako oproban recept. U Japanu i dan danas Amerikanci odobravaju udžbenike po kojima će njihova deca da uče. Oni tako od drugog svetskog rata rade sa njima i zato ni sami Japanci, o Hirošimi, ne smeju da se izjašnjavaju onako kako bi trebalo, nego onako kako Amerikanci hoće. Nemojte se smejati, ovo su ozbiljne stvari. Neko mora da bude krajnje odgovoran, neko mora u skladu sa osnovnim interesima dugoročnim, utvrđenim u našoj državi da te planove i programe usvaja. Nama jeste književnost najvažnija, jeste istorija najvažnija, jer to stvara taj identitet, ali to nas održava, mislim na sve druge predmete prirodne nauke, jezike, ali to neko mora da pretrese i da pregleda, da nam se ne desi da u udžbeniku za francuski jezik imamo lekciju koja nas upućuje na sataniste i nečemu tome sličnom. Mora ta lekcija da bude didaktički tako urađena da bude afirmativna i pozitivna prema detetu, a ne da budu naslikani veštci i veštice, Hari Poter i ne znam šta. Ima mnogo boljih likova za sve to, pa čak i imena kad im se daju, sve je nakaradno. Hoćemo odgovornost Vlade i Ministarstva za programe, a ne nekih tamo fakultativnih tela, kao što su saveti i komisije.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman.Na član 28. amandman su podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javio narodni poslanik Nenad Lemajić.
Ovaj amandman je posledični i proističe iz naših amandmana na članove 10, 12. i 13. On odražava suštinske razlike u konceptu DSS i konceptu aktuelnog ministarstva vezano za reformu obrazovanja i za planiranje obrazovanja. Mi smatramo da nacionalni prosvetni savet treba da preuzme odgovornost za pedagoški aspekt reforme, a da Ministarstvo treba da se stara o svim ostalim aspektima i u tom smislu je dat ovaj amandman. Zahvaljujem.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Podnosilac amandmana narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 32. U stavu 2. glasi - republika, odnosno autonomna pokrajina, može da osnuje posebnu ustanovu, vežbaonicu, koja je nastavna baza univerziteta, u skladu sa ovim posebnim zakonom. Ono što je karakteristično, to je obrazloženje zašto je amandman odbijen. U tekstu obrazloženja stoji - amandman ne treba prihvatiti jer nije u skladu sa koncepcijom predloga zakona, koji između ostalog predviđa poboljšanje kvaliteta obrazovanja nastavnog kadra. Ovde se u suštini ne radi o nastavnom kadru. Ovde se radi o vežbaonicama koje su pripremljene za nastavu van redovnog programa. Te vežbaonice mislim da su nepotrebne jer su programom već predviđene vežbe na univerzitetima ili u srednjim školama, posebno kad imamo u vidu i događaj iz bliske prošlosti, želim da podsetim na događanje u sličnoj vežbaonici u Sremskoj Mitrovici, u kojoj se radilo o orgijama koje su se sprovodile u toj vežbaonici u Sremskoj Mitrovici, a trebali su da služe neki poseban program za slobodno obrazovanje mladih, gde su mladi u toj vežbaonici pod pritiskom autoriteta svojih nastavnika bili spremni da rade razne radnje, koje se svakako ne uklapaju u neku nastavu ili neki program vaspitanja i obrazovanja, i gde su ti mladi kada napuste takav jedan kamp, ili neku vežbaonicu ostaju sa nekim trajnim psihičkim posledicama kada se vrate u stvarnost. Mislim da su te vežbaonice, koje izlaze iz okvira nastavnih programa vrlo štetne. Posebno treba obratiti pažnju na razano-razne ustanove, centre. Nama se pre nekoliko dana desio jedan nemio događaj na koji niko nije reagovao. Nije reagovalo Ministarstvo za prosvetu, nisu reagovale mađarske stranke, da je u Senti prilikom otvaranja kulturnog centra srušen spomenik Stevanu Sremcu. Rušenje spomenika Stevanu Sremcu od strane mladih koji su se učlanili u kulturni centar Mađarske u Senti je i dokaz o kakvoj kulturi se tu radi, dokaz koliko se prati obrazovanje i vaspitanje mladih, dokaz da sve što se organizuje, nešto što izlazi iz sistema, više je u funkciji štete koja se nanosi ovoj državi i više je u funkciji manipulacije mladim ljudima od strane pojedinih politika, stranaka, a da ne govorim o nekim ljudima koji više zagovaraju separatizam ili otcepljenje od ove zemlje, nego žele dobro Srbiji i građanima Srbije uopšte. Kada se govori o tim vežbaonicama, u stvari to predstavlja mogućnost da se stvaraju ustanove koje će služiti pojedincima, ili dnevnim politikama, da sprovode neke svoje ideje. To će sigurno biti ovde, tako je napisano, u autonomnoj pokrajini, i može samo izlaženjem iz sistema obrazovanja Srbije da posluži pojedinim zaluđenim autonomašima da sprovode neke svoje političke ideje.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Član 32. stav 1. apsolutno je jasno ko može da bude osnivač ustanove iz člana 30, dakle dečijeg vrtića, osnovne, srednje škole, ali stav 2. je toliko nejasan, a u obrazloženju nema ništa što nas upućuje na to šta bi ovo trebalo da znači, da smo mi, pre svega, iz tog razloga tražili brisanje ovog stava. Ukoliko bismo dobili objašnjenje šta je predlagač hteo sa ovim vežbaonicama, povezujući ih sa univerzitetom, ili je neka priprema za univerzitet, ili je nastavna baza za univerzitet, nešto jeste. Ali, bilo bi dobro da znamo, a ako je vezana za univerzitet, šta će onda u sistemu obrazovanja koje se odnosi na osnovno i srednje obrazovanje. Čak i da je ovo što sam ja slutila da jeste, mislim da mu nije mesto u ovom zakonu. Ne bi trebalo da mešamo babe i žabe. Ovo neka ide u Zakon o univerzitetu, a da se ovde zadržimo samo na predškolskim ustanovama, osnovnoj školi i srednjoj školi.
Reč ima ministar prosvete gospodin Gašo Knežević.
Pošto vidim da može biti nekih nesporazuma, probaću da budem jako kratak. Prvo da kažem da je, kao i svaka druga politička stranka predstavljena u skupštini, i Srpska radikalna stranka dobila poziv Ministarstva i da smo mi bili spremni sva objašnjenja da vam damo. Niko nije došao, to je vaše legitimno pravo. (Čuje se dobacivanje Nataše Jovanović, ali se ne razume.) Za to nisam odgovoran. Ovde se radi o vežbaonicama. Dakle, ovde se radi o pokušaju da na praktičan način studenti nastavničkih fakulteta steknu prve dodire i kontakte sa đacima. Ideja je u sledećem, da se odredi jedna škola, potpuno prosečna, ne elitna, i da se ona zapravo da univerzitetu na kome će onda studenti fizike i hemije i drugih nastavničkih fakulteta, filologije i filozofije, držati nastavu tim đacima i u tom smislu je to nastavna baza. Dakle, oni bi to radili pod mentorstvom nastavnika zaposlenih. To bi bila regularna škola gde bi se i dalje odvijala nastava, samo bi bila i nastavna baza za te studente, gde bi oni časove držali u prisustvu mentora, iskusnog profesora koji bi vodio taj čas.
Za repliku se javila narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a potom narodni poslanik Bora Stanimirović.
Zar ne mislite gospodine ministre, da će u tom slučaju deca te škole da budu zamorčići, zar nije mnogo bolje kao što je to do sada bilo da nastavna baza bude širom Srbije. Prvo, vi ne možete da nađete specifičnu osrednju školu, jer nije ista škola u Beogradu, škola u Babušnici i škola u Nišu, ili škola u Subotici. Svi oni koji treba da se obuče za ovaj prelepi poziv, sva su im vrata svih škola otvorena i do sada bila, a sada predviđate ovim zakonom mentore za pripravnike recimo, koji će biti kao pripravnici zaposleni, nastavnici i nastavno osoblje u školama. Pustite ih onda da širom Srbije, gde god imate učiteljski fakultet, univerzitet, a imamo više univerziteta u Srbiji, ne moraju svi u jednoj, ili mislite da u svakom univerzitetskom centru formirate po jednu od ovih vežbaonica, a pretpostavljam da je tako, jer ovde ima i autonomna pokrajina kao osnivač, a to nije dobro. Svaka škola je specifična, seoska za sebe, gradska za sebe, u zavisnosti od toga kakav je sastav stanovništva. Pustite sve te ljude koji hoće da rade, da mogu da uđu u svaku školu, a ne da jedna škola bude zamorče za sve to. Znate šta, nije isto kada iskusan profesor predaje lekciju ili kada dođe svake nedelje drugi student pa vam predaje, a mentor stoji sa strane i eventualno nešto dopunjava. Namte onda ni kriterijum za rad, ni za ocenjivanje, niti bilo šta. Sada ja kao ništa nisam shvatila, vi se smejete, ali ja vam kažem, možete vi da pozivate nas koliko god hoćete u Vladu da nam bilo šta pričate, mi vam nikada nećemo doći, jer mi ne treba da dolazimo vama na noge, nego vi nama na noge, samo što vi nama ovde pošaljete napismeno i što kažete ovde, jer živa vaša reč je vaše ophođenje sa nama i za nas to nešto znači. Inače, ako dođemo u Vladu, moraćete da trčite kroz neka vrata, znam da tamo postoje i ona glavna i ona sporedna i ona sa glavnog ulaza. Prema tome, nemaju šta poslanici da traže u Vladi, to je najnormalnije, ako bi jedan poslanik došao dole, znači da bi došao da vrši neki pritisak na ministra, a to bi trebalo da bude zakonom zabranjeno, ali zato bi ministar morao da dođe kada god ga Skupština pozove ili poslanik nešto pita.
Za reč se javio i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik profesor Bora Stanimirović. Ja vas molim, reč je o amandmanu na član 32. Branislava Blažića.
Sada je nesporno zato što se ne zna više tehnologija posla. Meni više smeta što je nastavna baza univerziteta, trebalo bi - fakulteta. Ja sam prošli put rekao nastavnički, ali se kolege nisu složile, jer neki fakulteti koji pripremaju profesore ne osećaju se da su to nastavnički, jer oni pripremaju za neke druge struke. Tu se slažemo, ali umesto univerziteta, ja bih stavio - fakulteta. Ako se polazi od toga da sa koncepcijom novog zakona, gde fakulteti neće imati svojstvo pravnog lica, onda to može, ali mi taj zakon još nismo usvojili i verovatno ga još nećemo usvojiti. Zato je to bolje da umesto, da nastavna baza, da bude fakulteta, a ne univerziteta. Što se tiče prakse, to je različito od fakulteta do fakulteta. Jedna je praksa Filološkog fakulteta i sigurno će ta osnovna škola biti u Beogradu, odnosno u mestima gde postoje određeni fakulteti, da li nastavnički, da li filozofski, filološki itd. Međutim, oni imaju manji broj škola i njima je dovoljna jedna osnovna i jedna srednja škola u gradu da bi obavili profesionalnu praksu, jer po njihovim nastavnim planovima i programima, oni nemaju veliki borj časova što se tiče prakse. Problem su jedino učiteljski fakulteti koji skoro četvrta godina, 90% nastave je profesionalna praksa. Ovde se javlja onaj problem koji smo čuli, ne može jedna škola da zadovolji potrebe da bude vežbaonica, jer će onda stvarno ta deca biti previše opterećena, stalno će se obavljati praksa i ispada da onaj profesor, onaj učitelj neće moći da drži svoju nastavu, nego će to raditi studenti. Zbog toga smo mi na učiteljskim fakultetima u Srbiji uzeli po pet, šest ili sedam osnovnih škola koje su vežbaonice i onda u dogovoru sa direktorima obavljamo tu profesionalnu praksu. Prema tome, hteo sam samo da ponovim da znate, da nije ista ova profesionalna praksa, znači organizovati praksu za fakultete kao što je filozofski, filološki i drugi, nastavnički ili ne, svejedno, zato što oni u svojim programima nemaju previše časova prakse. Oni održe jedan čas ili ne, ali studenti učiteljskih fakulteta koji imaju najviše psihološkog, pedagoškog i metodičkog znanja, oni su u obavezi da iz svih metoda, a imaju šest, održe po tri praktična predavanja, pa puta koliko je studenata, vidite da oni cele godine drže profesionalnu praksu. Mislim da za te studente, tih fakulteta treba organizovati praksu ili vežbaonice u više škola u gradovima gde su ti fakulteti locirani.
Da li se još neko javlja od ovlašćenih predstavnika na član 32. koji su podneli narodni poslanici Bora Stanimirović i Žarko Obradović, a o kome je govorio narodni poslanik Bora Stanimirović? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Golub Rajić. Vlada i odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandmana, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik u ime podnosilaca amandmana Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na Predlog zakona o osnovama sitema obrazovanja i vaspitanja koji je Skupštini Srbije podnet na zahtev 86 poslanika DOS-a ispred poslaničke grupe SPS-a sa kolegom, narodnim poslanikom Radojkom Petrićem na član 34. sam podneo amandman gde smo predložili da se stavovi 3. i 4. brišu. Obrazloženje je da su svi neophodni uslovi za osnivanje početak rada i obavljanja delatnosti predviđenih u okviru stava 1. i 2. ovog člana. Prostor, oprema, nastavna sredstva, nastavnici, vaspitači i stručni saradnici u stavu 3. i obezbeđena sredstva za osnivanje i rad su uslovi koji su po nama već sadržani u stavovima 1. i 2, a i u stavu 5. gde se traži obezbeđivanje higijensko tehničkih uslova, u skladu sa zakonom i propisima kojima se uređuje ova oblast. Ukoliko se ovi dodatni uslovi uvode zbog liberalnog stava prema osnivačima, pre svega drugim pravnim licima ili fizičkim licima, gde oni pored prostornih i personalnih uslova koji su do sada traženi, moraju predložiti i prezentovati svoj program Ministarstvu, gde bi se akreditovao i u stavu 4. ovog člana bliži uslovi iz stava 1. propisuje ministar i to je nepotrebno, jer prema ovom predlogu zakona, osnivači privatnih škola moraće da prilikom osnivanja dostave bankarsku garanciju kojom bi dokazali da imaju dovoljno para i sredstava i trogodišnji ciklus obrazovanja i time dokažu da su finansijski dovoljno ozbiljni za ulaganje u naš sistem obrazovanja. Predlažem da se ovaj amandman prihvati i ovaj član bude jasniji, a pitanje je koliko ćemo mi ovim zadovoljiti strance i evropski standard, a da zaštitimo naš sopstveni sistem obrazovanja i obezbedimo sigurnost građana, kako u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana kaže Vlade. Zahvaljujem se.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Vlastimir Budimović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vlastimir Budimović.
Meni je samo žao gospodina Šuvara, što svojevremeno nije imao ovako iscrpno i konkretnu i stručnu diskusiju u vezi jednog zakona koji treba da predstavlja našu reformu. Zaista mi je drago, ponovo ističem, da sam doživeo da ovaj zakon uđe u proceduru sa punom nadom da će dati zaista izvanredne rezultate. Zamolio bih sekretara Skupštine da povučem predložene amandmane na član 37, 60. i 108. i 124, jer sam zadovoljan obrazloženjem odbijanja omandmana. Hvala.
Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, član 39. se odnosi na zabranu rada ustanove, odnosno škola, drugih ustanova koje se tretiraju ovim zakonom. Ovaj član, kako je ovde formulisan, je dosta konfuzan i dosta nejasan. Ja ću navesti nekoliko argumenata koji to potvrđuju, i amandman koji je podnela Srpska radikalna stranka ide u cilju i smeru da se ovaj član dovede u redosled, da bude precizniji i jasniji. U stavu 1. ovog člana stoji da kada nadležni organ za obavljanje poslova stručno-pedagoškog nadzora utvrdi nepravilnost u radu ustanove, da ustanova ne obavlja delatnost na propisan način, i u slučaju obustave rada, da se odredi rok za ispunjenje uslova ustanovi. Ovde je malo nejasno da u slučaju obustave rada treba intervenisati na ovaj način, ako znamo da su i radnici u obrazovanju, da imaju pravo na obustavu rada, stoji to u zakonu tamo da je to minimum procesa. Ali, gospodo, vi ste koristili maksimalno obustavu rada. Totalnu obustavu rada u prethodnom periodu. Koristili ste, zloupotrebljavali i radnike u prosveti, nastavnike, profesore itd, a sada pokušavate zabraniti i pokušaj obustave rada nastavnicima i profesorima. U drugom stavu stoji da ukoliko ustanova, čiji je osnivač Republika, pokrajina ili lokalna samouprava ne postupi po nalogu iz prvog stava, da u tom slučaju ministarstvo preuzima ingerencije, i da ministarstvo u tom slučaju može da zabrani rad ustanove ili prethodno preduzme sledeće mere. Ovo je načisto konfuzno i nejasno. Kako da zabrani rad ustanove, ili prethodno predvidi sledeće mere. Valjda bi trebalo reći prvo, ako se ti uslovi ne ispune, ministarstvo će preduzeti mere, pa će smeniti direktora, pa će smeniti organ upravljanja, pa tek posle toga zabraniti ako se to ponovo dovede u red, zabraniti rad ustanove. (Gašo Knežević, sa mesta: Prethodno preduzme mere, pa onda može.) Nije precizno ako stoji da ministarstvo zabranjuje rad ustanove ili prethodno preduzima mere. Ovde stoji ili. Čim stoji "ili", znači može ili jedno ilil drugo. To znači da može ministarstvo odmah da zabrani rad ustanove, a ne mora. Ovde stoji tako. Ne može da se ostavi ta mogućnost ili jedno ili drugo, treba precizno i jasno navesti redosled aktivnosti koje će se obavljati od strane ministarstva da bi to sve bilo uredno.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Ovim bi završili prepodnevno zasedanje. Prvi govornik posle pauze biće narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Jedno obaveštenje. Danas u utorak 10. juna 2003. godine, sa početkom u 14,00 časova, u sali predsedništva održaće se prezentacija Predloga zakona o turizmu. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala. [[Posle pauze – 15,50]] Poštovane kolege narodni poslanici, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma za početak poslepodnevnog zasedanja, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da počnemo da radimo. U prepodnevnom zasedanju zadnji amandman na koji smo imali raspravu je bio amandman na član 39. koji je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Prvi govornik u poslepodnevnom zasedanju, o amandmanu na član 39, je narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Član 39. tiče se zabrane rada ustanove, misli se na školske ustanove i propisuje se u stavu 1. koji su to slučajevi i ko vrši kontrolu. U stavu 2: "Ministarstvo zabranjuje rad ustavnove ili prethodno preduzima sledeće mere". To je do te mere neprecizno rečeno, da ostavlja Ministarstvu diskreciono pravo da odluči da li će zabraniti rad ili će prethodno razrešiti direktora i postaviti vršioca dužnosti, razrešiti dužnosti organ upravljanja i imenovati privremeni organ upravljanja. Sada je pitanje ko snosi krivicu za sve ovo što je dovelo do zabrane rada ustanove. Da li je uveku pitanju direktor i organ upravljanja ili su to neke elementarne stvari koje ne zavise od njega, kao što su, recimo, osnovni sanitarno - tehnički uslovi zbog kojih škola može da bude zatvorena. Ne bi trebalo u pravnoj normi da postoji ovakva diskrecija i ovakva alternativa, jer to onda stvara zabunu. Trebalo je na neki način odvojiti slučajeve kada se obavezno škola zatvara, zabranjuje se rad, a kada se preduzimaju ove mere, jer to jedno drugo isključuje. Vi zabranite rad na izvesno vreme, dok se ne otklone neki nedostaci i ponovo školu pustite da radi, a ako ove mere preduzmete, vi ste samo suspendovali organe upravljanja, doveli direktora po vašoj voljiili privremeni organ upravljanja i škola nastavlja da radi sa istim onim nedostacima koji postoje, s tim što se ostavlja izvestan rok da te nedostatke otklone, i to najduže godinu dana. Pitanje je da li za godinu dana to može da se uradi. Vaša diskrecija možda treba da ostane, ali normativno - pravno gledano, nije dobro što je ovo ovako urađeno. Mislimo da je trebalo odvojiti slučajeve kada se obavezno zabranjuje rad, a kada je moguće otkloniti nedostatke i onda preduzeti one mere koje se tiču razrešenja direktora i organa upravljanja
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Vakić, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, svrha ovog amandmana koji sam u ime Srpske radikalne stranke podneo je da precizira da, u slučaju ukidanja škole, učenici škole koja se ukida imaju pravo da završe započeto školovanje, odnosno obrazovanje u drugoj najbližoj školi. U tekstu koji je ponudila Vlada ne pominje se "najbliža škola". Ovim amandmanom bi prinudili Vladu da ozbiljno razmisli o razlozima za ukidanje ustanove. Ustanova se može ukinuti samo ako učenici imaju uslove da nastave normalno obrazovanje. Ne sme se dozvoliti Vladi da ukida škole i decu, radi završetka obrazovanja šalje u udaljena mesta. Njihovi roditelji neće moći da podnesu troškove nastale na takav način i to će dovesti do napuštanja škole. Možda je to i cilj DOS-ovske vlasti. Srpska radikalna stranka se dosledno zalaže za besplatno obrazovanje koje bi bilo dostupno najvećem broju mladih. Zalažemo se i za što bolje uslove školovanja u državnim školama. Zato sam i podneo ovaj amandman u ime poslaničke grupe SRS i tražim od narodnih poslanika da ga podrže.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana i na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime predlagača neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana i član 42. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, koristim svoje diskreciono pravo, kao narodni poslanik, da podnesem amandman na član ovog zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Naravno, to svoje diskreciono pravo sam dobio od poslaničke grupe SRS. Imam amandman na član 42, koji se odnosi na druge organizacije, odnosno u ovom članu se govori o delatnosti poslova predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Kaže se u ovom članu da i druge organiazcije, odnosno fizička lica mogu da obavljaju ove poslove. Po nama, poslanicima SRS, ovo ne bi bilo dobro da stoji u zakonu, odnosno, još gore bi bilo da se to sprovodi, jer znamo kako DOS-ovska vlast uopšte sprovodi zakone, gde postoji mogućnost da se izbriše sve ono što je vredno, što je u narodu uvreženo kao osnovni element kulture i vaspitanja naše dece. Iz tog razloga sam u ovom članu prozreo nameru da bi se mogla ova tačka u ovom zakonu provuči tako da naša deca još u predškolskom vaspitanju steknu takvo vaspitanje, odnosno obrazovanje koje će i potpuno odvesti na jedan krivi put i da će našu istoriju zaboraviti i učiti onu DOS-ovsku istoriju od 5. oktobra, koju jedino priznaju. Zaboraviće se i Dositej Obradović i Jovan Dučić i Čika Jova Zmaj, a ovde smo čuli od narodnih poslanika i to je argument i dokaz da će se to desiti i da će se ovaj zakon, odnosno primenjivati kod čika Gaše. Iz tih razloga smatram da o ovom članu može da se podkrade još jedna velika opasnost za naša pokolenja, a to su sekte, koje će na mala vrata da uđu. Mi znamo kakva opasnost se preti našoj porodici, pre svega od sekti koje su nabujale širom Srbije. Imam mnogo primera, ali za ovo kratko vreme neću moći izneti. Mogu vam reći da u Zapadno-Bačkom okrugu postoji najseverniji manastir, stari srpski manastir vizantijskog stila, Sv. arhiđakon Stefan ...
Vreme.
... koje su sekte pokušale prilikom obnove njegove, a to se događalo 1997-1998. godine da kao Prokleta Jerina, dok su graditelji gradili, sektaši su rušili. Zato su dobijali blagoslov lokalne samouprave, a lokalna samouprava je ista današnja, tadašnja koalicija "Zajedno", a sada DOS-ovska i ništa nisu preduzeli.
Molim vas da vodite računa o vremenu, već je četvrti minut.
Upravo završavam. Prema tome, predlažem da se ovaj član briše i da dozvolimo da se naša predškolska deca vaspitavaju u duhu patrijarhalnih načela, kao što je to i ranije činjenoi.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika još javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Želela bih da skrenem pažnju i narodnim poslanicima i predstavniku Vlade na opasnost od opstanka člana 41. i člana 42, iako će ministar verovatno da nas ubeđuje u to da će se od strane fizičkih lica i drugih organizacija ili ustanova koje su osnovane od strane stranaca i po stranom akreditovanom programu biti akreditovan ovde u zemlji, odnosno prihvaćen od strane ministra, kontrolisan i na taj način bezopasan. Međutim, stav je SRS da ovako nešto ne bismo smeli da dozvolimo, jer postoji opasnost od zloupotreba. Kod člana 42. gde se predviđa da druga organizacija, znači bilo kakvo udruženje građana ili nevladina organizacija ili bilo koje fizičko lice može da obavlja poslove iz delatnosti predškolskog obrazovanja i ostvaruje akreditovane posebne programe predškolskog vaspitanja i obrazovanja, ako ispunjava propisane standarde za ostvarivanje posebnih programa i dobija odobrenje Ministarstva. Mi ne znamo koji će kriterijumi biti Ministarstva. Ostaje da verujemo ministru da će voditi računa o svemu, a mi ne želimo da verujemo, naše je da sumnjamo, ne samo u ovog ministra nego u bilo kog drugog. U stavu 2. se inače kaže da standardi iz stava 1. ovog člana i standarde znanja, veštine i sposobnosti za akreditaciju programa, stručnog osposobljavanja i obuke propisuje ministar. To će biti neki podzakonski akt. Mi ga nećemo ovde usvajati. Znači, mi ovako blanko prihvatamo da bilo koje udruženje, pa i ovakvo jedno koje bi bilo pogubno, ima pogubne ciljeve i može da osnuje predškolsku ustanovu. Što se tiče člana 41. kratko ću se osvrnuti, nisam htela da izlazim, jer je vezano sa članom 42. da ustanovu može da osnuje strano pravno ili fizičko lice i to po njihovom programu. Znači, koji nisu doneti na osnovu ovog zakona, ako je program akreditovan u inostranstvu i ako ispunjava uslove iz člana 34. stav 1, 3. do 5. a to su prostor, oprema, sredstva, higijensko-tehnički uslovi i ako ima garanciju kod banke. To su nevažne stvari kada je u pitanju, nevažne su, možda su bitne, ali nisu najbitnije kada je u pitanju obrazovanje. Ne znam čemu ovo i kome izlazimo u susret time što će ovde deca moći da uče školu po stranim programima. Molim vas velika je opasnost, jer mi treba da znamo gde se nalazimo i gde živimo. Da li ovog ima u Americi? Nema i neće oni to da dozvole nikad. Neće da dozvole na drugom jeziku da se uči i ako imaju problem nacionalnih manjina mnogo veći nego što mi imamo taj problem. Kod nas sve može i posle se nađemo u čudu šta se dešava.
Vreme.
Najviše se bojim za ovaj sandžački deo šta će biti, a pogotovo kada je usvojen ovaj amandman gospodina Šandora, a za koji mislim da suštinski menja stvar. Ako budu naša deca primorana da recimo, na bošnjačkom jeziku uče školu, ne znam kako će to da izgleda i kakvu će oni identifikaciju imati, da li će se osećati Bošnjacima, Srbima i govoriće istim jezikom kojim se odlično razumemo i istorijski i naučno ne možemo da dokažemo da su neki drugi narod, a dolaze odnekud s Marsa, nego su tu rođeni i Srbi su i to se zna...
Molim vas da vodite računa o vremenu.
... valjda toliko poznajemo kako je došlo do toga. Sada nam ovde filtriraju neke nepostojeće nacionalne manjine. To će nam se desiti sa Crnogorcima. Ovde će nam osnovati školu, molim vas, na crnogorskom jeziku, pa ćemo da glumimo ovde ludake u državi. Moramo da vodimo računa o tome da bude precizna pravna norma i da znamo šta hoćemo.
Molim vas da zaista vodite računa o vremenu.
Hvala.
Reč ima ministar Vlade Republike Srbije gospodin Gašo Knežević.
Govoriću samo o članu 42, jer smo član 41. završili. Član 42. legalizuje stanje koje već postoji. Radi se o Zakonu o društvenoj brizi o deci koji fabričkim halama i sličnim dozvoljava mogućnost osnivanja predškolskih ustanova. Prvi put se postavljaju standardi, ali se radi samo o takvim ustanovama i radi se o kursevima za stručno obrazovanje. Dakle, kursevi za varioce, za šnajderke i nešto slično. Donosi ih ministar na predlog saveta za stručno obrazovanje, znači član 15. Potpuno je čista stvar, nema nikakve mogućnosti upliva stranih i bilo kojih uticaja u krus šnajderke i varioca. Naravno, savet će da predloži ministru, a osim toga Zakon o društvenoj brizi o deci dozvoljava osnivanje.
Hvala. Pravo na repliku narodni poslanik Pal Šandor.
Gospođa Pop-Lazić me je spomenula, pa imam nešto prava da kažem. Ono što sam pisao kao amandman, a mislim da je vrlo dobro da se prihvati, tako kažu u Zakonu o pravima nacionalnih manjina. Drugo, ovog što se tiče srpskog, srpskohrvatskog, hrvatskosrpskog, bošnjačkog itd. ta stvar je rešena onog trenutka kada je završena sukcesija bivše SFRJ. Nisam rekao bosanski, jer to ne postoji, postoji novoštokavski standard ekavskog i jekavskog izgovora, a mi ne možemo sporiti jednoj grupi ljudi islamske veroispovesti, a verovatno slovenskog porekla da sebe zovu onako kako hoće da zovu. To je osnovna stvar. Tu očigledno ima, ako ste gledali film Mirze Idrizovića "Miris dunja". Taj "Miris dunja" je razlika koja Slovene katoličke, odnosno pravoslavne veroispovesti razlikuje od Slovena islamske veroispovesti. Tu očigledno Balkan ide u pravcu fragmentacije i zbog problema koji južnoslovenski narodi imaju međusobno zbog multikulturalnosti dva pisma i onoga što mi defakto zovemo novoštokavskim standardom u nauci, a svako zove svojim imenom kako misli, to je, mislim, samo prednost, a ne mana. Zbog toga svi oni koji su nacionalna manjina, koji su klasična manjina, nacionalna manjina u pravom smislu reči, ne bi smeli da trpe posledice. Prema tome, ja isto mislim da za one, da kažemo Bošnjake, koji sebe tako nazivaju i borili su se za to i to je gospodin Koštunica rekao pre godinu i nešto dana prvi put, pa univerzitet itd. i ne vidim šta je tu sporno, treba omogućiti da uče nešto različito od Srba pravoslavaca na svom jeziku i iz svoje sopstvene nacionalne tradicije. Ne vidim da je tu bilo šta sporno. Prema tome, sve ovo što sam ja pisao jeste u tom pravcu i rešava taj spor, kojeg nema.
Pravo na repliku gospodin Zeldžo Hurić.
Ja sam još na Odboru za prosvetu zamolio sve prisutne da, kada je reč o ovom zakonu, se manemo nekih ideoloških, nacionalnih i nekih drugih opterećenja. Nažalost to se nije izbeglo. Mene to jako pogodilo i baš sam nastojao kod onih koji su iz obrazovanja da budu tu u ime obrazovanja, a nikako u ime svoje nacije ili recimo partije. Međutim, vidimo da su se ljudi zakačili bespotrebno, sasvim bespotrebno su dali jedno tumačenje jednog člana, koji očigledno nije takav kako ste ga shvatili. Ja lično nisam opterećen time. Veoma sam srećan što jezik kojim ja govorim ne predstavlja meni nikakvu barijeru, bar kada je u pitanju komunikacija sa većinom. Da li će moj jezik biti nazvan bošnjačkim, srpskim, ovim ili onim, ako to nekome nešto znači neka ga tako i naziva. Moj je jezik onakav kakvim govorim. Mogu vam reći da u mojoj kući moja deca više govore nemački nego srpski, jer eto deca gledaju crtani, naučila su taj jezik i meni to baš ni najmanje ne smeta. Voleo bih tako nešto da bude i među nama odraslima.
Pravo na repliku Gordana Pop-Lazić, na izlaganje ministra Gaše Kneževića.
Gospodine ministre, u redu je to što ste vi rekli vezano za privredne organizacije, za deoničarska društva, za banke, ne znam već kakve organizacije mogu biti, da one imaju potrebu da osnivaju predškolske ustanove, a član 42. se odnosi samo na predškolske ustanove, ali niste to tako definisali, da iz ovoga ne može da proizađe ono čega se mi plašimo, da nam razne nevladine organizacije, razne sekte ne budu osnivači predškolskih ustanova. Toga se mi plašimo i to smo morali da izbegnemo, makar time što bismo ovde precizno po Zakonu o preduzećima nabrojali ko to može da bude. Znate, može da bude i fizičko lice pripadnik sekte ili član neke nevladine organizacije. Ne možemo zabraniti fizičkim licima da osnivaju predškolske ustanove. Stvar je onoga ko daje akreditaciju, da strogo vodi računa i kontroliše šta se radi, da li ima zloupotreba i svega toga. Znam da to u naknadnom nadzoru možete da utvrdite i da vodite računa o tome, ali kada dajete pravnu normu nemojte ovoliko široko ako znate da preti opasnost, nego suzite malo ili dajte neki specifikum da znamo na šta se odnosi. Drugo, izvinjavam se svima koji su me pogrešno shvatili. Možemo da se osećamo kako god hoćemo. Brate Zeldžo, ti si za mene Srbin muslimanske veroispovesti i ja te takvog tretiram, vidim i doživljavam. Istina je jedna, nauka je dokazala tu istinu i nemamo šta da se sporimo. Ja te brate poštujem kao brata Srbina, a ti kako hoćeš prema meni.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da brat Zeldžo očekuje neko političko napredovanje u svojoj stranci, čim je ovako rekao za političkom govornicom. U članu 43. stav 1. tačke 2) i 3) se brišu. Amandman nije prihvaćen, jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Navodno novi sistem obrazovanja i vaspitanja ima za cilj stvaranje fleksibilnog i modernog sistema obrazovanja. Ministarstvo prosvete izabralo je koncepciju novog obrazovnog sistema, koji korenspondira sa novim zahtevom demokratskog društva, evropske integracije, kvalitetnog, profesionalnog i efikasnog obrazovanja sa ciljem približavanja Evropskoj uniji i UNICEF-u. Želja je da ovaj novi sistem sprovede decentralizaciju, demokratizaciju i profesionalizaciju obrazovnog i upravnog sistema. Međutim, sadašnje Ministarstvo želi i pokušava da centralizuje obrazovni sistem, jer to se baš pokazalo u ovom članu 43. gde Ministarstvo želi da vodi registar ustanova koje obavljaju delatnost obrazovanja i vaspitanja, kao i proširenu delatnost drugih organizacija i fizičkih lica koja obavljaju poslove u oblasti predškolskog vaspitanja i obrazovanja ili ostvaruju poslovne programe stručnog osposobljavanja ili obuke. Sadržaj i način vođenja registra propisuje ministar. Vidite da ovde ministar želi da pod svoju ingerenciju stavi sve, odnosno Ministarstvo. U obavljanju delatnosti u oblasti obrazovanja i vaspitanja ustanovama se daje veća autonomija i utvrđuje se odgovornost ustanove za bezbednost dece i učenika. Znači, u ovom članu se vidi da se želi da se ustanovama da veća autonomija, a u stvari Ministarstvo guši tu autonomiju. Drugo, što je vrlo bitno napomenuti, jeste da, kao što je u prethodnom izlaganju rekao moj stranački kolega Steva Kesejić, jeste u stvari da se mi srpski radikali plašimo da te predškolske ili školske ustanove ne budu iskorišćene putem sekti. Znate koliko su zla one nanele u prethodnom periodu, a i u ovom periodu. Znači, vrlo je bitno da se ovim članom u stvari ograniči rad tih ustanova, odnosno tih fizičkih lica, koje bi sutra organizovale rad ovih ustanova.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Zamolio bih narodne poslanike i ovlašćene predstavnike da vode računa o vremenu, koje je donela i utvrdila ova skupština.
Vodićemo računa o vremenu, ali je Siniša kriv što nam je skratio vreme rasprave na tri minuta i stvarno je teško u tri minuta sve reći i ubediti poslanike u ono za šta se zalažemo. Zato će Siniša da strada na sledećim izborima, ali dobro. Član 44. tretira u stvari one oblasti u kojima je predškolska ustanova potpuno autonomna i pošto je u modi decentralizacija, pa ponekad pod pojmom decentralizacije mi podrazumevamo i regionalizaciju, autonomiju, sve smo to zbrkali želeći da kao skinemo što više nadležnosti iz centra države, da nam ne bi niko prigovorio da je sve u Beogradu, da je sve to u Vladi, nego svako može svoju politiku da vodi i dođemo onda u situaciju da imamo anarhiju. Imamo anarhiju, ako dozvolimo da svaka ustanova ima svoj program obrazovanja i vaspitanja. Mi zaista mislimo da to nije dobro, da je to možda jedino što bi moralo da bude jedinstveno na teritoriji cele države. Ako sam ja ovo pogrešno shvatila, da to neće biti tako, obzirom da imamo neke osnove utvrđene na nivou Vlade, odnosno od strane ovog saveta koji to predlaže ministru, ipak ovde ostavljamo svakoj školskoj ustanovi, odnosno svakoj školi, svakom dečijem vrtiću, da sam utvrđuje program obrazovanja i vaspitanja. Ja sam to tek u kontekstu celog zakona shvatila, da je to tako. Inače, prvi pogled da nema od nastavka rečenice da se govori o godišnjem programu rada ustanove, ja bih pomislila da se to odnosi na to. Mogu da shvatim da svako ima neki svoj tempo, kada će raspust, koja će subota biti radna, koja neradna i tome slično, ali da svaka škola ima svoj program obrazovanja i vaspitanja, Srpska radikalna stranka se tome izričito protivi, jer to nas neće dovesti do onoga da imamo neki minimum zajedničkog na određenom nivou obrazovanja. Dolazi do prelaska iz jedne škole u drugu školu. Kako da utvrdimo kriterijume znanja? Hoće li biti nekih problema kada deca pređu iz jedne škole u drugu? Mi sada imamo te probleme u zavisnosti od kriterijuma koji se neguje u nekoj školi, pa su neke prestižne, a zamislite kad vi date ovakvu mogućnost pa ima izrazito ambicioznih škola, pa će te škole ostati sa po jednim odeljenjem i deca će bežati u neku drugu školu, gde će moći po normalnijim programima da rade. Ne znam da li je sama norma precizna i da li sam dobro shvatila, ali ako je ovako kako je napisano, da svaka ustanova ima svoj program obrazovanja i vaspitanja, mislim da je to apsolutna pogreška i da je to možda i najveća mana ovog zakona.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanikSlobodan Janjić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li se podnosilac amandmana javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić.
Podneo sam amandman na član 34. Predloga zakona, koji se odnosi na autonomiju ustanove. Tražio sam da se iz prvog stava brišu reči: "programa obrazovanja i vaspitanja". Ovaj zakon, za koji mi iz Srpske radikalne stranke mislimo da je vrlo loš zakon, neće mnogo popraviti ni svi amandmani, da ste usvojili sve naše amandmane. Međutim, ove reči "programa obrazovanja i vaspitanja" ako ostanu u ovakvom tekstu u ovom članu, daće velike mogućnosti za manipulaciju određenih ustanova. Tako će se događati da će određene ustanove, koje pokrivaju određene regione, neslušajući i nemajući obavezu da slušaju ministarstvo ili Vladu Republike Srbije koja je zadužena da program obrazovanja i vaspitanja u Republici bude jedinstven, otuđiće se od centra gde se kreira obrazovna politika u jednoj državi i moći će da prave posebne programe koji neće biti istovetni na celoj teritoriji države. Ovaj član, ako ostane u ovakvom tekstu je najbolji pokazatelj da obrazovni sistem u Republici neće biti jedinstven. Pored toga što će dolaziti do velikih razlika u obrazovnom sistemu, zato što će se ustanove finansirati iz prihoda lokalne samouprave, pa će onda one opštine koje imaju veći budžet i više sredstava pružiti više mogućnosti učenicima, gde će ustanove biti opremljenije, samim tim i prosvetno-nastavni kadar će biti više stimulisan da radi, ta deca će imati daleko bolje uslove za rad, a još ako tome dodamo da će određene ustanove sebi dati slobodu da još i programe biraju, onda ćemo doći u paradoksalnu situaciju da učenik koji dolazi iz Pčinjskog okruga i onaj učenik koji školu završava u Beogradu, nisu radili po istom programu, nisu imali ista nastavna sredstva i nisu mogli da apsorbuju ili da nauče onoliko koliko je predviđeno za tu školu ili za taj uzrast. Gospodine ministre, ja mislim da vi, za ove dve i po godine, niste ni onaj osnovni posao, što je u delokrugu vašeg ministarstva, uradili. Ja mogu da vam navedem dvadesetak primera škola iz Pčinjskog okruga, gde do dan danas nemamo ni direktore škola. Po četvrti, peti put se ponavljaju konkursi i izabrani kandidati ili ne dobiju saglasnost vašeg ministarstva... (Predsedavajući: Vreme.) ... Tako se dešava da je sve u nekakvom v.d. stanju. Za dve i po godine nismo uspeli da postavimo direktore škola, a smogli ste toliko snage i znanja da promenite obrazovni program. Ja bih molio da obratite pažnju na ovaj član. Ovaj član može da izazove itekakve političke posledice, a ne samo u obrazovnom sistemu.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 47. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Mi poslanici smo tek danas, trećeg dana rasprave o Predlogu zakona o obrazovanju i vaspitanju, dobili mišljenje Vlade. Ja nisam, gospodine ministre, ni očekivala da mišljenje o svim amandmanima, kao ni na član 47, bude drugačije, ali sada tu nije gospođa Mićić, a gospodin Maravić zna da to nije uvredljiva reč i izraz. Nesuvislo je ovo obrazloženje. Znate kako naš narod kaže - od viška glava ne boli. Ovo što sam ja u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila je nešto što dodatno treba da spreči zloupotrebu dece u političke svrhe, u školama i što treba da omogući ljudima koji su se školovali i koji rade svoj posao u osnovnom, u srednjem školstvu, da ga normalno rade. Međutim, mislim da ni ovo deklarativno zalaganje kod zabrane diskriminacije i stranačkog organizovanja u školama, a koje predviđa član 47, neće poboljšati sveukupnu situaciju, dok mi imamo ovakvo društvo i dok imamo ovakav politički sistem i ovakve političke tenzije. Pre svega zbog činjenice koju vi možda znate, a pre svega biste vi trebali, kao ministar, da znate i vaši najbliži saradnici da, kao kad je u pitanju naše pravosuđe, tako isto kod školstva, u svim gradovima u Srbiji, pa i kod mene u Kragujevcu, lokalna dosovska garnitura, nekada do kasno u noć, veća i vrši kadrovsku selekciju za pojedina mesta, a naročito kada su u pitanju direktori osnovnih i srednjih škola u Kragujevcu. Neće moći da pomogne ni jedan član zakona, pa ni ovaj, ali smatram da bi mnogo bolje bilo, u tom preventivnom smislu da bude bar kao neko upozorenje onima koji će se usuditi da dalje tako nešto rade, da se u stavu 2. tačka zamenjuje zapetom i doda tekst: "manipulacija dece u političke svrhe". Naročito zbog toga što u poslaničkim klupama, u ovom sazivu iz reda dosovskih stranaka, nekoliko redova iza vas sede poslanici ili poslanice, kako one vole da se zovu, koje su itekako manipulisale decom u političke svrhe. To se dešava i danas, i u kragujevačkoj Prvoj i Drugoj gimnaziji, naročito je ta manipulacija decom bila izražena za vreme onog nelegitimnog i protivustavnog vanrednog stanja. Mi smo danas suočeni, mi koji se protiv toga zalažemo od početka našeg političkog angažmana, naročito mi u Srpskoj radikalnoj stranci, da se suočavamo sa jednom činjenicom, da posle 50 godina komunističke diktature, indoktrinacije, i to je drugo po redu zlo, jer ovaj mondijalizam koji vaši prijatelji Amerikanci sprovode je treći u toj gradaciji zla, posle fašizma i totalitarne komunističke politike...
Vreme.
Evo, završavam, mene uopšte ne bi iznenadilo kako se ponašaju pojedini nastavnici iz pojedinih dosovskih stranaka da vam predlože u sklopu sveopšte reforme, da se umesto, to su neokomunisti danas na vlasti koji su vaši poslušnici u školama, da su umesto onog čuvenog takmičenja Tito-revolucija-mir, organizuje takmičenje DOS-reforme propasti i budite sigurni, naročito kada je u pitanju ovaj poslednji segment da bi sva deca od predškolskog do srednjoškolskog uzrasta odlično odgovarala na ta pitanja i znali bi da vam kažu zašto smo tako propali pod vašom vlašću.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Verujem da je predlagač imao u vidu sve ono što se dešavalo deci političkih neistomišljenika u vremenu od 5. oktobra na ovamo kada su ovakav član predvideli, samo nisam zaista zadovoljna kaznenim odredbama koje su veoma blage i tiču se kazne za ustanovu od deset do pedeset hiljada i za odgovorno lice, odnosno za direktora od hiljadu dinara do deset hiljada dinara. Za ovako nešto, predviđeno članom 47. morale bi da budu znatno drastičnije kazne, udaljavanje praktično iz prosvete, onih koji su kadriji da ovako nešto urade. Ja hoću da vas podsetim, bez obzira koliko se to vama svidelo ili ne, na dete bivšeg ministra Bojića šta je doživelo u školi, da li je bilo zaštićeno ili nije, hoću da vam ispričam koliko je moje dete bilo maltretirano u školi, pretučeno od strane pet dečaka, pet profesora je prošlo kroz dvorište, videli su šta se događa i nisu reagovali. Muke sam imala da je upišem u drugu školu. I ne čudi me da se od 5. oktobra ovakve norme nalaze u zakonu.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se predlagač javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
SRS je uložila amandman na član 54. predlažući Skupštini da se u članu 54. stav 3. reč: "istaknuta" zameni rečju: "izabrana". Šta to znači - istaknuta? Ovo je nejasno. Mi podrazumevamo da su ljudi jednaki, a koji su to kriterijumi i merila ko će sada utvrditi, koja će to lica biti istaknuta, iz koje stranke će ta lica biti, jer ako su iz jedne stranke, onda će svi biti istaknuti, a iz druge mogu biti akademici i oni nisu istaknuti. Zbog toga SRS predlaže da se menja ova reč sa rečju: "izabrana". Isto tako, mi iz SRS smatramo da treba brisati stav 5. u članu 54. Predloga zakona, jer predlagač predlaže za srednje škole od posebnog interesa za Republiku i unikatne škole. Mi, srpski radikali smatramo da su sve škole u Srbiji od posebnog interesa. Mi ne smatramo da je od posebnog interesa muzička škola samo. Za mene bi bilo u prvom redu srednje škole od posebnog interesa za državu, da je to poljoprivredna škola, da su to srednje tekstilne škole, dakle, one škole u kojima se za ovu državu od posebnog interesa građani Republike Srbije posebno interesuju i daju ogroman značaj. Ovako, ako se kaže da su to unikatne škole od posebnog interesa, u prošlosti smo mi imali i radne organizacije i preduzeća od posebnog interesa, pa su ih određivali pojedinci i na lokalnom i na pokrajinskom i na saveznom nivou, kako je to njima odgovaralo. Zbog toga smatramo da u školskom sistemu Republike Srbije ne treba praviti razlike i sve su škole od posebnog interesa. Hvala.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 54. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko u ime predlagača javlja za reč? (Da.) Reč ima predstavnik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke, Vladimir Garčević.
Evo, ja, gde sada učenike da uključim prema intencijama Ministarstva, ali opet ministru ne valja to, pa se postavlja osnovno pitanje kuda su onda intencije? Ako vi predviđate ministre da se učenici nalaze u onom savetu tamo, predstavnici, vi to zovete parlament, za mene je to učenička organizacija i o tome moramo još razgovarati, ali nalaze se učenici kod tako bitnih pitanja, a vi uskraćujete pravo tim učenicima, znači, da mogu učestvovati na bitnim pitanjima unutar rada i života škole. Mislim da tu igramo dvojnost. To je dvojnost. Tu se ne može govoriti o istom pristupu. Predložio sam da se promeni sastav školskog odbora, ne prema ovome, nisu, kaže, ravnopravni, a šta to podrazumeva ravnopravnost? Predstavnika van zaposlenih ima šest, dovoljno da kolektiv sam za sebe ne može da donosi odluke, znači, obezbeđeno je sve to. Ima dva roditelja, ima dva učenika, ima dva predstavnika društvene zajednice, znači, ako gledamo, većina je sa jedne komponente van zaposlenih. Mislim da bez obzira na onaj koncept koji ste imali, ali ako hoćemo uključenje učenika, ja sam pošao da podržim intenciju i ja ću vam reći iz iskustva. Jedno vreme, pošto se obrazovanje menjalo, imali smo mi, da li se to sada zvalo radnički savet ili kako, nije najbitnije, ali učenici su bili uključeni u rad, učenici su bili jedno vreme uključeni u rad odeljenskih veća, učenik čiji jepredstavnik prisustvovao i u radu nastavničkog veća. To se napustilo, a ja vam mogu reći da je bilo korisno, jer smo mogli saznati i ravnopravno razgovarati, sagledavajući decu, imajući u vidu veliki broj problema kod mlade generacije, koje vi ne možete prateći kroz rad, kroz časove, i preko drugih oblika doći do saznanja blagovremeno, a od bitnog su značaja za rad i funkcionisanje škole. Zato moji predlozi koji su išli, jesu da se učenici uključe u sve pore rada i života škole i ja zaista i dalje apelujem da učenicima damo mesto, a to je bilo provereno, znači, nije nikakav eksperiment. Provereno je i pokazalo se u datom trenutku dobro. Sada, dok su drugari bili na vlasti, tako su isto uradili, nisu slušali obrazovanje, a vi nećete poslušati mene, ono što predlažem, verovatno, ali ja apelujem da mi našu decu, ako možemo u savete ove uključimo i u rad i funkciju školskih odbora. Nećete pogrešiti.
Vreme. Hvala. Reč ima ministar Gašo Knežević.
Gospodine Garčeviću, plemenito je da deci damo da upravljaju školom. Međutim, upravljanje školom znači donošenje odluka. Donošenje odluka znači ulaženje u neke pravne odnose. Ako to radi maloletno dete, dokle smo došli. Ne može maloletno dete da donese odluku i da zaključi neki ugovor. Školski odbor je zamišljen kao menadžment škole. Nemoguće je da se to prenese na dete. Dete ne može odgovornost da nosi. S tim što ima pravo da učestvuje bez donošenja odluka. Piše u zakonu.
Prelazimo na sledeći amandman. Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom tražili smo da se promeni član 57. i to u jednom delu, koji se tiče nastavka našeg principijelnog stava da ustanove koje se bave osnovnim i srednjim obrazovanjem, predškolskim vaspitanjem, ne treba da donose svoje posebne školske programe, već treba da realizuju i ispune prosvetne programe koje donosi ministar. To je ta prva intervencija. Druga intervencija se odnosi na to da upravni odbor, odnosno školski odbori pošto su to organi upravljanja u ovim obrazovnim ustanovama, ne treba da bude drugostepeni organ iz jednog prostog razloga što taj organ upravljanja i na sve akte, pojedinačne pravne akte koje donosi direktor ustanove kao organ rukovođenja, jedino pravno sredstvo koje sledi jeste postupak pred nekim sudom, na to upućuje i shodna primena Zakona o radnim odnosima, ako su u pitanju zaposleni u ustanovama, i shodna primena drugih propisa pa čak i Zakona o radu koji ne predviđa tu vrstu dvostepenosti. Ovde ima još nekih stvari. Malo me čudi, malo pre je ministar nešto sasvim solidno rekao oko ovih predstavnika učeničkog parlamenta. Nema mesta deci da budu u upravnom odboru i školskom odboru. Zašto? Pogotovo kada su u pitanju osnovne škole. Radi se o maloletnim, nezrelim licima koji su u procesu obrazovanja i vaspitanja, i oni po definiciji nisu sposobni da donose neke odluke, niti da slušaju, niti da učestvuju u tom radu. Znate i sami, dete koje je starije od 10 godina pita se po neki put u sudu kada se rešava odnos između njegovih roditelja. To je jedno neobavezno pitanje. Ovako decu ubacujemo u nešto što je institucija. Pogotovo se formira učenički parlament kao institucija nezrelih osoba. Postoji nešto što je radna disciplina, nešto što je vojna disciplina, a samoupravna disciplina ne postoji. To je anarhija. Nema mesta da se to ovde gura. Ima jedna dobra odredba, za razliku od našeg parlamenta koji tu odredbu nema, a to je drugi stav koji kaže: "organ upravljanja donosi odluke većinom glasova ukupnog broja članova". Znači, devet članova, a za odluku je potrebno pet. To je dobar primer. I ovde dobar primer kako mi treba da radimo u Narodnoj skupštini. Mi u Narodnoj skupštini tom analogijom bi radili ovako: od devet potrebno je da bude prisutnih pet, a odluka je doneta ako je glasalo tri. Znači trećina. Ovde nas ministar uči da usaglasimo rad našeg parlamenta. To je jedino za poklon. Moram da napravim jedan osvrt na član 60. U ovom članu 60. je dato dobro rešenje za saglasnost ministra. Ja se plašim da li će ovaj ministar to da primeni. 27. decembra 2002. godine, pogrešno je primenio. Upravo ovo za šta se zalaže, i tako je odstranio profesora doktora Vojislava Šešelja iz nastave, i to ćemo mi srpski radikali stalno da mu ponavljamo, da ga podsećamo, šta znači složeni upravni akt, kada on stupa na snagu, zašto ministar ne sme da bude nervozan kada potpisuje rešenja, a pogotovo ne da bude nervozan ukoliko nastanu naučna veća, i ukoliko njegove kolege ne prihvate inicijativu Građanskog saveza da se na najbrutalniji način čovek istera sa fakulteta. Gospodine ministre, ova odredba će biti analogno primenjena, i to vam obećavamo, na sve univerzitetske profesore i sve gde se vi pitate i dajete saglasnost, upravo na način kako je rešio Vrhovni sud Srbije, i one sudije koje ne mogu mirno i dan danas da spavaju.
Da li se neko od ovlašćenih poslanika još javlja za reč? Prelazimo na sledeći amandman. Na član 57. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini da amandman odbije. Da li se u ime predlagača neko javlja za reč? (Ne.) Da li u ime ovlašćenih predlagača neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Andrić.
Poštovane kolege, Demokratska stranka Srbije u članu 57. je predložila izmenu stava 3. da se promeni i da glasi: "Sednicama školskog odbora prisustvuje i učestvuje u njegovom radu predstavnik učeničkog parlamenta i predstavnik sindikata u ustanovi bez prava odlučivanja". Dakle, mi smo predložili da i sindikat dobije tu mogućnost da učestvuje u radu i da prisustvuje sednicama, ali bez prava odlučivanja. Mi smo smatrali značajnim da sindikat ima informacije o radu školskog odbora, pre svega kada je reč o nadležnostima školskog odbora. Naime, školski odbor u okviru svojih nadležnosti, recimo, preduzima mere za poboljšanje uslova rada. Što je značajno za sindikat, donosi razvojni plan, utvrđuje predlog finansijskog plana za pripremu budžeta Republike, donosi finansijski plan u ustanovi itd. Sve su to stvari o kojima bi naravno bilo prirodno da sindikat bude informisan, i ne mislimo da je dovoljno što imamo samo tri predstavnika zaposlenih u školskom odboru, nego je potrebno i da direktno sindikat ima svog predstavnika u školskom odboru.
Reč ima ministar prosvete Gašo Knežević.
Zapravo, dve grupacije su predložile amandman veoma slične sadržine. Jedan je bio gospođe Nataše Milojević, koji je išao samo na reprezentativne sindikate, i druge grupe Lemajić i drugi, koji je reprezentativne sindikate i predstavnike učeničkog parlamenta. Prvo, Vlada prihvata amandman, međutim ovde se stvari podrazumevaju zato što su sednice školskog odbora otvorene. Zato mi nismo odmah išli sa takvim predlogom ali, možda je bolje da se nešto bolje podrazumeva ako se kaže da se Vlada saglašava i prihvata zapravo dva amandmana, ali u formi jednog jer je ovaj potpuniji koji je dala Demokratska stranka Srbije.
Da li se još neko u ime ovlašćeniih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 59. amandman, u istovetnom tekstu, zajedno su podneli narodni poslanici Bratislav Đurić i Marin Krešić i narodni poslanik Neda Arnerić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 59. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 59. definiše nadležnosti, odnosno način izbora i uslove koje treba da ispunjava direktor obrazovno - vaspitnih ustanova, znači, direktor dečjih vrtića, direktori škola, mandat na koji se bira, koliko traje licenca, odnosno kada miruje licenca i to koji su bliži uslovi za izbor direktora. SRS je podnela amandman na ovaj član i to da se u stavu 2. i u ostalim stavovima koji sadrže isti ovaj deo rečenice, briše onaj deo koji se odnosi na akreditovane programe obuke koje treba da pohađaju direktori ustanova. Mi smatramo da ovaj deo treba izbaciti, jerje on ispod svakog nivoa i ponižavajući je za kandidata i za ustanovu u koju je stekao obrazovanje, a takođe i za ustanovu u kojoj je on proveo radni period. Slažemo se sa tim da mora da ima neko radno iskustvo. Insistira na tome da on mora da ima pet godina radnog stažau oblastiobrazovanja i vaspitanja. To nije sporno, ali zaista ovaj program akreditacije, odnosno program obuke, smatramo da je besmislen. Postavlja se pitanje ko će sprovoditi te programe, postavlja se pitanje ko će izdavati neke sertifikate na tim programima, kad već postoji sama licenca. S druge strane, ako se ovo uvodi ovde i propisuje, zašto ne bi onda uveli i obavezne lekarske preglede za direktore ustanova, jer ste vi vrlo pompenzno to i za nekedruge funkcionere najavljivali, pa neki ministri nisu ni do dana današnjeg svoje zdravstvene kartone objavili i prezentovali javnosti. Zašto ne bismo uveli i za direktore dečjih vrtića, jer možda direktora dečjih vrtića i direktori škola, odnosno obrazovno - vaspitnih ustanova imaju veći značaj za jednu državu nego što to imaju ministri i članovi Vlade. Dakle, suština ovog amandmana jeste u tome da se ovaj deo izbaci, slažemo se sa ovim ostalim delovima, posebno što vi insistirate na licenci. Kada već insistirate na licenci, podvlačim još jednom, zašto akreditovani program obuke?
Da li se u ime predlagača neko javlja za reč? (Ne.) Na član 59. amandmane suzajedno podneli narodni poslanici Hranislav Perić i Jovan Todorović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SPS-a sam podneo amandman na član 59. iz sledećih razloga: u članu 59. je predviđeno ko sve može da bude direktor vrtića i direktor osmogodišnjih škola. Kod direktora vrtića stoji da može biti: "vaspitač, pedagog ili psiholog". Mi predlažmo da se doda: "i nastavnik", da bi ovaj član bio sasvim jasan. Tačno je da stoji da za direktora vrtića može biti birano lice koje ima visoko obrazovanje. Pod visokim obrazovanjem ostavljamo prostor d se tumači kome kako odgovara. Dečji vrtići i osmogodišnje škole u vaspitnom smislu imaju dosta dodirnih tačaka. Čak je i Predlog ovog zakona to nedvosmisleno rekao. Ako je tako, a jeste, zašto onda ne predvideti i mogućnost da za direktora vrtića bude izabran i nastavnik, tim pre što su i nastavnici, po prirodi posla i vaspitači. Na ovaj način bi se pružila prilika da više ljudi konkuriše, a samim tim i izbor kvaliatetnijih ljudi na jedno ovako odgovorno mesto.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS, narodni poslanik Bora Stanimirović.
Mi smo na Odboru, kao, razjasnili ovaj stav, gde se za direktora može izabrati lice koje ima visoko obrazovanje. Međutim, to je širok dijapazon. To može biti i pravnik, može biti i ekonomista, što je u praksi neostvarljivo. Direktor vrtića može biti uglavnom pedagog, psiholog i predlažemo nastavnik koji se bavi tom problematikom, jer je praksa pokazala da u vrtićima imamo mnogo više direktora nastavnika, odnosno profesora određene struke, nego što ima psihologa i pedagoga. Svaki vrtić, pored tog direktora, ima i psihologa, odnosno pedagoga koji se bavi onom problematikom. Zbog toga treba da pojasnimo, da to bude, umesto: "visoko obrazovanje", "nastavnik koji ima visoko obrazovanje", odnosno "profesor". I ovom priliom će se desiti ono što se dešavalo i što se dešava sa školama. Kada smo usvajali izmene Zakona o osnovnoj školi, mi smo ostavili da direktor treba da ima visoko obrazvanje. Međutim, u praksi se pokazalo da ima mnogo škola, ja sam bio jedan od pobornika koji je tražio da to bude lice sa visokom školom, koje nemaju adekvatnu zamenu ili lice koje ima visoko obrazovanje, čak i gradske škole. U gradskim sredinama je još uvek malo ljudi koji mogu obavljati tu veoma važnu funkciju, a da ne govorim o seoskim školama. Ovo utoliko pre što se vrtići otvaraju i u seoskim sredinama, a pogotovo sada, kada tražimo da malte ne u svakoj sredini otvaramo vrtiće, odnosno da je obavezno da deca pohađaju predškolsku ustanovu. Onda će biti daleko više ustanova, a i potreba za direktorima ovakvog profila, ljudi koji su se dokazali u praksi u nastavi, sa malom izmenom, polaganjem ovog ispita, odnosno dobijanjem licence za vaspitača, mogu uspešno da obavljaju i funkciju direktora vrtića.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Htela sam samo da podsetim da, kada smo imali na dnevnom redu Zakon o izmenama i dopunama Zakona o osnovnom obrazovanju, onda je Vlada išla ka izmenama u pravcu povećanja stepena obrazovanja direktora škola i onda su mnogi direktori koji su bili na tim mestima imali višu školu. Jednostavno, zbog donošenja tih izmena i dopuna su prestali da obavljaju te funkcije, jer nisu zadovoljavali kriterijum stepen obrazovanja. Sada se u članu 59. vraćamo na to da direktor, doduše, izuzetno, ali to znači da, ako se niko iz ustanove ne javi na konkurs, ako su zadovoljni time kako postojeći direktor obavlja tu funkciju, mada takvih više nema, u ovom trenutku nema, ali se daje mogućnost da ponovo budu kandidovani za direktora škole, pokazuje izvesnu neprincipijelnost Vlade. Neznam koji je onda bio razlog da se traži visoko obrazovanje,a koji je razlog sada da se opet vraćamo na staro, da može i sa višom školom. U članu 59. u poslednjem stavu, takođe mi nije jasno zašto ministar propisuje sve ovo što je ovde napisano, dakle: bliže uslove za izbor direktora, vrstu obrazovanja, standarde znanja i veštinu sposobnosti za direktora. To je neki ispit koji se pred određenim organom uprave polaže, kao što se, recimo, za rad u državnim organima polaže ispit ili pravosudni ispit za obavljanje advokatske prakse ili sudijski ispit, svejedno. Nemoguće je da ministar propiše uslove za izbor direktora. Oni su zakonom propisani i ostaje na organu upravljanja da on odluči koga će od onih koji se budu kandidovali, odnosno koji budu zainteresovani za taj položaj izabrati. Potpuno je ovaj stav 10. člana 59. neprecizan, odnosno ministar uzima sebi ovlašćenja koja su nepotrebna, obzirom da su neke od ovih stavki već propisane zakonom.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman na član 59. koji su, sa ispravkom, zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača, narodni poslanik Vladimir Garčević.
Predstavnik sam Socijalističke narodne stranke, ima svoje ime i prezime i tako se zove i prisutna je u Srbiji, pa da li to neko prihvata ili ne, to je stvar ličnog ubeđenja. Sada se vraćam na ovaj deo. Imam nekoliko pitanja, bogami, za ministra. Kako vi mislite da obrazujete sve te direktore, kojim načinom, kojim postupkom, ako tražite unapred da polažu ispit pre nego što konkurišu za direkotra. Ovde kaže da mora imati, tako piše, savladan taj i taj, ne znam, nije mi jasno, ali mora savladati program takav i takav, pre nego što se izabere. Tako stoji ovde. Znate šta, vidite, ispravite tekst, možete da ga ispravite. (Gašo Knežević, s mesta: Imate prelazne odredbe.) Prelazne odredbe ne važe, prelazne odredbe nisu nikakvo znanje, ovde piše šta je to. S druge strane, idete za licencama, a ja gledam šta u članu piše, dalje kaže, savlada, polaže određen ispit da bi mogao ići za direktora. To je ovaj poslednji pasus. Znate šta, mislim da to nije u redu. Ako treba neka obuka da se izvrši, to je nešto što treba da zna i onaj koji je u prosveti kada radi ovaj posao. Dosta od toga je izuzetak menadžerstva, a treba da zna kada radi posao nastavnika. Mislim da nema potrebe, dok nije izabran, da to sem menadžera, koji bi se kasnije obučio. Sve ostalo su u stvari, a znate šta, možete preskakati pa u jednom naći tamo, ovamo traži, pa povezivati, a sudija dođe da sudi i pita, prvi član šta je i taj drugi i treći. Jednostavno, mislim da ovaj deo koji se uvodi je nešto što piše u slovenačkom zakonu. Video sam i taj deo koji su oni uveli, pa je onda kombinacija jednog zakona, drugog, nešto naše, odakle se sve to skupilo i izgleda da ćemo morati prečišćavati taj tekst vrlo brzo, da li za godinu ili pola godine praviti novi zakon koji će biti adekvatan Republici Srbiji, tamo gde mi živimo. Nadam se, sa vama ili bez vas ministre, pa kako nam bude.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe. Izvolite.
Na član 60. amandman koji je podneo poslanički klub SRS, imam obrazloženje Vlade koje je apsolutno nezadovoljavajuće, jer kaže da amandman ne treba prihvatiti jer je neophodno zakonom urediti postupak za izbor direktora. Mi ne sporimo to da treba zakonom to propisati, ali nam je neprihvatljivo da direktora škole bira školski odbor na osnovu javnog konkursa, a da mora prethodno da pribavi mišljenje nastavničkog veća. Po nama je to vraćanje na onaj samoupravi socijalizam. Ne znam šta ako to mišljenje ne bude pozitivno ili već kakve to podele u kolektivu stvara i ko sebi sve daje za pravo da se izjašnjava d li neko može da bude direktor ili ne. Dakle, posle ovog, reči - konkursa direktora škole bira školski odbor na osnovu javnog konkursa, treba staviti tačku, a pribavljeno mišljenje nastavničkog veća treba brisati. Mislim da to zaista ne vredi baš ničemu. Dalje ...
Izvinjavam se narodnom poslaniku Gordani Pop-Lazić, izvinjavam se, samo momenat, amandman o kome vi govorite je amandman na član 60. Lazara Marjanskog.
Da.
Mi još nismo došli do toga.
Baš sam odsutna, pošto se žurim na put, očigledno. Vratiću se na 59. To sam ispričala? Nema veze, da li mi dozvoljavate da završim Lazara Marjanskog kada sam već počela, neću se javljati više, pošto kolega nije tu, a pripremala sam se da to ispričam i da napustim salu i da vas oslobodim svog prisustva. Dakle, obzirom da ministar daje saglasnost na odluku o izboru direktora škole u roku od 30 dana od dana dostavljanja odluke, smatramo da nije trebalo da se ministar odrekne svog prava na imenovanje direktora škole. Znate, to može da vam deluje kako god hoćete, centralistički, ali odgovornost za kadrovsku politiku na nivou obrazovanja, bilo srednjeg, bilo osnovnog, treba da ostane na ministru. Ovde se odričete u korist organa upravljanja, pa još tražite mišljenje nastavničkog veća. Može da se desi, pogotovo kada ovde predviđate da dajete naknadnu saglasnost da jednog dana neki ministar dođe i kaže bilo je propusta u imenovanju ovog direktora i sada više to ne važi, pa da se ospori imenovanje nekog direktora, kao što je bilo osporena s vaše strane i redovna profesura gospodina Vojislava Šešelja na pravnom fakultetu. Isto je Ministarstvo davalo naknadnu saglasnost, pa je došao drugi ministar, tj. vi, pa je tu saglasnost ukinuo. Pravite ovde prostora za tako nešto, a bolje bi bilo poučeni baš ovim iskustvom da tako nešto ne stoji u zakonu. Nemojte da se vraćamo na ovo samoupravljanje, nije nam ono ništa dobro donelo pod firmom, dajte svi neka odlučuju, neka svi budu zadovoljni i svi ti kažem vam doći ćemo do jedne anarhije i do situacije gde ćete vi morati da imenujete direktore i postavljate v.d. direktore, jer neće moći ...
Vreme.
... da se dogovore u samom kolektivu oko toga.
Hvala. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Vlastimir Budimović. Narodni poslanik je povukao ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić je upravo obrazložila ovaj amandman. Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima, u ime podnosilaca amandmana, narodni poslanik Drušan Cvetković. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, koleginice i kolege poslanici, uvaženi ministre, u ime poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije - Slobodan Milošević sa kolegom Hranislavom Perićem podneo sam amandman na član 60. i u amandmanu praktično tražimo da se u članu 60. stavovi 4, 5. i 6. brišu, a da se u stavu 8. ovog člana 60. posle reči "direktora" umesto zareza stavi tačka i reči "odnosno ministar neda saglasnost iz stava 4. ovog člana" brišu i da na taj način školski odbor ima sva prava za donošenje odluka o raspisivanju novog konkursa. Želja nam je bila da upravo, zbog toga što je u ovom članu prisutna praktično politika, da napravimo uticaj na ministra da se ovaj amandman u ovakvoj formi prihvati, bar u delu stava 5, jer ako ministar u roku neda saglasnost ili ne odgovori praktično će se smatrati da ministar nije dao saglasnost. U članu 63. kada je reč o razrešenju ponavlja se ista situacija. Ako ministar ne odgovori opet se smatra da ministar nije prihvatio razrešenje direktora. Ovo je direktni upliv politike, jer ako ministar ne može da zameri kandidatu, koga je predložilo nastavničko veće, predložio školski odbor sastavljen od predstavnika društvene zajednice, roditelja i zaposlenih, koji je vrlo kompetentan i ako ministar ne može da nađe nikakvu zamerku određenom kandidatu samo iz razloga što pripada drugoj političkoj opciji, ministar će prećutati, jer na argumente koje da osoba koja je konkurisala ima mogućnost da se žali eventualno obori taj konkurs, tu odluku ministra. Ovako, samim tim što ne odgovori, ministar politički izvrši praktično lustraciju toga koji je predložen, a pripada drugoj opciji. Zato mislim da je neophodno da se u ovom delu prihvati izmena člana 60. što je predložila Socijalistička partija, jer sam siguran da sve ovo pozivanje na ulazak u Evropu, na ono što nas očekuje, sigurno nije zapisano na taj način da to mora da bude član stranke koja je na vlasti, odnosno stranke u kojoj je ministar.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Interesantno je kod člana 59. i kod člana 60. se javlja oko izbora direktora, ko daje saglasnost. Prvo, mi se ni na Odboru nismo složili po pitanju mandata. Kada smo usvajali izmene Zakona o osnovnoj i srednjoj školi najveći broj članova Odbora, skoro jednoglasno, bili su protiv toga da mandat direktora traje doživotno. Tražili su ograničenje mandata i mislim da su bili u pravu. Međutim, interesantno je jer je ministar praktično taj stav izbacio i po stavu 6. član 59. direktor može biti doživotno. Ako je to menadžer, ako postiže ne znam kakve rezultate, to se još može uzeti, ali mi za sada još uvek nemamo menadžere kao direktore i nećemo ih tako brzo imati. Prema tome, prosto čovek ne može da veruje da isti ljudi, koje gledate na Odboru, koje gledate ovde u parlamentu, jednom prilikom su se zalagali za jedno, a sada kada su preuzeli vlast zalažu se za nešto drugo. Zašto? Zna se, jer sada su njihovi ljudi došli na funkcije direktora. Ministar je čak pomenuo jednog direktora, neću ga imenovati, da je on doživotni direktor i da može biti. Zašto je to tako ukazuje član 60. U članu 60. kolega Cvetković je dobro uočio, a naročito onaj deo kada se radi o tome i mislim da je to daleko teže, ne što daje saglasnost, ali nije dobro da ministar daje saglasnost upravo zbog toga što mi imamo dosta kvalitetniji odnos u školskom odboru. Čak smo oštetili zaposlene u ime nekog centralizma, u ime većeg uticaja države tri plus tri plus tri. Ako je to tako zbog čega onda ministar daje saglasnost. Da nije dobro pokazuje praksa, čuli smo malopre i u Srbiji je takva praksa da mi imamo toliko v.d. direktora da recimo školski odbori predlože jednog kandidata, ministar ne potpiše, pa se raspisuje ponovo konkurs. Školski odbori u nekim školama predlože jednog kandidata, a ministar čak nekog drugog koji nije ni bio na konkursu. Imamo takvih slučajeva. Prema tome, to su čudne stvari koje se dešavaju i da je jednopartijski sistem bilo bi i opravdano, ali ovako se ne može opravdati. To pokazuje da ovaj zakon nije doživeo nikakvu decentralizacije, a da ne govorimo o demokratizaciji. Ako ministar ne odgovori i neda saglasnost u roku od 30 dana smatraćete da nije dao saglasnost. Trebalo bi obrnuto. Po čemu ministar ne može da da saglasnost za mesec dana? Ako neda dao je saglasnost, znači ne odgovara mu kandidat pa ćemo onda imati v.d. direktora i to se ponavlja unedogled. Slično se ponavlja i mislim da je član 59. na neki način uticao na član 60. i zbog toga smo predložili da mandat direktora traje četiri plus četiri i da ministar bar mora da da saglasnost, a ako neda smatraće se da je kandidat izabran.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Andrić.
Poštovane kolege, na član 60. Demokratska stranka Srbije je podnela amandman da se stav 5. menja, reč "nije" briše se i zamenjuje rečju "je". Dakle, mi u stvari ovde obavezujemo ministra u stavu 5. ako ministar u roku iz stava 4. ovog člana ne donese akt o saglasnosti smatra se da je dao saglasnost. To je suština. Imali smo u vidu velike probleme u protekloj godini prilikom izbora direktora. Dešavalo se da to traje više meseci i ovim članom 60. stvari su poboljšane. Naime, više nije moguće da taj postupak traje tako dugo. Sve je skraćeno na tih 30 dana. Znači, ministar daje saglasnost na odluku školskog odbora u roku od 30 dana i stvar je potpuno jasna. Ako je dao saglasnost direktor je postavljen, a ukoliko ministar ne donese akt o saglasnosti onda je opet stvar jasna, znači direktor nije dobio saglasnost i nije postavljen. Mi smo smatrali da bi možda stvari bile još jasnije ako bi se stavom 5. člana 60. ministar obavezao da da saglasnost u roku od 30 dana i time bi stvari bile jasnije školskom odboru i lokalnoj samoupravi i nastavničkom veću. Dakle, mislimo da bi bilo još jasnije. Isto je naše obrazloženje vezano za član 63. i sa istom namerom.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 61. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 61. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deoPredloga zakona. Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bora Stanimirović i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 61. U članu 61. predviđeno je na koji način se postavljaju vršioci dužnosti direktora dečjih vrtića i škola. Podneo sam amandman da se iz stava 2. brišu reči: "ili ministar nije dao saglasnost na odluku školskog odbora". Vaša obećanja su bila da će se sve decentralizovati. Otkuda sada saglasnost ministra? Zašto onda školski odbori, koji su sastavljeni od predstavnika škole, lokalne uprave i saveta roditelja, zašto ih biramo kada u njih nemamo poverenja? To u prevodu znači da predstavnici škole, lokalne uprave i saveta roditelja ne znaju ko može u njihovoj školi da bude direktor. To će bolje videti ministar iz Beograda koji najbolje vidi u toj školi, ko je najspremniji da bude direktor. Verovatno da ministar ima načina da to uradi, preko partijske mreže. Glavni kriterijumi će biti iz koje je stranke kandidat. Na ovaj način neće se mnogo unaprediti školstvo. U 50% slučajeva direktori osmogodišnjih škola su nastavnici fizičkog vaspitanja. Verovatno su oni fizički najspremniji da dođu do te funkcije u školi, ili su fizički bili najspremniji da najjače duvaju u pištaljke. Ovako su postavljeni direktori u prethodne dve godine. Predlogom člana 61. znači nastaviće se da se postavljaju direktori kao i do sada, a kako je bilo do sada, ne valja ništa. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik profesor Bora Stanimirović.
Neću da kočim reforme zbog ovih amandmana. Ja mislim da ministar koči reforme jer ne prihvata naše amandmane. Mi ne tražimo mnogo. Socijalistička partija Srbije ne traži odbijanje zakona, nego traži da se prihvate neke stvari koje su normalne u civilizovanom svetu. Ja sam malopre govorio o članu 61, a sada vidite i 61. upravo to kaže. Školski odbor izabere direktora, nastavno-naučno veće ili nastavničko veće predloži kandidata za direktora, školski odbor jednoglasno ga prihvati, pošljalju ministarstvu, ministar odbije. Ovde u članu 61. stav 2. navode se razlozi u kojim slučajevima se imenuje vršilac dužnosti: ako nije raspisan konkurs na vreme; ako školski odbor nije izabrao; ili ako ministar nije dao saglasnost. Šta mislite, šta je presudno? Ovo treće. U 99% slučajeva vrši se izbor v.d. direktora zbog toga što ministar nije dao saglasnost. Recimo, imamo kolektiv od 100-150 ljudi. Ako taj kolektiv odluči, ako lokalna sredina odluči, treba očekivati da ministar ne da saglasnost i da raspisujemo konkurs, odnosno postavljamo v.d. direktora. To je razlog, a ne neki drugi razlozi. Vidite, ne tražimo mnogo, nego da se ministar oslobodi tog posla i da se izvrši decentralizacija vlasti tako što će lokalne sredine, škole, zaposleni ljudi u školama, kao i na univerzitetu, moći da donose odluke, odnosno da vrše izbor direktora. Valjda taj kolektiv od 150 ljudi, to nastavničko veće, taj kolektiv koji ima preko 180 ljudi, bolje zna ko može biti direktor. Ako oni jednoglasno usvoje, koji je to razlog zbog čega ministar neće da potpiše. Ja bih imao i po Poslovniku, član 88. nedostaje da se prebrojimo, mislim da nema kvoruma.
Na osnovu člana 88. Poslovnika tražite utvrđivanje kvoruma. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma, po zahtevu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe Bore Stanimirovića, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum za dalji rad. Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Hvala vam kolega. Vi ste ipak pokazali, kao potpredsednik, kako se poštuje procedura. Suština demokratije je ipak u poštovanju procedure, ali nije za čudo kad je predsednik Skupštine tu, ministar koji je ispred Vlade je član te stranke, organizacije ili kako se već zove, ta GSS. Naime, amandman se odnosi na član 62. tačka 8, koja kaže - u izvornom predlogu predlagača da direktor saziva i rukovodi sednicom vaspitno-obrazovnog nastavničkog, odnosno pedagoškog veća, bez prava odlučivanja. U ovoj tački se ogleda suština ovog zakona, da je cilj ministarstva bio da se zadovolji forma, a suština, sadržaj, to nema veze. Forma se sadrži u devet godina osnovnog obrazovanja. Forma se sadrži u tome da direktor ima pravo da saziva, da rukovodi, a nema pravo da odlučuje. Hajde da je neki manji broj članova ovog veća. Šta je suštinski problem, ministre, da i direktor ima pravo odlučivanja. Nema nikakvog problema. To ste uzeli negde kao primer, ne vi lično, najverovatnije služba, pa rekli nema pravo odlučivanja direktor, da ne bi bilo zloupotreba funkcije. Forma se nastavlja i u obrazloženju ministra koji nam je rekao da je jedan od razloga donošenja ovog zakona 25 plus 12, koliko sam ja razumeo, 25 godina studiranja, odnosno završetka i 12 čekanja. Rekli ste tačno koliki je zbir ta dva broja, 37, ali niste rekli da je to u funkciji, sa koje strane tog zbira se nalazi vaša stranka, GSS, ako je ona na vlasti, a nalazi se sa desne strane zbira. To može biti i 370 godina. Sada da iskoristim pravo na repliku, pošto ste bili zaštićeni od ove što zaskače poslanicima iza leđa. Koristio sam, ministre, vaše izraze kada sam govorio. Strani izrazi ili reči stranog porekla nisu problem kada se koriste u govoru, u obraćanju Skupštini, u konverzaciji, ali su problem kada se stave u zakon. Vi ste te reči koristili - licenca, a krediti, evalvacija, to su sve reči koje su ugrađene u zakon. To nikom ne bi palo na pamet, da to sadrži zakon o osnovnom obrazovanju. Znate, gospodine ministre, da je ta reč dobra - evaulacija, a krediti ili licenca, pa Vuk Karadžić bi je valjda u svom rečniku imao. Da li ima lepšeg jezika, jezika koji je bogatiji od srpskog jezika, jer retki sujezici koji imaju bogatstvo, pa uostalom, samo na zaprežnim kolima ministre imate bezbroja autentičnih naziva koji su izvorni srpski nazivi, ali očito da ćete i vi završiti kao što je sudbina zaprežnih kola.
Ja bih zamolio narodne poslanike da se sa govornice jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem i da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine. Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za prosvetu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini da amandman odbije. Da li se u ime predlagača neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Milojević, kao podnosilac amandmana.
Vraćamo se na istu temu o kojoj smo govorili kada je bilo reči u nekim prethodnim amandmanima i kada je reč o osnovnom konceptu i pristupu u kreiranju ovog zakona, da li ćemo prava i obaveze zaposlenih u obrazovanju regulisati u skladu sa Zakonom o radu i u skladu sa Zakonom o radu u državnim organima. SDP, poslanička grupa SDP-a kojoj ja pripadam je mišljenja da u skladu sa evropskim zakonodavstvom, moraćemo da se osvrnemo na zahteve sindikata koji kažu da i u ovoj oblasti treba voditi računa o pravima zaposlenih koji se regulišu u skladu sa Zakonom o radu i s obzirom na to, amandman na ovaj član je podnesen i glasi da se u stavu 3. tački 4. posle reči: "zaposleni" dodaju reči: "odnosno reprezentativnih sindikata", a s obzirom da ovaj član reguliše nadležnost i odgovornost direktora ustanove, kaže se da se uvede nova tačka 12. i da ona glasi - da su obaveze direktora, odnosno nadležnosti da "sa reprezentativnim sindikatom zaključuje pojedinačni kolektivni ugovor". Nadležni Odbor za prosvetu je prihvatio ovaj amandman, ali ja opet moram da prokomentarišem rad Zakonodavnog odbora. U prethodnim tekstovima kada se ista sintagma reprezentativni sindikat, predstavnik zaposlenih, odnosno reprezentativnog ili reprezentativnih sindikata, koristio, Odbor je nalazio da je taj amandman pravno moguć. Sada je tumačenje da nije pravno moguć, zato što ne postoje reprezentativni sindikati u osnovnom tekstu zakona. Moram još jednom da skrenem pažnju da i ovaj odbor kao i svi drugi budu dosledni, ako je ikako moguće, da, s obzirom da znam kako funkcioniše rad svakog odbora, da budu koncentrisani od početka do kraja, bez obzira na ogroman broj amandmana. Dakle, neću da se složim sa zaključkom da amandman nije pravno moguć, zato što on defakto jeste pravno moguć, a on može da bude u suprotnosti sa osnovnim konceptom zakona i zato branimo amandman. Dakle, primedba nije upućena predlagaču,nego onima koji nisu dovoljno pažljivo pratili na času šta se događa sa istim tekstom. Dakle, SDP insistira da se odnosi i prava i obaveze zaposlenih u obrazovanju i vaspitanju regulišu u skladu sa Zakonom o radu. Hvala lepo.
Reč ima Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Kao predsednik zakonodavnog odbora, samo da skrenem pažnju koleginici Milojević, bez ulaska u neko repliciranje, može se kolektivnim ugovorima regulisati prava i obaveze zaposlenih, ali nikada ne delatnosti, tako da ne da nije u skladu sa zkonom, nego je protivzakonito kada hoćete kolektivnim ugovorima da regulišete nešto što je isključivo zakonodavna nadležnost i zato se Zakonodavni odbor tako opredelio.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik, narodni poslanik Vladimir Garčević.
Evo, reče sinoć ministar ovako, samo SDP je bliska sindikatu, pa zbog toga ona samo zastupa interese radnika. Ja se ne bih složio sa tim, interese radnika svi zastupamo i ja tako gledam na to. Neko više prilazi jednom problemu na određeni način. Na prosvetnom odboru i sada i u ponuđenim amandmanima na početku samog zakona zalagali smo se da kao stranka, kao najveća tekovina u ostvarivanju radničkih prava nađe mesto sindikata. Isto tako tražili smo da nađe mesto sindikat u svim porama, a to znači da nađu i kolektivni ugovori i opšti i pojedinačni mesto ovde. Zbog toga mislim da nema razloga, ako nešto nije dobro uobličeno, neka odbor to usaglasi tamo, kao što je rađeno kod niza amandmana. Isto tako, pitao bih, ja ne vidim amandmane Odbora za prosvetu. Nisam ih video u tekstu i ja vas molim da to dostavite, jer nekako mi se pojavljuje malo veći broj amandmana, koliko se ja sećam, nego što smo usvojili. Ja dopuštam da sam pogrešio, ali molim vas, u sklopu ovog papira, hoću amandmane Odbora za prosvetu koji je bio, da bude sastavni deo svega. Njih danas nema, ni kroz Vladu Srbije nisam video, ili mi je negde promaklo, a mislim da sutra ne možemo počinjati dalje raspravu bez tih amandmana, hoću da ih pročitam, da vidim da li su bili na Odboru, da li su tako definisani i na to imam pravo. Ja vas molim gospodine predsedavajući da pokušate da obezbedite taj deo materijala. Ja mislim da moramo naći zajednički jezik, ministre, rekli smo i na prosvetnom odboru, u toku su neka pregovaranja uopšte i mislim da nema razloga da se ne nađe jedno zajedničko mesto, radničkom, i sutra akcionarskom, a ja mislim da ste vi bili tu raspoloženi i da treba sada tražiti, bez obzira na odbor, neka se nađu neka rešenja.
Samo da odgovor dam narodnom poslaniku Vladimiru Garčeviću, da su amandmani Odbora za prosvetu dostavljeni narodnim poslanicima u izveštaju koji smo dobili od strane Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije i Odbora za prosvetu. Na član 63. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić i Jovan Todorović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS, kolega Jovan Todorović i ja podneli smo amandman na član 63. predloženog zakona. Član kojim se uređuje prestanak dužnosti direktora. Znači, na član koji pored zakonskih uslova, kada ispuni direktor, kada mu prestaje funkcija, a takođe i samo razrešenje pod uslovima koji su nabrojani u ovom članu. Mi smo predložili da se u članu 63. brišu stavovi 3, 4. i 5. i vidimo da su danas najdiskutabilnije ove odredbe koje se odnose na davanje saglasnosti, odnosno nedavanje saglasnosti od strane ministra, kako se odnose i na postavljenja direktora, drugog direktora, odnosno izbor direktora, a takođe i za njegovo razrešenje. Jedino u čemu se slažemo, a o tome treba još da izdiskutujemo, to je da je naš cilj predlaganje ovog amandmana kao i u osnovnom tekstu ovog člana sprečavanje eventualnih zloupotreba u postupku i imenovanja i razrešenja, tako da naš predlog je da se brišu ove odredbe i oko postavljenja i oko razrešenja, imajući u vidu ako upravni, odnosno školski odbor donese odluku i predloži razrešenje direktora, bez obzira na jedan od ovih 13 uslova i preduslova za razrešenje, više ima uslova i predznaka za razrešenje, nego za onu delatnost, a to su obaveze samog direktora. Znači, naš predlog je da u ovim slučajevima ne bi dolazilo do konfrontacije između organa lokalne zajednice i ministarstva i ministra prosvete, imajući u vidu da ako školski odbor donese takvu odluku, ministar ne da saglasnost u roku od 15 dana, ćutanje administracije povlači za sobom povoljnost onoga ko je odlukom nadležnog organa razrešen dužnosti. Što znači da sa ovog stanovišta ne bi trebalo dozvoliti da politiku vodi neko u klin neko u ploču, i sa tog stanovišta mi predlažemo da ipak lokalna zajednica, školski odbor, nastavničko veće, i oni koji biraju i vrše izbor direktora najbolje poznaju situaciju, a takođe i najbolje može dati ocene o vrednosti kandidata kao i o njegovom potrebnom iskustvu. Takođe u ovom članu, izuzetno mislim i da je diskutabilno ova tačka 12. koja govori da ... (Predsedavajući: Vreme.) Ako školski odbor donese nezakonitu odluku, na osnovu falš dokumentacije postavi direktora, on ga razrešava na osnovu odluke koja je nezakonita i koju je nezakonito doneo. Iz tih razloga mislim da ova odredba o ćutanju administracije ne sme biti preduslov za poništavanje jedne odluke koju je doneo nadležni organ, odnosno školski odbor.
Da li se još neko od ovlašćenih javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije.
Ovo je ista priča kao i malo pre. Ovo je ponavljanje. Ovde, kod izbora direktora ministar je dao saglasnost, nije dao saglasnost i to je prolazilo. Ali, sada kod predstavnika dužnosti direktora, kada može prestati, pa je navedeno 13 razloga, među kojima su kada se može direktor razrešiti bez njegove saglasnosti. Ako je ustanova, odnosno direktor odgovoran za prekršaj iz ovog zakona, krivično delo. Znači, čak i krivično je grešio. Samo dva stava, neću vas zamarati, ako se u toku mandata utvrdi da direktor ne ispunjava uslove za nastavnika, vaspitača itd, nema diplomu, i pored toga ministar vrši amnestiju, odnosno u roku od 15 dana ne donosi odluku, ne daje saglasnost na razrešenje, i taj direktor ostaje i dalje direktor, iako je ceo kolektiv primera radi protiv njega. I nastavničko veće i školski odbor i sindikat i svi. Ali, ministar je verovatno su to neki drugi razlozi. Ja ne mogu druga da verujem, nego da je pripadnik određene partije, pa je to sigurno partijski razlog, a ne stručni ili moralni. Mi smo prošli put, to su dva najdrastičnija kod izbora direktora da ne da saglasnost, i kod razrešenja da prećutno omogući da jednom kriminalcu, jednom čoveku koji je falsifikovao svoju diplomu ostavi i dalje. To mi niko ne može objasniti, pa čak ni ministar. Ministar ne daje saglasnost, on ostaje i dalje. Član 63. stav 1, 2, 3, ako ministar u okviru stava 3. ovog člana ne donese akt o saglasnosti, smatra se da nije dao saglasnost.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 64. Amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini da amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nataša Milojević, podnosilac amandmana.
Mi smo, da podsetim na osnovni tekst, odnosno kraj teksta u članu 64. stav 3. gde se reguliše prestanak dužnosti direktoru ustanove i kaže se da njemu prestaje radni odnos uz isplatu otpremnine u skladu sa zakonom. Mi ponovo, a ponavljaćemo sve dok traje rasprava o ovom zakonu, insistiramo da posle reči zakonom se stavi zarez ili se samo izbriše tačka i kaže "i kolektivnim ugovorom". Predstavnik predlagača zakona nam je rekaoza govornicom, a ne samo prilikom rasprave, da su u toku aktivnosti oko potpisivanja kolektivnih ugovora sa gradskim sindikatom obrazovanja i vaspitanja. Smatramo da i direktori imaju pravo da u skladu sa kolektivnim ugovorima dobijaju otpremnine u slučaju prestanka radnog odnosa na mesto direktora, kao i svi zaposleni. To je prvi argument. Drugi je, da ukoliko nema preciziranih na listi dužnosti direktora obrazovno-vaspitne ustanove da je njegova dužnost da potpisuje kolektivni ugovor u ime poslodavca, onda sve drugo postaje besmisleno, pa i ovo potpisivanje kolektivnog ugovora sa gradskim sindikatom. Neko će morati da predstavlja poslodavca u vaspitno-obrazovnoj ustanovi.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 64. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Mi smatramo da zakon, i pokušali smo na prosvetnom odboru da tražimo neka rešenja koja bi zaštitila direktora, nismo tamo našli. Pitanje je da li iz opšte Zakona o radu je moguće naći, zbog toga što smatramo da čovek koji je imenovan, koji je kvalitetan direktor ne bi smeo doći u situaciju da ode na berzu rada. Ja ću da kažem, u gradu popunjena radna mesta. Znači, nema ih. Ne možete nekom dati otkaz, da bi ovaj zauzeo to mesto. Bez obzira koliko imao poverenja u radu, taj čovek svoju delatnost ne može obavljati. Nema zaštite u zakonu. S druge strane, ne dozvoljavaju se kolektivni ugovori, i dolazimo u situaciju da taj direktor dok nam služi dobar je, a kada ga smenimo i bog je od njega digao ruke. Ja nisam za to, bez obzira o kojem se čoveku radi, ako je nešto što je najkvalitetnije, ali tako ćemo birati u narednom periodu, i da će zauzeti mesto najboljih, i mislim da se mora tražiti. Da li je to u sklopu Vlade Srbije određena rešenja za te ljude. Za sve ljude koji imaju izuzetan kvalitet, a mi smatramo da će u narednom periodu biti osnovni kvalitet, a ne političko opredeljenje.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS sam podneo amandman na član 70, odnosno na stav 2, za koji tražim da se briše. Član 70. glasi: "Osnovno i srednje obrazovanje i vaspitanje ostvaruje se na osnovu školskog programa. Školski program odnosi škola u skladu sa 1. opštim osnovama školskog programa, 2. posebnim osnovama školskog programa". Moj stav je da Ministarstvo prosvete bude jedin nadležno za donošenje nastavnog planai programa, odnosnoprograma. Nije dobro da u ovolikom procentu, koji je utvrđen ovim predlogom, škole donose same program. Ovo se može zloupotrebiti, posebno u srednjim školama u malim sredinama koje imaju mali broj učenika i jedva egzistiraju. Da bi neka škola mogla da egzistira, treba da ima određeni broj učenika. Zar ta škola ne bi zloupotrebila ovaj drugi član i imala slabiji program, da bi privukla što veći broj učenika. Mislim da to nije dobro za obrazovanje u celini. Jedni učenici bi bili isforsirani na jedan sasvim drugačiji način, a na visokim školama ne bi imali isti stepen obrazovanja. To je evidentno. Mislim da je tako i da nema ničeg boljeg nego da je jedinstveni obrazovni program za sve škole u Srbiji. Znači, da svi imaju isti plan i program i da nema nikakvih promena u bilo kom delu Srbije.
Da li se u ime ovlašćenih predlagača neko javlja za reč? (Ne.) Na član 73. amandmane suzajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragica Radulović, u ime podnosilaca amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, SSJ je podnela amandman na član 73. Predloga zakona. U članu 73. stav 2. tačka 2) procenat: "70" zamenjuje se procentom: "90"; u tački 3) procenat: "40" zamenjuje se procentom: "80"; u tački 4) procenat: "30" zamenjuje se procentom: "70". Ovo predlažemo usled toga što ministar donosi akt kojim se utvrđuje obavezni godišnji fond časova. Istovremeno kaže da taj akt nije obavezan, već će zavisiti od direktora škole, nastavnika, njihove motivacije i slično, koliko će časova od obaveznog godišnjeg fonda realizovati. U srednjem opštem obrazovanju neki će učenici savladati sto posto programa, neki 90%, a neki 70% od obaveznog fonda, što je utvrđeno kao minimum. Da li na ovakav način država stvara jednake mogućnosti i daje jednake šanse svoj deci? Prihvatanjem ovakvog amandmana, koji se odnosi na minimum časova obrazovno - vaspitnog rada u srednjem obrazovanju, ima za cilj obezbeđivanje kvalitetnijeg rada.
Da li se u ime ovlašćenih predstavnika neko javlja za reč? (Ne.) Na član 73. amandmane suzajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić, podnosilac amandmana.
Razlozi za podnošenje ovog amandmana su, rekao bih, u najvećoj meri pedagoške prirode. Naime, po predlogu Ministarstva obrazovanje, osnovno obrazovanje treba da bude podeljeno u tri jednaka ciklusa po tri godine. DSS po svom predlogu vidi ovo devetogodišnje obrazvanje u dva ciklusa: prvi ciklus od šest godina i drugi od tri godine. Mislimo da za to postoji dobar pedagoški osnov, pre svega u činjenici da je deci potrebno da u prvih šest razreda budu organizovani u jedan kolektiv koji će biti čvršća celina, a sem toga, postoje i drugi razlozi za ovaj šestogodišnji ciklus. Nastavni planovi i programi, onako kako ih mi vidimo, a rekao bih i kako ih samo Ministarstvo nagoveštava, bar po onome što je do sada objavilo, ukazuju da će srednji ciklus biti bliži prvom ciklusu više nego trećem ciklusu. Treći ciklus u velikoj meri već znači unutrašnju diferencijaciju na različite nivoe znanja, jednu vrstu niže srednje škole. Zato mislimo da je osnovnu školu, devetogodišnju školu bolje definisati kroz ova dva ciklusa - šest plus tri, nego kroz tri ciklusa - tri plus tri i da postoji dovoljno pedagoškog osnova za tako nešto.
Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Kada se radi o članu 73, ponavlja se ono što smo prošli put govorili, da se uglavnom ministar javlja u 40-tak, 50-tak članova gde on presuđuje o svemu, čak i fond časova. Mi kritikujemo ovaj zakon ne što nije reformski, nego što nije do kraja rečeno. Svuda su ostavljene mogućnosti da se nekim podzakonskim aktom ili drugim zakonom nešto reši. Donosimo zakon o osnovnom i srednjem obrazovanju, a ne znamo kolika će norma biti nastavnika, ono što najviše interesuje. Još uvek sam pod presijom onog što je ministar malo pre rekao, a nije mi odgovorio koji su to razlozi zbog čega ministar, recimo, neke direktore koji su napravili krivična dela štiti od raskida radnog odnosa, odnosno odluke koju usvaja savet. To je ono što je bitno. To su razlozi zbog kojih mi ne možemo da glasamoza ovaj zakon, a ne zbog toga što smo za promene, jer uvek ističemo da ima puno stvari koje treba menjati, ali izgleda da nismo našli pravu meru u ovom zakonu.
Na član 83. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujemo da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Ovim bi završili današnji rad. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Pal Šandor, koji će obrazlagati amandman na član 84, uz napomenu da je ostalo još 80 amandmana o kojima će biti reči oko Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja.