Poštovani narodni poslanici, nastavimo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 88 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje Poslovnikom predviđeni uslovi za normalan rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Zoran Nikolić. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović pozvala da povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona tačka od 5. do 11, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, sednici prisustvuju i Vladan Manić, savetnik u Ministarstvu finansija, Dijana Montiljo, savetnica u Ministarstvu finansija, Sanja Sarić, rukovodilac grupe za hartije od vrednosti i tržište kapitala u Ministarstvu finansija i Zoran Sandić, rukovodilac grupe za platni promet u Ministarstvu finansija. Nastavljamo rad. Prelazimo na tačke 5-11. dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O TRŽIŠTU KAPITALA I IZMENAMA ZAKONA O DEVIZNOM POSLOVANjU, INVESTICIONIM FONDOVIMA, FINANSIJSKOM LIZINGU, VISINI STOPE ZATEZNE KAMATE, DOBROVOLjNIM PENZIJSKIM FONDOVIMA I PENZIJSKIM PLANOVIMA I PLATNOM PROMETU (načelni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 5-11, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da je shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 15 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, koji nas obavezuje da svoje liste sa govornicima koji će učestvovati u današnjoj raspravi predamo pre početka otvaranja pretresa. Obaveštavam vas takođe da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa po ovim tačkama dnevnog reda: narodni poslanik Đuro Perić, poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije; narodna poslanica Elvira Kovač, poslanička grupa manjina, narodni poslanik Dejan Radenković, poslanička grupa Socijalistička partija Srbije – Jedinstvena Srbija; narodni poslanik Milan Lapčević, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije; narodni poslanik Mladen Grujić, poslanička grupa Nova Srbija; narodni poslanik Dragan Stevanović, poslanička grupa Srpske radikalne stranke i narodna poslanica Branka Ljiljak, poslanička grupa Za evropsku Srbiju. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o tržištu kapitala, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskom lizingu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visini stope zatezne kamate, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o platnom prometu. Da li predstavnik predlagača Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pred vama je danas jedan snažan paket zakona, izmena i dopuna zakona, koji će doprineti daljem uređenju našeg finansijskog tržišta. Finansijsko tržište i dalje ne predstavlja značajan izvor finansiranja naše ekonomije. Finansijsko tržište je bio okidač ove velike krize u kojoj se nalazi svet. To su dva ključna razloga zbog kojih je veoma bitno da ovaj paket zakona bude usvojen. Prvo, da bi finansijsko tržište obezbedilo u mnogo većoj meri nego što je danas slučaj finansiranja naše ekonomije od strane onih koji imaju raspoloživa sredstva u zemlji i u inostranstvu, da mogu da ulažu u naša preduzeća, u naše hartije od vrednosti, bilo da su vlasničke ili dužničke, da obezbede finansiranje i našoj državi, to su sve razlozi zbog kojih je veoma bitno da unapredimo naš sistem. Veoma je bitno unaprediti sistem i zbog toga što akcije koje su podeljene našim građanima u javnim preduzećima sve više su u opticaju. Sve veći broj naših građana samim tim će biti u posedu hartija od vrednosti, prvo dužničkih, to je bio slučaj sa hartijom od vrednosti koje su regulisale staru deviznu štednju, sada vlasničkih kroz besplatne akcije do kojih su došli u postupku transformacije naših javnih preduzeća, a sutra i jednih i drugih, jer iskustvo je pokazalo da portfelj mogućnosti za investicije su nešto što je bitno, ne samo za onaj uski krug nešto imućnijih građana, ili onih preduzeća koja raspolažu viškovima, nego i za naše građane u celini. Neće svi naši građani biti u poziciji možda da investiraju u hartije od vrednosti, ali je bitno da banke, osiguravajuća društva, investicioni fondovi, penzijski fondovi, koji će biti u kontaktu sa mnogo većim brojem naših građana, budu u stanju da investiraju u hartije od vrednosti na tržištu kapitala na jedan bezbedan, transparentan način koji će biti u interesu za celu našu ekonomiju. Drugi razlog, to je ono što sam sada upravo pomenuo, a to je da je nažalost u procesu tranzicije, pa i u najrazvijenijim svetskim tržištima kapitala, uočen veliki broj nepravilnosti poslednjih godina. Videli smo da je suštinski kriza u svetu počela tako što su loše regulisana određena tržišta kapitala u Sjedinjenim Američkim državama. Podsetimo se i velikog skandala oko Fonda "Mejdof", koji je prevario veliki broj štediša i veoma sofisticiranih investitora i zbog toga u ovom paketu zakona imamo dodatno uređenje, bezbednost za naše građane, transparentnost u informacijama onih koji žele da ulože novac, ili onih koji ulažu novac u ime građana, da se tržište kapitala razvija na jedan bezbedan način pre svega za građane, a onda za investitore i za celu državu. Samo bih dodao da u ovom paketu imamo i jedan broj odredaba koje će olakšati poslovanje u finansijskom smislu sa inostranstvom. Tu bih pomenuo Zakon o deviznom poslovanju, zakon koji je nasleđen iz nekih drugih vremena, kada su odnosi između Jugoslavije i sveta bili odnosi između dva različito uređena privredna i politička sistema. Ovo je dodatni korak ka liberalizaciji tih odnosa i usklađivanje sa onim što su odnosi sa akterima iz EU, ali i iz celog svega. Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, u ovom prvom obraćanju hteo bih sada da kažem nešto preciznije i nešto detaljnije o ova dva zakona koja, čini mi se, nose ovaj paket koji je danas pred vama. Prvo, Zakon o tržištu kapitala, koji je sistemski zakon i, s druge strane, Zakon o deviznom poslovanju, koje pokazuje napredak u odnosima između naše zemlje i inostranstva, zato što će ovaj zakon obezbediti mnogo lakše poslovanje, ne samo bankama nego i preduzećima koja posluju sa inostranstvom. Oba zakona dolaze posle mnogo godina, moram reći, konsultacija sa privredom, s finansijskim sistemom, s našim partnerima, s međunarodnim finansijskim organizacijama i s EU. Oni su plod daljeg usklađivanja i treba da obezbede, kao što sam rekao, bolju prohodnost na tržištu kapitala; s jedne strane sigurnost, transparentnost, a sa druge strane smanjenje troškova poslovanja za naše firme. Zakon o tržištu kapitala; tržište kapitala u našoj zemlji je i dalje skromnog obima, ali možemo predvideti da će igrati mnogo značajniju ulogu u godinama koje dolaze. Pre desetak godina je otpočeo razvoj. Tokom privrednog rasta između 2003 – 2008. godine ovo tržište je dosta poraslo i onda, kao posledica krize, i indeks Beogradske berze i broj onih prisutnih, pa čak i broj onih firmi koje su prisutne kao brokeri i dileri, značajno se smanjio. Međutim, vidljiv je u poslednjih nekoliko meseciponovni rast, rast onih oni koji su prisutni zbog toga što je veliki broj naših građana dobio i besplatne akcije u procesu transformacije javnog sektora i zbog toga što imamo obnovljeno interesovanje ne samo domaćih investitora, nego inostranih investitora za ulaganja u našoj zemlji. Četiri ključna principa iza ovog zakona o tržištu kapitala su: zaštita investitora, transparentnost tržišta, usklađivanje sa evropskim direktivama, što se i u ovom momentu dodatno unapređuje i, napokon, regulisanje onih koji intervenišu na tržištu, pre svega na posledice na tom tržištu, a radi se o brokersko-dilerskim društvima, koja su ili nezavisna ili u sklopu jedne veće finansijske grupacije i, naravno, ovlašćene banke. Koji su ključni instituti? Prvo, ovde imamo po prvi put veoma detaljno razrađenu javnu ponudu. Imali smo situaciju gde jedan "Tigar" nije bio u stanju godinama da dođe do sredstava na našem tržištu kapitala, mada su uložili značajna finansijska i ljudska sredstva u to i bilo bi uputno da u godinama koje dolaze naša najbolja domaća preduzeća dođu do sredstava koja su im bitna da bi finansirali sopstveni razvoj. Ne bi bilo dobro da u našoj zemlji jedini izvori budu kratkoročni poslovno-bankarski krediti ili pak intervencije države koje su u ovom momentu krize nužne, ali neće biti dovoljne. Veoma je bitno da se razvijaju na našem tržištu mogućnosti da se za uspešna preduzeća nađu investitori u njihove dužničke, ali i vlasničke hartije od vrednosti. Zbog toga je ovde veoma detaljno regulisan način na koji se sprovodi javna ponuda, na način koji je pogodan za naša preduzeća u ovom momentu i u sledećih 10 godina. Samim tim, za one koji žele da idu na listing, zahtevi su veći. Za one koji će ići prema profesionalnim investitorima, oni su nešto manji. Sve u svemu, ovo što je ponuđeno u ovom zakonu je nešto što će omogućiti da firme poput "Tigra" budu u stanju da sprovedu do kraja, na jedan ekonomičan, efikasan način, postupak javne ponude, a da on bude transparentan i jasan za one koji bi želeli da ulažu u jednu takvu javnu ponudu. Drugi element, to je da se prepoznaju različiti segmenti tržišta. Tržište kapitala svuda u svetu otprilike ima tri segmenta. Jedno je tzv. listing i to je ono što se ovde zove, u ovom našem zakonu, regulisano tržište. Drugi segment je onaj koji se tiče trgovanja, ali samo u krugu profesionalnih investitora, tj. onih čija je profesija da investiraju na tržištu kapitala. U ovom zakonu to su platforme za trgovanje tim hartijama od vrednosti, gde bi imali pristup samo oni čija je profesija investiranje. I napokon, mogućnost da se trguje i van regulisanog tržišta pod određenim uslovima, ali da to ne bude nešto što bi uključivalo građane. To je, pre svega, predviđeno za dužničke hartije od vrednosti, ne toliko za vlasničke, i to je način na koji mi želimo da ustrojimo ova tri segmenta koja će odgovoriti na potrebe i samim tim i na uredbe funkcionisanja tih tržišta prema raznim segmentima, s jedne strane investitorima, a sa druge strane onima koji potražuju sredstva na tržištu kapitala. Reguliše se ono što je verovatno i najvidljivije za veliki broj naših građana i privrednika, a to je sekundarno tržište hartija od vrednosti. Za vlasničke hartije od vrednosti filozofija je jasna – predlaže se da vlasničke hartije od vrednosti budu na regulisanom segmentu tržišta kapitala. Zašto? Zato da bi se izbegli određeni problemi koji su uočeni u vlasničkoj transformaciji ili u nekim drugim zemljama u tranziciji, kada su oni koji su imali privilegovane informacije na jednom nedovoljno regulisanom tržištu bili u stanju da izvuku veliku korist, a da jedan veliki broj investitora se oseti i bude oštećen. Zbog toga se u Srbiji nastavlja i jača taj ključni princip, a to je da ono što se tiče vlasničkih hartija od vrednosti, akcija i onog što je strogo povezano sa tim akcijama, bude isključivo predmet sekundarne trgovine na regulisanom segmentu tržišta kapitala. Što se tiče dužničkih hartija od vrednosti, tu se pre svega misli na državne hartije od vrednosti ili onih hartija od vrednosti koje će izdavati oni koji su povezani sa državom. Ovde želimo da se razvije i tržište tzv. opštinskih hartija od vrednosti. To je jedno tržište koje za naše gradove u perspektivi će biti interesantno i kao alternativa zaduženju kod poslovnih banaka tu se predviđa mogućnost da dođe do uporednog trgovanja na regulisanom i na onom drugom segmentu koji se tiče profesionalnih investitora tzv. platformi, multilateralnih platformi za trgovanje. Ono što je bitno za one koji žele u datom momentu da se povuku sa tržišta, postoje i jasno definisani uslovi na koji način može doći do povlačenja sa tržišta hartija od vrednosti. To je bitno i za investitore, to je bitno i za one koji su izdali te hartije od vrednosti i za stabilnost tržišta kapitala u celini. Veoma su jasno definisane i obaveze onih javnih društava koja se pojave na tržištu kapitala, po proporcionalnosti. Oni koji žele da dobiju sredstva od građana moraju svakog kvartala obaveštavati o situaciji u tom društvu. Za one koji se obraćaju na drugim segmentima profesionalnim investitorima ili koji su manjeg obima, obaveze su nešto proređenije, dva puta godišnje ili pak godišnje. Tu se traži i predlaže jedna forma ravnoteže između, s jedne strane, obima i širine investitora koji se privlače i, s druge strane, potrebe da investitori budu redovno i dubinski informisani o onome što se dešava u društvu i oko troškova pojavljivanja na tržištu kapitala. Mora se napraviti balans. Za manja preduzeća, kojima su potrebna manja sredstva i koja ne očekuju da ta sredstva dođu od bilo koga drugog od ovih profesionalnih investitora, bitno je da to pojavljivanje ne bude previše skupo. S druge strane, za javna preduzeća, za velika preduzeća, za one koji žele da dobiju podršku veoma širokog kruga investitora, uključujući i naše građane, veoma je bitno i kako je to predloženo ovde, da informacija bude obimna, veoma redovna, kvartalna. Zbog toga su obaveze informacionih društava ovde veoma detaljno razrađene. Imamo celu glavu ovog zakona koja je posvećena suzbijanju zloupotreba u trgovanju hartijama od vrednosti. Kao što sam pomenuo na početku, tržište kapitala nije za sve. Tržište kapitala je bitno, ali je veoma bitno da istovremeno se ono ne rodi grbo, jer se onda popraviti ne da. U Srbiji u proteklih 10 godina imali smo iskustvo dosta stroge regulative, neretkih kazni i, s druge strane, jednog poverenja u razvoju tržišta kapitala koje je raslo, sve naravno do ove krize. Veoma je bitno da nastavimo tim putem. Imamo iskustvo, primera radi, varšavske berze, gde je regulativa tvrda i u početku je bila dosta osporavana od strane investitora, i domaćih i inostranih, ali danas je ta berza izuzetno bitan element u razvoju poljske ekonomije i zbog toga što su dobro uvezani štednja, ne samo domaća Poljska, nego regionalna i, s druge strane, regulativa. To tržište kapitala je danas u stanju da privuče značajna sredstva i investitore, da bi značajne firme koje dolaze dobile ta sredstva i da igraju jednu regionalnu ulogu. To je model koji ovde pratimo. Bilo je i drugih modela pre 20 godina, na primer, nedovoljno regulisanih tržišta, poput onoga u Pragu, koja nisu uspela da se održe zbog manjka transparentnosti, likvidnosti i od tih prvih šokova i prvih skandala oni se nisu oporavili. Zbog toga se ovde predlaže da srpsko tržište kapitala može da bude nešto strože da bi se pravilno razvijalo. To je bitnije od brzine, naročito u ovom momentu gde se očekuje jedan postepeni oporavak tržišta kapitala u svakom slučaju. Zbog toga je veoma bitno da oni koji intervenišu na tržištu kapitala, pre svega oni posrednici kao što su brokersko-dilerske kuće, budu dobro regulisani. Zbog toga se predlaže da minimalni kapital, u zavisnosti od usluga koje će pružati našim građanima, ide od 115 do 730 hiljada evra. To je dosta visoko, ako ga uporedimo s nekim drugim zemljama u tranziciji, ali to je i cena i profesionalizacija onih koji intervenišu na tržištu kapitala. Da se podsetimo, najveći broj skandala koji se desio u zemljama u tranziciji dolazi od onih posrednika sa nedovoljno kapitala, nedovoljno regulacije, koji bi preko noći nestali i ostavili serije malih investitora da samo konstatuju da su prevareni. Ovaj zakon je tu da to spreči, kao što je ovde predviđen jedan fond za zaštitu investitora u koji će biti uplaćeno od strane onih koji intervenišu na tržištu kapitala i koji će dati garanciju do 20 hiljada evra, koja će pokriti ogroman broj tj. postotak naših građana za ulaganje na tržištu kapitala. Ovo je rešenje koje treba da obezbedi da naši građani, koji imaju skromna sredstva, ipak budu u mogućnosti da se pojave kroz posrednike na tržištu kapitala. Taj tržišni fond će biti regulisan i praćen sa strane Ministarstva finansija i Narodne banke i biće tu da proširi krug na jedan bezbedan način onih koji investiraju kroz ovu garanciju koju će dati. Hteo bih da kažem da neke institucije, koje su pokazale njihovu relevantnost u proteklih 10 godina, nastavljaju. To je s jedne strane Centralni registar, kliring za hartije od vrednosti i Komisija za hartije od vrednosti, koja je, nažalost, već godinama u v.d. stanju. Poštovana potpredsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, predlaže se da se izađe iz tog v.d. stanja, da Komisija dobije pet članova koje će predložiti odgovarajući Odbor za finansije Narodne skupštine i ovaj cenjeni dom će biti pozvan da izabere predsednike i četiri člana Komisije za hartije od vrednosti, koja će samo vama odgovarati i gde se, kao što se vidi u institutima ovog zakona, izbegava svaka forma konflikta interesa, jer ti članovi saveta će morati da imaju i radnu knjižicu u Komisiji za hartije od vrednosti, da organizuju tu veoma bitnu instituciju koja mora da vrši mere nadzora nad svim učesnicima prometa kapitala. Zbog toga pozivam poslaničke grupe i pozicije i opozicije da podrže ovaj zakon o tržištu kapitala. On će biti značajan napredak za našu zemlju. On je u suštini taj sistemski zakon koji prati drugi broj zakona, npr. izmene i dopune Zakona o investicionim fondovima, koji u suštini usklađuje taj zakon sa onim odredbama koje se menjaju u Zakonu o tržištu kapitala. Da ne bih dužio, u ovom uvodnom izlaganju bih hteo da kažem nekoliko reči o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju. Evo zakona na koji čeka veliki broj naših uspešnih preduzeća. Mislim da ćemo se svi složiti da jedan od ključnih ciljeva za našu zemlju u godinama koje dolaze jeste povećanje izvoza naše zemlje. Upravo ključni izvoznici vam već godinama ukazuju na jedan broj odredaba Zakona o deviznom poslovanju koji im veoma otežavaju poslovanje sa inostranstvom i povećavaju troškove. Samo bih spomenuo nekoliko principa ovog zakona. Prvi, to je da se realizuju preporuke da bi naša zemlja ušla u STO. Ukoliko ovaj cenjeni dom izglasa ovaj zakon, to će biti jedna od poslednjih prepreka za ulazak naše zemlje u STO. Drugi element je da rešavamo stvarnu seriju problema koji su se pojavili u praksi, koje su imali i velika i mala preduzeća koja posluju sa inostranstvom. Treća stvar, to je da se radi sledeći korak u liberalizaciji, želim da podvučem, nekompletnoj liberalizaciji, jer za to još nije došlo vreme u deviznom poslovanju naše zemlje, ali koje će omogućiti da onaj realni sektor koji posluje sa inostranstvom, koji se bori na stranim tržištima, ima zakon koji mu neće smetati nego pomagati. Nekoliko primera na bazi tih principa to je, primera radi, da se izostavlja ona stara odredba, a to je da mora da se unese novac koji je zarađen na izvozu u roku od 180 dana nazad u zemlju i koji je pravio velike probleme i troškove za naše izvoznike. To je nešto što je dolazilo iz onih vremena kada dinar nije bio interno konvertibilan. To dolazi iz onih vremena kada su devizne rezerve bile veoma slabe. Mogu li se razumeti te odredbe, koje su pokušavale da svaki posao koji obezbeđuje našoj ekonomiji priliv u devizama obezbedi jačanje deviznih rezervi. Ta vremena su iza nas i ove odredbe se brišu i samo sada se dovodi do jedne normalne obaveze, a to je da svi poslovi koji nisu rešeni u roku od godinu dana, bilo da su naplaćeni na izvozu ili na uvozu, budu evidentirani i kao takvi prijavljeni. Drugi primer koji želim da ovde naročito istaknem je da ova promena je nešto što će značajno unaprediti poziciju naših izvoznika. To je činjenica da, ukoliko ove izmene budu usvojene, naši izvoznici budu u stanju da prebiju potraživanja i dugovanja, da budu u stanju i u domenu poslovanja s realnim sektorom, a to su ona potraživanja i dugovanja koja proizilaze iz spoljnotrgovinske aktivnosti, ali s druge strane u finansijskom smislu u odnosima sa bankama, domaćim i inostranim, da budu u stanju, ukoliko to poslovno omoguće, da prebiju ta potraživanja i ta dugovanja. Jer je ekonomski život jednostavno takav da sa istim partnerima u datom momentu se potražuje i duguje i ova fleksibilnost će omogućiti našim preduzećima da mnogo manje obrtnog kapitala ulože u ono što je njihova najdragocenija aktivnost, a to je mogućnost da finansiraju izvoz i mogućnost da na taj način veoma značajno smanje troškove poslovanja i da na taj način budu u mnogo boljoj poziciji da osvoje spoljna tržišta. Dame i gospodo narodni poslanici, verovatno u ekonomskom smislu najveća bitka za Srbiju koju moramo da dobijemo, to je da izvoz Srbije pređe sa ovih 30% BDP na 40 i 50, jednoga dana, nadam se, na 60 i 70% BDP. Ako je jedna Slovačka uspela to da uradi u 10 godina, nema nikakvog razloga da naša zemlja to ne uspe da uradi. Ove izmene i dopune Zakona o deviznom poslovanju su veoma značajan korak na tom putu. Zbog toga pozivam sve poslaničke grupe da podrže jedan ovakav zakon. Hvala puno na vašoj pažnji. Evo velikog paketa za dobrobit naše zemlje.
Da li želi reč izvestilac Odbora za finansije, narodni poslanik Milan Vučković? (Ne.) Da li želi reč izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković? (Ne.) Da li želi reč izvestilac Odbora za evropske integracije, predsednik Odbora, Laslo Varga? (Ne.) Da li žele reč predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đuro Perić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, cenjeni gospodine potpredsedniče Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, iz ovog seta predloga zakona o izmenama i dopunama o kojima danas raspravljamo govorio bih o dobrovoljnim penzijskim fondovima. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima ima značajnih novina koje obuhvataju više od polovine novog normiranog teksta. Zakon o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima je donet 2005. godine, a počeo je da se primenjuje od 1. aprila 2005. godine. Funkcioniše pet godina i za to vreme je osnovano devet dobrovoljnih penzijskih fondova sa 170.000 članova. To je, verovatno, promenljiva kategorija, ali zadnji podatak koji sam imao je takav. Cilj donošenja ovog zakona je bio da se građanima omogući dodatna štednja za starost, akumulacijom sredstava za dobrovoljne penzijske fondove kojima upravljaju profesionalna društva za upravljanje. Koji su razlozi za ove značajne izmene i dopune u predloženom zakonu? Nakon petogodišnje primene zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima sagledano je realno stanje na finansijskom tržištu, efekti međunarodne finansijske i ekonomske krize, kao i potrebe da se, usled neophodnosti prevazilaženja postojećih problema u finansiranju ovih fondova, preduzmu mere za uspostavljanje stabilnog, održivog i funkcionalnog sistema njihovog poslovanja, a radi zaštite interesa njihovih članova. Naime, u ovoj petogodišnjoj primeni zakona je došao do izražaja problem nedovoljno razvijenog tržišta kapitala i nedostatak kvalitetnih i raznovrsnih hartija od vrednosti. Bilo je neophodno izvršiti određene izmene kako bi se smanjila nesigurnost, nelikvidnost i pojačalo poverenje u poslovanje dobrovoljnih penzijskih fondova. Bilo je potrebno izvršiti izmene, između ostalog, i iz razloga kontinuiranog usaglašavanja sa propisima EU, naročito s direktivom o aktivnostima i nadzoru nad ustanovama za profesionalno penzijsko osiguranje. Takođe, izvršene su određene izmene zakona koje se odnose na društvo za upravljanje. Ono je osnovano isključivo kao zatvoreno akcionarsko društvo. Njega mogu osnivati domaća i strana fizička i pravna lica. Kod prava glasa u društvu za upravljanje se predlaže da fizička lica mogu imati samo nekvalifikovano učešće, a da više od 50% učešća u kapitalu, odnosno prava glasa u društvu za upravljanje moraju imati pravna lica, i to ona koja se bave bankarskim poslovima, poslovima osiguranja ili ona koja se bave delatnošću penzijskih fondova. Domaće pravno lice sa većinskim državnim, odnosno društvenim kapitalom ne može biti osnivač društva za upravljanje, izuzetak su banke i društva za osiguranje sa većinskim državnim kapitalom, koji mogu biti osnivači društva. Kada se učešće akcionara u kapitalu društva za upravljanje smanji za iznos od 10 ili više procenata, društvo je dužno da o tome obavezno obavesti NBS. Takođe, predlaže se da NBS može od društva za upravljanje zahtevati da izmeni i dopuni pravila poslovanja kada utvrdi da ono dovoljno ne obezbeđuje interese članova dobrovoljnih penzijskih fondova. NBS, takođe, od društva za upravljanje može zahtevati da izmene i dopune pravila poslovanja dostavi svim članovima dobrovoljnih penzijskih fondova, odnosno obveznicima, uplate na koje se ona i odnosi, ako oceni da je to u njihovom najboljem interesu, i to najkasnije 20 dana pre početka njihove primene. Poslanička grupa PUPS smatra da je vrlo bitno da NBS ima ovakva, kao i druga ovlašćenja prema društvu za upravljanje, jer su to jedine sigurne garancije za stabilnost funkcionisanja dobrovoljnih penzijskih fondova. Što se tiče odredaba koje se odnose na imovinu dobrovoljnih penzijskih fondova i kojima se određuje njihov status i obezbeđuje maksimalna sigurnost, predlogom zakona su izvršene značajne dopune. Ove dopune proizvode niz pozitivnih efekata, kako za članove fonda, tako i za društvo za upravljanje. Na ovaj način su članovi fonda dodatno stimulisani da uplaćuju sredstva u fond i vrše akumulaciju tih sredstava na što duži rok. Ovim rešenjem se smanjuje odliv sredstava iz fonda. Omogućava se, što je vrlo važno, povećanje likvidnosti fonda, lakše upravljanje njegovom imovinom, samim tim i stabilnije poslovanje fonda i obezbeđuju se uslovi za ostvarivanje većih prinosa. Poslanička grupa PUPS smatra da bi trebalo brisati član 21. Predloga zakona, kojim se daje podsticaj za kupovinu prvog stana, što po našem mišljenju nije u skladu sa osnovnim principima postojanja dobrovoljnih penzijskih fondova. U vezi s tim podneli smo amandman, pa kada bude rasprava o pojedinostima, onda ćemo malo detaljnije o tome da govorimo. Značajno je napomenuti i to da se predlaže promena člana 46. stav 1. važećeg zakona, tako što se propisuje da vrednost imovine fonda čini zbir vrednosti hartija od vrednosti iz portfolija fonda, depozita novčanih sredstava iz fonda kod banaka, nekretnina u vlasništvu fonda, sredstava na računu kod banke, kao i potraživanja fonda. U cilju poboljšanja uslova za poslovanje dobrovoljnih penzijskih fondova i stvaranja mogućnosti za veću disperziju rizika i sigurnije poslovanje, proširene su odredbe koje se odnose na ulaganje imovine fonda, tako što je propisana mogućnost ulaganja u investicione jedinice domaćih otvorenih investicionih fondova, kojih je trenutno, koliko imam podatak, četiri, i otvorenih fondova koji su osnovani i posluju u državama članicama EU, odnosno OECD, kao i kratkoročne i dužničke hartije od vrednosti koje izdaju ili garantuju banke sa sedištem u Republici Srbiji. U Predlogu zakona su izvršene važne izmene i dopune u okviru odredaba koje se odnose na povlačenje raspolaganja akumuliranih sredstava u fondu. Predložene izmene su urađene s ciljem da se destimuliše ranije povlačenje akumuliranih sredstava iz penzijskih fondova, a radi što duže akumulacije tih sredstava, koja dugoročno doprinose povećanju sredstava članova fonda, sigurnijem poslovanju fonda, zaštiti imovine fonda i ostvarivanju zadovoljavajućih prinosa. U tom smislu, postojeće odredbe kojima je propisano da se pravo člana dobrovoljnog penzijskog fonda, odnosno penzijskog plana na povlačenje i raspolaganje akumuliranim sredstvima stiče sa navršenih 53 godine života, zamenjuje odredbama koje predviđaju da se pravo člana dobrovoljnog penzijskog fonda, odnosno penzijskog plana na povlačenje i raspolaganje akumuliranim sredstvima stiče sa navršenih 58 godina života, s tim što se ova izmena odnosi samo na članove fonda koji će potpisati ugovor nakon stupanja na snagu ovog zakona. Ovim pomeranjem starosne granice na određeni način se vrši usklađivanje sa zakonom koji uređuje i PIO, gde je takođe starosna granica pomerena. Međutim, treba posebno istaći da je rizik starosti upravo rizik zbog koga je i ustanovljen sistem dobrovoljnih penzijskih fondova. Jedan od osnovnih razloga za članstvo u ovim fondovima je i štednja za starost koja predstavlja dopunu redovne penzije iz fonda PIO. Što se tiče odredaba koje propisuju mogućnost povlačenja akumuliranih sredstava putem jednokratne isplate izvršene su izmene u smislu da se dozvoli jednokratno povlačenje ovih sredstava u visini najviše do 30% ukupno akumuliranih sredstava člana fonda. Ova izmena se odnosi isključivo na članove fonda koji će potpisati ugovore nakon stupanja na snagu ovog zakona. Ograničenjem jednokratnog povlačenja sredstava će se smanjiti, sasvim sigurno, uočene zloupotrebe koje se odnose na povlačenje sredstava iz ovih fondova koja su korišćena za neke druge namene – tekuću potrošnju, kupovinu potrošnih dobara i slično, čime se u suštini gubi smisao i svrha postojanja ovih fondova uopšte. Takođe, jasnije su utvrđene odredbe koje se odnose na povlačenje sredstava u slučaju smrti člana fonda, tako što je regulisano da se na ostvarivanje prava na prenos sredstava na lice koje je član dobrovoljnog penzijskog fonda prethodno odredio shodno primenjuju odredbe zakona kojima se uređuje osiguranje života u korist trećih lica. Ovim usaglašavanjem je dodatno usaglašeno pravo člana fonda da po svom izboru prethodno odredi lice na koje će se u slučaju njegove smrti preneti sredstva iz njegovog računa. Da bi dobrovoljni penzijski fondovi normalno funkcionisali, oni imaju i određene troškove koji se naplaćuju iz imovine dobrovoljnog penzijskog fonda. Ti troškovi su u vezi sa kupovinom, prodajom i prenosom hartija od vrednosti u koje se ulaže imovina fonda, i to troškovi usluga centralnog registra, depoa i kliringa hartija od vrednosti, troškovi organizatora, tržišta i poreske obaveze, kao i troškovi tekućeg održavanja nepokretnosti u koje je uložena imovina fonda, kojima se obezbeđuje njihovo održavanje na odgovarajućem nivou, a u skladu sa zakonom kojim se uređuje investiciono i tekuće održavanje nepokretnosti. Određeni troškovi se naplaćuju i iz imovine društva za upravljanje. Član 23. postojećeg zakona potpuno je promenjen, a tiče se naknada društva za upravljanje. Naknadu za usluge društva za upravljanje i naknadu za prenos računa člana fonda plaća član fonda, u skladu sa pravilnikom po tarifi društva za upravljanje. Što se, pak, tiče naknada za upravljanje fondom, koja se obračunavala po stopi od najviše 2% godišnje od vrednosti imovine fonda, prema Predlogu zakona obračunavaće se po stopi od najviše 1,25 godišnje od vrednosti imovine dobrovoljnog penzijskog fonda i primenjivaće se od januara naredne godine, u odnosu na godinu u kojoj je stupio na snagu akt kojim Narodna banka Srbije utvrdi neto vrednost imovine svih dobrovoljnih penzijskih fondova zajedno, i da to iznosi 0,75 ili više od poslednje objave procene vrednosti bruto društvenog proizvoda nadležnog republičkog organa. Što se tiče ovih procenata, možda bi moglo da dođe i do nešto nižih tih iznosa jer, koliko vidim, ima i predloga u nekim amandmanima da se to za neki manji iznos smanji. Poslanička grupa PUPS smatra da je za ukupno funkcionisanje i stabilnost rada dobrovoljnih penzijskih fondova izuzetno važna uloga NBS. Ona je u stvari garant suštinskog bitisanja dobrovoljnih penzijskih fondova. Njena nadzorna funkcija to praktično omogućava. Tako, na primer, u članu 69a je predviđeno da ako u toku vršenja neposredne kontrole ili na osnovu izveštaja pribavljenih posrednom kontrolom oceni da je društvo za upravljanje učinilo teže nepravilnosti, odnosno da se njegovo finansijsko stanje ili finansijsko stanje dobrovoljnih penzijskih fondova znatno pogoršalo, kao i da postoji mogućnost znatnog pogoršanja njegove likvidnosti, odnosno kada proceni da je to neophodno radi zaštite imovine članova dobrovoljnog penzijskog fonda, Narodna banka Srbije, rešenjem o privremenoj meri, nalaže društvu za upravljanje da preduzme jednu ili više aktivnosti, kao što su privremeno obustavljanje zaključenja novih ugovora o članstvu, odnosno o penzijskom planu da privremeno upravlja imovinom dobrovoljnog penzijskog fonda, odnosno raspolaže svojom imovinom isključivo uz prethodnu saglasnost Narodne banke Srbije, da obustavi sprovođenje odluke uprave i društva za upravljanje bez saglasnosti NBS, kao i da obustavi prijem novih uplata po osnovu već zaključenih ugovora. Koliko sam video, NBS ima svoje amandmane u vezi sa ovim stanjem i mislim da oni zahtevaju nešto oštrije odnose u ovim restrikcijama, video sam tamo da se traži za ova društva za upravljanje da imaju kapital, koliko sam video, nešto mnogo viši nego što je sada, oko valjda 100 miliona dinara. Pri vršenju nadzora NBS ima pravo uvida u poslovne knjige i drugu dokumentaciju pravnih lica koja su povezana lica sa društvom za upravljanje nad kojim se vrši nadzor, a može od tih lica zahtevati da joj dostave i druge podatke od značaja za vršenje nadzora. Sve ove predložene dopune u zakonu pojačavaju nadzornu i kontrolnu funkciju NBS prema dobrovoljnim penzijskim fondovima, što će, po mišljenju poslaničke grupe PUPS-a, još više pojačati pravilnost i stabilnost njihovog rada. Zbog svega ovog, poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje glasati za ovaj predlog zakona i nadamo se da će neki od ovih amandmana takođe biti usvojeni, što će onda upotpuniti ovaj tekst zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima.
Reč ima narodni poslanica Elvira Kovač.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine potpredsedniče, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, kada smo govorili o izmenama i dopunama Zakona o PIO, imali smo spojenu raspravu, tada se razgovaralo o budžetu i malo smo pričali o tome. Danas ponovo na dnevnom reduimamo sedam predloga zakona. Sigurno ću uspeti u svojih 20 minuta da spomenem svaki, ali ću se, slično prethodniku, najviše koncentrisati na izmene i dopune Zakona o dobrovoljnim penzijsko-invalidskim fondovima i planovima. Ako mi dozvolite, trudiću se da povežem zakon koji smo doneli u decembru i ove izmene i novi zakon koji donosimo danas, uz malu digresiju. Jutros sam se srela s nekim ljudima koji su me pitali šta je na dnevnom redu i kada sam rekla koliko je značajan set, ljudi koji nažalost još uvek nemaju veliko poverenje u Narodnu skupštinu iskreno su se iznenadili da raspravljamo o tako značajnim stvarima. Šteta što nas trenutno nema više. Jedan od osnovnih ciljeva SVM je, naravno, obezbeđenje životnog standarda penzionera. U skladu sa osnovnim ciljevima penzijskog sistema, koji su obezbeđenje apsolutnog životnog standarda i održavanje relativnog životnog standarda penzionera, penzijski sistem svih zemalja se sastoji od tri osnovne komponente: prva je obavezna komponenta za obezbeđenje minimalnih prihoda u starosti, druga je takođe obavezna komponenta koja dozvoljava održavanje prihoda u starosti, a treća je dopunska komponenta koja je bazirana potpuno na dobrovoljnoj osnovi. Najveće kontroverze i polemike oko izmena, rekonstrukcija penzijskog sistema su uglavnom vezane za drugu komponentu, koja je po pravilu taj državni sistem. On se prilično razlikuje po zemljama i zavisi od različitih rešenja vezanih za osnovne elemente penzijskog sistema, kao što su vrste penzija, finansiranje ili upravljanje tim penzijama. Kao što svi znamo, u Srbiji je aktuelno tekuće finansiranje obaveznih penzija koje je nekada u prošlosti bilo popularno, baš zbog toga što je bilo relativno mlado stanovništvo, bio je veliki broj zaposlenih i zarade su bile relativno lepe. Ovaj način finansiranja penzija se bazira na tome da penzioneri dobijaju svoje penzije od onog novca koji im tekuće generacije obezbeđuju, a samim tim mi, tekuće generacije radnika, dobijamo pravo na penzije od onih para koje će uplaćivati buduće generacije. Nažalost, zbog promene strukture stanovništva, stanovništvo je sve starije, zbog povećanja nezaposlenosti i drugih negativnih posledica, ovaj sistem ne smem da kažem da doživljava krah, ali sve je teže i teže obezbeđivati obavezne penzije. Drugi problem lično smatram da je u tome što građani nisu dovoljno upoznati sa sistemom i vladaju nedoumice ili čak poluistinite informacije, kao što je npr. da je stopa doprinosa za PIO u Srbiji visoka. Upoređujući našu zemlju sa ostalima i zemljama u tranziciji, ova stopa od 22% nije visoka, pošto treba uzeti u obzir da ovim penzijama obezbeđujemo tri vrste rizika, ne samo od starosti, da se iz ovog novca obezbeđuje i zdravstveno osiguranje penzionera itd. Naravno, ne smemo izostaviti iz vida da ona zavisi od karakteristika tržišta rada, od visine zaposlenosti, zarada koje su, nažalost, vrlo nepovoljne u Republici Srbiji. Jedno od osnovnih rešenja za ovaj problem kada se plašite da ćete imati dovoljno prihoda u starosti su upravo dobrovoljna štednja za stare dane, koja bi obezbedila dostojne prihode za tzv. treće doba. Međutim, moramo shvatiti da u našoj zemlji veliku prepreku za dobrovoljnu štednju, za još veću popularnost dobrovoljnih penzijskih fondova, predstavlja najjednostavnije rečeno strah ili nepoverenje građana koji su, složićemo se, svi u prošlosti imali nekoliko loših iskustava sa hiperinflacijom, s piramidalnim šemama, tim građanima je oduzeta stara devizna štednja, tako da oni nemaju poverenje čak ni u banke. U poslednjih nekoliko godina, kao što je spomenuto, donet je Zakon o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima. Poslednjih nekoliko godina ipak građani, zbog straha od toga da neće imati dovoljno prihoda u starosti, uključuju se i uplaćuju novac u penzijske fondove. Međutim, ponovo, ako pogledamo od 2008, 2009. godine, zbog opšte besparice i finansijske krize nekako su ovi dobrovoljni penzijski fondovi stavljeni u pozadinu i skoro su zaboravljeni, ali sigurni smo da će u budućnosti oni dobiti na svom značaju. Prethodnik je govorio dosta o detaljima ovih predloga zakona i dopuna zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i svi znamo da je suština donošenja ovog zakona pre pet godina da se dobrovoljnom akumulacijom sredstava, dobrovoljnom štednjom obezbede prihodi u budućnosti. Ono što je značajno kod ovih izmena i dopuna koje sada donosimo je da je osnovni cilj izmena i dopuna da se jednostavno još više obezbede ili zaštite interesi članova dobrovoljnih penzijskih fondova, a sve da bi se ojačalo poverenje kako postojećih, tako i potencijalnih budućih članova pojedinaca dobrovoljnih penzijskih fondova. Nažalost, kao što sam spomenula, postoji bojazan u okviru građana da će se smanjivati visina penzije koja se isplaćuje iz državnog penzijskog fonda, tako da moram još jednom naglasiti da su procene takve da će se povećati značaj dobrovoljne penzije i da će značajnije dobiti na interesovanju. Zanimljivo je da sam naglasila jednu od najpozitivnijih stvari izmena i dopuna, da su ovim predloženim izmenama date mogućnosti da se imovina člana u dobrovoljnom penzijskom fondu može koristiti kao garancija za njegove obaveze prema Republici i prema bankama u vezi s prvom kupovinom stana. SVM smatra da je ovo vrloznačajno. Zanimljivo je da se kod pravila povlačenja i raspolaganja akumuliranim sredstvima menja granica, godište, jer to pravo je bilo moguće ostvariti sa navršenih 53 godine, dok se sada povećava na navršenih 58 godina. Treba spomenuti da je takođe zanimljivo jednokratno povlačenje, tu se dozvoljava 30% sredstava, što je bitno da bi sprečili zloupotrebe. Naravno, zbog onih koji se pitaju šta ako sam ranije, pod drugim uslovima potpisao ugovor, treba naglasiti da oni još uvek mogu da povuku i raspolažu svojim sredstvima sa navršene 53 godine i da mogu da povuku 100% sredstava, a oni koji će potpisivati ove ugovore u budućnosti, odnosno posle donošenja ovih izmena i dopuna, to će raditi po novom. Zanimljivo je da nije zaboravljena mogućnost da se ova akumulirana štednja može koristiti i ranije, ukoliko se ustanovi trajna nesposobnost za rad, kao i da se naglašava da u slučaju smrti korisnika akumuliranih sredstava te prihode može da koristi onaj koga je on sam naglasio. Ukoliko nije nikoga naglasio ili tako neko ne postoji, ne može da se nađe, onda se tu primenjuju odredbe Zakona o nasleđivanju. Gospodin potpredsednik Vlade je na samom početku izlaganja govorio o krovnom sistemskom zakonu, o zakonu o tržištu kapitala, i osvrnula bih se na njega. On je sistemski, a svi ostali se grade na tom zakonu. Naravno da je postalo jasno da posle nekoliko godina, da se razvojem novih institucionalnih investitora, kao što su upravo spomenuti dobrovoljni penzijski fondovi i investicioni fondovi, došla je do izražaja izuzetno nepovoljna situacija, nedovoljno je razvijeno tržište kapitala i nedostatak kvalitetnih i raznovrsnih hartija od vrednosti. Poslanici SVM smatraju da je neophodno zaštititi, odnosno učiniti što atraktivnijim i što povoljnijim naše tržište kapitala, kako za domaće, tako i za strane investitore. Pozdravljamodonošenje ovog sistemskog zakona, naročito delove koji se odnose na veću zaštitu investitora, na obezbeđenje pravednog, efikasnog i transparentnog tržišta kapitala, kao i smanjenje sistemskog rizika. Konkretna pozitivna rešenja u ovom predlogu zakona koja bih naglasila su na prvom mestu transparentnost u vidu obelodanjivanja podataka, obaveza sačinjavanja izveštaja i obaveznih javnih društava da sačinjavaju izveštaje o svom poslovanju. Naravno, pozdravljamo i samostalnost i nezavisnost Komisije za hartije od vrednosti, koja će za poslovanje odgovarati jedino nama, ovom visokom Domu Narodne skupštine Republike Srbije. Zanimljivo je i uključivanje medija, internet stranice sajta kao medija. Preko internet stranice će se građani informisati, kao i vršiti obaveza vođenja evidencije investicionog društva o svim izvršenim uslugama i transakcijama, i ono što smo čuli u uvodnom izlaganju i što ćemo svi naglasiti, zaista je bitno zaštititi interese manjinskih akcionara, jer većina naših građana su zapravo manjinski akcionari, i efikasnije i jače sankcionisanje raznih zloupotreba na tržištu. Predlog zakona o tržištu kapitala obezbeđuje i adekvatno upotpunjuje regulisanje tržišta kapitala u Republici Srbiji, a sve u skladu sa regulativom EU u ovoj oblasti. Svesni smo činjenice da je ovaj predlog zakona bilo moguće sastaviti uz uzimanje u obzir postojeće mogućnosti našeg tržišta kapitala koje nije idealno. Sledeći predlogzakona je predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o platnom prometu. Najznačajnija novina koja će biti zanimljiva, kako za fizička i pravna lica, a koja obavljaju delatnost, da se njihova obaveza svakodnevnog uplaćivanja pazara menja, da dinare primljene u gotovom po bilo kom osnovu sada moraju uplaćivati najkasnije u roku od sedam dana. SVM se, pored razvoja domaćeg tržišta kapitala, zalaže i za razvoj i modernizaciju platnog prometa u našoj zemlji. Ono o čemu se već govorilo danas jeste da je, nažalost, u trenutnoj situaciji nemoguće ustanoviti broj menica i ovlašćenja koja su izdata i da su poverioci u veoma teškoj situaciji, pošto ne mogu da ustanove koliko su potencijalni njihovi dužnici zapravo zaduženi i koliki je rizik poslovanja s njima. Zbog toga pozdravljamo novine izmena ovog zakona, kojima se nalaže donošenje javnog registra menica i ovlašćenja, koji bi ponovo bio dostupan putem interneta i na ovaj način bi poverioci mogli da vide da li su dužnici bili u blokadi, koliko dugo itd. Iskreno se nadamo da će stvaranjem ažurne baze podataka ovog jedinstvenog registra menica i ovlašćenja zaista dovesti do većeg procenta naplate potraživanja, to je uvek problematično, višeg stepena finansijske discipline, pravne, ekonomsko-finansijske sigurnosti i, na kraju krajeva, konačno do uvođenja kakvog-takvog reda u naše finansijske tokove. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskom lizingu je takođe značajan, jer SVM smatra da je neophodno obezbediti uslove za dalji razvoj tržišta finansijskog lizinga. Finansijski lizing kao forma je vrlo popularan u razvijenim zemljama, dok se kod nas tek poslednjih nekoliko godina razvija, a to je jedna od formi koja je doživela najveći udar zbog svetske finansijske krize. Ove izmene i dopune Predloga zakona otvaraju novu mogućnost, kako za dalji razvoj tržišta finansijskog lizinga, tako i za dalji razvoj tržišta nekretnina, pošto se upravo predmet finansijskog lizinga proširuje i na nekretnine. Ono što je značajno, u Predlogu zakona naglašeno je da davalac lizinga mora da ima dozvolu izdatu od strane Narodne banke Srbije za obavljanje poslova finansijskog lizinga, kao i da treba da obavlja poslove finansijskog lizinga kao pretežnu delatnost i da ne može da daje novčane zajmove, a smatram da je to zbog izbegavanja zloupotreba vrlo značajno. Doduše, nekim članovima se omogućava davaocima lizinga da pored te osnovne pretežne delatnosti, finansijskog lizinga, obavljaju delatnost davanja u zakup vraćenih predmeta lizinga, kao i delatnosti koje se uobičajeno javljaju uz poslove finansijskog lizinga. Značajno je da u ugovoru o lizingu mora biti naglašeno da se pravo svojine nad predmetom lizinga prenosi sa davaoca na primaoca lizinga istekom roka na koji je zaključen ugovor i po izvršenoj isplati ukupno ugovorenog iznosa lizing naknade. Ono što je još značajno i smatram da je potrebno naglasiti, to je da davalac lizinga, mi sada spominjemo proširenje predmeta lizinga na nekretnine, da davalac lizinga ne sme staviti pod hipoteku predmet lizinga. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima je takođe izuzetno bitan, jer je neophodno obezbediti stabilnije, racionalnije i sigurnije poslovanje investicionih fondova, čak i sada kada još uvek osećamo, možda malo blaže, ali udare svetske finansijske krize. Smatramo da je vrlo značajna adekvatna primena ovih odredbi, da bi nadležni organi efikasnije nadzirali poslovanje investicionih fondova, a sve radi odgovornijeg ponašanja subjekata na tržištu. Za sam kraj ću još malo govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju. Mi iz SVM i poslaničkog kluba manjina smatramo da je neophodna veća liberalizacija tokova plaćanja i naplate potraživanja u poslovanju sa inostranstvom. Zanimljivo je da je jedan od predloga među ovim izmenama i dopunama da se izdavanje dozvola za obavljanje menjačkih poslova i kontrole prenese sa NBS na Devizni inspektorat i da se to radi zbog pozitivne uporedne prakse, kao i ono što je gospodin potpredsednik Vlade spominjao, da se ukida obaveza za unos dobiti koju rezidenti ostvaruju izvođenjem investicionih radova. Pitala sam se zašto je to tako i kada sam čitajući shvatila da je to jedan od uslova Svetske trgovinske organizacije da bi Republika Srbija postala član te organizacije, za koju se svakako zalaže i stranka kojoj pripadam, SVM, naravno da podržavamo ispunjavanje uslova Svetske trgovinske organizacije. Ono što je takođe značajno je da se predloženim izmenama omogućava da će Narodna banka Srbije, na osnovu podataka koje će elektronskim putem dostavljati banke, formirati jedinstveni registar deviznih računa, kao što to već radi sa dinarskim računima, i na osnovu toga će imati uvid u spoljni dug i potraživanja prema inostranstvu. Zahvaljujem se predsednici koja mi je dozvolila da iskoristim svoje vreme. Iskreno se nadamo da će adekvatna primena ovih zakona ubuduće zaista obezbediti finansijski održiv sistem u Republici Srbiji. Zbog toga će poslanici SVM i poslanička grupa manjina u danu za glasanje podržati ove predloge.
Narodni poslanik Mladen Grujić ima reč.
Gospođo predsedniče, gospodine potpredsedniče, razmišljao sam šta je što vezuje ovih sedam zakona koji su potpuno nespojivi i shvatio sam da ste u stvari lepo iskoristili priliku da ih skupite ovde i da ih spojite po osnovu toga što oni nikoga ne interesuju u ovoj zemlji. Trenutno u ovoj sali ima 25 narodnih poslanika, što predstavlja 10% poslanika u ovoj skupštini i to govori o interesovanju za ove zakone. Prvo bih želeo da vam kažem, naročito vama, gospodine potpredsedniče, o zakonu o tržištu kapitala. Pohvalio bih ga, ne znam ko ga je pisao, ali odličan zakon koji neće služiti ničemu zato što mi u ovoj zemlji više tržište kapitala nemamo. Znači, ovo što ste vi doneli ovde, ovo služi za šminkanje mrtvaca, da bude lep kad ga budemo sahranjivali. Najbolje merilo o tome je – svi se ovde u ovoj skupštini, pretpostavljam i vi, gospodine Đeliću, sećaju vatrenog i srčanog ekspozea gospodina Mirka Cvetkovića pre par nedelja, kada je održao svoj istorijski govor o novoj vladi, a dan kasnije Beogradska berza je reagovala na njegov govor tako što je pala 2%. To nije strašno i to može da se kaže o neverovanju investitora u ekspoze gospodina Cvetkovića, strašno je to što nijedna beogradska novina nije donela nijedan red o toj vezi – govor gospodina Cvetkovića, pad Beogradske berze od 2%. Na to niko nije obratio pažnju. Mi smo došli u situaciju da na berzi imate četiri vrste trgovanja – male akcionare, koji su se prevarili i nisu prodali akcije na vreme, jer akcije se trenutno kupuju od malih akcionara koje većinski vlasnici preduzeća pokušavaju da isplate da bi izašli sa berze, da bi se povukli. Zatim imate trgovanje jednom bankom koju vode četiri brokera između sebe da bi napravili privid realne cene. Zatim imate veliku grupu nesretnih ljudi koji su poverovali u onu bajku o jednom predsedniku, o njegovom vernom drugu i hiljadu evra, a to je, nažalost, velika grupa ljudi u Srbiji i imate, da ne grešim dušu, malo trgovanje NIS-om i Beogradskim aerodromom. Ali, sve ostalo je potpuno nerelevantno. Ne treba da pitam vas da li ste svesni zato što, poznajući vašu biografiju i vas lično, znam koliko biste morali da budete zabrinuti zbog činjenice da na Beogradskoj berzi otkako postoji nije izašlo nijedno privatno preduzeće i pretvorilo se u akcionarsko društvo. Nije bila nijedna inicijalna javna ponuda, vidite da znate kako se zove, ali zašto to onda nemamo u primeni? Znači, nije bilo nijedne inicijalne javne ponude koja je osnov postojanja berze. Jer, berza služi da bi se privukao svež kapital. U Srbiji berza služi da bi se zaposlili rođaci, partijski drugovi, tamo u onoj lepoj zgradi u SIV-u III, zatim služi da bi se neko opario i služi da bi neko nastradao, i da bi neko imao privid evropskog društva, kao, imam akcije pa se time nešto trguje. Niko još nije uspeo da privuče svež kapital preko Beogradske berze. To je ono što je strašno. Sećam se, gospodine ministre, pratio sam vaš rad, 2001. godine ste održali vrlo sličan govor ovom današnjem, gde ste nam govorili o budućnosti Beogradske berze i kako treba da školujemo brokere. To je bilo zanimanje budućnosti. Majke su sanjale da im deca budu brokeri. Najcenjeniji srpski zetovi su bili brokeri ili bankari, a danas, 10 godina kasnije, od 40 brokerskih kuća radi samo 10, a brokeri su se pretvorili u jorgandžije, kujundžije, u izumrli zanat. Nikome više ne trebaju, zato što ste sada akcijama NIS trgovali preko šaltera Poštanske štedionice. Znači, obesmislili ste potpuno celu stvar u ovih 10 godina. Mi danas donosimo zakon koji je, po onome što piše u zakonu, u rangu evropskih zakona, ali mi samo objasnite šta ćete vi s njim da radite, na koga ćete da primenjujete taj zakon kad od berze ništa ostalo nije? Kako ćete uspeti da nađete investitore, da neko srpsko preduzeće izađe na Beogradsku berzu i da neko uloži pare u njega? Donošenjem ovog zakona vi priznajete da smo imali loše definisane zakone, loše definisana pravila igre, suludu Komisiju za hartije od vrednosti, institucije koje nisu radile svoj posao i bojim se da ste trajno uništili poverenje u finansijsko tržište. Jedino lud čovek danas u Srbiji može da ulaže u akcije ili u privatne penzione fondove. Bojim se da smo uspeli da finansijsko tržište izjednačimo sa poslovanjem Jezde i Dafine. Moj je utisak da ćete vi doneti ovaj zakon i imati 126 poslanika, ali bojim se da je stigao prekasno. Danas ću tokom dana slušati izlaganje mojih kolega, ali ne znam da li ste obratili pažnju da se samo 10 govornika prijavilo za diskusiju. Znači,možemo da kažemo da ovo ili nikoga ne interesuje ili niko više nema šta da kaže na to. Prestaću ovde i čekaću tokom dana da čujem šta ostale kolege imaju da kažu, pa ću se javiti kasnije, na kraju diskusije.
Narodna poslanica Vjerica Radeta reklamira Poslovnik.
Gospođo Đukić Dejanović, javljam se na osnovu člana 27, možda ćete vi na kraju da kažete da to nije klasična povreda Poslovnika, ali vas molim da mi dozvolite da kažem ovo što sam želela na osnovu ovog člana. Vi ste uputili poslaničkoj grupi SRS 9. februara dopis gde ste tražili da se mi, naša poslanička grupa, izjasnimo da li smo zainteresovani i koga želimo da odredimo da bude član Radne grupe za razmatranje pitanja blanko ostavi i svih ovih izmena koje su vezane za ove zahteve koje ste dobili iz EU. Mi smo vas 11. februara, dakle dva dana nakon vašeg dopisa, obavestili jednim kratkim pismom da ćemo se uključiti u taj rad i da sam ja, Vjerica Radeta, član naše poslaničke grupe koja će biti uključena u ovu radnu grupu. Mi smo iz medija pre dva-tri dana saznali da je postojao neki prednacrt tih izmena Zakona o izboru narodnih poslanika, da je upućen Venecijanskoj komisiji, da je Venecijanska komisija dala svoje primedbe itd. Juče sam ovde od kolege iz DSS, javno jegovorio o tome, čula da je pomenuo neki sastanak. Pitala sam posle – kad je uopšte bio sastanak te radne grupe? Obaveštena sam da je gospođa Nada Kolundžija, koja je šef te radne grupe, na samom sastanku obavestila da je poslanička grupa SRS pismeno obavestila vas da ne želimo da učestvujemo u radu te radne grupe. Dakle, ovo je pre svega radi javnosti. Svakako želimo i imamo šta da kažemo i želimo da učestvujemo ozbiljno i odgovorno u tom poslu. Samo radi javnosti i radi vas da vidimo o čemu se tu radii kakva je to diskriminacija. Hvala.
Gospođa Radeta, samo sam imala inicijativu ka Administrativnom odboru. Moje ingerencije nisu da formiram radnu grupu. To je učinio Administrativni odbor. Predsednica te radne grupe je poslanik Nada Kolundžija. Kako je radna grupa radila i kakva su obaveštenja išla predsednici, o tome ne mogu da se izjasnim u ovom momentu, ali ću steći potrebne informacije i svakako ću vam ih dati. To nije klasična povreda Poslovnika, složićete se, ali ću učiniti s obzirom da sam odgovorna za rad i stalnih tela i formiranih, povremenih tela, svakako ću imati uvid i obavestiti vas o tome. Gospodin potpredsednik ima reč.
Gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, tržišta kapitala su svuda u svetu doživela veliki krah od 2008. godine. Naša zemlja nije pošteđena i tačno je da je ono što je bilo obećavajuće prve dve godine, a to je razvoj, primera radi, dobrovoljnih penzionih fondova, zaustavljeno i normalna je ta tržišna utakmica, gde na jednom obimu poslovanja, koji je čak za 70% manji nego što je bio slučaj pre krize, nema prostora za 40 brokera, nego za manji broj. Tako da ima nešto manje zetova. Biće ih u budućnosti. Ali, ono što je činjenica, to je da u proteklih šest do devet meseci niko ne može, jer to je priroda tih tržišta kapitala, u potpunosti predvideti kojim ritmom će se oni oporaviti, u suštini vidimo da sve velike berze u protekla dva-tri kvartala ipak idu na gore i to je slučaj i sa Beogradskom berzom. Ono što je uočljivo, to je da se pojavila ponovo ta klasa velikih svetskih investitora, koji žele da uz investicije u njihova domaća tržišta hartija od vrednosti imaju deo investicija koje će ići u nova tržišta i Srbija jeste jedno od ovih novih tržišta koje je u delokrugu interesovanja jednog broja investitora. Činjenica da je pre dve nedelje rejting naše zemlje poboljšan sa BB minus na BB jeste nešto što će ohrabriti jedan broj investitora. Već imamo i nekoliko takvih brokerskih analiza koje su reagovale ne te činjenice i koje ponovo razmatraju Srbiju kao mesto za investiranje. Ali, vi ste u pravu. Nije dobro to što 10 godina posle ove tranzicije nijedna značajnija kompanija u Srbiji nije imala inicijalnu javnu ponudu. Deo problema jeste i regulativa i ovaj novi zakon je posvetio veliku pažnju tom pitanju, tako da domaće firme budu u stanju da iskoriste te nove pogodnosti, da oporavak tržišta kapitala, ponovno interesovanje inostranih investitora, uz nešto, da kažem, povoljniji način regulisanja tih ponuda, dovede napokon do pojavljivanja naših domaćih firmi. Cilj jeste, još smo daleko od toga, da Srbija, Beograd, budu regionalna tržišta kapitala, da to bude mesto gde srpska, a i regionalne firme nalaze kvalifikovane profesionalne investitore, koji će moći da investiraju i da na taj način upotreba srpske štednje bude za dobrobit srpskih preduzeća. Naravno, to je ideja svih zemalja na svetu, to je razlog zbog kojeg u ovom momentu samo 30% ukupnog iznosa uložene štednje u penzione dobrovoljne fondove, primera radi, može da se uloži i van naših granica, ali s druge strane moramo da obezbedimo i hartije od vrednosti koje su i bezbedne, i dovoljno raznovrsne da bi ti penzioni fondovi mogli da se investiraju u našu zemlju. Generalna ideja da u onoj mogućoj meri, a ta mera je da postoji doza diversifikacije od rizika investiranja na sopstvenom domaćem tržištu, naši institucionalni investitori od penzionih fondova, osiguravajućih društava, banaka, pa sve do individualnih investitora budu u stanju da nađu ono što im je potrebno na našem tržištu. To je ta ideja. Naravno, niko nije mogao da predvidi ovakvu krizu koja je, podsećam još jedanput, imala finansijski okidač i kao što se ona prvo manifestovala na tržištu kapitala, ne treba niko da bude iznenađen ukoliko se tržište kapitala poslednje oporavi. Iskoristio bih ovaj momenat da kažem nekoliko reči, pošto nekoliko poštovanih narodnih poslanika je o tome već pričalo, da izložim i neke druge pogodnosti ovog paketa zakona. Što se tiče finansijskog lizinga, na zahtev onih koji su već nekoliko godina upotrebili pogodnosti prve verzije ovog zakona, ne bih ušao u detalje, samo bih rekao da ključna promena jeste mogućnost da se tržište lizinga proširi i na nepokretnosti. Kao pandan te promene se sada traži povećanjem minimalnog kapitala lizing društva sa 100 na 500 hiljada evra. Naravno, povećava se zaštita potrošača. Ovo što je ovde urađeno, to je urađeno uz saglasnost i konsultacije domaćih organizacija zaštite potrošača. To je isto bio pogodan način za veliki broj naših građana da dođu do pokretnih stvari. To tržište isto zbog krize prolazi kroz teškoće, ali ima i prvih signala oporavka. Ove izmene i dopune zakona će omogućiti da taj oporavak bude brži i da lizing, kao moderna forma finansijskih odnosa, omogući pogodnosti za našu privredu sada, jer širenje nepokretnosti je pre svega od koristi za pravna lica i za naše privrednike. Što se tiče pomenutih dobrovoljnih penzionih fondova, ovde bih istakao jednu novinu, a ona dolazi od jedne ljudske okolnosti. S jedne strane kažemo, o tome je poštovana poslanica govorila malopre, da zbog demografske slike će biti nužno za ove mlade generacije, uz ono što će biti obavezni penzioni sistem, da obezbede sredstva kroz dobrovoljni sistem da bi njihovi stari dani bili dostojanstveni. Sada s jedne strane se kaže – počnite tu štednju rano, jer ukoliko štednja traje nekoliko decenija, neće biti potrebno mnogo štedeti svakog meseca da bi se došlo do značajnog momenta u momentu penzionisanja. To je tačno. S druge strane, mladi ljudi žele isto da obezbede novac i za prvi stan. Jedna bitna promena ovde jeste mogućnost da ono što je uloženo u dobrovoljni penzioni fond bude založeno, a to nije bilo pre moguće, za kupovinu prvog stana, tako da taj novac koji mladi parovi stavljaju po strani da bi imali bezbednu budućnost može tokom trajanja i akumulacije te ušteđevine da bude upotrebljen, da ne bude "zarobljen", nego može biti upotrebljen kao garancija u postupku kupovine prvog stana. Naravno, smanjenje naknade od 2% na 1,25% je način na koji treba da se dodatno unapredi funkcionisanje i privlačnost dobrovoljnih penzionih fondova. Moram da kažem da, suprotno onima koji kažu da su dobrovoljni penzioni fondovi rešenje za problem penzija u Srbiji, to jednostavno nije tačno. I ova finansijska kriza je pokazala da ništa nikada neće u potpunosti zameniti sistem obaveznog osiguranja za penzije. Oni koji kažu da je moguće na taj način rasteretiti terete buduće generacije, jednostavno oni ne kažu istinu jer u momentu kada tržište kapitala krahira, kao što je to bio slučaj 2008. i 2009. godine, šta konstatujemo? Naravno, konstatujemo da od finansijskog to postaje i političko pitanje jer nije uopšte moguće zamisliti, naročito u našoj zemlji s našom tradicijom, da odjedanput zbog previranja na nekom svetskom tržištu kapitala cela generacija, dve generacije nemaju bilo kakva sredstva za penziju. To nikako ne znači da ne treba da postoji pravo mesto za dobrovoljni penzioni sistem. Treba raditi na unapređenju tog dela našeg finansijskog tržišta i to finansijsko tržište će obezbediti pogodnosti za buduće generacije. Ova izmena koju sam pomenuo omogućava da u momentu akumulacije štednja bude upotrebljena i za tu budućnost kroz koju deceniju, ali istovremeno odmah kao garancija za ono što je bitno za mlade parove, a to je kupovina prvog stana. Pošto o tome nisam govorio na početku, dodao bih nekoliko reči o nekim naizgled samo tehničkim zakonima. Zakon o visini stope zatezne kamate je zapravo samo usklađivanje s evropskim standardima i s evropskom metodologijom evidentiranja inflacije i kamatne stope. Prelazimo sa indeksacije, rasta cena na malo na rast potrošačkih cena, a zamenjujemo eskontnu stopu NBS referentnom kamatnom stopom. Mislim da su to tehničke stvari koje su nam bitne, ali čini mi se da ne predstavljaju bilo kakav proboj. Zakon o platnom prometu je još jedan plod dijaloga koji je postojao između privredne zajednice i Vlade Republike Srbije i danas Narodne skupštine. Ono što je bitno, to je da više neće biti zakonska obaveza da se pazar preda dan za dan, da današnji pazar bude predat dan posle, nego se uvodi obaveza da on bude predat u svakom sedmom radnom danu. To je nešto što se tražilo. Tu je veliki broj naših malih trgovaca bio pod velikim pritiskom, veliki troškovi evidentiranja, veliki problemi u poslovanju. Evo jedne promene koja će omogućiti lakše i jeftinije poslovanje. Istovremeno, to je već pomenuto, a izuzetno je bitno, kao drugi korak u transparentnosti i bezbednosti poslovanja u Srbiji, želim poštovane narodne poslanike da podsetim da jedna od promena pre, ako se ne varam, sedam godina koja je uvela novi institut, a to je Agencija za privredne registre, danas je naša zemlja jedina u Evropi gde na Internetu možete konsultovati besplatno sva privredna društva, da se upoznate sa njihovim upravnim organima, da konsultujete njihove finansijske podatke i uz određenu naknadu da idete dalje i da dobijete analize. Bilo je mnogo otpora tome, setimo se, naročito sudova koji su imali jedan redovan posao, ali sada se to radi transparentno, profesionalno i to jeste danas jedan adut poslovanja u Srbiji. Ono što se dugo tražilo, to je da menice budu registrovane, da tu bude jasno da li je ona založena, nije založena, koliko puta, ko je založio, ko je drži, na koji način.Ovo će biti veliki proboj, veliki napredak, kada kod NBS, i to na sajtu NBS pristupamo, besplatno za sve privredna društva u našoj zemlji, bude vidljivo da li postoji menica i u čiji korist. Na taj način plaćamo transparentnost u poslovanju, obezbeđujemo predvidive uslove poslovanja i čini mi se da je to nešto što će doprineti poslovanju. Kao što će biti promena sa privrednih prestupa na prekršajno-novčane kazne. Zakon nije ništa blaži, ali dovodi do bržeg dostizanja pravde u ovom domenu u platnom prometu, da se ne gubi previše vremena u nekim sudskim postupcima nego da se ide na prekršajni postupak i naplatu kazne tamo gde je ona neizbežna. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem da u ovommomentu postepenog oporavaka finansijskog tržišta, postepenog pojavljivanja novih šansi da se pojavi značajniji dobrovoljni penzioni fondovi, da lizing bude ponovo razvijen, ovog puta na nepokretnostima, mogućnosti da kroz ove izmene i dopune zakona o deviznom poslovanju, platnom prometu, to su sve elementi koji će doprineti boljem poslovanju u našoj zemlji, više usklađenom sa pravilima STO i evropskim standardima. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem gospodinu potpredsedniku. Poštovani narodni poslanici, želim da vas obavestim da me predsednik Vlade, gospodin Mirko Cvetković, upravo obavestio da će ovlašćeni predstavnik po tačkama o kojima raspravljamo danas, pored potpredsednika Đelića, biti i ministar Žarko Obradović, ministar prosvete i nauke. Nastavljamo rad i dajem reč narodnoj poslanici Jorgovanki Tabaković. Zahvaljujem se potpredsedniku Vlade na učešću u radu.
Spasio se potpredsednik Vlade što neće lično da čuje, ali može da uzme zapisnik sa sednice i da sluša. Postoje u svakoj kući našoj albumi i fotografije i na nekima od njih ličimo na sebe, na nekima od njih se ne dopadamo sebi, na nekima se dopadamo, ali ima fotografija na kojima smo tačno to mi uhvaćeni okom onog koji nas je fotografisao. Ova vlast je nama danas dostavila takvu fotografiju, onu koja na najbolji način odslikava brigu za privredu, građane i finansijski sektor. Od sedam zakona o kojima treba govoriti u 20 minuta ovlašćenog, koliko imamo, odabrala sam da govorim samo o dva zakona. Vrlo kratko o visini stope za zatezne kamate i o toj pravoj fotografiji dosovske vlasti, od 2000. godine do danas, samo o Zakonu o investicionim fondovima. Opšta je situacija i nije tajna da se mnogi ugovori u privredi zaključuju i među građanima, kupoprodajni, u evrima, u stranoj valuti. Pravnu prazninu, da se ne reguliše kašnjenje u isplati duga dužnika prema poveriocu kada je dug izražen u evrima, ova vlast nije imala nameru da popuni. Ukinuli ste institut praćenja cena na malo i prešli na potrošačke cene. Tako smo dobili Zakon o visini stope zatezne kamate koji jeste zakon koji samo usklađuje statističko praćenje, jedan od pokazatelja koji treba da meri kako da kaznimo onoga ko na vreme ne isplaćuje svoju obavezu prema poveriocu. Draga moja gospodo, ponoviću, to se, pre svega, radi na način što ćete u Zakonu o PDV da izmenite jednu rečenicu i da kažete da pravo na odbitak poreza ima onaj koji je fakturu platio svom isporučiocu, a ne samo ko je dostavio poreskoj upravi da dobije porez po odbitku. Za one koji imaju obaveze u evrima, a neko kasni u isplati takve obaveze, SNS kao poslanički klub Napred Srbijo vam je preporučila da na potraživanje u stranoj valuti obračunate zateznu kamatu po referentnoj stopi koju propisuje centralna banka države valute, plus 6% godišnje. To znači, za evre – Centralna evropska banka, za ostale banke, na primer, za dolare je to FED, plus 6% godišnje, gde izjednačavate u pravnom prometu dužnike koji duguju u valuti stranoj i u dinarima. Nadam se da ćete imati dovoljno sluha da pokrijete ono što je problem mnogima i da u zaštiti dužnika ne idete više na ovakav način, pogotovo što vam u predlogu rešenja dostavljam stav Višeg trgovinskog suda koji je izbalansiran sa stavom uglednih stručnjaka iz ove oblasti. Vi to imate dostavljeno kroz obrazloženje ovog amandmana. Zaista ne očekujem slepilo za jedan propust koji je ova vlast do dana današnjeg imala. Ono što je najznačajnije, govorimo o tržištu kapitala i investicionim fondovima, finansijskom lizingu i svemu onome što treba da uredi nešto što dugo nije u ovoj državi imalo pravu podlogu i koren za razvoj. Sve, čitam autorizovani intervju, autora ću reći na kraju, čoveka koji kaže – stvorio sam tržište stare devizne štednje, učestvovao sam u kreiranju centralnog registra, u pisanju Zakona o hartijama od vrednosti, o preuzimanju, dobrovoljnim penzijskim fondovima, investicionim fondovima i javnom dugu. Stvorio sam nacionalnu korporaciju za osiguranje stambenih kredita i tražio sam ukidanje Akcijskog fonda. Autor autorizovanog intervjua je Nik Đivanović, koji mene u ovom trenutku ne zanima kao čovek koji je uhapšen i optužen za Beograd film. Zanima me kao autor svih finansijskih zakona koji su doveli do nazovisavršene pljačke Nacionalne štedionice, do zloupotrebe akcija kroz akcionarski fond. Njegova je namera, a ovo je intervju iz 2007. godine, realizovana – Akcijski fond je ukinut i izmeštena je trgovina akcijama sa berze, gde bi građani Srbije imali javno vežbanje i uvid u to šta su akcije i zašto treba trgovati akcijama, premešteno je u centralni registar koji upravo čuva tajnost podataka. Ako neko pokušava da stvori privid ekspertnosti, ne znam kakve teške materije, na trgovinu hartijama od vrednosti, onako kako treba građanima i reći da uprostim, ovako – slobodno nepotrošeno što ostane čoveku ili porodici, novac, može da se uloži na štednju, da bude ušteđeno u dinarima ili u stranoj valuti, može da bude uloženo u investicione fondove, u dobrovoljne penzione fondove i u razne vrste štedionica ili nezakonitih elita i tome slično. Umesto da štednja građana, koja postoji samo kao nešto sačuvano i još nepotrošeno, jer da bi neko štedeo, on prvo mora da radi, da zaradi, da može da izdržava porodicu, da se leči, školuje decu, da plaća stanarinu, komunalne usluge, cene koje rastu ovako kako rastu, pa da mu nešto ostane, da se pokaže da nije čovek koji je sebičan i misli samo na sebe i danas, nego neko ko razmišlja o svojoj starosti i o tome da malo zaradi trgovinom akcijama. Da li u ovoj državi Srbiji danas postoje toliki kapaciteti za štednju, da bi oni bili uloženi baš u investicione fondove, kojima od nastanka krize dajemo neverovatne i nedopustive poreske olakšice? Znači, finansijski sektor je i inače u velikoj meri 80-tih godina oslobođen poreza, čime šaljemo poruku – ne, ne ulažite u proizvodnju, ulažite u banke, u štedionice i u finansijske organizacije. Danas vi pokušavate da na pustinjskoj zemlji nikne pšenica koju zovete investicionim fondovima. Znači, da, berza je potreba. Da, potrebni su i investicioni fondovi, jer investicioni fondovi ulažu direktno u neke proizvodne procese bez banaka, računamo bez troškova koje smo nasledili od Jelašića, visokih obaveznih rezervi, igre šarene laže, repro papira gde su zarađivale samo banke, a gubila NBS i svi oni koji su inače u budžet morali, po prisili zakona, da ulažu. Vi sada od svih ljudi tražite da, navodno, ulože u nešto što je budućnost Srbije kao proizvodnja, a onda u obrazloženju zakona koji dostavljate, gde investicione fondove kojima popuštate sve stege i kontrolu, a objasniću zašto i kontrolu, kažete – uvedeno je rešenje po kojem se dozvoljava da se imovina investicionih fondova može ulagati u hartije od vrednosti koje izdaje Kastodi banka, brokersko-dilersko društvo i ovlašćena banka, pre svega, imajući u vidu da se radi o atraktivnim i likvidnim hartijama od vrednosti, a imajući u vidu proširenje mogućnosti ulaganja fondova. Dok pričamo o reindustrijalizaciji, o potrebi da nešto izvozimo na evropsko tržište, vi opet usmeravate investicione fondove da izmeštaju račune sa Kastodi bankom koja im vodi račune, da izmešaju novac sa investicionim fondovima društva za upravljanje i da se više ne zna ko čijim novcem raspolaže i ulaže i da, samim tim što neko može da stekne 20%, društvo za upravljanje može da stekne 20% vrednosti investicionih jedinica investicionih fondova, time menjate strukturu fondova. Time menjate pravo pojedinačnih ulagača da odlučuju gde će i kako biti uložena sredstva. Znači, pod firmom prikupljanja štednje i ulaganja u proizvodnju, vi u stvari zakonskim rešenjima omogućavate da se novac ulaže u špekulacije. Gospodin Nik Đivanović se hvalio da je autor ovih i ovakvih zakona. Nije slagao. Čovek je rekao istinu. Vi prećutkujete, a ja moram da kažem najbitniju stvar, da su ti zakoni pisani uvek na štetu privrede, na štetu pojedinačnih građana i opšteg blagostanja, a da su zaradili pojedinci, neću da ih imenujem, iz afere od Nacionalne štedionice, preko svih daljih afera, pa i dotičnog gospodina koji je stekao novac da bi mogao da kupuje sve bioskope u Beogradu, to je ono što znamo. Znate kako kažu, nastradate za jedan zločin, a koliko zločina prođe nekažnjeno. I Al Kaponea su uhapsili zato što nije platio porez državi, a svi znamo za šta je u stvari trebalo da bude osuđen i optužen. Zašto je to moguće? Moguće je zato što nam prevodite stranu praksu na najnegativniji mogući način. Znači, najriskantnije ulaganje, tzv. hedž fondovi ovde se reklamiraju kao nešto potpuno regularno i potrebno. Vi gubite razliku između pravih investicionih fondova, a jedan od njih je postao vlasnik mlekarske industrije i neću da elaboriram uslovljenost da zadrže tu proizvodnju, kakvo je klackanje bilo sa cenom mleka, ko je sve glavom platio, u prenosnom smislu kažem - glavom, pa i ministarskom foteljom, zašto mleka nije bilo, povećanje cena itd. Da li treba građanima da pričate priču u pustinji Srbijikoja je opustošena nepoverenjem, zloupotrebom sredstava od zajma za preporod Srbije, pravljenjem piramidalnih banaka, za koje je na kraju država preuzela odgovornost i isplaćuje staru deviznu štednju, ne zato što je htela da bude dobra prema građanima, nego zato što je htela da pojedinci i zarade u otimanju imovine SDK, najširoj mreži koju smo imali, dobijanju na poklon najjeftinije i najvrednije, u isto vreme, softverske opreme za vođenje tih i takvih poslova kao što je stara devizna štednja, da bi nama rekli - ulažemo u budući razvoj, u industriju i u izvoz. Znači, investicioni fondovi nisu ovde broj jedan tema zato što treba da doprinesu razvoju Srbije. To čak nije ni uslov EU jer oni koji o ovome pišu, oni koji o finansijskim tržištima vode računa, lepo, otvoreno i jasno kažu - u kombinaciji visoke inteligencije, dara za matematiku, ekstremne sebičnosti i samobogaćenja, uz nedostatak dovoljne moći prosuđivanja, ali i svesti i odgovornosti prema sopstvenom narodu, svi smo žrtve finansijske krize, od Amerike do Srbije, u manjoj meri. Znači, da li smo mi, da li ste vi zaista dovoljno spremni da ustupite drskima i nesposobnijima, koji sebi grade fondove, izvor za zaradu, koji su u prošlom zakonu, ako se sećate, u decembru ukinuli da za svaki investicioni fond postoji jedno lice stručno i obučeno da može da upravlja njime, nego ste dozvolili da jedan čovek može da upravlja sa nekoliko investicionih fondova? Da li vi zaista mislite da, kao država, dobijamo neke efekte od toga? Tada sam vas upozorila. Neki mladi ljudi iznajmljuju svoje diplome za upravljanje investicionim fondovima, kao svojevremeno farmaceuti za otvaranje apoteka. Kome i u čijem interesu se ovo radi? Pravite nekažnjeno kockanje od berze, diskreditujući berzu kao nešto što je potrebno Srbiji, ali da se razvija u meri u kojoj postoji štednja, dobra regulativa koja kontroliše ove i ovakve fondove, a koja ne gradi sistem navodne kontrole. U stvari dobijamo, vi ste dobijali u decembru, konačno 29. januara, od Komisije za hartije od vrednosti upozorenje da ne donosite uredbu koja nije u skladu sa Zakonom o investicionim fondovima, koja popušta stege, kontrolu, koja omogućava da se kreditima održava nivo kapitala potreban za postojanje investicionog fonda. Gospodo moja, vi se imalo razumete u tu teoriju i setite se samo šta je jedan Helmut Šmit rekao – sprečiti kreditom stvaranje banaka, sprečiti kreditnim načinima kupovinu akcija, sprečiti da se kreditom stvaraju investicioni fondovi, to je biti odgovoran prema svojim građanima i ne otimati im štednju da bi se berzanski brokeri i špekulanti kockali njihovim teško ušteđenim i stečenim novcem. Vi upravo to dozvoljavate. Uzeću samo jedan primer. Komisija za hartije od vrednosti vas je upozoravala, 29. januara 2009. godine. Dana 3. marta vi uporno pokušavate da dođete do saglasnosti na uredbu koja je pretočena u zakon, nju ste usvojili i ovaj zakon i dalje snižava kriterijume za kontrolu i mešanje, odnosno špekulantske radnje investicionih fondova. Šta smo dobili? Znači, ovo što govorim nisu nikakve tajne informacije, odete na internet prezentaciju Komisije za hartije od vrednosti i jednostavno dobijete sve podatke. Šta smo dobili u ovakvom ponašanju? Izricanje jedne javne opomene Društvu za upravljanje investicionim fondovima, "Citadel Aset Menadžment" iz Beograda. Žao mi je što gospodin Đelić nije tu, njemu je ime "Citadel" poznato. Mnogo je poslova dobijala firma "Citadel", jedino je gospođa Marija Rašeta upozoravala da isključivo i mimo Zakona o javnim nabavkama firma "Citadel" dobija sve konsultantske poslove u Vladi, a zbog izvesne gospođice koja je bila vešta u preporučivanju "Citadel" fonda, inače odličan student Ekonomskog fakulteta. Kada je pukla ta saradnja, gospodin Đelić je osnovao "Altis Investment" i "Altis Kapital" i sam počeo da radi tu vrstu konsultantskih usluga. Do danas, odgovorno tvrdim, garancija za vodovod u Zubinom Potoku ne bi mogla biti dobijena da se aktuelni potpredsednik sa svojom sada nekom novom konsultantskom kućom nije pojavio kao čovek koji će garantovati za taj posao. Neka izvoli, neka me tuži ako govorim neistinu. Ta "Citadel" grupacija, kao i mnoge slične, pored investment i savetničkih usluga, a vi ovim zakonom to upravoomogućavate da prošire delatnosti na ovu vrstu savetovanja, dobila je upozorenje da ne poštuje i taj tada liberalan zakon oko stanja i garantovanja kapitala za ulaganje investicionih fondova. Javna opomena je od 25. novembra 2010. godine, i to kao opomena, jer nisu postupili po rešenju komisije i nisu se uskladili sa zakonom definisanim ograničenjem da se do 20% imovine investicionog fonda može ulagati u udele jednog društva sa ograničenom odgovornošću itd. Šta se dešava? Da "Citadel" ne bi odgovarao, vi sada donosite, "Citadel" uzimam kao primer, ne samo njega, njih ima, između ostalih nema razlike, da oni ne bi odgovarali, vi sada brišete tu mogućnost da se uopšte definišu povezana ili nepovezana lica, mešate kretanje kapitala između Kastodi banke, investicionih fondova i društva za upravljanje u trenutku kada vodeći stručnjaci MMF-a kažu da treba oporezovati i finansijski sektor, da treba oporezovati sigurnost koju im pruža svaka država jer im budžetom garantuje sigurnost cena i valuta i čak imaju predlog da treba da im oporezujemo i bilansne stavke, upravo da ne bi preknjižavanjem radili ovo što vi ovde hoćete da ozakonite. Da li vi ne znate da su najveća pranja novca upravo preko trgovine hartijama od vrednosti? Da li mi nismo najveći dokaz i svedoci baš toga? Da li ne postoji mnoštvo naučnih radova koji tretiraju tu temu? Zato kažem da je ovo fotografija vlasti od 2000. godine do danas najvidljivija, najuočljivija i govori o tome ko i u čijem interesu radi. Ovo nisu zakoni za građane, ovo su zakoni za političku klijentelu i protiv njih smo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ni krivi ni dužni da politički postradate danas ovde. Ministar je došao, odnosno potpredsednik Vlade, oslikao belim koloritom stanje tržišta kapitala u Srbiji, investicionih fondova, privatnih, penzionih fondova i otišao za Pariz. Mi ćemo sada da ispravljamo krive Drine koje su on i kolege iz Vlade ostavili za sobom. To i vama zameramo. Glasali ste u Vladi za zakone, između ostalih i ovaj o tržištu kapitala, o kome ću ponajviše u ovom svom izlaganju da govorim i najviše ću se na njemu zadržati. Na neki način indirektno ću se u stvari osvrnuti na zakone o investicionim fondovima i o svemu ostalom. Ono što na samom početku moram da primetim jeste da zaista nećemo do kraja mandata ove vlade doživeti da se pojavi ministar koji će sliku određenog sektora u ovoj državi oslikati onakvom kakva ona jeste. Znate, ovde dođete i kažete – pa tržište kapitala slabo je razvijeno, ali onda krenemo da pričamo šta ćemo mi da uradimo. Ali, da se osvrnemo i šta smo za svog mandata uradili? Kad je u pitanju tržište kapitala, sve ono što tržište kapitala podrazumeva to nikome iz ove vlade ne pada na pamet. Znate, vi možete da se javite kao poslanik vlasti danas i da kažete – pa nemaju građani poverenja, devedesetih godina, piramidalne banke, Jezdimir Vasiljević, danas nemaju poverenja. Prošlo je deset godina od momenta kad se s tim režimom završilo. Koliko je tržište kapitala u Srbiji poodmaklo? U koga to danas građani nemaju poverenja? Imovina investicionih fondova u Srbiji 12,5 miliona evra, jedan privatni investitor je uložio više u akcije NIS, samo jedan, više nego sva imovina investicionih fondova u Srbiji. To je stvarnost u Srbiji. Stvarnost u Srbiji je da imamo najnižu tržišnu kapitalizaciju u regionu. Znate šta je vaš potpredsednik rekao malopre? Naša je namera da Beograd bude regionalna berza, lider. Imovina fondova u Hrvatskoj je po glavi stanovnika 400 evra, u Srbiji je posle 10 godina demokratske vlasti svega dva evra. Toliko smo mi spremni da budemo regionalni lider kada je tržište kapitala u pitanju. S druge strane, u medijima slušamo vapaje predsednika Komisije za hartije od vrednosti da ga veliki predsednik podrži da naprave regionalnu berzu, Hrvatska, Srbija i Slovenija, to je bratstvo i prijateljstvo što se ponovo rađa po Smederevu, da prave regionalnu berzu koja ukupno neće imati imovinu, mogućnosti i tržišnu kapitalizaciju koliko ima samo ova u Budimpešti. Nisam vam to slučajno rekao ministre. Problem je što Zakon o tržištu kapitala nije predmet iskustva u Srbiji, nije stvar empirije, nije nešto što je proisteklo iz potreba u Srbiji da se unapredi ilida se napravi zakon koji će odgovarati situaciji na tržištu kapitala u Srbiji. Ne možete da ga menjate zato što ćete prepisivati, gospodine Radenkoviću, evropske direktive. Imali ste vakuum 10 godina, koji se vama ne može staviti na teret, od 2000. godine naovamo, a sada ćete ovakvim zakonom da napravite novi vakuum još 10 godina. Kakvi su bili praksa i iskustva država iz okruženja, koje su bivše socijalističke države, ta iskustva je trebalo da primenite. I oni su se pravili pametni kao vi, pa u zakon ugradili evropsku regulativu pre 10 godina i danas se ne primenjuje, jer im tržište kapitala u državama nisu sposobna da to urade. Dokle ćemo se učiti na sopstvenim greškama? Zašto to radite, zašto nijedno pozitivno iskustvo iz tog sveta niste doneli ovde, nego samo ono što je loše. To je jedno pitanje. SRS smatra i to je njeno programsko opredeljenje, ne postoji, kada je ekonomija u pitanju, ništa važnije od tržišta kapitala. Ja ću vam pročitati, gospodine ministre, jednu rečenicu i to je rečenica iz programskih načela SRS iz devedesetih godina. Tržište kapitala jedino ima legitimitet nepristrasnosti, sve ostalo je bescenje ili precenjenost. Ovo samo hoću da kažem kakav je odnos i stav SRS prema tržištu kapitala. Mi smo stranka koja se zalaže za liberalni tržišni koncept, ali ovo nije put da se tržište kapitala razvija i afirmiše. Nije tačno da dosadašnja legislativa, koja je bila na snazi i koju ćete staviti van snage usvajanjem ovog zakona, nije davala dovoljno prostora da se tržište kapitala afirmiše. U obrazloženju ovog zakona lepo piše da je dosadašnji zakon dao dobru osnovu da se tržište kapitala razvija, ali je suštinski problem što je ta osnova uništena, jer to nije bio politički interes vlasti od 2000. godine naovamo. Dakle, devedesetih godina vama možemo da stavimo na teret i ideološke barijere da se uspostavi tržište kapitala i zaista je tu bilo problema, ali oni su bili ideološki suprotstavljeni konceptu devedesetih godina i na konto toga su pobedili. Šta im je ko branio i smetao da razvijaju tržište kapitala? Svaku šansu koju su 2000. godine dobili, jer su zdrav ekonomski supstrat imali, oni su uništili. Kako su uništili? Uništili su kroz pljačkašku i kriminalnu privatizaciju, koja je preduslov razvoja tržišta kapitala, privatna svojina. To su unakazili, a s druge strane još je nisu priveli kraju. Zamislite, 10 godina nisu u stanju privatizaciju da privedu kraju. Onda imate javni sektor koji takođe nije privatizovan, i ne samo što nije privatizovan, oni nemaju strategiju šta da rade sa javnim sektorom u Srbiji, sa javnim preduzećima na lokalnom nivou i na kraju sa javnim preduzećima na državnom nivou. U kom odnosu će to biti u vlasništvu države i izneto na tržište? Sve su to stvari o čemu oni niti vode računa, niti ih interesuje. Ne interesuje ih zato što su imali politički interes da gospodare javnim preduzećem. Tada ih nije interesovalo tržište kapitala, nije ih zanimalo kolike će i kakve će akcije izneti na tržište. Šta je sa principima korporativnog upravljanja? Oni to vole tako da pričaju, evropske snage u Srbiji, i da li su u javna preduzeća to uneli? Da li i tu postoji transparentnost i vidljivost o kojoj priča gospodin Đelić malopre? Ovaj zakon će obezbediti transparentnost u javnim preduzećima, koja na godišnjem nivou prave milijardu evra gubitaka. Kako da ne, to gledaju da nazovu partnerstvo javnog i privatnog sektora. Sve ima neku evropsku notu i tonalitet, a u suštini duplo golo, šuplje kao grijerski sir. Mi danas pričamo o zakonu u kome verujem ni struka, ni oni koji će ga primenjivati, pola pojmova, kriterijuma i kategorija ne razumeju. Znate li koliko za male akcionare u Srbiji važni fjučersi, svopovi, forvardi, market-mejkeri itd. Evo sada sam pričao sa kolegom, u Kuršumliji jedva čekaju da se usvoji ovaj zakon, Kuršumlija, Blace i Žitorađe procvetaće čim se ovo usvoji. Mali akcionari firmi koje je vlast popljačkala u poslednjih 10 godina kroz postupak privatizacije. Gledajte čuda, dolazi nam u skupštinu zakon od premijera koji je za sve to vreme bio direktor Agencije za privatizaciju, ministar finansija i na kraju avanzovao u premijera, verovatno za sprovedeni postupak privatizacije. Znate šta piše u zakonu? Ovim zakonom se izgrađuju mehanizmi da se štite mali akcionari. Znate po čemu su mali akcionari u Srbiji poznati? Smenjuju se na svakih sat vremena ovde kod Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, traže svoja prava. Na stranu što im akcije ništa ne vrede, jedva čekaju da se otkače toga što imaju, beda, nego je problem jer nema ko da im obezbedi, država nema mehanizam da natera bitange iz privatizacionih procesa da im isplati plate, poreze, doprinose, tople obroke i sve ostalo. Ne postoji grad u Srbiji u kome nemate obespravljene male akcionare. Hoćete ovim da ih zaštitite? Nećete, jer da biste ih zaštitili treba vam politička volja, borba protiv korupcije i kriminala i istinska nezavisnost od neformalnih centara moći, za koje smo čuli da kontrolišu vlast i da kontrolišu Vladu. Vi ovim zakonom predviđate da lokalna samouprava izdaje vrednosne papire. Na osnovu čega? Lokalna samouprava nema imovinu, zamislite to. Zamislite još da date šansu lokalnim kabadahijama da to rade. Na šta bi se trošile pare koje će se na takav način obezbeđivati? To je vaš put u EU. Vidite, ministre, ne postoji evropska direktiva koja političku patologiju može da ispravi, kriminogenu političku prirodu. Ne postoji. To je besmisleno. Mi se ne bavimo Srbijom, mi se ne bavimo našim životom i našom stvarnošću. Malopre ovde slušamo, znate čime se oni hvale: nikad više ugovora na Beogradskoj berzi nije sklopljeno. Znate zašto, ministre? Zato što se trguje akcijama NIS-a i Aerodroma, a ne zato što su zdrave kompanije izašle na Beogradsku berzu ili neku drugu, nije bitno, ne zato što su počeli da traže svež i zdrav kapital na toj berzi. Primarno je državne hartije od vrednosti. Samo državni papiri. Zašto? Zato što su dobre kamate i zato što je sigurno. Drugi vid trgovine na berzama, tržištu kapitala, gotovo da i ne postoji, smešan je. Na dnu smo ne lestvice EU, evropskog kontinenta. Sa 10 godina promovisanja evropskih vrednosti usvajamo ovaj zakon, evo sad smo dobili ove izveštaje. Usvajamo zakon zato što evropski put to čeka. Obaveza je da se to usvoji da biste, eventualno, krajem godine dobili status kandidata. Tek tad će građani Kuršumlije bolje da žive. To će da im reši sve probleme. Ali, jednostavno, volim da ponovim ono što gospodin Krasić često kaže – država je ozbiljna stvar, ne može da se vodi ovako. Ne može tržište kapitala da se uređuje kao politička potreba ili politička ambicija koalicije na vlasti, nego kao nešto što je izraz potreba na tržištu i u srpskoj stvarnosti. Dotakao sam se malopre akcija NIS-a. Da li znate šta su napisali u obrazloženju ovog zakona? Zato vam zameramo što ste glasali za ovo. Da ne bih čitao ceo pasus, a ovaj pasus se odnosi na 4,8, tako ste napisali, miliona građana koji su postali akcionari. Slušajte ovu rečenicu, zadnja u pasusu: "Većim delom novopečeni akcionari nemaju nikakva predznanja iz ove oblasti, niti iskustvo u pogledu akcionarstva". Zamislite drskost da nazovete ljude kojima ste vi dali akcije, bez obzira što imaju prava na njih. Prvo ste ih slagali da bi Boris Tadić pobedio, rekli – dobićete 1.000 evra, pa ste ima dali 1.000 dinara, a onda napišete zakon u kojima njih nazovete "novopečeni akcionari". Osvrnite se na berzu i na tržište kapitala, pa vidite čiji se fondovi tu kreću i ko, u stvari, tu radi. Znate na koja ćete imena naići: Nicović, Kostić, Mišković itd. Zašto se gospoda iz vaše Vlade nisu drznula da njih nazovu novopečenim ili staropečenim ili kako god hoće bogatašima? Zašto se oni koji su sprovodili postupak privatizacije u Srbiji ne nazovu pravim imenom, nego su 4,8 miliona građana novopečeni akcionari i sada ćete ih vi naučiti, kroz forvarde, svopove, market- mejkere, da se bave svojim akcijama, kao da njih to životno interesuje? Jedva su čekali da prodaju to malo što ste im dali da bi mogli da proslave Badnji dan. Gospodine ministre, mi živimo u državi apsurda. Pogledajte ovlašćenja za Komisiju za hartije od vrednosti, protiv većine čijih članova su podnete krivične prijave. Kakvu nezavisnost i samostalnost za Komisiju za hartije od vrednosti obezbeđujete ovim zakonom? Od koga treba oni istinski da budu samostalni? Od države, vlasti ili od tajkuna? Pogledajte samo činjenicu da neće da napišu izveštaj, da daju podatke Savetu za borbu protiv korupcije o postupcima privatizacije "Knjaza", Luke Beograd i Kompanije "Novosti". Od koga su to oni u stvari danas zavisni ili od koga im nezavisnost i samostalnost danas obezbeđujemo? Komisija za hartije od vrednosti traži od predsednika da ih zaštiti, da im dajepodršku. Stotinu puta smo za ovom govornicom u ovoj sali rekli, ponavljam, ministre, SRS vam predlaže da izanalizirate imovinske karte članova Komisije za hartije od vrednosti pre njihovog ulaska u Komisiju i posle, u poslednjih nekoliko godina, kad je sprovođen postupak privatizacije, odnosno od njenog osnivanja. Izanalizirajte imovinske karte ljudi koji sede tu, pogledajte koliko im ovlašćenja sada dajete. Njima će biti povereno 90% poslova kroz podzakonske akte. Možete da mislite šta će da se radi i kako će da se radi? To samo ptice znaju. Ministre, ovo nije dobro, ne zato što Srbiji ne treba ozbiljan sistemski zakon i ne zato što Srbiji ne treba uređeno tržište kapitala, ne postoji ništa što je državi koja hoće ekonomski da se razvija bitnije od tržišta i tržišta kapitala. On mora da bude lokomotiva razvoja jedne države. To ne mogu da budu evropske direktive. Mogu one da budu našminkane i lepe i da uživate u njihovoj rečitosti, ne znam u čemu. Međutim, suštinski, ovo malim akcionarima i tržištu u Srbiji neće doneti ništa dobro. Da bi se desilo nešto na tržištu kapitala, suština je da se promeni vlast, da se povede nova ekonomska politika, nacionalno svesni i odgovorni ljudi to moraju da rade. Tih ljudi u društvu koje vodi Srbiju nema i zato imajte to na umu. Nadam se iskreno da sve ovo neće još dugo trajati.
Iskorišćeno je 17.50 minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Poštovane koleginice i kolege, uvaženi ministre, iako je tržište kapitala od vitalnog značaja za razvoj svake privrede, ono u Srbiji poslednjih godina beleži nedovoljno brz i nepotpun, a može se reći i prigušen napredak. Napredak je spor delom zbog toga što se tržište kapitala ne može menjati mnogo brže od promene ukupnog sistema. Razvoj je nepotpun zato što još uvek nema tog niza instrumenata koji postoje na standardnim tržištima, a prigušen je zato što okruženje, visoke cene trgovanja, loša praksa rada i neki nepotrebni i visoki porezi koče razvoj finansijskog tržišta. Tržište kapitala predstavlja jedan od četiri osnovna oblika, pored robe, rada i usluga, povezivanja između ponude i tražnje, što je u slučaju tržišta kapitala između štednje i ulaganja. Za razliku od zelene pijace, tržišta stanova, koji su postojali u proteklim decenijama u našoj zemlji, tržište kapitala u Srbiji je nestalo početkom Drugog svetskog rata i nije ga bilo tokom više decenija, a u samom startu je to bio veliki problem koji je dodatno usložnjen izopštavanjem naše zemlje iz međunarodne zajednice. Zakon o tržištu kapitala i set zakona koji je danas na dnevnom redu, i ti sistemski zakoni prate i ovaj zakon, predstavljaju jasan odraz opredeljenja naše zemlje za razvijanje finansijskog tržišta u Srbiji i uvođenje rešenja koja su u skladu sa onima koja postoje u EU. Nažalost onima koji misle suprotno, u ovom trenutku možda bi se moglo postaviti pitanje da li Srbiji treba još jedan zakon koji se bavi tržištem kapitala. Stav poslaničke grupe SRS-JS je da je donošenje ovog zakona pogled u budućnost srpskog finansijskog tržišta i da će se Srbija pomeriti od one gazdinske privrede sa malim brojem igrača ka privredi u kojoj finansijsko tržište ima ulogu poput onih u SAD, EU i u Japanu. Takođe, možemo da kažemo da ovaj zakon, pored ostalog, ima najdublje opredeljenje ove, a verovatno i narednih skupštinskih većina, da Srbija bude deo evropske porodice, tako da je prihvatanje pravnih tekovina EU nešto što ćemo morati da uradimo pre ili kasnije, da bismo ostvarili ključni i dugoročni cilj naše zemlje. Srpsko finansijsko tržište i Beogradska berza, kao mesto organizovane trgovine ili multilateralna trgovačka platforma, prošla je poslednjih nekoliko godina kroz talas delistiranja i pretvaranja otvorenih akcionarskih društava u zatvorena akcionarska društva. Dinamički razvoj investicionih fondova, to smo mogli da vidimo u proteklom periodu, penzionih fondova i drugih institucionalnih investitora, koji je trebalo da donesu preko potrebnu dubinu finansijskom tržištu, nažalost je zaustavljen početkom pada Beogradske berze 2007. godine. Situacija na srpskom finansijskom tržištu trenutno nije situacija optimizma, ali jeste situacija realnih nadanja da će nakon dvogodišnjeg pada i nakon dve godine tapkanja u mestu doći do jednog održivog oporavka. Novi zakon ispravno predviđa dosadašnje podele na zatvorena i otvorena akcionarska društva, pri čemu je propisno da se akcijama otvorenih društava trguje na organizovanom tržištu. Upravo delistacija hartija od vrednosti otvorila je potrebu da se moraju uključiti u trgovanje na berzi, a, naravno, regulativa EU ne poznaje podelu na zatvorena i otvorena akcionarska društva, već na društva na kojima se trguje ili na kojima se ne trguje na regulisanom tržištu. To je opštepoznato. Naravno, na tom regulisanom tržištu individualna je odluka svake kompanije da li će i na kom će tržištu kotirate svoje akcije. Zamišljati ovaj zakon kao čarobni štapić koji će preko noći ubrzati oporavak je nezdravo razmišljanje, jer je oporavak rezultat očekivanja investitora. Dobar zakon može investitorima da pruži verodostojan dokaz u kojem će pravcu Srbija da se kreće. Berza i privreda se neće oporaviti samo zbog ovog zakona. Očekivanja investitora zavise od mnogo faktora, od kojih neki nisu ni na koji način pod našim uplivom, a ono što možemo kao zakonodavna vlast ponuditi su dobra rešenja koja stvaraju dobre uslove za dobro okruženje, da dobri investitori nađu svoju priliku i ostvare svoju zaradu u Srbiji. Naravno, i da im ponudimo ta rešenja koja će dati jasna i valjana pravila igre na našem tržištu. Dakle, iako u ovom trenutku nije izvesno da ćemo videti spektakularan ili čak značajan oporavak finansijskog tržišta i dinamičan rast i razvoj penzionih fondova i investicionih fondova, ovaj zakon je sigurna zaloga za budućnost, koja će jednog dana biti kapitalizovana na načine koje danas možda ne možemo ni da predvidimo. Drugi bitan razlog u prilog usvajanja ovog zakona je to što se usvaja neka zakonska regulativa EU. SPS, iako je videla Srbiju i mnogo ranije u evropskoj porodici, kada mnoge današnje stranke nisu ni postojale ili su bile minorne, ne želi da koristi argument da je usvajanje određenih zakona dobro samo iz razloga zato što takva rešenja postoje u EU. Razlog je mnogo dublje prirode. S jedne strane, neophodno je da neke stvari harmonizujemo sa EU, ali u oblasti tržišta hartija od vrednosti i tržišta kapitala uopšte. Harmonizacija na evropskom planu nije u potpunosti sprovedena. Zato ovo i radimo. Međutim, pitanje koje se nameće – da li smo u mogućnosti da ponudimo kvalitetnija rešenja od onih zemalja koje su imale multilateralne trgovačke platforme i vanberzanska tržišta poslednjih 50 ili 100 godina? Ovo ne znači da mi nismo u stanju da to uradimo i da samo ponudimo valjane zakone, ali iskustvo onih čija rešenja preuzimamo je empirijsko. Ono odražava godine uspešnog trgovanja i funkcionisanje igrača koje mi želimo da razvijemo i da li je pametnije poslušati nekoga ko je prošao kroz te dečije bolesti ili se učiti na sopstvenim greškama? Intuitivno čak da ne morate mnogo ni da znate, gospodine Stevanoviću, o tržištu kapitala da biste shvatili da je ovo logika i način razmišljanja koji će nas lišiti mogućih neprijatnosti. U zakon su unesena rešenja pet direktiva EU, čime su pokriveni svi najznačajniji elementi kojima se bavi zakon o tržištu kapitala. Moguće je staviti primedbe da zakon dolazi prerano. To jeste argument koji ima određenu težinu. Ali, kako nas loše iskustvo u nekim drugim sektorima uči, vremena za prilagođavanje nikada ne može biti previše. Ako imamo mogućnost da proaktivno gledamo u budućnost naše zemlje, mnogo je bolje da se pripremamo i za utakmice i za saradnju sa pravilima kluba čiji ćemo član postati. Do sada je često bila primedba da se zakoni donose, a da onda nema dovoljno vremena za prilagođavanje i slične stvari. Ovim zakonom idemo u susret izazovima i velikim šansama koje će nam doneti razvoj tržišta kapitala, a posebno razvoj tržišta kapitala kada budemo u EU. Kao u retko kojoj sferi, spremamo se na vreme, ne samo na rečima nego stvaranjem institucionalne infrastrukture. Poslednje bitno pitanje na koje se nameće jasan odgovor – kome je šta više potrebno u ovom trenutku? I pored svog rodoljublja, i pored vere u naše potencijale, mi smo ipak statistička greška na nivou Evrope kada je reč o tržištu kapitala, a i manje od toga. Nama će biti bolje ako ovde budu vladala pravila igre koja su poznata kod velikih igrača iz zemalja EU i na taj način možemo ohrabriti priliv kapitala koji će doći na dugi rok u Srbiju, a ne kao što je do sada bio slučaj, da budemo meta spekulativnog kapitala. Šta su ključne novine koje ovaj zakon donosi? Ako krenemo od samog redefinisanja osnovnih učesnika, zakon o tržištu kapitala definiše finansijske instrumente, prenosive hartije od vrednosti, investiciona društva, investicione i dodatne investicione usluge, investicioni savet, multilateralnu trgovačku platformu, regulisano tržište, OTC tržište, kvalifikovane investitore, kontrolu insajderske informacije, javnu ponudu i još neke pojmove na precizan način, a taksativno se navode izuzeci. Zakon u detalje definiše javnu ponudu, izuzetke od obaveznosti objavljivanja prospekta. Propisana je procedura za podnošenje zahteva za odobrenje prospekta, kao i objavljivanje odobrenog prospekta. Cilj zakona o tržištu kapitala, između ostalog, jeste veća zaštita investitora i liberalizacija tržišta, što je nama, nadam se, svima interes. Najveće promene koje donosi taj zakon je drugačije strukturisano tržište kapitala, uvođenje već pomenutog pojma multilateralne trgovačke platforme i mogućnost da se kupoprodaja akcija obavi preko otvorenog tržišta kapitala, kao i neposredna kupoprodaja hartija od vrednosti između zainteresovanih strana, uz obavezu da to bude evidentirano u centralni registar, a sve je opet u skladu sa direktivama EU. Otvoreno tržište kapitala i drugi vidovi vanberzanskog trgovanja su normalna dopuna multilateralnim trgovačkim platformama. Mnogo je bilo primedbi koje su se ticale primoravanja investitora da trguju na berzi. Ako naš Ustav u članu 58. jemči pravo i uživanje imovinskih prava, a namera ustavotvorca je da pomenuta ograničenja budu izuzetak, vrlo je bitno omogućiti vlasnicima hartija od vrednosti da mogu slobodno uživati pravo na raspolaganje svojim akcijama. Ovo, u svakom slučaju, znači omogućavanje vlasnicima akcija da mogu prenositi svojinu nad akcijama i van berze, na multilateralnoj trgovačkoj platformi, odnosno putem direktne pogodbe i zaključenja ugovora o prenosu, iako u praksi ovo pitanje nije od presudnog značaja za razvoj finansijskog tržišta, iako pokazuje odnos zakonodavca prema privatnoj svojini. Dalje, multilateralna trgovačka platforma i brokeri dobijaju konkurenciju, što je mnogo dobro, u neformalnom tržištu, zbog čega moraju da povećaju kvalitet svojih usluga. Zakon omogućava zaštitu investitora, što je dobro, opet kažem, jer imamo blagovremenu intervenciju u slučaju neadekvatnih i nezakonskih radnji, a biće pooštrene obaveze izveštavanja o poslovanju izdavača akcija na tržištu, što znači da se skraćuju periodi izlistavanja sa godinu na kvartal, kako bi svi zainteresovani investitori imali blagovremene informacije o tome da li da ulažu u to preduzeće. Ovde se direktno kuca na vrata jednog od najvećih problema u trgovini hartijama od vrednosti, a to je nepouzdanost informacija o poslovanju firmi. Nažalost, uobičajena je praksa kod nas bila da firme štimuju, kupuju, peglaju bilanse, tako da se na osnovu revizorskih izveštaja o poslovanju firmi ne može mnogo zaključiti. Ako finansijske izveštaje objavljujete jednom godišnje, osim za firme koje se nalaze na listingu berze, gde je obavezno naravno, to svi znamo, tromesečno izveštavanje, na kome se sada trenutno nalaze malobrojna preduzeća, kvartalno izveštavanje može učiniti prakse kreativnog računovodstva manje jakim. Kad kažem kreativnog računovodstva to je ovo koje je do sada bilo u praksi, jer je mnogo teže sakriti loše i u nekim slučajevima "dobre performanse". Sa zaštitom investitora usko je povezana i zabrana manipulativnih i ostalih nedozvoljenih radnji u vezi sa kupovinom i prodajom hartija od vrednosti. Definiše se pojam insajderske informacije, kao i krug lica i odgovornost lica koja poseduju insajdersku informaciju. Propisuju se šta se smatra manipulacijom na tržištu u skladu sa direktivom o tržišnim zloupotrebama. Novim zakonom postiže se visoki stepen usaglašenosti sa međunarodnim principima, pre svega što se Komisiji za hartije od vrednosti daju, kao nadzornom organu, veći stepen samostalnosti nezavisnosti. Ovo bi umnogome trebalo da otkloni probleme u radu Komisije koji su je do sada pratili, a sigurno vam je poznato kakvih je sve problema bilo u prošlosti. Jedno od dobrih rešenja je da je odredbama ovog zakona na odgovarajući način propisana mogućnost da se vlasničke hartije od vrednosti domaćih izdavalaca mogu javno nuditi na inostranom tržištu, ukoliko je u tome izdavaocu odobreno objavljivanje prospekata za javnu ponudu i za uključivanje hartija od vrednosti na regulisanom tržištu, odnosno multilateralna trgovačka platforma u Republici. U tom slučaju se Komisiji dostavlja blagovremeno obaveštenje. Iako je još uvek nerealno očekivati da će to dovesti do revolucionarnog snižavanja troškova finansiranja domaćih preduzeća u kratkom roku, ovo rešenje ima veliki potencijal i predstavlja još jedan veliki iskorak u integraciji Srbije u EU. Zakonom je predviđeno uvođenje fonda za zaštitu investitora, što opet ističemo kao pozitivno, jer su instrumenti smanjeni kada je rizik u slučaju stečaja i drugih nemogućnosti ispunjavanja obaveze prema klijentima iz investicionog ulaganja. Brokersko-dilerska društva moći će da vode novčane računa klijenata, ali će klijenti moći da odlučuju ko će im taj račun voditi, da li će ga voditi banka ili neko investiciono društvo. Uvodi se nadzor nad investicionim društvima na osnovu razlika i obima njihovog poslovanja. Ovo je isto smisleno, jer nema razloga da se na isti način tretiraju zatvoreni i otvoreni investicioni fondovi, a posebno da se ista pravila primenjuju na velike i male igrače. Na kraju, ako ćemo se ipak vratiti na odnos sistema i njegovih delova, tržište kapitala verovatno najmanje promena deli od toga da regulativa bude dobra, a ovaj zakon ide u tom pravcu. Neko bi mogao postaviti pitanje, ali već smo čuli tu da se postavlja pitanje gde je tu interes običnog građanina. Obični građanin Srbije, koji ne mari previše za sistemske zakone u domenu funkcionisanja finansijskog tržišta, možemo da kažemo da je interes u mnogo čemu. Ovaj zakon je osnova na koju će se lakše razviti neke stvari, pošto razvoj u Srbiji ne ide tempom koji bismo svi želeli. Privatne penzije kao dopuna državnim penzijama, investicioni fondovi kao alternativa štednje u banci, uzajamni fondovi kao nova šansa za finansiranje, fondovi nekretnina kao sredstvo rešavanja stambenih problema, sve su to stvari koje dotiču građane i koji mogu promeniti život nabolje. Dakle, ovaj zakon je deo priče o državi koja stvara prilike i koja će biti sigurno mesto za potencijalne investicije. Imajući u vidu argumente koje sam izneo u ime poslaničkog kluba SPS-JS mogu samo konstatovati da podrška ovom zakonu nije stvar skupštinske većine, nego jedno od pitanja o kome treba da postoji širi konsenzus. Ovaj zakon se bavi pitanjima koja se tiču ne samo ove skupštinske većine. Zakon sigurno nije idealan, jer u ovom trenutku ne možemo da predvidimo šta će se deseti za pet ili deset godina, ali se usuđujem reći da je po svom kvalitetu i na način na koji ne zaostaje za zakonskim regulativama EU i ostalih razvijenih zemalja. Iskoristiću preostalo vreme da kažem i prednosti ovih zakona koji su okviru ove tačke dnevnog reda. Moram da kažem da ono što je pozitivno kada je u pitanju zakon o izmenama i dopunama Zakona o platnom prometu, ono što tišti privredu Srbije, a po svim podacima koje imamo, privreda zbog jednodnevne obaveze predaje pazara gubi blizu pet milijardi godišnje. Ovim izmenama zakona se to produžava na sedam dana, što je pozitivno. Postoje tu neka pitanja, to ćemo kada bude u pojedinostima, vezano za cesije i ostale stvari kada su preduzeća u blokadi, ali u obrazloženju piše da će se to regulisati. Primena se odlaže posle dve godine. Nije mi baš jasan razlog zbog čega se primena zabrane cesije, asignacije i ostalo kada su preduzeća u pitanju, da bi izbegli plaćanja nekih svojih obaveza, zašto se odlaže za dve godine? Mislim da je to neophodno što pre u cilju regulisanja našeg tržišta. Kada je u pitanju finansijski lizing, ono što naše građane interesuje to je da će sada banke dobiti svoju konkurenciju jer će moći i stanovi da se kupuju na lizing. To je jedna prednost. Znači, stvoriće se jedan porast investicija u građevinarstvu. Možemo da kažemo da kada su počela osnovna sredstva da se nabavljaju preko lizinga, onda je nabavka tih osnovnih sredstava od samog početka bila preko tri milijarde evra. Kada su u pitanju penzioni fondovi, mogu da kažem da razvoj dobrovoljnih penzionih fondova doprinosi ekonomskoj i socijalnoj stabilnosti naše zemlje, što je i politika moje stranke iz koje dolazim. To su potvrdila iskustva razvijenih zemalja. Glavni razlog za izmene i dopune zakona o dobrovoljnim penzionim fondovima jesu minimiziranje negativnih efekata svetske finansijske krize, uspostavljanje stabilnog održivog rasta sektora za upravljanje strukture društva za upravljanje, tj. bolje upravljanje rizicima, tako da kažem. Među predviđenim izmenama je tako što će imovina člana fonda moći da se koristi u kupovini prvog stana, što je vrlo pozitivno, to interesuje građane Srbije. Zahvaljujem se. Hvala vam na pažnji. Imaću priliku kada budemo razgovarali u pojedinostima da se uključim.
Narodni poslanik Dragan Stevanović je prijavljen. Želite da govorite o povredi Poslovnika? [[Dragan Stevanović, sa mesta: Da li mogu da dobijem repliku? Spomenuo me je.]] Narodni poslanik Dejan Radenković jeste rekao vaše ime, ali mislim da vas je pomenuo po dobru, ali da dokažem da nemam ništa protiv kada se predstavnici vladajuće većine i opozicije dogovaraju kako da dobiju repliku, dajem vam reč. Reč ima poslanik Dragan Stevanović, pravo na repliku.
Zahvaljujem se što me je pohvalio. Gospodine Radenkoviću, svaka ozbiljna država donosi zakone da bi svoju projekciju mogla da napravi u narednih pet do 10 godina. Jedino u vašoj Vladi se zakoni donose a da ne znate šta će biti za narednih pet do 10 godina. Ono što sam hteo da vam kažem, ono na šta me je vaša priča navela, jeste nešto drugo. Pamet je dobra, pa makar i naknadna. To što ste se setili posle 15 godina jer prepoznajete evropske vrednosti, kvalitet i njihov značaj, to može da vam ceni DS i Boris Tadić. Za nas je to potpuno irelevantno. Vrlo je neukusno da neko ko pripada socijalističkoj ideologiji drži predavanja o tržištu kapitala, a imao je priličan broj godina da svoja saznanja i vrednovanje tržišta kapitala pokaže direktno i konkretno u praksi. Kako je to teklo 90-ih, mi smo imali ideološki problem s vama da vas ubedimo da je to dobro i da to treba da se radi. Ono što je suština cele priče jeste da ne treba da nam čitate zakone, mi smo zakone pročitali. Na osnovu te priče odnosno čitanja diskutujemo o ovim zakonima. Nismo čuli ništa od onoga šta će i kako će ovaj zakon delovati na male akcionare koje je obespravila vlast čiji ste vi sada deo. Sa čime će to kompanije koje su uništene i firme koje su uništene da izađu na tržište kapitala koje ćete urediti po evropskim standardima? Gospodine Radenkoviću, ova država je i do sada imala zakon koji je ovu oblast uređivao, ali taj zakon niti je poštovala niti je na osnovu njega afirmisala tržište kapitala. Ovim zakonom se neće otkloniti problemi koji su uništili tržište kapitala u Srbiji. Nažalost, vi ste 2008. godine prihvatili da budete deo koncepta koji je taj zdrav supstrat ekonomski uništio i zbog toga danas imate kao i oni odgovornost za to. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo sedam finansijskih zakona o tržištu kapitala, deviznom poslovanju, investicionim fondovima, finansijskom lizingu, dopunama zakona o visini stope zateznih kamata, dobrovoljnih penzijskih fondova i platnom prometu. Naravno, ovoliko zakona u jednoj raspravi onemogućava da o svima kvalitetno govorimo za predviđenih 20 minuta. Ograničiću se samo na dva aspekta. To su izmene Zakona o visini zateznih kamata i izmene Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima. U zakonu kojim se menjaju stope zatezne kamate, to su više tehničke stvari, da se visina stope zatezne kamate više ne određuje na osnovu rasta cena na malo, već na osnovu potrošačkih cena zbog drugačijeg njihovog vođenja. Kaže se da će se stope zatezne kamate ubuduće utvrđivati na mesečnom nivou u iznosu koji je za 0,5% veći od stepena potrošačkih cena. Ako se ima u vidu da su te potrošačke cene, naročito zadnjih nekoliko meseci, toliko otišle u nebo, ne piše se dobro građanima Srbije. Tu je jedan vrlo interesantan nastup, gde država pokušava, odnosno zakonskim rešenjima obavezuje građane da sve ono što oni duguju prema državi moraju da plate u određenom roku. Odnosno, za svako kašnjenje moraju da plaćaju dodatne kamate sa zateznim kamatama, što u nemalom broju slučajeva, gotovo po pravilu, dugovanja koja u početku budu realno mala za nekoliko meseci narastu u astronomske cifre, da praktično građane dovedu u jedno dužničko ropstvo koje se provlači godinama i koje građani apsolutno ne mogu da isplate. Bezbroj je takvih primera. Jedan od karakterističnih primera je i dugovanje za utrošenu električnu energiju. Tu je karakterističan primer grada Niša i okoline, koji zbog ranijih političkih izleta i nepromišljenih izjava vuče problem sa ogromnim dugovanjima za električnu energiju koja su tokom deset do 15 godina toliko narasla da je praktično ogroman broj ljudi zapao u dužničko ropstvo i skoro nema načina da ogromna dugovanja može da isplati, jer su prvobitna dugovanja za potrošenu električnu energiju, kroz valorizaciju i primenu zateznih kamata, otišla u nebesa, udesetostručila su se. Praktično, sada za područje niške elektrodistibucije građanstvo duguje više od sedam milijardi dinara. Preko pet milijardi dinara od tih sedam milijardi spada u kamate, bilo one redovne, bilo one zatezne, što dovodi nemali broj građana u bezizlaznu situaciju, da ne mogu da isplate ogromna dugovanja koja se nekada kreću i do više stotina hiljada dinara, pa i preko milion dinara. Za prosečnu porodicu, koja i ako ima nekog zaposlenog sa primanjima od 40.000 dinara, skoro je nemoguća misija da redovno finansira obaveze koje ima, da se plaćaju komunalni troškovi i ono što se duguje za struju. U tim dugovanjima, rekao sam, skoro 80% otpada na kamate. Taj problem je toliko nerešiv da je nemoguće, niti je realno da će ta dugovanja biti skoro naplaćena, prosto, ekonomska situacija je toliko teška da ne postoji način sem realnog pretvaranja kilovata i plaćanja po nekim normalnim, po sadašnjim cenama, bez zateznih kamata. Drugačije rešenje je neodrživo. S druge strane, imamo primere, bezbroj, opet koji govore suprotno, koji ne važe za građane, ali za to država ne plaća penale. Pre neki dan, odnosno juče je navodno završen štrajk putara koji su štrajkovali zato što im država duguje ogromne pare za izvedene radove. Tu se postavlja pitanje – da li će država platiti kamate za ta dugovanja? Koliko su ta dugovanja obezvređena u međuvremenu? Država naruči određeni posao i krene u određenu investiciju, raspiše tender. Naravno, jave se privatne firme da to rade, ponude određene ponude za taj posao. Kada se dobije posao, ta firma mora da uzme kredit da bi počela da radi taj posao. Nakon završetka tog posla, nakon četiri, pet, šest meseci, zavisi od toga kakav je posao u pitanju, ispostave se fakture prema državi. Istog trenutka mora da se plati PDV, jer ako se ne plati PDV, ulazi se u krivično delo. Takođe, onaj ko je radio mora da uzme kredit da bi platio PDV državi, a država će mu platiti onda kada bude imala para. Nije bio mali broj slučajeva da su ta dugovanja isplaćivana nakon šest meseci ili godinu dana, a onda vi vidite koliko su ta potraživanja obezvređena, ili rastom evra ili kamatama koje su pojele banke, jer je onaj koji je tražio kredit da bi platio PDV državi ili da bi uradio posao za državu morao da se zaduži kod banke i da plaća ogromne kamate po tom osnovu. S suprotne strane ne važi to da je firma naplatila ta svoja potraživanja s kamatama. Onaj ko se tuži s državom, obično sebe diskvalifikuje da sutra može da radi neki drugi posao kod te iste države. Nažalost, u ovoj državi je jedini poslodavac upravo budžet i državne ustanove. Ljudi su praktično dovedeni u jednu bezizlaznu situaciju, da moraju da rade poslove za državu i da pri tome u nemalom broju slučajeva trpe štetu, a da ovakve zakonske regulative za njih, iako su teoretski moguće, praktično su neprimenljive. Ljudi će sebe time diskvalifikovati, ukoliko budu primenili rešenja i tužili državu da traže odštetu i zatezne kamate za dugovanja. Što se tiče Zakona o izmenama Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima, Srbiji je zaista potrebna temeljna reforma penzijskog sistema. U tom smislu, ove izmene zakona nude određena rešenja, ali ta rešenja sigurno neće rešiti ogromne probleme koji se nalaze u ovom sektoru. Stvaranjem sadašnje vladajuće koalicije pre tri godine, zahtev jedne koalicije unutar vladajuće koalicije je bio da prosečne penzije budu minimum 70% od prosečne plate, što se naravno, nakon ove tri godine nije desilo. Naprotiv, nekada su prosečne penzije realno iznosile oko 240 evra, a danas su one oko 210 evra. Ako se na to doda da su potrošačke cene i kurs evra, potrošačka korpa, visina cena komunalija otišle daleko iznad onoga što je bilo pre tri godine, jasno je u kom su položaju danas penzioneri i kako oni preživljavaju. Nažalost, Srbija je stara zemlja. Prosečna starost je preko 42 godine. Ono što je najveći problem je to što je broj zaposlenih i broj penzionera skoro isti. U Srbiji ima, prema zadnjim podacima, milion i 623.000 penzionera, a jedva nešto više od milion i 730.000 zaposlenih. Dakle, na jednog zaposlenog dolazi jedan penzioner. Kad se tome doda činjenica da je među tih 1.730.000 zaposlenih otprilike oko 450 hiljada ljudi koji rade u državnom sektoru, na raznim mestima, da li je to državna uprava ili je to sudstvo, policija, vojska, zdravstvo, prosveta, svejedno, dakle, oni korisnici, oni zaposleni koji primaju plate iz budžeta, onda se jasno može videti koliko je opterećenje ljudi koji rade u realnom sektoru. Oni moraju da svojim radom zarade sopstvenu platu, da plate dažbine državi, da zarade penziju za po jednog penzionera i da zarade plate za one koji rade u državnom sektoru. To je zaista ogromno opterećenje za realni sektor i prosto je neodrživo ovakvo stanje na duže staze. Iz državnog budžeta ukupnom penzijskom fondu dotira se 40%, što sigurno ne može da bude održivo na duže staze i temeljna reforma penzijskog sistema je nešto što je neophodno, usklađivanje najmanjih i najviših penzija je preko potrebno, jer je danas slučaj da imate najviše penzije u iznosu od preko 100 hiljada dinara i najniže koje se kreću oko osam hiljada dinara, a u principu svi imaju iste ili slične potrebe. Prosečna potrošačka korpa, prema podacima sindikata, kreće se oko 50 hiljada dinara. Sada zamislite jednog penzionera koji treba da plati sve komunalije i da preživi sa tih osam ili prosečnom penzijom od 20-tak hiljada dinara, to je prosto nemoguća misija. Zato nije ničudo što se, nažalost, u Srbiji u 21. veku nemali broj ljudi odlučuje, naročito među penzionerima, da sebi prekrati život jer ne žive onakav život kakav je dostojan čoveka, a nažalost u zadnje vreme smo svedoci da čujemo u medijima da ljudi umiru od gladi zato što su im primanja takva ili nemaju nikakva ili su im takva primanja da ne mogu da obezbede sebi ni osnovnu egzistenciju. Juče je bila jedna potresna priča iz mog grada, gde je čovek, nemajući posao koji je izgubio pre desetak godina, već 40 dana svoju mrtvu majku morao da drži u kapeli jer nema para da je sahrani, a traži pomoć države da je sahrani. Prosto, kao ilustracija jednog teškog socijalnog stanja u Srbiji. Pored ovih stvari, koje su toliko očigledne, treba pomenuti i to da dobrovoljni penzijski fondovi jesu način da ljudi na duge staze razmišljaju o svojoj starosti i da od zarade koju imaju izdvajaju deo novca ne bi li uplaćivali u dobrovoljne penzijske fondove, međutim, ako se ima u vidu da su prosečne plate za preko 100 evra manje nego što su bile 2008. godine i da su među najnižim u Evropi, pitanje je koliko ovaj zakon može da pomogne ljudima koji danas rade da odvajaju i mogu da odvajaju da bi eventualno sutra dočekali mirnu starost i odvajali deo novca da dostojno završe svoj vek. S druge strane, država na sve moguće načine pokušava da uvede neke nove poreze i nove takse, pa je prošle godine uvedena tzv. ekološka taksa ili ekološki porez koji plaćaju svi proizvođači i trgovci, odnosno uvoznici bele tehnike. Obrazloženje za to je bilo da se ta taksa mora plaćati jer imamo ogroman problem sa reciklažom starih aparata bele tehnike i ta taksa iznosi u proseku oko 10% od cene proizvoda. Pre petnaestak dana je Vlada povećala tu taksu za nekih 12%, a pouzdan je podatak da velika većina onih koji treba da plaćaju te takse to ne rade, pa bi bilo jako dobro saznati podatak i čuti od predstavnika Vlade - ko plaća te poreze, da li imamo strukturu prihoda od te takse, za šta se troše te pare i ko od uvoznika, odnosno proizvođača izbegava da plaća ove takse. Dokle ćemo više da pričamo o tome da su jedni povlašćeni, imaju dobre odnose s Vladom i s vlastima i ne moraju da plaćaju ono što propisuje država, a oni drugi koji nisu po volji moraju da plaćaju i, naravno, da njihove cene proizvoda budu veće, da budu manje konkurentni i da, naravno, propadaju na tržištu? Na kraju opet sve to građani moraju da plate, bilo preko cena, bilo preko poreza, što je još jedna sličica u nizu opšte slike stanja u državi i opterećenja koje građani moraju da podnose, ne bi li izdržavali ovako skupu državu. Država nam je previše skupa. Privreda nam je previše slaba. Za ovolike troškove jako mali broj ljudi radi u realnom sektoru da bi mogao da izdržava i preskupu administraciju i ovoliki broj penzionera, te je potrebno, bez obzira da li će se izbori desiti za mesec, dva ili za godinu dana, svako ko bude sutra bio u prilici da formira novu vlast moraće da se ozbiljno suoči sa ovim problemima i da realno kaže ljudima kakvo je stanje u državi, da ih više ne zamajava time da će prebroditi probleme time što će se zaduživati svaki put kad imaju rupu u budžetu, već će morati neke stvari da se jasno iznesu na videlo i da se napravi presek. Da se prestane s besomučnim zaduživanjem budućih generacija jer to ničemu ne vodi i da se zateže kaiš, da se državna administracija smanjuje, a da se podstiče realni sektor, kako bismo mogli u nekom doglednom periodu da imamo i rast opšteg standarda i realne penzije koje će se isplaćivati iz realnih fondova, a ne da budu podsticane ogromnim zahvatanjem iz državnog budžeta. Demokratska stranka Srbije ima mnogo primedbi na sva ova predložena rešenja i, naravno, nema razloga da podržava ovakve zakone, ali ukazuje da ima još puno problema na kojima treba raditi, kako bismo kao država i kao narod mogli da živimo dostojanstveno i da možda sutra, kada uredimo svoje odnose, možemo da hladne glave razmišljamo da li nam je EU prioritet par ekselans i i da ćemo u nju ući ili ne, zavisno od svojih interesa.
Sedamnaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe DSS. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 96? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe PUPS, DSS, ZES, Napred Srbijo i SRS. Prelazimo na raspravu prema prijavama za reč i u skladu sa članom 27, zbog obaveza koje narodni poslanik Zoran Krasić ima, dobija reč pre narodnog poslanika Konstantina Arsenovića. Izvolite.
Mnogo vam hvala što ste mi izašli u susret. Stvarno je teško kada se veliki broj zakona stavi da bude jedna ista tačka dnevnog reda. Mora da se vodi računa da se ipak ne ponovi nešto što su prethodnici rekli, ali kao uputstvo poslanicima preporučio bih ono što je Dragan Stevanović rekao u ime SRS i Mladen Grujić je prilično tačno ispričao kakvo je stanje na finansijskom tržištu Republike Srbije. Krenuo bih redom po ovim zakonima, pošto imamo neko ograničeno vreme. Vidite, meni uopšte nije jasno zašto se menja Zakon o finansijskom lizingu i zašto ubacujete nepokretnosti kao predmet finansijskog lizinga. Moram ipak da ukažem da je praksa pokazala nedostatke tog zakona, pa je kroz ove izmene i dopune može se reći verovatno 80% zakona promenjeno novim članovima i da tu ima nekih članova koji odgovaraju amandmanima SRS još iz 2003. godine. U onoj zgradi smo taj zakon doneli i tada smo ukazali na sve te primedbe i naravno u praksi se pokazalo koje su te primedbe i zato i ne čudi ova situacija da je potrebno srediti, doraditi ovaj deo, kako bi se očuvale one banke koje obezbeđuju sredstva za rizik. I ove tačke što ste spojili u stvari su tačke o bankama. Ovde nema korisnika, potrošača, građanina, ovde se priča o bankama, kako da one zaštite svoj kapital, kako da uvećaju svoj kapital, kako da im se omogući da rade neke poslove koje izvorno ne mogu da rade prema naslovima ovih zakona. U svim ovim propisima koje menjamo. Znači, ono što je 2003, 2004, 2005, 2006. godine kada su prvi put doneti ovi zakoni od strane predlagača, predstavnik Vlade u to vreme pretežno je bio gospodin Dinkić čini mi se, tada je rečeno te poslove rade pretežno investicioni fondovi. Ove poslove ne mogu da rade direktiva, zabranjeno itd. specifikacija poslova itd., e sad se sve to vraća i sada mi u suštini imamo banka i parabanke. Investicioni fond je parabanka. Institucije koje se bave finansijskim lizingom takođe su kvazibanke. Ako idemo na ovo dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje u suštini se pojavljuju bankarski poslovi. Zašto? Zato što ovo tržište ne može da omogući jedno kvalitetno poslovanje niti kad je u pitanju lizing, niti kad je u pitanju investicioni fond, niti kad je u pitanju dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje. I Đelić je pogodio malopre jednu rečenicu – svi oni koji smatraju da dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje može da zameni obavezno u teškoj su zabludi, to je nemoguće. To je neki dodatak, to je jedna podvrsta investicionog fonda ili nešto šire štednja. I pričamo o štednji. Sada dolazimo u situaciju da država različito reaguje u gotovo identičnim situacijama kada je u pitanju garancija. Vi se sećate pre nekoliko godina promenjen je propis po kome svi ugovori o prometu nekretnina stanova moraju da se registruju kod nadležnog suda. Juče smo imali tačku dnevnog reda javni beležnik, ne treba više registar, sada će to da pređe kod javnog beležništva, a dok pređe kod javnog beležnika, u međuvremenu ide konverzija svojine, svi oni što su uzeli na 50 i više godina u zakup poljoprivredno zemljište, izvršiće konverziju, nije bitno koje zemljište i preko noći će postati vlasnici. Znači, ova država je omogućila da neko prevaziđe kao pojedinac bogatstvo lično koje prevazilazi evropski standard. Zato se malo šalim, ali velika je zbilja, pošto čekate ovaj potpis oktobra, novembra, decembra, dajte da vam potpišem odmah. Šta bi moj potpis značio? Svi evropski standardi su sprovedeni u Srbiji. Imamo organizovani kriminala, imamo drogu, imamo prostituciju, imamo nastranost, imamo parade, nemamo vojsku, imamo ministra odbrane, sve smo standarde ispunili što je Brisel tražio. Ovaj potpis o kome pričate, to je čista fatamorgana. U pustinji ljudi kada ožedne njima se priviđa oaza, voda, i oni idu kroz pustinju, idu i idu, dok ne crknu. Tako je i u Srbiji, građani veruju, idu i idu, i kada treba da crknu, oni će da kažu – gde sad crče, sutra smo hteli da te primimo u EU. Sada imamo problem koliko ljudi veruje? Iluzorno je da vam pričam podatke o bilansima finansijskih organizacija, pa o bilansima investicionih fondova, pa dobrovoljnih penzijsko-invalidskih društava, pa u čemu su oni prevazišli banke, pa zašto se finansijski lizing potencira, a bankarski kredit, to je sve ista priča i isti su igrači. Sve potiče od Bečkog sporazuma. Bečkim sporazumom je ova vlast prihvatila da strane banke u našoj zemlji svake godine iznose zagarantovanu sumu kapitala, to je nekada bilo 450 miliona evra, to je neka dobit koja se transferiše, nosi u inostranstvo, a ako se u toj količini ne iznese, pošto je celokupni finansijski sistem u rukama stranaca, oni mogu da blokiraju državu za 16 sekundi. To je ta cela priča. Ono što je bio evropski standard pre nekoliko godina više nije, sada ide neki novi evropski standard, samo zavisi od toga kako će gospodin Đelić s kojim tonalitetom da kaže – hajmo, hajte, a sada je smanjio, zato što on vrlo dobro zna da se ono penkalo istrošilo. Nisam hteo da vam čitam ove vaše podatke iz Ministarstva finansija, prihodi i rashodi prema Zakonu o budžetu, tabela dva, tabela tri, tabela četiri, jer svi podaci koji su dati o deficitima, o minusima, nisam hteo da vam čitam koje je stanje javnog duga 31. marta 2011. godine, jer svi znamo da se to povećava, i unutrašnji i spoljni, i kako direktni tako i indirektni, i to su te negativne posledice koje će da nas pratre zbog te politike zaduživanja. Da ipak nešto malo ispričam o nečemu, da vas podsetim, da nije dobro kada se razmatra neki predlog zakona, a vi računajući da imate 126 ne uključite razumno razmišljanje o problemu, nego podatak da li je fizički u vazduhu 126 ruku, onda dolazite u jednu nenormalnu situaciju. Gospođo Čomić, nisam pogrešio ako sam rekao gospođo Čomić, kao da sam rekao gospođo Đukić Dejanović, a zašto? Mi u ovoj zemlji imamo Komisiju za hartije od vrednosti. Da li vi znate da je nekim članovima te komisije istekao mandat, odavno. Mi ne možemo da sprovedemo postupak da izaberemo, i sada pazite, to što je fatamorgana, treba da bude po zakonu garancija, recimo uzeću Zakon o investicionim fondovima, i sada vi meni kažete, kakva je to garancija i kakva je poruka kada se vi pozivate, garancija zaštite prava regularnosti prometa, sigurnosti je komisija i vi mislite da ste završili posao, onda vas neko podseti, čekajte, mi imamo komisiju koja je problematična sa gledišta legaliteta i legitimiteta. Neću da vas zamaram to smo ranije pričali i o otvorenim i o drugim fondovima itd. Samo dva investiciona fonda beleže rast. Znate koji je? Ovaj što je skoro slavio, ima razloga. Sada će neko da pomisli, oni su potrebni nama, jer kada država zapadne u neke probleme, onda se država komercijalno zaduži od tih banaka, i to je velika korist. Nismo se zadužili MMF-a, nego kod Banke Inteze, nema tu Đelića da ne pominjemo Kredi Agrikol banku, gde je on imao velike deonice, ali to će Dačić da završi. Pazite, to je jedna priča, a realnost je potpuno drugačija. Ko se štiti preko investiocionih fondova, da ne pričam o prednostima, zašto je važno da čovek bude u investicionom fondu, da ima neke investicione jedinice, nego da kao pojedinac preko brokerskih kuća kupuje hartije od vrednosti na tržištu. To radi 0,01% građana Republike Srbije, to rade oni koji imaju pare. U Srbiji je etalon da ljudi nemaju para, najveći broj građana nema para. Najveći broj građana ne interesuje Zakon o investicionim fondovima, ali ih interesuje u onom delu da neko ne pokupi kajmak. Dalje, oko Zakona o dobrovoljnom penzijsko-invalidskom osiguranju, samo su se neke jake firme snašle i ušle sa svojim radnicima u plan dobrovoljnog penzijsko-invalidskog osiguranja, pa neka imaju dva i tri, i to su odabrane firme, prebogate firme. Onda se postavlja pitanje - ako bankarski sistem ulazi u neku vrstu kontrole, ima loše bilanse, hajde da damo malo prostor ovima i sad se tu priča prazna priča. U načelnoj raspravi nećemo o tome da pričamo. Tu ste pogrešili i to mnogo ste pogrešili. Kod Zakona o platnom prometu uvodite registar menica. Zašto to radite? Što niste to dali privatnom izvršiocu? Što sad pravite nešto posebno? Pazite, registar menica biće isto kao registar u sudu za promet nepokretnosti zaključenih ugovora. Znači, vrti se jedno te isto. Zašto? Da se neko ne doseti. Kod zateznih kamata, molim vas, pa kako je moguće da država naplaćuje veću kamatu nego što banke naplaćuje? Objasnite mi, molim vas, kako je to moguće? Znate koje ćete imati probleme sa ovim novim zateznim kamatama? Vi mislite da se formula promenila ako ste izbacili iznad razlomka rast cena na malo sa rastom potrošačkih cena ili onom kontrolnom odredbom ne više od 10% od referentne stope Narodne banke? Kad vam zaigraju uvoznici i kad vam zaigra kurs, da li znate šta će da se desi na našem tržištu? Da vam ne pričam o tome. Ništa vam ne valja ovo što ste uradili. Nijedan problem neće da reši. Nikome sutra neće biti za promil bolje kada se donesu ovi zakoni. Vi to znate, ne konkretno vi koji ste prisutni, bankari koji komanduju, trgovci ljudskih duša, Banka "Inteza". Banke su ovde uspešnije nego tamo gde im je sedište. Kako je to moguće na ovoj teritoriji jadne, napaćene Srbije, koja nema neku proizvodnju, ili se uspešno prikriva pranje velikih para preko tih nazovistranih banaka ovde kod nas? Vi nemate čak ni direktno plaćanje između Srbije i Crne Gore, nego ide preko nemačke banke, u okviru iste banke, "Erste" ili ne znam šta. Pričamo o nekim epohalnim rezultatima! Verovatno vas je neko uslovio, vidim da sve manje koristite EU i NATO pakt kao argumente, jer to ne pomaže, pošto više od 70% građana ne želi da čuje za EU i NATO pakt, a uspeli ste da izjednačite broj zaposlenih i broj penzionera i raste vam popularnost. Čitajte novine, raste vam popularnost, to je prosto neverovatno. Toliko vam je porasla popularnost da bi za vas verovatno glasalo i pola Hrvatske. Zašto? Njihovi investicioni fondovi drže sve kod nas. Kao što je njihova trgovina ovde, tako su i njihove banke, tako je i njihov kapital. Kad budete donosili, Žiko, zakon o restituciji, kada se okrenete videćete da nećete imati šta da vratite. Već je neko u demokratskoj proceduri, uz poštovanje ljudskih prava, obezbeđenje sigurnosti, dodvoravajući se Briselu, rasprodao, a onda mogu da se prodaju i traktori, jer nema zemlje koja treba da se obradi. Pamet u glavu, građani Republike Srbije, nisu ovo beznačajni zakoni, ovo su vrlo važni zakoni. Ako neko od ovih zakona nema direktne posledice, onda će imati indirektne posledice. Kada se govori o indirektnim posledicama, onda se samo menja vremenski tajming, nije danas nego za nekoliko dana. Tu leži ta velika opasnost, jer slepo ispunjavajući uslove Brisela, mi živimo po briselskim uslovima i nešto nam loše ide, a narod očekuje nešto bolje. Nema bolje, ljudi. S ovima i ovompolitikom nema bolje. Mora da se promeni politika. Ne može više politika da bude "Evropa nema alternativu" pa sve. Kažite "Život u Srbiji nema alternativu", "Građani Republike Srbije nemaju alternativu", "Srbija nema alternativu". Ako ne možete mene da poslušate, onda pogledajte kako radi Novak Đoković na terenu, a Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu.
Iskorišćeno je 16.15 minuta vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Konstantinu Arsenoviću, na osnovu članova 90. i 87, samo da dam obaveštenje da ćemo danas raditi do okončanja rasprave po zajedničkom načelnom pretresu tačaka koje su u toku. Procena o vremenu koje nam je potrebno za rad, od ovog trenutka nadalje, jeste oko dva časa, tako da postoji mogućnost da radimo bez pauze, ako se slažete. Po Poslovniku, član 87, imam obavezu da u 14 časova dam pauzu. Samo uz saglasnost prisutnih možemo da radimo bez pauze. Otprilike bi između 15.00 i 15.30 časova bio okončan rad. Poslanici imaju pravo na pauzu, to je obaveza i ne mogu da odlučim. Ukoliko bilo ko od vas želi da bude pauze… Narodni poslanik Žika Gojković želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Replika, zato što sam prozvan.
Dobili ste reč da govorite o povredi Poslovnika.
Vrlo kratko ću odgovoriti, zato što na dnevnom redu nije tema restitucija. Samo želim u par rečenica da pojasnim. Za SPO restitucija…
Narodni poslaniče, dobili ste reč da govorite o povredi Poslovnika.
Dobio sam repliku, jer me je gospodin Krasić prozvao imenom i prezimenom, koliko sam uspeo da razumem. Pretpostavljam da nema još jedan Žika Gojković koji se zalaže za restituciju.
Narodni poslaniče Zorane Krasiću, da li ste spomenuli u negativnom kontekstu narodnog poslanika Žiku Gojkovića? (Niste.) Nažalost, nemam razloga da vam dam repliku.
Da li mogu da dobijem pravo na repliku, zato što je rečeno moje ime u kontekstu koji ne mogu da prihvatim, da objasnim u dve rečenice zašto je rečeno?
Da li ste spomenuli narodnog poslanika Žiku Gojkovića u negativnom kontekstu? Pravo na repliku, narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Da ste mi dali reč odmah već bi bilo gotovo. Želim samo da kažem da za SPO tema restitucije nije puko ispravljanje nepravda iz prošlosti, već prilika da se završi sa jednim sistemom koji je baziran na ratnom zločinu i da konačno stavimo tačku na komunističko nasleđe. To nema nikakve veze sa EU, iako to jeste, nažalost, jedan od zahteva EU, da bismo ušli u red normalnih zemalja koje rešavaju svoje probleme, a koje ne čekaju da neko drugi reši njihove probleme. Nažalost, to je nešto što je ova država nasledila i što još uvek nije rešila. Sem što je neophodno da bismo ušli u EU, usvajanje ovog zakona je i neophodno da bismo konačno stvorili kakvo-takvo nacionalno jedinstvo i nacionalno pomirenje u našem narodu, za šta se zalaže SPO. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u sklopu ovog seta zakona, u raspoloživom vremenu od šest minuta, koliko ima poslanička grupa, osvrnuću se samo na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima. Moj prethodnik kolega Đurić je dao detaljno obrazloženje i stav PUPS vezano za Predlog za izmenu i dopunu ovog zakona i mi ga podržavamo i za njega ćemo glasati u danu za glasanje. Ono što u svojoj kratkoj diskusiji želim da naglasim jeste želja da na neki način pokušam da afirmišem potrebu za ovakvim zakonom i da shvate građani da im se pruža šansa da na osnovu svojih mogućnosti, to jeste vrsta štednje, izdvajaju određena sredstva koja mogu koristiti i koja bi im dobro došla u onom trećem životnom dobu. Sigurno da ovde postoji mnogo nejasnoća, problema i pre svega shvatanja ovog zakona i zbog toga ga treba u tom smislu afirmisati, pogotovo što naš narod nema navike da razmišlja o nekoj svojoj perspektivi, budućnosti i tome kako će živeti u starosti. To nije zamena, treba posebno naglasiti, da ovaj zakon nema svrhu ni cilj da zameni postojeći državni sistem penzionog i invalidskog osiguranja. On ostaje kao stabilan, ali on čini jednu dopunsku meru da na bazi dobrovoljnog izdvajanja sredstava čovek može sebi obezbediti neka sredstva za starost. Ima tu dosta nejasnoća, to je sigurno. Nemamo mi tu iskustva i moguće je da isplivaju i određeni problemi u toku funkcionisanja samih penzionih fondova. Mislim da je dobro što je ovim zakonom predviđeno, možda je čak moglo i strože da se predvidi, ta redovna kontrola poslovanja finansijskog društva za upravljanje ovim fondovima, jer to je suština da ta sredstva budu pravilno upotrebljena. Šta je najbitnije? Najbitnije je da se pokuša da očuva njihova realna vrednost, čime bi čovek ono što je uložio na adekvatan način i dobio. To je osnovno i to jeste problem – očuvanja osnovne supstance vrednosti izdvojenih ili ušteđenih sredstava, jer je dug period od 20-30 godina, pa se postavlja realno pitanje da li će, recimo, pet hiljada današnjih dinara i koliko vredeti za vreme od 30 godina? Ali, to će sigurno zavisiti od uspešnosti poslovanja i samih novih društava koja će se baviti ovim poslovima. Otuda mislim da ova kontrola i pravilna upotreba sredstava koja se budu ulagala u dobrovoljne penzione fondove će biti izuzetno značajna da se oni pravilno usmere i pravilno koriste, da ne bude tu nekih zloupotreba. U ovoj sadašnjoj situaciji, kada mi vidimo u kojoj se situaciji nalaze penzioneri, a da podsetim, sadašnji državni penzioni sistem koji je još Bizmark definisao kao generacijsku solidarnost, on je još tada rekao da će on dobro funkcionisati, samostalno, bez posebnih i drugih fondova, sve do onog momenta dok odnos zaposlenih i penzionera ne spadne ispod 1:3. Mi se nalazimo u toj fazi, ne samo naša država nego skoro ceo svet. Prema tome, postaje ozbiljan problem funkcionisanje državnog penzionog sistema i zbog toga treba tražiti dodatne mere koje će stvoriti određenu sigurnost života ljudi u trećem dobu. To je ono što je suština ovog zakona i njega na neki način u svakom slučaju treba afirmisati kod svih onih građana koji to mogu da sebi priušte. Otuda i ostaje onaj problem što će u ovoj situaciji to moći veoma mali broj ljudi, jer su inače plate male, da sebi priušti. Nadamo se da će ekonomska situacija biti bolja i da će sve veći broj ljudi to upražnjavati. Da li se sećate koliki je bio otpor kada smo uvodili obavezno poljoprivredno penziono osiguranje, tada sam još bio mlad, međutim, onog momenta kada je prvi poljoprivrednik dobio penziju, onda je shvatio blagodeti, bez obzira na visinu te penzije, koja je i sada mala, ali za njega to mnogo znači. Tako će isto i ovi dobrovoljni penzioni fondovi, pored državnog fonda, dobro doći svakome ko bude mogao da je ostvari. Problem je – kako očuvati realnu vrednost? Mislim da tu država mora naći meru i verovatno će nam praksa nametnuti, što je moje mišljenje, da država o tome mora izuzetno voditi računa i po potrebi preduzimati adekvatne mere za usavršavanje ovog zakona. On daje neke novine, pogodnosti itd, a to znači da ga treba shvatiti kao jedan živi organizam kojega stalno treba dograđivati i usavršavati, a sve radi sticanja što većeg poverenja u jedan ovakav zakon kojeg ćemo, nadam se, izglasati.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić. Posle njega narodni poslanik Munir Poturak.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas na dnevnom redu imamo jedan set vrlo važnih sistemskih zakona u oblasti finansija i po ko zna koji put vladajuća većina vrši objedinjavanje rasprave o tako važnim zakonima, a na taj način nas onemogućava da na kvalitetan i valjan način raspravljamo o predloženim zakonima zbog nedostatka vremena. Danas je objedinjeno sedam vrlo važnih zakona i, kao što vidimo, za nekoliko sati će proteći vreme za raspravu. No, o tome više ne vredi trošiti vreme i govoriti. Govoriću o nekim zakonima u raspravi u načelu, a o nekim u raspravi u pojedinostima, s obzirom da je poslanička grupa DSS podnela dosta amandmana na predložena zakonska rešenja. Krenuću od zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju. Iz predloženog teksta jasno se vidi, a to ste i u obrazloženju napisali, da je cilj donošenja ovog zakona usklađivanje odredbi ovog zakona sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i u cilju sprovođenja Akcionog plana Vlade i strateškog opredeljenja za pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a sve u cilju dalje liberalizacije spoljnotrgovinskog režima. Mislim da ste u toj liberalizaciji preterali i da ste otišli čak i korak dalje od onoga što su pojedine članice Svetske trgovinske organizacije od vas i tražile. DSS se apsolutno protivi odredbi ovog zakona kojom se predviđa ukidanje obaveze rezidentima da ostvarenu dobit u inostranstvu po osnovu izvođenja investicionih radova vrati u državu, kao i devize koje je naručilac tih investicionih radova zadržao kao garanciju za dobro obavljene radove. Znači, u dosadašnjem zakonu je postojala ta vrsta obaveze da se nakon završetka tih radova i nakon završetka isteka tog garantnog roka ta devizna sredstva vrate u državu, a ovim zakonom vi predlažete da ukinete tu obavezu i obavezujete rezidenta da samo izveštava Devizni inspektorat o tome koliku je dobit ostvario. To je apsolutno neprihvatljivo i svakako da nije u interesu države Srbije. Ne znam kada je pisan ovaj zakon i da li ste vi vodili računa o interesima države Srbije i njenih građana ili nekih lobi grupa kojima je ovo svakako interes. Ako se ovaj zakon usvoji u obliku kakav ste vi predložili, to će dovesti do novog povećanja platno-bilansnog deficita, koji je samo u 2010. godini iznosio blizu tri milijarde dolara, a to u ovim uslovima kada imamo drastično smanjene strane direktne investicije može ugroziti dodatno stabilnost dinara i povećati ionako previsoku inflaciju. Mi smo kao poslanička grupa podneli amandman na ovaj član zakona, a ja se iskreno nadam da ćete ga do dana za glasanje još jednom razmotriti i prihvatiti u interesu države Srbije. Takođe smo protiv predložene odredbe da se javnim preduzećima i pravnim licima, čiji je većinski vlasnik država Srbija, omogući davanje garancije nerezidentima odnosno stranim pravnim licima, jer je to izuzetno rizično. Država do sada već kroz davanje garancija svojim javnim preduzećima i pravnim licima, čiji je većinski vlasnik, duguje oko milijardu i po evra, a sada dolazimo u situaciju da će država indirektno, preko garancija koje će izdavati javna preduzeća, preuzimati garancije i prema stranim pravnim licima, što je apsolutno neprihvatljivo. Koliko ste olako pisali ovaj zakon govori amandman koji je na njega podnela NBS. Naime, u članu 36. Zakona koji se odnosi na prelazne i završne odredbe predviđeno je da prestaje kontrolna funkcija NBS kada su u pitanju menjački poslovi, a da te poslove ovim zakonom preuzima devizni inspektorat, ali od 1. januara 2011. godine. Tu je nastala jedna praznina. Znači, ako se zakon usvoji onako kako je predložen, njegovim stupanjem na snagu ostavlja se prazan prostor od nekih osam ili devet meseci odnosno do 1. januara 2012. godine i u tom periodu niko neće imati ovlašćenja da vrši nadzor nad menjačkim poslovima. Tako da mislim da ćete, pretpostavljam, prihvatiti taj amandman i otkloniti tu anomaliju koja je nastala u pisanju zakona. Kada je reč o Zakonu o tržištu kapitala, osvrnuću se na deo koji se odnosi na Komisiju za hartije od vrednosti. Kao što znate, Komisija za hartije od vrednosti je nezavisno regulatorno telo koje bira Narodna skupština i ona bi trebalo da bude oslobođena bilo kakvog uticaja od strane izvršne vlasti. Tu vi pokazujete potpunu nedoslednost prilikom pisanja zakona. Naime, kada pišete zakonske predloge apsolutno ispunjavate sve zahteve i direktive EU, sve zahteve Svetske trgovinske organizacije i raznih drugih institucija, a kada te iste institucije od vas traže nezavisnost regulatornih tela tu ne ispunjavate te uslove do kraja, odnosno uvek ostavljate prostora da na nekakav indirektan način možete da utičete na ta regulatorna tela koja bi trebalo da budu nezavisna. To se jasno vidi u članu 262. predloženog zakona, gde su definisane nadležnosti i poslovi Komisije za hartije od vrednosti. Tu su u 19 tačaka nabrojani nadležnosti i poslovi te komisije. Od tih 19 tačaka, u 15 tačaka komisija obavlja te poslove kao poverene, što je potpuno neprihvatljivo i ne postoji nigde u svetu da komisija obavlja te poslove kao poverene. Takođe, smatram da bi komisiji trebalo dati malo veća ovlašćenja kada uzmemo neka iskustva zemalja iz našeg okruženja. Tu komisije imaju pravo da obustave potpuno transakciju ukoliko posumnjaju da postoje elementi nekakvog krivičnog dela, ako postoje elementi prekršaja, do otklanjanja tih nedoumica i mislim da bi tu vrstu ovlašćenja trebalo dati i našoj Komisiji za hartije od vrednosti. Zakon o investicionim fondovima je značajan za razvoj finansijskog tržišta kod nas i izmene zakona iz 2009. godine, po tadašnjim a i sadašnjim obrazloženjima u ovom zakonu, imale su za cilj da se obezbedi stabilnije i sigurnije poslovanje investicionih fondova i da se obezbedi jedna stabilnost i sigurnost članova tih investicionih fondova. Nažalost, te mere koje su sprovedene 2009. godine nisu dale očekivane rezultate, kao uostalom i sve mere ekonomske politike koje sprovodi ova vlada. Te mere su bile zakasnele, neadekvatne, iako smo mi kao poslanici opozicije na vreme upozoravali šta su mogući negativni efekti i posledice svetske ekonomske krize. Tada smo bili proglašavani pesimistima, defetistima, ljudima koji šire paniku, međutim, nažalost, bili smo u pravu. Da je ovo istina govori podatak o tome da imovina investicionih fondova drastično opala u poslednjih nekoliko godina u odnosu na vrednost investicione jedinice koju su oni imali prilikom svog osnivanja. Ono što je za nas neprihvatljivo i sporno i u ovim, ali i u prethodnim izmenama 2009. godine, jeste što se društvima za upravljanje investicionim fondovima daje mogućnost da otkupljuju imovinu fonda kojim upravljaju do 20% od neto vrednosti imovine fonda. Na taj način se ostali članovi fonda stavljaju u potpuno neravnopravan položaj, jer ukoliko društvo za upravljanje jednim investicionom fondom postane i vlasnik 20% kapitala tog fonda, ono svakako ima preciznije i detaljnije podatke o poslovanju tog fonda, o vrednostima u odnosu na ostale članove i mislim da ne može da se dozvoli da ti ostali članovi budu u nepovoljnijem položaju u odnosu na društvo koje upravlja fondom. Očigledno je da ste prilikom pisanja ovih zakona vodili računa o investicionim fondovima, o društvima za upravljanje investicionim fondovima, o društvima za upravljanje dobrovoljnim penzionim fondovima, a manje o članovima tih fondova, a to ću obrazložiti kroz Zakon o dobrovoljnim penzionim fondovima. U tom zakonu želim da pohvalim jednu odredbu koja se menja izmenama i dopunama tog zakona. To je smanjenje naknade za upravljanje fondom, koja je u dosadašnjem zakonu bila propisana u maksimalnom iznosu od 2%. Pretpostavljalo se da će tržište i želja za konkurentnošću uticati da društva za upravljanje fondovima smanje tu vrstu nadoknade. To se očigledno nije desilo. Pretpostavljam da se jednom ozbiljnom analizom došlo do toga da je dovoljno 1,25%, koliko je ovim zakonom propisana maksimalna nadoknada za upravljanje fondovima, pa se došlo do tog smanjenja. Lično mislim da su ti troškovi manji i da se moglo ići i na 1% nadoknade za upravljanje fondom. Ono što je sporno u ovom zakonu, to je proširenje mesta za ulaganje imovine dobrovoljnih penzionih fondova. Član sam jednog dobrovoljnog penzionog fonda, kao i oko 170.000 ljudi koji su članovi. Jedan od motiva kada su se opredeljivali za ulaganje u te fondove to je bilo svakako jasno zakonsko ograničenje gde ti fondovi mogu da plasiraju svoja sredstva. Dosadašnjim zakonom fondovi su mogli da plasiraju sredstva u hartije od vrednosti koje izdaje NBS, u hartije od vrednosti koje izdaje Republika Srbije, jedinice teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, zatim na hipotekarne obveznice, novčane depozite u bankama itd. Znači, jasno je bilo definisano da se sredstva mogu ulagati u one stvari koje ne nose veliki rizik. Iz tog razloga dobrovoljni penzioni fondovi i beleže konstantne prinose odnosno rast imovine i rast vrednosti investicionih jedinica, pa čak i u vremenu ekonomske krize beleže solidne prinose. Problem je u tome što se ovim zakonom omogućava društvima za upravljanje fondovima da sredstva fondova mogu da ulažu i u jedinice otvorenih investicionih fondova. To su plasmani visokog rizika, posebno ako se imau vidu činjenica da su ti otvoreni investicioni fondovi doživeli drastičan pad vrednosti svoje imovine, odnosno vrednosti investicione jedinice i na taj način mi sada dajemo mogućnost društvima za upravljanje fondovima da sredstva dobrovoljnih penzionih fondova plasiraju odnosno vrše neke rizične plasmane. Mislim da to nije dobro i mislim da tu odredbu iz ovog zakona treba izbrisati. O zakonu o zateznim kamatama i platnom prometu govoriću kada bude rasprava u pojedinostima, obzirom da imamo veliki broj podnetih amandmana. Još jednom vas pozivam da razmotrite amandmane koje je podnela poslanička grupa DSS, da ih prihvatite, jer će na taj način svakako ovi zakonski predlozi biti popravljeni.
Reč ima narodni poslanik Munir Poturak.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, kolege poslanici, moj razlog da se javim vezano za ove zakone iz razvoja finansijskog tržišta pre svega je da pokušam da našim građanima kažem koje su prednosti izmene ovih zakona i kakav to negde u budućnosti za svakog od nas, pre svega zbog odgovornosti prema nasleđu, prema onima kojima smo podarili život, ima značaj. Krovni zakon o tržištu kapitala pre svega reguliše nadzor i jednu vrstu mogućnosti, široku lepezu hartija od vrednosti, koja prosto podstiče neke nove naše mlade, obrazovane snage da iskoriste potencijale koji mogu biti na našem tržištu u okruženju. Sam ovaj zakon i zakoni koji, uz ovaj koji sledi, čine jedan set celokupne ponude da bi se stvorili dobri uslovi na našem tržištu ne samo za naše investitore nego i za strane investitore. Ako ne stvorimo sigurnost, ako ne stvorimo dobar nadzor, ako ne obezbedimo dobru javnost, pre svega, onim korisnicima ovih zakona, posledice mogu biti loše. Ovi zakoni regulišu i javnost, i nadzor, i stabilnost svih investitora. Ako ne obezbedimo sredstva kroz oblike udruživanja kapitala, to obezbeđuju investicioni fondovi, to fond o dobrovoljnom penzijskom osiguranju obezbeđuje. To je prilika da se tako akumulirana sredstva mogu plasirati tamo gde mogu brže da se oplode, gde mogu veći prinos da stvore svojim članovima društva. Iz tog razloga, zagovornici, ili sumnje koje se postavljaju u određene institucije – investicione fondove ili dobrovoljne penzione fondove, jeste stvar ličnosti i mentaliteta ljudi. Oni koji žele brzo da dođu do određenog kapitala, prinosa ili većih sredstava, mogu da budu članovi investicionih fondova u okviru kojih imaju - otvorena i zatvorena društva. Otvorena društva nude kroz deonice manji prinos i manji rizik. Zatvorena društva kroz akcije nose veći rizik, ali zato nose i veći prinos. Kroz dobrovoljne penzione fondove imamo situaciju u kojoj se javlja jedna odgovornost, kako da regulišemo stabilnost u svom životu za one naše godine kada smo manje sposobni da radimo, kada očekujemo da penzija može da pokrije deo naših potreba. Iz tog razloga je to jedan od stubova finansijskih za nekakav kvalitetniji život i zato se javljaju dobrovoljni penzioni fondovi. Koliko je bitno, i poenta i jeste u tome, da ljudi shvate, da ljudi razumeju zašto su dužni, odgovorni i obavezni da deo svojih sredstava, koliko god da je mali ili veliki, dužni su da sebi jednu egzistenciju nadomeste za starije dane svog života. Ako pokazatelji govore da se životni vek za žene produžio čak i do 80 godina, za ljude do 75 godina, da su zbog sticanja prava na penziju posle 65 godina, životni vek korišćenja tih penzija povećan na 25 godina, a da se odnos ljudi koji rade u odnosu na one koji ne rade ili koji koriste sredstva onih koji rade je 1:1 ili nešto malo više u korist onih koji rade. Neophodno je zato da se stvori taj treći stub penzionog fonda, da svako od nas to koristi. Želeo bih da svako od nas bude, možda, i primer drugima, bez obzira kolika su primanja. U našem obračunu dohotka građana je minimum 3.500 dinara, da može poslodavac ili radnik da svojim radnicima obezbedi sredstva kojima će se obezbediti jedan kontinuitet u isplati dodatnog stuba u penzionom osiguranju. Mnogi su se odlučili na taj korak zato što su u tome videli da svoje radnike na taj način mogu da stimulišu. Radnik koji je lojalan, koji zna, koji brine o firmi u kojoj radi, zaslužuje jedan takav stimulans, jednu takvu nagradu, u kojoj se te 3.500 dinara izdvaja svakog meseca i ne oporezuje, ne plaćaju doprinosi na socijalno osiguranje. Ako u sebi vidimo da u nerazvijenim zemljama sa postojećim penzijama obezbeđujemo skoro svega 25% životnih potreba koja su u to vreme, a da čak u razvijenim zemljama taj iznos nije veći od 40%-45%, sasvim je logično, sasvim je normalno, sasvim je pristojno da odgovoran čovek brine o tom delu svog života i da takav jedan stub sebi obezbedi. Lepeza takvih mogućnosti postoji u raznim oblicima. Segment investicionih fondova je jedna takva mogućnost. Neko ko ima novca će verovatno na taj način, želeći veći prinos kroz investicione jedinice, da sebi možda obezbedi veću i bržu mogućnost zarade. Dobrovoljni penzioni fondovi obezbeđuju nešto što je, pre svega, stvar mentaliteta jednog čoveka, nekoga ko je odgovoran i brine o svom nasleđu, kao i o generacijskim obavezama prema svojoj deci i prema svom okruženju. Takav segment sredstava i takvim ukrupnjavanjem kapitala, i kroz investicione fondove i kroz dobrovoljni penzioni fond, ne stvara se samo nekakva odgovornost i stabilnija budućnost, nego je to pitanje ljudi koji žele da brinu o svom okruženju. Ako imaju stabilnije okruženje, ako imaju svojim primerom snage da pokažu i drugima da se i za druge bore, za one koji su posle nas, za svoju decu pre svega, onda je to korak da ova država bude i stabilnija i sigurnija. Mislim da je to jedan čin odgovornosti svakog čoveka. Jedino što mogu iz primera mnogih mojih poznanika, firmi koje za svoje najbolje radnika uplaćuju takvu jednu vrstu dobrovoljnog penzionog osiguranja, vidim da ta firma ima stabilne korake, stabilne temelje za poslovanje, bez obzira kakva se situacija na tržištu dešava. Imaju lojalne radnike koji i kada je teško rade prekovremeno da bi takva firma zajedno sa svim svojim radnicima nosila teret teškoća. Jedini način da se iz cele situacije, kakva god da je ovog trenutka i jeste teška, ali nad teškoćama, nad problemima i nad svim onim što nam se dešava je najlakše kritikovati, najlakše je, kako kažu, da se plače i da se na nekog trećeg usmeravaju problemi. Ako sami ne zasučemo rukave, ako se sami ne budemo trgli iz ovih problema i ne udružimo se, ako se udružimo kroz razne oblike, pa čak to bili dobrovoljni penzijski fondovi, investicioni fondovi, kao i razne vrste udruženja koja su sada na sceni, kako bi se ljudi na neki način zaštitili i izvukli iz ove situacije, ne samo zbog sebe, nego i zbog zaštite tržišta na kojem funkcionišemo, ako se na vreme ne udružimo, ako na vreme ne vidimo naše potencijale, ako na vreme ne utvrdimo i ne uključimo zajednički kapital, bojim se da će ovo tržište biti nečije i drugačije će funkcionisati. Ovo je trenutak i ovo je momenat u kojem svako od nas bilo gde, na svakom koraku, treba da svoje pozitivno iskustvo prenese ljudima da bi se kroz ova zakonska rešenja koja donosimo i usvajamo, koja pružaju stabilnost i sigurnost ljudima, podsticali i ohrabrivali. To je jedini način da se izborimo i sa nekom apatijom i sa strahovima koji mogu da se čuju i iz ove same skupštine ili iz medija, ili od ljudi koji možda više imaju straha nego hrabrosti da se nose sa ovim problemima. Pozvao bih kao poslanik Sandžačke demokratske partije, neko ko je dugo vreme u privredi bio, da bez obzira na sve što nam se dešava, i bez obzira na sve medijske i druge akcije, jer je jedini način, izlaz i jedina mogućnost za nas da se što više približimo jedni drugima, da što više udružimo kapital kroz razne oblike, pa i kroz ove koje sam pomenuo, koji su danas kroz zakonsku regulativu ponuđeni, da stanemo i da budemo na korist generacijama koje dolaze, u korist ove zemlje u kojoj želimo da bude stabilna, sigurna za investitore i za naša radna mesta koja na taj način mogu da se otvore.
Dajem reč narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom setu finansijskih zakona nadao sam se da barem u onim najavama koje traju izvestan vremenski period da će stvarno doći do nekih poboljšanja. Dobili smo čak i neka uveravanja kada su u pitanju devizni i platni promet. Ovde kada smo raspravljali o Zakonu o NBS, o tadašnjem guverneru, znači da su u izradi zakoni koji će da reše sve nastale probleme u vezi primene ovih zakona. Međutim, kada se zakoni pogledaju, vidi se da postoji još veći haos u ovom delu zakonodavstva i čini mi se da cilj ove vlade nije da se uredi jedna oblast, nego da se uspostave privilegovani odnosi u kojima će Vlada da bude ta koja će da bude i iznad sudova, i iznad hartija od vrednosti i iznad čak i ove same Skupštine. Dovoljno je da se pogleda Zakon o platnom prometu. Ne bih dalje o toj temi da naglašavam osim samo u jednom primeru. Redosled naplate prilikom prinudne naplate. Prvo se naplaćuju poreska rešenja, carinska rešenja, a onda sudske presude i odluke. Koja je to vlada u EU, pošto kažete da je ovo proevropska vlada, iznad svojih sudova? Koja to vlada može da ne izvršava odluke svojih sudova? Mislim da takve vlade tamo nema. Onda dolaze na red menice i druge hartije od vrednosti, prilikom prinudne naplate. U članu 7. predloga da vidimo izuzeća od prinudne naplate. Kaže "pod sredstvima za izvršenje naloga za prinudnu naplatu podrazumevaju se dinarska sredstva koja se vode na dinarskim računima kod banke, kao i dinarska protivvrednost deviznih sredstava kod banke", tačna je definicija, ne mogu da grešim dušu, "osim sredstava čije izvršenje je izuzeto zakonom". Dobro, hajde, zakonom. Ovo je zakon. Ali, da vidimo šta piše u zakonu ''aktom Vlade''. Kako Vlada može da spreči nekog poverioca da dođe do svojih sredstava? Na osnovu čega: ''propisom NBS'', još lepše. Znači, do sada je Vlada bila iznad pravosuđa, sada je i NBS. ''Sudskom odlukom''. Sud neće doneti odluku ako nema neki poseban razlog ili ako nije u pitanju neka zloupotreba prilikom prinudne naplate. Odlukom poreskog, odnosno carinskog organa. Znači, opet iznad presude sudova i hartija od vrednosti. Sredstva donacije i humanitarne pomoći. Hajde da raspravimo to. Koje to lice može da dobije sredstva donacije ili humanitarne pomoći, ako se nad njim sprovodi postupak prinudne naplate? Mislim da o tome ne treba govoriti. Životnog osiguranja? Znači, moći će investicioni fondovi, privatni penzioni fondovi da rade kako god hoće ili osiguravajuće kuće, i da ne strahuju na tržištu prilikom zaduživanja jer imaće razloga da budu izuzeti ukoliko ta sredstva prikazuju u svojim knjigama kao sredstva prikupljena radi isplate premija životnog osiguranja. Da ne čitam dalje. Ima ovde jedan poduži spisak. Sada, jednostavno, samo jedno pitanje ide – čemu onda ovaj zakon? Čemu prinudna naplata? Kada se sve ovo što ste napisali, da je izuzeto od prinudne naplate, sprovede u delo, više niko maltene neće ni moći prinudnu naplatu da izvrši. Kada je u pitanju to čuveno rešenje kako će da se spreči zloupotreba u privredi i kako da bude što manje dospelih, a nenaplaćenih potraživanja u vezi prinudnih naplata, uvodi se registar menica. Neka mi neko kaže šta će registar menica da reši. Kada sa nekim zaključuju dva pravna lica ili pravno i fizičko lice, preduzetnik, poslovni odnos, odlazeći u registar, koji je javna knjiga, da proveri koliko on ima izdatih menica i to će navodno da mu bude neko obezbeđenje da neko neće da izda menicu koja neće biti naplativa. Mislim da od tog posla nema ništa. U privredi sam više od 20 godina. Ovde je problem drugačije prirode. Ovde je problem tužilaštva, jer osim ovo malo što pišete po novinama, da je uhapšen ovaj, proneverio 3,9 miliona evra što je trebalo da pripadnu budžetu Republike Srbije, znate li vi koliko je lica proneverilo ne sredstva koja su budžetska, nego koja pripadaju drugima? Da li je neko procesuiran pred tužilaštvom? Treba da se dokaže umišljaj. Šta će više umišljaj ako je otvorio preduzeće, nabavio robu, prodao robu, kupio auto na peto, šesto lice formalno i ostavio preduzeće u blokadi? Je l' to nije prevara? Tužioci sede i ćute, to nije njihovo, biće mnogo predmeta, imaće loše ocene. Tako se rešava ovaj problem, a ne uvodom registra menica. Hoće li da se naplaćuje to, upis u registar? Ako hoće, zašto? NBS je za mnoge stvari privilegovana. Je l' NBS izvršava prinudnu naplatu? Je l' naplaćuje prinudnu naplatu? Naplaćuje, i te kako. Od tih sredstava od izvršenih prinudnih naplata neka finansira upis u registar. Ne mora za to dodatno da ucenjuje privredu. Znate, svaki put kada napravite neki trošak u privredi, uvek se na kraju taj trošak naplati kod krajnjih korisnika, a krajnji korisnici su građani. Svaki od tih troškova je ukalkulisan u onoj konačnoj ceni, tako da mislim da ako je rešila NBS ovoga da se prihvati, zakonom treba da se spreči da upis menica u registar bude uz naknadu ili barem da se ograniči koliko je to. A ne kao što je sada, svaki papir kad hoćete kao pravno lice da podignete, da otvorite tekući račun kod druge banke, čekaju vas odmah, kažu – izvinite, potrebno je da donesete rešenje iz APR, staro najmanje tri meseca. Kada odete tamo, čeka vas broj tekućeg računa 3.000 dinara. Dobićete. Čemu onda da je taj registar javna knjiga? Dovoljno je da taj iz banke to proveri, ali po uputstvu NBS ne može, čak i ako je proverio u APR i prikupio dovoljnu dokumentaciju, ne može da otvori tekući račun klijentu. Zašto? Da bi finansirali direktore po APR? Da bi punili budžet Republike Srbije? Da bi zapošljavali i dalje u upravi? To su sva ograničenja. Voleo bih da ove zakone kada pišete, svaka čast i profesorima i doktorima nauka, ali voleo bih kada nekad pišete ove zakone, u izradi ovih zakona da bude neki čovek iz života, iz privrede, koji zna šta se stvarno dešava kada se zakon primenjuje, ne samo ljudi koji su znanje stekli u kabinetu. Ne kažem da ono u većini slučajeva nije zasluženo i ogromno, ali kabinet je jedno, teorija je jedno, život i praksa su drugo. Kada se vidi Zakon o finansijskom lizingu, prva stvar, NBS je opet iznad sudova. Znači, protiv rešenja NBS sud ne može rešiti upravnu stvar. Sada imate jedan zakon, skoro je ocenjen kao neustavan zato što na rešenje MUP nije bilo moguće pokretati upravni spor. Sada ga je Ustavni sud oglasio neustavnim i vama to nije dovoljno, nego hoćete da opet, čim se ovaj zakon izglasa, neko pokrene postupak pred Ustavnim sudom da se ovakve sulude odredbe brišu. U tom istom Zakonu o finansijskom lizingu kaže se – davalac lizinga može da se bavi i drugim delatnostima, a to su izdavanje u zakup vraćenih predmeta lizinga, kao i delatnosti koje se uobičajeno obavljaju uz delatnost finansijskog lizinga, a to su: usluge obuke primaoca lizinga u vezi sa korišćenjem predmeta lizinga, usluge montaže, demontaže, usluge servisiranja predmeta lizinga, nabavka rezervnih delova i slično. Vidise da je ovo pisalo neko udruženje lizing kuća. Kažem, život je nešto drugačiji od teorije. Već neko vreme lizing kuće nas bombarduju da možete da nabavite, tada po starom zakonu je to bio uglavnom automobil ili neko drugo prevozno sredstvo, da li za prevoz lica ili robe, i kaže ovako: možete da kupite ovaj automobil bez kamate. Poonoj ceni po kojoj može svaki građanin da ga kupi za gotov novac. Ljudi su lakoverni, zaleću se. To je prevara, zato što kad potpiše ugovor, kažu mu, možete bez kamate, ali morate vozilo da osigurate isključivo u tom osiguravajućem društvu. Treba li da kažem da je to osiguranje pet do sedam puta veće nego da nemate taj ugovor o finansijskom lizingu? Treba li da kažem da su lizing kuća i osiguravajuće društvo povezana lica kod osnivača? Tako da, ako ostavite ovu odredbu, svaki korisnik lizinga biće uslovljen da predmet lizinga, a to su najčešće automobili i teretna vozila, mora da održava isključivo u servisu koji pripada lizing kući. Da nabavlja isključivo rezervne delove preko njih. Da se obuka za upravljanje automobilom, pa valjda kad položimo vozački ispit znamo da upravljamo automobilom, mora da završi obuku da bi koristio taj automobil. I treba li da kažem, da sve te usluge neće biti sa onim cenama koje su tržišne, nego većim. Znači, ne mogu ovakve stvari da pišu u zakonima, svako ima pravo, čak jeste da je predmet lizinga vlasništvo davaoca lizinga dok se ne otplati, ali ga otplaćuje sa prvom ratom korisnik lizinga i to je već jednim delom i njegovo sredstvo, i on ima pravo da odluči gde će, kako će da ga održava, a u skladu sa normativima koje je predvideo proizvođač. Ništa više. Da ne pričam da će opet zbog sad već nelojalne konkurencije da se dovede u pitanje rad drugih privrednih subjekata koji nisu u sistemu finansijskog lizinga, servisa i svih ostalih drugih. Kada je u pitanju zakon o deviznom poslovanju iznosili smo nekoliko puta primedbe na stari postojeći Zakon o deviznom poslovanju i po tom starom zakonu tadašnji guverner, kad je bila rasprava o Zakonu o NBS, reče da će ti problemi da budu rešeni. Nažalost, u Predlogu izmena i dopuna Zakona o deviznom poslovanju nisam mogao da pronađem da je to rešeno. I opet ovo čini mi se nije pisalo, sad se ovde upisalo Udruženje banaka zakona. Šta je najveći problem? Svi znamo kakvo nam je stanje u privredi, da ima nisku produktivnost, mali broj zaposlenih i da uglavnom živimo od tuđih para. Jedan deo para se obezbeđuje nekakvim izvozom, koji je više nego skroman, a da kažemo da namiruje polovinu uvoza. Drugi deo sredstava je od kredita koje podiže država, treći deo sredstava na osnovu doznaka koje naši građani donose u državu, oni koji su stekli pravo na penziju radom u inostranstvu i menjački poslovi kad naši opet građani koji rade u inostranstvu dolaze ovde pa provode godišnje odmore ili prave neku svoju malu investiciju. To su naša devizna sredstva i to je naš priliv koji imamo. Šta je problem kod zakona? Problem kod zakona je da sredstva koja su devizna i koja se dobijaju po osnovu izvoza, izvoznik nije u obavezi da sredstva vrati u državu. Mogu da ostanu koliko god hoće tamo. Po Predlogu izmena i dopuna zakona, to je sada samo devizni kredit, ništa više. I sada neko kaže, to smo morali da donesemo zbog Svetske trgovinske organizacije. Ne verujem baš u to. Zašto ne verujem, to se vidi na sledećem primeru, da i onaj ko iznese devizna sredstva iz zemlje sa doznakom da bi nešto uvezao, ukoliko ne uveze to u zemlju, takođe nije u obavezi da vrati sredstva. To vam nije propis Svetske trgovinske organizacije. To je legalizacija onoga problema koji smo imali prošle ili pretprošle godine, da ne bi neko krivično odgovarao, da neko ne bi plaćao kazne, zato što samo u toku protekle godine preko dve milijarde evra je izašlo iz države. To je iz naših deviznih rezervi, mislim na NBS, bez oznake za uvoz robe i usluge. Tada se pričalo, vidite, imamo slab izvoz pa je to problem zašto evro skače. Jeste tačno da izvoz slabi, ali nije tačno da zbog toga evro skače, svakako je zbog špekulacije koje su pravile banke, zajedno sa NBS. Te iste banke su nam napisale ovaj zakon. Vidi se po toj odrednici da onaj ko ipak reši da donese sredstva u državu, ima uslov da može da proda isključivo toj banci ta sredstva. To je protiv propisa Svetske trgovinske organizacije i EU. To je njegov novac i na tržištu unutrašnjem može da proda kojoj banci hoće, a ne nekoj drugoj, i to u roku od sedam dana. Ne može da drži ta sredstva kao sredstva rezerve za neku novu poslovnu transakciju. Zašto? Da bi ta sredstva banka mogla da iznese iz zemlje sa fiktivnim papirima i da ih nikad ne vrati, to je problem. To je posao koji traje ovde i u EU već duže vreme, jer evro je nestabilan, i čak i ova naša skromna devizna sredstva koja imamo, banke koje ovde operišu iznose iz zemlje da bi se bavile špekulacijama. Zašto? Zato što naša NB ne interveniše. Godine 2007. odbila je da radi menjačke poslove sa devizama, samo da trguje deviznim rezervama ili da otkupljuje za devizne rezerve i tu je nastao problem. Bolje da je to NBS radila ovde i sačuvala naša devizna sredstva, nego što je pustila da to banke rade po inostranstvu i da tamo taj novac usmere. Ove izmene i dopune ovog zakona samo su legalizacija toga što se dešavalo pre par godina. Da je to tako, zašto sada evro ne skače. Ovo su najkritičniji periodi i meseci kada dolazi do debalansa platnog prometa. Zašto ne skače? Nema potrebe, nema više hartije od vrednosti sa visokim kamatama koje su stvarale ekstraprofit bankama i podizale cenu evra. Prošle godine u ovo doba, oko 440 milijardi evra su imale kapital banke, a danas jedva 200. Iznele su sve iz zemlje. Nema više evro da skače, ne može ni uvoz da bude taj koji će da poremeti cenu evra, zato što nema ko da kupi robu iz uvoza, veoma malo se to kupuje. To su razlozi. Mislio sam da će ovim predlozima izmena i dopuna čitavog seta ovih zakona ovi problemi za budućnost da se reše, ali vidim da, ne znam zbog čega, postoji jedan određeni finansijski lobi u zemlji, koji čak i nas, a pogotovo poslanike vladajuće većine može da natera da glasaju ne u korist građana koji su ih birali, nego u korist onih koji su pisali ove zakone. Mi smo na sve ove zakone podneli amandmane. Pokušali smo da ispravimo, ali u svakom slučaju smatramo da ove zakone treba povući iz procedure, napraviti prave zakone koji će da budu u interesu građana, naše privrede, naše države, našeg poreskog sistema. Iz tog razloga što ovi zakoni ne ispunjavaju te uslove, Srpska napredna stranka u danu za glasanje neće podržati ove predloge.
Zahvaljujem. Pošto je SRS ostalo još 50 minuta, i onda se iscrpljuje lista poslanika koji imaju želju da uzmu učešća i prijavili su se da uzmu učešće u današnjem radu, predlažem da radimo bez pauze još narednik 50 minuta. Dajem reč narodnom poslaniku Marini Toman. Izvolite.
Na samom početku želim da ponovim konstataciju kolege Krasića, koji je rekao da su danas zaista na dnevnom redu vrlo značajni zakoni, ali vladajuća koalicija i, pre svega, predstavnici Vlade su pokazali svojim odnosom da zaista nemaju mnogo interesovanja za kvalitetnu raspravu u ovom parlamentu o ovako značajnim zakonima. Govoriću o zakonu o tržištu kapitala. Žao mi je što je ministar izašao. Pre svega, želim da postavim na početku diskusije samo pitanje - može li ovaj predlog zakona o tržištu kapitala u praksi obezbediti sprovođenje zakonom definisanih ciljeva, kao što je zaštita investitora, obezbeđivanje pravednog, efikasnog i transparentnog tržišta kapitala, smanjenje sistemskog rizika? Odgovor je ne. To demantuju ostali članovi zakona koji slede nakon ovog prvog člana zakona. Praktično, kada se pogledaju ciljevi, ti drugi članovi zakona zvuče kao nekakvi reklamni slogani. Postavlja se pitanje – mogu li se preko noći, donošenjem jednog zakonskog akta kojim pokušavaju da se otklone nedostaci postojećih zakonski rešenja i uvedu nova rešenja, neutralisati katastrofalne posledice loše privatizacione politike? Može li jedan zakon da nadoknadi izgubljene godine i prikrije činjenicu da Srbija nema razvijeno tržište kapitala? Odgovor je takođe negativan. Zaista, izjave mnogih predstavnika Vlade o novom zakonu i o promenama koje će on doneti zvuče neverovatno. Ako predstavnici vlasti smatraju da time što se daju veća ovlašćenja Komisiji za hartije od vrednosti ili što je propisana drugačija struktura tržišta kapitala, rešavaju i otklanjaju najveće prepreke razvoja tržišta kapitala, prevarili su se. Zakon je jedno, a praksa je nešto sasvim drugo. Kao razlog za donošenje zakona predlagač navodi izražene težnje privrednih subjekata da se domaće tržište kapitala učini atraktivnijim. Zabluda je da je to moguće učiniti zakonom. Zakon, pre svega dobar zakon, a mi smatramo da ovaj zakon to nije, može da pomogne, ali moraju da se ispune i mnoge druge pretpostavke, da bi mogli da pričamo i konstatujemo da Srbija ima zaista ima atraktivno tržište. Kao i kod mnogih drugih zakona, tako i kod ovog, zaista je fascinantno da se kao jedan od glavnih razloga za donošenje ovog zakona navodi direktiva EU, a zanemaruju problemi koji razaraju ovdašnje društvo. To što se navodi da je zakon usaglašen sa propisima EU ne znači da je on najbolje i najprihvatljivije rešenje za okolnosti u Srbiji. Definitivno je namera zakonodavca bila da se ovim zakonom uvedu veća ovlašćenja i samostalnost Komisije za hartije od vrednosti. Može da se primeti da je to pomalo nespretno urađeno i da upravo zbog toga pojedini članovi su preširoko definisani. Pojedine odredbe koje ostavljaju Komisiji da bliže odredi kako će postupati ili da bliže odredi kriterijume kojima će se rukovoditi itd, zaista nameću pitanje kako će to postupati Komisija, da li će ona tim problemima pristupiti na osnovu nekog opšteutvrđenog principa ili će se to bliže određivanje vršiti za svaki slučaj, za svaku okolnost posebno? Cilj zakona je obezbeđivanje transparentnog tržišta kapitala. Tako tvrdi zakonodavac. Međutim, postavlja se pitanje otkud onda toliko mnogo izuzetaka po pitanju objavljivanja prospekta javnih ponuda? Koja je namera zakonodavca bila kada je pisao zakon: transparentnost ili nešto sasvim drugo? Takođe, u članu 21. nalazi se još jedna nelogičnost koja nas udaljava od transparentnosti. Naime, Komisija može da udovolji zahtevu ponuđača i dozvoli da prospekt ne sadrži određene podatke, ukoliko smatra da bi njihovo obelodanjivanje moglo naneti nesrazmernu štetu izdavaocu. Da vas podsetim, zakon propisuje da prospekt treba da sadrži podatke koji omogućavaju investitorima da izvrše objektivnu procenu imovine i obaveza finansijskog stanja, poslovnih dobitaka i gubitaka i niz drugih podataka. To je propisao predlagač, a zatim gore navedenom odredbom potencijalnom investitoru uskratio te iste podatke. Zaista neverovatno. Ponuđaču je ostavljena mogućnost da izabere jedan od četiri načina na koji će objaviti prospekt za javnu ponudu i učiniti ga dostupnim javnosti. Može da bira da li će to učiniti putem štampanih medija, na internet stranicama, učiniti ga dostupnim javnosti u pisanom obliku u službenim prostorijama. Ovaj poslednji način objavljivanja je zaista apsurdan i, ukoliko se ponuđač hartija od vrednosti odluči za ovu vrstu objavljivanja, za mnoge zainteresovane on će biti nedostupan. Takođe, kada su u pitanju strane države, državni organi, centralne banke, međunarodne i nadnacionalne institucije, poput MMF, Evropske centralne banke, Evropske investicione banke i, kako se navodi u Predlogu zakona, ostale slične međunarodne organizacije nisu u obavezi da objave prospekt za javnu ponudu. Ne samo što nisu u obavezi da objave prospekt za javnu ponudu, već se, pre svega, postavlja pitanje koje su to ostale slične međunarodne organizacije. Želim da istaknem da nejasnoće postoje i kada je u pitanju transparentnost posletransakcija. Zaista neverovatna konstrukcija – u članu 125. navodi se da je organizator tržišta dužan da obelodani cenu, obim i vreme vršenja transakcije u vezi sa akcijama uključenim u trgovanje, što je u redu. Međutim, obratite pažnju, nejasno je šta je zakonodavac želeo da kaže u onome što sledi. Naime, navodi se da se podaci o ovim transakcija te vrste objavljuju na prihvatljivoj komercijalnoj osnovi. Koja je to prihvatljiva komercijalna osnova i ko će da je odredi? Takođe želim da kažem nešto i o fondu. Članom 134. zakona predviđeno je uvođenje fonda za zaštitu investitora, čija su sredstva ili finansijski instrumenti izloženi riziku u slučaju stečaja ili drugih nemogućnosti ispunjavanja obaveza prema klijentima. Međutim, već član 137, koji definiše sredstva fonda, dovodi u pitanje nameru zakonodavca. Naime, ako je namera bila, a kako stoji u zakonu da fond treba da zaštiti investitora čija su sredstva izložena riziku u navedenim slučajevima, onda je zaista neverovatno da fond sredstva koja toj svrsi treba da posluže može da ulaže u finansijske instrumente i dužničke hartije od vrednosti. Iako je zakonodavac precizirao da su u pitanju finansijski instrumenti koje garantuje Republika, NBS ili, pak, za njih daje odobrenje Komisija, niko sa sigurnošću ne može da garantuje i da kaže da ova ulaganja ne sadrže nikakav rizik. Pomenuti stav kosi se i sa sledećim stavom ovog člana, koji navodi da sredstva fonda koristi organizator fonda za isplatu potraživanja klijenata u svrhe određene odredbama ovog zakona i ne mogu se koristiti u druge svrhe. Znači, to stoji – ne mogu se koristiti u druge svrhe. Naravno, vi vaš predlog možete da branite samo da fond mora da obezbedi sredstva iz kojih će da u slučaju potrebe, na način kako je to već predviđeno zakonom, namiri klijente. Međutim, vi ste mogli da rešite to i na drugačiji način. Takođe, kod upravljanja potraživanjima ostavljena je velika mogućnost fondu da na osnovu subjektivnih procena donese odluku o obustavi plaćanja klijentu. Jedan od problema ovog zakona je svakako i sukob interesa. Navešću samo jedan primer. Naime, investiciono društvo je dužno da svoje poslovanje organizuje tako da se na najmanju moguću meru svedu mogući sukobi interesa njegovih klijenata i interesa tog investicionog društva. Da ponovim, da se svedu na najmanju moguću meru mogući sukobi interesa. Šta znači na najmanju moguću meru? Ili postoji sukob interesa ili sukob interesa ne postoji. Vi ste, prosto, ostavili prostora za postojanje sukoba interesa. Da zaključim, niko ne može da spori da zakon uvodi novine u uređenje finansijskog tržišta. Međutim, zakon je nedorečen, konfuzan i pomalo kontradiktoran. To su razlozi zbog kojih naša poslanička grupa SRS neće da podrži ovaj predlog zakona. Da ponovim stav koji je već rekao kolega Stevanović – mi se zalažemo za razvoj tržišta kapitala, ali ne na ovakav način, koji ostavlja prostor za špekulativne radnje, koji ostavlja prostor za netransparentnost, otvara i stvara niz drugih problema. Predlagač tvrdi da je Predlog zakona rezultat višemesečnih analiza realnog stanja na finansijskom tržištu. Nažalost, da zaključim, građani Srbije su dugo godina upravo svedoci tog stanja i dugo godina trpe posledice tog stanja. Postoji opravdana sumnja da vaša višemesečna analiza neće moći da ispravi dugogodišnji nemar i haos. Ovaj zakon to neće uraditi.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, finansijski lizing je jedna od najneuređenijih oblasti u Srbiji. Čak ni posle donošenja zakona 2003. godine lizing u Srbiji nije zaživeo. Njegova realizacija je praćenja uz mnoštvo problema. Određene izmene i dopune Zakona o finansijskom lizingu donose i nekakve promene. Ono što je sada aktuelno je i omogućavanje da i nekretnine budu predmet lizinga. Međutim, pored ovih promena postoje i takve zakonske odredbe koje će bitno uticati na činjenicu povećavanja i troškova industrije, koja je u vrlo složenoj situaciji. Naravno da takve stvari treba u potpunosti eliminisati. Nadalje, ne postoje dileme iz prakse lizing poslovanja koje poslodavac nije pokušao da promenama ili izmenama i dopunama Zakona i razjasni. Ono što je danas pred nama, ovakav predlog zakona, čini mi se da je koncipiran na vrlo jednostavan način, a to je da svi učesnici, dakle NBS, lizing kompanije domaće i inostrane, kao isporučioci dobara, budu maksimalno osigurani, a da na ovoj drugoj strani, u svojstvu oštećenih i maltene dovedenih u neki vid dužničkog ropstva budu svi oni preostali građani koji su izmakli u ovom prethodnom periodu, a u ovom trenutku su najviše ekonomski ugroženi. I ne samo oni, nego i ona mala preduzeća koja imaju slabu finansijsku snagu, kojima je pomoć zaista neophodna, jer se trenutno guše u nedostatku svežeg novca, koji je uglavnom koncentrisan na nekim drugim sigurnim mestima. Posao finansijskog lizinga, koji je u 2010. godini u odnosu2008. godinu u Evropi opao po vrednosti sklopljenih lizing ugovora sa 812 miliona evra na svega 210 miliona evra, odnosno za 74%, što bi u prevodu na narodski rečnik moglo da se kaže – propao posao u Evropi. A i kod nas, jer, ponavljam opet, zakon koji je donet 2003. godine, a potom dve godine kasnije izmene tog zakona i ovo što danas imamo, čini mi se da Vlada pokušava da otvori prostor tim inostranim lizing kompanijama da se ovde na neki način revitalizuju, odnosno spasu, a opet gde će nego po plećima najugroženijih slojeva stanovništva, a na način kako stoji u ovom predlogu zakona. Ono na šta bih želeo da ukažem pažnju, to je da ovim zakonom nije definisan na pravi način predmet lizing ugovora do kraja i to se već vidi u ovom članu 4, a to znači da predmet lizing ugovora može biti nova ipolovna nepotrošna stvar, novi i stari građevinski objekti, stanovi, kuće, hale, fabrički prostori itd. Mogućnosti raznih lizinga, bolje reći prevara za primaoca lizinga, ogromne su i kod novih predmeta lizinga, a naročito kod starih. Ako se ovome doda, recimo, da i u članu 10. stoji da lizing kompanije mogu obavljati, pored ove delatnosti, i zakup vraćenih predmeta ili ih prodati, naravno, kao i mogućnost da lizing kompanija vrši kao posebnu delatnost usluge montaže, tekućeg održavanja, demontaže, servisiranja, nabavke rezervnih delova, a to sve nije uneto u osnovni ugovor o lizingu, onda je jasno da primalac lizinga neće imati na početku posla uopšte predstavu šta sve još treba i šta sve još može da ga snađe u vezi s tom opremom ili nekretninama. Ako sve ovo sada povežemo i s time da ćemo se u praksi uglavnom susretati s polovnom opremom, vozilima, starom gradnjom kuća i stanova itd, onda je sve jasno, a očigledno da će naše građane ovaj lizing poprilično mnogo koštati i da na kraju krajeva nikada neće biti načisto šta sve može da ih snađe. Dalje, ovakvim predlogom izmena i dopuna Zakona o finansijskom lizingu nije razgraničen ugovor o lizingu pokretnih stvari i ugovor o lizingu nepokretnosti, što bi verovatno bilo logično, jer pokretne stvari i nepokretnosti nose različite karakteristike i različite rizike. Takođe, dopune Zakona predviđaju povećanje kapitala kompanija koje imaju licencu za obavljanje poslova finansijskog lizinga. Moram da priznam da je teško naći logičan razlog, jer lizing kuće nisu finansijske institucije koje dobijaju novac od građana i privrednih subjekata u zemlji i zbog toga moraju imati visoke nivoe kapitala, koji služe kao garancija, zaštita novca koji im je poveren. Na kraju krajeva, za banke, fondove, osiguravajuće kuće, ti visoki nivoi kapitala imaju smisla. S druge strane, lizing industrija predstavlja svega 6% aktiva banaka, što znači da ne predstavlja sistemski rizik za finansijski sistem. Doduše, kakav je finansijski sistem u Srbiji sve je rizik. Pored toga, novac se pozajmljuje od tih matičnih banaka i drugih evropskih banaka ili stečajem neke lizing kuće, tako da domaće tržište ne može da bude ugroženo. Takođe, na činjenicu o kojoj sam već govorio, a to je povećanje troškova, mogu da utiču i ovi dodatni obavezni organi upravljanja, jer po našem mišljenju formira se jedna komplikovana i skupa struktura za firme koje mogu da imaju i po desetak zaposlenih, čime se gube neke osnovne prednosti lizinga, a to su, barem što bi trebalo da bude, brzina i fleksibilnost u celom poslu. Propuštena je još jednom prilika da se na pravi način razjasni i reguliše razlika između tog finansijskog lizinga i operativnog lizinga, a postoji i nekoliko stvari na koje bi trebalo ovom prilikom ukazati, pa će valjda neko od budućih predlagača zakona povesti i o tome računa. Samo ću reći da operativni lizing čini 30% ukupnih plasmana lizing kuća koje posluju u Srbiji, da je on finansijski proizvod i da je prisutan svuda u svetu kao jedan način nabavke i korišćenja osnovnih sredstava, a veoma tražen od stranih kompanija, upravo zbog te svoje vanbilansne prirode. Fizička lica se često opredeljuju za taj operativni lizing zbog nepostojanja zakonskog ograničenja nivoa zaduženosti, ali postoje interna pravila lizing kuća kada je nivo zaduženosti u pitanju. Regulisanjem te oblasti mislimo da bi bila postavljena osnova za jedan sigurniji i jasniji poslovni ambijent. Takođe, operativni lizing se trenutno nudi kroz formu zakupa, koja nije odgovarajuća, jer je mnogo bliži tom finansijskom lizingu nego klasičnom zakupu. Moglo se precizno definisati da nakon vraćanja i prodaje predmeta lizinga, razlika je, naravno, i negativna i pozitivna između te prodajne cene i ostatka lizinga, glavnica pada na teret odnosno praktično se dolazi do toga da lizing industrija prodaje novac, a da predmet služi samo za obezbeđivanje zajma. Bilo je pokušaja da i ovaj predlog zakona bude bolji, ali to je podrazumevalo i učešće, kako vi to volite da kažete, i transparentniji nastup svih onih koji bi mogli da na neki način pruže doprinos u regulisanju ove oblasti. Evidentno je da ljudi potpisuju ugovore kojima se odriču svojih prava i to je možda i najveći problem. Takođe, i ono što se mnoge od tih stavki naplaćuju i sve to dovodi do potvrde one moje prve rečenice – da je reč o jednoj zaista prilično neuređenoj oblasti. Neophodno je već ovom prilikom bilo uneti jedan novi stav da bi u ugovoru o lizingu nepokretnosti, sa rizicima koje nosi nepokretnost, a to su sve one skrivene mane građevinskih objekata, trebalo dakle jasno definisati ko bi snosio rizike i druge rizike kod tih nepokretnosti. Naravno, lako je locirate one koji su glavni rizici u svemu tome. Takođe, problem koji se javlja i na koji je verovatno upozoravano ali nije ni ovoga puta regulisan – činjenica da nikako da se reši problem plaćanja PDV-a na zakup vozila koja se mesečno fakturišu krajnjim korisnicima. Praktično, mi smo ostali jedina zemlja u regionu koja izgleda ima neizbežni PDV na kamatu u finansijskom lizingu. Gledajte drugi primer: ako zakon ne prati, a kao što vidimo – ne prati, promene Zakona o PDV-u, lizing nepokretnosti za fizička lica je veoma skup, dakle, 7-8% kamate, lizing i 18% PDV-a, to je ukupno 26% poreskog opterećenja u odnosu na nekih 14-15% bankarskih kamata i jasno je koliko je ovo ekonomski opravdano. Dva puta se plaća porez na prenos apsolutnih prava kod ugovora o isporuci: 2,5% prvi put, pa onda kod ugovora o prenosu vlasništva na primaoce još 2,5%, što naravno znatno poskupljuje čitav posao. Ono što takođe nije regulisano, a trebalo je, to je ko sve može da bude osnivač i davalac lizinga. Ovde je minimalni kapital za lizing od 0,5 do 5 miliona evra. Pominje se samo banka. Ono što je prilično simptomatično, u članu 13. stav 1 – šta to znači indirektno vlasništvo nad akcijama lizing kompanija? Dakle, jedan pojam koji otvara mogućnost za neke stvari o kojima ovog puta ne bih voleo da govorim. Dakle, evidentno je, kad se pogledaju statistički podaci, da je broj lizing ugovora preduzeća bio u padu čak za nekih 8,7% u prvih 11 meseci prošle godine, da je broj korisnika lizing ugovora među preduzećima od januara do novembra bio takođe smanjen i to za 5,5%, da je i što se preduzetnika tiče broj tih lizing ugovora pratio isti trend itd. Mi se sada bavimo ovde lizingom na nekretnine. Sutra ćemo verovatno izmisliti neki drugi lizing za nešto drugo, možda za vazduh, hranu ili bilo šta drugo. Čini mi se da ima mnogo važnijih stvari o kojima bi trebalo da se povede računa, a ova oblast finansijskog lizinga, nakon ovakvog predloga zakona o izmenama i dopunama, jasno je da neće doprineti ni za pedalj da se stanje koliko-toliko sredi.
Narodni poslanik Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo i danas vodimo zajedničku raspravu o sedam tačaka dnevnog reda. Među njima imamo i nove predloge zakone i izmene i dopune postojećih zakona. To je postalo praksa u Narodnoj skupštini, da se vode zajedničke rasprave o velikom broju tačaka, što ima za cilj da narodni poslanici imaju daleko manje vremena da govore no što bi govorili kada bi se razmatrale sve tačke pojedinačno. Inače, ovog puta i u ovom trenutku raspravu vodimo i bez predstavnika Vlade. Ovih sedam zakona predstavnici vlasti okarakterisali su kao set zakona čijim će se usvajanjem omogućiti stvaranje povoljnijeg i manje rizičnog ambijenta za strane investitore i, naravno, ono bez čega oni ne mogu, predstavljeno je kao usklađivanje sa procesima EU. Ovom prilikom ću reći nešto o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju. Ove su izmene obrazložene kao usklađivanje sa pravilima i principima Svetske trgovinske organizacije, jer su pojedine članice to tražile, a s druge strane zato što je strateško opredeljenje Srbije da postane članica te organizacije. Evo, da podsetimo sada građane Srbije o obećanjima koja je poslednjih godina vlast delila, ne štedeći reči. Dana 9. maja 2008. godine tadašnji ministar ekonomije i regionalnog razvoja boravio je u Ženevi na poziv generalnog direktora Svetske trgovinske organizacije Paskala Lamija i zaključak je bio sledeći: da će sledeće godine Srbija postati član Svetske trgovinske organizacije, pod uslovom da se uloži ista energija koju je do sada uložila srpska strana. Sledeća godina posle 2008. bila je 2009. Do članstva nije došlo. Nameće se pitanje – je l' to nije došlo do potrebnog ulaganja energije o kojoj je govorio gospodin Lami ili je u pitanju nešto drugo? Dana 4. novembra 2010. godine, na skupu o prednostima i troškovima prijema Srbije u STO, imali smo opet prilike da iz Ministarstva ekonomije, samo ovog puta od državnog sekretara, čujemo da postoje realne šanse da Srbija do kraja 2011. godine postane članica STO, da multilateralni i bilateralni pregovori idu u dobrom pravcu, da je ostalo da se reši još neko pitanje i da se srpska strana nada da neće biti dodatnih zahteva zemalja s kojima se još pregovara, da se trenutno u multilateralnim pregovorima rešavaju pitanja vezana za GMO i zaštitu prava intelektualne svojine, da je pristupanje Srbije STO prioritet Vlade Srbije jer je preduslov za članstvo u EU. Inače, pregovori su počeli 2005. godine. Ovo sam navela kao ilustraciju koliko su oni koji vode Srbiju spremni da lako izreknu nešto za šta su i sami sigurni da se ne može baš tako lako ostvariti. To kažem jer i oni znaju i znali su da pregovori i procedura priključenja uobičajeno traju pet do šest godina, da su veoma retke zemlje u tranziciji kod kojih je taj period bio kraći, da je Kina, na primer, pregovarala petnaest i po godina, dok je Rusija započela pregovore 1993. godine, a da je memorandumom o razumevanju između Rusije i EU, čime su završeni bilateralni pregovori o pristupanju Rusije STO, potpisan prošle godine u decembru. Ovo sam navela iz razloga što svi znaju kako stvari zaista stoje, ali javnosti to predstavljaju nekako sasvim drugačije, kao kada smo, recimo, u septembru 2008. godine u Narodnoj skupštini čuli ono čuveno "hajde da idemo u EU", samo da usvojimo SSP, i ništa od toga. Naravno da je bolje što je tako jer EU ne donosi ništa bolje građanima Srbije. Prokomentarisaću sada neka konkretna rešenja koja nosi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju. Najpre, ono što se odnosi na devizni inspektorat. Reformom pravosuđa, naravno, zakonom koji to reguliše, Zakonom o prekršajima, koji se primenjuje od 1. januara 2010. godine, definisano je da prekršajni postupak vode sudovi. Tako je devizni inspektorat ostao bez nadležnosti da vodi prekršajni postupak u prvom stepenu. Naravno, ovim zakonom se sada deviznom inspektoratu dodeljuju nove nadležnosti koje su do sada bile u nadležnosti NBS, kao što je kontrola menjačkog poslovanja, kontrole primene propisa o menjačkom poslovanju, a pored toga i deo koji se tiče sprečavanja pranja novca i finansiranja terorizma. Naravno, nismo ni sumnjali da će se deviznom inspektoratu dodeliti neke nove nadležnosti, zar da se ostane bez jednog budžetskog korisnika. Takođe, članom 5. se uvodi obaveza izveštavanja deviznog inspektorata o plaćanjima, naplaćivanjima i prenosu sredstava rezidentnih pravnih lica i preduzetnika nerezidentima čije je sedište u zemljama koje imaju privilegovane poreske sisteme. Za ove odredbe naravno da nećemo reći da su loše. Međutim, može se reći da su u odnosu na najave koje smo imali prilike da čujemo od predsednika Republike, gospodina Tadića, blage. Gospodin predsednik se u jednom trenutku jako naljutio na tajkune ili je pak možda procenio da građani Srbije to žele da čuju, pa je sve one koji rade u Srbiji, a sedište njihovih firmi je u nekoj od zemalja poreskih rajeva, pozvao na ekonomski patriotizam, da deo njihovog bogatstva bude uključen u stvaranje novih šansi za građane – za nova radna mesta, za zdravstvo, za obrazovanje. Nama koji dobro znamo kako stoje stvari u preduzećima u rukama tih ljudi, onih kojima se predsednik Republike obratio, jedino što možemo reći je da on verovatno nije znao koliko je to surov svet, ili ne želi da zna. Bilo bi dobro da od nadležnih zatraži podatke – kolike su plate zaposlenih u takvim preduzećima, koliko ih radi neprijavljeno, na crno, bez plaćenih doprinosa, koliko sati rade prekovremeno, da li im je ikada plaćen prekovremeni rad, koliko dana u godini imaju godišnji odmor, da li žene zaposlene kod njih imaju prava na porodiljsko odsustvo? Kada sazna istinu, mada verujem da je zna, biće njemu samom nelogično ono što je tražio od tajkuna. To je isto kao da ih je pitao da otvoreno svima javno kažu kako su stekli toliko bogatstvo i kako su došli do tako nepristojnog bogatstva. Kada budu rekli kako su stekli ta sredstva, onda će iskazati taj ekonomski patriotizam. Naravno, to se nikada neće desiti. Već sam pomenula da menjački poslovi neće biti više u nadležnosti NBS, već će biti u nadležnosti deviznog inspektorata. Kratko bih samo iznela stav SRS u vezi sa odredbom člana 19. stav 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama, kojom se dodaje novi član 39a. On definiše da će devizni inspektorat doneti rešenje o oduzimanju ovlašćenja za obavljanje menjačkih poslova u trajanju od pet godina ovlašćenom menjaču kod koga su prethodno najmanje tri puta u toku dve godine bila oduzeta ovlašćenja na menjačkom mestu ili na svim menjačkim mestima, osim iz razloga iz stava 1. tačka 5). To je slučaj kada ovlašćeni menjač u pisanoj formi obavesti devizni inspektorat da više ne namerava da obavlja menjačke poslove. Mi iz SRS smatramo da je potrebno malo pooštriti ove uslove. Ukoliko neko napravi krupne greške u svom poslovanju i dovede sebe u priliku da mu u toku jedne godine dva puta budu oduzeta ovlašćenja na menjačkom mestu, da neko takav onda gubi ovlašćenje na pet godina. Podneli smo 10 amandmana na ovaj predlog zakona. Jedan od njih se upravo odnosi na član koji sam pomenula, ali o svemu tome ćemo kada bude vreme za raspravu u pojedinostima. Na kraju, svi se slažemo oko jedne stvari, naravno da je potrebno stvoriti što povoljnije okvire i pomoći izvoznicima. S tim u vezi, vratiću se na ono što smo prilikom predstavljanja ovog predloga čuli od gospodina Đelića, da je u toku velika bitka da Srbija poveća svoj izvoz. Nameće se jedno logično pitanje – zbog čega se ne koristi dovoljno Sporazum o slobodnoj trgovini između Rusije i Srbije, da se što više srpskih proizvoda izveze u Rusiju? Opšte je poznato da samo Moskva za dve nedelje potroši poljoprivrednih proizvoda u količini koju Srbija proizvede za godinu dana. Nemoguće da oni koji vrše vlast u Srbiji to ne prepoznaju kao jedan od načina za izlazak iz krize, naročito kada je oblast poljoprivrede u pitanju. Mi iz SRS skloni smo ubeđenju i uverenju da neko sprečava saradnju Srbije sa Ruskom Federacijom. Ono što je posebno važno, Rusija apsolutno ne traži nikakve političke ustupke, niti na bilo koji način pritiska Srbiju. Ovi navodni vaši prijatelji iz Brisela i Vašingtona svojim uslovima su napravili čudo u Srbiji – počev od dovođenja u pitanje teritorijalnog integriteta Srbije, preko nezaposlenosti i do sve većeg siromaštva.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vašoj poslaničkoj grupi je preostalo još 13 minuta.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, pred nama je sedam vrlo bitnih zakona koji su iz finansijske sfere, koji po uobičajenoj praksi vlasti dolaze zajedno i nema dovoljno prostora ni mogućnosti da se ukaže na osnovne probleme u pojedinim oblastima koje tretiraju ovi zakoni. Nemamo mogućnosti da se ponude adekvatna rešenja. To je, kažem, uobičajena praksa u parlamentarizmu Srbije, ali je vrlo štetna, čak bih rekao i pogubna. Prilika je u raspravi da Skupština uzme jednu od svojih uloga, a to je uloga kontrolora celokupnog sistema. Finansijski sistem je izašao iz ruku domaćih akcionara i ispod kontrole domaće vlasti. Da je to tako, najbolje pokazuju podaci koje dobijamo od strane Ministarstva finansija, NBS, koji kada govore o kontroli, vidimo da je jako mali broj kontrolisanih preduzeća u oblasti bankarstva, oblasti finansija, oblasti lizinga i drugih institucija. Vrlo je malo podnetih prijava, pre svega, prekršajnih, privrednih prestupa, a krivičnih dela gotovo da i nemamo. Znamo da tamo gde se vrti novac, tamo gde je promet u pitanju, da tamo ima najviše prekršaja. To je rak-rana ovog sistema, ali šta je tu je. Pred nama je sedam zakona i osvrnuću se na neke od njih. Prvo ću govoriti o prvom zakonu o tržištu kapitala. Mislim da smo mi tržište kapitala izgubili već početkom 2008. godine, u 2009. godini drastičan pad. Iz analize koju možemo naći na sajtu Ministarstva finansija, to je analiza makroekonomskih i fiskalnih kretanja u 2010. godini, stoji da je ukupan promet na Beogradskoj berzi 2010. godine iznosio 23 milijardi dinara, što je u poređenju sa 2009. godinom smanjenje za 44,9%, pri čemu je pad u trgovini akcijama iznosio 50,1%, a u trgovini obveznicama 7,1%. Upravo ova dva podatka govore o suštini problema u ovoj oblasti. Sve ovo što ste menjali, to su kozmetičke promene, ovo je suština problema. Za strane investitore i za domaće banke sa stranim kapitalom najprihvatljivije je uložiti tamo gde je najveća kamatna stopa, gde su najveći interesi i gde je obrt najveći, i sigurnost. Berza i akcije ovog trenutka, s obzirom na smanjenje, nisu bile dovoljno sigurne da će se namiriti, bez obzira na visoke stope i interes koji se može izvući iz ovih poslova. Sve je to izmešteno: gde? Izmešteno je u državne hartije od vrednosti, trezorske zapise i ostale hartije od vrednosti iza kojih stoji država. Bankarski sistem, monopolističke firme, strani investitori, koji direktno i indirektno ubacuju sredstva u bankarski sistem Republike Srbije, našli su pravi izvor i pravi put plasmana svojih sredstava, oplodnje svoga novca i izvlačenja koristi iz tih poslova. Često sam ovde govorio o tome koji su propusti finansijskog sistema, ukazujući upravo na ovaj aspekt. Ova država prodaje svoje hartije od vrednosti, državne zapise, po vrlo visokim kamatnim stopama. Zašto? Ne znam. Obrazloženje je, na jedno moje pitanje eks guverner je odgovorio – veliki je rizik. Gledajte, zašto bi te strane banke, zašto bi strani akcionari, koji imaju svoja sredstva u srpskim bankama, rizikovali u Srbiji, u poslovanju sa srpskom privredom? Nemojte da rizikujete. Što bi vi izlagali riziku svoj kapital? Plasirajte ga tamo negde gde treba. Vidite, tu je ključna greška ove države. Bankarski sistem je ispušten iz ruku, došle su strane banke koje ucenjuju, znači, one određuju kamatnu politiku. To se vidi po trgovanjima. Kada se smanji trgovanje, toga trenutka skače stopa, skače njihov interes, odnosno njihov pritisak na one koji prodaju te hartije od vrednosti, pa je to na kraju završeno negde oko 15%. Sada trenutna kamatna stopa je, čini mi se, 13,25% poslednje prodaje. Gledajte vi u koje mi ropstvo dolazimo. Godine 2008. ukupno je prodato osam i po milijardi dinara, 2009. godine prodato je - 212, godine 2010 – 256, godine 2011, po budžetu – 383 ili 385 milijardi dinara. Vrlo je zanimljivo obraditi ove oblike. Šta kaže analiza Ministarstva finansija? Analiza kaže sledeće: učešće stranih investitora u ukupnom prometu hartija od vrednosti u 2010. godini iznosilo je u proseku 33,6%, što je u odnosu na prethodnu godinu smanjenje za 8,5 procentnih poena. Istovremeno, u trgovanju obveznicama učešće stranih investitora povećano je na negde 15,3%. Šta dalje govori ova analiza? Kaže – u toku 2010. godine, pored redovnih budžetskih rashoda, otplaćen je javni dug u iznosu od 229,9-230 milijardi dinara, od čega se na otplatu duga domaćim kreditorima odnosi gotovo 90% otplaćenog duga, znači, 230 milijardi je iskorišćeno za otplatu javnog duga. Dalje kaže – od iznosa otplaćenog javnog duga, domaćim kreditorima 185,6 milijardi dinara odnosi se na otplatu duga po dospelim državnim zapisima. Gledajte, kada država prodaje hartije od vrednosti, onda se trudi da proda na što duži rok. Međutim, strane banke, ponavljam, ucenjuju. One to rade na tri meseca, na šest meseci i eventualno do godinu dana. Bilo je određenih prodaja i nešto više, ali je daleko manje sa visokom kamatnom stopom. Ako to uporedimo samo sa našim okruženjem, gde se iste takve hartije od vrednosti prodaju, kod nas počelo je negde oko 11, a sada je trinaest koma nešto. Isto to u Hrvatskoj se kreće u rasponu od 3-5%. U BiH, koja možemo reći da je po privrednom i ostalim uslovima života, rada i poslovanja negde na nivou Republike Srbije, tamo je negde do 7%. Bugarska, tamo je do 4% itd. Gde smo mi tu? Mi tri puta više. O čemu se tu radi? Šta će nam ovaj zakon ako mi plaćamo ovakve kamate? Šta će nam sve ovo kada smo prezaduženi, kada se zadužujemo da bi vratili kratkoročno ono što smo zadužili pre šest ili pre devet meseci? Gledajte, kada država napravi analizu, kada se suoči sa ovim problemima, kada vidi i prati tokove poslovanja privrede i kada vidi da se iz privrednog sistema izvlače sredstva i odlaze na drugu stranu, ona traži izlaz. Gde je izlaz? Država mora preusmeriti bankarski kapital iz svojih portfelja u portfelje privrednih preduzeća. Evo vam primer. Godine 2006. privreda je poslovala pozitivno i ostvarila je dobit od milijardu i po evra, 105 miliona dinara. Godine 2007. oko 50 milijardi dinara je bila dobit preduzeća. Godine 2008. gubitak je bio 37 milijardi, 2009. godine – 95 milijardi, 2010. godine još nema rezultata, ali će biti najmanje 120 milijardi, preko 1,2 milijarde evra. Da je ozbiljna vlast i ozbiljna država, ona bi se zabrinula posle ovakvih podataka. Bez obzira na svetsku krizu, ovde se vidi da već u 2008. godini dolazi do gubitka. Godine 2009. ništa se ne preduzima, subvencionisani krediti itd, to je tra la la, nema tu ništa. Rezultati govore da nema pomaka, a izmestili ste iz celokupnog finansijskog sistema,koji je vezan sa privredom, finansijske tokove. Prebacili ste to tamo gde ne treba, u privredu treba.Zato imamo ovu situaciju oko privrednih tokova. Čak i sa berze ste izvukli ta sredstva, ubacili u neke druge tokove, ali pogubno je to što se ništa ne čini da se ti tokovi vrate tamo gde treba, i na berzu, i u privredu i u one tokove gde je brza oplodnja, gde ćemo zadovoljiti ipak te akcionare, a s druge strane pomoći domaćim institucijama, pravnim licima koja žive, bitišu i rade u tim oblastima. S obzirom na vreme, još samo malo oko zatezne kamate. Gledajte, kod zatezne kamate, ovo je prevashodno jedan stariji zakon i to je nešto što je uobičajeno. Lično ne bih, da sam na vašem mestu, menjao zateznu kamatu. Zašto? Zato što je najveći dužnik država. Povećanjem zatezne kamate, vi dižete ovoga trenutka obaveze države. Gledajte, zašto je država najveći dužnik? Zašto se ništa ne čini da ona izađe iz tog dužničkog ropstva, jer je to ropstvo? Vi ste zakočili sve privredne sisteme koji rade s državom, državnim preduzećima, prevashodno javnim preduzećima, to je zakočen sistem. Znači, onoga trenutka kada država ne isplati u rokovima koji su predviđeni, koji su ugovoreni, celokupan sistem staje. Onog trenutka kada država pusti na desetine milijardi i kada se povuku određena sredstva, uglavnom to ide preko određenih kreditnih linija, kroz zaduživanje, toga trenutka procvetaju te oblasti, stvore se preduslovi za normalan rad, funkcionisanje itd, ali tih tokova nema, jer sve manje će biti prostora za zaduživanje. Jeste činjenica da je zatezna kamata kaznena kamata kojom se kažnjavaju dužnici. Dužnik mora biti kažnjen adekvatnom kaznom koja će biti iskazana ovde, ali vi sami kažnjavate sebe i državu i obavezujete se da plaćate, samo zato što niste stvorili uslove, niste analizirali stanje, napravili program mera kojima ćete kratkoročno i dugoročno sanirati određena stanja. Bez toga nema sreće.
Vreme. Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li neko ko nije iskoristio pravo iz člana 96. našeg Poslovnika želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o tržištu kapitala, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskom lizingu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visini stope zatezne kamate, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o platnom prometu. Rad ćemo nastaviti sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na saradnji. Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Međutim, da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, ustanovljeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, pa možemo nesmetano raditi. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu s članom 286. Poslovnika. (Da.) Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković, izvolite.