Nadam se, bez obzira na to što nema mnogo poslanika u sali, da će se u ovom miru sagledati sva problematika jednog zakona, odnosno izmena i dopuna koja nam je dostavljena na svega dve strane, ali koja zaista predstavlja jedan, ne hiperbolišem, revolucionaran potez vladajuće većine kojim se članom 5. ukida finansiranje Javnog preduzeća…
Gospodo poslanici, s obzirom da smo zaista u značajnom broju, molim samo malo da budemo tiši. Nastavite.
Ponoviću ono što je možda bilo pokriveno vašim glasom ili opomenom. Zakon kod izmene i dopune Zakona samo na dve stranice date, u dva člana, u čl. 4. i 5, predstavljaju revolucionarnu promenu u funkcionisanju privrednog sistema Srbije. Članom 5. ukidate finansiranje Javnog preduzeća Službeni glasnik, time što mu zabranjujete naplaćivanje svih akata koje objavljuju organi i organizacije, čime i agencije koje i ne daju novac u Republički budžet, nego držeći monopol nad resursima ove države sebi čuvaju prihode, znači oslobađate javne agencije da plaćaju objavljivanje akata i pravilnika, a s druge strane, ne usvajate amandman koji je SNS podnela – kojim upravo želi da vi te agencije kontrolišete pre nego objave akta i koještarije, bez izvinjenja na izrazu, koje objavljuju u Službenom glasniku Republike Srbije. Znači, ono što je neupadljivo dato kao član 5. Predloga o izmenama i dopunama Zakona, gde piše da se u članu 11, pored "akata" dodaju se reči "organa i organizacija" – brišu se, to znači sledeće. Da će Javno preduzeće Službeni glasnik moći od sada da naplaćuje samo oglase i da bi građani mogli da traže – da Javno preduzeće Elektroprivreda prestane jednoj grupi građana, na primer, da naplaćuje električnu energiju, jer je to jedna vrsta javne delatnosti, i po toj analogiji, po nečijoj odluci, po nečijoj dobronamernosti ili shvatanju prava i pravednosti, to može biti primenjeno. Da li vi mislite da Službeni glasnik, kao javno preduzeće, treba da za stotine stranica pravilnika, na primer Direktorata civilnog vazduhoplovstva, troškove za objavljivanje tih pravilnika pokriva objavljivanjem oglasa, do nekog vremena na primer iz javnih nabavki, koje inače dozvoljavate da se u značajnom obimu i meri krše? Uskoro će i one biti na javnom portalu, pa ni njih Službeni glasnik neće moći da naplaćuje kao oglase koji će posle stupanja na snagu ovog zakona biti njegov izvor prihoda. Da li je neko, gospodine ministre, pročitao član 5. i shvatio da država koja ima svoje glasilo može da objavljuje svoje zakone, a da to ne plaća, ali da to proširi – i na sve organe i organizacije, a namerno ističem agencije, jer to je predmet amandmana, koje ovim oslobađa plaćanja za objavljivanje svojih akata? Je li to borba za još veće sticanje prihoda agencijama koje inače nisu pod kontrolom države, koje nisu pod kontrolom Republičkog budžeta u najvećoj meri, pogotovo ova o kojoj govorim, koja je u broju 14. objavila na stotine stranica pravilnika koji to u stvari i nisu? O tome ću govoriti posebno. Njih oslobađate troškova, koje oni u stvari nikome ne prikazuju, sem možda nekome ko je vaninstitucionalno moćan da ih kontroliše. Da li je neko hteo zaista da ugasi Službeni glasnik ili da ga pretvori u izdavačko preduzeće nekih specijalnih drugih glasila, pa da se iz tih prihoda nadoknađuju troškovi za štampanje zakona, propisa, akata, međunarodnih ugovora itd? Volela bih da mi odgovorite na to pitanje. Kazaću vam da sam jedva dočekala ovu raspravu da ponovim priču koja nije naišla na odjek u javnosti, poput uvreda na koje nailaze neki koji ovaj dom ne cene dovoljno, smatrajući da mogu po pravu izvršne vlasti da se ponašaju kako im odgovara. Molim javnost da čuje da je Direktorat civilnog vazduhoplovstva, koji se samoproglasio nadzornim telom, a kad kažem samoproglasio, molim javnost da pogleda "Službeni glasnik" br. 30, od 25. marta 2008. godine, gde je doneta odluka, nalazi se na strani 14, o određivanju nadzornog tela Republike Srbije za oblast vazdušne plovidbe. Gospodine ministre, u donošenju ove odluke, između ostalog, na strani 14. piše da Savet Direktorata sebe proglašava nadzornim telom na osnovu, između ostalog, člana 22. Zakona o ministarstvima, "Službeni glasnik" br. 43/2007. "Službeni glasnik" br. 43 iz 2007. godine na strani 3. pod članom 22, znate li o čemu govori: o Ministarstvu za dijasporu i njegovim nadležnostima. Znači, "Službeni glasnik" je objavio odluku da je Direktorat civilnog vazduhoplovstva odlukom Saveta, ne Vlade, ne državnog organa, sebe proglasio nadzornim telom, a između ostalog, na osnovu nadležnosti koje ima Ministarstvo za dijasporu. Da li vi mene dobro čujete? Da li vi znate da postoje ovi službeni glasnici o kojima govorim? Znate li koliko osnova ima? D-direktorat i d-dijaspora, možda ih to veže. Nikada greška nije ispravljena, greška nije bila. Ovo je pokušaj da se javnost ponizi time što se u Glasniku može objaviti bilo šta. To nije nadležnost i odgovornost "Službenog glasnika" i to amandmanom tražimo. Tražimo da Sekretarijat za zakonodavstvo proveri svaki akt pre objavljivanja, proveri njegovu usklađenost sa Ustavom, zakonima i ostalim propisima i aktima kojih se tiču zakoni koji se ovde donose. To što neko pokušava da u sali mene nadjača bukom, verujte da mi ne smeta. To što delujem ljuta, to je zbog buke koja se čuje i koja meni smeta, a građani je ne čuju. Ponavljam da je Vlada, ne zanima me u kom sastavu i koja, ali Vlada koja predstavlja Republiku Srbiju, dozvolila sebi bruku da u "Službenom glasniku" dozvoli samoproglašavanje jednog organa za nadzorno telo, koje danas ubira milijarde evra prihoda od onog što se zove državni monopol, o čemu govorim nekolko meseci unazad, ali to nije tema koja zanima javnost pod znakom pitanja, zato što neko ne dozvoljava da se u ovoj zemlji otvore prava pitanja. Stvar se nastavlja. Pošto to može Vlada da radi nekažnjeno i pošto Vlada nije ni stala iza tog saveta koji predstavljaju petoro ljudi, petoro ministara, nije važno da li su ovi danas u Savetu u sukobu interesa, a jesu, i nije važno što su ti nekadašnji doneli ovakvu nezakonitu odluku, važno je da taj Direktorat nastavlja da objavljuje stotine stranica pravilnika koji u stvari jesu samo prevod pravila koje primenjuje EU, čiji mi još uvek nismo ni pridruženi član. Nekoliko bisera samo da iznesem. Deo tih pravilnika koji su objavljeni u "Službenom glasniku" broj 14, čak 15 novih pravilnika, za koje vi sad tražite da ne budu plaćeni kada se objavljuju u "Službenom glasniku", baš me zanima na čemu bazirate takvu odluku, deo tih pravilnika propisuje način rada Evropske agencije za bezbednost vazdušnog saobraćaja. Takva pravila, gospodo moja, ako niste znali, a javnost verujem da zna, mogu da donesu samo organi EU ili organi Evropske agencije. Nemojte da ispadamo smešni pred svetom. Nemojte da dozvolite da pod pričom bavljenja važnijim stvarima nas ponižavate pred Evropom za koju se svi zalažemo. Usudila sam se da promovišem jedan slogan- za Evropu u Srbiji. Da, mi Evropi geografski pripadamo i niko ne može reći da nismo deo Evrope, ali nama ne treba da odemo u Evropu da bi se ponašali ozbiljno i odgovorno. Ovaj dom, ovaj zakon, pravilnici ovog direktorata, osnov za njihovo objavljivanje, ukidanje finansiranja "Službenom glasniku" na ovaj način su Evropa u Srbiji za koju se vi ne zalažete vašim delima. Za vas je Evropa u Srbiji igra reči. Za javnost i za građane to su standardi pristojnog života, uređene države i sistema u kojem ovo ne bi moglo da se desi, što se dešava nama. Da li je neko pre nas upotrebio ovaj slogan, uopšte nije važno. Kaže onaj ko je rekao prvi, rekao je svima. Tako govore mudraci. Ali, u ovoj zemlji se vlast usudila, na primer, da u Nišu promoviše preseljenje Fonda za razvoj kao sopstvenu ideju, misleći da niko ne zna da je SNS 15. maja u Kragujevcu prošle godine promovisala projekat "Vratimo život Srbiji", sa idejom da se organi, organizacije i ministarstva presele u manje razvijene delove Srbije kako bi to pospešilo život u tim i takvim sredinama, jer mi tako doživljavamo regionalni razvoj. Znači, na ovom što vam govorim o amandmanu koji vi odbijate, gde Sekretarijat za zakonodavstvo mora da kontroliše ustavnost, zakonitost i osnovanost, ne samo materijala koji se objavljuju, nego i organa koji daju na objavljivanje svoje akte, vi govorite da vas red ne zanima. To je razlika između nas kvalitetna i bitna. Time što i agencije sada ovim članom 5. vešto provučenim izuzimate od plaćanja onog što objavljuju u "Službenom glasniku", o čemu govorite? Da vam nije stalo da ustanovite kontrolu novca, jer da vam je stalo da ustanovite kontrolu novca, vi bi ste se bavili korupcijom na delu, a ne na rečima i ne bi vas brinulo samo odavanje tajni koje se tiču tajni koje ugrožavaju državu, a ugrožavaju je ako se odaju, i tiču se bezbednosti, ali vas molim da imate na umu da je za građane Srbije najvažnija tajna koju treba odati zloupotreba novca, prećutkivanje, zloupotrebe ili neotvaranje tema koje žigošu prave krivce, prave kanale i načine i puteve kako se novac sve može zloupotrebljavati. Dozvolom da se ne naplaćuje objavljivanje akata i propisa, vi omogućavate tim agencijama da budu države u državi. Time što one nisu u konsolidovanom računu trezora i na uvidu ministru finansija, vi prihvatate da iz toga imate neki posredan, pretpostavljam, interes, jer koja bi se vlada odricala svoje moći da kontroliše sva javna sredstva, ako je ne predstavljaju pojedinci koji ili to ne razumeju ili ne žele da vide? S druge strane, pokušajem da se na neki način ovo opravda, što se ne može nazvati ne opravdanjem, ne nalaženjem izgovora, jer izgovora nema, vi u stvari dajete do znanja svima nama da ne poštujete građane koji moraju da obaveštavaju o ovim zakonima, jer zašto niste rekli – delićemo besplatno "Službeni glasnik" građanima da vide šta radimo, ako ste agencijama dozvolili da ne plaćaju ono što objavljuju u glasnicima? Zbog čega postoji vlast? Kome želimo dobro? Šta je opšti interes? Građani da znaju šta radi država, kakve akte donosi, šta sve uredbama regulišete, koliko je akata o zaduživanju objavljeno, koje sve gde postavljen, namešten, koliko saveta radi paralelno sa ministarstvima, koliko istih ljudi sedi u deset organa. Pa da su nadljudi, i onaj Ničeov natčovek, ne bi mogli to da postignu. Hajde da damo građanima besplatno "Službeni glasnik". Molim vas da ovo što se zove uništavanje "Službenog glasnika" i ovo što se zove dozvoljavanje agencijama da nastave sa nezakonitim ponašanjem jednostavno ukinete time što ćete član 5. obrisati, usvojiti možda i nečiji drugi amandman i usvojiti amandman SNS na član 4, gde je neko ko za to prima platu dužan da proveri da li onaj ko određeni akt objavljuje jeste za njega nadležan, da li je taj akt zakonit i utemeljen u pozitivnim propisima ove države. Hvala.
Gospodin Milan Marković ima reč.
Pokušao sam da pratim, ali nisam uspeo baš da pratim sve što ste rekli. To je politički, kao pred izbore, kao da smo na mitingu, pa šta se stiglo, to se reklo, bilo je vremena 15 minuta. Ovaj amandman koji ste dali na član 4, to prosto ne može ni da se sprovede, za tim nema nikakve potrebe. Verovatno znate, ne verujem da ne znate, a ako ne znate, onda je to, rekao bih, još gore, da je sve to već regulisano Zakonom o javnim agencijama i Zakonom o državnoj upravi. Svaki akt, to smo vam napisali, dostavili i videli ste to, prolazi odgovarajuću proceduru, jer oni vrše nadzor nad radom onih koji objavljuju akte. Šta bi Sekretarijat za zakonodavstvo mogao – da zaustavi podzakonski akt? Na osnovu kog ovlašćenja? Kako donet akt pre stupanja na snagu može da se obara? Može da se obara tako što će Vlada obustaviti od izvršenja i poslati na Ustavni sud. Ko je nadležan da to predloži? Nadležno je ministarstvo koje prati delokrug. Znači, vaš amandman prosto nema nikakve veze sa našim sistemom, nemoguće ga je staviti u sistem. Normalno, politika i politički govor je jedno. Što se tiče objavljivanja akata i do sada je zvanično tumačenja Sekretarijata za zakonodavstvo bilo, da akti koji moraju da se objave zbog toga što je zakonska obaveza ne mogu da se naplaćuju. Znači, pravilnik koji će doneti neki imalac javnih ovlašćenja, kao preneti posao organa državne uprave, ne može da se naplaćuje. I do sada je to bilo zvanično tumačenje. Ima takvih tumačenja na desetine, na stotine, kad god se neko od njih pojavi. Kakve to veze sa javnim agencijama i političkom pričom ima, ne znam – bogati, stiču. Prosto ne znam šta da vam odgovorim. Znam da vi možete i 20, i 30 minuta u kontinuitetu da obuhvatite 64 teme, ali što se tiče vašeg amandmana, nema šanse. I vi da ste na vlasti nikada ga ne biste prihvatili, nego vam je dobro poslužio da ovde imate jedan monolog u trajanju od 15 minuta, koji je, opet kažem, na sve ličio samo ne na obrazlaganje ovog amandmana, bar koliko sam uspeo da razumem. Možda je neko razumeo više, ali ja nisam uspeo, nemam kapacitet da razumem tako široku i duboku diskusiju kakvu ste vi dali.
Gospođo Tabaković, od vremena poslaničke grupe vam je ostalo još minut, kao ovlašćenom predstavniku i možete to da iskoristite. Izvolite.
Mislim da imam potpuno pravo na repliku, ali nema veze, koristiću vreme poslaničke grupe. Gospodine Markoviću, nadležni ministre, kad kažete da Zakon o javnim agencijama to reguliše, vi podrazumevate da taj zakon ne može da se promeni, a on je toliko široko regulisan da bi vi kao pravnik morali da znate da je taj zakon bio sporan čak i u trenutku kada je regulisao osnivanje dve osnovne agencije: o energetici i o radiodifuznoj agenciji. Ako ne znate, neka vam neko to pročita i kaže. O tome postoje članci vrsnih pravnika. Daću vam posle rasprave. Zakon koji ne može da se promeni, a ne valja, a ne pomaže kontroli novca, a vi tu kontrolu još više činite nejasnom, nevidiljivom građanima i još više štitite agencije, kome to nije jasno? Samo onom kome interes i sopstvena pozicija zaslepljuje pogled. Znači, Ustav treba dvotrećinsku većinu da se promeni. Za Zakon o javnim agencijama, ako vas on sprečava da pustite agencije da rade ono što ne valja, a ne valja jer nisu kontrolisane, jer 1,3 milijarde evra je van regularnih tokova, u smislu ne sivih, nego nekontrolisanih od strane Vlade, koja daje javna ovlašćenja tim agencijama. Vi meni kažete da ne razumete to da npr. vi kao roditeljsvom detetu nemate prava da propišete pravila ponašanja ili mu ih propišete, pa kada ih ono ne poštuje, vi mu dajete još veću slobodu, čineći ga nekim ko nije spreman da se uklopi u društvo i da svojom slobodom bukvalno ugrožava slobodu drugih. Najveća sloboda ljudi je da žive pristojno. Nije to politika, to je svrha Vlade, da postoji, da radi, da donosi zakone da živimo bolje. Znači, niko od nas ovde nije da se dokazuje koliko je pametan, rečit, koliko želi onog drugog da omalovaži ili bilo čemu sličnom. Svrha postojanja države je da uredi život građana, da im omogući da žive bolje. Ovaj zakon to ne radi. Ove izmene i dopune Zakona uvode haos, omogućavaju ono što ne valja da bude još gore. Ne znam kako prostije da vam objasnim time što ću vam reći da niste u pravu da ako Zakon o javnim agencijama ne valja, treba ga promeniti, ali da je taj zakon omogućio da čak i javni servis kaže – vi meni morate da obezbedite pretplatu, a ja mogu da se bavim komercijalnim poslovima, da stičem na tržištu neke druge prihode. Ovo je najbolnije, najprincipijelnije sistemsko pitanje funkcionisanja i kontrole države i njenih finansijskih tokova, time štovi ne omogućavate kontrolu nad novcem, i pored toga, što vi omogućavate da se ne plaća ono, nije tačno da se ne plaća, do juče se plaćalo. Vi znate koliko ste pisma dobili od "Službenog glasnika", koji vas je upozoravao da ovo nije dobar put. Objasnite građanima zašto nećete agencijama, kojih ima nebrojeno, koje rade poslove ministarstva, umesto da vi radite te poslove, da ih poštedite troškova koji su regularni? Da li mogu kao građanin da objavim bilo šta, a da za to ne platim? Ne mogu, gospodine, nego kad mi je račun bio blokiran zato što moram platu da primam preko jedne banke, iako mi je ustavno pravo da primam gde hoću, bilo onemogućeno da čitulju svome suprugu objavim na vreme, zato što neko tako shvata pravo, da može da usmeri moje tokove novca tamo gde je njemu volja. Gospodine Markoviću, ne pokušavajte da simpatičnim humorom zamažete jednu krupnu stvar. Krupna je stvar da sve mora da bude objavljeno, da ono što je usluga mora da bude i plaćeno, jer kad kao poslanik ne platim putarinu na naplatnoj rampi, država to mora da refundira i danas i sutra onom ko bude naplaćivao putarinu. I vi kao država, da ne bi objavljivali na stotine stranica Glasnika ili bilo kog službenog lista, kakva je svetska praksa, to ne pominjete, svi plaćaju svojim javnim preduzećima koja objavljuju glasila. Znači, da bi se svi usmerili troškovima i neobjavljivali hiljade stranica nepotrebnih propisa i da nemamo 150 članova zakona nego da imamo 15, ali jasnih i ne onih gde idu podzakonska akta, za koja vi kažete – nema pravo zakonodavstvo da to proverava. Šta ste vi? Gde je moć Vlade? Nemojte tako, ovde odbori imaju prava da provere ustavnost i zakonitost nekog dela zakona. To što ga ne koriste, to je posebno pitanje. Šta radi Zakonodavni odbor? Objavio je čak pravila o načinu donošenja zakona, a vi mi tvrdite da u Vladi nemate osnova. Sve što ne valja promenite. Ono što donesete, poštovaćemo. Učite građane redu, jer to je Evropa u Srbiji. Nemojte da priča o nebrojeno agencija io štedljivojVladi bude priča, idite putem kojim će vas građani rado slediti. To bih možda mogla da kažem i nekim nerazumljivim rečnikom. To što on vama liči na politički, izvinite, zakonodavno telo je sačinjeno od političkih stranaka, Vlada je sačinjena od predstavnika političkih stranaka. To što neko pokušava i da ovaj dom učini nedostojnim poštovanja i da ga pretvori u svoj organ, reći ću vam kako se nekima u Vladi dopala moja šala koju sam iznela za govornicom da bi Vladi najviše odgovaralo da svoje akte šalje direktno u Službeni glasnik, bez prolaženja ovog doma ovde, od koga želite da napravite overivačku ustanovu. Nemojte nas toliko ponižavati, jer ovo građani umeju da pročitaju, ovo građani umeju da shvate, iako se ovde pravite neukim, odlično znate težinu reči koje iznosim.
Gospodine ministre, izvolite. Gospodin Marković ima reč.
Nema potrebe dalje da polemišem. Samo zbog javnosti, sve što ću reći gospođa Tabaković dobro zna. Gospođa Tabaković i SNS predlažu, prva stvar koja se tiče novca da oni koji su zakonom obavezani da objave svoj opšti akt u Službenom glasniku to moraju da plate. Kažem vam da to ne može biti princip. Ako će da objavi komercijalni neki, nešto što nije zakonom propisano, oni će to platiti, ali ako hoće da objave ono na šta su zakonom propisani, oni to ne plaćaju, gospođo Tabaković, nigde u svetu, pa neće ni u Srbiji. Ne mogu zakonom da vas obavežem da svoj opšti akt objavite, jer je to zarad javnosti, a ne zarad vas i da se naplati, jer se ne naplaćuje ni kad ministarstva objave, ministarstvo ne plaća, niti kad Vlada objavi, niti kad Narodna skupština objavi, ne plaća se. Oni su imaoci javnih ovlašćenja, nisu sami za sebe, žive i postoje sebi sami dovoljni. Oni su imaoci javnih ovlašćenja i u toj funkciji objavljuju opšte akte. To je do sada bio stav našeg Sekretarijata za zakonodavstvo i to je sad pretočeno i u zakon. Niko nam živ nije pisao. Ne znam otkud vam informacije? Imamo direktora Službenog glasnika za ovaj zakon i imamo pozitivno mišljenje. Niko živ nikad nije pisao nikakva pisma. Nisam dobio ovim povodom. Ne znam otkud vam ta pisma, kako to znate da je neko pisao i da se neko žalio? Što se tiče toga da Sekretarijat za zakonodavstvo proverava nakon donošenja akta da li je on u saglasnosti sa zakonom, kažem vam da to, gospođo Tabaković, nema veze s našim pravnim sistemom. Kako to da kažem a da ne bude grubo? To nema apsolutno veze sa našim pravnim sistemom. Izjednačavanje odbora Narodne skupštine sa Sekretarijatom za zakonodavstvo, moram da vam kažem, gospođo Tabaković, jeste definitivno nepoznavanje našeg sistema. Izvinite, molim vas, vi ste ekonomista, ne znam, s toliko autoriteta govorite o stvarima o kojima zaista ne znate, čini mi se, baš ništa. Kakve veze ima Sekretarijat za zakonodavstvo, kakvo ovlašćenje ima Sekretarijat za zakonodavstvo da pokreće postupke pred Ustavnim sudom, obustavi akte od izvršenja itd? Znate li uopšte šta je Sekretarijat za zakonodavstvo? Molio bih vas da u prvoj vašoj rečenici kažete nam ovde šta je Sekretarijat za zakonodavstvo. Neću reći šta je Sekretarijat za zakonodavstvo. Meni nije teško, ceo dan ću da slušam, ali volim da vas slušam kada govorite o onome što jeste vaša materija. Vaša materija jeste Zakon o javnim agencijama. Javna agencija, član 43, da bi javnost znala da je ovo već uređeno zakonima, treba da zna sledeće – javna agencija je dužna da pre objavljivanja propisa pribavi od ministarstva, u čijem delokrugu su poslovi javne agencije, mišljenje o ustavnosti i zakonitosti propisa, a ministarstvo je dužno da ukoliko smatra da to nije u skladu sa zakonom i Ustavom da obustavi od izvršenja, ide na Ustavni sud itd, ima tu niz drugih stvari, ako je povereni posao može da ga preuzme na 60 dana. Sve je razrađeno u Zakonu o državnoj upravi, sa jedne strane, sa druge strane u Zakonu o javnim agencijama. Apsolutno nema nikakve dileme. Sada ste vi došli na ideju – ne, neka to proverava Sekretarijat za zakonodavstvo koji nema ni jedno zakonom utemeljeno ovlašćenje da to proverava. Molim vas da započnete vašu diskusiju time što ćete barem reći šta je Sekretarijat za zakonodavstvo. To je moja molba vama, kada toliko autoritativno govorite o materiji koja vam izgleda ne da nije bliska, nego vam je toliko strana da elementarne stvari ne možete da povežete.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Poznat manir, kada nemate odgovor na primedbu, činjenicu, idete u nešto što bi moglo biti vređanje. Znate, davno sam zapamtila jednu, pametni ljudi kažu – nije mi svejedno ni čije će oči plakati za mnom, tako da ono što govorite o mojoj stručnosti nije meni problematično. I vas i mene slušaju i pravnici i ekonomisti i građani Srbije. Ono što želim da vam kažem, javnost zna, bila sam dve i po godine ministar i odlično znam šta je Sekretarijat za zakonodavstvo. U neko vreme ozbiljnije, nijedan predlog zakona se nije mogao raditi a da ne učestvuju vrsni stručnjaci iz Sekretarijata za zakonodavstvo, jer iz zakona proističu ovlašćenja ministara da donose pravilnike i da organi i organizacije koje preuzimaju određene nadležnosti, vrše određene poslove, obavljaju određene poslove i donose pravilnike. Čime objašnjavate da je Direktorat civilnog vazduhoplovstva, kao neko koga ne kontroliše Vlada u sticanju i raspolaganju novcem, pravilnik donese gde se pozove na nadležnosti Ministarstva za dijasporu? Objasnite mi to. Vaš pokušaj da odbranite neodbranjivo cenim kao jednu vrsnu lojalnost timu u kojem radite. Nije to problem. Poštujem to, ali ne možete javnost da uverite da ono što donese kao pravilnik određeni savet, direktno govorim o Savetu Direktorata civilnog vazduhoplovstva, koji se samoproglasio nadzornim organom, da li je za to imao odluku Vlade. Što se nije pozvao na Vladu? Da li može ijedan član upravnog odbora koga Vlada imenuje u neki organ, govorim o analogiji, a vi u pravu znate šta je analogija, a pošto ne znate, ekonomisti koji završe ekonomski fakultet uče jedan dobar deo prava od osnovnih izvora prava do međunarodnog prava, pa vas obaveštavam o toj činjenici, morao bi da zna da taj čovek koji ide da glasa u nekom upravnom odboru i donosi važnu odluku, kao što je primena pravilnika, koja proizvodi za nekog troškove neke usluge, pogotovu u kontroli leta i ostalog, mora da ima uputstvo Vlade. Ti ljudi nisu privatni pojedinci, iako se neki od njih često ponašaju kao pojedinci, a u stvari treba da predstavljaju Vladu. Nemojte mi reći da ne postoji veza između Vlade i da mi stvar preusmeravate na ispravljanje grešaka time što to upućujete na ustavnost. To vam u ovom trenutku uopšte ne ide u prilog. Greške treba eliminisati na startu, tamo gde vidite da se one pojavljuju, a evo je takva greška. Da se ne bi pojavljivala, Sekretarijat za zakonodavstvo, kome je to posao, mora da proveri ono što mu je posao, a ne da na Ustavnom sudu, a imate, gospodine ministre, nisu vas obavestili, upravo o objavljivanju ovih pravilnika, postupak na Ustavnom sudu u vezi sa nezakonitošću objavljivanja pravilnika, ne samo u smislu forme, nego suštine. Molim vas, kada shvatite da postoji problem, ovako očigledan, nezakonitost u postupanju, kad je amandman toliko jasan, gde kažem – ne možete dozvoliti da agencije, jer piše, i drugi organi i organizacije, ako ih na to zakon obaveže, ne možete ih odbraniti. Vi ih štitite, ali ih zakonski ne možete odbraniti, bila ja pravnik, ekonomista, najobičniji radnik koji nije imao dan škole, ovde je ljudska logika u pitanju, a boga mi ima i znanja, ima i informacija, a kao što vidite ima i dokumentacije.
Gospodin ministar ima reč.
Pošto niste hteli da kažete, reći ću vam. Sekretarijat za zakonodavstvo je posebna organizacija na čijem čelu se nalazi direktor kao državni službenik na položaju i koja učestvuje u pripremi propisa, s tim što je Zakonom o ministarstvima povereno da jedan deo propisa, odnosno da može da bude nosilac izrade pojedinih zakon. To je početak i kraj Sekretarijata za zakonodavstvo. Dalje on od toga ne ide, niti se bliže vraća. To je ono što radi Sekretarijat za zakonodavstvo. Nakon donošenja propisa, koji god da je u pitanju, postupak vezano za taj propis je isključivo regulisan Zakonom o Ustavnom sudu i ovlašćenjima subjekata, javnih subjekata i privatnih subjekata da pokreću odgovarajuće postupke vezano za taj postupak. To je pre svega postupak za ocenu zakonitosti i ustavnosti. Izuzetno, u jednom malom delu, kada je u pitanju saglasnost sa podzakonskim aktima, postoji mogućnost delovanja samih ministarstava, bez Ustavnog suda, kod imalaca javnih ovlašćenja i u jednom delu, kada je u pitanju sistem lokalne samouprave, do sada je bila predviđena nadležnost Vrhovnog suda, koja je nakon izmena zakona koje sada imamo prešla na Upravni sud. Nakon donošenja akta, do njegovog objavljivanja, pre stupanja na snagu, ne postoji mogućnost delovanja Sekretarijata za zakonodavstvo, niti je moguće u našem pravnom poretku koji je na ovaj način uredio ustavnost i zakonitost, ubaciti jednu posebnu organizaciju koja bi sada cenila, praktično, zakonitost akata druge posebne organizacije, organa uprave, javne agencije, bilo kog imaoca javnog ovlašćenja, lokalne samouprave, sutra notara, jer će on bitineki imalac javnog ovlašćenja ili tome slično. U našem pravnom sistemu, rekao bih sada matematički, 99,9% je to uvek isključivo sudska nadležnost nakon donošenja akta. To bi značilo u konkretnom slučaju kada je u pitanju Skupština, da Skupština donese zakon, a onda odbor Narodne skupštine odluči da taj zakon neće da objavi. To bi otprilike bila analogija, čak bi taj odbor imao i više prava, recimo, kada bi to uopšte i neko mislio da tako treba. Ne može tako, nego kada Narodna skupština donese zakon, može da se pokrene postupak za ocenjivanje njegove ustavnosti pred Ustavnim sudom, pre njegovog stupanja na snagu. To je rešeno Zakonom o Ustavnom sudu. Prema tome, ne želim da širim priču ovde. Vi ste ovde pominjali putarine, pominjali ste razne stvari koje, pretpostavljam, muče sve nas na ovaj ili onaj način. Pomenuli ste taj Direktorat za civilno vazduhoplovstvo, što je objektivno veliki problem u našem pravnom sistemu, jer niko živ ne može da ga koncipira. Ministarstvo za infrastrukturu je nadležno da reši taj problem. Ovde govorimo o objavljivanju akata, gospođo Tabaković, i ne možete jednom anomalijom koju ste prezentirali, za koju mogu da vam verujem da je tačna i ne moram, prosto, verujem da ste se potrudili da dođete do tog podatka, ne možete na osnovu te anomalije da tražite, ako je tačno to što ste rekli, iako kažem da je to neki "sui generis", organ koji niko za sada ne može da definiše, jer je posledica prelaska saveznog nivoa na republički, ne možete tražiti da mi menjamo naš zakon o objavljivanju akata i da, praktično, urušavamo sistem koji sada imamo. Jednoj posebnoj organizaciji dajemo jedno ovlašćenje koje apsolutno ne može imati. Znate li koliko je neprirodno da ona ima to ovlašćenje? Prosto, ne mogu da vam opišem. Pokušavam opet, ma nije čak ni odbor Narodne skupštine to da ima. To je, gospođo Tabaković, kao kada bi neki sekretarijat u Narodnoj skupštini imao ovlašćenje da zakon koji usvoji ova skupština, pre objavljivanja, odluči da se neće objaviti. Prosto, ne radi se tako. Postoje organi koji su ovlašćeni i postupak je pred Ustavnim sudom. Tu je početak i kraj svake priče. Naravno, kada su u pitanju povereni poslovi, pa se donose podzakonska akta iz oblasti poverenih poslova, onda je postupak u rukama organa državne uprave, čiji je povereni posao zakonom poveren nekom drugom da radi. Pošto Sekretarijat za zakonodavstvo čak nije ni to, on nema nijedan svoj posao kao povereni posao, on to ne može nikako. Ne može ni u nekoj svojoj delatnosti, jer on nema poveren posao. Povereni posao imamo mi kao ministarstvo, ne može on da ima. Prema tome, opet ću ponoviti, koji god imalac javnih ovlašćenja donese propis, mora da pribavi od nadležnog ministarstva mišljenje o ustavnosti i zakonitosti pre nego što ga objavi. Ne može drugačije. Prosto je nemoguće drugačije. Ako ministarstvo dobije to, pa sumnja šta je, ministarstvo može da se obrati, pa da pita sekretarijat, pa da vidi sa stručnjacima da li je to u redu ili nije u redu i onda u skladu sa zakonom pokreće dalji postupak. Ali, ministarstvo. Nemaju oni ljudi ništa sa tim. Na njihovom čelu je, ponavljam, državni službenik na položaju. Nisu oni ti koji to mogu da rade, jer nemaju ni kapacitet da to rade, a nisu ni pravosudni organ. Oni su, po mom uverenju, nešto bliži službi Vlade, nego čak i posebna organizacija. Meni oni više liče na službu Vlade. Da nemaju ona ovlašćenja iz Zakona o ministarstvima, da recimo, ovaj zakon priprema Ministarstvo državne uprave, da nije u nadležnosti Sekretarijata za zakonodavstvo, jer je nenormalno u jednom periodu pojačana uloga Sekretarijata za zakonodavstvo za vreme dok je direktor bio gospodin Balinovac, a dok se Ministarstvo državne uprave bavilo drugim poslovima, onda je neprirodno jedan deo nadležnosti ministarstva preneto u sekretarijat. Sekretarijat bi, u stvari, po mom uverenju, čak mogao da bude i služba. Realno, njegova pravna priroda je istovetna pravnoj prirodi svake službe Vlade, a to je da servisira ministarstva,posebne organizacije i organe uprave u sastavu ministarstva svojim znanjem u određenoj oblasti. Ovde konkretno u oblasti usklađenosti propisa sa sistemom propisa koji predlažete u sistemu. Ne mogu da verujem da je ovo i dalje sporno. Verujte, ne mogu da verujem. Prosto, ne znam da li više da se javljam za reč. Javljaću se samo zbog toga što se vi konstantno javljate za reč i tako autoritativno govorite o tome, a bili ste ministar. To što ste bili ministar, to je lepo. Bili ste ministar ekonomskog resora, verovatno, pretpostavljam. Ne znate ovu materiju. Ovo je Zakon o državnoj upravi. Sasvim je druga tema. Hoću da vam kažem iskreno šta je stvar, mislim da je i vi znate, ali da ste vi ovo iskoristili da pričate o javnim agencijama. Javne agencije su pitanje za drugo ministarstvo. Ne znam što ste vi ovde o tome, ovde govorimo o zakonu o objavljivanju akata, a vi hoćete da govorite o Zakonu o javnim agencijama, o nekoj drugoj temi. Kažem vam, ovo može ovako i drugačije ne može. U našem pravnom sistemu ne može. Skandal bi bio jednu službu, sad govorim služba, ne u pravnom smislu reči nego da bih ljudima bilo jasno, službu ovlastiti da može, praktično, suspendovati akte organa državne uprave. To bi bio skandal. Prihvatanje vašeg amandmana bi bilo, prosto, neprirodno. Jedna služba Vlade da odluči da obustavi od izvršenja akt ministarstva, na šta bi to ličilo? Zašto onda to ne donesete u Zakonu o Narodnoj skupštini da služba Narodne skupštine obustavi zakon pre njegovog stupanja na snagu i kaže – ne možete vi to, gospodine Odalović hoće da pošalje, ma ne, ne, dajte vi, gospodine Odaloviću, nama da mi vidimo da li je to u saglasnosti sa Ustavom i zakonom. Na šta bi to ličilo? Imate prethodni postupak, imate Odbor za ustavna pitanja, za zakonodavstvo, kroz koji se to sprovodi i prolazi, kao što i mi imamo prethodni postupak u Vladi, u kom učestvuje Sekretarijat za zakonodavstvo, ali u prethodnom postupku. Ne može u naknadnom postupku da učestvuje Sekretarijat za zakonodavstvo. To je, opet kažem, nemoguće i neprirodno. Ne sporim da postoji anomalija, čuo sam mnogo šta vezano za ovaj direktorat, od pitanja plata pa nadalje. Svašta sam čuo, i za Kontrolu leta itd. To je nadležnost ministarstva koje to treba da uredi. Ne znam zašto ste vi sad baš našli ovu temu i mene da se bavite time? Ovde vaš amandman prosto ne može tako da ide. Ako ste hteli da izložite taj problem, mogli ste, ali bez toga da nam odgovorite da li mi umemo nešto ili ne i da imamo neke namere, da agencijama ne znam šta učinimo ili ne učinimo. Nemamo mi nikakve namere, posebno ne prema javnim agencijama. O javnim agencijama imam neki svoj stav koji je dosta kritički. Javne agencije su javne agencije, ali ne možemo reći javnoj agenciji – plati objavljivanje onoga što je zakonom ustanovljeno kao tvoja obaveza. To nema logiku. Gospođo Tabaković, to ne možemo da radimo. To je i dosad bio stav i ubuduće će biti stav, jer ona radi u okviru javnih ovlašćenja. Kada hoće da objavi nešto van toga, onda će da plati, kao što će da plati svako drugi. Ona može da objavi hiljadu stvari drugih, ali pravilnike koje donosi u okviru javnih ovlašćenja, kao povereni posao, ne možemo da joj naplatimo. Uostalom, što se onda ne bi dogovorili, pa da nam ih onda ona vrati u ministarstvo, pa da ministarstvo napiše pravilnik, objavi, pa opet dođe besplatno. Prema tome, nije to put. Kažem vam opet, ne znam odakle vama informacija. Mi imamo mišljenje preduzeća "Službeni glasnik". Nikakvu primedbu ljudi nisu dali. Znam lično i direktora, mogao je i usmeno da kaže ako ima neke primedbe. Ne znam koja su to pisma pisali? Možda su vama, nama stvarno niko nije. Pitao sam kolegu iz zakonodavstva, niko živi nije pisao nikakvo pismo. Ne znam o čemu pričate, zaista, sem ukoliko to nije bilo malo da se nakiti i podupre diskusija. Na kraju, javna preduzeća nisu tu da stiču profit. To i vi i ja znamo. Nije cilj javnog preduzeća da stiče profit, jer da je cilj, odmah bi Aerodrom Beograd mogao da digne takse 800 puta i da stiče profit. Nije javno preduzeće tu da stiče profit. Javna preduzeća, pre svega, obavljaju delatnost od opšteg interesa i to je prvi i osnovni cilj javnog preduzeća. Nema potrebe, kolega, da se krstite. To, mislim, piše i u prvih tri člana zakona.Kao što su tu i komunalna preduzeća da rade na lokalu. Javna preduzeća to rade ukupno. Javna preduzeća obavljaju delatnosti od opšteg interesa, jer da je drugačije, gospođo Tabaković, vi ste imali veze sa nekim javnim preduzećima, radili ste, recimo, mislim, u Pošti ili ste imali veze. Zašto bi, recimo, Pošta držala otvorenu poštu u Medveđi? Recite mi, kolega koji tako lepo gestikulira, zašto bi Pošta držala otvorenu poštu u Medveđi ili u Trgovištu? Dajte mi ekonomski interes, ako ste vi u pravu da javno preduzeće služi za sticanje profita. Znači, Zakon o javnim preduzećima je jasan. Javno preduzeće je tu da obavlja delatnosti od opšteg interesa i profit nije primarni u radu javnog preduzeća, jer da je primarni, PTT Srbija bi zatvorila 60% pošta, jer nema nikakav interes u Trgovištu držati radnike, plaćati struju, firmarinu, ne znam šta se sve plaća, prostorije, ovo, ono, da je upravo ono što vi meni želite sada ovde da kažete i javnosti želite da kažete.
Gospođa Jorgovanka Tabaković. Niste završili.
Vi ste narodni poslanik i vi normalno možete da diskutujete na način kako želite, ali ja ne želim da javnost pomisli da mi ovde nešto, kako ste vi rekli, radimo sa nekim namerama, da ne znam javnim preduzećima ne znam šta činimo time što neće platiti objavljivanje nekih akata koja uglavnom ni do sada nisu plaćala ona koja su tražila mišljenje Sekretarijata za zakonodavstvo. I do sada ga nisu plaćali, pa neće ni ubuduće, niti želim da se ovde stvori neka predstava kako, eto, vi sve znate, a mi eto ništa ne znamo, pa ćete vi nama držati lekcije ovde u trajanju od 15 minuta u prvom izlaganju, 12 minuta u drugom izlaganju. Svaka čast, ali kažem prosto na to ne pristajem, sem pristao bih da razgovaram s vama o ekonomiji, ali u materiji kojom se mi bavimo ovde, vi baš da nam držite lekcije prosto nema smisla.
Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Vi meni ne dajete pravo na repliku, iako znate da imam, zato i ne tražim pravo na repliku, ali da počnem od ovog poslednjeg što ste rekli. Vi bi sa mnom razgovarali o ekonomiji kao pravnik, a meni ne date pravo kao poslaniku da razgovaram o zakonu koji je na dnevnom redu. Hajde da počnemo od ovog zadnjeg što ste rekli – javna preduzeća nisu tu da stvaraju prihod. Gospodine Markoviću, ako vam niko nije rekao, prethodni Zakon o javnim preduzećima i preduzećima koja se bave delatnošću od opšteg interesa radila je grupa vrsnih pravnika i ministara i u radu tog zakona sam učestvovala i ja. Nije bio loš, uzmite i pročitajte ga. Javna preduzeća nisu tu ni da stvaraju gubitke, ali nisu tema javna preduzeća. Ovde govorimo o Javnom preduzeću "Službeni glasnik", koje objavljuje propise i koga vi ovakvim rešenjima ostavljate bez prihoda time što, sad čitam iz vašeg Predloga zakona, strana 2. obrazloženja, drugi pasus, znači, ono što ste nam dostavili – Predlogom zakona se predviđa, izmenom važećeg člana 11, da se za objavljivanje svih akata, čitam predlog dostavljen svim poslanicima, za objavljivanje svih akata (bez obzira koji je organ ili organizacija donosilac akata) znači, i javne agencije i ostali, ne javna preduzeća, njih tu nema, čije je objavljivanje u "Službenom glasniku" predviđeno zakonom, ne plaća naknada. Znači, do sada se plaćala, a od sada se neće plaćati. Koga uveravate da to nema nigde, da to nikada nije bila praksa? Prosto, računajte na to da sam neko ko pažljivo sluša i ko neće da ustukne lako dok mu ne isključe mikrofon. Ali, argumenti isplivaju i istina se vidi, koliko god vi pokušavali da to zamažete. Predlogom zakona se predviđa i stavljanje van snage zakona o objavljivanju saveznih zakona, drugih propisa itd, što je nesporno. Ali, unosite novinu da se svi akti tako objavljuju, znači, pravilnici i ostalo koji proističu iz zakona, a rekli ste i sami, u njihovoj pripremi učestvuje Sekretarijat za zakonodavstvo. Pa vi ste odgovorili na moje pitanje, značaj koji ima Sekretarijat za zakonodavstvo da učestvuje u izradi jeste da brine o zakonitosti, a ja vam kažem da agencije koje u prvom trenutku kada se formiraju jesu na budžetu, pa se izmaknu sa budžeta, pa se finansiraju naplaćujući građanima usluge, ne koliko pokrivaju troškove, nego stvarajući enormne profite zato što imaju monopol. Ne može po jednu potvrdu u toj oblasti koju izdaje Direktorat ili Agencija za kontrolu leta da ode građanin ili strani investitor nigde drugo nego kod njih. Znači, na bazi monopola ne određuju cene za pokriće troškova, pa da posluju bez profita, kao što vi kažete ispravno, nego zarađuju enormne profite, pa smo imali afere koliko je ko zarađivao, plaćao, a dinar ne uplaćuje u budžet. To mene brine i želim da i ovim delom amandmana utvrdim da vi koji predlažete zakone ne dozvolite nezakonitost u nekom kasnijem delu do objavljivanja jer – što bi mi pravili troškove suđenjem, gospodine ministre? Šta, treba da organizujem vatrogasnu službu, pa da njen značaj učinim važnim time što ću negde da podmetnem požar? To na ovo liči. Znači, zalažemo se za mirno rešavanje radnih sporova da bi rasteretili sudove, a vi ovde upućujete kada se desi nesklad i nezakonitost, čak smešno praveći analogiju da kada Skupština usvoji zakon, jer ovde samo Vlada predlaže zakone, samo Vlada predlaže zakone, ponavljam, u kojima učestvuje Sekretarijat za zakonodavstvo, pa kome onda mi možemo da osporimo kao neki odbor ili bilo šta? Nemojte pokušavati da obezvredite primedbe koje iznosim jer, gospodine ministre, nisu vam rekli, u Ustavu Srbije piše da ova tela koja su sporna ne meni, građanima Srbije, jesu nosioci javnih ovlašćenja u ime države i vi njih kao takve ne možete maziti i paziti na štetu građana, a i na štetu Vlade. Zar vam nije interes da se nad njima ustanovi kontrola zakonitosti rada, a ja vam kažem šta objavljuju. Prevode pravilnike koje donosi EU i Evropska agencija, a ne oni. Samo prevode i na stotine stranica objavljuju. Taj "Službeni glasnik" treba da pokrije troškove te štampe, tih stotina stranica, časove rada tih radnika. Ne tražim da vi njima obezbedite profit. Verujte mi, nije mi važno što to trenutno vodi jedan divan čovek koga dugo poznajem, a član je DS, uopšte nije važno. Mene brinu institucije, urušavanje institucija, sistema koji želite da malo-pomalo ovde zagrebete, onde zagrizete od tog kolača, da bi mi sutra imali problem poput onoga koji imamo sa poslovnim bankama, sa doprinosima zato što smo uništili SDK. Nemojte da mi kažete da je to širenje tema, to su principi koje ne smemo da ponovimo kao greške koje nam čine život gorim. Zaista više neću da se javljam. Vi ste odbranili moj amandman time što ste rekli da za zakonodavstvo jeste obaveza da učestvuje u pripremi zakona. Vi ste ti koji morate da kontrolišete članove saveta i organa koji sede u tim agencijama, to što ih i da li kontrolišete, a mi nemamo uvid, to je posebno pitanje. Ali i naša obaveza, gospođo predsednice, da mi nemamona plenarnom zasedanju kroz Poslovnik regulisane izveštaje ni Komisije za hartije od vrednosti, ni agencija, dobijamo ih i slažu se i u ovakvom načinu rada ne stižemo ni da progovorimo o njima, ali to jeste posao svih nas, nas kao nadzornog organa, ove izvršne vlasti, ali jeste pre svega trenutak gde ne smemo da dozvolimo da tamo gde možemo da uredimo sistem evropski, da ga uredimo. Zahvaljujem vam se na svim pohvalama, gospodine ministre, koje ste mi dali i molim vas, vi ste danas tu, nisam se okomila na vas, moglo se desiti da ministar koji zaista nema veze sa ovom materijom bude tu i brani ovaj zakon jer je to, nažalost, česta praksa.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Gospođo Tabaković, želim da se vi javljate. Želim da se javljate zato što hoću da raščistimo ovo do kraja, da ne širimo temu. Dakle, idemo iz početka opet. Lepo je to zvučalo prvih 15 minuta, ali hajde da vidimo. Znači, vi tražite da Sekretarijat za zakonodavstvo, nakon donošenja akta, a pre stupanja na snagu, odnosno pre objavljivanja, što je uslov za stupanje na snagu, ima autoritet da praktično odloži to stupanje na snagu. Ponavljam, Sekretarijat za zakonodavstvo je nešto što će našim građanima najbliže biti ako kažem – najobičnija služba, i kao najobičnija služba nije ovlašćena i ne može biti ovlašćenja da akte organa državne uprave ili javnih agencija, odnosno imalaca javnih ovlašćenja odlaže od primene. Na čelu Sekretarijata je državni službenik koji učestvuje u prethodnom postupku, a to je priprema akata. Ko je nadležan i zašto mi vaš amandman odbijamo? Dakle, prvi razlog je taj što ne može jedna služba da to uradi jer, kažem opet, onda bi služba ovde, Sekretarijat u Narodnoj Skupštini, i uopšte nije smešna analogija, potpuno je tačna, mogao da uzme i da kaže – lepo je što je Narodna skupština usvojila to, ali gospodine Odaloviću mi se ne slažemo da vi to objavite, smatramo da nije u skladu sa Ustavom. Znači, to je vaš amandman gospođo Tabaković, bez razrađenog postupka dalje. Znači, nemoguće je prihvatiti. Sve i daneko kaže – pa, hajde to, a šta je dalji postupak? Nasuprot toga, govorim vam da Sekretarijat kao jedna vrsta službe, mada će se oni malo uvrediti ali suštinski jesu služba, učestvuje u prethodnoj pripremi, kao što ovde učestvuju odbori Narodne skupštine pre nego što zakon dođe na Narodnu skupštinu. Bukvalno identično. Potrebna je njihova saglasnost da bi nešto došlo, recimo, na Vladu, da bi se neki pravilnik usvojio itd. Sada, uporno ponavljam, ovo je rešeno drugim zakonima. Kad su u pitanju imaoci javnih ovlašćenja koji se nalaze ispod ministarstva ili u radu delokruga ministarstava dužni su da pre objavljivanja pošalju ministarstvu, da ministarstvo vidi da li je u skladu sa Ustavom i zakonom, a ministarstvo može iskoristiti ovu svoju službu da im pomogne u tome, ako treba. Mada najčešće, i to je važno znati, Sekretarijat za zakonodavstvo ima stručnjake iz različitih oblasti koji sede na jednom mestu i ukrštaju znanja kada dođe neki propis. Zato imaju tu prethodnu funkciju. Ministarstva uvek imaju samo stručnjake iz te oblasti, obzirom da se pravilnici odnose na te oblasti. Najčešće sama ministarstva mogu da daju odgovore na to. Zašto je ovo uređeno ovako? Zato što su ministarstva ovlašćena da traže od Vlade da se obustavi od izvršenja i pokrene postupak pred Ustavnim sudom. To je uredio naš ustav za koji smo svi glasali i to je tako normalno, prirodno, celishodno, civilizovano. Tako je to, mislim, svuda. Ne znam gde to može drugačije. Naravno, nakon objavljivanja mogu i drugi subjekti da traže. Za Narodnu skupštinu je uređeno tako što, ne znam, trećina narodnih poslanika, malo sam zaboravio, može da traži pre stupanja na snagu da se pokrene postupak pred Ustavnim sudom itd. Drugi zakon koji to rešava je Zakon o javnim agencijama, koji kaže da je agencija, u članu 43, dužna da pre objavljivanja propisa pribavi od ministarstva u čijem je delokrugu poslovanje agencije mišljenje o ustavnosti i zakonitosti propisa itd, i ministarstvo će opet kao organ državne uprave, u skladu sa nadležnostima, moći da pokrene odgovarajući postupak i da spreči stupanje na snagu tog akta. Vi meni govorite konstantno o situaciji koja se tiče jednog ministarstva, jednog organa. Ne možemo time braniti amandman koji ne može da uđe u naš sistem. Amandman ne može da uđe u naš sistem. Ne može služba Vlade da obustavlja organima državne uprave, imaocima javnih ovlašćenja stupanje na snagu zakona. Ne može. Ne znam kako bih to rekao. Ne znam kako da vam više objasnim. To je nemoguće. Jednu stvar se potpuno slažem s vama. Veliki je problem nagrizanje pravnog poretka. Verujte mi na reč, usvajanje vašeg amandmana bi nagrizlo pravni poredak, jer bi unelo nešto što nije u skladu sa našim pravnim poretkom. Unelo bi ovlašćenje jednoj službi, odnosno posebnoj organizaciji, koja njoj po prirodi tog organa ne pripada. Otvorilo bi opasan presedan i stavilo bi posebnu organizaciju iznad organa državne uprave, što je nemoguće, što ruši hijerarhiju države. Brinete se za "Službeni glasnik". Zašto bih, gospođo Tabaković, u ovoj diskusiji verovao vama ako direktor "Službenog glasnika" i "Službeni glasnik" nije rekao da će ovo destabilizovati njihov posao? Najiskrenije, bez ljutnje, kako znate da će to destabilizovati njihovo poslovanje, a oni ne znaju. Pa oni brinu, verujte, ti u javnim preduzećima brinu za svoje prihode kao da će 100 godina biti u tom preduzeću, kao da će unucima ostaviti? Kada im dirnete u neki prihod, hoće oči da vam iskopaju. Čisto sumnjam da bi "Službeni glasnik" dozvolio da ovako nešto ide i da se ne bi obratio da je ovo nešto što će da uzdrma sistem finansiranja. Oni imaju izdavačku delatnost, publikacije. Mogu da naplaćuju sve druge stvari. Naš "racio legis" je samo taj da kada obavežete zakonom nekoga na nešto, što on obavlja kao vršilac javnog ovlašćenja, da ne možete da mu naplaćujete objavljivanje. Meni Sekretarijat za zakonodavstvo tvrdi da imaju na desetine mišljenja koje su dali u tom pravcu prethodnih godina, nezavisno koja je Vlada na vlasti, naša Vlada, druga Vlada. Svaka Vlada je naša Vlada. Znači, nezavisno koja je Vlada, koji je njen personalni sastav, Sekretarijat ta mišljenja daje već duže vreme. Pre neki dan su bili iz Agencije za borbu protiv korupcije u Sekretarijatu za zakonodavstvo. Isto su tražili mišljenje – da li su dužni da plate za objavljivanje svojih akata u "Službenom glasniku"? Isto pitanje su postavili. Stav zakonodavstva je bio identičan kao i o ovome što sada izlažemo, da ne treba da plate za objavljivanje svojih akata u "Službenom glasniku". "Službeni glasnik" je javno preduzeće koje ima svoj način finansiranja i verujte dobro im ide. Uopšte se za njih ne brinem. Nije ovo nešto što će njima da izazove bilo kakav problem u poslovanju, ali je ovo principijelan stav. Moje uverenje je da je ovo principijelan stav. Ne možemo obavezati zakonom imaoce javnih ovlašćenja na to i onda im naplatiti ono za šta su dužni da urade, a to je da učine dostupno javnosti svoje akte, pravilnike po kojima treba svi da se ponašamo. Ne plaćamo ni mi, opet ponavljam. Ni Narodna skupština ne plaća. Ni Vlada ne plaća, ni ministarstva. Niko ne plaća ko to radi u toj funkciji. Ali, ako hoću da se oglasim kao ministarstvo onda ću da platim. Razumete? Recimo, daćemo oglas vrlo brzo gde ćemo popisati sve brisane stranke zbog pravne sigurnosti da ljudi znaju, 500 i nešto brisanih stranaka itd. Daćemo oglas i taj oglas ćemo da platimo gde god da ga damo, i u "Službenom glasniku". Naravno, sredstvima javnog informisanja ćemo svakako da platimo. Spreman sam i dalje, evovi isto, ja isto. Koliko god da treba tu sam.
Gospođa Tabaković ima reč.
Samo još par reči. Vaš pokušaj da državu izvučete iz njene nadležnosti nije dobar, ni u ovom trenutku, ni dugoročno, ni generalno, ni vama trenutno kao vlasti, ni nama koji pretendujemo da na vlast dođemo. Bez obzira na to što se neki čude ovim što kažem, to je pokušaj da se država izvuče iz svoje nadležnosti, a to je da dopusti, uzimam jedan primer – ovaj direktorat koji se samoproglasio nadzornim telom i objavljeno je da je to. Šta zna običan građanin? Za njega je to taj bitan, važan i zakonit organ. Ne možete da time što se napravi propust u početku u kreiranju zakona kažete – ja sam svoje završio i neka se sude. Ne sme da se propusti nezakonitost na svakoj tački na kojoj može da se zaustavi nezakonitost. Ako jedan organ ili organizacija, kako navodite u obrazloženju, objavi neki pravilnik, a on nije u skladu sa sektorskim zakonom kojim mu je povereno javno ovlašćenje, daću vam ono što učeni pravnici pišu o problemu Zakona o javnim agencijama, to ne smemo da dozvolimo i pustimo da funkcioniše. Da citiram vašeg pokojnog predsednika koji je govorio: "Nemojte da stanje bude takvo da više ne možemo da ga promenimo", kao što je na Kosovu govorio. Da li vi to meni govorite – imamo loš Zakon o javnim agencijama, to ne možemo da promenimo, oni imaju pravo, ne možemo da im ukinemo Zakon zato što nemamo pravo nadzora nad njima? Nemojte mi se braniti stvorenim faktičkim stanjem koje nije dobro. Da li ćete građane da oslobodite troškova objavljivanja nevažećom izgubljene lične karte? Zakon kaže mora da se objavi. Hoćete li da ih oslobodite troškova? Nećete? Da li ćete taj "Službeni glasnik", koji ćete džaba da odštampate kod "Službenog glasnika" kao javnog preduzeća o ukidanju i brisanju stranaka, da podelite besplatno građanima da znaju koje stranke više ne postoje? Nećete. Govorim o motivu i motiv je vidljiv. Još jedno vas molim. Ono što ne sme država da dozvoli, to je da joj se ukaže na problem, da se o njega ogluši. Ne govorim vam nedobronamerno. Nije meni stalo da se s vama nadgornjavam. Govorim o tome da na svakoj poziciji i svakoj tački gde država može pokaže svoju ozbiljnost, ne snagu sile nego svoju ozbiljnost i svoj sistemski pristup, konzistentnost zakona i odlučnost da neće da dozvoli da one male rupe u zakonu postanu prostor za davanje mišljenja, za zloupotrebu diskrecionih prava ili bilo čega sličnog. To vam govorim kao građanin, kao ekonomista, kao neko ko ima dugogodišnje radno iskustvo na koje se ponosim i koje svuda primenjujem, gde god da o ovome razgovaram ili treba da se ponašam u skladu sa tim. Ne morate vi usvojiti amandman, ali čujte da ovo nije dobro rešenje i na neki vaš način, vi to sigurno možete, vi ste vlast, sprečite nezakonito objavljivanje akata na koje neki nemaju pravo, nemojte ih štedeti tih troškova, nemojte da im dozvolite da zavlače ruke u džep stranim investitorima i građanima, jer to nije politička priča, to je rang gde smo po teškom ulaženju u investicije u ovoj zemlji rangirani, od onih koji znaju ovo o čemu pričamo ja i vi. Molim vas da najdobronamernije shvatite primedbe koje iznosim, a iznosim primer Direktorata jer je zaista najdrastičniji i zbog količine novca koji je samo pod njihovom kapom, šapom, kontrolom i trošenjem, i zato što su se samoproglasili nadzornim telom i od trenutka samoproglašenja profesionalni, učeni i iskreni pravnici na to stavljaju primedbu, a mi građani se suočavamo sa problemima u vezi s tim.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Dobro je, gospođo Tabaković, da smo i vi i ja u dobroj formi, pa možemo da dugo pričamo, očigledno. Dakle, opet Direktorat. Ukazali ste na problem Direktorata. Niste prvi koji je ukazao na taj problem. Ministarstvo za infrastrukturu sigurno može da objasni tu temu ili ukoliko ne može, to je, kažem, opet pitanje. Mislim da je četvrtak dan za poslanička pitanja, razgovor sa ministrima, sasvim svejedno, uopšte ne ulazim. Evo najiskrenije, nisam ovo mislio ništa da omalovažim. Ako je problem treba da se rešava. Ako ste vi u pravu da je to nezakonito, potrebno je pokrenuti odgovarajući postupak, ukazati Ministarstvu itd. Ako niste u pravu, onda niste u pravu. To nije tema za ovaj zakon, niti to što je neko možda uradio nešto što vi mislite da je nezakonito. To nije razlog da mi u našem zakonu jednu službu Vlade snabdemo ovlašćenjem koje njoj kao takvoj ne pripada. Tom ću rečenicom prosto da završim ovu diskusiju. Dakle, razumem vaše razmišljanje i ono je ispravno, ali mi već imamo mehanizam koji je zasnovan na našem zakonu i Ustavu i našem pravnom sistemu za rešavanje tog problema. Dodavanje drugog mehanizma, pogotovo neprirodno, ovlašćivanjem jedne službe na nešto što ona po svemu ne može da radi, neće u stvari rešiti to da li se neko drznuo da uradi nezakoniti akt ili nije. Jednostavno to je onda tema za nekog drugog. Dobro je da se razumemo bar u tome. Znam šta je vaša ideja, tu ideju podržavam, ali kažem postoje mehanizmi, mehanizam koji vi predlažete je zaista nešto što je potpuno neprihvatljivo, jer opet kažem budite onda takve pa ajte u Narodnoj skupštini uvedite to, pa kada se uvede u Narodnoj skupštini, onda ćemo mi tamo naše službenike da ovlašćujemo da mogu i oni to da rade.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Petar Jojić i Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Gospodin Zoran Krasić.
Cilj ovog amandmana jeste da se iz zakona izbriše nešto što ne postoji. Donekle mogu da shvatim odgovor Vlade, odmah da se razumemo. Još, čini mi se 1993. godine, tako beše, Ustavni sud je proglasio da taj član nije u skladu sa… Pobrkao sam, izvinite, ovo se odnosi na besplatno objavljivanje opštih akata. Pazite, naš amandman i ono što ste vi odgovorili, ne komunicira. Mislim da smo isto mislili. Znači, tamo gde postoji obaveza po zakonu da se određeni opšti akt mora objaviti Službenom glasniku ne podleže plaćanju, ali zašto onda i kada su u pitanju drugi organi i organizacije gde takođe postoji zakonska obaveza? Vi sada brišete te dve reči, odnosno tri – organi i organizacije. Mislim da nepotrebno to brišete, ali kada sam već uzeo reč, gospođo Đukić-Dejanović, a tiče se sledećih amandmana, sve je to povezano, da ne bude neke zabune. Znate, ako je Ustavni sud za određeni član zakona utvrdio da nije u saglasnosti sa Ustavom Republike, ovde imamo situaciju da se radi o bivšem ustavu, onda se postavlja pitanje – zašto taj član da postoji u tekstu zakona i da se precrta i da stoji ili dole u nastavku negde da taj član više ne važi, s obzirom da je odlukom Ustavnog suda stavljen van snage? Gospodine Markoviću, vrlo često menjamo zakone, pa se promeni neki član. Sa izmenama i dopunama tog zakona gde se taj član menja ili uklanja, njega više nema. Ako je to uradio Ustavni sud, onda takođe ne bi trebalo da postoji u zakonu. Zašto postoji opasnost? Ne kažem da je praksa ovo što ste odgovorili, to jeste praksa, ali moramo da menjamo praksu. Evo zbog čega vam to kažem. Sećate se da je bio zakon o nadziđivanju i pretvaranju zajedničkih prostorija u stambene objekte. Ustavni sud Republike Srbije je nekoliko puta vodio neke postupke i doneta je odluka od strane Ustavnog suda da se neki članovi stavljaju van snage, ali moram da vam skrenem pažnju da je onda i Narodna skupština 1993. ili 1994. godine donela Zakon o stavljanju van snage tog zakona, a zbog toga što su neki postupci bili u toku našlo se solomonsko rešenje da tamo gde je doneto prvostepeno rešenje, gde je postojao postupak itd, okončaće se po zakonu koga više nema. Naravno, krenuli su problemi. Vi čak danas u opštinama imate posebna odeljenja u čijem opisu poslova stoji i da rešavaju po zahtevima po zakonu koga više nema. Tog zakona nema ne od pre dve godine, nego od 1993. ili 1994. godine. Zato postoji ta opasnost i zato smo ovim amandmanima, ne ovaj konkretno, nego ova dva sledeća, koristim vreme koje stranka ima, tražili da ono što je Ustavni sud proglasio da nije u saglasnosti sa Ustavom Republike ne bude više u tekstu zakona, da ga mi uklonimo. Zašto? Imamo i obavezu i ne treba da stoji ni kao istorijska odredba. Ti članovi postoje kada se napravi retrospektiva od prvog donošenja izmena, dopuna itd, ali kada je Ustavni sud već odlučio dajte da ga uklonimo, da ne postoji, tim pre što je ovo odluka Ustavnog suda iz 1993. godine i nema nikakvih pravnih posledica 2010. godine. Ustavni sud kada je odlučivao 1993. godine, to je čini mi se savezni, odlučivao je u skladu sa tada važećim ustavima. U međuvremenu je donet novi Ustav 2006. godine, tako da ni sa gledišta tog istorijskog aspekta ne treba da postoji u zakonu više. Ne sporim ono što je odgovorila Vlada, to jeste praksa, ali moramo da menjamo tu praksu. Kao primer zašto treba da se menja praksa baš uzeo sam ovaj zakon iz 1993. godine o nadziđivanju koji ne postoji od 1994. godine. Na stranu tog što i danas neki građevinski magnati i investitori vrše nadziđivanje i pretvaranje po tom propisu koji ne postoji i danas. Dokaz za to – pogledajte nadležnosti pojedinih organa lokalne samouprave. Imate tamo odeljenja za imovinsko-pravne poslove ili za stambeno-komunalne poslove, pa kad se taksativno navodi šta je nadležnost tog organa, stoji čak i primena ovog zakona, a zakon ne postoji. Navodno, zaostali predmeti iz 1993. godine, to teško neko da može da nas ubedi da baš postoji neki predmet iz 1993. godine. Ako postoji, onda su to verovatno oni kapitalci koji treba nadzidaju na nekoj teritoriji neku veliku zgradu. To pitanje danas se rešava, ali sa poštovanjem pravila imovinskog prava. Taj zakon se nije zasnovao na pravilima imovinskog prava, nego na pravilima korišćenje iz stanarskog prava. To više ne postoji. Zato je važno da naše propise treba očistiti od onog balasta koji stoji nekom greškom u našim propisima. Toliko.
Gospodine ministre, izvolite, imate reč.
Slažem se s vama u potpunosti da bi mi možda trebali da promenimo malo praksu koja postoji. Mislim da nije tema za danas, ali volim što ste pokrenuli. Otvara se tu mnogo pitanja – kada prestaje da važi, da li bi se neko zbunio, objektivno de jure je prestao da važi danom objavljivanja odluke Saveznog ustavnog suda. Generalno to jeste jedna tema dalje za razmišljanje. Mislim da Zakonodavni odbor Narodne skupštine tu može dosta da pomogne u koncipiranju određenih pravila i stavova – kako to raditi. U svakom slučaju, hvala vam na diskusiji, posebno na tome što ste, uprkos tome što ste opozicioni poslanik, podelili moje uverenje da kada je neko u vršenju javnih ovlašćenja zakonom obavezan da objavi neki akt, onda objavljivanje tog akta ne možemo da mu naplatimo. Nadam se da je to pomoglo sada i drugim kolegama koje su imale dilemu, da to razumeju.
Gospodin Mirko Munjić, ili hoćete prvo vi gospodine Krasiću? (Da.)
Samo bih jednu rečenicu da kažem, s obzirom da smo svi svesni toga da je ovo problem. Po novom Zakonu o Narodnoj skupštini mi treba poslovnikom da regulišemo mnoge stvari, a imamo posebno obavezu da se formira radna grupa ili radno telo, nije bitno kako se to zove, koje treba da donese standarde, kako treba da izgledaju naši zakoni. Tu je mesto i prilika kako da se ovo uredi. Stvarno ovo predstavlja veliki problem. Slažem se sa istorijskog aspekta da treba da stoje kako su koji zakoni doneti, kako su menjani itd, ali kada se gleda ona važeća varijanata treba očistiti od onoga što ne važi, pogotovo kada se radi o istorijskim datumima 1993, 1994. godina, odluka Ustavnog suda se odnosila na onaj ustav, a sada je neki novi ustav itd. Treba jednostavno promeniti praksu, jer neko može da bude veliki mangup pa da to zloupotrebi i toga smo svesni.
Ima reč Mirko Munjić. Izvolite.
Evo, čuli smo dosta danas o tome šta se sve objavljuje, šta se naplaćuje, šta je i zakonska obaveza. Zaista smatram da treba postaviti pitanje – zašto se ovde brišu ove tri reči "organa i organizacije"? Reč "organizacija" ostaje u članu 3. izvornog zakona, je l' tako? Ovde se traži brisanje, odnosno vi tražite brisanje reči "organa i organizacija". Mislim da obrazloženje Vlade u ovom delu, o kome je govorio i gospodin Krasić, po meni je u redu da se naknada jasno ne može naplaćivati ni u jednom slučaju kada je obaveza objavljivanja akata ustanovljena u smislu člana 3. ovog zakona – dakle, naknada se ne plaća kada je ova obaveza uspostavljena zakonom, je l' tako? Međutim, gospodine ministre, jedan slučaj, ukoliko je moguće, vi ste u ovom zakonu ovde ostavili jedno diskreciono pravo predsedniku Republike – da može da odluči šta će se objaviti u "Službenom glasniku", a šta ne. Ovim predlogom nije precizirano koji su to akti. Dakle, to nisu oni ukazi na koje, po zakonu, on ima pravo da se objave u "Službenom glasniku", već su to neki drugi propisi za koje vi kažete ovde – predsednik Republike odlučuje, je l' tako, on na neki način ima diskreciono pravo šta će da se objavi, a šta ne. Postavlja se pitanje – šta sa tim i takvim propisima, odnosno prvo, koji su to propisi, a drugo šta sa njima? Neće valjda neko ostaviti kao pravo predsedniku Republike – da odluči koji će to propis biti koji će se objaviti, zašto se na kraju to njemu ostavlja kao diskreciono pravo? Zašto mu se nameće jedan namet, da se njemu ostavi kao diskreciono pravo šta će se objaviti, a šta ne? Još jedno praktično pitanje u svetlu ovih propisa, dakle, ovih izmena zakona – da li se računalo na jednu finansijsku kalkulaciju, slažem se da "Službeni glasnik" nije profitabilna organizacija,vi ste rekli da "Službeni glasnik" vodi računa o svom profitu i jasno da ljudi koji su u "Službenom glasniku" vode računa o tome, ali ipak da li se pravila jedna finansijska kalkulacija u svetlu ovih propisa kada se "Službenom glasniku" oduzimaju neka prava na naknade za neke akte koji se objavljuju?
Gospodine ministre, imate reč.
Evo, već sam rekao, "Službeni glasnik" je u postupku pripreme ovog zakona od strane Sekretarijata za zakonodavstvo učestvovao, "Službeni glasnik" je dao mišljenje o tome, tako da verujem da su oni dali na osnovu svojih projekcija mišljenje, naravno pozitivno. Ovo pitanje objavljivanja akata predsednika Republike definisano je Zakonom o predsedniku Republike, s obzirom da je zakon donet na osnovu Ustava kao obaveza iz samog Ustava koji definiše tu poziciju predsednika Republike u celini, onda ne možemo mi ovim zakonom menjati praktično ono što je utvrđeno tim zakonom.
Narodni poslanici Zoran Krasić, Petar Jojić i Mirko Munjić zajedno su podneli amandman, kojim predlažu da se posle člana 5. doda novi član 5a. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Vjerica Radeta i Sreto Perić zajedno su podneli amandman, kojim predlažu da se posle člana 5. doda novi član 5a. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predloga želi završnu reč? Gospodine ministre? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OBELEŽAVANjU DANA ŽALOSTI NA TERITORIJI REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dušan Marić. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem gospodine ministre, zahvaljujem na učešću u radu. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POŠTANSKIM USLUGAMA (pojedinosti) Saglasno članu 88. stav 1, doći će ministar ne brinite, tu je u zgradi, Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima 18. tačke dnevnog reda, dakle, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, pozvala da sednici pored predstavnika predlagača, magistra Jasne Matić, ministra za telekomunikacije i informaciono društvo, prisustvuju i Snežana Obrenov Ivanović, pomoćnik ministra za poštanski saobraćaj i Petar Janjić, šef kabineta ministra. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Gordana Pop-Lazić, Sreto Perić, Milan Avramović, Ljubomir Kragović, Milan M. Nikolić, Željko Ivanji, Mirko Munjić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Lidija Dimitrijević, Petar Jojić, Slobodan Vuković, Dragan Živkov i Radoslav Mojsilović, kao i amandmane koje je podneo Odbor za saobraćaj i veze. Primili ste izveštaj Odbora za saobraćaj i veze i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da sačekamo malo da ministarka uđe. Dobar dan, izvolite. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 1. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na član 6. i predlog za dodavanje novog člana 6a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Gospodin Vladan Jeremić želi reč. Izvolite.
Kolega Ljubomir Kragović je podneo amandman na član 7. stav 1. tako da se u članu 16. stav 2. menja i glasi: "Javni poštanski operator je dužan da obezbedi gustinu pristupnih mesta koja odgovaraju potrebama korisnika, a u skladu sa tehnološkim i ekonomskim razvojem". Ono što bih želeo na samom početku da kažem, a u prilog konteksta u kome je i ovaj amandman, a tiče se ovako predloženog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, jeste činjenica da ono što smo u raspravi u načelu izneli kao jednu od suštinskih primedbi, a što je uostalom potvrđeno i od strane nekih predstavnika vladajuće koalicije, kada je reč o ovom predlogu zakona, jeste činjenica da smo dobili jedno zakonsko rešenje koje očigledno nije do sada bilo na pravi način formulisano, odnosno nije moglo da bude primenljivo u praksi. Kao što je kolegama narodnim poslanicima poznato, a i javnosti, verovatno, koja je pratila ovu raspravu, još uvek aktuelni Zakon o poštanskim uslugama, koji je republički parlament usvojio u martu 2005. godine, pre punih pet godina, bilo je neophodno promeniti, odnosno bile su neophodne određene korekcije. Po našem mišljenju, ono što je danas na dnevnom redu, odnosno način na koji je predlagač predstavio jedno ovakvo zakonsko rešenje nije dovoljno, jer neke od osnovnih zamisli, kako je i sam predlagač naveo u obrazloženju, bilo je i formiranje saveta, zatim te republičke agencije za poštanske usluge, a vama je veoma dobro poznat stav SRS vezano za formiranje raznih agencija. Onda je zaista i bilo pomalo nelogično tražiti podršku opozicione grupacije, već ono što je po našem mišljenju bilo neophodno jeste utvrditi odgovornost za one koji su prouzrokovali stanje, odnosno ovakvu situaciju kakvu trenutno imamo u oblasti poštanskih usluga. Pre svega, ako se ima u vidu da je javno preduzeće PTT saobraćaj Srbije, kao jedan jedinstveni tehnološko-tehnički i ekonomski poslovni sistem, kako god hoćete, po prirodi stvari bi trebalo da predstavlja i jedan, da zapravo bude pokretač razvoja i industrije i ekonomije uopšte i značajan izvor nacionalnog dohotka budžetskih prihoda. Za očekivati je da zakonska rešenja koja pokrivaju ovu oblast omoguće jednu dalju razvojnu politiku koja bi rezultirala nekim uspešnijim i efikasnijim poslovanjem na tržištu poštanskih usluga. Upravo u kontekstu te priče je i amandman koji je kolega Ljubomir Kragović podneo. Međutim, ni Vlada, ni Odbor za saobraćaj nisu naišli na razumevanje za prihvatanje ovakvog amandmana. Smatramo da takav stav, odnosno odbijanje jednog zaista konstruktivnog amandmana neće doprineti da se poboljša zakon o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama koji, evidentno, ovakav kakav je sada predočen narodnim poslanicima na usvajanje, u nekom vrlo bliskom periodu, da li je to kroz nekoliko meseci ili možda do godinu dana, ali verovatno će morati da pretrpi ponovo određene izmene ili, što je možda svrsishodnije u celoj situaciji, jeste verovatno donošenje jednog potpuno novog zakona o poštanskim uslugama. Sama strategija razvoja tog poštanskog saobraćaja, na kraju krajeva, je i predviđala ukidanje monopola na tržištu jer, iako na prvi pogled možda samo tržište poštanskih usluga i ne izgleda kao nešto što je atraktivno ili možda neki rastući posao, jasno je da je sam sektor od izuzetne važnost za privredu Republike Srbije uopšte, jer ima onih relevantnih podataka koji pokazuju da se na tom sektoru, odnosno na tom tržištu ostvaruje gotovo 2% od ukupnog BDP. Priličan broj u odnosu na ukupan broj zaposlenih je i zaposlen u ovom sektoru. Jasno je da ovo tržište, odnosno sektor i poštanskih i kurirskih usluga apsolutno utiče na tržište telekomunikacija, oglašavanja, transporta i u značajnoj meri bi trebalo da, ukoliko je uređeno na pravi način, ukoliko ima zakonski okvir kakav je potreban, utiče na rast i razvoj tržišta poštanskih i kurirskih usluga, koje pak utiču na rast i razvoj sva tri navedena tržišta. Ono što je takođe već izneto kao jedna od osnovnih primedbi jeste, odnosno tiče se analize kretanja obima poštanskih usluga na srpskom tržištu koje pokazuju jednu značajnu izmenu u strukturi. S jedne strane, pojavom i elektronske pošte, dakle zamenjen je određen broj delatnosti koje se obavljaju, jedan broj računa, izveštaja koje šalju telekomunikacione i finansijske institucije, i većinu ličnih i poslovnih komunikacija s druge strane, takođe povećanu kroz razne programe, kroz katalošku kupovinu, povećanje direktne marketinške aktivnosti. Sve je to uticalo na pokretanje poštanskih usluga u celini, ali očigledno da razvoj ovog posla ne prati i određena adekvatna zakonska regulativa.
Samo ćete mi reći koje vreme ste koristili? Ovlašćenog predstavnika? (Da.) Zahvaljujem. Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 8. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 11. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Željko Ivanji. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21-og narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se predlaže dodavanje člana 13a nakon člana 13. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21-og narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se predlaže dodavanje člana 14a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč. Izvolite.
Ovim amandmanom sam tražio da se član 62. promeni tako da ovlašćenja i nadležnosti u oblasti poštanskih usluga ostvaruju Vlada Republike Srbije i Ministarstvo. Vlada u svom obrazloženju neprihvatanja amandmana tvrdi da bi to bilo u suprotnosti sa nekim međunarodnim pravnim normama, pa u okviru ovih međunarodnih pravnih normi, za koje se tvrdi da bi prihvatanje ovih amandmana bilo u suprotnosti sa istima, nabraja na primer akt Svetskog poštanskog saveza, zatim Direktivu EU o razvoju tržišta poštanskih usluga, kao i Rezoluciju o pridruživanju EU. Jednostavno, vi neprihvatanjem ovog amandmana ne želite da svojoj Vladi, svom ministarstvu poverite određena ovlašćenja i nadležnosti, da se ne biste nekom zamerili. Mislim da je ovo krajnji apsurd, da ovo nije utemeljeno ni u zdravom razumu, a kamoli u obrazloženju koje je nama Vlada dala za neprihvatanje ovog amandmana. Ne prihvatate amandman da se ne biste zamerili nekome kod koga niste ili gde niste, ko zna kada ćete biti, i da li ćete uopšte i biti. Zaista, ovo već prevazilazi sve norme, prevazilazi čak i neki način koji se može nazvati nekakvim dodvoravanjem nekome ili nekome ko vam nešto ne traži. Jednostavno, radite nešto a da vam to niko ne traži, pogotovo ne neko iz EU. Tu čak dolazi do nekog principa, do nekog svojevrsnog puzanja, u smislu te reči koji se lako može razumeti, jer takav način kretanja, tačno je da postoji i tačno je da se može donekle stići takvim načinom kretanja, ali verujte da takav način kretanja nikome nije doneo ništa dobro. Drugo, takav način kretanja nije svojstven ovom narodu. Nikada u svojoj istoriji ovaj narod nije išao puzeći. Vi dalje tvrdite u obrazloženju zašto ne prihvatate ovaj amandman, da ukoliko bi se ovlašćenja i nadležnosti u oblasti poštanskih usluga ostvarili u okviru Vlade, da bi došlo do nekog monopolističkog položaja operatera koji su u vlasništvu države, dakle gde je država većinski vlasnik. Sa delom ove konstatacije bih mogao da se složim s vama i to sa onim delom zbog toga što mi već godinama pričamo da se to upravo tako i radi, da se upravo to i događa. Mi vama pričamo ovde i kritikujemo vas godinama da se u onim javnim preduzećima u kojima je većinski kapital u državnom vlasništvu, radi monopolistički u odnosu na građane Srbije. To je potpuno jasno. Kažem, sa ovim delom vaše konstatacije bih mogao da se složim. Međutim, i protiv ovog monopolističkog delovanja ima leka, ali to nije tema niti ovog zakona, niti ovog amandmana.
Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Gospođa ministar mr Jasna Matić želi reč.
Samo sam htela da napomenem da u preporukama koje smo naveli kao razlog za odbijanje amandmana je navedena preporuka Svetskog poštanskog saveza i da narodni poslanik Munjić verovatno nije dobro razumeo. Srbija je članica Svetskog poštanskog saveza, šta više jedan od šest osnivača te organizacije 1876. godine. Drugo pitanje je da pošta, kao i ostale komunikacije, ima smisla samo ako funkcioniše globalno i omogućava da razmenjujete poštanske pošiljke i sa drugim zemljama, a ne samo unutar naše zemlje. Zbog toga je bitno da poštanski sistem bude harmonizovan i da se apsolutno slede preporuke Svetskog poštanskog saveza, zbog čega mislim da ta diskusija o tome da ne treba slediti nikakve preporuke, ne treba klečati i slično, nemaju nikakvog smisla i da nema razloga da se na taj način raspravlja.
Poslanik Munjić ima reč.
Gospođo ministre, u potpunosti sam vas razumeo, razumeo sam čak vrlo dobro i ovo obrazloženje Vlade koje sam dobio kao obrazloženje za neprihvatanje mog amandmana. Nije ovde reč samo o preporukama, ovde se radi o amandmanu da neke poslove i nadležnosti radi Vlada. Vi nama ne objašnjavate zašto nemate poverenja u vašu Vladu, u vaše ministarstvo. To je suština, to je poenta ove priče, a ne to o čemu vi pričate, o preporukama i šta znam.
Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Željko Ivanji. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Gospođa Lidija Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS je svojim amandmanima predložio da se brišu odredbe ovog predloga zakona koje se odnose na Republičku agenciju za poštanske usluge. I ovaj amandman na član 20. je podnet u skladu sa tom namerom. Pošto se nekoliko amandmana odnose na istu stvar i obrazloženje za njihovo odbijanje od strane Vlade je identično. Baš u ovom obrazloženju napisana je jedna stvar koja slikovito prikazuje mnoge karakteristike ove Vlade. Između ostalog, ponoviću ono što je kolega Munjić već rekao, da stoji da bi prihvatanjem naših amandmana moglo doći do jačanja monopolističkog položaja ovlašćenog javnog poštanskog operatora koji je u vlasništvu države, u odnosu na ostale operatore, što bi bilo u suprotnosti sa liberalizacijom tržišta poštanskih usluga. Sada se s pravom nameće pitanje – da li su i Zakon o zaštiti konkurencije i Zakon o agenciji za borbu protiv korupcije i mnogi drugi usvojeni u ovoj Skupštini eto tek tako i da organi izvršne vlasti nisu dužni da ih se pridržavaju? Ovako napisano obrazloženje za neprihvatanje amandmana poslaničkog kluba SRS u stvari predstavlja priznanje Vlade da se donose zakoni koje prvi krše sami predstavnici vlasti. Što se tiče našeg stava da treba brisati odredbe koje se tiču Agencije za poštanske usluge, osvrnuću se na to čime pravdate neophodnost postojanja ove agencije. U obrazloženju za donošenje zakona napisano je da zbog toga što agencija nije počela sa radom ostalo se bez podzakonskih akata kao instrumenata za izvršenje ovog zakona, pa je to dovelo do pravnog vakuuma i pojave velikog broja poštanskih operatora koji neovlašćeno obavljaju poštanske usluge. Zaista je interesantno sledeće: nakon 4. marta 2005. godine na tržištu poštanskih usluga u Srbiji pojavio se veliki broj poštanskih operatora koji nisu poslovali u skladu sa zakonom i protiv njih su preduzete zakonom predviđene mere. Zabranjeno je obavljanje poštanske delatnosti, odnosno rezervisane poštanske usluge svim poštanskim operatorima koji to rade, sem javnog poštanskog operatora JP PTT saobraćaja Srbije, koji na tu delatnosti ima ekskluzivno pravo. Mnogi su ovo okarakterisali kao obračun ministra telekomunikacija sa kompanijama koje su se, suprotno zakonu, bavile post-ekspres uslugama. Najbliži saradnici ministra za telekomunikacije i informatičko društvo su na sledeći način objasnili ovaj postupak ministra: "Nije u pitanju nikakav obračun Ministarstva za telekomunikacije i informatičko društvo sa ekspresnim prenosiocima pošiljaka, već redovna kontinuirana kontrola primene zakona". Ovlašćena inspekcija na osnovu službene evidencije prati i kontroliše rad kako starih, tako i novih operatora koji se pojavljuju na tržištu, sve ovo zbog toga što je Zakon o poštanskim uslugama u prelazno-završnim odredbama propisao ko ima pravo da radi do formiranja agencije. Određeno je da sa radom nastavljaju poštanski operatori koji su radili u vreme stupanja na snagu ovog zakona, prema tada važećim propisima i ostavljen je rok od godinu dana od formiranja Saveta agencije za usklađivanje poslovanja sa odredbama ovog zakona. Ovaj potez ministra telekomunikacija na najbolji način pokazuje da ukoliko želite da uspostavite kontrolu nad nečim, to ćete i uradite, ukoliko istinski želite da stanete na put nekome ko krši zakon, staćete. Međutim, neke stvari nikako nisu slučajne. Kada to kažem, mislim na to da je Zakonom o poštanskim uslugama iz 2005. godine predviđeno osnivanje agencije za poštanske usluge, kao tela koje će doneti podzakonske akte koji su preduslov za odobravanje obavljanja delatnosti poštanskim operatorima, a sve u cilju liberalizacije tržišta poštanskih usluga u Srbiji. Pet godina se sa liberalizacijom odugovlačilo i na taj način obezbeđivao monopolski položaj. To znači da oni koji donose zakone prvi ih i krše. Ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, kako je navedeno u obrazloženju, usvaja se i zbog usklađivanja sa direktivama zakonodavstva EU i zahtevima Svetske trgovinske organizacije, a morate priznate da su u zemljama EU poštanske usluge u priličnoj meri liberalizovane. Što se tiče srpskog tržišta poštanskih usluga, očekivanja su da će se otvaranjem ovog tržišta povećati kvalitet usluga, sniziti cene i podstaći razvoj ne samo poštanskog, već i drugih sektora, najpre finansijskog i telekomunikacionog. Agencija za poštanske usluge, osnovana zakonom iz 2005. godine, samo je prepreka koja se isprečila pet godina na ovom putu. Vlada je odbila naše amandmane i sprovešće svoju nameru u vezi sa agencijom za poštanske usluge. Videćemo da li će se time stvoriti stabilan regulatorni okvir koji bi mogao osigurati kvalitetnije pružanje poštanskih usluga u celoj državi, omogućiti zaštitu slobodnog tržišta, jačanje pravne države, uz sankcionisanje onih koji ne poštuju uspostavljena pravila.
Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo bih nekoliko reči dodao, oslanjajući se principijelno na nekoliko stavova i oslanjajući se na ovo što je gospođa Lidija Dimitrijević rekla, a odnosi se na jednu grupu amandmana kojima je SRS predložila da se obaveze ili nadležnosti koje se definišu u ovom zakonu iz ovlašćenja, ako tako mogu da kažem, agencije prenesu ili vrate u Ministarstvo. To je principijelni stav SRS, da treba ukinuti u najvećoj meri agencije koje ste počeli da osnivate od 2000. ili 2001. godine naovamo i koje u principu uopšte nisu opravdale ili u najvećoj meri nisu opravdale smisao i svrhu svog postojanja. Vlada, oni koji su se danas, juče ili prekjuče koji su se nalazili u ministarstvima, uvek su nalazili ili iznalazili izgovor da opravdaju neefikasnost tih agencija, a sve to debelo i duboko je koštalo pre svega budžet Republike Srbije i indirektno svakog građanina ove države. Na kraju krajeva, vrlo konkretnu slabost u smislu tih javnih agencija definisala je ministarka finansija, koja je rekla da su one najslabija karika u kontroli finansijskih, da kažem, transakcija, odnosno trošenja novca poreskih obveznika ove države i da gotovo preko 100 milijardi dinara na godišnjem nivou kreće se, a da Vlada nema mogućnost da ih prati i ne vidi gde. Nije problem samo što predstavljaju balast potrošnji, odnosno predstavljaju balast za budžet Republike Srbije, u smislu broja zaposlenih, nego pre svega zbog činjenice da sprovode tendere, javne nabavke i da se bave drugim poslovima na osnovu kojih su prisutne zloupotrebe, koje su konstatovale i budžetska inspekcija i DRI i neke druge, nažalost, institucije. Zbog svega toga smo smatrali da država treba da smogne hrabrosti i da se obračuna sa ovako neefikasnim administrativnim kapacitetima. Eksponent ili najbolji egzemplar te neefikasnosti su svakako agencije. Danas ne možete da kažete i da se pozivate u vašim obrazloženjima – zbog nepostojanja agencije nije urađeno to i to. Nemoguće je da zbog nepostojanja agencije ne možete da završite neki posao, jer ova država i sve države u svetu postojale su i pre uspostavljanja prakse da se osnivaju agencije. Ono što je poražavajuća činjenica jeste da se, kao na jedan od glavnih razloga definisanja i uspostavljanja agencija, pozivate na pozitivnu evropsku praksu. Pozivate se na pozitivnu evropsku praksu samo kada treba da se troši novac, kad treba da se povećava državni aparat, u koji će se smestiti partijski poslušnici ili neki koji su vas u političkom ili nekom drugom smislu zadužili. A da li će postojati neki reciprocitet i da li će smisao funkcionisanja tih agencija u reciprocitetu dati, omogućiti nešto državi, to posle toga više nikoga ne interesuje i nikoga živoga u ovoj državi ne zanima. Lepo je pozivati se na pozitivnu i uporednu pravnu praksu ili poslovnu praksu, ali ta praksa u ovoj državi, postavlja se pitanje, u ambijentu koji ste stvorili otkako ste na vlasti, koliko je primenjiva i koliko je uopšte u funkciji? Zbog toga smatramo da bi ovo bilo i u funkciji smanjenja državne administracije. Pre nekoliko meseci ste doneli jedan zakon. Prošlo je gotovo pola godine, tragovi i efekti tog zakona gotovo i da ne postoje. U tom smislu, nastavljate onu praksu da donesete na Vladi jednu odluku ili jedan pravilnik, kako se već zove, ili preporuku o toj tzv. sveobuhvatnoj reformi propisa, izglasate ga svi zajedno na Vladi, a onda, kada odete i vratite se u svoje feude, u ministarstva, svako iz svog ugla neće te pravilnike ili preporuke da poštuje i da se u skladu sa njima vlada i ponaša. I onda od 212 ili 213 propisa koje treba da promenite, za šest meseci promenite ili sredite svega 30-ak. A da ne govorimo o tome što ste se još pre nekoliko godina obavezali da se bavite i analizom efekata primene određenih pravila i propisa, koji do dana današnjeg nisu zaživeli na adekvatan način. Zbog toga, u suštini, i u oblasti ovih usluga i svih drugih imamo situaciju kakvu imamo. Ne sporimo dobre namere, ne sporimo potrebu Srbije da prati tokove koji su danas prisutni u svetu, pozitivnu praksu, ali bismo zaista želeli da nam konkretno, na terenu, ta praksa i primena tih stvari da efekte, da osetimo korist od toga, a da ih ne doživljavamo isključivo kao namet, poresku ili neku drugu obavezu.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Vladan Jeremić.
U prilog te argumentacije koje su iznele kolege Lidija Dimitrijević i Dragan Stevanović, iako je poznata činjenica da prema procenama tržište poštanskih usluga vredi oko 100 miliona evra, kao i podatak, odnosno priznanje da upravo iz razloga što nije postojala adekvatna zakonska regulativa, kao i po vašem objašnjenju, odnosno opravdanju, na mnoge podzakonske akte, odnosno regulisanje dešavanja na tržištu poštanskih usluga čekalo se isključivo zbog formiranja ove agencije. Jasno je da su na gubitku bili i država i Javno preduzeće "PTT saobraćaja Srbija", pogotovo, kao što smo i mogli da vidimo, u tom delu su rezervisane poštanske usluge, čije je obavljanje povereno kao ekskluzivno pravo, ali do sada to nije iskazalo u svom izveštaju. Razlog tome, kako stoji, jeste neprecizno odvojeno vođenje računa rezervisanih i nerezervisanih usluga prema troškovnom principu. Ono što bih voleo da čujem ovde, i mi poslanici, a i javnost, jeste šta se to dešava sa strategijom razvoja poštanskog saobraćaja u Republici Srbiji? Ako se složimo da strategija određuje brzinu u odnosu na ostvarivanje preduslova koji se nameću, jasno je da bi otvaranje srpskog tržišta poštanskih usluga bilo preko potrebno, odnosno neophodno radi prilagođavanja uslovima koji postoje na svetskom tržištu i čime bi neki novi poštanski operateri mogli da ponude predloge koji će ili zamenjivati postojeći asortiman proizvoda ili stvoriti novu potražnju. Oko priče, dakle, da bi ukidanje monopola samo povećalo kvalitet usluga, odnosno da bi došlo do snižavanja cena i ono što je možda i najbitnije, podstakao bi se i razvoj ne samo poštanskog sektora, nego i svih povezanih sektora, dakle, naročito tog telekomunikacionog i finansijskog, jednostavno, vredi dodati, samo da bi, naravno, uvođenjem nekih novih usluga omogućio i veće poreske prihode, što u situaciji u kakvoj se nalazimo kao država, bi imalo svakako izuzetan značaj. Da bi se ostvarili svi mogući potencijalni i pozitivni efekti, i osiguralo zdravo otvaranje tržišta poštanskih usluga, koje za sobom ne bi izazvale određene tržišne poremećaje, već bi pre svega omogućilo kvalitetnije pružanje univerzalnih poštanskih usluga po jednoj prihvatljivoj ceni na području cele Republike Srbije, mi u SRS-u smatramo da je potrebna odgovarajuća transformacija javnog operatera, tržišta i ostalih učesnika na tržištu. Već smo istakli da je možda i najvažniji preduslov implementacija te tzv. treće poštanske direktive u Srbiji upravo restrukturiranje javnog operatera, koje bi trebalo da rezultira uvođenjem efektivnih principa korporativnog upravljanja sa efikasnom kontrolom. Nužno je osigurati i pristup finansijskim sredstvima koja su potrebna za pomenuti proces. Sve bi to zapravo stvorilo uslove za izvršavanje obaveza koje nameću uslovi na svetskom tržištu. Za taj manevar, koji je preko potreban na jednom takvom atraktivnom i konkurentnom tržištu, jedan od osnovnih parametara je svakako stvaranje stabilnog regulatornog okvira koji bi osigurao isporuku poštanskih pošiljki u celoj državi. Hoće li sada uspostavljanje uloge i administrativne sposobnosti ovog regulatornog tela zaštiti slobodno tržište, odnosno nadmetanje koje bi uz jačanje pravne države omogućilo sankcionisanje onih koji ne poštuju postavljena pravila, verovatno će se, kao što sam već i rekao, znati na osnovu nekakvih praktičnih parametara u vremenu koje je pred nama, odnosno šta će konkretno ovakav predlog izmena i dopuna Zakona o poštanskim uslugama doprineti u praksi.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 20a. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Arsić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da neko želi u ovoj vladi ili uopšte da se Vlada prikaže da je nešto uspešnija od zemalja članica EU, a radi po njihovim direktivama, a naš stav je, da je to vrlo neozbiljno. Imamo zakon čije izmene i dopune sada vršimo. Inače, zakon je donet, mislim, u maju 2005. godine. U samom obrazloženju može da se pogleda da je sve prilično nelogično i razlozi koji objašnjavaju donošenje zakona da su prilično nelogični. Zakon o poštanskim uslugama stupio je na snagu, izvinjavam se, 4. marta 2005. godine. U sledećem stavu se kaže, u obrazloženju: ''Ubrzani razvoj poštanskog saobraćaja i neophodnost regulisanja tržišta poštanskih usluga uslovili su potrebu za usklađivanjem zakona sa pozitivnim zakonodavstvom EU (direktiva iz 2002. godine) – šta smo onda donosili 2005. godine, ako već nije bilo usklađeno – aktima Svetskog poštanskog saveza na Kongresu u Bukureštu oktobra 2004. godine (ista situacija) i zahtevima Svetske trgovinske organizacije. Od strane nadležnih inspekcijskih organa i stručnjaka za poštanske usluge predočena je potreba da se zakon izmeni i dopuni, kako bi se olakšala primena zakona u praksi i nadzor nad primenom zakona.'' Onda možemo da pročitamo nešto što svima nama postavlja pitanje – u kakvoj mi to državi živimo? ''Republička agencija za poštanske usluge osnovana je članom 65. Zakona, kao nezavisno regulatorno telo. Agencija, kojoj je ovim zakonom između ostalih poslova povereno i donošenje podzakonskih akata, nije počela sa radom jer nije izabran Savet Agencije. Nepostojanje podzakonskih akata kao instrumenata za izvršenje ovog zakona dovelo je do pravnog vakuuma i pojave velikog broja poštanskih operatora koji neovlašćeno obavljaju poštanske usluge.'' Sada pitam sve ministre u Vladi Republike Srbije od 2005. godine naovamo, do današnjeg dana, pogotovo ministra pravde, ministra unutrašnjih poslova, Republičkog javnog tužioca – zašto nisu postupali u skladu sa zakonom? Ako je ovo izgovor da se jedan ovakav zakon danas nađe pred narodnim poslanicima, onda mi živimo u jednoj izuzetno neozbiljnoj državi. Sve mi ovo liči da će i naše javno preduzeće, koje se smatra javnim operaterom poštanskih usluga, da doživi sličnu sudbinu kao i MUP. Puno je napisa po novinama kako je Ministarstvo uspešno, kako je ovo, kako je ono, ali je činjenica da ono grca u dugovima, da sredstva iz budžeta nisu dovoljna, a da imamo na stotine, da ne kaže na hiljade raznih fizičkih i pravnih lica koja pružaju fizičko-tehničko obezbeđenje i njima se to isplati, ali se našoj policiji ne isplati. Postavljam sada pitanje – kakvi su odnosi između odgovornih u Vladi Republike Srbije kada su poštanske usluge bile u pitanju da imamo različite operatere koji ne posluju u skladu sa zakonom, a ostvaruju dobit? Da li su u možda nekim porodičnim, privatnim ili poslovnim odnosima sa onima koji su ovaj zakon iz 2005. godine trebalo da sprovode? Takođe, ne mogu da prihvatim da mi moramo u svakom trenutku, čim se pojavi neka određena deklaracija, da li EU, da li Svetske trgovinske organizacije, da li sa kongresa nekog saveza nosilaca poštanskih usluga da postupamo, jer što se ne bismo ugledali baš na tu EU kada neke zakone donosimo? Desetak zemalja EU odložilo je liberalizaciju, odnosno ukidanje monopola na tržištu poštanskih usluga. To će započeti tek između 2011. i 2013. godine, a pitanje je da li će i tada. Zamislite ko je predvodnik između tih 10 zemalja? Nemačka, vodeća zemlja EU. Znači, ono što za Nemačku nije dobro i protiv čega se ona bori, za nas ispada da je u ovoj situaciji najbolje. A imaju daleko uređeniju državu, daleko bolji pravni sistem, daleko bolje prihode, ali oni štite svoja javna preduzeća. Mi ih prepuštamo na milost i nemilost liberalizaciji, a da pre toga ta ista naša javna preduzeća nismo pripremili za liberalizaciju. Pogledajte na šta nam liče uprave, pogledajte koliko u javnim preduzećima, kao i Pošta Srbije, imate različitih upravnih odbora, različitih komisija za javne nabavke, jedan ogroman državni aparat koji se izdržava iz poštanskih usluga. Mislite da ćete pre nego što izvršite pravu racionalizaciju da uvedete mere štednje? Jer, po jednoj istoj nabavci iste vrste, pet različitih komisija odlučuje svaka za sebe i svaka za sebe sprovodi javnu nabavku. Vi imate centar za logistiku, pa Upravu za javne nabavke, pa da ne nabrajam. U jednoj takvoj situaciji uvesti liberalizaciju, ne pripremivši javno preduzeće gde je osnivač Republika, suludo je. Imaćemo sličnu situaciju kao i sa policijom. Imaćemo opet štrajkove na ulicama, imaćemo propast jednog poštanskog operatera, imaćemo socijalne nemire. Ili imate priliku da ga prodate, ali onda je trebalo da ga prodate pre donošenja ovog zakona, cena mu je mnogo veća. Otkad je ovaj zakon stupio na snagu i pojavi se mnogo operatora ovde, pa čak i fizičkih lica koja su izjednačena sa pravnim licima, a u drugim zakonskim propisima nisu, recimo u poreskom postupku, poreskoj administraciji itd. pravna lica plaćaju mnogo veće kazne, a pozivate se na jednakost, da ne pričam kakve će sve to usluge da budu i na koji način korišćene i kakve će uslove da ispunjavaju u vezi licence, to sve nije predmet ovih diskusija, ali je jedna očigledna želja, izvinite, ali svojim ovakvim postupcima dajete nam za pravo da sumnjamo da je kupac Pošta Srbija poznat i da treba da plati što manju cenu. Dajete nam za pravo da sumnjamo. Još na nešto bih da skrenem pažnju Vladi. Kada nam piše ovakva obrazloženja, ne može da napiše narodnim poslanicima i Narodnoj skupštini - deo amandmana koji se odnosi na promenu člana 15. važećeg zakona ne može se prihvatiti jer nije obuhvaćen Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama. Ovo obrazloženje je prilična uvreda i za narodne poslanike. Mi imamo pravo da pišemo amandmane, čak i na izmene i dopune delova zakona na koje se vaše izmene i dopuna ne primenjuju. Postavljam pitanje – šta ćete ako se nekim čudom reše narodni poslanici da ovo izglasaju? Biće zakon. Taj amandman postaje sastavni deo zakona. Nemojte sa narodnim poslanicima i Narodnom skupštinom da se igrate. Shvatam da bi mi možda trebalo da imamo jedan odnos sasvim drugačiji nego što je sada, ali vam postavljam pitanje – šta ćete ako izglasamo jedan ovakav amandman? Da se žalite predsedniku DS, da odbije da potpiše Ukaz o proglašenju. Ili napravite pravo obrazloženje zašto se odbija amandman, nije prihvatljiv iz tih i tih razloga. S tim možemo sa vama da se ne slažemo, ali ste nas ispoštovali kao Skupštinu. Ovako mi izgleda da vi želite da ono pravo koje je narodnim poslanicima dato Ustavom i Narodnoj skupštini uskratite.
Gospođa ministar ima reč. Izvolite.
Narodna skupština i narodni poslanici, naravno, mogu da izglasaju bilo koji zakon za koji nađu za shodno. Tako su nešto uradili i 2005. godine postojećim Zakonom o poštanskim uslugama, čije dejstvo je bilo štetno po tržište poštanskih usluga i imalo je različite štetne posledice i na Javno preduzeće PTT, a i na tržište uopšte. Nikako ne mogu biti odgovorna za to što je 2005. godine napravljeno, niti ova Vlada, a potpuno delim zabrinutost poslanika koja je sada izložena, zašto je takav zakon usvojen i šta su bili motivi da se napravi pravni vakuum na tržištu poštanskih usluga, i da li su to bile rođačke veze i sve ono što ste nabrojali kao mogućnosti koje su mogle da dovedu do tako nečega. Proces liberalizacije poštanskih usluga u našoj zemlji je jedan od najusporenijih u celoj Evropi i od nas je u tom procesu sporija samo BiH. O privatizaciji PTT-a nema nikakvog govora i to ni u jednoj zemlji nije napravljeno, pa neće biti ni u našoj. Insinuacije koje vi iznosite tog tipa, da vi već znate ko će biti kupac, potpuno su neosnovane i nemaju nikakvog osnova ni u čijoj praksi, pa ni kod nas. Ne vidim razloga da se na taj način raspravlja, ali kažem, zaista delim vašu zabrinutost i upitanost zašto je ovakav zakon donet pre pet godina, zašto su nastale štetne posledice, zašto je to tolerisano. Ono što sam ja uradila u proteklih godinu i po dana je da se to tržište reguliše, da pravni vakuum koji je nastao stupanjem zakona na snagu nestane i uspostavljanjem regulatorne agencije taj pravni vakuum i jeste nestao.
Gospodin Velimir Ilić ima reč.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da je 2005. godine donesen zakon koji tada nije bio prihvaćen, prvenstveno ni od Vlade, a ni sam parlament nije bio spreman da ga podrži. Međutim, ja sam branio taj zakon. EU je insistirala da se donese taj zakon. Zašto? Mi smo nekada imali ministra pošta pre rata. PTT je stvorio sve što se telekomunikacija tiče u Srbiji. Onda su nam u EU stavili primedbu jer je PTT imao svoj upravni odbor koji je bio kapa svega. Direktor PTT-a je bio nadređeni direktoru Mobtela, Telekoma i svima ostalima. Upravni odbor PTT-a je bio kapa u donošenju svih odluka. Upravni odbor Telekoma je donosio odluke koje su morale da prođu kroz Upravni odbor PTT. Bez PTT-a ništa nije moglo da se uradi. Onda je došla primedba da je monopol PTT-a izuzetno veliki i da moramo mi jednostavno da se oslobodimo tog monopola i da moramo polako ulaziti, integrisati se u Evropu, donositi zakone korak po korak, a cilj je bio da se potpuno uništi PTT i da se izbaci iz igre, da se razgoliti, da ostane bez ičega, samo sa zgradama koje će izdavati u zakup. Ovo je bilo potrebno da se uradi da bi se prodao Mobtel, da bi se uveo treći operater VIP, jer to je bila obaveza koju je tadašnji jedan od ministara iz Vlade dao i obećao da će Srbija ostati samo sa jednim operaterom i da neće imati monopol, a to će biti Telekom, čiji je vlasnik bila grčka firma sa 20%. Išlo se u varijantu – mi ćemo ovo prodati, ali ćemo kupiti Telekom Republike Srpske, ali ćemo jačati, pa Crne Gore, pa ne znam, sve će to biti, i Telekom će biti jednostavno lider u ovom delu Evrope. Sada je nestalo para, sada taj lider nam više ne treba, sada je neko iz EU zatražio i kaže – kakve vi telekomunikacije, šta će to vama? Pošto to pravi dobar profit, to treba nama, a vama ne treba ništa, naravno, i vi morate ostati i opstati van tog sistema, a mi ćemo sve to preuzeti i raditi kako ćemo raditi. Sam dokaz je i sada 12 diplomiranih inženjera, magistara, doktora nauka koji su radili u Ministarstvu ostali su bez posla, proglašeni su za tehnološki višak. Ovih dana su, mislim, sklonjeni. Mi u telekomunikacijama postajemo potpuno na marginama Evrope, naravno, Nemcima je to obećano kao kompenzacija za NIS i oni će se tu pojaviti, mada se smatra da će im možda neko zasmetati, ali regulisaće to na neki način. Ako im baš mnogo zasmeta, poništiće se tender dok oni to ne reše kako je dogovoreno. Srbija gubi pozicije u javnim preduzećima koja su aktuelna, kaja prave veliki profit i veliki ostatak dohotka, koja su sponzorisala mnoge manifestacije u Srbiji, pomagale državi i budžetu države. Sve to odlazi u neke pametne evropske ruke, a dokaz je sada da mislim da nema komunikacije između direktora "Pošte" i direktora "Telekoma". Zašto? Više niko "Poštu" ni za šta i ne pita. Formalno možda se održi neki upravni odbor i to se pokrije. Prema tome, izgubili smo mnogo štošta tamo gde smo bili jaki i najjači. Ova država će veoma brzo posle prodaje "Telekoma" opstati i ostati i naša deca posle prodaje velikih banaka, sistema, sistema u telekomunikacijama itd, mi ćemo imati budućnost da budemo berači maline, najverovatnije pečurke, vozači traktora na nekim velikim posedima, i da rade naša deca u trgovini za 12.000 dinara, i da rade kod ovih što su kupili te velike sistemu budzašto, a pitanje koliko će hiljada ljudi ostati i u "Telekomu", i u "PTT-u" bez posla posle svih ovih reformi. Zovem ih reforme. Zašto? Što je neko to tako nazvao, a u stvari je da nam preuzme ove sisteme koji su podeljeni na nivou Evropske unije i tačno se zna šta kome u EU pripada i ko će biti lider u čemu. Za nas će ostati neke mrvice. Kolko će nam biti dovoljne te mrvice da preživimo, videćemo i sami. Vidite i sami kako ide punjenje budžeta, na koji način, šta se sve radi i događa. Prema tome, videli ste da sindikati "Telekoma" nisu za privatizaciju, ali im je rečeno u Vladi da njih niko za to ništa i ne pita. Oni mogu da brinu o socijalnom programu, o nečemu, a da li će se nešto privatizovati ili neće, odlučuje državni vrh. Naravno i nas niko ništa ne pita, jer Vlada je po prvi put starija od parlamenta. Ono što donese Vlada, to parlament mora da potvrdi pro forme radi. Ali, i kad ovde dođe nešto i kaže se – EU je rekla, mi se ne pitamo kad ćemo u tu EU, i da li ćemo uopšte doći do te EU, i šta će biti do 2018. godine i da li će tada neko reći možda 2025. godine. To nas ne interesuje. Nas interesuje i nama je sveto pismo ovde kad neko od vladajuće koalicije dođe i da preporuku i kaže: to je stav EU. Tako je bilo i 2005. godine. Sećam se ministra finansija tada koji je došao iz Brisela i rekao – ljudi ovo mora da se završi tako. Donećemo neke zakone koje su isto neki poslanici, kao i mi sada, dobili zadatak da dignu ruku, oni su digli, a sada se pitamo šta se to dogodilo, a neko će se možda sutra pitati šta se i danas događa i zašto se i danas ovo događalo ovako, ali je bitno da će sutra "Dojče Telekom" uzeti pošto je kupio akcije, ovih 20% od Grka, postao je gazda, znači da će sutra neko imati većinski paket i radiće bukvalno šta hoće. Ova jadna "Pošta", koja je sve ovo stvorila i napravila i učinila i radila, ostaće na cedilu, niko je više i ne pominje. Evo i prostorije "Pošte" su maltene uzurpirane, pokupljene, pojedina ministarstva uzimaju kome šta treba, a oni ćute i čekaju šta će im se dogoditi. Nemoguće, kako je rečeno kada sam ja nekad bio ministar, kaže "Telekom" je ćerka firma "PTT-a". Sada će da ispadne najjači sin "PTT-a," glavni gazda. Više "PTT" niko ništa neće ni da pita. Još malo će možda pitati itd. Mi u ovom vrtlogu evropskih zakona glasamo, donosimo odluke, pokrivamo to sve, ministri dolaze, prolaze, svi nešto donesu novo. Stvorena je agencija. Sećam se odlično, branio sam u nekom prethodnom parlamentu to, agenciju kao nezavisno regulatorno telo i rečeno je – ona će biti glavna. A sad vidimo ljudi iz "Ratela" putuju po svetu, otputuju, idu da vide tobože šta se radi u svetu, kako se radi. Ovde firme dobijaju posao, ljudi koji nemaju ni licence, nemaju ništa. Uzmimo "Nuba invest", o tome sam više puta govorio. Sada se neko opametio pa izbacio "Nuba invest", ali uveo je neke druge firme koje će to pokriti, "SBB", ne znam "Soroš" i ostale. Prema tome, Evropa veoma pametno, dok nas drži na kvačilu, odlično se sećam, kada sam prvi put bio u Briselu, posle promena, rečeno je da 2007. godine…
Samo malo da vas usmerim ka temi, molim vas.
Molim?
Ako može malo bliže temi koja je na dnevnom redu.
Evo, ovo je sve tema. Ovo je veoma jaka tema. Rečeno je da ulazimo 2007. godine u EU sigurno. Pa je onda rečeno – niste zreli, niste još sve te zakone doneli, 2011. godine sigurno. Pa 2014, pa 2017, pa sad 2018. godine, pa će to možda neko opet pomerati sigurno dalje. Donosimo određene zakone, predajemo firmu po firmu, jaku, najjaču, evo i u "JAT-u" se grupiše nešto, daje se neka imovina i tamo će neko da utrči, a ostaće ono što će biti bezvredno. Bez igde ičega, i tako da ne nabrajam, ostali smo bez banaka, bez cementara i sada kad pročitamo podatke koliko je para oprano u Srbiji, veoma sumnjivog porekla, da se koža naježi. Još kad pročitamo u stranoj štampi prvenstveno - ko je prao sve te pare i koji su to ljudi, koje su to firme, koje agencije i kako se to radilo, onda se koža naježi. Gospodo iz vladajuće većine, na vama je ovde, sudbina je u vašim rukama. Sve ćete ovo u paketu izglasati. Vi se mnogo i ne interesujete i ne diskutujete. Vas ovo ne interesuje, ali nekad će nas neko pitati sve zajedno, ali možda vas najviše i prozivati. Nekad će neko možda skloniti i papire, kao što je nedavno u Vladi nestala fascikla sa prodajom "Sartida", stoji prazna fascikla, nema dokumentacije, nema ugovora, nema ničeg. I ovde će biti slično. Mogli smo da imamo jednog operatera, a sada nam smeta i taj jedan operater koji nam godišnje donosi, ministarka, mislim profit neki od 140, 150, 160 miliona evra. Mnogo je to za nas, šta će to nama? Nemci će pametnije te pare da iskoriste, a nama će dati kredit, pa ćemo mi to vraćati, je l' tako. Prema tome, gospodo iz vladajuće većine iskoristite to, glasajte. Predsednik sam Odbora za saobraćaj i veze i nisam hteo da se javljam za reč po tom osnovu jer sam izdvojio mišljenje, ali nemoguće je da gospodin Ivanji, koji nije ni prisutan danas, možda ga to i ne interesuje, podneo je sve amandmane i šta god da je podneo bilo je prihvaćeno, i od Vlade i od svih. I Odbor je prihvatio, a on nije ni došao, njega to ne interesuje, neko mu je rekao daj to sve tamo rešićemo, da se to što pre završi i to će se tako i završiti. Prema tome, razmislite kada glasate, a mi ćemo i dalje biti opozicija i upozoravati vas kolko možemo.
Poštovani narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da vas obavestim da se na galeriji plenarne sale nalazi grupa učenika gimnazije iz Lebana koja će pratiti deo našeg zasedanja danas. Na galeriji se nalaze sledeći učenici: Sara Bogdanović, Teodor Ivanović, Teodor Stamenković, Natalija Tošić, Mila Ivković, Nikola Stošić, Zorana Mladenović, Miloš Lekić, Mladen Stojiljković, Aleksandar Ristić, Kristina Veličković, Natalija Jović, Dušica Trajković, Lazar Stanojković, Jelena Cvetković, Miloš Stevanović, Marko Stevanović, Aleksandra Pavlović, Ivana Krstić, Ljubica Ilić, Teodora Stevanović, Milica Bogdanović, Milena Cakić, Aleksandar Stanković, Đorđe Vasiljković, Nađa Stamenković, Jovana Kocić, Danijela Dimić i Dragana Stajić. Na galeriji su takođe i Mića Stanković, presednik opštine Lebane, Zoran Mladenović, direktor gimnazije u Lebanu, Dušina Nikolić, profsor gimnazije u Lebanu i Nenad Jovanović, pomoćnik predsednika opštine Lebane. Pozivam vas da ih aplauzom pozdravimo. [[Aplauz.]] Narodni poslanik Srđan Milivojević se javlja po amandmanu.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, poštovani gosti iz Lebana, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, javio sam se po amandmanu ne da bih branio gospodina Ivanjija, koji je na sednici Parlamentarne skupštine Saveta Evrope u Strazburu, i on tamo nije otišao po nove instrukcije i nova uputstva već da bi tamo zastupao interese države Srbije. Ali sam čuo jednu frapantnu izjavu prilikom ovih amandmana. Ovde se non-stop nama imputira da mi nešto radimo po diktatu zapada, po diktatu Evrope, da neko nama zadaje neverovatne domaće zadatke i teškoće postavlja pred nas, a onda ministar iz bivše Vlade javno priznaje da su oni taj stameni otpor svetskom novom poretku u stvari radili sve po diktatu. Kaže – nama naređeno, mi smo 2005. godine to tako uradili. Prosto sam frapiran, nema ovde nikog iz DSS da to potvrdi ili demantuje. Zaista ne mogu da verujem da jedna ovakva politička grupacija, koja tako žestoko i energično pruža otpor ultimatumima i zahtevima, javno priznaje i hvali se da je 2005. godine radila po diktatu i ultimatumu. To vreme je možda vreme koje je okarakterisalo tu Vladu, ova Vlada radi u skladu sa potrebama građana Srbije, a ovaj parlament pogotovo to zna da radi. Mi ovaj zakon donosimo zbog toga što smo u prošlom sazivu imali agenciju koja nikada nije bila konstituisana. Znači, parlament Republike Srbije je doneo odluku o konstituisanju Agencije za poštanski saobraćaj, ona nikada nije bila formirana dok ova Vlada nije preuzela odgovornost i za taj posao. Mogu da uputim čestitke gospođi ministarki na tome što je konačno taj zakonski posao privela kraju za vreme svog mandata, odnosno početku svog mandata. Današnji ovaj zakon ne donosi se da bi neko nešto prodavao, da bi neko trgovao i da bi neko nacionalna bogatstva i društvena bogatstva Republike Srbije izlagao na izvolte nekome iz sveta, ovaj zakon se donosi da bi unapredio kvalitet poštanskog saobraćaja. Ne idemo u Evropu zato što nas tamo neko zove kićenom buklijom, ne idemo u Evropu zato što želimo da ispunimo nečije uslove ili nečije standarde, pre svega želimo da evropske standarde, evropske uslove napravimo ovde, a da li će to neko iz Evrope pre ili kasnije znati da vrednuje i ceni, to nije na nama da odlučujemo. Nije nama cilj ulazak u EU samo da bismo zadovoljili formu da budemo u EU i ovaj zakon ne donosimo u tom kontekstu, ovaj zakon donosimo da bismo unapredili kvalitet poštanskih usluga i poštanskog saobraćaja u Srbiji, da bismo sprečili ponašanje po principu masni drumovi, siromašne livade i polja, već želimo da unapredimo jedan sektor, i to javni sektor, jedan resurs Republike Srbije da bude u službi svih njenih građana. A zakon donosimo da bismo ga sprovodili, a ne da kao u mandatu prethodne Vlade od 2005. godine, gde se neko sada time javno hvali, zakon bude mrtvo slovo na papiru i donosi se odluka o formiranju agencije. Agencija se nikada ne formira, nikome ništa. Još se neko time javno hvali.
Gospodine Iliću, imate vreme vaše poslaničke grupe od deset minuta. Imate reč.
Gospođo predsednice, jako mi je žao što moram da kažem, da opet iskoristim jedan izraz da nazovem jednog čoveka koji sedi u parlamentu – genije za sve. Mislio sam da je on genije za viršle, meni su rekli da je odličan za ćevape.
Gospodine Iliću, molim vas da jedni druge uvažavamo.
Oprostite, samo sam hteo mali uvod da napravim. Juče sam čuo u svojoj izjavi koja se odnosila na veterinu da je genije za poljoprivredne proizvode, da je stručnjak za poljoprivredu i da je poljoprivredni inženjer, ali taj isti genije sada postaje genije ekspert i za telekomunikacije. Drago mi je da se ljudi transformišu u toku noći, da mogu sve da rade i da pričaju o svemu. Prema tome, ako pročitamo mišljenja nekih umnih ljudi koji u ovoj Srbiji nešto znače, ovih dana sam veoma pažljivo pratio mišljenja i izlaganja rektora Beogradskog univerziteta, profesora sa ETF-a, pratio sam i Akademiju nauka, pratio sam šta govore sindikati javnih preduzeća, neki dan sam ih i primio u parlamentu kao predsednik Odbora za saobraćaj i veze, i svi oni brane jednu istu tezu, a pojavi se neki genije i to sve pobije. I to sve ništa ne znači. Kakav rektor Beogradskog univerziteta? Pa, imamo ovde ljude koji mogu da rade sve. Sunovrat sistema telekomunikacija je počeo kada je neko, sada neću ime da mu kažem, vi to dobro znate, jedan profesor psihologije postao je stručnjak i postao je ministar za telekomunikacije, Savezne države Jugoslavije. Tada je počelo sve da se radi i kombinuje i događa ovo što se događa. Evo sada, gospodo iz vladajuće koalicije, ceo jedan sistem na Kosovu je urušen u koji je Srbija uložila milione. Ajde reagujte kod vaših prijatelja, koji vas vode kroz sve ovo i upozoravaju šta treba to da uradite dobro. Njih ne interesuje šta vi mislite, oni rade svoj posao. I naša braća Srbi na Kosovu ostali su bez mobilne telefonije, i vi ne možete ništa da uradite i sve što kažete to je da kažete na RTS-u. Naravno, vi to kažete, osudite, a oni rade svoj posao. Tako i ovde oni rade svoj posao. Sada kažemo mi – neki ministar je radio nešto i rekao javno. Jeste, ministar je jedan segment Vlade, ali ako ta Vlada, gde odlučuje Ministarstvo finansija u celom poslu i daje svoju saglasnost za sve odluke Vlade ovog tipa, pa je dalo saglasnost da je to dobar posao i vrhunski posao za Srbiju, i mora da se uradi, mi smo uradili. Gospodine moj dragi, ne bih želeo sada, ali prvi put želim to da kažem, ja sam na toj Vladi kao resorni ministar tražio da izađem iz tog sistema i mogu reći da je to ministar finansija, tadašnji, gospodin Dinkić, jedva dočekao. On je umesto resornog ministra, odlukom Vlade, preuzeo ingerencije da on vodi ceo sistem i ceo brod je on poveo dalje i vodio ga je u dve naredne Vlade. Nisam hteo da se brukam, jer sam imao malo dostojanstva, jednostavno nisam hteo da ga pogazim zbog onih ljudi koji su radili u sistemu, već sam tražio da me izuzmu iz procesa privatizacije, kada sam video gospodina Šlafa. Tada sam ga prvi put upoznao i da ne citiram šta mi je rekao, jer to bi bilo pogubno za neke ljude u Srbiji – da kažem šta mi je rekao. (Uzvici poslanika: Kaži, kaži!) Posle toga sam, gospodo, rekao da me izumete iz ovoga, a gospodin Dinkić je postao šef celog tima – da se taj posao realizuje. Gospodin Šlaf je došao kod mene, kao kod resornog ministra, kad me baš pitate – neću sve detalje što se finansijskog dela tiče, al' reći ću vam o dlučivanju. Rekao je – gospodine ministre, došao sam da mi potpišete saglasnost, a bio sam kod predsednika države i sve smo se dogovorili. Dogovor je postignut, a vi treba tu saglasnost i taj dogovor da potpišete. Ja sam rekao – gospodine Šlaf, pozdravljam vas i to vam neću potpisati, i više neću biti nadležan za to što vi hoćete da uradite. Onda javio se drugi ministar, koji je jedva dočekao, i evo posle taj Šlaf ima i kladionice, i kockarnice i sve ostalo, i VIP i sve ostalo itd. Prema tome, gospodine, više vam neću replicirati, nemam nameru, nemam nameru da se raspravljam s vama, ali vam iznosim nešto za šta postoje stenogrami, za šta su ljudi koji su radili u telekomunikacijama mnogi otišli razočarani i rekli – đavo je odneo šalu, mi ostasmo bez celog ovog sistema. Tako je i bilo, i tako će i biti, vama niko ovde od prisutnih nije došao da vam nešto nametne. Dao vam je preporuku, a vi kao poslušni, dobri, to ćete izglasati i to će tako i biti. Evropa će trljati ruke. Ne Evropa, pojedine države u toj Evropi, a nas čeka sudbina Bugarske – gajićemo dobru salatu, možda mladi lukac, možda nešto još nam dodaju, videćemo. Telekomunikacije, elektronika, sve ono što donosi profit, i razmotriti, i zapamtite ovu "Nuba-invest" firmu i videćete koliko će tu nekada biti problema, kada se to sve razmrsi do kraja, a veoma brzo će se razmrsiti do kraja. Pročitajte odgovore javnih preduzeća na moje pismo. Pročitajte odluku EPS-a, i pročitajte odluku Ratel i sve će vam biti jasno.
Gospodine Iliću, koristili ste vreme vaše poslaničke grupe. Ostalo je još dva minuta i 40 sekundi, a niste se ni jednom jedinom rečju vezali za sadržaj rasprave. Mislim da vaš eufemizam "genije", koji koristite za političke protivnike ili one koji vam nisu simpatični, prosto postaje deo vašeg političkog imidža, ali će ocenu o tome dati oni koji su vas ovde poslali. Ima reč gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prilično sam razumeo ministra koji je ovde prisutan – da evo, formirala se neka nova Vlada u junu 2008. godine i sve će da bude dobro. Već su zakoni ili izglasani ili ćemo da ih izglasamo za neki dan, neki drugi su već u proceduri i čitava jedna situacija u državi će da se uredi. Međutim, ima nekih stvari koje mi daju za pravo da ne verujem u takve optimističke prognoze. Recimo, u vreme vašeg ministrovanja "Telekom Srbija" je kupio stotinak skutera, platio ih je preko 100.000 dinara, a u najobičnijoj prodavnici da kupujete na komad plaćeni su pedesetak hiljada. Baš me interesuje da li je taj koji je sprovodio postupak javne nabavke nešto odgovarao za štetu od pet miliona dinara i više? Zato vam, gospođo ministre, nešto i ne verujem. Hteo bih da vam postavim nekoliko pitanja. Prvo, da li je tačno da je potpisan sporazum o razumevanju između "Dojče telekoma" i "Telekoma Srbije" u Daosu? Da li je tačna izjava direktora "Telekoma" Radujka – da je "Telekom Srbija" dobio ponudu od "Dojče telekoma" koja se ne odbija? Da li je tačno – da je MMF uslovio svoju dalju pomoć Srbiji prodajom "Telekoma Srbija" radi pokrivanja budžetskog deficita? Gospođo ministre, ne može za sve da vam bude kriva svetska ekonomska kriza. Ako smo uslovljeni da prodamo "Telekom" da bismo mogli da regulišemo naš budžetski deficit, onda je to problem nesposobne Vlade, koja iza sebe ima ogroman aparat i slabu privredu. Ne možete stalno da svaljujete krivicu na neke koji su bili pre vas, jer ste od 5. oktobra do dana današnjeg manje ili više na vlasti, imate jedan kontinuitet. Sve vlade od 5. oktobra naovamo imaju jedan kontinuitet. Ne mogu da se složim sa obrazloženjem – da se "Telekom" možda prodje Nemcima kao obeštećenje za NIS, već bih pre rekao da je to obeštećenje za jedan događaj koji je bio pre šest i više godina, kada je Vlada Zorana Živkovića, tehnička Vlada, pošto su izbori raspisani, privatizovala na jedan nezakonit način "Sartid". Poznato je da je i nemačka privreda i da su njihovi privrednici bili zainteresovani da taj Sartid plate po punoj ceni. Molim vas da mi na ova pitanja – između "Telekoma", "Dojče telekoma", i naravno u svemu ovome je učestvovao i predsednik DS, pokušate da date odgovor.
Gospodin Velimir Ilić ima reč.
Evo, neću da koristim dva minuta, samo pola minuta. Za ovo što sam izrekao meni je najveća podrška i ministarke Smiljanić koja me je zamenila posle iz DS, koja isto razmišlja kao ja i koja je isto to branila kao što sam i ja branio, i koja još uvek to brani i pokušava, mada je član vladajuće koalicije – ali zbog toga nije više ministar, naravno, i ona je negde u pozadini sada. Evo, hvala gospođi Smiljanić što je razumela problem i podržala – od sveg srca. Hvala i vama.
Gospodin Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega građani Srbije, kroz ovu diskusiju o poboljšanju kvaliteta poštanskog saobraćaja i pružanja poštanskih usluga od strane nekih ljudi iz opozicije stalno provejava jedna briga, nestrpljenje šta će biti sa privatizacijom Telekoma i vidimo želju i žal što oni u tom poslu neće učestvovati i što oni neće učestvovati u jednom po njima visoko unosnom poslu. Nema više u Srbiji visoko unosnih poslova na račun države, gde neko može da uzme proviziju. Mi sigurno nećemo vršiti privatizaciju Telekoma preko agencije koja se bavi uvozom polovne garderobe, niti ćemo Telekom prodavati preko butika koji nabavlja lokomotive. Telekom će se prodavati onako kako propisuje država Srbija, kako zakoni ove zemlje propisuju. Primećujem još neke tuge i žalosti u ovoj sali. Sada ću malo kao genije sporije govoriti, da bi oni koji nemaju taj božji dar mogli da uhvate beleške i da zapišu nešto od reči, pa ako treba organizovaćemo i dopunsku nastavu. Vidim žal što će se privatizovati Telekom na jedan način, kako to treba da bude svuda u svetu, pa i u Srbiji, ali vidim i žal što određeni psiholozi više nisu psiholozi nego su predsednici države. Vidim i žal što nema dovoljno psihologa, što nema možda i doktora Dabića, pa se sada već upražnjava taj nedostatak psihoterapeuta. Ali neću o tome da govorim, jer rasprava u ovoj sali treba da bude usmerena ne ka nedostatku medicinskog osoblja, psihologa, psihoterapeuta. Može neko da kaže da je problem i što je gospođa Slavica Đukić-Dejanović, koja odlično radi posao predsednice Skupštine, psiholog. Mislim da psihologiju, i naše struke, i naše obrazovanja ostavimo za neke druge odbore, Odbor za zdravstvo ili neka druga mesta i trenutke, a da se ovde usredsredimo na jezik argumenata i činjenica. Činjenice su sledeće – Telekom još uvek nije prodat, niko ga nije prodao. Resursima Republike Srbije ne gazduje se po principu robno-novčane razmene – ti meni jare, ja tebi jagnje, ti meni prase, ja tebi tele. Ovde se resursima države Srbije upravlja tako što se oni stave na tender, pa se izabere najpovoljniji ponuđač, taj nikako nije butik koji uvozi lokomotive i onda se kaže – izvinite, gospodine, da vidimo kakve su vaše reference za obavljanje tog posla. Svako onaj ko misli da će se ne znam koliko novca od privatizacije Telekoma usmeriti na asfaltiranje seoskih udžerica, na kupovinu birača, na nenamensko trošenje para, grdno greši i kroz tu svoju raspravu sebe projektuje kako bi on vršio vlast u ovoj zemlji i šta bi on s tim novcem radio. Razumem vas. Imate pravo da budete ljuti na građane Srbije koji vam nisu ukazali poverenje i što su neki resursi ove zemlje, hvala gospodu Bogu, preživeli neke vlade, pa će se s njima gazdovati onako kako se radi u domaćinskim zemljama, u domaćinskim kućama, tamo gde se pravila igre i pravila ponašanja znaju. Oni koji imaju nečistu savest i koji su zabrinuti zbog nečega što se u prošlosti dešavalo mogu slobodno taj svoj strah da iskazuju upirući prstom u nas, da otvore četvore oči, zajedno sa svim državnim institucijama, u tok, postupak privatizacije Telekoma, ali moraju biti ubeđeni, taj novac neće biti potrošen kao Alajbegova slama, kao što se nekad radilo u ovoj zemlji.
Narodni poslanik Veroljub Arsić najpre.
Po osnovu replike …
Ne, vi jedni drugima iznosite svoje stavove. Ako bismo krenuli replikama, onda bi to bilo kočenje rada. Možete u okviru vremena. Izvolite.
Ima vremena, pa nećemo da insistiramo da baš bude replika. Sada ću da kažem zbog čega sumnjam i postoji strah da to neće biti urađeno kako treba. U jednoj nezakonitoj privatizaciji koja nije bila na tenderu, nego je bila neposrednom pogodbom, učestvovali su tadašnji ministar finansija Božidar Đelić, sada potpredsednik Vlade Republike Srbije, učestvovao je G17 plus sa Mlađanom Dinkićem i Labusom, sadašnji potpredsednik Vlade Republike Srbije, učestvovao je ministar za privatizaciju, sada poslanik Aleksandar Vlahović, i "Sartid" je poklonjen za 35 miliona dolara, s tim da država mora da vrati 600 ili 700 miliona dolara dugova prema bankama. Zato je naša sumnja opravdana i osnovana da i sa Telekomom ne prođemo tako. Kada je u pitanju privatizacija Telekoma, onaj ko gazduje, bira trenutak kada mu se najviše isplati da nešto proda, a ne kada mora. Kada mora znači da je loš gazda, znači da ne ume da vodi državu i ne ume da brine o građanima, nego samo rasprodaje državnu imovinu da bi se održao na vlasti pun mandat. To je problem ove Vlade. Manje ili više, već dugo vremena ste na vlasti. Videli smo vaše rezultate i nije tu strah da posle narednih izbora neće imati šta da se proda, nego je strah šta će državi da ostane i sa čim će da raspolaže da bi radila u interesu građana. To je valjda smisao jedne države. Ne postoje građani zbog države, nego država zbog građana. Kad to u svojim glavama shvatite, onda ćete da se manete prazne retorike o EU, jer možemo da postanemo i punopravan član, ali pravi član postajemo kada dostignemo prosek njihovih primanja i standarda. Dotad mogu da nam rade šta hoće dok ste vi na vlasti.
Gospodin Velimir Ilić. Imate još dva minuta i 40 sekundi.
Evo, samo radi istine, da kažem par rečenica. Tačno je da je prodat Mobtel, tačno je da je uzeto milijardu i 600 miliona evra. Isto je tačno da je bio zaključak Vlade da se to uloži u infrastrukturu, kao što se i sada priča, a prvenstveno u koridore. Tačno je da su prodate u tom periodu i Robne kuće Beograd za 360 miliona evra, i tačno je da je prodat za 300 miliona evra treći operater, to je ovaj VIP, i sve je to naplaćeno u momentu kada su iznenada došli izbori i sve je tačno da su te pare ostale tada na računima Vlade Republike Srbije. Isto je danas tačno da je to sve potrošeno i da nije napravljeno ništa od onoga za šta je prodato. Prema tome, imam razlog da sumnjam, a svi ovi koji sumnjaju, koje sam nabrojao, znače nešto u Srbiji. Drago mi je što ovde neko priča o poštenju, a vi znate ko najviše o poštenju priča. Ne bih to ponavljao, jer možete opet reći – govor mržnje, a to je neki izraz koji ste izmislili, ne znam za šta to služi, ali dobro, uspevate u tome. Tačno je da sam asfaltirao 4.000 km puteva širom Srbije, 76 km Koridora 10 za vreme svog mandata, a vi ste gospodo za dve godine asfaltirali 12 km Koridora 10 i možda par stotina kilometara. Evo, sada zadnje u Aranđelovcu, neka pokaže šta ste sve asfaltirali u subotu unoć kada je bila provala oblaka i koliko će to da služi.
Vreme. Zahvaljujem. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč. Ne, nije tu, izašao je. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? Gospodin Milan Avramović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je u paketu sa ostalim amandmanima koje je podnela poslanička grupa SRS, u kome se insistira na tome da agencija nema nadležnosti i da sve nadležnosti koje pripadaju agenciji treba da pripadaju ministarstvu. Ovaj amandman je odbijen iz obrazloženja koje je napisano za sve amandmane koje su podneli poslanici opozicije. To je amandman na član 5. Njegovo obrazloženje i njegov osnovni razlog je taj što se tržište ne liberalizuje tako što se stavlja monopol ministarstvu, kako bi se ugasila agencija i ministarstvo obavljalo njen posao. Ono što je za mene i za nas takođe neprihvatljivo jeste i tekst koji se nalazi u samom obrazloženju ovog predloga zakona, a to je uloga Republičke agencije za poštanske usluge, u kome se kaže, radi građana to moram da pročitam: ''Republička agencija za poštanske usluge je osnovana članom 65. Zakona kao nezavisno regulatorno telo. Agencija, kojoj je ovim zakonom između ostalih poslova povereno i donošenje podzakonskih akata, nije počela sa radom jer nije izabran Savet Agencije. (U startu imamo primer ovde priznanja da je ova agencija nesposobna.) Nepostojanje podzakonskih akata kao instrumenata za izvršenje ovog zakona dovelo je do pravnog vakuuma i pojave velikog broja poštanskih operatora koji neovlašćeno obavljaju poštanske usluge.'' Ova agencija nije ni počela sa radom zato što ne postoji Savet Agencije koji je trebalo da donese neke podzakonske akte. Upravo mi to vama i pokušavamo da objasnimo, da Agencija i ne treba da radi, nego treba da radi ministarstvo. Da je ministarstvo donosilo podzakonske akte, mi ne bi imali ovaj pravni vakuum na koji se vi pozivate. Da je ministarstvo osnovalo bilo koje radno telo unutar sebe, donelo bi iks podzakonskih akata u kojima bi propisalo mnoge propise u kojima ne bi došlo do pojave neovlašćenih obavljanja poštanskih usluga drugih poštanskih operatera. Ovo je dokaz da se vi slažete s nama i ovo je dokaz da i vi niste čak za agenciju kao nezavisno regulatorno telo. Sada vas pitam kako može to da bude nezavisno regulatorno telo kad se, kako se kaže u stavu 8 obrazloženja zakona, daje mogućnost Vladi da podnese predlog za opoziv Saveta Narodnoj skupštini u slučaju neizvršavanja zakonom propisanih obaveza? Ko će pokrenuti to u Vladi, ako ne Ministarstvo? U samom startu ste vi stavili do znanja da je Ministarstvo iznad Agencije. Dali ste obrazloženje da se agencija formira zato što je to nezavisno regulatorno telo, kako bi se napravila liberalizacija na tržištu. Na kom tržištu? Na ovom tržištu gde će doći DHL, VK grupa ili bilo koja poštanska usluga koja je daleko korisnija, jeftinija i profesionalnija u odnosu na poštanske usluge koje se trenutno obavljaju. Sada dajemo liberalizaciju, tačnije poklanjamo naše tržište stranim poštanskim uslugama ili poštanskim preduzećima koja će se time baviti, kroz cilj prakse EU ili nekih konvencija koje imaju za cilj da naprave liberalizaciju tržišta. Dakle, mi poklanjamo državne poštanske usluge privatnicima koji će doći sa strane i na taj način ne čuvamo monopol, nego ga liberalizujemo kako ste vi to napisali ovde u obrazloženju. Šta onda imamo od toga? Trošak. Gubitak za državnu firmu. Šta je cilj gubitka državne firme? Šta je cilj da se, recimo, naša državna firma poredi, primera radi, sa DHL-om koja ima osmu avionsku flotu na svetu. Kako ćemo mi ući u tu tržišnu utakmicu, u neku vrstu konkurencije sa jednim preduzećem koje je razgranalo svoj posao svugde u svetu, a sve vreme pričamo da je politika Vlade zaštita domaćeg proizvođača ili domaće industrije, ili domaćeg bilo kog privrednika? To imamo kao prilog i činjenicu da se prodaje "Telekom" koji puni budžet Srbije na odličan način, i koji nema minus i koji nema nikakve nedostatke, a mi ga dajemo na tender drugima. To je suština ovog amandmana. Nije cilj samo pratiti tekovine koje idu na štetu našeg budžeta i naših građana, pa i naše celokupne države. Ne znam, ako su i 2005. godine doneseni neki akti, G 17 je bio u vlasti tada, nemojte se pozivati na neke evropske standarde jer oni kod nas nisu primenjivi. Moramo da napravimo uslove da bi oni bili primenljivi. Tako ste primenili i digitalni kanal, a ne možemo i nemamo para da pređemo sa analognog na digitalni. Sve se radi u cilju EU, i sporazumi i ovo i ono, a gubitke u budžetu niko ne pominje. Popunićemo ih kreditima. Ko će da vrati kredit? Bog sam zna koje dete po redu, koleno itd. Suštinski ovaj amandman i ove amandmane poslanika SRS trebalo je da prihvatite zato što ste priznali da je Agencija zbog neformiranja Saveta nije sposobna da donosi podzakonske akte. To je suština ovog prihvatanja. U daljoj diskusiji, ako bude bilo potrebe, još ćemo pojasniti, daćemo i dodatne detalje šta sve ide u prilog činjenici i tome da je trebalo da prihvatite amandmane, ne opozicije, nego uopšte, amandmane koji su korisni za državu, a nije važno ko ih je podneo.
Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Odbor za saobraćaj i veze, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 31. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Gospodin Dejan Radenković želi reč. Izvolite.
Uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što pojedine kolege koje su učestvovale u prethodnoj raspravi nisu tu, ali je prosto neverovatno da neke sadašnje kolege, a bivši ministri u Vladi, imaju kratko pamćenje, što se kaže. Ne sećaju se da su oni bili na odgovornim mestima i zbog čega nije, iako je postojao neki razlog, Agencija za poštanski saobraćaj i članovi te agencije nisu izabrani do dolaska ove vlade u kojoj učestvuje i SPS-JS. Ono što bih pre svega hteo da kažem, a vezano je za amandman na član 8. koji se briše, jeste ono sve što smo mi kao poslanička grupa izneli u načelnoj raspravi. To su bili neki naši pogledi u smeru nekih rezervi kada su ove izmene i dopune zakona podnete. Ono što nikako ne mogu da osporim je njihova praktičnost i valjanost. Amandmani imaju našu punu podršku. Kao što sam rekao, oni čine potvrdu našeg stava koji je iznet i istaknut u načelnoj raspravi i mišljenja smo da predloženi amandmani, a i ono što smo i u načelnoj raspravi izneli, trenutno ublažavaju neke probleme, i to ne sve, naravno. Na primer, vratiću se na član 8, pošto se i on briše, a sličan je sa članom 31. predloženih izmena i dopuna Zakona o poštanskom saobraćaju, tako da limiti po masi i ceni za rezervisane poštanske usluge ostaju 350 grama i petostruki iznos poštarine za pismo prve stope težine i najbržeg stepena prenosa. Umesto izmenama predloženih 100 grama i trostrukog iznosa poštarine, neizostavno se iz ova dva člana koja se brišu postavljaju neka pitanja. U načelnoj raspravi smo skrenuli posebnu pažnju na aktivnosti nelegalnih poštanskih operatora, koji nesmetano obavljaju rezervisane poštanske usluge i čini nam zadovoljstvo mišljenje da smo makar u određenoj meri doprineli povećanju pažnje javnosti, jer su kasnije pisale neke dnevne novine sa raznim naslovima – "hajdučija" itd. Ako bi limiti mogli da budu i kilogrami i desetostruko veća cena, a može da ih ne bude uopšte, na primer, kad to nije ni od kakvog uticaja ako neko daje sebi za pravo da obavlja rezervisan servis bez bilo kakve sankcije. Na primer, predloženim izmenama je članom 29, dodavanjem člana 99a, za pravno lice koje je zatečeno da neovlašćeno obavlja rezervisane poštanske usluge predviđena novčana kazna od 20.000 dinara. Koristiću vreme poslaničke grupe. Na primer, ako isti taj ne odredi i na uobičajeni način ne objavi radno vreme sa korisnicima poštanskih usluga, kazniće se novčanom kaznom od 200.000 do milion dinara. To je definisano u članu 97. stav 1. tačka 2. Osnovnog zakona. Zar ovo nije neverovatno? Još više mi smeta ovih silnih 20.000 dinara kada je u pitanju ova sankcija, zato što su tih 20.000 dinara uneti izmenama i dopunama ovog zakona. Nije mi jasno ko je vršio poređenje štetnosti dva navedena primera. Recimo, Zakon o energetici predviđa do tri godine kaznu kada neko krade struju, a ovde imamo smešnih 20.000 dinara za nekog ko potkrada poštansku uslugu, a i to se tretira kao javno dobro. Sada ako hoću baš da navedem primer, to obično pismo za naše građane, penzionere, studente, nezaposlene košta 22 dinara. Ne znam koliko bi koštalo ovo obično pismo za građane kada su u pitanju ovi nelegalni poštanski operateri. To bi bilo sigurno manje da nije ovog "visprenog" poštanskog operatera i niza pravnih subjekata, a što je najgore, i nekih javnih preduzeća i komunalnih sistema koji ne mogu da smisle pametniji i pošteniji način da smanje svoje troškove nego da kršenjem Zakona o poštanskim uslugama, na štetu građana opet kažem, koriste usluge javnog poštanskog operatera i ovog nelegalnog, koga ne možemo da zatvorimo, to je prosto neverovatno. Pričao sam u načelu o tom izvesnom gospodinu koji je u Hrvatskoj, dok nije doveo poštu do propasti, onda su se preduzele određene zakonske aktivnosti. Zato vas molim, da do toga ne bi došlo mi i dalje insistiramo na hitnom donošenju novog zakona. Morao bih da se osvrnem i na obrazloženje amandmana koje je u potpunoj koliziji sa generalnim obrazloženjem o izmenama i dopunama Zakona. Naime, ministarka, mi smo rekli u načelu da ćemo podržati ovo samo u cilju da stvarno bude jedna opsežna stručna rasprava, da nema dilema. Znači, dosta smo ublažili ono što bi moglo da se desi. Znam da je ovaj zakon stajao u proceduri i malo nesmotreno se našao sada. Znači, kada već pričamo o direktivama EU, mi moramo da eliminišemo nepostojanje Republičke agencije, o čemu sam pričao na početku svog izlaganja, ko je kriv za nekonstituisanje te republičke agencije, koji su razlozi, da li postoji nešto iza kulisa, možda čak i ministar bivši, moram opet da se nadovežem da se on ne seća ni da je učestvovao u tome da nema tih banaka koje on danas pominje i prosto je neverovatno da ovde neki koji su sada bliski jednostavno, jer u prošlosti je bio svako sa svakim, pa na nekoj tankoj liniji optužuje vas i nas za nešto što možda onaj koji sedi sada sa njim je i odgovoran više nego bilo ko drugi. Ovo pitanje proširivanja nadležnosti Ministarstva, nama stvarno nisu jasni razlozi, ali opet se vraćam na to da je to greška, zato što u izmenama i dopunama tada nije postojala agencija, sve su to neke stvari, naravno, opet kažem, u cilju da što pre donesemo novi zakon. Hoću samo da se osvrnem malo i na član 16. predloženih izmena i dopuna, uprkos formiranju agencije, Ministarstvu se daje to novo ovlašćenje, utvrđuju se uslovi za otpočinjanje obavljanja delatnosti i na primer, ako biste hteli da se bavite tim komercijalnim poštanskim uslugama, a intencija je zakona širenje konkurencije u ovom domenu, onda morate da obavite tu potrebnu papirologiju za registraciju firme, a onda idete u Ministarstvo da dobijete dokaz o ispunjenosti uslova i za otpočinjanje delatnosti. Onda kada u agenciji, po dobijanju te odgovarajuće dozvole, sa još gomilom papira potrebnih da biste uopšte i počeli da radite, nisam siguran da je više potrebno dozvola za otpočinjanje bilo koje delatnosti, a čak da kažem recimo i avioprevozom nego što je to za otpočinjanje bavljenja delatnosti ekspres kurirskom službom, što nije dobro. Nije jasno, stvarno iskreno kažem, mada to malo demagoški zvuči kada to kažu socijalisti, da ako je ovo prilog evropskim integracijama i širenju konkurencije na tržištu komercijalnih poštanskih usluga i, opet kažem, razlog više za što skorije i što brže donošenje novog zakona.
Ovo je bilo vaše vreme kao ovlašćenog predstavnika, pošto ste vi ovlašćeni predstavnik. Zahvaljujem. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Gospodin Milan Avramović želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega Živkov je amandmanom hteo da interveniše u pogledu regulisanje odnosa i definisanja pojedinih poslova koji se poveravaju Agenciji da ih obavlja Ministarstvo do konstituisanja saveta agencije. Dakle, da ne bi bilo zabune, on je tražio brisanje člana 34, da se ne definišu pojedini poslovi koji se poveravaju agenciji i da to obavlja Ministarstvo sav period, a ne čak do osnivanja ili konstituisanja saveta agencije. Njegov amandman je odbijen iz jednog prostog razloga koji je naveden u obrazloženju u kome se, uostalom, kaže da tekovina i liberalizacija nije u skladu sa onim konvencijama koje su donesene i da se time omogućava monopol državnom preduzeću koje može da radi posao vezano za poštanske usluge. Ono što je simptomatično jeste da je na ovaj član, takođe 34, koji je naveden u ovom predlogu zakona, podneo amandman i poslanik pozicije Željko Ivanji, koji sada trenutno nije tu, i njegov amandman je prihvaćen. Dakle, ovde postoji jedna jasna razlika između amandmana narodnog poslanika pozicije i amandmana narodnog poslanika opozicije. Zašto?Zato što je sav ovaj odgovor i obrazloženje zašto je ovaj amandman neprihvaćen za poslanike opozicije jednostavno u sukobu sa poslanikom pozicije čiji je amandman prihvaćen. Obrazloženje za neprihvatanje kaže ovako, ovo moram da pročitam zarad javnosti: Amandman se ne prihvata iz razloga što bi određivanje Ministarstva, kao regulatornog tela, bilo u suprotnosti sa aktima Svetskog poštanskog saveza, kao specijalizovane agencije UN, donetim Zakonom o potvrđenju akata Svetskog poštanskog saveza, pa sada ide "Službeni glasnik",međunarodni ugovori, broj taj i taj, obaveznih za sve države članice UN i direktivama EU o razvoju tržišta poštanskih usluga, pa onda broj direktive prema kojima je predviđeno osnivanje nezavisnih regulatornih tela. Rešenje dato u Zakonu o poštanskim uslugamaje u skladu sa Rezolucijom o pridruživanju EU, pa onda "Službeni glasnik" broj, koji je usvojila Narodna skupština Republike Srbije. Sada vas, gospođo ministre, pitam – na koga se ovo obrazloženje odnosi, na poslanika opozicije, koji je tražio da se član 34. briše, koji je odbijen, ili na poslanika pozicije, koji je takođe tražio da se član 34. briše i usvojen je? Na koga se ovo sada obrazloženje odnosi stvarno bih voleo da znam. Zašto to kažem? U ovom obrazloženju kaže se – pored toga, ako bi predloženim amandmanom Ministarstvo nadležno za poštanske usluge, kao organ izvršne vlasti, preuzelo funkciju nezavisnog regulatornog tela, Agencije za poštanske usluge, moglo bi doćido jačanja monopolističkog položaja ovlašćenog javnog poštanskog operatera koji je u vlasništvu države u odnosu na ostale operatere, što bi bilo u suprotnosti sa liberalizacijom tržišta poštanskih usluga. Šta ste vi ovim obrazloženjem hteli da kažete? Ona vrsta rasprave iz prethodnog amandmana, daćemo državno preduzeće da stane na crtu sa preduzećima koja imaju daleko bolju i razvijeniju infrastrukturu u svetu i daćemo one mogućnosti na osnovu liberalizacije onim preduzećima da skupljaju profit, da onemoguće državnom preduzeću da radi ili ovim predlogom ili odbijanjem ovih amandmana planirate možda prodaju i Pošte, privatizaciju svih usluga koje državno preduzeće nosi u ovom trenutku? Dakle, šta vi predlažete ovom vrstom obrazloženja? Da se poštuju Svetski poštanski savez i specijalizovane agencije UN ili da se poštuje monopolistički položaj ovlašćenog javnog poštanskog operatera? Šta ste vi ovim obrazloženjem hteli da objasnite? Stvarno bih voleo da znam kao odgovor. U ovom današnjem obrazloženju koje smo dobili imamo jasan podatak da je i skupštinski Odbor za saobraćaj i veze i Vlada prihvatili ovaj amandman, a u obrazloženju ova Vlada daje isti odgovor na isti amandman samo u različitom periodu, dobili smo podatak da je to bilo 2008. godine. Dakle, izveštaj Vlade i izveštaj o ovome je predat nama. Sad ću da vam kažem pod kojim datumom da ne bi bilo zabune, a ovaj pre toga izveštaj je usvojen, kako kažu i 2008. godine. Sad ministarka da dođe da brani ovde amandman u ovoj situaciji u kojoj smo se danas našli, koji će amandman od ovih da usvoji i koji će od ova dva amandmana da brani? Dakle - Republika Srbija, Narodna skupština, Odbor za saobraćaj i veze, 7. april 2010. godine, prihvatio je ovaj amandman, a onda imamo izveštaj Vlade da je ovaj amandman odbijen, samo je podneo drugi poslanik. Dakle, da ne bilo zabune, stvarno nemam nameru, gospođo ministar, da vama spočitam grešku tehničke službe i možda Vlade, iz onog ili ovog perioda, ali suštinski dva amandmana pozicije i opozicije – jedan je odbijen, a drugi prihvaćen, sa poprilično širokim obrazloženjem zašto je ovaj odbijen, uz pozivanje na liberalizaciju Konvencije UN, praksu. S druge strane, i Odbor i Vlada su dostavili obaveštenje da je isti amandman poslanika pozicije prihvaćen. Ako možemo da dobijemo neko objašnjenje za ovu situaciju, jer ćemo stvarno biti u zabulud da postoje dvostruki aršini poslanika pozicije i opozicije kada su u pitanju barem opšti interesi zemlje.
Naravno da ćete dobiti. Ministar, gospođa Matić ima reč.
Zahvaljujem se poslaniku Avramoviću koji je skrenuo pažnju na ovaj problem, o kome sam govorila kratko kada je bila rasprava u načelu o Predlogu zakona. Zakon je prvi put predat u proceduru u jesen 2008. godine i tom prilikom je vaša poslanička grupa i stavila ove amandmane. Vlada ih je u tom trenutku odbacila, jer tada nismo imali uslove da ih prihvatimo, odnosno nije postojala regulatorna agencija koja je mogla da vrši funkciju. S tim u skladu je Vlada želela da Ministarstvo preuzme te poslove koje u tom trenutku nije niko vršio. Budući da zakon u nekoliko meseci nije došao na dnevni red, Ministarstvo je rešilo da pravni vakuum, o kome smo ovde nadugačko raspravljali, reši i drugim putem, odnosno da se uspostavi regulatorno telo, koje je u međuvremenu uspostavljeno, počelo da vrši svoju funkciju, i zato je sada amandman koji je tada postavljen prihvaćen. Koliko shvatam, tu je došlo do nekog proceduralnog propusta, odnosno nismo se ponovo izjašnjavali o vašem amandmanu. Naravno, budući da on postiže ono što mi sada želimo da postignemo izmenama zakona, sada će biti prihvaćen, kao i amandman istovetnog teksta koji je stavila druga poslanička grupa.
Konstatujem da je amandman prihvaćen, amandman gospodina Živkova. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Željko Ivanji. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za saobraćaj i veze na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika podneo je amandman na član 35. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Željko Ivanji. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu ipojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Narednih 60 minuta određujem pauzu. [[Posle pauze – 14.30]] Dame i gospodo narodni poslanici, rad nastavljamo sutra u 10.00 časova, s obzirom da smo danas zaista nešto bržom dinamikom išli. Sutra je radni dan. Podsećam da će nam u 16.00 časova doći i predstavnici Vlade. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.