Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika čije su identifikacione kartice prisutne u poslaničkim jedinicama elektronskog sistema, molim da se registrujete u elektronski sistem za glasanje svojom poslaničkom karticom. Konstatujem da je u elektronskom sistemu trenutno 86 poslaničkih kartica. Molim narodne poslanike da pogledaju identifikaciju. Sistem je pokazao 86, sada pokazuje 84. Da nepobitno utvrdimo da je u elektronskom sistemu dovoljno, a vizuelno je u sali prisutno mnogo više od 86 narodnih poslanika. Narodni poslanici dobacuju da ne veruju da je u sali prisutno više nego što je prisutno po poslaničkim karticama u elektronskom sistemu. Ako narodni poslanici to ne veruju, onda imamo veliki problem, pošto znači da ne vidimo jedni druge. Ja vas vidim. Dakle, ima dovoljno veliki broj poslanika prisutnih u sali. Elektronski sistem funkcioniše i vidni sistem funkcioniše. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom stavu 1. kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera i iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine, usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li neko od predsednika, odnosno neko od ovlašćenih predstavnika želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Varga Laslo.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želim da zatražim obaveštenje od predsednika Vlade Republike Srbije, odnosno ministra finansija, i to o pitanju restitucije. Smatram da je restitucija, odnosno nesprovođenje restitucije jedno od najvećih neispunjenih obećanja svih prethodnih demokratskih vlada od 2000. godine i ne postoji valjano objašnjenje zašto je to izbegavano godinama, odnosno deceniju. Sa druge strane, restitucija je jedno od dva, tri ključna pitanja i za dobijanje statusa kandidata, odnosno za dobijanje datuma za početak pregovora. Iz tog razloga želim da postavim nekoliko pitanja. Pre toga želim da kažem da, na žalost, od 2000. godine su pokrenuti razni procesi koji imaju velikog uticaja na problem restitucije, odnosno nesprovođenja restitucije. Pokrenuta je 2001. godine privatizacija, kasnije je donet Zakon o rehabilitaciji, pa Zakon o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama, pa 2008. godine je donet Zakon o besplatnim akcijama, kasnije je donet Zakon o planiranju i izgradnji i to sve bez jedinstvenog koncepta, što, na žalost, u ovom trenutku ima za posledicu da je ovo pitanje postalo izuzetno komplikovano. Pre dve nedelje je u Narodnoj skupštini održana jedna rasprava na ovu temu, uz učešće mnogobrojnih naslednika, onih kojima je imovina oteta krajem 40-tih ili nakon Drugog svetskog rata. Na tom javnom slušanju je pokrenuto nekoliko pitanja. Jedno od tih pitanja se odnosilo na sprovođenju Zakona o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama. Jedno od mojih pitanja bi se odnosilo na taj zakon. Dakle, da li je istina, da li odgovara činjenicama da se ni nakon odluke Ustavnog suda o osporavanju tog zakona, ni dalje ne sprovodi Zakon o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama i da li je tačno da se to ne sprovodi da način da Vlada opstruiše imenovanje direktora Direkcije za restituciju? Ako je to tako, onda tražimo objašnjenje kako se to može uklopiti ili uskladiti sa kriterijumom pravne države, koji je jedan od najvažnijih kriterijuma za dobijanje statusa kandidata, odnosno za dobijanje datuma za početak pregovora. Naredno pitanje se odnosi na današnje, odnosno na ovaj trenutak. Da li je tačno da se i ovog puta bez jedinstvenog koncepta planira donošenje, prvo zakona o javnoj svojini, a nakon toga zakona o restituciji? Smatram da bi to bilo dalje komplikovanje već i ovako izuzetno velikog problema. Poslednje pitanje se odnosi na rokove. Dakle u kom roku Vlada planira da Narodnoj skupštini dostavi Zakon o vraćanju imovine, dakle Zakon o restituciji, s obzirom da je prema Akcionom planu Vlade iz decembra prošle godine bio 30. jun određen ili utvrđen za usvajanje Zakona o restituciji? Pošto prekosutra će biti 30. jun, mislim da je osnovno pitanje zašto i koliko se kasni sa pripremom ovog nacrta, odnosno predloga zakona? Ono što je najvažnije pitanje jeste kada će taj zakon doći u Narodnu skupštinu, s obzirom da će biti od izuzetne važnosti donošenje ili ne donošenje tog zakona u procesu izrade mišljenja Evropske komisije o našem zahtevu za članstvo u EU? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je uvek bila jedna demokratska država i u staroj Jugoslaviji je prilično Roma, skoro najviše Roma bilo u Evropi zato što je Srbija bila demokratska i poštovala manjinski narod i sve manjinske zajednice koje su živele tu. Znamo šta se ovih dana prikazuje u medijima i u štampanim i printovanim. To nije Srbija, ovo je nešto novo. Rođen sam u ovoj Srbiji, ovo nisam doživeo da se ovako permanentno vrše torture i napadi na romsku zajednicu. Smatram da smo istorijski vezani i delili smo uvek istorijsko i dobro i zlo i da smo uvek bili poštovaoci srpskog naroda i srpske države. Niko nema pravo da ovo čini i da proizvodi torturu nad romskom zajednicom. Ako je ovaj parlament, ako je ova država donela niz pozitivnih mera i zakona koji treba da se poštuju i sprovode po hijerarhiji, od parlamenta pa do najnižih instanci, zašto pojedinci ovako to čine? Tvrdim i kažem da je naša policija profesionalna, da radi po etici i po moralu i po poštovanju svih zakonskih mera koje treba da zastupa kao policija prema građanima. Pojedinci koji žele destabilizaciju iupravo ovako što se ovo pojavljuje u našoj državi, što umanjuje vrednosti demokratije u našoj državi mora država apsolutno da im stane na put. Verujem da će Ministarstvo i rukovodstvo ove države učiniti sve, ne samo da se oni privremeno sklone, nego oni se moraju izbaciti iz policijskih institucija. Sve ovo što su radili, ne zaslužuju da rade u policiji ove države. Verujem da će se maksimalno učiniti da se odstrane takvi ljudi koji ne žele dobrobit ni ovoj državi, ni stabilizaciji države, ni demokratizaciji ove države. Moramo zajedno da sazrevamo u demokratiji, u toleranciji, a smatram da je to stav i ove države i ovog parlamenta i svih nas koji se nalazimo u institucijama ove države. Međutim, pojedinaca je uvek bilo i biće, ali zato se oni moraju odstraniti. Kao narodni poslanik i predsednik Demokratske levice Roma zahtevam da mi se od MUP dostave svi izveštaji tužilaštva šta je preduzeto 2007. godine, šta je urađeno i šta MUP Republike Srbije preduzima da bi se ovakvi ljudi odstranili iz institucija MUP Republike Srbije, jer mi moramo da imamo policiju koja ima svoje vrednosti, koja poštuje ljudska manjinska prava, a koja treba da radi na osnovu zakona i da hapsi kriminalce i da ih vodi tamo gde treba i da se procesuiraju onako kako je predviđeno zakonom i Ustavom naše države. Ne na ovako jedan najbrutalniji, verujte mi, ja sam Rom, da je i druga nacija u pitanju nastupao bih, ono što sam video to je strašno. Zbog toga, zbog takve torture moramo takve ljude da izbacimo iz policijskih institucija. Nadam se da će MUP Republike Srbije i ostali organi učiniti maksimalno i odstraniti takve ljude i dovesti ovu zemlju na pravi put ka demokratizaciji, jer ovo nisu evropske vrednosti. Stalno govorimo o evropskim vrednostima, ovde nema evropskih vrednosti, ali to ne znači da ih neće biti ako odstranimo takve ljude koji se pojavljuju i prave destabilizaciju. Nadam se da će se učiniti sve ono što ima pravo ova država da čini na normalizaciji i na stabilizaciji prava nacionalnih manjina i svih njenih građana u Republici Srbiji. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić.
Uvažena potpredsednice, poštovane dame i gospodo, uputila bih pitanje premijeru ove zemlje, predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću. Konkretno pitanje je da li Vlada Srbije će konačno odvojiti dovoljno novca za protivgradnu zaštitu? Naime, svedoci smo ovih dana, tačnije 24. juna u poslepodnevnim časovima opštine Lučani, Arilje, Ivanjicu pogodile su elementarne nepogode. Oblak neobičan i do sada neviđene konfiguracije, krećući se sa zapada, iz pravca Drine došao je na opštinu Lučani i opštinu Ivanjica i naneo je veliku materijalnu štetu. Padao je grad koji je bio veličine teniske loptice i što mnogi moji sugrađani nisu zapamtili u svom životu. Aktivirano je više stotina klizišta u opštini, delimično je prekinut autobuski saobraćaj. Najveću štetu su pretrpele mesne zajednice, sedam mesnih zajednica u opštini Lučani i opštini Ivanjica. Opština Lučani je donela odluku o proglašenju vanredne situacije. Ovom odlukom naloženo je nadležnim organima da stave na raspolaganje sva raspoloživa sredstva, ljudstvo i mehanizaciju, kako bi pomogli građanima opštine Lučani i opštine Ivanjica. Formirane su komisije, čitava radna tela i utvrđeno je da je na teritoriji opštine Lučani naneta šteta od 604.760.000 dinara, od čega na poljoprivrednim kulturama 538 miliona, stambenim i drugim objektima 18.800.000 i na lokalnim i nekategorisanim putevima 47.960.000 dinara. Pored procenjene štete komisije sa terena su u svojim izveštajima navele da se do većine ugroženih zaseoka veoma teško može doći. Ljudi nemaju struju, voda je u potpunosti uništila infrastrukturu u opštini Lučani, uništena je letina i bez adekvatnih uslova za stanovanje je veliki broj domaćinstava u opštini Lučani. Elementarnom nepogodom je zahvaćeno područje u površini od 6.000 hektara i polupano je na građevinskim objektima preko 350.000 crepova i 7.300 salonita. Pošto budžet u opštini Lučani za pet meseci u 2011. godini je planiran da se napuni, ali on je napunjen sa 57% i ne može da raspolože dovoljnim sredstvima da pomogne građanima Lučana, apelujem na Vladu Republike Srbije da pomogne ugroženom području, tj. teritoriji Ivanjice, Arilja i Lučana. Naime, srpski protivgradni sistem, tj. naš protivgradni sistem smanjuje učestalost pojavegrada za 20%, a prosek u EU je 50% smanjenja. U prošloj godini smo imali smanjenje sredstava za protivgradnu zaštitu u budžetu Republike Srbije. U Srbiji je protivgradna zaštita, da napomenem, finansirana isključivo iz budžeta Republike Srbije i predviđena su sredstva od 3,5 miliona evra na godišnjem nivou, a neophodno je da za teritoriju Srbije po određenim procenama to bude 10 miliona. Dodatni problem predstavlja poljoprivrednicima to što je u Srbiji osigurano manje od 10% stanovništva tj. poljoprivrednih gazdinstava. To je izuzetno mali broj, ali na neki način to je razumljivo, jer su to velika ulaganja, a imamo tako skupu proizvodnju, a neizvestan plasman i neizvesne cene poljoprivrednih proizvoda. Poljoprivrednici iz Srbije nemaju sredstva da osiguraju svoju proizvodnju, što je ovih dana u nekoliko navrata kao glavni razlog svega ovoga navodio vicepremijer ove zemlje. Nije samo nedostatak raketa krvi za haos koji vlada u protivgradnoj zaštiti. Prvi i osnovni problem je nedostatak komunikacije sa susedima. Protivgradna zaštita i nije tako skupa kao što se predstavlja u ovoj zemlji. Cena jednog projektila je oko 250 evra, te se ona i te kako isplati ako se pravovremeno upotrebi i pravovremeno ispali. Šteta koju su pretrpeli gradovi u Srbiji se procenjuje na preko 40 miliona evra i skoro svi poljoprivredni usevi i iz okoline Niša, Aleksinca i iz okoline Užica, Sjenice, Kruševca, Lučana, Ivanjice su uništeni u potpunosti. Mnogi voćnjaci, malinjaci, tu je nastala višemilionska šteta… (Predsedavajuća: Pet minuta.) … završavam. Malinjaci su uništeni u proseku od 95% svoje proizvodnje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana sam prisustvovao parlamentu raspravi kada se objasnilo da ima para i kad pojedini bivši ministri izađu ovde i održe predavanja kako para ima koliko hoćete, samo treba da se rasporede pravilno. Zato je moje pitanje premijeru i ministru finansija – zašto se ništa ne preduzima, što se tiče elementarnih nepogoda, prvenstveno kod klizišta? Klizište koje se pojavilo u naselju Mramor u Nišu, porušilo je 17 kuća, a 80 kuća je trenutno na području koje će se porušiti zbog klizanja zemlje koja je krenula i čitavog jednog brda koje kreće prema naselju. Nedavno, ona prethodna Vlada napravila je 10 kuća koje su tada bile porušene. Da li sada ima smisla da ljudi u 17 porušenih objekata žive maltene u polovini kuće i čekaju kada će ostatak kuće da se poruši? Zato bih zamolio premijera da hitno obezbedi sredstva, da se sredstva usmere ka Nišu i da se ovaj posao završi do kraja. Elementarna nepogoda koja je nastala ne može da se suzbije od strane grada Niša, jer nema sredstava, a isto tako meštani nemaju sredstva da to završe i da se spreči i ostalih 80 kuća koje su u fazi rušenja. Ovo klizište je duboko oko 22 metra. Nalaze se na području negde oko četiri kilometra i ono se mora sanirati jednim odvodnjavanjem, razrešenjem otpadnih voda koje se pojavljuju moglo bi se suzbiti i kanalizacijom, jer čitavo naselje ima septičke jame koje znatno pogoršavaju situaciju. Prema tome, ako ima para, a rečeno je ovih dana da ima, ako će biti para zaneke nove agencije, o čemu će se danas raspravljati, ovo životno pitanje građana jednog naselja opštine Palilula mora se rešiti i razrešiti pod hitno. Ovde nema vremena za čekanje i zato vas molim da ovaj problem razrešite odmah i da na prvoj sednici Vlade opredelite sredstva kako bi se izgradile kuće. Postoji lokacija gde će grad dati lokaciju, kao što je i prošli put dao za onih 10 kuća koje su bile porušene i napravljene. Prema tome, ova sredstva nisu velika, ali ih treba odmah opredeliti i uraditi na odvodnjavanju, naselja ima. Ispitivanje koje je završeno još u prethodnoj Vladi i treba samo da se realizuje ovaj projekat. Isto tako, slična situacija je sa naseljem Umka, gde je klizište Duboka ugrozilo čitavo područje Umke i gde sada ova vlada, a posebno grad Beograd, stalno obilazi ovaj problem koji je izuzetno veliki i rešavaju se neke kozmetičke stvari, ofarba se nešto, zasadi se drvo, sredi se parkić, a jedno naselje koje klizi uz Savu i gde su ugrožene kuće, gdeje put regionalni potpuno ugrožen, gde je dobetoniravanjemputa došlo da je visina asfalta, kada se pogleda sa reke Save, šest metara, to pitanje mora da se razrešava i tuda prolazi budući auto-put Beograd-južni Jadran. Ovo je isto veoma važno pitanje. Nadovezao bih se samo, sramota je u 21. veku ovo o čemu je koleginica prethodna pričala, da mi raspravljamo o gradu koji ubija sela širom Srbije, razbija crepove, sramota je da niko nije reagovao na području opština Lučani, Ivanjica, na području Kruševca, Arilja, gde je hiljade kuća otkriveno bez ijednog crepa i niko nije reagovao da pomogne meštanima da kuće pokriju, bar da sačuvaju ostatak imovine koji je ostao. Pogledajte Dubak, Lisu, Vučkovicu, tu nema nijedan crep na tim objektima. Sve je otkriveno i seljaci čekaju da neko ko im je obećao taj crep dopremi i da pokriju svoje objekte. U 21. veku pričati da je jednu trećinu Srbije uništio grad, to je sramota za ovu vladu, sramota za sve nas. Nove metode protivgradne zaštite koje primenjuje Evropa i koja ne zna za grad već decenijama mi ne možemo da primenimo, a imamo sve preduslove za to i stvoren je i elaborat koji je urađen da se to realizuje. Nisu to velika sredstva, jer imamo postojeću avijaciju koju bi koristili, imamo postojeće aerodrome. Znači, to mora da se završi. Sramota je danas kada se javi jedna opština u Srbiji i kaže – mi imamo protivgradne rakete. (Predsedavajuća: Pet minuta.) To je bruka za ovu vladu, sramota za Srbiju i zato vas molim da ove probleme hitno rešite.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 28. jun, Vidovdan, datum koji Srbija i srpski narod obeležavaju kao jedan od najznačajnijih u svojoj istoriji, kao spomen na datum kada je srpska vojska vodila jednu od najvećih bitaka u svojoj istoriji protiv turske imperije, na Gazimestanu 1389. godine. Posle te bitke, za koju istoričari kažu da je srpska vojska izgubila najveći deo svoje vlastele i ogromno ljudstvo, nailazi petovekovno ropstvo pod turskom imperijom, u kojoj su činjeni mnogi zločini, pokrštavani ljudi, otimana deca, ljudi nabijani na kolac i sve se činilo da se potpuno uništi srpstvo i srpski narod. Posle četiri veka ropstva 1804. godine Karađorđe je sa svojim ustanicima i knezovima podigao Prvi srpski ustanak, kao želju da se posle četiri veka torture i ropstva srpski narod konačno oslobodi od zuluma koji je činila turska imperija. Jedna od najvećih bitaka koja je vođena u Prvom srpskom ustanku je bila Bitka na Čegru, kraj Niša, koju je predvodio srpski vojvoda Stevan Sinđelić sa svojim hrabrim resavcima i koja se završila tako što je hrabri vojvoda, uvidevši da ne može da se izbori sa svojom malobrojnom vojskom protiv mnogo nadmoćnijih turskih vojnika, pucao u skladište baruta, kojom prilikom je izginulo više hiljada srpskih boraca, ali i ogroman broj turskih vojnika. Ishod bitke je bio da je na kraju više od 4.000 srpskih ustanika poginulo i više od 16.000 turskih vojnika. U znak odmazde nad tim činom i velikim turskim gubicima, tadašnji turski paša je naredio da se odseku glave srpskih ustanika i da se od njih sagradi čuvena, u svetu jedinstvena građevina, tzv. Ćele kula u kojoj su uzidane 952 lobanje srpskih ustanika, među kojima je i lobanja srpskog vojvode Stevana Sinđelića. Dana, 31. maja ove godine je u Nišu, na dan na 202 godišnjicu bitke na Čegru, boravio srpski predsednik Boris Tadić, ali nije imao vremena da poseti to stratište i da položi venac izginulim junacima za slobodu. Pre neki dan u niškim narodnim novinama, jedinom dnevnom listu južno od Beograda, je izašao sledeći naslov: "Istorija kao povod za saradnju Srbije i Turske, srpsko-turski centar za junake" , u kome se kaže da će se graditi centar na Čegru koji će finansirati i Turska. Ideju o izgradnju spomen centra podržao je i novi ambasador Turske, tako da verujemo da će ona na opšte zadovoljstvo biti realizovana. Projekat dokumentacije će biti prezentovan i ambasadi Turske, a posle usaglašavanja biće predstavljena i javnosti. Postavljam pitanje premijeru ove zemlje i nadležnima čija je u stvari ova ideja za izgradnju ovog spomen centra i kakva je ovo poruka koja glasi " srpsko-turski centar za junake"? Da li je moguće da država Srbija ne želi ili nema dovoljno sredstava da izgradi centar u znak zahvalnosti izginulim junacima, već za to treba da se uključi i Turska koja je bila sa druge strane i da li to znači reviziju istorije u kojoj treba da se žrtve, koje je podneo srpski narod i slavni vojvoda Sinđelić, izjednače sa onima koji su bili okupatori više od pet vekova i koji su činili neviđena zverstva u Srbiji? Kakva se to poruka šalje danas i da li mi to krećemo u reviziju istorije, da li ćemo sada krenuti sa idejom da možda pravimo srpsko-nemačke centre za junake ili ćemo možda tražiti da se u Ćele kuli ugrade i neke turske lobanje kako bi smo sve izjednačili? Ovo je neviđena sramota koja se dešava danas u Srbiji. Pozivam premijera da nam odgovori na pitanje kakvu poruku šaljemo. Bilo je primera u srpskoj istoriji da su Srbi podizali obeležja izginulim vojnicima neprijatelja u određenim bitkama, ali nije nikada bilo u istoriji da se borba za slobodu izjednačava sa okupatorom koji je činio neviđene zulume u svojoj istoriji. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Iskoristiću pravo iz člana 286. da ponovo pokrenem pitanje dvostrukog zaduživanja preduzetnica porodilja preduzetnica i to u slučaju koji je pokrenut još polovinom 2010. godine, sa pitanjem Vladi da li će ministar finansija, gospodin Cvetković, u dogovoru sa predsednikom Vlade, gospodinom Cvetkovićem, konačno ispuniti obećanje dato u pregovorima u trenutku usvajanja socijalnog sporazuma između Vlada Srbije, Unije poslodavaca i Sindikata kada se jednim članom tog sporazuma Vlada Srbije obavezala da će nastali nesporazum odnosno spor rešiti u korist preduzetnica porodilja? Protiv ovakvog postupanja Poreske uprave koja drži da je jedina u pravu, nastupa, deluje i pokušava da problem reši oko 30 ženskih organizacija, Unija poslodavaca, mediji i na kraju se i Zaštitnik građana, Saša Janković, svojom preporukom uključio u rešavanje ovog problema, konstatujući da Poreska uprava krši prava preduzetnica porodilja. Strašno je, ali činjenica je da Poreska uprava ne postupak čak ni po ovoj preporuci Zaštitnika građana i u jednom vrlo neobičnom obrazloženju proizilazi da niko od onih koji na ovo imaju primedbu nije u pravu, sem Poreske uprave. Danas je hrabrost biti preduzetnica. Danas je hrabrost biti majka. Ne vidim razlog da im pozitivnim tumačenjem zakonskih propisa ne omogućimo tu i hrabru i časnu dužnost. Hvala.
Da li se neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 286? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako je već bilo reči o ovoj temi, smatram da ovaj nemio prirodni događaj zavređuje da se kaže još po koja reč. Celoj javnosti je već poznata činjenica da se 24. juna, u petak, u ranim poslepodnevnim i kasnim večernjim satima dogodila elementarna nepogoda u kojoj su kiše i grad, praćeni veoma jakim olujnim vetrom, u pojedinim delovima centralne i zapadne Srbije, u opštinama Arilje, Kraljevo, Ivanjica, Aleksinac, Kruševac i u drugim opštinama, prouzrokovala velika materijalna šteta koja se procenjuje na oko 50-60 miliona evra. ne treba tu da zaboravimo i Ljig koji je stradao od poplave pre 15-ak dana. Uništeni su voćnjaci, žitarice, povrće, stambeni objekti, putevi i vozila. Recimo, u Arilju uništeno je 50% roda malina, a šteta je procenjena na oko 10 miliona evra. Od dana elementarne nepogode, od 24. juna u petak uveče, pa sve do jutros u opštini Aleksinac nije bilo električne energije. Rekli su da će od danas biti redovnije snabdevanje strujom. Uništena je javna infrastruktura, putevi, stambeno-poslovni prostor. Velika je šteta na pojačanom održavanju higijene i zelenila, javni i privatni objekti, poljoprivredne površine na oko 15.000 hektara. Procenjuje se da je u Aleksincu šteta nastala ovom elementarnom nepogodom oko milijardu i 60 hiljada dinara. U nedelju, 26. juna, blokirali su put meštani sela Donjeg Gadrovca, a u ponedeljak, juče, 27. juna, meštani Žitkovca su takođe blokirali put, nezadovoljni intervencijom države, verovatno i još neko. Obzirom da je NATO, severno-atlanska vojna alijansa u velikoj meri ograničio, zabranio upotrebu protivgradnih raketa, skoro kojih i da nema, vi u Vladi Srbije niste niti mogli niti ste smeli da bilo šta promenite. U Institutu Vinča znali su za moguće posledice. Protivgradne stanice u proseku raspolagale su sa od 1 do 4 rakete koje su uglavnom upotrebljene, a potrebno je da imaju u svakom trenutku najmanje po 14 raketa po stanici. Ko je za takvo stanje kriv? Da raketa nije bilo dovoljno u ovom slučaju govori i izjava Predraga Marića, zamenika ministra za vanredne situacije, koji kaže da država treba da nabavi 15.000 raketa. Za kada? Da li možda za Svetog Savu? Poznato je pre par godina da je kiša padala i 27. januara. Uvek kasni država sa intervencijom. Ili, sa 60 protivgradnih stanica, rekao je takođe Predrag Marić, ispaljeno je 140 raketa. Ni tri po jednoj stanici, što je zaista nedovoljno. Pošto iz navedenih razloga nije moglo doći do sprečavanja ili ublažavanja posledica elementarne nepogode 24. juna tekuće godine, postavljam pitanje Vladi Srbije da li planira nadoknadu štetu građanima koji su pretrpeli štetu, za razliku od jednog člana Vlade, koji kaže da je bilo potrebno da svako osigura svoju imovinu i od osiguravajućeg društva da naplati štetu? To je izjava koja nikako nije prihvatljiva za građane koji su štetu pretrpeli. Da li Vlada planira, konačno, da izgradi sistem protivgradne odbrane? Apelujem na Vladu Srbije da fizičkim i pravnim licima izvrši što pravičniju nadoknadu od štete koju su pretrpeli 24. juna od elementarne nepogode, kiše, grada i olujnog vetra. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286? (Ne.) Pošto se više niko od predstavnika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Srđan Milivojević i narodni poslanik Đuro Perić. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Snežane Samardžić-Marković, ministarke omladine i sporta, prisustvuju i: Ivana Kovačević, državna sekretarka u Ministarstvu omladine i sporta, Snežana Klašnja, pomoćnica ministra omladine i sporta, Borivoj Janković, šef Odseka za strateške, normativne i poslove međunarodne saradnje mladih u Ministarstvu omladine i sporta i Dragana Glišić, šef Odseka za upravljanje kadrovima i usklađivanje rada unutrašnjih jedinica u Ministarstvu omladine i sporta. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na načelni pretres o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O MLADIMA. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za omladinu i sporta, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije (G17 plus i ZZŠ) - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Pre nego što obavestim Narodnu skupštinu o ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa, molim službu Narodne skupštine da obavesti predstavnike Vlade, koji su na sednici odbora, da dođu u salu za sednice Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Nikola Krpić – poslaničku grupu PUPS, narodna poslanica Elvira Kovač – poslaničku grupu Manjina, narodni poslanik Đorđe Milićević – poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Aleksandar Pejčić – poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Željko Ivanji – poslaničku grupu URS (G17 plus i ZZŠ), narodna poslanica Lidija Dimitrijević – poslaničku grupu SRS, narodni poslanik Milan Vučković – poslaničku grupu ZES. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. (10,49 časova) Pre nego što dam reč predstavnici predlagača, ministarki Snežani Samardžić-Marković, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i nakon 18,00 časova, i daćemo otvoriti načelnu raspravu i o zajedničkom načelnom pretresu po tačkama dnevnog reda koji po redosledu slede nakon 1. tačke dnevnog reda. Ukoliko bude izmena, jer se radi o dogovoru za dolazak predstavnika Vlade, narodni poslanici će biti na vreme obavešteni. Za sada je ovo plan rada za danas. Otvorićemo zajednički načelni pretres i početi raspravu o tačkama u zajedničkom načelnom pretresu, a nakon tačke 1. Da li predstavnica predlagača Snežana Samardžić-Marković, želi reč? (Da.)
Hvala gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, jedini opšti konsenzus koji imamo i kao pojedinci, in kao društvo, i kao država, a koji nepromenjeno traje bez obzira na društveni, ekonomski i politički okvir jeste da su mladi oni zbog kojih se trudimo i borimo da sadašnjost učinimo što boljom, a da za budućnost stvorimo uslove da budu u svakom smislu naprednija ili bar da ne bude opterećena greškama prošlosti. Nažalost, u Republici Srbiji samo 20% čitavog stanovništva čine mladi, tj. lica koja imaju navršenih od 15-30 godina. Po procenama, taj broj će biti i manji. Procene kažu da će u Republici Srbiji u 2050. godini, u odnosu na opštu populaciju, biti samo oko 18% mladih. Istraživanja pokazuju da je i Evropa suočena sa kontinuiranim opadanjem broja mladih u odnosu na opštu populaciju. Zakon o mladima jeste temeljni okvir da se mladim ljudima omogući aktivno učešće u društvu i stvore uslovi za izgradnju i unapređivanje njihovih potencijala. Zakon omogućava i prepoznaje afirmativnu organizovanost mladih i stvara uslove za finansiranje omladinskih aktivnosti, motiviše i obezbeđuje što veće aktivno učešće mladih u društvu. Ovaj zakon je donet kroz izuzetno širok i konsultativni proces, čiji su glavni akteri bili upravo mladi. Prilikom izrade zakona se pošlo od ideje, da on prvenstveno mora da bude proizvod potreba mladih danas i da su upravo mladi ti koji treba da imaju presudnu ulogu kod njegove izrade. Obaveza je ministarstva, da u okviru svojih nadležnosti što kvalitetnije normativno prepozna i uredi te potrebe. Opredelili smo se za ovaj duži i teži put u izradi zakona, znajući da on daje bolje rezultate. Konsultovanje onih na koje će se zakon odnositi je deo sistema vrednosti koji želimo da uspostavimo u Srbiji. Pored toga, ovakav način rada pomaže u izgradnji poverenja mladih u institucije. Ako ne postoji poverenje mladih u institucije koje ih predstavljaju, onda normalno, mladi ne budu aktivni, ne učestvuju u tim institucijama i naravno ne sagledavaju tu prostor za svoju budućnost. U skladu sa tim, za potrebe izrade zakona ministarstvo je formiralo poseban konsultativni proces. Mogli smo da se odlučimo da određena manja grupa kvalifikovanih ljudi napravi tekst i nacrt zakona, a potom ga da u javnu raspravu. To je dobar i uobičajen način da se rade zakoni. Međutim, odlučilo smo da prvo i prevashodno pitamo samo mlade – šta je to što oni žele da bude u njihovom zakonu, odredbe i da ih pitamo, kako to oni zamišljaju da zakon koji reguliše njihov status, bude formulisan. Šta smo dobili na taj način? Dobili smo praktično priliku da se aspiracije mladih ljudi jasno i glasnu kažu i da se u nekom smislu suoče sa pravnim obavezama, pa ako tako mogu da kažem, i ograničenjima sistema i da se nađe pravi kompromis između onoga što su želje, objektivne želje i potrebe mladih, i ono što su stvarne i trenutne mogućnosti u našim institucijama. Organizovali smo praktično tri kruga konsultacija u okviru javne rasprave. Prvo je uža radna grupa sastavljena od predstavnika ministarstva, civilnog sektora i pravnih eksperata i formirana je potom i šira konstitutivna grupa koja je učestvovala u svim fazama izrade zakona. Sprovedena su ova tri konstitutivna procesa tako što je u prvoj fazi održano preko lokalnih kancelarija za mlade 45 okruglih stolova na kojima je učestvovalo oko 1.500 mladih iz omladinskih organizacija i lokalnih institucija. Kada je tih 1.500 mladih artikulisalo svoje potrebe, nastao je prvi radni tekst zakona uz urađene analize domaćeg i evropskog zakonodavstva i uz ono što je prilagođavanje trenutnoj situaciji. U drugoj fazi konstitutivnog procesa održano je 29 okruglih stolova po okruzima Srbije. Mladi su se izjašnjavali o ovom prvom radnom tekstu zakona i nakon tog izjašnjavanja pripremljen je Nacrt zakona o mladima. Kao treća faza, otvoren je program javne rasprave u periodu od 29 novembra do 18. decembra 2010. godine kroz šest okruglih stolova. Imajući u vidu sve navedeno, koncept zakona o mladima zasniva se na nekoliko stvari. Prvo, definisanje okvira i uslova za podršku mladima u organizovanju, društvenom delovanju, razvoju i ostvarivanju potencijala; potom, definisanju piramidalne strukture omladinskog sektora kako na državnom, tako i na nevladinom nivou; potom, afirmacija autonomije omladinskih udruženja, udruženja za mlade i saveza čiji su ciljevi i oblast delovanja usmereni na mlade; zatim, ustanovljavanje sistema praćenja stanja u oblasti omladinskog sektora i informacionog sistema omladinskog sektora u Republici Srbiji; potom, formiranje saveta za mlade, unapređenje stručnog rada u oblasti omladinskog sektora, definisanje konzistentnog i transparentnog sistema finansiranja u oblasti omladinskog sektora iz javnih prihoda, kao što je budžet Republike Srbije, autonomnih pokrajina, jedinice lokalne samouprave i uspostavljanje kontrole trošenja na taj način dobijenih sredstava, kao i na ostvarivanju osnova za donošenje i implementaciju dugoročne nacionalne strategije za mlade. Osnovnim odredbama zakona uređen je predmet zakona koji predstavlja skup mera i aktivnosti koje imaju za cilj unapređenje društvenog položaja mladih. Ove mere preduzimaju Republika Srbija, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave. Potom, definisan je i cilj zakona koji je definisan kao stvaranje uslova za podršku mladima u organizovanju, društvenom delovanju, razvoju i ostvarivanju potencijala. Definisana omladinska politika i omladinski sektor, tako što omladinska politika predstavlja ukupnost svih mera i aktivnosti državnih organa, ustanova, udruženja i drugih subjekata koji su usmereni na poboljšanje i unapređenje položaja mladih, dok omladinski sektor obuhvata sve oblasti u kojima se obavljaju omladinske aktivnosti i one su definisane opštim ciljevima Nacionalne strategije za mlade. Pored toga, zakon propisuje osnovna načela na kojima se zasniva. Bitno mi je kod ovih načela da istaknem da su ona važna u definisanju odnosa društva prema mladima, ali jednaku su važna i za odnos mladih prema sopstvenom okruženju zato što je ovaj odnos dvosmeran. Samo tako mogu da se vrate poverenje u institucije i proaktivan odnos mladih prema institucijama. Zakonom o mladima su prepoznata udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti. Bez pretenzija da se ugrozi autonomija uređenja unutrašnjih odnosa u okviru slobode udruživanja, a sa ciljem da specifičnosti ove vrste udruženja budu adekvatno i celishodno prepoznate, zakonom o mladima je preciziran opšti režim u ovoj oblasti. Na primer, propisano je da se osnivaju udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti i ona mogu biti s jedne strane udruženja mladih i udruženja za mlade. Udruženja mladih najviše razlikuje to što njihovo članstvo čine najmanje dve trećine mladih i njihovi su ciljevi usmereni na mlade. S druge strane su udruženja za mlade. Predstavljaju svako drugo udruženje koje je upisano u registar, a čiji su ciljevi ili oblast ostvarivanja, pored ostalog, usmereni i na mlade. I udruženja mladih i udruženja za mlade upisuju se u registar udruženja koji vodi nadležni organ, u skladu sa zakonom. Pored toga, zakon o mladima prepoznaje i tzv. neformalno udruženje mladih, kao i saveze udruženja mladih i udruženja za mlade u okviru kojih je regulisano i pitanje tzv. krovnih saveza. Dalje, zakonom o mladima uvodi jedinstvenu evidenciju pomenutih udruženja i saveza, sa ciljem da se stanje u oblasti omladinskog sektora organizovano i sistemski prati i da se obezbedi istinsko sprovođenje omladinske politike jer je njeno normiranje samo preduslov, dok je sprovođenje, realno sprovođenje omladinske politike uslov efikasnosti i kvaliteta ove politike. Takođe, pošto je jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona da se obezbedi sistemska briga o mladima, zakon propisuje da se obrazuje savet za mlade, kao savetodavno telo. Pri tom, savet za mlade čine predstavnici organa državne uprave u čijem delokrugu su oblasti od interesa za mlade, pokrajinskih organa uprave, udruženja i saveza koji sprovode omladinske aktivnosti, potom lokalnih kancelarija za mlade, kao i ugledni stručnjaci. Pored toga, kako bi se ojačala uloga mladih, propisano je da njihovi predstavnici čine najmanje jednu trećinu članstva saveta iz redova udruženja iz saveza koje sprovode omladinske aktivnosti. Uz sve navedeno, zakonom je otvorena mogućnost, ne i obaveza, da se ovakva vrsta saveta osnuje na nižim nivoima vlasti, na pokrajinskom i na nivou jedinica lokalne samouprave. Dalje, kako je postojanje kancelarije za mlade na nivou jedinica lokalne samouprave danas nesporno, kao i njihova uloga i značaj za oblast omladinskog sektora, zakonom je propisana mogućnost jedinica lokalnih samouprava da mogu u okviru svojih ovlašćenja, potreba i mogućnosti da osnivaju kancelarije za mlade koje se finansiraju iz budžeta jedinica lokalne samouprave, kao i iz drugih izvora, u skladu sa zakonom. Njihove aktivnosti se realizuju na osnovu lokalnih akcionih planova za mlade koji se donose u okvirima Nacionalne strategije. Naime, cilj zakona o mladima jeste da faktičkoj egzistenciji kancelarija za mlade da održivi institucionalni okvir. Podsetiću vas, kada je ministarstvo formirano, 15. maja 2007. godine, u Srbiji je bilo samo pet lokalnih kancelarija za mlade, a sada ih ima 123 jer je to očigledno pokazana potreba za negovanjem omladinske politike i na lokalnom nivou. Takođe, prilika je da kažem da je usvojeno 107 lokalnih akcionih planova za mlade na nivou ovih opština. Takođe, zakon o mladima je propisao da se obrazuje agencija kao posebno telo za sprovođenje evropskih programa za mlade, naravno, u skladu sa posebnim zakonom. Pored toga, ovaj zakon definiše šta je to javni interes u oblastima omladinskog sektora i finansiranje programa i projekata od javnog interesa. Naime, zakonom je propisano za koje programe i projekte od javnog interesa u oblastima omladinskog sektora se obezbeđuju sredstva u budžetu Republike Srbije, odnosno šta se smatra potrebama i interesima mladih koji se zadovoljavaju u autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave i na koji način se vrši izbor programa ili projekata koji će se finansirati iz javnih prihoda. Kako je finansiranje i sufinansiranje programa i projekata u oblasti omladinskog sektora zapravo proces plasiranja budžetskih sredstava, ovim zakonom decidno su propisana pravila za svaku od faza koje prate ovaj proces. Tako, zakonom su propisani uslovi za finansiranje, sufinansiranje i sprovođenje programa i projekata, ali i sankcije ukoliko se nosioci programa i projekata ne pridržavaju zakonom propisanih pravila za realizaciju ovog procesa. Kao zaključak svega navedenog proizilazi da je ovaj zakon, onaj koji prevashodno ima za cilj da život mladih učini kvalitetnijim, prihvatljivijim, afirmativnijim, svrsishodnijim. Upravo od angažovanja mladih, od toga koliko i kako se razvijaju, koliko i gde se angažuju njihovi potencijali, zavisi u velikoj meri razvijenost jedne zemlje danas, ali i njena perspektiva i prosperitet sutra. Usvajanje ovog zakona je uz nacionalnu strategiju za mlade temelj institucionalne brige o mladima koji nesporno jesu najvredniji potencijal Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da na kraju ovog ekspozea pre svega izrazim najtopliju zahvalnost svima onima koji su učestvovali u procesu izrade zakona o mladima, a kao što ste čuli on je veoma širok konstruktivni proces bio i koristim priliku da se posebno zahvalim onim odborima koji su zajedno sa nama pre dolaska na današnju sednicu razmatrali ovaj zakona, i da se zahvalim posebno radnoj grupi za prava deteta Skupštini Republike Srbije koja aktivno učestvovala u procesu izrade još od praktično radnog teksta Zakona o mladima i da se zahvalim svom matičnom odboru, Odboru za omladinu i sport čiji je predsednik takođe učestvovao u procesu izrade zakona. Hvala na pažnji.
Pre nego što nastavimo rad obaveštenje o ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa. Naime, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Nova Srbija, narodna poslanica Zlata Đerić, a ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo, narodni poslanik Borislav Pelević, ne namernom omaškom, mojom omaškom vaša imena nisu pročitana istovremeno sa ostalim ovlašćenim predstavnicima, izvinjavam vam se, ali to neće remetiti rad sednici u kojoj zajedno učestvujemo. Da li izvestilac Odbora za omladinu i sport narodni poslanik Milan Vučković želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za evropske integracije narodni poslanik Laslo Varga, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne.) U tom slučaju prelazimo na deo sednice u kojoj pravo na reč koriste predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, po pravilu od najmanjeg ka najvećoj. Narodni poslanik Nikola Krpić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko Snežana Samardžić-Marković, uvaženo predsedništvo. Ustavni osnov za donošenje Zakona o mladima sadržan je u članu 97. tačka 17. Ustava Republike Srbije. Danas razmatramo Predlog zakona o mladima i to, u međunarodnoj godini mladih, samo da se podsetimo da je 12. avgusta 2010. godine do 12. avgusta 2011. godine proglašena skupština UN još 2009. godine i usvojila rezoluciju broj 64134 i kao što rekoh, proglasila gore navedeni period za međunarodnu godinu mladih. Vlada Republike Srbije je usvojila ovaj predlog 12. maja 2011. godine. PUPS poziva sve poslanike da se pridružimo većoj brizi o mladima, da im pružimo svaku podršku jer vaša godina mladih, imate i naš glas. Šta mladi očekuju od nas, njih milion i pet stotina ili 20% stanovništva starosti od 15 do 30 godina? Očekuju mnogo. Donošenjem Zakona o mladima, zahtevamo da taj prioritet bude iznad svih drugih prioriteta i da se u skladu tih prioriteta omogući društveno okupljanje omladine, po mnogim sekcijama i društvima, od interesa pre svega za njih, ali i za društvenu zajednicu. Predlažemo da se povede više računa kakav uticaj imaju pisani, elektronski mediji na svest i ponašanje mladih i na njihov stav. PUPS smatra da je jedan od osnovnih problema koji mladi imaju, poboljšanje obrazovnog sistema i veća briga društva u celini prema njima. Zalažemo se za osnivanje omladinskog parlamenta kao i studentskog parlamenta i zalažemo se za poboljšanje njihovih prava koje danas nemaju. Obezbeđivanjem graditi prostore gde bi se omladinska organizacija i omladina okupljanja, ali imala neka svoja prava i obaveze prema društvenoj zajednici. Svakako da za sve gore rečeno su potrebna finansijska sredstva. U Predlogu zakona kažemo da se sredstva obezbeđuju iz budžeta, a u budžetu treba da ih uvek ima za omladinu, a puno puta ih i nema dovoljno. Oprostite moram danas da primetim da populacija omladine i studenata od 15 do 30 godina, danas odgovorno tvrdim nema dobro obezbeđenu medicinsku i stomatološku zaštitu. Studentski parlament Srbije i Beograda obraćao se našoj poslaničkoj grupi PUPS u vezi ovoga problema. Smatramo i predlažemo da se mladima što pre izgrade odgovarajući sportski tereni i bazeni za plivanje i sportske hale pri školama, jer bez takvih objekata i fizičkog vaspitanja nemamo zdravu populaciju i nećemo je imati. Fizičko i zdravstveno vaspitanje uvesti i tražiti fakultativno u srednje školsko i studensko obrazovanje, ne deklarativno već ozbiljno sa više časova nastave. Pogledajte demografsku sliku Srbije, regionalne razlike u svetu i regionalne razlike iskazane nedovoljnim i prekomernim rađanjem i migracijom i emigracijom kao i brojni drugi oprečni demografski procesi koji uslovljavaju podeljenost i govore da demografski izazovi nisu isti za sva društva. Očigledno je dok se jedni suočavaju sa gorućim problemima porasta stanovništva, drugi mali narodni, među kojima smo i mi razmišljaju o problemima svoga opstanka. Često se pitamo kakva je demografska budućnost naše zemlje, najverovatnije demografi predviđaju, a malopre je i ministarka to pomenula, da ćemo 2050. godine biti manji za 500 hiljada žitelja, ili smanjiće se Srbija na šest miliona i 300 hiljada stanovnika. Od nivoa reprodukcije zavisi opstanak društva i njegovi demografski potencijali, pa to je jedan od osnovnih ciljeva demografskog razvitka zemlje, dostizanje nivoa prostog obnavljanja stanovništava. Kako? Ako omladina, ako omladini i mladima ne pružimo dovoljno pažnje, ovo se ne može dostići. Znamo da je zemlja Srbija, zemlja emigracije i odliva mozgova koji utiču na privredni i društveni razvoj zemalja matica i zemalja destinacija. Program se globalno održava u činjenici da se ovakvim odlivom obrazovnog stanovništva, a pre svega mlade populacije usporava tranzicija privrede i društva. Važno je danas da znamo šta radimo i da nikada ne izgubimo iz vida ove probleme. Želimo da kod mladih podstaknemo njihov psiho-fizički razvoj, integraciju u svim društvenim sferama u kojoj žive i želimo da preuzmu svu odgovornost za pre svega sopstveni razvoj i svoj položaj u društvu u celini. Navedeno je da je cilj zakona stvaranje uslova za podršku mladima, organizovanju, društvenom delovanju, razvoju i ostvarivanju potencijala na ličnu i društvenu dobrobit. Kao omladina definisana su lica od 15 do 30 godina starosti, predviđeno je donošenje nacionalne strategije za mlade kojim bi se uredilo aktivnije učešće mladih u društvenom životu, podsticanje njihovog obrazovanja, stimulisanje zapošljavanja, omladinsko preduzetništvo i drugo. Strategiju bi donosila Vlada na period duži od šest godina. Zakonom treba predvideti postojanje udruženja mladih i udruženja za mlade što je i učinjeno. Prva vrsta definisana društva čiji su ciljevi usmereni na mlade i u kome najmanje dve trećine članstva čine mladi, a druga su ona od udruženja čiji su ciljevi pored ostalih usmereni na mlade. Ova udruženja mogu se udruživati u saveze. Evidenciju udruženja u saveze vodiće nadležno ministarstvo, potpuno u redu. Vlada će obrazovati poseban savet i kancelariju za mlade, a to mogu da učine i pokrajinski organi jedinica lokalne samouprave. Posebna sredstva za finansiranje ovakvih programa vezanih za mlade, biće obezbeđena iz budžeta Republike Srbije. Ono će se vršiti kroz finansiranja aktivnosti i projekata, koje će podnositi omladinska udruženja, lokalne samouprave i naučnoistraživački instituti i posebno kroz Fond za mlade talente. Slična pravila su propisana za organe teritorijalne, autonomije jedinica lokalne samouprave. Šta je kvalitet zakona? On ne ističe posebno starosne specifičnosti, ali se svojim neutralnim stavom ne kosi sa principima Konvencije o pravima deteta. Naprotiv, afirmiše princip nediskriminacije i podržava institucionalni okvir za participaciju dece i mladih. Sve mlade tretira kao jednake, bez davanja prioriteta uzročnim, rodnim ili socijalno ugroženim grupama mladih u bilo kom segmentu. Prepoznaje i uvodi termine neformalnog obrazovanja i omladinskog rada, što su značajne komponente razvoja za sprovođenje omladinske politike. Donošenje zakona o mladima, tendencija je mnogih evropskih zemalja, a institucionalni mehanizmi koji se predlažu zasnovani su na analizi primene omladinske politike, prvenstveno u evropskim zemljama. Zakon ne zalazi u domene koji su u nadležnosti drugih sektora, već se prvenstveno fokusira na onaj segment omladinske politike, a koji drugim zakonima nije uređen i u svomsadržaju i okvirima je ograničen.Pozitivno iskustvo drugih i bolje vrednovanje i organizovanje društvene zajednice i omladine da ne shvati neki gubitak, ili nepravdu, ili nemar i nebrigu društvene zajednice, već da bude zadovoljna odnosom ove zajednice i ovog društva prema omladini. Zbog toga PUPS ovaj predlog zakona prihvataju kompletno u svom sastavu, ali predlažemo i sledeće - reformu zakonodavstva koja tretira ovu oblast, reformu pravosudnog i administrativnog sistema koji će omogućiti korišćenje pravnih sredstava za ostvarivanje prava omladinskih društava, izdvajanje posebnih sredstava iz budžeta namenjenih omladini, osnivanje novih integracija i kapaciteta novog, posebnog tela na nivou Vlade Srbije. Da li će se zvati savet, ili kancelarija za mlade, za nas je sve jedno. Donošenje i usvajanje nacionalnog plana akcija za omladinu, uz naglasak prava na zaposlenje, školovanje, lečenje i drugo. Podrška države i saradnje sa lokalnim, pokrajinskim, nacionalnim i međunarodnim organizacijama, koje se bave pravima omladine, otvoreno je za diskusiju sa mladima i njihovim potrebama i onim temama koje njih interesuju. Na primer o zdravstvenom vaspitanju, narkomaniji, alkoholizmu, sportu, ukratko o životu. Zbog svega navedenog, usvajanje ovog predloga zakona biće od izuzetne koristi. Poštovana predsedavajuća, uvažena ministre omladine i sporta, uveravam vas da će u danu za glasanje poslanici PUPS biti na strani omladine i za ovaj zakon daće svoj glas, jer je omladina budućnost srpskog naroda.
Deset minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, gospođo ministarko, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SVM i poslaničkog kluba Manjina, zaista bih, na samom početku izlaganja, želela da naglasim i da pohvalim činjenicu da je ovo jedan od retkih predloga zakona koji je donet zahvaljujući vrlo dugom konsultativnom procesu u koji smo zaista svi bili uključeni. Lično sam, najpre kao neko na lokalu, u Zrenjaninu, ima kancelariju za komunikaciju narodnih poslanika sa građanima, bila pozvana na jednu od javnih rasprava, okruglih stolova. Kasnije, kao predstavnica naše vrlo aktivne radne grupe za prva deteta. Mislim da ćemo se ovde danas svi složiti da je donošenje zakona o mladima zaista potrebno i da se ta potreba prepoznala još pre nekoliko godina kad je, takođe, isto ministarstvo vrlo aktivno radilo na donošenju Nacionalne strategije za mlade. Tada sam još kao mlada, učestvovala u tim procesima. Konačno, zaista ove godine je doneta Nacionalna strategija, mada ja lično ne volim te dokumente kad samo pričamo sa njima, a na terenu se može ne oseti njihova primena. Ono što je zanimljivo i što bih želela na početku da naglasim da ovaj predlog zakona se zaistatemelji na evropskim vrednostima i on se bazira na harmonizaciji pravnog sistema sa EU. Zanimljivo je da smo mi jedna od retkih država, šesta ili sedma, mislim da smo šesta, koja donosi poseban zakon o mladima. S jedne strane, to je za svaku pohvalu, jer to samo dokazuje dobru volju i želju Vlade RS da naglasi koliko su za nas značajni mladi ljudi. Može da bude i negativno, zato što kad donosite krovni zakon, on je dosta apstraktan, uopšten i možda iz njega nedostaju neke stvari. Svakako je značajno da govorim o ovoj temi, jer mislim da u proteklih nekoliko godina smo vrlo malo u ovom parlamentu govorili o ovim ljudima, mladim ljudima, pričamo o marginalizovanim grupama, o ženama sve više i više, o mladima nismo dovoljno u ovom parlamentu. SVM je, kao stranka, posle svih ovih konsultativnih procesa, kad je već predlog zakona bio u proceduri i očekivali smo raspravu, organizovao, ne bih to nazvala javnom raspravom, to sam zamislila više kao neformalno druženje sa mladim ljudima, pripadnicima mađarske nacionalne zajednice.Bile su pozvane nevladine organizacije, kao i Odbor za omladinu Nacionalnog saveta Mađara, da i oni prostudiraju ovaj tekst. Neki od njih su ga videli, a neki nisu i da zajedno formulišemo komentare i napišemo amandmane. Posle ovih konsultacija formulisali smo tri amandmana i nadamo se da će ministarska imati sluha. Iskoristiću ovo vreme da spomenem amandmane, nadam se da će saradnici narednih nekoliko dana pogledati. Prva zamerka konkretno Nacionalnih saveta nacionalnih manjina je što na samom početku zakona u članu 3. st. 1. gde se definišu subjekti omladinske politike, znači, RS, AP, jedinica lokalne samouprave kao nosioci omladinske politike i kao i ustanove, udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti i drugi subjekti koji učestvuju u sprovođenju omladinske politike. Smatramo da je potrebno dodati, posle nabrajanja RS, AP, lokalne samouprave i – nacionalne saveta nacionalnih manjina, jer možda neki misle da se nacionalni saveti nacionalnih manjina bave isključivo pitanjima kao što su obrazovanje, kultura, službena upotreba jezika i pisma i informisanje. Na primer, Nacionalni savet Mađara ima i Odbor za omladinu, koji je itekako aktivan i značajan nosilac omladinske politike. Juče sam informisana da i drugi od pre godinu dana formiranih nacionalnih saveta imaju odbore za omladinu. S druge strane, zaista su za pohvalu ova načela na kojima se bazira zakon, načelo podrške mladima, jednakosti i zabrane diskriminacije, vrlo značajan, jednakih šansi, jačanje svesti o značaju mladih u društvu i njihovoj uopšte društvenoj ulozi, aktivnog učešća mladih, kao i odgovornosti i solidarnosti mladih. Sva ova načela su značajna ali smatramo da nisu dovoljno izrađena. Mi svakako podržavamo zakon, samo uvek je problem što krovni zakon ne može da bude detaljniji i ne može da baš detaljno reguliše, ali smatramo da ova načela možda su mogli detaljnije izraditi. Naš drugi amandman se odnosi na član koji definiše šta uređuje Nacionalna strategija mladima. Vrlo lepo je formulisan član. Mi bismo dodali – vrednost tolerancije i demokratije. Vrednost tolerancije koja je značajna, naročito u multinacionalnim i multikulturalnim sredinama, kao i u svetu punom različitosti, a vrednosti demokratije kao osnovne evropske vrednosti i vrednosti u našem društvu. Mislim da ne moram da obrazlažem. Mada je naš poslednji amandman, poslanika SVM, odnosi se na član koji definiše i koji je i ministarka i predstavila, ko ulazi u savet za mlade, kao savetodavno telo. Vrlo je sličan kao i prethodni. Pored predstavnika organa državne uprave, u čijem su delokrugu oblast iz interesa za mlade, pokrajinskog organa uprave nadležnog za pitanje mladih i udruženja, saveza, kancelarija za mlade i uglednih stručnjaka, mi bismo želeli da se tu dodaju nacionalni saveti nacionalnih manjina, upravo zbog ranije naglašene činjenice da neki nacionalni saveti već imaju odbore za omladinu, koje smatram izuzetno bitnim činiocima omladinske politike, a naročito među pripadnicima nacionalnih manjina. Smatramo da su ove naše predložene izmene u skladu sa evropskim vrednostima i da bi njihovim usvajanjem čak ojačali načelo jednakosti zabrane diskriminacije, a inače smatramo da bi se usvajanjem ovog zakona pokazala dobra volja da brinemo o mladima i da bismo dobili jedan relativno moderan evropski zakon. Naravno, uvek ostaje pitanje u kojoj meri će se ovaj zakon primenjivati, to kažu skeptici, jer Narodna skupština naročito u poslednje dve-tri godine zaista donosi vrlo kvalitetne zakone, međutim, imamo problem sa tom našom kontrolnom ulogom i primena u praksi je veći problem. U kojoj meri će se primenjivati ovaj zakon, to će praksa da pokaže. Skeptično je kako će se isfinansirati, kako od strane centralne vlasti tako i AP i lokalne samouprave, jer, bez adekvatnog finansiranja se neće postići opšti cilj zbog koga se i donosi ovaj zakon. Pošto mi vreme dozvoljava, dozvolite mi da zbog javnosti kažem par stvari. Javnost slabo prati rad naših poslanika, svih nas, kao i naših delegacija u međunarodnim telima, ali, vrlo je značajna sledeća stvar, pošto je usko vezana za ovu temu. Naime, prošle nedelje je Parlamentarna skupština Saveta Evrope imala letnje zasedanje u Strazburu i ovo zasedanje je bilo posvećeno uglavnom pravima i konkretno malo ženama a više omladini i mladima. Pored vrlo zanimljivog izveštaja sa predlogom da se smanji pravo glasa na 16 godina, poslednjeg dana zasedanja, 24. juna, u petak, Parlamentarna skupština SE je usvojila Izveštaj na temu ka mogućoj okvirnoj evropskoj konvenciji o pravima mladih. Ja sam bila izvestilac Parlamentarne skupštine SE na ovu temu, jer sam u poslednjih godinu-dve jako puno radila sa mladim ljudima iz cele Evrope i tamo sam naglasila da sam vrlo srećna što sada, kada iz Strazbura dođem kući u Beograd, mi ćemo na dnevnom redu imati zakon o mladima kao jedna od retkih, šesta zemlja koja donosi poseban zakon o mladima. Želela bih da naglasim da je cilj ovog izveštaja koji je usvojio plenum, a koji je sastavio Odbor za kulturu, obrazovanje i nauku Parlamentarne skupštine SE, zapravo kako se pristupa mladim ljudima i njihovim pravima, koja prava oni uživaju, koji su postojeći mehanizmi zaštite njihovih prava, koji su problemi koji se javljaju u praksi. Predložena su određena rešenja kako mladi ljudi mogu da prevaziđu ove probleme. Dosta smo raspravljali o definiciji šta su to prava mladih. Ja bih najjednostavnije definisala da su prava mladih ona prava koja u periodu tranzicije između detinjstva dozvoljavaju i olakšavaju mladim ljudima da preguraju taj period između detinjstva i odraslog doba. Osnovni cilj ovog izveštaja u Parlamentarnoj skupštini SE je bio da se priznaju prava mladih. Mladi imaju dosta prava zagarantovana već opštim mehanizmima, ali osnovni cilj je da se poboljša participacija kako ovog našeg zakona koji se nalazi na dnevnom redu, znači, da se poboljša participacija i društveni angažman mladih i da se skrene pažnja na adekvatne izazove sa kojima se mladi ljudi između 15 i 30 godina suočavaju i da se pokaže, da se da konkretna politička podrška mladima. Jer, ja lično i svi mi u SVM i u poslaničkom klubu Manjina smatramo da je svaka država dužna da garantuje i zaštiti prava mladih, naravno, shodno njihovim godinama. Potrudila sam se da malo uporedim to što se radilo u Evropi, u 47 zemalja članica SE i ono što je u ovom našem predlogu zakona i ono što po meni malo nedostaje, a naravno, bilo je možda nemoguće to staviti u zakon i ne znam ni kako bi to izgledalo, ali to pita javnost, pitaju novinari – kažu da su budući zakon o mladima zamišljali kao predlog koji ima konkretne teme. Znači, konkretni problemi mladih: ogromna nezaposlenost među mladim ljudima, problemi obrazovanja itd. Naravno, krovni zakon ne može da nudi adekvatna rešenja i to treba rešiti zakonski ili primenom već dobrih zakona određene tematike, ali, ne mogu a da ne spomenem da smatram da jedan od osnovnih problema sa kojima se mladi ljudi suočavaju i iz kojeg proizilaze svi ostali jeste možda još uvek neadekvatan obrazovni sistem. SVM se zalaže za mobilnost mladih ljudi. Ogromni problem sa kojima se suočavaju naročito pripadnici nacionalnih manjina je problem sa nostrifikacijom diploma. Moram da naglasim da je neophodno obezbediti što lakšu i što jeftiniju nostrifikaciju, da sva stečena znanja i profesionalne kvalifikacije koje mladi ljudi steknu gde god budu priznata širom Evrope ali, naravno, da budu priznata i u Srbiji. Iz problema sa obrazovnim sistemom proizilazi drugi najveći problem, a to je problem ogromne nezaposlenosti. Nažalost, trenutna situacija u Srbiji svi znamo kakva je što se tiče nezaposlenih, ali, poražavajuća je činjenica da je nezaposlenost među mladim ljudima, upravo te kategorije od 15, 18 do 30 još veća nego među ostalima. Jedan od osnovnih problema na koji se mladi ljudi žale, čak i oni koji su visoko obrazovani, završili fakultete, jeste da dosta dug period čekaju na posao a zatim svi traže od njih iskustvo i da oni nemaju prilike da dođu do tog radnog iskustva. Zbog toga taj njihov period tzv. tranzicije od obrazovnog sistema do zapošljavanja nije linearan, vrlo je težak. Mladima je izuzetno teško ući na tržište rada i ono sa čime se svi suočavaju je da, iz očaja ili iz potrebe da steknu bilo kakvo radno iskustvo, oni vrlo često moraju da volontiraju, znači, rade, bez toga da dobiju bilo kakav novac ili dobijaju vrlo niske plate. Treća stvar koja je ogroman problem u Evropi a i kod nas, kod nas se o tome čak i ne priča dovoljno, je da i mladi ljudi imaju pravo na kvalitetan i pristupačan dom, da se što pre osamostale od svojih roditelja, ali je i širom Evrope zanimljiva činjenica da se danas već podiže granica, to je sada već 30, 32 ili 34 godine, kada mladi ljudi imaju mogućnost da zaista kupe svoju kuću, svoj stan, svoj dom. Ono o čemu smo u Narodnoj skupštini jednom govorili na javnoj raspravi i nažalost nisu se posle učinili adekvatni koraci, a nadam se da u budućnosti to nećemo zaboraviti, je da kada pričamo o obrazovanju, zdravstveno obrazovanje je nešto što je značajno i što bi takođe trebalo da uđe u školski program. Naravno, postoje tu argumenti za i protiv, da li reproduktivno zdravlje i u kakvoj formi, ali, smatram da je to vrlo značajno upravo za ovu populaciju o kojoj danas razgovaramo. Da bi mladi ljudi razumeli svoja prava, ali i prihvatili odgovornosti koje proističu iz njihovih prava, vrlo je značajno omogućiti njihovo efektivno učešće u društvenom životu i u donošenju odluka. Smatram da je njihovo adekvatno učešće osnovni faktor u obezbeđenju socijalne kohezije i funkcionisanja demokratije. Ono što nedostaje i vrlo me raduje što danas pričamo o ovoj temi je da se podiže svest javnosti i donosioca odluka o značaju mladih ljudi kod nas. Naravno, svi kažu da su mladi ljudi naša budućnost i da su oni ključni faktor našeg društva, ali ništa se konkretno ne čini na tom polju. Sa druge strane, možda i oni ne znaju dovoljno o svojim pravima i zbog toga mipolitičari, javne ličnosti itd, treba da radimo na tome da ih dodatno osnažimo, da zaista mogu da uživaju u svojim pravima. Želela bih još jednom da naglasim da time što se na dnevnom redu nalazi Predlog zakona o mladima, što ćemo za nedelju dve izglasati, nadamo se novi krovni zakon o mladima, mi pokazujemo volju i napore da poboljšamo, olakšamo život mladim ljudima i pokazujemo koliko su nam oni značajni, naravno, ovde će spomenuti danas verovatno nekoliko puta koji su osnovni ciljevi donošenja ovog zakona, koji mi podržavamo je izgradnja potencijala mladih ljudi i izgradnja uticajnog okvira za to aktivno učešće zajednice. Ono što je takođe značajno i što je ministarka spomenula u uvodnom izlaganju je da ovaj predlog zakona pokazuje značaj civilnog sektora i udruženja, baš kao neformalne gripe mladi i zahvaljujući ovom će se što više njih uključiti i aktivirati u društvenim tokovima, ono što mene izuzetno raduje, znam da je bila borba i predlog sa svih strana da u ovaj predlog uđe i pojam neformalnog obrazovanja, koga nikad nije bilo, a mladi ljudi kažu da su oni naravno na terenu suočavaju, jer svi učestvuju u nekoj vrsti neformalnog obrazovanja, stiču razne veštine i znanja i onda niko to ne prepoznaje i ne prihvata. Naravno, definicija omladinskog rada je vrlo dobra. Predlog zakona afirmiše princip nediskriminacije i podržava institucionalni okvir za participaciju dece i mladih. Pošto mi vreme polako ističe, želela bih da naglasim još dve stvari. Jedna je, juče sam pročitala, da je zanimljivo da u BiH Vlada Republike Srbije godišnje podnosi izveštaj svom parlamentu o položaju mladih sa predlozima budućih mera kako možemo da poboljšamo život mladih ljudi i mislim da to nije loša ideja i da bi možda i Vlada Republike Srbije mogla i nama da dostavlja takve izveštaje. Zanimljivo je bar godišnje pratiti situaciju na terenu. Ono što sam još želela da spomenem je značajno, u ovom predlogu zakona se naglašava da se iz budžeta AP finansiraju uslovi za izradu akcionog plana za mlade, podsticanja mladih da aktivno učestvuju, dakle, u društvenim tokovima, šta sve AP može da finansira i ovde je naglašeno da će AP to finansirati, a ja se samo pitam iz kojih para, jer znamo da pokrajinski organ zadužen za sport i omladinu nikada nema dovoljno para za ove projekte, bez obzira na razne najave, ni Zakona o finansiranju AP Vojvodine, ni Zakona o javnoj svojini još uvek nema, ni predloga u skupštinskoj proceduri i mi se nadamo da će oni uskoro stići, da Vojvodina ne zavisi samo od para koje dobija od države. U danu za glasanje ćemo podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Poštovana gospođo Čomić, poštovana gospođo Samardžić, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rečeno, Zakon o mladima treba da predstavlja jedan korak dalje i jedan korak napred kada je reč o realizaciji akcionog plana za sprovođenje nacionalne strategije za mlade za period od 2009. do 2014. godine. Tačno je da danas u Srbiji ne postoje mehanizmi za aktivno učešće mladih u donošenju važnih odluka i kada je reč o jedinicama lokalnih samouprava i kada je reč o državnoj upravi. Određena pitanja koja su važna za mlade u Srbiji jesu regulisana određenim zakonima, kroz više zakona, ali postoje oblasti koje imaju značaja za mlade, a koje nisu zakonski regulisane. Tačno je da mladi pripadaju osetljivoj grupi kojoj je potrebna izuzetna podrška, a kako bi na određen način bili uključeni u društvene tokove i kako bi se stvorili uslovi, kako ste vi rekli u vašem uvodnom izlaganju, za puni razvoj potencijala mladih u Srbiji. Imajući na umu činjenicu da se Srbija suočava sa kontinuiranim opadanjem broja mladih u opštoj populaciji, smatramo da je naš zajednički zadatak, odnosno da treba da bude ulaganje u mlade, stvaranje ambijenta i atmosfere koja će omogućiti što kvalitetniji život u Srbiji, da mladi ostaju u Srbiji nakon školovanja, jer mladi jesu pokretačka snaga i osnov opšteg razvoja jednog društva. Poslanički klub SPS-JS u načelu podržava ovaj zakonski predlog i podržavajući ovaj zakonski predlog mi zapravo želimo pre svega da podržimo cilj, koji se želi postići njegovim usvajanjem, a to je stvaranje i razvijanje mehanizma za veće uključenje mladih u donošenju odluka koje se upravo tiču mladih ljudi u Srbiji. Želimo da verujemo da će ovaj predlog biti jedan dobar osnov za, kako je navedeno u obrazloženju zakonskog predloga, sistemsku brigu institucija o mladima i kada je reč o obrazovanju i kada je reč o delovanju i ostvarivanju ličnih potencijala. Dakle, važno je definisati opšti interes kada su mladi u pitanju, a ovaj predlog treba da stvori obavezu da mladi moraju da budu konsultovani kada se donose važni strateški dokumenti, važni za mlade, kada se donose važne odluke koje su od interesa za mlade u Srbiji. Dakle, stvoriti obavezu da država podstiče mlade da se uključuju u društvene tokove i da podržavaju, kako je rečeno, njihova udruženja i volonterske aktivnosti što je od izuzetne važnosti. Zato je važno da su, kada je reč o Predlogu zakona o mladima, upravo bar koliko smo mogli da shvatimo, mladi ljudi bili upućeni tokom čitavog procesa izrade ovog zakonskog predloga od samog početka do kraja, jer ovi zakoni jesu najmerodavniji da se pitaju o rešenjima, da daju sugestije i predloge na rešenja koja će uticati na realizaciju ciljeva o kojima danas govorimo, o Predlogu zakona o mladima. Takođe želim da kažem da je veoma važno, koliko smo mogli čuti u uvodnom izlaganju, održana je jedna široka kvalitetna javna rasprava i da su brojne sugestije uzete u razmatranje prilikom pisanja teksta Nacrta zakona. Kažem, dobro je da su mladi bili uključeni u čitav proces prilikom izrade Nacrta zakona, ali je još važnije da sada nakon rasprave u načelu, nakon rasprave u pojedinostima, nakon usvajanja ovog važnog zakonskog predloga, mladi ljudi u Srbiji shvate da zakon nije samo mrtvo slovo na papiru. Dakle, nakon usvajanja zakona, odnosno zakonskog predloga ćemo pokušati da to što kvalitetnije implementiramo u praksi danas u Srbiji. Ovaj zakonski predlog pokazuje, odnosno treba da pokaže spremnost da Srbija ide u susret potrebama mladih ljudi u Srbiji, odnosno on sa jedne strane treba da prati potrebe mladih ljudi danas u Srbiji, a sa druge strane, upravo u skladu sa načelima da uredi ovu važnu oblast za nas, onako kako je to učinjeno u zemljama EU. Dobro je što smo šesta ili sedma zemlja koja ima, odnosno će imati zakon o mladima. Između ostalog, kada je reč o usklađenosti sa standardima i načelima EU, treba reći da je za punu realizaciju programa za mlade EU, Srbiji potrebna i agencija za mlade ljude koje imaju sve evropske zemlje. Tačno je da u omladinskim udruženjima, vi ste to rekli, nedostaje jedna krovna organizacija, koja bi zastupala interese mladih na nacionalnom nivou u cilju bolje i kvalitetnije međusobne saradnje. Dakle, ovim predlogom, stvara se zakonski osnov za osnivanje kancelarije za mlade, a zakon predviđa i stvaranje krovne kancelarije. Podržavamo ideju, podržavamo cilj, ali potpuno jasno i potpuno precizno želim da kažem i kada je reč o agenciji za mlade, ni kancelarija za mlade, ne smeju biti prostor za partijsko zapošljavanje, za politički marketing, za političke kampanje, jer bi onda apsolutno obesmislili i obezvredili ideju koja ima jedan izuzetan značaj za mlade u Srbiji. Treba da razmišljamo kako da osnažimo lokalne kancelarije, jer nije svaka lokalna samouprava na jedan adekvatan način, čini mi se, prepoznala značaj kancelarije za mlade. Volonterski rad nije održiv u dugoročnom smislu i na duži vremenski period. Ali, sa druge strane, ono što mi očekujemo jesu rezultati, očekujemo izveštaj o radu i očekujemo da se kancelarije ne otvaraju pro forme, već da imaju, kao što sam rekao, rezultate. Mislim da je važno da, kada govorimo o konkursima koje planira ministarstvo, o tome je juče bilo reči na resornom odboru republičkog parlamenta, naredni konkursi sadrže i onaj deo koji se odnosi na osposobljavanje mladih za pisanje projekata, kako bi kasnije mogli na jedan adekvatan način da koriste fondove EU koji će, nadamo se, biti vrlo brzo na raspolaganju i vrlo brzo dostupni. Još jedan segment želim da istaknem kada je reč o ovom zakonskom predlogu, a tiče se mladih talenata. Naime, članom, čini mi se, 20. ovog zakonskog predloga predviđeno je da se njihovo nagrađivanje i stipendiranje, čini mi se, po prvi put smatra opštim interesom, što je od velike važnosti. Naravno, sagledavajući analizu koja je data u obrazloženju ovog zakonskog predloga, ono što zabrinjava i što je, nažalost, potpuno jasno, najveći problem mladih u ovom trenutku je pitanje nezaposlenosti. Postavlja se pitanje da li je ovaj zakonski predlog mogao na bilo koji način da tretira i ovo pitanje ili da ponudi, znam da je teško, nekakav osnov za rešavanje i ovog problema? Ovaj predlog bi mogao, po našem mišljenju, da sadrži i odredbe koje se tiču, o tome je već bilo reči, zaštite mladih, počev od zaštite prodaje alkohola, bolesti zavisnosti, do zaštite u medijima, o kojoj su kolege već govorile, kao što je to, primera radi, učinjeno u Nemačkoj, kada je reč o Zakonu o mladima, gde se ceo zakon odnosi na zaštitu mladih. Ono što možda još nedostaje, po našem mišljenju, pored stvaranja podsticajnog okruženja za razvoj i unapređenje položaja mladih, jeste jasnije i preciznije utvrđivanje i definisanje prava i obaveza subjekata omladinske politike i, sa druge strane, države. Kada je reč o kriterijumu za sastav krovnog saveza, smatramo da bi bilo dobro da kvantitet i kvalitet omladinskih udruženja budu u ravnoteži. Dakle, da kvantitet i kvalitet omladinskih udruženja bude uravnotežen. Što se tiče saveta za mlade, važno je utvrdite jasne kriterijume za izbor članova saveta i njegov rad, ili će to biti regulisano usvajanjem nekog drugog akta. Ali, svako treba razmisliti i to da se možda poveća procenat mladih u savetu. Čini mi se da je to u ovom zakonskom predlogu u prvobitnoj verziji, odnosno u prvobitnom predlogu 30%, najmanje 30%. Kada je reč o finansiranju programa i aktivnosti, verujemo, kako ste rekli, u transparentnost finansiranja programa i aktivnosti koje se tiču mladih ljudi, jer i to je jedan od načina, kako je to ministarka rekla na samom početku, da povratimo poverenje mladih u institucije koje ih predstavljaju. Na samom kraju još jednom želim da istaknem da poslanički klub SPS-JS u načelu podržava ovaj zakonski predlog, jer dobro je da se ova oblast zakonski reguliše. Nema odgovora na sva pitanja, to i nije logično i nije realno u ovom trenutku, nije realno očekivati, ali se skreće pažnja na potrebe mladih kao važne društvene kategorije koja u ovom trenutku, kao što ste između ostalog rekli, čini 20% našeg društva. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 10 minuta i 40 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća. Uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo je danas govoriti u Narodnoj skupštini o ovoj temi koja je izuzetno važna za nas, a i ponosan sam što su pre mene govorili, a nadam se i da će govoriti, članovi Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, koje upravo Ministarstvo omladine i sporta navodi kao primer dobre prakse u normiranju onih stvari koje su važne za mlade ljude. Sigurno je da ovo ministarstvo ne može sve da uradi u ovoj državi i ne može da bude zaduženo za svaki oblik prosperiteta mladih i omogućavanja prolaza mladim ljudima, ali u svakom slučaju ono što je važno jeste da ovaj zakon definiše savet za mlade u koji će ući i predstavnici drugih ministarstava, ali i predstavnici mladih ljudi i udruženja. Oni će onda moći u jednoj interakciji da razmene ono što su njihova iskustva, ali i da razmene moguća viđenja rešenja problema mladih koji postoje u Srbiji, koji su nesporni. Teško je napisati zakon o mladima, to zaista nije lako, imajući u vidu da mladi nose u sebi jednu posebnu kreativnosti jesu posebna grupa ljudi građana Srbije. Teško je staviti u pravnu normu sve ono što mladi mogu da osmisle. Zato ovaj zakon predstavlja jedan okvir koji mladi ljudi treba da popune svojom kreativnošću. To je ključ ovog zakona. Nekom se može činiti da je zakon ovakav ili onakav, da zakon nije zakon, da je on deklaracija, ali u svakom slučaju ni u Savetu Evrope ne postoji konsenzus oko konvencije o mladima. Svi znaju da je treba doneti, a ona se nekako nikako ne donosi. Međutim, imajući u vidu altruizam i naše delegacije, ali i uvažene koleginice Kovač, siguran sam da će se krenuti ka konvenciji o mladima i u Savetu Evrope, imajući u vidu da je upravo ta tačka dnevnog reda glasila – ka konvenciji i mladima u Evropi. Može se reći, na kraju krajeva, da ovaj zakon nije zakon, ali zašto nije zakon? Iz prostog razloga zato što su mladi zakon i morali bi da budu zakon za nas stare. Kao što sam rekao, ovim zakonom dobijamo jedan okvir koji će popuniti mladi ljudi. Mi želimo da se bavimo budućnošću i to je ono što je za nas najvažnije, sećajući se prošlosti i moleći se da se ta prošlost nikada ne ponovi. Nesporne su vrednosti u našoj prošlosti i nesporno je da je danas 28. jun, Vidovdan, i dobro je što se upravo na ovaj dan govori o mladima, jer će mladi stvarati početkom ovog dana budućnost Srbije. Ne mogu da se ne setim 28. juna 1989. godine, kada je započeo jednom pogrešnom politikom egzodus mladih ljudi iz Srbije koji su otišli iz zemlje razočarani politikom koja se temeljila na nečemu što je časno i veliko u našoj istoriji. Politika onih koji više nisu mladi mora da bude takva da mladima obezbedi budućnost, i to treba da bude kredo svih političara koji treba da govore o problemima mladih. Inače će u taj prostor ući mediokriteti, ući će mediji koji će formirati svest mladih, koja zapravo neće biti svest jer će biti bazirana na nekim prolaznim i jeftinim vrednostima. Naravno, kada govorimo o tome da su mladi naša budućnost, naravno da to zvuči kao parola, ali zvuči samo kada izgovaraju stari. Ali, kada mladi budu preuzeli vođenje politike osetićemo jedno drugo, novo i bolje vreme. To vreme je svakako pred nama, zato moramo da verujemo sebi, ali i životu koji je pred njima, onima koji su danas mladi i onima koji će tek biti mladi. Lutajući često zaluđeni upravo onim mediokritetima o kojima smo govorili, ili zapostavljeni od društva, onog društva kojeg čine stariji, mladi sami traže sebi svoj izraz. Često su buntovni, često su nezadovoljni, ali oni su uvek rešeni da budu aktivni, oni su skloni promenama, i mnogo su skloniji promenama za razliku od nas, jer su oni svesniji da nemamo vremena. Strategijom koja je namenjena mladima puno toga se promenilo i država je po prvi put shvatila da se mladima u ovoj zemlji stariji moraju baviti. Često smo mi stariji lutali zaluđeni različitim zabludama udaljavajući se sazrevanjem od istine, nismo skloni da razumemo ono što promovišu mladi. To je sigurno naš peh, ali ono što takođe treba da znamo, mlade je baš briga za nas, ali nas mora da bude briga za mlade. Ispred sebe imamo Predlog zakona o mladima, o kojem ćemo danas govoriti, ali ono što je važno, danas je tu sa nama i odgovoran ministar koji je prepoznao ono što je za nas stare uvek teško, a to je da razumemo mlade. Mladima ne možemo bilo šta narediti, ne možemo im bilo šta normirati, pogotovo ne kao država, ali ovim zakonom određujemo formu koju mladi treba i mogu da popune. Zato strategija, o kojoj sam govorio i koja je prvi put doneta od kada je ministarka Samardžić na čelu Ministarstva za omladinu i sport, predstavlja strategiju koja je dovoljno duga i predstavlja dogovor između nas i naše dece. Važeća strategija je podržana sa 167 okruglih stolova. Kao što vidite, potrebno je puno više vremena da bi obuhvatili sve nepresušne ideje mladih. Važno je da je postojala debata u kojoj su mladi bili uključeni. Ona je bila obimna i predstavlja temelj ovog zakona. Za razliku od mnogih zakona koji su donošeni i za razliku od onih zakona koji nisu implementirani, mladi će sigurno iskoristiti svoju šansu ovim zakonom. Kada sam malopre govorio o tome "mi stari", misleći i na sebe, primetio sam da se mnogi dosta kiselo smeškaju, jer smatraju da ni ja nisam preterano star, ali jesam star samo iz jednog razloga, što sam sa svojih 30 godina bio u dva rata. Tek sada sa 40 godina počinjem ispočetka, na neki način, vraćajući se u onu mladost koja je brutalno prekinuta, tako što se igram sa svojom decom i na taj način učim od njih, jer sam siguran da od njih možemo puno toga da naučimo. Ovim zakonom se obavezujemo da ćemo mlade slušati, da ćemo im omogućiti jednake šanse, da ćemo ih podržati, da ćemo biti svesni njihovog značaja, da ih nećemo gušiti, što je jako važno, da ćemo ih promovisati, da ćemo se skloniti kada oni krenu napred, da ćemo ih čuti i da ćemo verovati njihovim godinama, što često nije slučaj. Budućnost Srbije se gradi na međusobnom poverenju između starih i mladih ljudi, ali dodao bih i onih koji su prerano, ne svojom krivicom, ostarili. Koliko samo snage crpim iz sećanja na mladost, često sam i nezadovoljan, često se bunim, često mi nije potaman, ali se samo tako osećam mladim. Naša politika mora obezbediti lokalnim samoupravama da i njihovoj i našoj deci upravo ona obezbedi uslove za normalan život. Zaprepašćeni velikom migracijom mladih ljudi u gradove ili u inostranstvo, moramo postaviti sami sebi pitanje – koliko smo mi, zapravo, razumeli njihove potrebe? Svi oni nesporno vole i svoju zemlju, svoje selo i svoj grad, ali oni ne vole kad prosto ne mogu da žive, jer veruju samo u život koji je dostojan njihove mladosti. Njihovi roditelji ih najbolje razumeju, u to budite sigurni. Onda im moramo prepustiti da oni zajedno sa svojom decom kreiraju lokalnu politiku i obezbede uslove za život mladih ljudi i njihove dece, jer je to uslov koji sami postavljaju i dogovor sa državom da bi nastavili da žive u ovoj zemlji i da bi vodili život dostojan čoveka, a ne život koji smo vodili u ne tako dalekoj prošlosti. Mi stari smo zadovoljni sa mladim stvarima zato što nismo dovoljno mladi da bi težili ka višim ciljevima. Ideali su negde završili i često mladima kažemo da ništa nije idealno, gušeći na taj način njihov životni kredo. Na to nemamo pravo i zato moramo učiti od njih. Svi moramo biti svesni da se mladima ustupa mesto, inače ćemo biti osuđeni da naši mladi uvek iznos počinju ispočetka. Mi ih možemo podsećati na ono što su za nas i naše pretke bile vrednosti, ali oni moraju da stvaraju nove vrednosti. Mi poštujemo lobanje ugrađene u Ćele kulu, ali želimo da se bavimo glavama mladih ljudi koji će sutra biti budućnost ove zemlje i stvarati nove vrednosti. Nemamo pravo na grešku i zato je put koji ovim zakonom trasiramo jasan put koji je direktno namenjen mladima, put kojim mogu da krenu samo ukoliko to požele, put ka poslednjoj destinaciji, a taj put je buduća idealna Srbija ka kojoj idemo svi zajedno, zajedno sa onima koji će u njoj živeti u budućnosti.
Iskorišćeno je 11 minuta i 20 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarka, predstavnici Vlade, danas je na dnevnom redu zakon o mladima, kao što znamo. Pre nego što bilo kažem o ovom zakonu, podsetiću vas da ste vi svojevremeno dolazili u naše poslaničke klubove da sami prezentujete ovaj zakon, ali obzirom da ste sad bili sprečeni, a mi znamo zbog čega, pošto ste sa našim vaterpolistima doneli zlatnu medalju, mi sa ovog mesta čestitamo našim vaterpolistima, jer su jedini kolektivni sport koji se plasirao na Olimpijske igre u Londonu. Nadam se da će ih biti i više. Sada o zakonu. Neću držati apologetske govore kao što su držali moji prijatelji, već ću pričati realno, onako kako osećam. Kada je reč o zakonu o mladima, mi smo očekivali da se ovaj zakon, pre svega, bavi preventivom, da pričamo o uzrocima i posledicama ili, pak, da je Vlada napokon shvatila da nekim kvalitetnim idejama želi da poboljša život mladih ljudi u Srbiji. No, mislimo da nemamo odgovor ni na jedno od ovih pitanja, a da se Vlada uopšte nije bavila esencijalnim problemima mladih. U ruci držim ovaj zakon. Kao što reče neko od mojih prethodnika, on liči na deklaraciju i on je neki pamflet, ne liči na ozbiljan zakon, iz prostog razloga što ovaj zakon ne obavezuje, što nema nikakvih sankcija. Pretpostavljam da ste imali dobru nameru, gospođo ministarka, da uradite jedan kvalitetan zakon, da napišete dobar zakon. Vi ste pogodili formu, ali suštinu niste. To je ono što ćemo mi danas kritikovati. Danas govorimo o mladim ljudima koji će biti budući lekari, profesori, zaštone i poslanici, mehaničari, poljoprivrednici, vodoinstalateri i stoga moramo da napravimo jedan kvalitetan ambijent kako ta armija mladih ljudi se ponovo ne bi odselila negde u inostranstvo i tamo privređivala. Pretpostavljam, a postavljam pitanje svim poslanicima, a postavljam pitanje svim poslanicima i pozicije i opozicije, da li znaju slučajeve da je neki mlad čovek iz njihove okoline, fakultetski obrazovan, otišao zauvek i napustio svoje ognjište, otišao trbuhom za kruhom i nikada se nije vratio ili se, pak, vraća kada su raspusti. Pretpostavljam da ima takvih slučajeva i da vi takve slučajeve znate. Neko reče da se radi o krovnom zakonu i da na osnovu ovog krovnog zakona treba da legalizujemo probnu organizaciju. Pitam sve vas, ako pričamo o krovnom zakonu, a svi znamo da se kuća gradi od temelja, pa tek na kraju krov, da li je Srbija, da li je ova vlada postavila dobre temelje za jedan ovakav krovni zakon? Naše mišljenje je da nije. Negde oko 400 hiljada stručnjaka od 90-ih godina se iselilo iz Srbije. To je koštalo skupo ovu državu. Njihovo školovanje je koštalo oko 300 hiljada dolara. Kada to pomnožite sa 400 hiljada, država Srbija je u gubitku 12 milijardi. Još veći gubitak se ogleda u tome što oni nisu privređivali ovde, što nisu razvijali našu zemlju. Svojevremeno taj odliv mozga postojao je u komunizmu, međutim oni su to vešto prikrivali i govorili da se radi o privrenom radu. Bili su mudri i na taj način prikrivali. Ankete govore, poštovani prijatelji, koje su sprovedene pre tri četiri meseca da apsolventi naših univerziteta, studenti završnih godina bi u ovom trenutku 63% njih otišlo u inostranstvo i tamo radilo. Radili bi bilo šta, ne u svojoj struci, samo da obezbede sebi egzistenciju. Iskreno rečeno, i ja sam tako razmišljao do 2000. godine. Međutim, video sam neku svoju šansu u tim promenama, video sam šansu u Vojislavu Koštunici i on je moje poverenje opravdao upravo u periodu od 2004. do 2008. godine, a i vi ste data bili u vlasti kada je Srbija najbolje živela, kada je prosečna plata bila 426 evra, kada je bruto društveni proizvod svake godine rastao od 6 do 7%. Mnogi od ovih ljudi koji nisu otišli su se možda ponadali, poštovani prijatelji, da će naći svoje radno mesto u onih 200.000 radnih mesta koje je obećao Boris Tadić ili će im pomoći roditelji sa onih 1.000 evra koje je obećao Mlađan Dinkić ili su čak mislili da će im bake i deke pomoći svojim penzijama koje bi trebalo da budu 70% od ličnog dohotka. Međutim, to se izgleda nije desilo. Umesto ova Vlada da nastavi u kontinuitetu, da radi kao što je radila prethodna Vlada, ova Vlada je sve urušila. U ovom trenutku verujte mi, Srbija je na drugom mestu po odlivu mozgova. To vi znate, gospođo ministre, na 132 mestu su se našli samo Gvineja Bisao i to je izuzetno kvalitetno društvo. Nadam se da će se to ubuduće promeniti i da će se ova država opametiti, da će napraviti jednu strategiju, ne samo da zaustavi taj odliv mozgova, već da napravi jednu strategiju za priliv mozgova. Svi oni ljudi koji su otišli ranije možda bi se vratili, ali za to treba da postoje adekvatni uslovi, optimalni uslovi koji će nadam se Vlada nastaviti ubuduće. Jedan ruski nobelovac, Jotor Lenidovič Kopit, kaže da je za jednu zemlju, nauku jedne zemlje izuzetno pogubno kada ode 50 naučnika, stručnjaka. Naša zemlja jeste mala, ali mnogo je stručnih ljudi otišlo sa ovih prostora. Mnoge zemlje su zaustavile odliv svojih mozgova, poput Južne Koreje, Kine, Indije, ali pametnom strategijom jer su ulagale u nauku i tehniku. To se ne odnosi na vaš referat gospođo ministre, ali su i te kako puno ulagali. Daću vam primer jedne Finske, evropske zemlje, koja 75 puta više ulaže nego Srbija u nauku, odvaja 4% BDP, tj. 5,2 milijarde za razvoj nauke i tehnologije. Treba napomenuti da i pojedini univerziteti, i to privatni univerziteti, potpiruju vatru odlaska naših mladih studenata. Imamo primer da je Beograd bio preplavljen bilbordima megatrend univerziteta gde se kaže "završi megatrand i pali". Činjenica je da na tom istom univerzitetu predaje i naš ministar prosvete Žarko Obradović i da je kako reče vlasnik univerziteta to jedna patriotska izjava. Ako tako nastavimo, verujte mi da ćemo stvarno zaustaviti odliv mozgova i da niko neće otići više, jer nećemo imati stručnjaka. I, ona poznata rečenica – ko izađe iz Srbije neka ugasi svetlo će se stvarno ostvariti. Očekivali smo da ćete možda i ovaj zakon, ili uopšte da će Vlada rešavati probleme porodice u smislu zato što je naš narod, srpski narod jedan od najstarijih naroda, ne po istoriji, već po biologiji. Četvrti smo po starosti u Evropi, a deseti u svetu. Naši mladi ljudi tek u 32 godine se osamostaljuju, imaju neku autonomiju,beže od roditelja. Do tad ih roditelji hrane. Ono što sam hteo da vam kažemtakođe gospođo ministar je da u samoj Srbiji postoji veliki broj migracija, odlazak mladih ljudi ka većim centrima poput Beograda, Niša, Novog Sada, tako da se prazni cela ta južna Srbija i istočna Srbija, a vi znate da fizika ne zna za prazan prostor i znate da će se tu ipak neko doseliti, oni koji se graniče sa nama. I o tome moramo voditi računa. Prethodna vlast u gradu Leskovcu, odakle ja dolazim, je povela računa o tome i napravila jedan fond za mlade talente. Međutim, vlast u kojoj vi sad parcipirate, vi kao stranka, je ugasila taj fond. Petnaest učenika je mesečno primalo stipendiju od 100 evra, nije to velika para, ali itekakovelika je za budžet njihovih roditelja. Međutim, ne znamo iz kojih razloga je ova sadašnja vlast to ugasila. Kakvu smo mi poruku poslali mladim ljudima? Da beže iz Leskovca, a mi smo od njih očekivali da se vrate i da budu parna lokomotiva koja će povući razvoj Leskovca. Sada bi lepo bilo da kažem nešto i o zakonu. Kada je reč o ovom zakonu, nismo rekli ništa novo. Čak smo i na Odboru za omladinu i sport rekli da ćemo glasati protiv ovog zakona, jer mislimo da zakon nije dobar i da zakon i te kako može kvalitetnije da se uradi. Naši omladinci DSS su takođe uzeli učešće i dali nam određene inpute kada smo pisali amandmane. Napisali smo oko 25 amandmana, to ćete i videti, i hteli smo da popravimo što se popraviti ne može. Nadam se da ćete prihvatiti neke amandmane koji suštinski i te kako mogu pomoći u kvalitetu ovog zakona. Naše osnovne zamerke kada je reč o ovom zakonu su pre svega agencija. Reći ćete mi da je to imperativno zato što EU traži to od nas da se nadgleda taj zakon o mladima. Međutim, činjenica je, pošto je samo šest zemalja u Evropi usvojilo ovaj zakon, da to nije evropski zakon i da mi svoj zakon možemo prilagođavati našim uslovima. Vi u svom ministarstvu imate državnog sekretara za omladinu. Poverite njemu taj posao, poverite njemu taj referat da se bavi tim problemom. Druga stvar, doneli smo ovde jedan zakon o smanjenju broja radnika u državnom aparatu. Nadam se, ako će se već formirati ta agencija, da će to biti mladi ljudi, oni koji su izgubili posao na osnovu tog zakona o smanjenju broja zaposlenih. Eto prilike, a ne da bude to mesto gde će se zapošljavati stranački kadrovi. Kada je reč o kancelarijama za mlade, rekli ste da ih ima u ovom trenutku 123 i na ovaj način, faktički ovim zakonom mi ih legalizujemo. Rekao sam na Odboru za sport, ako se sećate gospođo ministre, da je veliki broj zaposlenih u tim kancelarijama za mlade upravo iz G17 plus, čak i koriste stranačke prostorije da promovišu određene programe. To sam vam rekao, trebali ste da proverite, to je istina. Ono što smo mi reagovali amandmanom da u tim kancelarijama treba da budu ljudi ne stari od 30 godina, zbog difolta po zakonu, jer zakon govori o ljudima od 15 do 30 godina. Ti ljudi treba da se bave tom problematikom. Kada je reč o strategiji mišljenja smo da strategija treba da se piše na jedan duži period, na period od 10 godina, jer je to jedan trajni dokument koji treba da poštujemo i nadam se da ćete i na taj amandman reagovati, te da ćete ga prihvatiti, jer je amandman i te kako dobronameran. Finansiranje projekta, mi smo hteli da to bude transparentno, da bude javno, zato smo uložili jedan amandman gde tražimo od vas da na sajtu vašeg ministarstva prikažete sve kandidate čiji su projekti prošli i čiji projekti nisu prošli, da ljudi vide i da znaju zbog čega nisu prošli. I na kraju, osvrnuo bih se, kao zamerka, a to je diskreciono pravo ministra. To se vidi kroz član 24. Govorili smo i o prethodim zakonima ovde, puna su nam usta toga bila, da je Srbija po percepciji i korupciji na 82 mestu. Upravo ovakvim zakonom Vlada pokazuje da je generator korupcije. Zato smo i mi reagovali amandmanom, nadam se da ćete takođe i taj amandman prihvatiti. I na kraju zli jezici kažu da je ovo jedan zakon koji se radi uoči izbora, da je izborni zakon. Neću da verujem u to, ali tako kažu ljudi. Kažu ljudi da je upravo zakon napravljen da bi se umrežila mreža omladinska G17 plus, tj. URS i u to neću da verujem, zle namere. Ali je,evo kaže kolega, sasvim moguće. Verujem da je tako. Takođe, nama nije jasno zbog čega DS izlazi toliko u susret URS tj. Mlađanu Dinkuću? Da li je to zbog koalicije? Znam da nećemo dobiti odgovor na ta pitanja, ali o tome neka sude mladi Na kraju, siguran sam, kako kaže Mika Antić, mi činimo sve da ne uradimo ništa. Tako činimo i sa ovim zakonom da ne bi uradili ništa. Zahvaljujem.
Petnaest minuta i 40 sekundi iskorišćeno je od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, poštovana javnosti Srbije, mi imamo pred sobom zakon o mladima koji smo nazvali krovnim zakonom. Uvek mi kao čoveku smeta kada se nešto nazove krovnim zakonom, mislim da treba da bude temeljni zakon, iz temelja proizilaze ključne stvari. Kao poslanička grupa, Nova Srbija apsolutno smatra da jedan ovakav zakon treba Srbiji. Podatak da smo šesta zemlja u Evropi koja ga donosi jeste podatak koji treba da nam služi na čast. Kao neko ko je vrlo aktivan po pitanju prava deteta, prava mladih, pozdravljam svaki iskorak u tom pravcu. Međutim, kao i svaka politička odluka, mi smo ovde pre svega politički odgovorni ljudi, bar to od nas očekuju građani Srbije, zato su nas ovde i birali. Moraćemo da damo odgovore na mnoga pitanja, pogotovo kada su mladi u pitanju, jer život je jednosmeran put, oni u naše godine dolaze, mi u njihove više nikad. Mladost ima snagu, starije godine iskustvo i to zajedno treba da da jedan boljitak, jedan napredak za sve vidljiv i za sve koristan. Dositej Obradović, naš prvi popečitelj prosvete, svojevremeno u svom životu i priključenijima rekao da je mlada duša podobna topljenom vosku, u kakav je kalup saliješ, takav ćeš oblik i dobiti, i to je istina. Ovakav jedan zakonski projekat donosi se da uredi prava i obaveze. To treba da bude njegov osnovni cilj. Ostalo - načela, pravila, navike i ostala transparentna zagovaranja se uređuju deklaracijom. Zakon mora da bude eksplicitan, jasan i primenjiv. Dakle, to je ono što je osnovni nedostatak ovog zakona. On je sa dobrim namerama i on ima oblik i formu deklaracije koja je malo izletela u članove, pa se predstavila kao zakon. Zaista, ima dobre namere, one se ovde navode u ovim načelima. Ali, žao mi je što u Ministarstvu nije bilo dovoljno sluha da pre donošenja ovakvog predloga pred narodne poslanike pogledate samo jedno zakonsko rešenje, recimo BiH, koje je kroz 44 člana, dakle, nešto više članova, vrlo konkretno odredilo neke stvari, učinilo taj zakon primenjivim i pokazalo da bi se zakon primenio, da ne bi bilo samo treba da, može da, itd, znači, može da bude ne mora da znači, znači, da bi zakon doveo, odnosno vratio ili ustanovio institut poverenja u institucije, a institucije počivaju na zakonima i to je osnovni temelj poverenja u njihovo delovanje, jer znate šta će biti ako se one ne ponašaju u skladu sa zakonom ili se vi ne ponašate u skladu sa zakonom, na tome počiva moderno uređeno društvo, dakle, uveli su mere kaznene politike. Šta ako neko ne uradi nešto od toga? To je osnovno što ovom zakonu fali, jer sve ovo ovde jeste spisak dobrih želja i dobrih namera, nedovoljnih, a moramo znati da je ovo zakon o mladima, da se mladi vaspitavaju, podižu i usmeravaju prema uzorima koje mi stvaramo i koji smo mi, između ostalih, da su obrazovanje i vaspitanje dva neodvojiva procesa i svakom ovom diskusijom i svakom našom javnom izgovorenom rečju mi ih vaspitavamo kakvi treba da budu ili kako mogu da se ponašaju ili kako ne mogu da se ponašaju. Dakle, prava proizilaze iz obaveza. I to je, recimo, u tom zakonu kod naših suseda u BiH jasno rečeno. Oni su rekli koja prava imaju mladi, šta su njihovi ciljevi u tom zakonu da se postigne i šta su njihove obaveze prema tom zakonu. Toga ovde u zakonu nema. Mi smo stavili dosta amandmana, nedovoljno koliko smo smatrali da treba. Osvrnuću se, recimo, na nekoliko članova za koje smatram da nisu najsrećnije rešeni. Recimo, već u članu 3. tačka 5) kod neformalnog obrazovanja, o kom smo govorili i koje je dobrodošlo, ali se mora mnogo preciznije urediti šta jeste neformalno obrazovanje, nemojte zaboraviti koliki je tu prostor za zloupotrebu mladih, a mi imamo, između ostalog, dužnost i obavezu da mlade zaštitimo od opasnosti karakterističnih za njihovu dob, kojoj mogu biti izloženi. To je jedna od naših obaveza i to moramo da uredimo zakonskim aktima. Onda, u članu 4, recimo, gde se promoviše načelo podrške mladima. Član glasi ovako – svi, a posebno subjekti omladinske politike u okviru svojih poslova i delokruga podržavaju društveno osnivanje mladih na način utvrđen zakonom, strategijama i drugim instrumentima. Dakle, to je jedan opšti stav i zaista dobra namera. Šta ako neko to ne podržava? Ništa. Onda, načelo jednakosti i zabrane diskriminacije. To je već uređeno drugim zakonima. Nisu oni izuzeti od tih zakonskih rešenja, već su doneti zakoni, svi mladi su jednaki. Šta, svi drugi nisu jednaki? Svi su jednaki po Ustavu našem. Nemojte da budu neki jednakiji od drugih. Onda ćemo se opasno približiti Orveu. Načelo jednakih šansi, to je već malo hipokrizija ili licemerje. Mladi imaju pravo na jednake šanse i učešće u svim oblastima društvenog života u skladu sa sopstvenim izborima i sposobnostima. To je zaista promocija dobre želje i volje, samo da je vidimo na delu i da je vidimo kada neko neće da je ispoštuje. Kako to sprovesti? A najčešće neće i vrlo teško hoće. Gde mi to vidimo u našoj praksi da se to sprovodi? I kad već imamo tajproblem, gde vidimo kako ćemo sankcionisati onoga ko to ne sprovodi i gde ćemo to precizirati da neko ima obavezu? Znate koliko smo se namučili oko Zakona o invalidima itd, da pomognemo ljudima koji su na bilo koji način marginalizovani da nađu svoje mesto u društvu i morali to vrlo precizno i jasno da poslodavcima odredimo neke kaznene mere, da im odredimo koji broj itd, i to je ogroman pomak u tom smislu bio, tako da smo morali i ovo ovde urediti. Kažem, moglo je. To su neki uredili zakonom. Pa, načelo jačanja svesti o značaju mladih i njihovoj društvenoj ulozi. To se ne može propisati zakonom. Ovo je načelo, može da uđe u deklaraciju, ali da vi zakonom propišete svest, i to u članu, pa kako ćete zakonom dokazati da po članu 7. nemam to u svojoj svesti ili bilo ko od nas, ili da ima? To je nešto što zakon prilično čini pismenim sastavom, a ne zakonskim rešenjem. To je stvar kulture, tradicije, obrazovanja, vaspitanja, kroz generacije i generacije i opšteg društvenog miljea i opšte društvene krize ili opšte političke krize, opšte političkog načina života, privrednog delovanja i svega ostalog. Sve to utiče, kao i informativni sistem, na formiranje svesti. Danas, kada imamo ovu elektronsku komunikaciju, svesni smo koliko je tu interes pojedinih moćnih ljudi vlasnika medija iznad svih etičkih i osnovnih skrupula i bar smo tu svesni koliko smo, ne stvarajući kriterijume, urušili sve, počev od jezika pa do ostalih kulturnih vrednosti, kao i sve ostalo sisteme vrednosti, upravo zahvaljujući nekontrolisanom delovanju medijskih kuća. Načelo aktivnog učešća mladih, koje apsolutno pozdravljam, ali me interesuje kako se ono može sprovesti? Kaže: "svi, a posebno subjekti omladinske politike obezbeđuju podsticajno okruženje i daju aktivnu podršku" i ovaj član se završava jednom sintagmom koja kaže: "a na osnovu pune obaveštenosti mladih". Šta je osnova i šta je na osnovu pune obaveštenosti mladih primenjeno, učinjeno i šta će biti ako ne? Dalje imamo načelo odgovornosti i solidarnosti mladih. Ovo je takođe nešto što je dobra namera, što jeste vaspitni cilj jednog društva i jeste u delokrugu Ministarstva prosvete. To je već decenijama vaspitni cilj svih škola. Mi ga ne moramo posebno propisivati, ono se sadrži i u našem moralnom kodeksu našeg osnovnog kućnog vaspitanja. Ako se osvrnete na to, biće vam jasno. Dakle, ne znam samo kako će se to primenjivati, kako ćemo utvrditi da li je ono narušeno po članu 9. ovog zakona ili nije. Šta ćemo ako otkrijemo da jeste? Već postoje drugi zakoni kojima se to pitanje u društvu kada se pojavi reguliše. Nacionalna strategija za mlade apsolutno je nužna u neophodna. Nacionalna strategija treba da bude deo nacionalne politike. Nacionalnu politiku donosi jedna vlada. Sveukupni odnos prema mladima treba da bude nešto što treba da bude strategija i cilj društva. Međutim, kao i u mnogim situacijama kada dođe izborna godina onda gledamo ciljne grupe, pa prebrojavamo koje su ciljne grupe najbrojnije i kojima ćemo se obratiti. Svi mi koji se bavimo politikom, političkom kampanjama znamo o čemu govorim. Sada mladi jesu priličan politički ulog ili politički plen ako im se obratimo na pravi način. Imamo samo jednu drugu začkoljici ili mali problem u toj komunikaciji sa mladima. Mladi od devedesetog godišta na ovamo nisu uopšte naivni, mnogo su toga prošli zahvaljujući nama i imaju mnogo pitanja za nas na koje mi nemamo odgovor, a moramo da im odgovorimo zašto su rođeni i žive u ovakvoj državi, zašto ona za njihovo prilično spasavanje i odrastanje nije uređena onako kako im svaki put, a nagledali su se bar u poslednjoj deceniji dosta političkih kampanja, nije onako uređena kako im stalno obećavamo i koje su garancije da ćemo je mi urediti onako kako obećavamo. Znate, uči oni toga dosta u onom formalnom obrazovanju, pa su shvatili i ovako problematične medije da je grčka tragedija zasnovana na mitu, a srpska na mitu i korupciji. To oni dobro vide i prema tome stvaraju neke svoje kriterijume, neke svoje sisteme vrednosti. Nažalost i urušavaju mnoge sisteme vrednosti, ali za to smo odgovorni mi, jer smo obavezni da napravimo taj društveno poželjan milje u kome će oni rasti u zdravom i dobrom okruženju, pozitivnom pre svega za njih. U ovoj strategiji koja ima dobre namere kaže se – subjekti omladinske politike deluju u skladu sa principima strategije. Nema nikakvih metodskih propisa, operativa, strategija i taktika kako to mladi da sprovedu. Znači, mi im namećemo neka načela i propisujemo neka pravila, a kako će oni to da sprovedu, morali bi smo im dati i uputstva. Imamo obavezu na osnovu svog iskustva da tu budemo jasni i konkretni. Ono što je trebalo propisati, što su se u BiH se usudili da članom 32. propišu jasno - političke stranke ne mogu da organizuju udruženja mladih, kraj. Time su pokazali da nisu licemeri, time su zaštitili od zloupotrebe političkih stranaka koje ovaj zakon prilično otvara na mala vrata i, ono što je kolega malo pre rekao, pogledajte kako deluju kancelarije za mlade, uglavnom su ispostave političkih stranaka. Tamo ne mogu da uđu mladi sa odličnim idejama, ma koliko kvalitetni bili. Slušala sam od mladih koji su odlazili sa fantastičnim projektima, nema sluha za to, nisi tamo gde treba, možeš da budeš genije, kraj priče. To je istina na terenu. Dakle, to je jedan sitan član koji ih je trebao zaštiti. Moglo se to prepisati iz ovog zakona vrlo jasno. To je član koji pokazuje da neko zaista želi da mladi budu mladi, da stvaraju svoj svet i da ih zaštiti od nas, jer nismo mi savršeni ovde, mi se trudimo i svi mi ovde činimo u ime svojih birača koji stoje iza nas, da se pokažemo u nekom dobrom svetlu, da činimo najbolje, ali ako neko ko dolazi iza nas i ima snagu i crpi neka pogrešna i prava iskustva i na tome se uči, treba mu dati objektivno šansu. Možda neke potpuno nove političke snage se već pojave u sledećem sazivu i naprave ono što obećavamo da treba da napravimo. Zatim imamo član 13. na koji smo takođe imali nekih primedbi. Mladi mogu da se udružuju u neformalna udruženja, to je stav 5, čiji su ciljevi ili oblast ostvarivanja ciljeva usmereni na mlade u skladu sa onim zakonima koji deluju u skladu sa zakonom kojim se uređuje osnivanje i pravni položaj udruženja. Dakle, neformalna i formalna udruženja, ovde se govori o projektima koja mogu formalno registrovana udruženja, ovde se već dopuštaju i neformalna, ali će se oni u svakom slučaju gledati da se negde kanališu u formalno i da to bude onda i politički dirigovano, upotrebiću taj izraz. Dakle, savet, kancelarija i agencija za mlade u zakonu BiH nije predviđena agencija. Znači, nije to obaveza EU. Verujte da ako se krećete bilo gde po Srbiji, a mi neki dolazimo iz Srbije, vraćamo se svako veče u naše gradove i dolazimo ujutru ovde, postoji reč koja više ljude iritira u ovom trenutku, a to je reč agencija. Vezuju ih za najcrnje momente ove ekonomske krize na sve moguće načine. Dakle, još jedna agencija za mlade sa sve pratećom administracijom koja će da uđe u budžet samo će smanjiti sredstva tamo gde treba, a treba ih upravo uložiti u mlade. Kancelarija za mlade, o njoj sam već govorila u članu 18. Kancelarija za mlade finansira se iz budžeta jedinice lokalne samouprave, kao i drugih izvora u skladu sa zakonom. Mislim da tu treba precizirati izvore. Znate, drugi izvori mogu biti ko je ko, a onaj ko plaća taj mnogo toga diktira. To je pravilo, onaj ko daje novac taj i diktira pravila ponašanja. Dakle, ako smo odredili da to bude lokalna samouprava, ako je to u interesu države, to da, ali šta ako lokalna samouprava to neće da uradi? Recimo, smeni se vlast, dođe neka politička stranka koja to ne može da sprovede i na drugi način sprovodi politiku, nemate predviđeno, a u zakonu BiH to je vrlo jasno predviđeno i precizirano. O agenciji za mlade članom 19. je predviđeno jedino što mi smeta a to je jedna složena rečenica za realizaciju programa za mlade, a u skladu sa programima EU koji se odnosi na mlade, može se obrazovati agencija u skladu sa posebnim zakonom. Čak i tu stoji neobavezujući glagol može. Finansiranje programa i projekata od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora, tu ima zaista nekoliko stavki na koje smo takođe imali primedbe, međutim, ono što mi smeta kao nekome ko je 25 godina bio eks katedra i godinama se borila i sada kao poslanik, u svakom budžetu i rebalansu budžeta, kolege se sigurno toga sećaju da sam lično podnosila amandman tražeći, pošto se ovde u tački 11. kaže – pruža se podrška mladim talentima kroz nagrađivanje, stipendiranje i usavršavanje učenika i studenata, znamo da se Ministarstvo prosvete bavi time, znamo da postoji zakon koji se bavi time, Zakon o učeničkom i studentskom standardu itd, pa onda kaže – za finansiranje podrške mladim talentima kroz nagrađivanje, stipendiranje i usavršavanje učenika i studenata, sredstva budžeta Republike Srbije obezbeđuju se u okviru budžetskog fonda koji je Vlada osnovala za te namene, Fond za mlade talente u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžetski sistem. Načitali smo se po novinama kako naši talenti prolaze i koliko su nagrađeni. Godinama zagovaram, kažem ovde kao poslanica koja je svaki put podnela amandman, vrlo jasno i lično sam zamerila gospodinu Žarku Obradoviću, načelnom i odgovornom ministru za te poslove, što se nije izborio za više sredstava za finansiranje učeničkih takmičenja. To je prvo mesto odakle posle crpimo najbolje, najtalentovanije, stimulišemo i razvijamo. To su toliko skromna sredstva, namerno, pomalo cinično sam podnosila amandman, tražeći da se za reprezentacije pojedinih potpredsednika vlade i ostalih, skinu sredstva, i da se tu dodeli. Vrlo skromna sredstva, a sećate se, nikada taj amandman nije prošao. Nijednom. Niko neće kafe jedne u Vladi da se odrekne u ime dece. Niko. To je istina. I to vam iskreno kažem. Da je neko pokazao volju pa rekao – znate šta, nećemo sa ovih sredstava nego ćemo sa nekih drugih. Ma kakvi, o tome se nije ni pričalo. To je ta istina koja stoji tu. Znači, tamo gde treba da to prepoznamo, i tada sam govorila i svaki put kažem da oni jesu budućnost. Oni jesu budućnost i oni treba da budu motr koji će posle proizvesti u ovom društvu sve potrebne uslove da možemo da sve one marginalizovane grupe podnesemo kao socijalno odgovorni ljudi, da im pomognemo i da im učinimo život dostojnim čoveka. U ovom zakonu, u članu 20, 11. tačka, završavamo naravno sa brigom o talentovanima, ali u ovom zakonu nisu vidljivi oni o kojima isto ovo društvo mora da misli – oni mladi koji su socijalno ugroženi, toga ovde nema. Onda, resocijalizacija delinkvenata u mladoj dobi, i to su mladi o kojima moramo da brinemo i da učinimo ih korisnim … (Predsednik: Vreme.) … završiću. Ovo su sve zamerke ovog zakona. Kasnije ću u svom delu rasprave nastaviti da iznosim primedbe koje imam na zakon. Nadam se da ćete imati sluha i za naš amandman.
Verujem da nema ministra koji nije iskazao svoj zahtev u vezi sa potrebama, ali da su budžetska sredstva prosto limitirana. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedniče, uvažena gospođo ministarko, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici. U martu smo razmatrali Zakon o sportu, istog ovog ministarstva – Ministarstva za omladinu i sport. Bio je to zakon koji nije doneo najbolje rešenje za razvoj sporta u Srbiji, ali je ipak predstavljao i predstavlja jedan ozbiljan zakonski akt, koji je, očigledno, dugo i temeljno rađen. Danas razgovaramo o drugom zakonu iz nadležnosti ovog ministarstva, o zakonu o mladima. Mislim da je sam naziv ovog zakona diskutabilan. Predložili smo da se promeni naziv ovog zakona i da se zove – zakon o omladini. Zašto? Zato što je omladina pojam, izraz koji se odomaćio u srpskom jeziku, kada se govori o ovoj populaciji, i zato što se ta reč i taj izraz može jako lepo upotrebiti i u jednini i u množini i u muškom i u ženskom rodu. Uostalom i sam predlog ovog zakona u svojim odredbama pominje i koristi izraz – omladina. Recimo, u članu 3, od ukupno pet tačaka ovog člana 3, čak u četiri se pominje omladina, omladinski sektor, omladinska politika, omladinska aktivnost i omladinski rad. Osim toga, i ime vašeg ministarstva nije ministarstvo za mlade i sport nego Ministarstvo omladine i sporta. Zato smatramo da je ovaj izraz primereniji. Nije toliko bitno ime ovog zakona, važno je da suštinski formalno ovaj zakon nije dobar. U suštini, ovaj zakon nije obuhvatio sve one društvene oblasti u kojima mladi žive. Formalno, nema formu zakonskog akta, nije zakon već je jedna nepotpuna deklaracija koja čak nije ni nabrojala u svojim načelima sve ono što nabraja nacionalna strategija koju je Vlada usvojila 2008. godine. Rekao sam da zakon nije potpun, čak ni po deklaraciji. On ne pominje neke bitne oblasti društvenog života u kojima se mladi danas nalaze u Srbiji. Ne pominje se ni jednom rečju obrazovanje, osim u jednom delu – neformalno obrazovanje, Ne pominje se problem zapošljavanja koji je krucijalni problem mladih u Srbiji, niti mere za ublažavanje tog problema, kao ni mere za sprečavanje odlaska mladih stručnjaka i uopšte mladih ljudi iz zemlje. Nema reči ni o problemima zavisnosti koji danas opterećuju, u velikoj meri, našu omladinu i celu zemlju. Nema ničega i ništa nije napisano o sve većoj zavisnosti mladih od droge, alkohola, kriminala među mladima i apsolutno ostalih zavisnosti koji se ne pominju u ovom nacrtu zakonau, odnosno Predlogu zakona. Zakon ima samo 29 članova. Imali smo Zakon o sportu koji je u martu usvojen i koji ima 194. člana. Tada sam rekao da je to zakon koji je zaista preobiman, najobimniji Zakon o sportu, ne samo u regionu nego i u Evropi. Ovaj zakon je suviše skroman, sažet za ovakav problem i za ovu vrstu naše populacije, od koje, kako su mnoge moje kolege i koleginice rekle, zavisi budućnost naše zemlje. Više bih voleo da zakon o mladima ima 194. člana, a Zakon o sportu 29. članova. Ako još u ovom zakonu odbijemo one uvodne članove, prelazne i završne odredbe, onda ćemo svesti zakon na nekih 20 članova, što je sasvim nedovoljno za ovakvu kompleksnu problematiku. Nacionalnu strategiju za mlade je Vlada usvojila 2008. godine i to je dobar potez Vlade. Očigledno je da je na osnovu te strategije pokušano da se napiše zakona o mladima. Međutim, nacionalna strategija za mlade, koja je kasnije razrađena u akcionom planu za upoređivanje i primenu ove strategije 2009. godine, zasnovana je, pre svega, na iskustvima zapadnih zemalja. To je u jednoj ruci dobro, ali sa druge strane, to nije dobro jer nisu uvažene specifičnosti položaja mladih u Srbiji. Nije svejedno biti mladi čovek u Srbiji i nije isto biti mladi čovek koji živi na zapadu. Ona bukvalno prepisuje preporuke Saveta Evrope, odnosno nacionalna strategija se fokusira na 11 indikatora koji su preporučeni u strategiji za mlade EU – mladi, ulaganje i osnaživanje, zatim program "mladi u pokretu" koji se nalazi u strategiji EU – Evropa 2020. godine itd. Drugi plan nacionalne strategije je baziranje na statističkim podacima iz popisa iz 2002. godine. Vidim da ste i vi u svom ekspozeu to naveli, ali mislim da to nije relevantan podatak jer se to dešavalo pre devet godina. Ne možemo se bazirati na tim podacima i ne možemo tvrditi da u Srbiji ima milion i 500 hiljada mladih i da oni danas čine jednu četvrtinu, odnosno 20% ukupne populacije u Srbiji. To ćemo tek videti nakon popisa u Srbiji. Ne zaboravite da je mnogo mladih otišlo iz zemlje, da se mnogi od njih nisu vratili i da je neizvesno da li će se jedan broj njih vratiti ili ne. Osim toga, 2002. godine nije postojala ekonomska kriza, niti svetska niti domaća, tako da su okolnosti sasvim drugačije danas. Trebalo bi doneti novu nacionalnu strategiju za mlade, jer ova strategija koja je ozbiljno napisana, zaista ozbiljno, može da posluži kao dobra osnova za izradu jedne nove strategije, sveobuhvatne, koja će jasno definisati probleme mladih ljudi u Srbiji i jasno odrediti neophodne mere za njihovo rešavanje. Problem mladih u Srbiji se bitno razlikuje od problema mladih u inostranstvu. Mladi u Evropi nisu imali ratove devedesetih godina, nisu imali sankcije ekonomske koje su bitno doprinele urušavanju naše ekonomske strukture. Naši mladi Evrope nisu imali bombardovanje. U njihovim zemljama nema izbeglica niti raseljenih njihovih godišta i njihove nacionalnosti. Naši mladi žive mnogo teži život. Prošli su sve to. Drugo, u zemljama EU, u mnogim zemljama gotovo da i nema izraženog siromaštva, a to je kod nas sve veći i teži problem. Ovo su samo neke prednosti evropske omladine u odnosu na našu i zato i treba evropske smernice, kada se na njih pozivamo, prilagoditi uslovima u kojima živi naša omladina. Sada u ovoj situaciji koja je vrlo nezavidna za mlade, ali i za sve ostale stanovnike Srbije, mi od mladih očekujemo da uče normalno, da se zapošljavaju i da sutra vode našu zemlju. Iako većina evropskih zemalja nema zakon o mladima, mnoge od njih imaju nacionalne programe i planove za zaštitu dece i omladine. U obrazloženju je, siguran sam, pogrešno navedeno da mnoge zemlje imaju. Nemaju. Slovenija nema, ona ima samo nacionalni program za decu i adolescente, tako da to nije zakon. Dalje, pravi zakon u okruženju jedino ima BiH, donet je zakon 2010. godine, prošle godine, i jedini zakon koji je zaista relevantan u Evropi ima Nemačka. Spremajući se za raspravu o ovom zakonu, proučio sam zakon za mlade u Nemačkoj i mogu da vam kažem da on u potpunosti opravdava moju tvrdnju da se ovde ne radi o predlogu zakona, već o predlogu deklaracije o mladima. Prosto, zakon nije konkretan. U Nemačkoj su u tom zakonu nabrojane zabrane za decu i omladinu, odnosno adolescente. Ne može nijedno dete ili adolescent da gleda film ukoliko na njemu nema oznake "informativni sadržaj" ili "obrazovni sadržaj". Isto je i sa video kasetama. Strogo je zabranjeno i kažnjava se odlazak dece i adolescenata u restorane bez pratnje, u kockarnice i to je sankcionisano sa vrlo oštrim kaznama, čak do jedne godine zakona ili do 50.000 evra. Dakle, to je zakon koji jasno propisuje šta se sme, šta se ne sme, koji jasno uređuje konkretno tu oblast. To je ono što nedostaje u ovom zakonu. Zato je on u tom delu zaista prazan, nekompletan i konkretan. I pored toga, ipak smatram da je Ministarstvo omladine i sporta imalo dobru nameru i stojim na stanovištu da je ovaj zakon za mlade potreban Srbiji, ali ne ovakav zakon, nego novi, drugačiji, sveobuhvatniji zakon koji će jasno prepoznati osnovne probleme mladih ljudi u Srbiji i odrediti konkretne mere koje će učiniti sve da se ti konkretni problemi mladih u Srbiji reše na najbolji mogući način, u zavisnosti od ekonomske, socijalne i političke situacije u zemlji. Koji su problemi mladih u Srbiji? Ima ih zaista mnogo, ali pokušaću da navedem nekoliko problema. To su: neorganizacija mladih, neodlučivanje mladih, nemogućnost da odlučuju o pitanjima koja su u njihovom interesu, ali i mnogo toga što se razlikuje od njihovih vršnjaka u Evropi. Mladi nisu i ne mogu, nažalost, biti učesnici odlučivanja o bitnim pitanjima za njihov položaj. Zakonima o osnovnom obrazovanju i o visokom obrazovanju je određeno i omogućeno da oni imaju pravo udruživanja, ali i da imaju pravo na svoje učeničke i studentske parlamente. Oni u većini škola i fakulteta i postoje, ali je pitanje kako oni funkcionišu. Nažalost, ne dobro, nažalost, neorganizovano jer postoji jednostavno skepsa kod mladih ljudi da jednostavno se njihov glas ne čuje, da njihov glas nije bitan, da profesori, roditelji i politički činioci apsolutno nemaju sluha za njihove probleme. Zato je negde, po istraživanju Instituta za psihologiju Filozofskog fakulteta, samo 88% mladih učenika angažovano u tim parlamentima, a slično je i u studentskim parlamentima. Odluke i stavove ovih parlamenata se ne uvažavaju i mladi su potpuno demotivisani jer shvataju da su samo puki posmatrači, bez ikakvih šansi da donose odluke bitne za njihov život i položaj u društvu. Zato mladi nemaju poverenja u sistem i ne žele da se u dovoljnoj meri uključe u javni život, mada, po istraživanju, čak 64% mladih ispitanika smatra da bi svojim radom, svojim savetima i svojim angažovanjem u organizacijama raznog tipa zaista mogli da utiču na donošenje bitnih odluka po njihov položaj. Aktivno učešće mladih u društvu je zanemarljivo. Od mladih se očekuje mnogo, čak i da sutra Srbiju povedu napred, što je sasvim normalno, prirodno i logično, ali odluke o njima donose drugi. Skoro 90% mladih ne želi da se uključi ni u kakav vid organizovanja, niti čak u udruženja građana, ni u kulturno-umetnička društva, niti u sportska društva. Samo mali deo njih je uključeno u ove organizacije. Loša ekonomska situacija je doprinela da veliki broj mladih odlazi sa sela i iz manjih gradova u veće gradove, to je migracija koje smo zaista svesni. Oko čak 80% mladih izražava želju u anketama da iz manjih sredina pređu u veće sredine da bi tako sebi obezbedili bolju egzistenciju. Prema istraživanjima koja su urađena još 2003. godine, svaki drugi mladi čovek je želeo da napusti zemlju. Danas nema relevantnih istraživanja o tome koliko je mladih danas u takvom položaju. Govori se o nepostojanju jednakih šansi. To se i pominje u ovom predlogu zakona. To je stvarnost u Srbiji. Mladi koji žive u siromaštvu sujedna posebna kategorija. Ne smemo smesti s uma da 26% mladih nema kompletna tri obroka dnevno. Mladi sa invaliditetom su posebna kategorija kojoj se ne posvećuje dovoljno pažnje. Od nekih 800.000 ljudi sa invaliditetom u Srbiji, 24% su mladi ispod 25 godina. Mladi koji žive u izbeglištvu, mladi koji su raseljeni sa KiM takođe žive u veoma lošem položaju i oni u znatno manjem broju završavaju škole od njihovih vršnjaka, u još manjem broju završavaju fakultete od svojih vršnjaka u Srbiji, a mladi na KiM žive u stalnom strahu šta će im se desiti, kakva je njihova sudbina, kakva je sudbina KiM uopšte, šta će njihovi roditelji ukoliko izbiju novi sukobi, gde će i kuda će. O tim mladima se nimalo ne vodi računa. Takođe, postoji kategorija mladih sa nerešenim stambenim statusom, a to su i zaposleni i nezaposleni. Čak i 70% mladih koji su nezaposleni žive kod svojih roditelja, a čak 50% onih koji su zaposleni i dalje žive kod svojih roditelja zbog nemogućnosti rešavanja stambenog problema. Ovo su samo neki problemi, a ja ću u drugom delu svog izlaganja na kraju rasprave govoriti o daljim problemima i o rešenjima za rešavanje položaja mladih i o nedostacima ovog predloga zakona. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo sa radom, dozvolite da u vaše i svoje ime sa zadovoljstvom pozdravim grupu omladinaca DSS, koji se nalaze u poseti Domu Narodne skupštine, a trenutno prate deo današnje sednice, izuzetno tematski značajne za njih i za sve nas, sa galerije Velike sale. Prisutni su: Vladimir Tomanović, Marko Milošević, Filip Radosavljević, Mihajlo Babić, Aleksandar Trajković, Mihajlo Vidojević, Marko Stanojević, Marija Timotić, Milan Džamić, Andreja Perić, Aleksandar Nikolić, Nikola Gizić, Nikola Markov, Miroslav Josić, Miloš Živanić, Vlada Crnogorac, Miroslav Simić, Milica Duka, Milan Rojičić i Nikola Pešić. Pozdravimo aplauzom cenjene goste! Nastavljamo sa radom. Dajem reč narodnoj poslanici Lidiji Dimitrijević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o jednoj veoma važnoj temi. Mogu slobodno reći jednoj od najvažnijih, jer su i svakome od nas pojedinačno deca i mladi najvažnije osobe u životu. Nažalost, na samom početku moram da izrazim nezadovoljstvo ovakvim predlogom zakona. Ovo je prvi put da se ova oblast definiše zakonom i očekivanja su bila i te kako velika. Međutim, predlagač nije na pravi način odgovorio očekivanjima. Dobro se sećam posete gospođe ministra Leskovcu 3. septembra prošle godine kada je ovaj zakon najavljen kao veliki nacionalni projekat koji će biti usvojen u toku međunarodne godine mladih koja traje do 12. avgusta ove godine i reči da je bitno da mladi u ovoj godini u Srbiji dobiju svoj zakon. Razočarenje je veliko, jer mi danas pred sobom imamo jedan predlog zakona koji karakterišu dve stvari. Prva stvar jeste prenaglašenost uloge koju će imati udruženje i savezi u koje mladi treba da se učlanjuju. Podsetiću samo da je Zakonom o udruženjima, od pre dve godine, definisano da kada kažemo udruženje to podrazumeva nevladinu organizaciju, član 2. stav 1. pomenutog zakona. Druga stvar koja je evidentna jeste pokušaj jedne političke partije da pred izbore donoseći ovaj zakon na vrlo vešt način privuče mlade ljude, napravi prve kontakte sa njima, a sve sa krajnjim ciljem da ih uključi u svoje redove. To ću i obrazložiti malo kasnije. S obzirom na to da je kao cilj koji se želi postići donošenjem ovog zakona definisano unapređivanje društvenog položaja mladih i stvaranje uslova za ostvarivanje potreba i interesa mladih u svim oblastima koji su od interesa za mlade. Ostaje nam otvoreno pitanje – da li je približavanje mladih jednoj političkoj partiji i članstvo u raznoraznim udruženjima, tj. nevladinim organizacijama, jedini način da se unapredi društveni položaj mladih. Kada pročitamo to što je napisano u Predlogu zakona o mladima vidimo ove dve stvari i shvatimo koliko je to poražavajuće za mlade ljude koji žive u Srbiji. Za većinu se može reći da živi jako teško, da su mnogobrojni problemi sa kojima se susreću svakodnevno, a predstavnici vlasti nude rešenje u vidu nevladinih organizacija ili članstva u političkim partijama. Krenuću redom, od početka Predloga zakona. Najpre su definisani predmeti i cilj i objašnjeno šta su omladinska politika i omladinski sektor, šta znače pojedini izrazi, navedena načela. To su te neke uvodne stvari. Kroz tri člana pomenuta je Nacionalna strategija za mlade, kakav je to dokument, ko ga sprovodi i način finansiranja. Želim da istaknem da Strategija, kao dokument, nije loša, da su problemi dosta verno identifikovani ili kako je u Strategiji navedeno prikaz stanja, mada je to nešto toliko očigledno. To je ustvari napisana svakodnevnica. Deo Strategije koja se odnosi na ciljeve i opšte i specifične i mere za njihovo ostvarivanje, takođe, ne može se reći da je nešto loše urađeno. Navedene su institucije koje su nadležne za realizaciju ciljeva. Znači, sve je uglavnom napisano kako treba, samo to treba u praksi i primeniti. Vratiću se sad Predlogu zakona. Sledi deo koji se odnosi na udruženja i saveze. Kako bih izbegla mogućnost da bilo ko stavove SRS protumači kao zlonamerne, želim da pročitam ono što u našem programu, programu SRS u delu 26 piše. SRS se zalaže za maksimalno ostvarivanje svih vidova organizovanja građana, osim udruženja u cilju ugrožavanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta srpske države, kao i udruživanja u cilju ograničavanja, suzbijanja i smanjenja prava građana naše države, određene verske sekte i drugo. Udruživanje građana, udruženja i organizacije koje imaju za cilj negovanje hobija, zadovoljavanje parcijalnih i grupnih potreba svojih članova, podrazumevaju obezbeđenje eventualnih finansijskih sredstava potrebnih za život i rad svakog udruženja i organizacije od strane građana u to udruženje. Država prema tim udruženjima ne može imati finansijskih obaveza. Cilj ovakvog odnosa SRS prema slobodnom udruživanju građana je prevashodno usmeren na odvijanje ovakvih udruživanja parcijalnih interesa, od globalnih interesa građana, kao i prestanak finansiranja od strane države raznih udruženja koja su u osnovi političkog karaktera i čiji je jedini razlog postojanja da u određenom političkom trenutku odigraju ulogu pomoćnika režima. Ovim Predlogom zakona uvodi se u legalne tokove finansiranje nevladinih organizacija sredstvima iz budžeta Republike i jedinica lokalnih samouprava. Tačnije, već je Zakonom o udruženjima koji je usvojen u julu 2009. godine članom 38. izvršena legalizacija odobravanja novca iz budžeta. Kako bih bila ispravno shvaćena, moram da istaknem da SRS ne vidi nikakav problem u tome ako neki dinar ode kao dotacija Društvu za cerebralnu paralizu, Savezu gluvih i nagluvih, Savezu slepih, Udruženju paraplegičara, Udruženju distrofičara, Centru za samostalni život invalida, naprotiv. Međutim, svi mi prisutni u ovoj sali pre nekoliko meseci imali smo prilike da ovde u Narodnoj skupštini vidimo dokumente koje je kolega Boris Aleksić pročitao za govornicom, a koji govore o iznosima koji su iz budžeta uplaćeni nevladinoj organizaciji Sonje Liht. To je ono čemu se SRS najoštrije suprotstavlja. Sad ću izneti i neke argumente zbog čega. Finansiranje Nacionalne strategije za mlade, tj. poslovi oko izrade strategije bili su raspoređeni na 47 udruženja građana, tj. nevladinih organizacija koje je ministarstvo izabralo na konkursu i sa kojim su sklopljeni ugovori o finansiranju. Ukupna vrednost ovih ugovora na teret budžeta Srbije iznosila je 85,5 miliona dinara. Od svih državnih institucija, jedino je Institut za psihologiju Filozofskog fakulteta u Beogradu sproveo istraživanje o slobodnom vremenu i svakodnevnici mladih. To istraživanje, zajedno sa istraživanjem CESID o aktivizmu mladih su plaćena 3.016.750,00 dinara. Država je još imala troškove od 5,6 miliona dinara za 12 ugovora o delu tokom 2007/08. godine koji su se odnosili na poslove rada tematskih grupa na izradi prvobitnog predloga strategije. Troškovi kampanje tokom drugog kruga konsultativnog procesa izrade predloga strategije koštali su 213,5 hiljada, a dok su troškovi seminara u banji Kanjiža koštali 199,8 hiljada dinara. Organizacija i realizacija završne konferencije usvajanja Predloga strategije u Beogradu koštala je 2,5 miliona dinara Kad se sumiraju svi troškovi i kad se podvuče crta, dolazi do cifre od 97.169.271,49 dinara. Više od 85 miliona dinara nevladinom sektoru. U kreiranju omladinske politike u Srbiji o trošku građana dominantan upliv ima nevladina organizacija na čijem je čelu Sonja Liht. Nevladina organizacija je u periodu od 28. septembra 2007. do 15. jula 2009. godine sa ministarstvom zaključila čak četiri pojedinačna ugovora ukupne vrednosti 10. 269.460,50 dinara. Prvi ugovor, 2,7 miliona odnosi se na sprovođenje projekta nevladine organizacije za formiranje koordinacije i praćenje savetodavnih odbora. Drugi ugovor, 3,9 miliona, uloga mladih političkih lidera u formulisanju nacionalnih i lokalnih omladinskih politika. Treći ugovor, 2,2 miliona, projekta Strateški pravci jačanja uloge mladih u Srbiji, omladinska politika u procesu evropskih integracija. Četvrti ugovor, milion i 345 hiljada, efikasna primena Nacionalne strategije za mlade u multietničkim sredinama, mogućnosti i izazovi. Činjenica je, ponavljam, bilo je dovoljno da sagledate našu svakodnevnicu i napisati to u dokumente, državne institucije imaju dovoljno kapaciteta da predlože mere. Tako da je plaćanje ovolikog novca nevladinim organizacijama zaista je bilo nepotrebno. Predlagač ovog zakona, kao način za unapređenje uslova za društveni razvoj mladih vidi u osnivanju udruženja. Udruženja se zatim udružuju u saveze, a status krovnog saveza stiče se nakon udruživanja 60 udruženja i saveza. Predviđeno je da krovni savez ima ovlašćenja da predlaže kandidate za savet za mlade i učestvuje u procesu izrade i sprovođenja strategije i drugih dokumenata iz oblasti omladinske politike. Ovo predstavlja način da se fabrikuju neke nove ličnosti, slične onima koje sam malo pre pomenula, po tome što uzela mnogo novca iz budžeta i da takve osobe odlučuju o životima mladih ljudi. Sledeći deo zakona odnosi se na savet, kancelariju i Agenciju za mlade. To je ono drugo obeležje Predloga zakona koje prikazuje nameru predlagača da se mladi približe i češće stupaju u kontakt sa predstavnicima jedne političke partije. Hoću da istaknem da je poslanički klub SRS predložio svojim amandmanom brisanje člana Predloga zakona koji se odnosi na osnivanje agencije. Smatramo da zakonom ne treba predvideti ni mogućnost da se bilo kada obrazuje agencija, najpre zbog toga što su agencije paradržavni organi, paralelni Ustavom priznatim državnim organima. Čak i ako bi ste u ovom trenutku samo predvideli mogućnost a ne i osnovali agenciju, sigurno bi to bilo učinjeno u neko skorije vreme, jer predstoje izbori, pa je to odlična prilika da se tuzbrinu određeni kadrovi, direktor, nekoliko rukovodioca sektora, stručna služba, upravni i nadzorni odbor. Dobro nam je poznato kako su se neki kadrovi odnosili prema novcu poreskih obveznika. Nismo zaboravili, a sigurna sam ni građani Srbije, još dugo neće zaboraviti Bojana Krišta i njegove astronomske menadžerske bonuse. On je jedan očit reprezent, a ima ih dosta. Više puta smo za govornicom čitali redom koliki su bili iznosi plata direktora. Sad to neću činiti da ne bih trošila vreme na to i da se ne bih udaljila od onoga što je danas na dnevnom redu. Stav je SRS da, ukoliko se istinski želi da unapredi položaj mladih u društvu, to se može učiniti i u okviru legalnih institucija, mada je uglavnom radi institucija podređen interesima stranke koja je u njoj postavila svoje rukovodioce, ali to je činjenica da je državni organ i mora se tako prihvatiti, tako da, ukoliko se zaista istinski želi da popravi položaj mladih, vrlo je jednostavno to učiniti u okviru sektora Ministarstva za omladinu i sport. Ne postoji potreba za osnivanjem nove agencije, ma koliko to bilo u skladu sa programima EU. SRS apsolutno ne vidi nikakav problem u tome da, ukoliko ministarstvu nedostaju novi stručni kadrovi, oni budu zaposleni, jer zaista ima puno toga, kada su upitanju mladi, što treba rešavati, ali osnivati agenciju zaista je nepotrebno. Što se tiče Saveta za mlade nismo predložili da se on briše iz Predloga zakona, niti kancelarija za mlade. Savetodavnih tela u Srbiji ima mnogo i nije neki problem ako postoji i savet za mlade. Problem je što generalno saveti gube svoju ulogu i svoju svrhu postojanja, već postaju instrumenti u rukama predstavnika vlasti. Ovim predlogom zakona predviđeno je da će članovi saveta biti članovi iz reda udruženja iz saveza i to najmanje jedna trećina članova saveta. Zbog argumenata koje sam malo čas navela, a odnose se na ogromne iznose novca iz budžeta transferisane nevladinim organizacijama, SRS se ne slaže sa ovakvim predlogom. Kancelarija za mlade osmišljena je tako da bude spona između mladih ljudi i jedne političke partije koja u svojim rukama drži kancelariju za mlade, Nacionalnu službu za zapošljavanje, Ministarstvo ekonomije. To je jedna izuzetna koncentracija moći, a kada je tolika moć u nečijim rukama, onda je taj neko u prilici da odlučuje ko će biti zaposlen, čiji će projekti dobiti podršku za samozapošljavanje, za angažovanje mladih u porodičnom biznisu, za samozapošljavanje mladih u ruralnim područjima i za sve ostale projekte. Ne treba zbog ovog problema koji se odnosi na zapošljavanje da u senci ostane mnogo drugih problema iz ostalih oblasti života mladih, naročito očuvanje zdravlja, obrazovanje i provođenje slobodnog vremena. Svakodnevno smo svedoci sve veće ugroženosti zdravlja mladih drogom i alkoholom. Visoko obrazovanje sve više postaje privilegija dece bogatih roditelja. Provođenje slobodnog vremena je kvalitetno kod veoma malog broja mladih. Zastrašujuće scene sa javnih mesta, posebno sa tribina sportskih objekata, su takođe svakodnevica. Osnovu svih ovih problema čini egzistencijalni problem. Čuli smo u uvodnoj reči da ste, prilikom izrade Predloga zakona, pitali mlade – šta je to što oni žele da bude napisano u njihovom zakonu? Želimo da govorimo iskreno. Najveći problem kod mladih je nezaposlenost, tačnije problem – kako se zaposliti. Važno je istaći, kada govorimo o kancelariji za mlade, da je to prostor u kome se kreira omladinska politika na lokalnom nivou i kao jedan od elemenata omladinske politike vrši se izrada projekata iz oblasti omladinskog preduzetništva. Opet se vraćamo na koncentraciju moći. Ono što predstavlja apsurd, napisano je u članu 22. stav 2. Predloga zakona o mladima kojim je definisano da lokalne samouprave, kao uslov za dobijanje sredstava za finansiranje i sufinansiranje programa i projekta od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora, uslov je da moraju imati osnovanu kancelariju za mlade. Šta ovo znači? Ukoliko o životu mladih negde ne odlučuje jedna politička partija, oni ne treba da dobiju sredstva za mlade koji žive u tom mestu. Ovo predstavlja čistu diskriminaciju. Završiću onim što je istaknuto na početku obrazloženja zakona. Napisano je, a i vi ste, gospođo ministar, time počeli, da će mladih biti sve manje. Moram da podsetim da je poslanički klub SRS u januaru mesecu podneo Narodnoj skupštini Predlog zakona o izmenama Zakona o finansijskoj podršci porodica sa decom, kojim smo predložili pozitivne mere za povećanje nataliteta. Jedini odgovor koji smo dobili jeste da naš predlog nije usaglašen sa zakonodavstvom EU, a u obrazloženju zakona, u prvih nekoliko rečenica stoji da je EU dala konstataciju da će mladih ljudi uskoro biti manje. Ako nema dece, nema ni omladine. To je logično. Poslanički klub SRS je na ovaj predlog zakona podneo 15 amandmana, sa namerom da ovaj deo omladinske politike, koji ste obuhvatili Predlogom zakona, učinimo koliko toliko prikladnijim. Ovo podseća na priču o pismenom zadatku iz srpskog jezika, kada profesor jedan rad oceni jedinicom i napiše – promašena tema. Ovaj predlog zakona je promašena tema, promašena za mlade, jer neće stvoriti preduslove da se poboljša kvalitet njihovog života. Međutim, što se tiče predlagača, kada analiziramo interese predlagača zakona, ovo nije promašena tema, oni su ciljali pravo u središte. Zahvaljujem.
Gospođo ministre, izvolite, imate reč, samo se prijavite. Gospođa Snežana Samardžić-Marković, izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, pažljivo sam slušala sve što je danas izneto u vezi sa Predlogom zakona o mladima i ono što mi stvarno imponuje jeste velika briga i interesovanje koje je ovde iskazano o mladima. Drago mi je, takođe, što su svi pomenuli da je to nesporno važna tema i da je zakon o mladima veoma potreban ovom društvu. To je očigledno konsenzus i moram da konstatujem da mi je, u ime predlagača i svih onih koji su radili na zakonu, zaista milo zbog toga. Ono što mogu da vidim, to je da je bilo pripreme i čitanja, ne samo naših akata, mislim pri tom na Predlog zakona, mislim i na strategiju za mlade, nego da je bilo čitanja i nekih međunarodnih akata. Međutim, strašno mi je žao što su se pojavile neke flagrantne neistine, zato što mislim da Narodna skupština nije mesto gde treba iznositi netačne podatke. Jedan od takvih je svakako izneseni podatak da Slovenija npr. nema zakon o mladima. Prilika je da vas obavestim, za one koji nisu znali, da je Slovenija 2010. godine donela Zakon o javnom interesu u omladinskom sektoru. Tako da, molim sve one koji su ovo izneli, da na dalje ne iznos ovakve npr. netačnosti. Ono što sam takođe primetila da postoji izvesno kolebanje međunarodnim poslanicima o tome koja treba da dužina zakona bude. Sećam se vrlo dobro da je bilo kritike da je nekakav zakon predugačak sad je zakon prekratak, ljubazno vas molim da opredelite da li postoje neki aršini, precizni u santimetrima i broju ovih članova da bi se znalo koji je zakon kvalitetan, ozbiljan i dobar na osnovu toga. Za mene to svakako nije osnovno merilo, što sam već pokazala i ranije. Takođe, izrečena je sumnja u to da li će se zakon primenjivati ili neće? Izrečena je sumnja, naime, rečeno je da je ovo dobra volja i želja Vlade da se ovakav zakon donese. Prvo, reći ću vam da se već strategija za mlade ozbiljno primenjuje otkad je donet od 2008. godine i podaci govore da je u aktivnostima koji su predviđeni akcionim planom učestvovalo već oko 700 hiljada mladih ljudi, što ja mogu sa pouzdanošću da kažem da je prilično veliki broj. Naravno, ne mogu da se ne složim sa narodnim poslanikom koji je izneo da su ovo podaci statistički o broju mladih, tačnije oko milion i po mladih u Srbiji iz 2002. godine. Pošto su to jedini podaci zaista ne mogu da izmišljam neke druge i ne mogu kao neko ko se bavi ozbiljnim pitanjima i zakonom da izmišljam nešto što ne postoji. Kada budu doneti novi statistički podaci koji su kredibilni i popis tada ćemo moći na njima i da se baziramo. Ono što sam takođe primetila to je da postoji izvesna, da tako kažem pojačana želja da se kažnjava. Kao što sam rekla ovo je po mnogo čemu pionirski zakon i zbog toga možda ima i taj odnos novog sistema vrednosti, gde se ponešto zasniva na dobroj volji ili nije formulisano kao eksplicitan zahtev da neko mora da radi ovo ili da neko mora da radi ono, već je definisano šta je obaveza, a ta je obaveza na izvestan način tako definisana da bi se moglo finansirati, da bi se aktivnosti mogle finansirati zato ih mi i prepoznajemo u ovom zakonu. Takođe, ono što sam videla kao zamerku jeste – da agenciju za mlade traži od nas EU i da je ona predviđanje ovakvog dokumenta da je to vezano za izbore. Bojim se da je tu netačno obaveštenje u pitanju, zato što formiranje agencije za mlade zavisi od statusa koji zemlja ima i da bi se ovakva agencija formirala potrebno je da zemlja pre svega ima status kandidata, i nema zaista veze sa izborima kada se dobije status kandidata, stvoriće se uslovi za tako nešto. Ono što se još može reći, to je da je svrha agencije za mlade da koristi programe, novac koji postoji za mobilnost, a koji je ovde neko pominjao od poslanika, mislim da je bila poslanica Elvira Kovač, to je novac koji je na raspolaganju i koji možemo koristiti, a i ne moramo. Ukoliko imamo agenciju za mlade mi možemo da koristimo novac koji je na raspolaganju i shodno tome smatramo opravdanim da se tako nešto osnuje. Posebno bih se zahvalila na komplimentu narodnoj poslanici Lidiji Dimitrijević, koja je rekla da u Ministarstvu omladine i sporta ima dovoljno kapaciteta. Najtoplije se zahvaljujem, mislim da postoji ozbiljan intelektualni kapacitet, drago mi je što ste to konstatovali. S tim moram da se složim. Međutim, i takođe hvala vam na tome što kad kažete da ne biste imali ništa protiv da se više zaposli u Ministarstvu omladine i sporta, volela bih da kada budu sledeće diskusije o budžetu, vi to ponovite da bismo mogli veći broj zaposlenih da imamo i da nas podržite i kao opozicija u okviru toga. Naročito, zato što Ministarstvo omladine i sporta u Sektoru za omladinu koji se bavi svim ovim pitanjima zajedno sa pomoćnikom ministra i sekretaricom ima ukupno sedam zaposlenih, što smatramo da je svakako nedovoljno, ali ja sam veoma zahvalna što ste konstatovali da imamo dovoljno kapaciteta, mislim da se to iz našeg rada i vidi. Takođe, ono što sam htela da istaknem to su i komentari koje sam čula da na primer – mladi nemaju razumevanje profesora, ne znam zašto se vređaju profesori, ne znam zašto je rečeno da nemaju razumevanja od profesora, da nemaju razumevanja od roditelja, mislim da je nepotrebno vređati i profesore i roditelje u ovom kontekstu. Takođe, ono što je pomenuto to je , da jesu potrebne sankcije kada su u pitanju načela. Naime, narodna poslanica Zlata Đerić je pominjala da navodeći načela, da treba i da se neke sankcije obezbede. Zaista, ne znam, gde, u kom zakonodavstvu je ona videla da se načela mogu ili ne mogu sankcionisati i da se to predviđa. Takođe, veoma mnogo i često pominjane su lokalne kancelarije za mlade . One su pominjane u kontekstu toga da predstavljaju model zapošljavanja ljudi iz jedne političke stranke. Ja ću vam reći da od svih kancelarija za mlade, kojih ima, kao što rekoh, ima 123, regrutuju se i biraju koordinatori samo od strane lokalne samouprave. Znači, Ministarstvo omladine i sporta, ne utiče na kadrovsku politiku, pa tako imamo situaciju da i neki koji su na primer iz lokalnih samouprava gde su predstavnici SRS, imaju svog lokalnog koordinatora za mlade, pa imamo tako i situaciju, iz redova DSS, ima lokalnih koordinatora za mlade, a evo primer, najpoznatije je da je predstavnik, koordinator lokalne kancelarije za mlade iz Beograda, član jedne opozicione stranke. Ja smatram da je to ispravan pristup i ono što je bitno, to je da se takav pristup i dalje neguje. Razlog zašto su inače predstavnici birani od lokalne samouprave, pa možda i članovi stranaka, jeste u tome što lokalna kancelarija za mlade ima centralnu obavezu da obezbedi direktan kontakt sa predsednikom opština i zato je logično ponekad i dobrodošlo da to budu i mladi koji su iz nekih političkih partija. Takođe, ovde primećujem i u retorici, da je rečeno da se manje više, pristup je takav, da su mladi oni koje političke stranke love, na neki način je rečeno da se može zloupotrebiti uticaj političkih stranaka na mlade. Imam tu samo dva komentara. Prvo pitanje je, moja molba da se napravi pregled toga koliki broj poslanika u ovom parlamentu nije član političke stranke. Pošto ja konkretno znam samo za gospođu Gordanu Rajkov, koja je na listi URS, a nije član URS, niti jedne stranke, svi ostali poslanici jesu članovi stranaka, i ja smatram da je to opravdano i pametno i da treba između ostalog i mlade ohrabrivati da se učlanjuju i u političke stranke. Smatram da je to sasvim opravdano i ne vidim na koji način Zakon o mladima, to bilo da pomaže, bilo da osporava. Zakon o mladima se tiče brige o mladima, nevezano jesu ili nisu članovi političke stranke. Međutim, ono što je posebno upadljivo, to je da se očekuje da mladi neprekidno sankcionišu i da se od njih prave, da se održava neki paternalistički pristup mladima. Dozvolite mi da citiram jednu konstataciju narodne poslanice Zlate Đerić, koja je rekla – mladi uopšte nisu naivni. Ja se sa ovim najdublje slažem i najlepše molim sve govornike u narednom diskutovanju da ne potcenjuju mlade i da imaju u vidu da oni nisu naivni. Zašto ovo kažem? Zato što za one koji su pažljivo slušali nije potrebno to da ponovim, ali za one koji nisu pažljivo slušali – ovaj zakon pisan je na inicijativu mladih ljudi u Srbiji. Zato smo i otpočeli konsultativni proces i pitali same mlade šta je ono što oni žele da bude u njihovom zakonu. Sami mladi koji, kao što ste se i vi složili, nisu naivni, za razliku od nekih poslanika, nisu tražili da Ministarstvo omladine i sporta izlazi iz svojih nadležnosti i da se bavi drugim zakonima. Sami mladi nisu tražili da u njihovom zakonu bude regulisano pitanje zdravstvenog osiguranja, nisu tražili da u njihovom zakonu bude regulisano pitanje nezaposlenosti. Mi nismo zatvorili oči i to je objektivan problem, ali mladi koji su učestvovali u konsultativnom procesu nisu zahtevali to od Ministarstva omladine i sporta. Takođe, sami mladi nisu zahtevali od nas da se bavimo socijalnom politikom i bezbednosnom politikom, jer su oni svesni da je ovo zakon o mladima a ne zakon o socijalnoj brizi, niti je ovo zakon koji se bavi pitanjima bezbednosti mladi ili droge i zavisnosti. Shodno tome, ponoviću još jednom, mladi nisu naivni. Oni su učestvovali u izradi ovog zakona više nego Ministarstvo i nemojte ih u daljem toku diskusije potcenjivati. Hvala.
Zahvaljujem. Nema osnova za repliku. Reč ima narodni poslanik Milan Vučković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko i predstavnici Ministarstva, ja vam se najpre zahvaljujem što ste u prethodnoj diskusiji zatvorili mnoge dileme koje sam ja dao sebi kao zadatak u svom govoru, tako da ću biti kraći i nadam se jasniji. Tok današnje rasprave, veliki njen deo, podsetio me je na reči jednog pesnika koji kaže: "Najteže je pisati ljubavnu poeziju", zato što se toliko pesnika već oprobalo u toj delatnosti, toliko je ljubavnih stihova napisano, da je jako teško da ne upadnete…. Ja se izvinjavam, predsedavajuća, dešava se nešto u Skupštini što me ometa dok govorim. Zahvaljujem. Kaže taj pesnik da je najteže pisati ljubavnu poeziju zato što je već toliko pesnika oprobano u toj branši, toliko je stihova napisano da teško možete da se izvučete iz zamke da ne budete patetični, da ne budete neoriginalni i da napišete nešto što je novo i što je originalno. Ova rasprava me danas u velikoj meri podseća na tako nešto. Jako je teško bilo narodnim poslanicima da izmaknemo onoj zamci da se zaklinjemo u mlade, da su nam oni budućnost, da jadikujemo nad problemima koje imaju, nad nezaposlenošću, nad drogom i alkoholom u školama, itd. To jesu problemi, ja to priznajem, ali, krajnje je vreme da kažemo šta možemo da uradimo. Danas zbog toga imamo Predlog zakona o mladima. Ja sam kao član radne grupe u Narodnoj skupštini takođe učestvovao u izradi ovog predloga zakona i snosim i deo odgovornosti što se zakon zove zakon o mladima, pa zbunjuje mnoge moje kolege, misleći da on treba da reši sve probleme koji se tiču mladih. Takav magični zakon ne postoji. Možda opozicija ima kod sebe takav predlog zakona, ali, pokažite ga i moj glas imate sigurno. Glasaću ga vrlo rado, ukoliko imate zakon koji rešava sve probleme mladih. Možda treba u zakonu da propišemo da je obavezno da su svi mladi srećni, zadovoljni, zaposleni, stambeno zbrinuti, ali bi to bili onda oni zakoni kao u "Stradiji" Radoja Domanovića koji nalažu pšenici da tri puta godišnje daje plodove. Pošto takav zakon nije moguć, hajde da vidimo šta je moguće. Moramo da donesemo zakon koji ispunjava svrhu i daje rezultate. Ovaj zakon to čini. Pre svega zato što definiše okvir delovanja mladih u sferi njihovog udruživanja, omladinske politike, stručnog rada sa mladima itd. Možda sam sada bio previše birokratski nastrojen pa sam iskoristio neke izraze koji nisu najjasniji, ali, hajde da onda razmislimo i da pogledamo šta taj zakon nosi. Zakon najpre definiše piramidalnu strukturu omladinske politike ili omladinskog sektora. U bazi te piramidalne strukture jesu udruženja za mlade i udruženja mladih. Meni je jako drago što je u zakonu razgraničena ta neka distinkcija između udruženja za mlade i udruženja mladih, odnosno mladih i udruženja za mlade, jer smo imali malo čudnu situaciju da su udruženja mladih vrlo često vodile osobe u poznijim godinama, to su oni čuveni omladinski saveti i savezi. Sećam se kad sam ja pošao na fakultet, to je bilo 1998. godine, neposredno pred rat, da smo kod mene na fakultetu imali slučaj da omladinsku i studentsku organizaciju vodi jedan gospodin koji je dobro zašao u četvrtu deceniju. Zato moramo da znamo šta su udruženja mladih, koje čine većinski dve trećine mladih i udruženja za mlade. Takođe, u osnovi i bazi te piramidalne strukture jesu kancelarije za mlade na lokalnim nivoima. Iznad toga su savezi u koje se ta pomenuta udruženja udružuju i na vrhu, na krovu je tzv. krovna organizacija, jedna ili više. Drago mi je što zakonom nismo definisali da postoji samo jedna jer bi to bio monopol i ne bi mi se svidelo. Moguće je da se osnuje više krovnih organizacija. Naravno, na vrhu piramide jeste i savez za mlade. Zašto nam je bitno da imamo ovakvu piramidalnu strukturu? Možda neko misli da bi po pitanju mladih trebali da napravimo neki anarhistički sistem, buntovnički, da tu nema hijerarhije, da nema strukture, ali, verujte, ovo je u skladu sa potrebama mladih. Kad sam imao razgovore sa predstavnicima mladih, oni su kao jedan od najčešćih zahteva upravo pominjali formiranje krovne organizacije. Reč je o mladima koji se bave omladinskom politikom i koji znaju šta im treba. Ova država ovim ne ustrojava mlade ljude. Naprotiv, ovakvom organizacijom ona daje priliku mladim ljudima da se organizuju, da kroz legitimnost članstva koje imaju formiraju krovne organizacije i da pritiskaju Vladu i ostale subjekte omladinske politike da rade u njihovom interesu. Takođe, ovo će omogućiti saradnju sa međunarodnim organizacijama, sa krovnim organizacijama koje postoje širom Evrope i sveta i omogućiće, sasvim sam siguran, i dodatno finansiranje projekata za mlade iz inostranstva. Naravno, nećemo da se finansiramo samo iz inostranstva i zato je u zakonu definisan kriterijum za finansiranje programa i projekata od javnog interesa u oblasti omladinskog sektora. Za finansiranje projekata iz budžeta Republike Srbije moći će da konkurišu samo udruženja koja sam pominjao, lokalne samouprave, što mi je jako drago, samo one koje imaju lokalne kancelarije za mlade, naučno-istraživačke ustanove i druga pravna lica. Ali, zadržao bih se na ovim lokalnim samoupravama koje imaju odnosno nemaju lokalne kancelarije za mlade. To je nešto što je izazvalo danas malu turbulenciju i očekujem da u nastavku rasprave bude dosta pominjane lokalne kancelarije za mlade. Činjenica jeste da mnoge kancelarije za mlade služe za udomljavanje partijskih kadrova a to je, na kraju krajeva, i ministarka danas rekla. Činjenica jeste da mnoge loše ili nedovoljno rade, ali je takođe i činjenica da postoje jako dobri primeri mladih ljudi koji mnogo čine u svojim lokalnim sredinama, naročito u malim sredinama. Time što postoje negativni primeri se ne delegitimiše postojanje kancelarija za mlade. One su potrebne i ja se jako radujem što smo uspeli da dođemo do toga prethodnih nekoliko godina. One se ovim zakonom na neki način post festum stavljaju u našu legislativu i to je jedan od razloga što ću glasati za ovaj predlog zakona. Reći ću još jednom i pomenuću dve reči koje izazivaju burne reakcije dok govorim, a to su Evropska unija. Ta strašna EU jako misli na mlade ljude i u okviru svoje strategije "Evropa 2020" oformila je program "Youth in Action"koji promoviše mobilnost mladih, putovanja, stvaranje zajedničkog evropskog indentiteta, međukulturni dijalog, neformalno učenje itd. Sve ono što je potrebno mladima u Srbiji. I zato je neophodno da ih uključujemo u te tokove. To je jedina politika i to je jedina budućnost Srbije. U suprotnom, mi možemo da sve mlade skupimo na jedno mesto, da napravimo opštenarodno veselje, pa da viknemo ko ne razume ovo veselje, taj ne razume Srbiju, ajmo svi ruke gore, ali kad prođe to veselje na kome ćemo se lepo provesti isti problemi će nam ostati i nećemo ni mrdnuti ni korak napred. Kao neko ko je bio predsednik demokratske omladine Demokratske stranke, jako mi je drago što ono što smo zamišljali i pre nekoliko godina danas postoji u Srbiji. Demokratska omladina je još 2006. godine, ja tada nisam bio predsednik, ne reklamiram sada sebe, donela Nacrt strategije omladinske politike. U toku 2007. godine pred formiranje vlade, zajedno sa podmlacima nekih drugih stranaka i nevladinog sektora, lobirali smo za formiranje Ministarstva omladine i sporta. Tada smo govorili i mi i predstavnici mladih i njihovih udruženja da nam je neophodna krovna organizacija. To je krov koji treba da štiti sve mlade u Srbiji. Prirodno je da Demokratska stranka podržava Predlog zakona o mladima. Demokratska stranka je, to je i njen imidž, i istinito stanje u Demokratskoj stranci, ima jako veliki broj mladihfunkcionera, na kraju krajeva, imamo ovde desetak poslanika koji kada su postali poslanici su imali manje od 30 godina. Mi dajemo najviše šanse mladim ljudima i potpuno je prirodno da nas ovaj zakon tiče i da želimo da načinimo još jedan korak napred u formiranju omladinske politike. Pohvalio bih način na koji je napisan ovaj zakon. Ovo nije opstruisani zakon nekog velikog uma, koji je seo pa napisao uvažavajući sve probleme koji postoje u društvu, jedan genijalan zakon. Ovaj zakon su pisali sami akteri, oni kojih se najviše tiče dejstvo tog zakona. Dakle, mladi i njihova udruženja. Takođe priliku su imali i narodni poslanici, preko 1.000 ljudi je pisalo ovaj zakon, zbog toga on ima jako malo nedostataka ili ni malo. Dakle, Ministarstvo radi svoj posao, Odbor za omladinu takođe radi svoj posao, milim za Odbor Narodne skupštine i ovim se ništa spektakularno neće rešiti. Nije ideja ovog zakona da za mesec dana svi problemi mladih budu rešeni, ali jeste jedan korak i jeste oruđe u rukama mladih da se bore više za svoje interese. To je poenta ovog zakona, zbog toga ga treba izglasati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Nema osnova za repliku. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Prelazimo na učešće u raspravi, prema rasporedu narodnih poslanika prijavljenih za reč u načelnom pretresu i dajem reč narodnoj poslanici Mariji Bugarčić.
Hvala. Uvažena predsednice, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, ja neću kao prethodni kolega da pričam o ljubavnoj poeziji, to ću ostaviti za neko drugo mesto. Smatram da parlament nije mesto za to. Predlog ovog zakona sam po sebi ništa ne znači i ništa ne donosi u ovoj zemlji. Neće poboljšati život mladih ljudi, neće obezbediti mladim ljudima nova radna mesta i neće smanjiti nezaposlenost mladih u ovoj zemlji. Neće omogućiti mladima ni osnovno ljudsko pravo, pravo na sreću. Ovo na prvi pogled, gospođo ministre, uopšte ne izgleda ni kao zakon, vi ste ga tako interpretirali na početku, više izgleda kao neka poema, tako ste ga i vi interpretirali na samom početku današnje sednice. Mi smo najstarije evropsko društvo sa najvećim procentom mladih koji žele da odu iz ove zemlje. Druga smo zemlja na svetu, a prva u Evropi u kojoj mladi ljudi žele da odu iz ove zemlje. Tu je problem. Mlad čovek kada završi fakultet u ovoj zemlji ima dve želje: ili da ode iz ove zemlje ili, ako je već osuđen da ostane u ovoj zemlji, onda da se zaposli u nekom od vaših ministarstava ili u nekoj drugoj državnoj instituciji. To je ono što boli mlade ljude u ovoj zemlji. Prema poslednjim istraživanjima, mi smo zemlja u kojoj kofere pakuju najinteligentniji, najobrazovaniji i to je negde oko 24% doktora nauka i magistara ove zemlje, koji imaju u planu da napuste ovu zemlju. Mislim da ćemo u tom pogledu, kao i poslednjih 20 godina, imati veliki problem. Kako raste stepen obrazovanja, tako raste i procenat ljudi koji žele da odu iz ove zemlje, pa bih vas molila da malo objasnite na koji način će Vlada Republike Srbije i vi, kao nadležni ministar, usporiti tu tendenciju i smanjiti broj ljudi koji žele da odu iz ove zemlje. Talas emigracije ćemo tek osetiti za par godina i iseljenje ćemo takođe osetiti kada procenat radnog stanovništva opadne i tada nam uopšte neće trebati ovaj zakon, tada ćemo imati zemlju u kojoj žive samo penzioneri. Svi odlaze iz ove zemlje sa idejom da se možda jednog dana vrate, da će možda u ovoj zemlji jednog dana biti bolje. Ne vidim da će u ovoj zemlji biti bolje sa ovakvom strategijom za mlade. Svako od nas i u ovoj sali, a i u Srbiji, ima nekoga ko živi preko: brata, sestru, prijatelja, rodbinu. Svaka treća majka u Srbiji želi svoje dete da vidi, jer njeno dete ne živi u ovoj zemlji, suočava se sa činjenicom da je ovo izgubljena zemlja, da je ovo zemlja koja nema budućnost i da ne brine o svojoj budućnosti. Između srca i razuma preovlada razum u svakom pogledu i kaže joj da će njenom detetu sigurno biti bolje u nekoj drugoj zemlji, u kojoj se poštuju institucije, u kojoj se poštuju ljudska prava i u kojoj, najzad, mlad čovek ima pravo na sreću. Ovo je godina mladih, pričali smo na početku o tome, tačnije od 12. avgusta prošle godine do 12. avgusta ove godine je međunarodna godina mladih. Mislim da smo ugrabili poslednji trenutak da usvojimo ovaj predlog zakona koji je danas na dnevnom redu. Ono što je zajedničko za sve mlade u Srbiji je da ne mogu da planiraju svoju budućnost. Ono što nedostaje mladoj generaciji u našoj zemlji je nada, nada za neko bolje sutra, za neku bolju Srbiju, za neku bolju zemlju i uređeniji sistem. Sa ovakvom politikom i ovakvim odlivom mozgova mislim da nećemo, nažalost, daleko dogurati. Već decenijama unazad Ministarstvo za nauku pokušava da utvrdi koliki je broj mladih, pametnih, visokoobrazovanih koji su napustili ovu zemlju, ali ni dan-danas nemamo taj podatak, još od devedesetih godina na ovamo. Rekli smo da ćemo u načelu prihvatiti ovaj zakon, podneli smo amandmane na članove 13, 16, 22. i 24, ali imamo jednu dilemu na član 18, koji kaže da lokalne samouprave mogu, u okviru svojih ovlašćenja i potreba, osnovati kancelariju za mlade. Plašim se da ovim članom 18. ne dođe do zloupotrebe. Postoji opravdana bojazan da, ukoliko zakon ostavi potpunu slobodu u lokalnim samoupravama, neće doći do obezbeđivanja i otvaranja kancelarija za mlade. Rekli ste na početku da ste otvorili 123 kancelarije za mlade. Mislim da je to faktičko stanje i da na terenu funkcioniše negde oko 30 kancelarija za mlade. Izdvojila bih kao pozitivan primer Kancelariju za mlade u Beogradu, koja je jedan od najboljih primera u Srbiji i Kancelarija za mlade u Beogradu ima svoje projekte, otvorila je info-rum, koji znate šta znači mladim ljudima u Beogradu. Ali, to nije dovoljno zato što, kako vi kažete u vašem načelu u članu 6, a to mi je omiljeno načelo u ovom zakonu – načelo jednakih šansi. Pitala bih vas kako je moguće da mlad čovek ima jednaku šansu u Beogradu, u Vladičinom Hanu, u Surdulici, u Lučanima? Molim vas da mi objasnite na šta ste tačno mislili kada ste rekli"načelo jednakih šansi". Recimo, vi imate u Boru primer Kancelarije za mlade, gde je na čelu te kancelarije vaš partijski drugi ili kako ga već zovete i on je čovek koji je iznad 30 godina, znam da nije u zakonu to precizirano, ali trebali ste da imate u vidu i tu činjenicu, koji samo sedi u kancelariji i prima platu koja je na godišnjem nivou negde oko 306.000 dinara i apsolutno nijedan projekat, ništa nije uradio za sve ove godine. Imate u Nišu Savet za mlade koji dobro funkcioniše, ali meni je impozantno da recimo Kancelarija za mlade u Vlasotincu, u Požarevcu, gde god ste vi u vlasti ima više odobrenih projekata, više para nego kancelarije gde vi niste na vlasti. Plašim se da kancelarije za mlade u Srbiji ne postanu partijski plen vaše stranke, jer danima gledamo vas iz G 17 plus, a i deluje mi kao da smo mi svi na mitingu G 17 plusa koji treba da slušamo vaš promotivni materijal i propagandu za predstojeće izbore. To je faktičko stanje u Srbiji. interesuje me u članu, podneli smo i amandmane na te članove, u članu 16, o tome ćemo govoriti kada bude rasprava u pojedinostima, da li postoji izveštaj Saveta za mlade, kome će ovim saveti slati izveštaje na osnovu svog rada. predložili smo i da mandat u ovim savetima bude ograničen na period od četiri godine iz prostog razloga što mladi ljudi, imaćemo učešće više mladih ljudi u ovim savetima, a ne da se ustoliče jedni isti ljudi i onda kakvu afirmaciju imaju drugi mladi iz cele Srbije da učestvuju u ovom savetu. Član 24. nam je poprilično konfuzan. Kaže da će ministar bliže određivati način i odobrenje, programe i dodelu sredstava. Plašim se da ne dođe do zloupotrebe iz razloga što će dobijati samo one kancelarije gde je sada G 17, pošto ste vi predstavnica G 17 plusa, da će dobijati kancelarije koje imaju u svom sastavu nekoga iz G 17 plus, a onda koje nemaju neće dobiti. Takođe me interesuje ovo, da mi odgovorite ako možete, imam ovde projekciju budžeta za period od 2009. do 2014. godine koji ste doneli kada ste usvojili Strategiju za mlade. Dobro je što svake godine od 2009. pa do 2014. godine rastu sredstva koja se opredeljuju za mlade. Interesuje me da li vi kao ministarka imate monitoring nad ovom projekcijom budžeta i da li je ovo stvarno stanje, da li puni budžet ovako kako je ovde navođeno u ovoj projekciji budžeta? Pošto ću ostaviti kolegi Ranđeloviću vreme, na kraju bih htela da kažem da ovaj zakon neće poboljšati uslove života mladih, neće im omogućiti nova radna mesta, neće im omogućiti ništa bolje, neće im omogućiti da kupe svoj prvi stan. Ovaj zakon je možda dobar zato što je početak nečega što će otvoriti neku novu nadu za mlade, što sam na početku govorila, neki novi preokret za mlade u ovoj zemlji iskreno se nadam da u pisanju ovog zakona nisu učestvovale kolege iz PUPS, na početku je govorio moj kolega, jer vidimo dobro kakvu su nam zemlju ostavili, sa najvećom korupcijom. Jedino što su uradili u prethodnom periodu je da su mlade ljude vodili u ratove. Hvala.
Ministarka ima reč. Izvolite gospođo Samardžić.
Hvala uvažena predsedavajuća. Pošto je bilo dosta pitanja koja je narodna poslanica Bugarčić postavila, iskoristiću priliku da na neke od njih odgovorim, pošto će biti prilike i da na druge odgovorim kada bude rasprava u pojedinostima. Pošto ste pitali na koji način planiramo da sprečimo kao Vlada odliv mozgova, ne mogu naravno da govorim u ime cele Vlade, ali mogu da vam kažem kao predsednik Fonda za mlade talente šta je ono što Republika Srbija preduzima od kada je ovaj fond u nadležnosti Ministarstva za omladinu i sport, a to je od 2008. godine. Od tada pa do danas uloženo je 1,2 milijarde dinara u stipendiranje studenata koji studiraju u Srbiji, do hiljadu najboljih i studenata koji studiraju u inostranstvu. Takođe, nagrađujemo i učenike srednjih škola koji su osvojili neke od najznačajnijih mesta na republičkim, međunarodnim i svetskim takmičenjima, ove godine ih je bilo preko 700. Ukupno smo do sada preko šest hiljada mladih ljudi nagradili i na ovaj način pokušavamo da im stavimo do znanja da se rad isplati. Međutim, mi i pratimo one koje stipendiramo, pa ću vam reći da su oni koji su 2008-2009. godine dobili stipendiju od ministarstva, većina njih je diplomirala, imamo izveštaje da su diplomirali i ispunili svoje odgovorne obaveze, a od toga 282 mlada stručnjaka su već našla posao. Na taj način, ne kažem da će ovaj zakon nužno naći posao za mlade, to nije ni njegova svrha, niti su sami mladi koji su učestvovali u izradi zakona to od nas tražili. Neće naravno pronaći ni stambene mogućnosti za te mlade, ali kao što rekoh bar je 282 stručnjaka iz te generacije koji spadaju među najbolje već našlo posao. Ne znam na osnovu kog broja i kog istraživanja ste utvrdili da funkcioniše tačno 38 lokalnih kancelarija za mlade. Ponoviću vam da ih je 107 lokalnih akcionih planova usvojeno, to je naravno na osnovu angažovanja ljudi iz kancelarija za mlade, ali mogu da vam navedem primer da je u projektu omladinskog preduzetništva učestvovalo 98 kancelarija za mlade. Pomenuli ste Lučane, pošto ste odatle verovatno vrlo dobro znate kako izgleda u Požegi. Tamo na primer ima izvanredna lokalna Kancelarija za mlade koja jako dobro sarađuje sa đačkim parlamentima. Na primer, đački parlament iz Požege, iz gimnazije gde ima takođe ljudi iz Lučana, koji inače nema kancelariju za mlade, zato verovatno niste ni svesni šta sve kancelarije za mlade rade, ali recimo zajedno je Kancelarija za mlade uspela da sa đačkim parlamentima renovira jednu česmu. Bila sam impresionirana naporom koji su mladi ljudi za to uložili, dobili sredstva, obezbedili način da se nešto što je od ranije postojalo tako osveži. Mislim da je to jako lepo. Pomenuću kasnije i šta sve druge kancelarije za mlade rade. Primera radi, rekli ste da je to mehanizam zapošljavanja koalicije ili moje pojedinačne stranke, a kao izvanredan primer naveli ste lokalnu Kancelariju za mlade u Beogradu. Moram da vas podsetim da je član LDP, mladi član LDP koordinator te kancelarije za mlade. Kako možete javno da tvrdite da se to samo odnosi na naše koalicione omladince i kako možete da tvrdite da se sredstva dobijaju samo od strane onih koji pripadaju koaliciji? Postavili ste pitanje da li imamo monitoring. Odmah ću vam reći da mi je veoma žao što niste pročitali izveštaj koji je Vlada usvojila i koji se odnosi na primenu akcionog plana povodom strategije gde se baš tačno kaže u kojim projektima, sa koliko sredstava su učestvovale što nevladine organizacije, što kancelarije za mlade, što ministarstva. U našoj strategiji tada je učestvovalo i u akcionom planu 18 ministarstava i svi oni imaju svoj doprinos u okviru primene strategije i naravno svoj budžet. Poslednje što sam htela je da ja vas pitam, rekli ste da prema poslednjem istraživanju 24% doktora nauka želi da napusti zemlju. molim vas da mi kažete prema kom istraživanju, na kolikom je uzorku to rađeno i ko je to radio, kada ga već citirate na ovako važnom mestu? Hvala.
Zahvaljujem. Nema osnova za repliku, ministarka je odgovorila. Molim vas, nemojte vi interpretirati i nemojte biti portparol gospođo Radeta ministarki, njoj to zaista nije potrebno. Nemojte uvoditi atmosferu koja nije u skladu sa dostojanstvom ovog doma, molim vas. Gospođo Bugarčić, imate reč. Potpredsednica mi pomaže, ministarka je zapravo dala povod vama, imate pravo na repliku.
Pre svega mi je žao što gospođa ministar kaže da je nisam pažljivo slušala. Naravno da sam vas pažljivo slušala i naravno da sam pročitala i projekciju budžeta za koju ste me ovde neopravdano optužili da nisam pročitala. Ne bih je imala ovde da je nisam pročitala i sa sve izveštajem, tako da o tome toliko. Slušala sam vas, naravno. Što se tiče Kancelarije za mlade u Beogradu, mi smo tu kancelarijuosnovali i to je bio jedini uslov za podršku vašoj koaliciji ovde na gradu Beogradu. A vi ste ministar svih građana i svih opština, a ne ministar samo iz Beograda. Moram da vas podsetim da 70% studenata Beogradskog univerziteta želi da ode iz ove zemlje. Na to mi niste odgovorili, takođe. Ono što bih htela da vam kažem, tačno je da Lučani nemaju kancelariju za mlade, ali tamo ne vlada G17 plus. Oni su u opoziciji. Tamo niste u vlasti, gospođo ministre, kao što ni LDP nije u vlasti. Pa bih vas zamolila, kada ste već ministar, da onda pomognete lokalnoj samoupravi u Lučanima da osnuje kancelariju za mlade i da mladi iz Lučana imaju jednaku šansu, kao i mladi u ostalim gradovima u Srbiji koji imaju kancelariju za mlade, jer nisu manje vredni mladi iz Lučana, nego mladi iz bilo kog drugog dela Srbije i nemojte sumnjati u njihovu moć da ne mogu da naprave neki projekat.
Gospođa ministar, izvolite imate reč.
Uzeću primer Bačke Palanke, gde npr. nije svakako na vlasti G17 plus, a ni vi, a opet imaju lokalnu kancelariju za mlade i to je jedan po meni dobar primer kako može dobro da se radi. To je jedna dobra kancelarija za mlade. Takođe vas molim da pravite razliku između projekcije budžeta i izveštaja, o kome sam govorila. (Marija Bugarčić, sa mesta: Imam to.) Onda biste znali kako se primenjuje i ne biste me pitali da li imamo monitoring, jer je to usvojeno od strane Vlade.
Očigledno je da je već 14,00 časova, vreme je da se odmorimo. Pauza do 15,00 časova, a onda će narodna poslanica Zlata Đerić dobiti reč.
Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Na osnovu Poslovnika Narodne skupštine pravo na reč imaće po redosledu narodni poslanici po prijavama za reč, a u načelnom pretresu o Predlogu zakona o mladima. Sledeća prijavljena je narodna poslanica Zlata Đerić, posle nje narodna poslanica Jelena Travar-Miljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođa ministar, posle izlaganja u prvom delu današnjeg plenarnog zasedanja nisam uspela da kažem sve što sam želela da kažem kao primedbe na ovaj zakon. Nisam bila tu da repliciram, ali smatrala sam da je dovoljno u ovom delu da kažem ono što je gospođa ministar pokušala da odgovori na moje primedbe. Uzela sam primer BiH koja je donela Zakon o mladima. U okviru članova ovog zakona koji je predložen, odnosno Predloga zakona koji je pred nama i onoga što smo imali kao suštinske zamerke rekla bih još jednu zamerku koju imam oko Saveta za mlade, nisam u prvom delu to iznela. Član 16. gde Vlada na predlog ministarstva u skladu sa propisima obrazuje savet za mlade kao savetodavno telo koje podstiče i usklađuje aktivnosti u vezi sa razvojem, ostvarivanjem i sprovođenjem omladinske politike, i to je u redu. Svakako da takvo telo je dobro došlo u okviru opšte strategije i brige o mladima, da smanji sumnju u to da mi zaista želimo to pitanje da rešimo. Onda ono što smatram zaista prema mladima nekorektnim je da Savet zamlade čine predstavnici organa državne uprave u čijem su delokrugu oblasti od interesa za mlade, to je u redu u određenom broju, pokrajinskog organa uprave nadležne za pitanja mladih, udruženja, saveza, itd. Sada ima stav 3. koji kaže: "najmanje jednu trećinu Saveta za mlade čine predstavnici mladih". Zašto jednu trećinu, zašto kao u svim savetima da ne budu oni u potpunosti zastupljeni? Govorimo o mladima od 15 do 30 godina. Zar nema predstavnika organa državne uprave koji su ispod 30 godina i mogu i po tom osnovu tu da budu. Zaista smatram da ta najmanje jedna trećina, znam da ćete reći da može i više. Zašto smo ih limitirali? Oni treba tu da budu u potpunosti, u njihove namere i u njihovu kompetenciju uopšte ne sumnjamo. To je jedna od stvari koju smo imali kao zamerku. Što se tiče kaznene politike, jednostavno projekat zakona, zakon mora da ima konventne norme da bi bio zakon, da bi bio primenjiv. Nije to ništa što mi želimo kao predstavnici opozicije da uzmemo kao manu, nego jednostavno to je pravilo. Da bi zakon bio primenjiv on mora, da bi u svim članovima bio primenjiv i da bi bio koristan onima na koje se on odnosi mora da podrazumeva šta će biti sa onim ko se tih pravila ne pridržava. To je svuda tako, to vam je tako i u sportu, to vam je tako u saobraćaju. Svi znamo šta se događa kada prođemo kroz crveno i to je vrlo jasno. Tako je i ovde. Od još nekih primedbi koje smo stavili na konkretne članove zakona, recimo u članu 23. u stavu 5, znači to je kod raspodele sredstava po pitanju programa i projekata o kojima smo danas govorili, više kolega je govorilo. To je ono što nas opravdano brine, ponekad i plaši, jer znamo koliko je zloupotreba tu bilo. Ne smemo mlade ljude podsticati na to da se može doći do nekih sredstava bez realnog rada. Nije to ni dobro ni vaspitno. Ne smemo da devalviramo vrednost rada ni u kom smislu, ne smemo da podižemo neke druge vrednosti i da se može, a znamo već kolika je fama oko projekata i dolaska do lakog novca preko projekata. Dakle, nosilac odobrenog programa ili projekta dužan je da u slučaju nenamenske upotrebe sredstava izvrši povraćaj ukupno dodeljenog novčanog iznosa davaocu sredstava, ali nigde ovim zakonom nije predviđeno – šta ako to ne učini. Zbog toga vam govorim da su te norme bile vrlo potrebne, nužne i bez obzira što ćete mi verovatno reći da postoje drugi zakoni koji to regulišu, da, postoje drugi zakoni koji sve ovo ostalo regulišu. Znači, onda nam ni ovaj zakon nije potreban, jer već postoji Zakon o udruženjima i o svemu ostalom. To su neke stvari koje ovakav zakon, ako već postoji, mora da ima konkretno, jer vidim da su u zakonu Republike BiH oni to vrlo jasno naglasili. Član 26. koji kaže jednu opet od stvari koja ostaje na dobroj volji, nikoga ne obavezuje. Kaže: "finansiranje potreba i interesa mladih u jedinicama lokalne samouprave vrši se u skladu sa interesima i potrebama jedinica lokalne samouprave i njenim ekonomskim mogućnostima". To apsolutno ne obavezuje nikoga na ništa, to je stvar apsolutno dobre volje i može da se tumači vrlo široko, a da vam kažem, može i da se zloupotrebi, jer jedinice lokalne samouprave ipak formiraju političke stranke. Mi smo se trebali potruditi, opet se vraćam na taj dobar primer BiH, da mlade zaštitimo od politizacije i da ih ostavimo da sami kreiraju, tako će nam biti od koristi. Imamo obavezu da ih zaštitimo od svakog lošeg delovanja i da ih samo usmerimo da pravilno, čisto i jasno sagledaju svoje potrebe u budućnosti. Mi smo odlazeći, oni su dolazeći. To je jednosmerni put u kom ništa ne može da se uradi, pa ga onda moramo kao takvog i poštovati. Pročitaću vam član 32. Zakona o mladima u BiH, koji glasi: "Političke stranke ne mogu biti osnivači omladinskih udruženja, omladinsko udruženje se ne može ni na koji način angažirati u predizbornoj kampanji političkih stranaka, koalicija i nezavisnih kandidata, niti im pružati podršku. Političke stranke ne mogu ni na koji način, materijalno i finansijski, potpomagati rad omladinskih udruženja". To je ono što je ključni član u jednom ovakvom zakonu. To su suštinske primedbe koje smo stavili i kroz amandmane i kroz diskusiju očekujući da se vrlo objektivno i vrlo dobronamerno i ministarka odnosi prema amandmanima svih poslanika, jer vidim da je bilo amandmana koje su podneli predstavnici stranaka koje predstavljaju vladajuću većinu. Tako ćemo doći zajednički do jednog zaista dobrog rešenja. Bez obzira što poštujem to da je bio uključen veliki broj mladih u kreiranje ovog zakona, u zakonu koji je zaista pionirski i na ovim prostorima, pa čuli smo i na prostorima Evrope, nikada dovoljno dobrih namera, dobrih želja. Mislim da svi možemo doprineti da on bude primenjiv, to nam je svakako cilj. Da ga imamo samo na papiru i da nekome možemo da kažemo da imamo i taj zakon, slaba je vajda. Znamo sa čim se srećemo u svakodnevnom životu i znamo koji je porast nasilja, znamo koliko su mladi izloženi i koja je šteta od noćnih izlazaka od 23,00 do 05,00 časova ujutru što je cela EU sankcionisala, a mi o tome ćutimo. Dakle, mi neke stvari ključne kao društvo ne preduzimamo. Nemamo na to pravo da zatvaramo oči i da se ne aktiviramo, a svakako da ovaj zakon treba da bude podsticaj da se zabrinemo, da se svi angažujemo i da ne bude to samo u predizbornoj godini jedna politička priča, da ne završi to samo na nekim flajerima u kampanji i propagiranju određenih političkih stranaka nego da zaista zasučemo rukave i zajednički učinimo nešto bolje i sigurnije za sve one kojima ostavljamo ovu državu. Mi nju nismo osvojili kao vlasništvo, mi smo nju nasledili od predaka i ostavljamo je svojim potomcima, isto kao i sa planetom Zemljom. Hvala vam.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Momo Čolaković, ima pravo na repliku kao predsednik poslaničke grupe na izlaganje narodne poslanice Marije Bugarčić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, predsedništvo, poštovana ministarko, predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, reagujem na izlaganje uvažene poslanice Bugarčić, u izlaganju pre pauze. Doslovce je rekla: "Iskreno se nadam da u pisanju ovog zakona nisu učestvovale kolege iz PUPS", na početku je govorio moj kolega, dr Krpića, "jer vidimo dobro kakvu su nam zemlju ostavili - sa najvećom korupcijom, jedino što su uradili u prethodnom periodu je da su mlade ljude vodili u rat". Izričito i energično odbacujem sve neprimerene optužbe i reči koje je ovde ova uvažena mlada koleginica izgovorila. Neprimereno je da se kaže da je PUPS počinio, a PUPS je formiran 2005. godine kao politička partija. Neprimereno je da se kaže za ljude koji sede ovde u parlamentu da su oni vodili svoju decu u rat. Moj sin ima posledice ratne i sigurno ga nisam poslao u rat. Ponosni smo svi, nas pet ovde koliko sedimo, na ono što smo radili u periodu o kojem ste govorili. Nemate pravo da vređate. Učestvovali smo u pripremi ovog zakona i glasaćemo za ovaj zakon zato što smatramo da mladima treba dati šansu. U korupciji, o kojoj vi govorite, ni jedan narodni poslanik, ni jedan član PUPS nije učestvovao. Ponosni smo na ono što smo radili, kako smo državu stvarali. U vezi sa tim nemate pravo, protestujem i tražim od rukovodstva Skupštine da reaguje u vezi sa tim. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić. Tražite pravo na repliku? (Marija Bugarčić, sa mesta: Da.) Narodni poslanik Momo Čolaković je citirao deo vašeg govora i kao predsednik poslaničke grupe je dobio pravo na repliku. Ako smatrate da treba da pojasnite to što ste rekli, izvolite.
Htela sam da pojasnim to što sam rekla, uvaženi kolega. Nije mi bila namera da vređam vas iz PUPS, ali prosto kao generacija koja je bila pre nas sam obratila pažnju na ono šta nam je ostavljeno, šta trenutno imamo u ovoj zemlji. Ne vi kao PUPS, nevažno je kada ste formirani, ali prosto godine koje imate mi govore o tome da ste bili generacija pre nas i da ova zemlja ostaje nama mladima od vas starijih. To mi je bila misao. Mislim da ste izvrnuli iz konteksta ono što sam htela da kažem.
Narodni poslanik Momo Čolaković će dobiti pravo na repliku, a pre toga bih vas zamolila, ne mogu da se pozovem na odredbu Poslovnika, da ako možemo da izbegnemo generalizacije u obraćanju jednih drugima i da slušamo sami sebe šta izgovaramo dok generalizaciju upotrebljavamo u pokušaju da svoje argumente predstavimo jačim. Narodni poslanik Momo Čolaković, dva minuta.
Poštovana predsednice i predsedništvo, ministarko, uvaženi poslanici, citirao sam vaše reči, nisam ništa parafrazirao. To je nedopustivo. Pročitajte stenogram šta ste izgovorili. Ne dozvoljavam da se prema nama tako ponašate i takav odnos nismo ničim zaslužili. Mi smo dostojanstveni ljudi. Moja generacija je ponosna i ponosan sam na sve ono što sam radio u ovoj državi. U periodu o kojem govorite ni jedan od nas nije učestvovao. Ponosan sam funkcioner iz perioda Jugoslavije. Nemate pravo da mene sa generacijama ili sa nekim ko je odgovoran za stanje upoređujete. Nemate pravo da jednu partiju koja je formirana pre par godina stavljate u kontekst nedaća koji su se dešavali 90-tih godina. Nemate pravo da govorite o ljudima i o korupciji i da nas u vezi sa tim vezujete. Ni jedan narodni poslanik PUPS u tome nije učestvovao i zbog toga sam upozorio da na to nemate pravo, očekivao sam vaše izvinjenje, koje je izostalo. Mislim da bi to bila najmanja moguća mera u odnosu prema nama. Hvala vam.
Za reč se javio narodni poslanik Nikola Krpić. Narodni poslanik Momo Čolaković je dobio pravo na repliku kao predsednik poslaničke grupe. Nadam se da smo razjasnili šta je izrečeno i da je u dosadašnjoj razmeni replika sve pojašnjeno. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar-Miljević, a posle nje narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane koleginice i kolege, krenuću sa nečim što kaže da je u prvoj fazi procesa, uz uključivanje lokalnih kancelarija za mlade, održano 45 okruglih stolova na kojima učestvovalo oko 1.500 mladih iz omladinskih organizacija i lokalnih institucija. Uzimajući u obzir rezultate ovog procesa i uređene analize domaćeg i evropskog zakonodavstva, izrađen je prvi radni tekst zakona. U drugoj fazi konsultativnog procesa održano je 29 okruglih stolova po okruzima Srbije sa preko 1000 učesnika, nakon čega je pripremljen nacrt zakona o mladima i realizovan program javne rasprave u periodu od 29. novembra do 18. decembra 2010. godine kroz šest okruglih stolova. Zašto sam ovo pročitala? Zato što verujem da je ovo težak put za donošenje jednog predloga zakona, zato što verujem da iziskuje mnogo vremena i mnogo energije i zato što vrlo retko pitamo one kojih se zakon tiče kako taj zakon treba da izgleda. Mislim da treba pohvaliti sve činioce i učesnika jer je svakome pružena prilika i šansa da kreira ono što treba da mu stvori bolje sutra, a mi smo upravo tu da predstavljamo one kojih se ovaj zakon dotiče. Kao što je par puta spomenuto, ovo jeste pionirski zakon. Nazvala bih ga krovnim zakonom za mlade i, pored prvog signala koji je 2008. godine upućen od Vlade Republike Srbije, usvajanjem Nacionalne strategije za mlade i Akcionog plana za implementaciju iste strategije, ovo bi trebao da bude prvi signal iz ovog visokog doma gde razgovaramo o mladima i ujedno bih izrazila zadovoljstvo što svi mi bez obzira kojoj političkoj partiji pripadamo i čiji smo predstavnici, jednako brinemo za mlade, samo su nam možda pogledi drugačiji u tome kako to treba da izgleda i na koji način treba da se sprovodi. Takođe bih nas podsetila da ovaj zakon definiše mere i aktivnosti koje preduzimaju Republika Srbija, Autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, ako imaju za cilj unapređivanje društvenog položaja mladih i stvaranje uslova za ostvarivanje potreba i interesa mladih u svim oblastima, koje su od interesa za mlade. Takođe bih nas podsetila na jednu preporuku, odnosno činjenično stanje koje je izneto još 2002. godine od strane Beogradske kancelarije UNICEF-a u Beogradu, a inače ovaj citat možete naći u Nacionalnoj strategiji za mlade, koji kaže – da se od mladih Republici Srbiji očekuje mnogo. Pre svega, da budu u prvim redovima tranzicionih zbivanja i da aktivno doprinose u procesima odlučivanja. Ali, u isto vreme, odluke o njihovim životima se donose negde drugde. Verujem da ćemo se složiti da je prvi put 2008. godine mladima pružena prilika da se te odluke ne donese negde drugde i da im je tada prvi put pružena prilika, kao i u ovom procesu tokom izrade zakona, da oni sami donose odluke i da oni sami kažu kako nešto što uređuje njihov život, njihovo sutra, treba da izgleda. Sama činjenica - 1500 mladih u prvom krugu i 1000 u drugom, što čini 2500 hiljade ljudi nije ni malo zanemarljiva. Svakako moram da naglasim da svi jako često govorimo kako mladi napuštaju sela, kako mladi napuštaju male sredine, kako smo mi tu da to sprečimo i svakako jesmo, jer mi smo ti koji kreiramo državnu politiku, ali svakako treba reći da nikada nismo te mlade do nedavno, odnosno, do pre par godina pitali kako oni to vide, sprečavanje svog odlaska iz ove države i iz svojih sredina? Mislim da ovaj zakon pruža institucionalan mehanizam, što mu upravo i jeste uloga da stvori okvir i da preporuke na koji način mladi mogu da razgovaraju na republičkom, pokrajinskom, lokalnom nivou sa kreatorima politike. Ako govorimo o lokalnom nivou i ako imamo koordinatore u kancelarijama za mlade, koji zajedno sa Savetom za mlade izgrađuju lokalni akcioni plan za mlade, koji taj isti plan predstavlja kako predsedniku opštine tako i članovima opštinskog veća, gde dobijaju priliku da direktno učestvuju i razgovaraju upravo sa čelnicima tih mesta i onih mesta gde oni žive i da kreiraju onaj deo svog života koji verujem da ne žele da napuste, onda sam sigurna da možemo postići konsenzus oko ovog zakona. Još jednom vas, pre dana za glasanje, molim da dobro razmislite i da podržimo ovaj zakon, jer on stvarno stvara okvire i daje smernice za delovanje mladih, a sami mladi su učestvovali u njegovoj izradi. Hvala.
Pet minuta i 20 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Posle nje, narodna poslanica Jadranka Jovičić.
Hvala, gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, počeću sa podacima. U Srbiji danas živi otprilike oko milion i po mladih stanovnika, znači mladih i naspram tih, ako uzmemo 2500 hiljade, ako uslovno saberemo da su to dve vrste mladih, taj broj je mnogo veći. Taj broj od milion i po mladih je otprilike 20% stanovnika ove zemlje i mi kao zemlja, generalno, moramo da se zabrinemo pred ovom činjenicom. Trebalo bi da ih je bar još toliko. Moram da kažem još i činjenicu da su mladi vrlo osetljiva društvena kategorija, društvena grupa kojoj je vrlo potrebna podrška celokupnog društva, jer praktično, društvo je pred mlade stavili jako velike prepreke koje oni ne mogu da prevaziđu bez te podrške društva i da se uključe u društvene aktivnosti onako kako mi želimo. Sa te strane, mogu da pozdravim donošenje jednog zakona koji bi se odnosio na mlade. Ali, moram da kažem nešto o tim pragovima, tim preprekama koje mi svakodnevno postavljamo pred mlade svesno ili nesvesno. Hajde da počnemo od obrazovanja, od toga da nam jedna grupa mladih nije uključena ni u srednje obrazovanje, od toga da mnogi od onih koji bi trebalo da se školuju na fakultetima i na visokim školama nije u stanju da se školuje, iako vi ovde divno govorite o načelu jednakosti i jednakih šansi. Hoću da kažem da jedan broj mladih jednostavno nema jednake šanse iz nekih drugih razloga koji naravno nisu sposobnosti tih mladih i želje da se uključe u društvene tokove. Ovde, kada je o obrazovanju reč, a o tome sam govorila, sećam se kada ste ovde predstavljali Zakon o sportu, ali za mene je to bolna činjenica o kojoj želim da govorim, jer priča o tome kako treba da se školuju mladi i na koji način treba da doprinesu svojoj zemlji, stavljena je samo u jednu floskulu – završi Megatrend i briši i pali. Izvinjavam se, to mi nije žargon. Druga velika prepreka, možda ogromna, je nezaposlenost mladih. Mladi su ona društvena kategorija koja ima najveće probleme sa nezaposlenošću. Odnosno, među nezaposlenima je najviše mladih. Hajde da govorimo o trećoj društvenoj prepreci koja se zove zdravstvena zaštita i pravo na zdravstvenu zaštitu organa za reprodukciju. Neki dan sam došla do jednog podatka koji me je zaista lično i kao ženu zaprepastio – 3000 mladih devojčica i devojaka, uzrasta od 15 do 19 godina, svake godine u Srbiji ne planirano ostane u drugom stanju i izvrši namerni prekid trudnoće. Znači, nasilni i namerni prekid trudnoće. To je 6% svih nasilnih prekida trudnoće koji se izvrše godišnje u ovoj zemlji. Izvinite, o čemu mi govorimo, kada govorimo o zaštiti ove populacije, ako nismo sposobni na tom malom segmentu da ih zaštitimo? Da ne govorim o narkomaniji o kojoj ne volimo da govorimo, ni o alkoholizmu o kojem ne volimo da govorimo, smatrajući da je to problem za neke druge i kada se u medijima pojavi onakav problem kao što je bio problem nekih alternativnih načina lečenja, o tome je napravljena predstava koja se završila jako brzo. Hajde da govorimo o socijalnoj politici i o neadekvatnoj uključenosti socijalnih službi i lokalnih zajednica u stvaranju mehanizama socijalne podrške i integracije mladih u društvu. Jako veliki broj mladih ljudi je korisnik kuhinja jer nemaju ni posla, ni odakle da zarade i da žive. Hajde da govorimo o kulturi mladih. To je jako zanimljiva tema. Imamo li standarde za to? Šta želimo da prenesemo svojim mladim generacijama? Jako je lepo reći – mladi će se već sami odabrati. Izvinite, smatram da smo kao društvo i mi kao narodni poslanici, i te kako dužni da razmišljamo o tome šta im nudimo kao modele. Nisam sigurna da modeli treba da budu iz "silikonskih dolina" i pevačice koje zagovaraju koješta. Hajde da govorimo o jednakim pravima i o tome kako mladi koriste slobodno vreme. Hajdemo o sportu. Da li imaju jednaku šansu – koliko danas roditelja, koliko procenata roditelja može da isprati svoje talentovano dete u oblasti sporta? Govorili smo o tome kada ste predstavljali zakon. To su naše teme o kojima moramo da govorimo kada govorimo o mladima. Rekla sam samo neke od prepreka. Mogu da vam pričam ovako jako dugo, zato što sam svesna tih prepreka i zato što sam, i kao majka i kao profesionalac koji se bavi tom oblašću, i te kako svesna prepreka koje je društvo postavilo i upravo onemogućilo mlade da se integrišu u društvo. Nema spora, ovo je jedna vrlo važna oblast i pitanje je – da li je ona do sada bila uređena i kako je do sada bila uređena u Srbiji? Jeste, bila je uređena delimično i na sasvim drugim aspektima. Zapravo, imamoZakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, imamo Zakon o porodici, imamo seriju zakona koji se tiču zdravstvene zaštite, imamo zakone o udruženjima građana, imamo Zakon o zabrani diskriminacije, Zakon o sportu, Zakon o radu i, na kraju krajeva, imamo Zakon o maloletnim učiniocima krivičnih dela i krivično pravnoj zaštiti maloletnih lica. Sve su to zakoni koji se jednim svojim delom odnose i na one koji su populacija mladih. Ovi zakoni se ne bave definisanjem položaja mladih, što ovaj zakon koji je pred nama radi. Ovi zakoni se u stvari bave potrebama mladih i bave se opštim pravima mladih ljudi koji su, na kraju krajeva, i ustavna kategorija. Treba li Srbiji poseban zakon za mlade? Već sam navela da su mnoge oblasti praktično, koje se odnose na razne populacije, razne grupe stanovništva u Srbiji, delimično uređene. Većina zemalja, pa i zemalja koje mi preferiramo, kao zemlja, jer to je jedina državna politika da Evropa nema alternativu, zapravo nema poseban zakon o mladima, ali ne možemo da kažemo da se nisu bavili i uređivali ovu oblast na različite načine i da imaju prilično uređenu ovu oblast. Jedna Francuska, jedna Austrija, Velika Britanija i te kako vode računa, valjda, o svojim mladima i nisu ih prepustili ulici i nisu rekli – ne interesuju nas zato što ne postoji poseban zakon o njima. Ima zemalja koje imaju zakon o mladima i taj koncept je u redu, što se mene tiče. Ono što se meni, kao nekom ko se tim profesionalno bavi, i te kako sviđa jeste koncept koji je Nemačka napravila, Nemačka koja je taj zakon usvojila 2002. godine i do dana današnjeg promenila ga samo sa tri amandmana. Zakon koji je, po meni, i te kako dobar i da je naš zakon sličan tom zakonu, ja bih zaista glasala za taj zakon. Ovako, ovaj naš zakon koji liči najviše, prema onom što sam pregledala, a zaista sam se tim ozbiljno bavila, na rumunski zakon, znači na neki u okruženju, prilično je deklarativan, prilično jedan široki pravni okvir, i jedan i drugi imaju tela koja predviđaju centralne i lokalne nadležnosti koje treba mladima da obezbede osnovu za aktivnost. I jedan i drugi vrlo sličan način finansiranja javnih aktivnosti mladih, i jedan i drugi imaju formiranje saveta i lokalnih tela.Znači, ako pogledamo koncepcijski, ova dva zakona su vrlo slična. Ali, da se vratim ovom modelu koji sam navela koji je, što se DSS tiče, jako dobar model, nemački model, za koji mi mislimo da je vrlo važno da ste ga pogledali i da ste se ugledali na njega. Očekujem da mi kasnije kažete zbog čega ovakav model nije naišao na vaše šire interesovanje i prosto zato što je, po meni, dobar. Rekli ste malopre da smo se prošli put bunili da je Zakon o sportu bio preširok. Pa, morate priznati 169 članova, prema 29, danas je poprilična razlika. Ovaj zakon ima 29 članova. Nije stvar u broju članova, niti u tome da li je poslanicima teško da čitaju veliki zakon ili se čini da je neka oblast neuređena kada ima malo članova. Uopšte to nije stvar toga jer, evo, ovaj zakon koji vam ja hvalim i predlažem da ga pogledate, da ste ga pogledali pre nego što je došao ovde naš nacrt, naš predlog. Taj zakon ima samo 30 članova, ali on se suštinski bavi onim temama koje su za nemačko društvo i za nemačke mlade i te kako važne. Jedna od tih je i noćno posećivanje restorana, od kada do kada, sa kim može. Jedna od njih je mogućnost konzumiranja alkohola i duvanskih proizvoda. Nećemo reći valjda da to nije problem kod nas i da neki drugi zakon to reguliše. Zatim, ono što je jako važno jeste to što nemački zakon štiti mlade od uticaja medija i mesta i događaja koji mogu da im naškode, da negativno utiču na njih. Oni imaju i jednu federalnu komisiju koja se bavi ispitivanjem sadržaja filmova, stripova, knjiga i svega ostalog za mlade. Ko se time bavi kod nas? Koju vrstu filmova gledaju naši mladi ljudi, koju im preporučujemo? Šta čitaju naši mladi ljudi? Pogledajte kako izgledaju trafike u kojima kupujete novine, šta možete da pročitate tamo. Vi kažete da opozicija predlaže kazne. Ne. Ali, predlaže da se tačno zna čija je koja nadležnost i šta se dešava kada neko tu svoju nadležnost ne ispoštuje, odnosno kada se ogluši o nju. To je ono što mi smatramo da je važno jer, izvinite, ima raznih ljudi na raznim mestima. Nisu svi krajnje odgovorni i dobronamerni. Imali smo prilike da pratimo koliko nastavnika je bilo pedofila. Imamo prilike da pročitamo koliko trenera je radilo to ili to. Znači, nemojmo računati na dobronamernost kada uvodimo zakone. Hajde da ih uvedemo tako da se jasno zna ko za šta odgovara, kolika je njegova nadležnost, dokle ona seže i šta se dešava kada on svoj posao ne uradi kako treba. Svi smo se složili koliko nam je ova oblast važna, svi smo se složili da je mladost ono za šta zaista vredi upotrebiti sve svoje znanje da se taj zakon donese i da se uredi. Hajde da pogledam u zakonu, u samom Predlogu zakona, vi volite da kažete za ovaj zakon u obrazloženju da je leks specijalis. U obrazloženju piše, molim vas, na strani dva – stvar je opredeljenja da li će pitanje u vezi s mladima biti regulisano u okviru opštih sistemskih zakona koji regulišu pojedine oblasti ili će se regulisati jednim omladinskim leks specijalis zakonom – piše doslovce. Hajde da uzmemo da vi smatrate da je to taj leks specijalis. U članu 1. vi kažete – ovim zakonom uređuju se mere i aktivnosti koje preduzimaju Republika Srbija, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, a koje imaju za cilj unapređenje društvenog položaja mladih i stvaranje uslova za ostvarivanje potreba i interesa mladih u svim oblastima koje su od interesa za mlade. Hoćete li mi reći da ove oblasti koje sam navela nisu od interesa za mlade? Ja bih, bogami, dobro razmislila pre nego što sam to napisala, s obzirom da su ovde grupe mladih dolazile, da su vam razbijale grad, da su tražile da se u Zakon o visokom obrazovanju unese ova ili ona odredba, da ne ulazim sad u to šta su tražili i kako su to tražili. Prosto hoću da vam kažem - i te kako su interesantne za mlade. Hoćete da mi kažete da je oblast školarina, koja je onoliko visoka na fakultetima i te kako važna za mlade? Naravno da je važna. Vi sad precizirate u članu 2. i kažete – omladinska politika je ukupnost svih mera i aktivnosti, ne znam za srpsku imenicu "ukupnost", državnih organa, ustanova, udruženja i drugih subjekata koje su usmerene na poboljšanje i unapređenje položaja mladih. Naročito ovde apostrofiram reč "udruženja". Možete govoriti samo o onim udruženjima koja će konkurisati za projekte i koja će biti plaćena iz budžeta. Kada govorimo o načelima koja ste vi ovde naveli, mogu da podržimsva vaša načela. Ona su zaista u skladu sa svim međunarodnim dokumentima. Očigledno je da je ovaj zakon imao u vidu sve ono što su donele i UN, naročito to, dakle, on donosi praktično i predlaže u godini mladih koje su UN promovisale jer ova godina do 12. avgusta je praktično godina mladih i to je u redu. Ali, kako ćete da načela ispoštujete? Ne vidim u zakonu da ste ispoštovali ta načela. Kada kažete – mladi imaju pravo na jednake šanse, verujte mi da svakog zaboli to što piše. Piše divno, zaista, i što se Zakona o zabrani diskriminacije tiče, sve su ista načela i sjajna su, samo mi i dalje imamo diskriminaciju u društvu i naročito imamo diskriminaciju prema mladim ljudima, kada govorimo o ovom zakonu. Znači, načela su super, samo nikog ne obavezuju. Treće poglavlje – Udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti. Već sam rekla da ste pratili sve što je izašlo iz UN. Ovde smo naročito govorili o Rezoluciji 64/134 i to je u redu. Ali, vi ste u ovom trećem poglavlju potpuno ušli u oblast Zakona o udruženjima građana. Vi uređujete ovu oblast, a već je uređena. Tim zakonom je uređena. Nema razloga da vi uređujete. Ono što je naročito sporno, vi hoćete da vodite evidenciju i propisujete kako ona treba da izgleda, a već je to dato u Zakonu o udruženjima građana. Pogledajte članove tog udruženja. Nema razloga da sad postoje dve različite evidencije. Zašto bi dva ministarstva vodila evidencije? Imamo problem sa ogromnom državom. Imamo problem sa silnim službenicima koje treba plaćati, sad dva ministarstva treba da vode evidenciju o tome ko je sve organizacije postoje, kad je već Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu sa još nekim dodacima, kako ste to proširili sada. U obrazloženju zakona vi kažete da u ovoj godini neće biti potrebna dodatna novčana sredstva, ali ja bih rekla – za lokalne samouprave, bar one koje sam ja pogledala, pogledala sam četiri u Kolubarskom okrugu, i te kako potrebna ta sredstva i da ona ni u kom slučaju neće biti moguće dodatno angažovati za ove programe, za kancelarije za mlade, za koje ja ne bih rekla to što je rekao kolega, predstavljajući zakon. Rekao je da su do sada bile nelegalne, pa ih vi sada ovim zakonom dovodite u poziciju da postaju legalne. Lokalne samouprave kojima vi kažete – ako mogu, prema svojim potrebama, će vam odmah reći – mi smo postradali od grada zbog toga što vi niste obezbedili rakete kojima bi nas štitili. Mi moramo da platimo ljudima. Neće biti za omladinu. Ja sam navela jedan prioritet koji je bio neki dan. Neće biti za omladinu, to vam tvrdim. Zatim, planirate osnivanje agencije i obrazlažete to da na putu prema Evropi i onog trenutka kada postanete kandidat mora da se osnuje agencija koja će u skladu sa programima EU realizovati programe za mlade. Ja ne znam koja to država više može da plati? Moram da vam kažem, ne znam da li je vama poznata ta činjenica, mi smo prezadužena zemlja, gospođo ministar. Nema šanse više da u budžetu ovakvom kakav je, makar ga stavljali i u predizbornu poziciju, znači, sve može iz tog budžeta, nema šanse da se ovo izvede. Ono što meni zaista nedostaje u zakonu, prvo moram da kažem da su to starosne definicije, a zanima me imate li vi adolescente? Ili su vam mladi stavljeni u istu poziciju svi, od 15 do 30, pa kao nema veze, svi imaju iste potrebe. Nemaju. Ja bih vas molila da naš amandman, a napisali smo ih 25, zaista pogledate. DSS je nezadovoljna konceptom ovog zakona. On je prazan, prilično, deklarativan, vrlo će se teško sprovoditi. Ono što ja čujem od poslanika koji podržavaju ovaj zakon a to je da će taj zakon doneti jako mnogo kvalitetnijeg života za mlade i njihovo uključenje u društvene aktivnosti. Mislim da kada to govore govore o onima mladima koji su već uključeni preko političkih stranaka čiji predstavnici o tome govore. Sami ste pomenuli jednog čoveka koji je iz opozicione stranke a na čelu je kancelarije za mlade, ako je to uopšte opoziciona stranka, ali nije stvar u tome. Nije stvar u tome da vam politička omladina predstavlja kancelarije mladih u nekim mestima zato što ona ima direktnu prohodnost do predsednika opštine. To ruši koncept koji ste predstavili neki dan. Nije u redu. Izvinite, gradonačelnik je gradonačelnik svih građana i svih mladih građana takođe, i onih koji predstavljaju neko telo, neku ustanovu, neku instituciju i te kako treba da do njega dođu, i te kako treba da dođu do svih onih koji donose odluke. Zbog toga nema potrebe da budu predstavnici moje stranke, vaše stranke ili bilo koje druge stranke. Oni prosto rade svoj posao. I na lokalima imate i te kako kreativne i vrhunske mlade ljude koji upravo zbog toga što su kancelarije na ovaj način isprofilisane ne žele da učestvuju u kreiranju budućnosti za mlade svog grada. Ja ću vam reći 25 imena, odokativno, u mom gradu Valjevu. Dakle, mi smatramo da je ovaj zakon nedopustivo loš. Toliko se o njemu pričalo, toliko smo od njega očekivali, toliko je javnih rasprava prošlo i moram da kažem da ovaj zakon nije kruna onoga što se govorilo na tim javnim raspravama. Ovaj zakon je daleko lošiji od svih nacrta koje ste predstavljali i ja smatram da on zaista ne može da bude nešto što će promeniti život mladih ljudi. Može da ga bude ovakav kakav jeste, a i da ga ne bude – ništa se neće promeniti. Hvala vam.
Iskorišćeno je 20 minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka, Snežana Marković-Samardžić.
Hvala gospođo predsedavajuća. Tačno je i moram da se složim sa narodnom poslanicom Milicom Vojić-Marković da ovaj zakon nije u potpunosti ono što je sve bilo predstavljeno na javnim raspravama, ali to je naprosto zato što je on morao da bude usklađen sa željama i mogućnostima. Pored toga što je bio na ovim javnim raspravama o kojima smo mi govorili, znači, kada je pravljena radna verzija, pa potom nacrt zakona, pa javna rasprava po programu, on je kasnije morao da ide i kroz iteraciju u ministarstvima, znači, na mišljenja i da se u potpunosti usklađuje sa onim što je naše pozitivno zakonodavstvo. Tačno je da nije mogao ovaj zakon u potpunosti da bude izraz svih onih želja koje su u javnim raspravama izrečene. Osvrnuću se na dve stvari koje ste pomenuli. Prvo je pitanje da li opštine mogu ili ne mogu, da li hoće uopšte da osnivaju kancelarije za mlade jer im je data samo mogućnost a ne i obaveza. Reći ću vam da i pre postojanja Predloga zakona, od 167 opština u Srbiji, odnosno od 170, imamo 123 kancelarije za mlade. Znači da je procentualno značajan broj opština već pokazao institucionalnu spremnost da se bavi omladinskom politikom bez obzira na besparicu. Iskoristiću priliku da pomenem primer da nisu samo stranački kadrovi zaposleni u omladinskim kancelarijama odnosno kancelarijama za mlade. Dobar primer je baš Bačka Palanka, koju sam već spominjala, gde je, iako je na vlasti jedna opoziciona stranka, u lokalnoj kancelariji za mlade zaposlena osoba koja je potpuno nestranačka. Znači, to je moguće i to se dešava i u pozicionim i u opozicionim opštinama, ako mogu tako da ih nazovem. Međutim, ono što bih posebno kao drugi primer navela, pored lokalnih kancelarija za mlade, mislim da je jako dobar jer ste ga pomenuli, baš iz Valjeva. Tamo postoji izuzetan omladinski aktivizam koji nije vezan za političku stranku. Na primer, imate izuzetno društvo mladih istraživača "Vladimir Mandić Manda". Nema sa nama nikakve veze, ima sa Ministarstvom omladine i sporta koje je njima dosta pomagalo. Izvanredan primer omladinskog aktivizma jeste i to što su đaci tehničke škole počeli da grade bazen u atrijumu tehničke škole i Ministarstvo omladine i sporta je pomoglo. Naravno, to je potpuno nestranačko, a i jedno i drugo je primer aktivizma. Zašto to pominjem? Ne samo da bih pokazala koliko Ministarstvo radi, a radi, ili da ja poznajem ili ne poznajem tu oblast, već da vam još jednom ilustrujem koliko je važan aktivizam mladih. A ovaj zakon upravo se odnosi, pre svega, na aktivizam mladih. Naravno, on ne može da reši sve probleme. Mi to nismo ni pokušavali, naročito zbog brojnih zakona koji se već na ovaj ili onaj način odnose prema pitanjima omladinske politike a koji su u nadležnosti drugih ministarstava. Hvala vam.
Narodna poslanica Milica Vojić-Marković, dva minuta. Izvolite.
Hvala za repliku. Naveli ste jedan idealan primer. U opštini u kojoj je opozicija na vlasti možda i može da se dogodi da onaj ko je nestranačka ličnost bude na čelu kancelarije za mlade. Ali, potpuno sam sigurna, i volela bih da me demantujete, da ne postoji ona opština gde je koalicija koja je sada na vlasti a da je u kancelariji za mlade nestranačka ličnost. Ne postoji. Isključivo – ne postoji. Kad mi kažete to da su opštine prepoznale potrebu za pomaganjem omladini i mladim ljudima za uključenjem u društvene aktivnosti, jesu na papiru. To vam tvrdim. I vi znate to isto kao i ja. Ima onih koji jako dobro razumeju o čemu se radi i prepoznaju omladinski aktivizam, protiv koga naravno da nemam ništa. Ja jako dobro znam koliko je on potreban i jako dobro znam da ovaj zakon upravo radi na tome da je to politički aktivizam a ne društveno potreban aktivizam. Hvala.
Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković.
Istraživači u Valjevu postoje decenijama i nikakve veze nemaju sa ovim zakonom. U Valjevu zaista postoji omladinski aktivizam i ne samo omladinski jer u tom društvu rade mnogi, od malih nogu do jako starih ljudi i te kako dobro rade i te kako dobro sarađuju. Zato govorim o tome da ne postoji uopšte nikakva potreba da Ministarstvo sad to prepoznaje. Može da im pomogne novcem, a to je i njegova dužnost.
Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković.
Hvala. Naravno da je naša dužnost da pomažemo svima i to činimo, ali smo koristim priliku da navedem, pošto ste to tražili, a sa velikom sigurnošću rekli da je to nemoguće, da pomenem primer tamo gde je većinska koalicija na vlasti jedne opštine, a gde je na primer nestranačka ličnost član, odnosno koordinator Kancelarije za mlade.
Narodna poslanica Jadranka Jovišić ima reč, posle nje narodni poslanik Milovan Radovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, pred nama je danas tema o kojoj poslanici Demokratske stranke imaju mnogo toga da kažu, ali je tema o kojoj je Demokratska stranka u prošlosti, pre svega svojim delima mnogo toga rekla.Danas ću govoriti o ovom zakonu upravo zato što je jasno koliko je važna podrška mladima u organizovanju, u društvenom delovanju, što širem, što većem zaista, uključivanju mladih u sve sfere društva. Reći ću da je Demokratska stranka prepoznala zaista ova pitanja kao značajna i u prošlosti je to i pokazala, dakle pre svega u praksi, među poslanicima Demokratske stranke je, kada je oformljena ova Skupština bilo deset poslanika mlađih od 30 godina. Dakle 10 poslanika kojima je poverena zaista značajna funkcija, upravo zbog toga da bi stekli iskustva i znanja, da bi pomogli mladim ljudima i učestvovali u procesima donošenja zakona, svojim primedbama, svojim amandmanima koji su uvek dobro došli, posebno kada su mladi ljudi u pitanju. Ono što je takođe značajno pomenuti, to je da na lokalu, u lokalnim samoupravama postoji veliki broj zaista mladih ljudi, ljudi koji rade na tome da je život pre svega njihovih vršnjaka bude bolji. U tom smislu danas govorimo i donećemo dakle ovaj zakon, on nije velika promena, ali jeste svakako korak napred. Moram da izrazim svoje zadovoljstvo što je zakon prošao zaista široku javnu raspravu, dakle sve relevantne činjenice bile su u pitanju i svi su se složili oko jednog, dakle svi su se složili oko zajedničkog cilja da je zaista izuzetno važno pružiti podršku omladinskom organizovanju, pružiti podršku društvenom delovanju i aktivnom uključivanju mladih u sve sfere društva. Takođe, vrlo je bitno ispoštovati načela koja se dakle ovim zakonom propisuju jednake šanse za tim aktivnim učešćem mladih u odgovornosti, solidarnosti itd. To je nešto što složila bi se sa pojedinim mojim kolegama danas, svakako ne mora biti propisano zakonom, ali evo jeste i nije zgoreg to i u zakonu pomenuti. Ono što je takođe značajno reći da zakon dalje prepoznaje nacionalnu strategiju za mlade, prepoznaje udruženja mladih, kao i udruženja za mlade, dakle u omladinskom organizovanju imamo jednu piramidalnu strukturu udruženja mladih za mlade mogu se organizovati u saveze. Takođe možemo formirati i probne saveze, dakle, saveze koji imaju preko 60 registrovanih udruženja koji se bave omladinskim radom dužim od dve godine i imaju do 2.000 registrovanih članova. Dakle dve trećine moraju činiti mladi ljudi. Prosto oni moraju formirati probne saveze i mislim da je to dobro i mislim da je to ono što su zaista svi članovi omladinskih organizacija i govorili u prethodnom periodu. Ono što je značajno reći da zakon poznaje i savet za mlade, kancelarije za mlade i agencije za mlade. Kad je u pitanju savet za mlade, on se organizuje i formira se pri Vladi Srbije i predstavlja savetodavno telo. Mislim da je značajno reći da će u njemu sedeti ljudi koji su stručnjaci i koji se već dugi niz godina bave omladinskom politikom, ali da će u tom savetu za mlade sedeti jedna trećina mladih ljudi. Ovde je danas rečeno i da je to možda malo, ali smatram da je to dovoljno i može da bude i više, što je sasvim u redu. Ono što ne bih volela, jeste da uloga saveta za mlade ostane samo slovo na papiru, odnosno da se uloga saveta za mlade ostvari samo ovim zakonom, ali ne zaista i u praksi. Ne bih volela da to bude samo nešto o čemu će poslanici da rasprave i da ostane upisano, ali što se neće zaista i primenjivati. Kad su u pitanju kancelarije za mlade, moraću da podelim utisak koji danas imaju i moje kolega, većina mojih kolega. Naravno da je dobro da bude što veći broj kancelarija za mlade i naravno da je dobro da se ta mreža širi i naravno da je dobro da mladi budu aktivni i da imaju jednu kancelariju, pa i u onim najmanjim mestima. Zaista se plašim da su u pojedinim gradovima pojedine lokalne samoupravama kancelarije za mlade postale ustvari instrument političkih partija da ostvare svoje ciljeve i da njima, kao koordinatori vrlo često, ne kažem u svim, rade ljudi koji su pripadnici omladina političkih podmladaka itd. Mislim da je važno da zaista kancelariju za mlade oslobodimo političkih partija i nadam se da će se to u narednom periodu i ostvarivati, u nekoj većoj meri. Ono što je problem kad su u pitanju kancelarije za mlade jeste možda ta neka loša komunikacija sa lokalnim samoupravama. Mislim da nema dovoljno dobre komunikacije, pre svega lokalnih vlasti sa koordinatorima. Jasno je da vrlo često nema ni finansija. Jasno nam je da je vrlo često problem u novcu. Kad sa jednom dobro komunikacijom se uspostavi dobar odnos sa kancelarijama za mlade i lokalnom samoupravom, da tu može da se zaista pokrene čitav taj proces sa mrtve tačke i najmanji pomak je zaista važan. U onim mestima koja su zaista nerazvijena, dobra komunikacija, dogovor može da uradi mnogo. Ono što je važno, zakonom se propisuje i formiranje agencije za mlade. Mnogi se u ovoj sali ježe kad se kaže "agencija". Međutim, ono što je važno, a to je da ćemo mi agenciju za mlade formirati, odnosno da će se formirati onog momenta kad mi postanemo zemlja kandidatkinja, odnosno kandidat za EU. Važno je da agencija postoji, bez obzira koliko se nekim mojim kolegama ovde ne sviđa taj izraz, ali prosto bitno je da postoji upravo zbog toga što će ona biti telo preko koga će se sprovoditi programi EU koji su namenjeni mladima. Sve omladinske organizacije koje budu delovale na ovim prostorima, moraće da se informišu o programima koje EU nama daje ili koji su joj dostupni upravo preko te agencije. Vrlo je važno da ona postoji. Mislim da nema potrebe da niko bude skeptik po tom pitanju. Ne bih volela, opet kažem, da to njeno postojanje bude puko postojanje samog zakona, nego da je to zaista zaživi u praksi. Ono što bih na kraju volela da dodam, jeste opet vezano za ovu temu, živimo u vremenu rijaliti programa, živimo u društvu u kome je često mnogo važnija vest ko se sa kim pomirio i ko se od koga razveo. Živimo u vremenu u kome, bez obzira kako smatraju mlade ljude, a ministarka je danas rekla nisu naivni, vrlo dobro razumeju šta to znači politika, vrlo često gledaju prenose skupštinskih sednica. Moram da kažem da ne bih volela da me u budućnosti moj vršnjaci pitaju ko je danas u Parlamentu vređao. Volela bih i zaista želim da svi poslanici rade na tome da se po pitanjima koje se meni i svima nama budu postavljali koje se zakoni u Parlamentu donose, koji su zakoni važni i šta je ovim dana u Parlamentu aktuelnu. S tim u vezi, želela bih da apelujem na svoje kolege, kaže se u narodi, nemoj nikad da radiš nešto što tvoja majka ne bi odobrila. E pa ne bih nikad volela da moje kolege rade bilo šta, zbog čega bi se stideli pred nekim mlađim ljudima koji gledaju prenos pred svojom decom i pred nečijom drugom decom. Vrlo je važno i ovaj zakon koji donosimo i o tome da mi mislimo o mladim ljudima. Hajde da to pokažemo i u ovom Domu primerima koji će biti dobri i u budućnosti. Zahvaljujem se i mi ćemo podržati ovaj zakon. Hvala.
Sedam minuta i deset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, posle njega narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Dame i gospodo narodni poslanici, verujem da u ovoj sali,bez obzira na političku i stranačku pripadnost, svi mi imamo veliku brigu za našu omladinu, odnosno mlade i to ne samo za osobe sa navršenih 15 do 30 godina života, nego i za osobe preko 30 godina života koji su, pre svega, ostali ili nemaju nikakav posao. Očekivanja mnogih da će ovaj Predlog zakona o mladima bar neka pitanja da reši, ostala su nažalost prazna. Predlog zakona o mladima apsolutno ne rešava nijedan problem u načelu za našu mladu populaciju. Razumem gospođo Samardžić-Marković, vi ste očigledno imali u vidu slične zakone prilikom izrade radnog materijala nacrta i ovog predloga zakona u pojedinim zemljama Evrope. Međutim, situacija i okolnosti u Srbiji su sasvim drugačije, a da ne pričam o tome, da ne bismo gubili vreme. Tamo je razvijena privreda, industrija, pa i poljoprivreda. Mi imamo nerazvijenu privredu i industriju i poljoprivredu. Mi smo još uvek zemlja u tranziciji, kakvi su nam uslovi, gde nemamo razvijen privatni sektor i gde postoji partijski javni i ne možemo da tretiramo ni ovu problematiku isto kao što tretiraju recimo u zemljama Zapadne Evrope. Obzirom da ovaj Predlog zakona tretira populaciju od navršenih 15 do 30 godina života koje čini 20% od ukupnog broja stanovništva, ili po podacima iz 2002. godine oko milion i po stanovnika, uslovi za njihovo društveno delovanje, termin koji vi upotrebljavate u ovom predlogu zakona su, pre svega, mi u SRS smatramo nešto od škole, uslovi za zapošljavanje i to je najvažnije i najosnovnije i rešeno stambeno pitanje. U ovom predlogu zakona greška je u samom pristupu, u konceptu predloga. Postavljate odnos i iz ovog može da se izvuče, s jedne strane država, omladinski subjekti i omladinske politike, kako vi kažete u zakonu, država, AP, jedinice lokalne samouprave, s druge strane, omladine ili mladih. Ceo koncept, samo bih zamolio kolege narodne poslanike iz PUPS i SPS da mi ne zamere, liči na onaj raniji, nekadašnji koncept saveza socijalističke ili komunističke omladine. Meni lično, verujte, bez ikakve zle namere da omalovažim ovaj vaš predlog zakona i očigledno trud, ne vaš lično nego i vaših saradnika da se dođe do ovog predloga zakona. Načelo podrške koje daju subjekti omladinske politike mladima, koja podrška mladima, u čemu? Ja tu jedino vidim u fizičkom odrastanju te omladine, u ničemu drugom. Očigledno se ovde postavlja odvojen odnos s jedne strane subjekata omladinske politike, sa druge strane mladih, odnosno omladine, što je pogrešno. U načelima ima nešto što po meni, kao poslaniku SRS, nije prihvatljivo. Načelo podrške, već sam rekao, načelo jednakosti i zabrane diskriminacije, taman posla, to je sve u redu jer su svi mladi jednaki, načelo jednakih šansi – naslov načela je potpuno u redu i na mestu, ali je problem u tome što šanse ne postoje. Da li su jednake u ostvarenim realnim šansama ili nečemu što je nemoguće? Recimo, 10 mladih treba da se zaposli, a nema mogućnosti. U čemu su im šanse? U nečemu što apsolutno ne postoji kao realnost. Ili načelo odgovornosti i solidarnosti mladih, negovanje društvenih vrednosti. Sada je pitanje, ne želim u ovom komentaru – društvenih vrednosti – nikog da uvredim. Gej populacija, to je njihova privatna stvar, meni smeta samo njihovo reklamiranje. Da li je to društvena vrednost mladih ljudi od 15 do 30 godina ili progon patriota koji su branili svoju zemlju, njihovo izručenje Hagu? Da li je to društvena vrednost kojoj treba da se uče mladi, Vojislav Šešelj, Ratko Mladić, pa i Slobodan Milošević kome je danas, 28. juna, na Vidovdan, 10 godina od kako ga je DOS izručio Hagu? Da li su to društvene vrednosti – poštenje u obavljanju državnih poslova? Siguran sam, gospođo Snežana Samardžić-Marković, da ćete se složiti sa mnom, da je pošten rad u svakom poslu, pogotovo u državnim poslovima, nešto što predstavlja društvenu vrednost kojoj treba da učimo mlade. Sada pitanje – kako u obavljanju državnih poslova pojedini ljudi, ne generalizujem, pojedini ljudi su došli do velikog iznosa novca, kod tetke na kauču su spavali i odjednom u Meridian banci 10,7 miliona evra, pa ih je preneo Božidar Đelić u Holandiju ili Tomislav Nikolić, ovaj, kako ga zovu, Gandi iz Bajčetine, odjednom je postao jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji, oni treba da objasne mladima kako se to dolazi do posla i do para. Oni treba da objasne da li je to društvena vrednost. Afirmišete volonterski rad kod društvene vrednosti, volonterske aktivnosti u članu 9. Predloga zakona. Šta je sa zapošljavanjem? Šta je sa profesionalnim radom od koga treba svi građani, pa i mladi od 15 do 30 godina koji su spremni da zasnuju porodicu, da žive od profesionalnog rada? to je razlog zašto nam inače mladi u velikom broju odlaze u inostranstvo. To je jedan jedini razlog. Em ovde nema posla, em u inostranstvu se bolji radi, više ceni njihova struka. Udruženja mladih i udruženja za mlade, saveti, kancelarije. Kancelarije za mlade, poznat mi je primer iz jedne lokalne samouprave, šta radi, čime se bavi. Ovo je jedan prospekt, brošura, mogu da vam je dam kasnije, gde propagira Kancelarija za mlade žurke, kampove, gde objašnjava mladima da Kancelarija za mlade predstavlja organizaciju ili jedinicu lokalne samouprave preko koje se kreira i sprovodi lokalna politika za mlade. Šta mladi dobijaju postavljanjem Kancelarije za mlade? Svi treba da se razumemo i da dajemo podršku, da aplaudiramo, a treba da se stvore uslovi za mlade, da se školuju, zaposle i zasnuju porodicu, obezbede stambene uslove za svoj dalji život ili pristup informacijama. Time se bavi Kancelarija za mlade, a to što pojedinci koriste Kancelariju za mlade za svoje zaposlenje ili kao eventualnu vezu, odskočnu dasku za zaposlenje na nekom drugom mestu, to stoji. Neću da kažem da su na nivou vlasti u Republici preslikani slučajevi na lokalne samouprave, jer u lokalnim samoupravama nisu svuda na vlasti one stranke koje se nalze na republičkom nivou, ali se to koristi tako i zloupotrebljava. Javni sektor nam je, moramo da priznamo, bez obzira da li neko učestvuje od nas, bez obzira da li učestvuju stranke koje su na vlasti ili u opoziciji, politizovan partijski, to je činjenica. Briga za mlade od strane države, naveo sam već, je obezbeđenje školovanja, besplatnog ili jeftinog, zapošljavanje i rešavanje stambenog pitanja za mlade. Ovo je uslov svih uslova i za postojanje smislenosti vašeg Predloga zakona o mladima. Ako nema prethodnog uslova u ove tri tačke, najosnovnije, onda nema ni smislenosti postojanja ovakvog predloga zakona koji stoji pred nama. Ako država obezbedi osnovne uslove za život mladih, oni sami će ostalo organizovati, slobodne aktivnosti, zabavu, provod i posebno bavljenje sportom. Kao resorni ministar vi to dobro znate, pratite tu oblast, od školskog sporta, preko amaterskog i profesionalnog sporta i znate, siguran sam u to, da delite moje mišljenje. Usmerenje mladih u ovom pravcu, ka sportu je i duhovno i fizički mnogo zdravo, ne samo za te pojedince, nego za čitavu društvenu zajednicu. Govorite o uporednom pravu, pa ste naveli primer iz Nemačke. Nemačka je industrijska zemlja, razvijena privreda, visok društveni standard, ali govore o tome da postoji briga o zaštiti mladih, pozorišta, bioskop, alkohol, noćni izlasci, restorani, sve te zabrane i ograničenja, ali posebno apostrofiraju zaštitu mladih od medija. Mediji u Srbiji su indoktrinirani u korist partija na vlasti i narepubličkom i na lokalnom nivou, bez obzira o kojim strankama se radi. Ne možemo da pružimo mladima, a ni ostalim građanima Srbije objektivno i realno informisanje. Nažalost, u takvoj državi živimo i pod takvim okolnostima se brinemo za mlade. Na kraju, ovim predlogom vrši se zaista ideološka indoktrinacija gde se nameću neke nove vrednosti kao što su, ako uopšte možemo da govorim o vrednostima, evro-atlanske organizacije, severno-atlanska vojna alijansa ili NATO pakt, sistem globalizacije, Hari Poter, reklamiranje gej populacije, anacionalizam, EU i druge antidržavne i antisrpske tovrevine. Za ovakav zakon mi u SRS zaista nemamo razumevanja i maltene sam siguran da nećemo da glasamo za ovaj predlog zakona. Hvala.
Jedanaest minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka Snežana Samardžić-Marković.
Hvala. Uvažena predsedavajuća. Htela bih samo da napomenem da je u nekim elementima svog izlaganja gospodin poslanik Radovanović u dobroj meri bio u pravu navodeći razlike između zemlje Srbije i naše domovine i Nemačke, zato što, istina je da je neuporedivo razvijenija industrijska zemlja nego što smo to mi i istina je da su oni još od 1990. godine pa na ovamo imali zakon koji se bavio mladima, tačnije elementima iz omladinske politike. Međutim, reći ću vam, nismo mi, Ministarstvo omladine i sporta, ovo naveli kao primer dobre prakse, nego je to navela koleginica iz DSS, Milica Vojić-Marković. Ja vas molim da sa njom o tome porazgovarate šta treba, a šta ne treba uzimati kao primer dobre prakse. Mi smo samo razmatrali i taj kao i mnoge druge zakone iz Evrope. Međutim, posebno me zanima ovo što ste govorili o volontarizmu. Vi ste pomenuli volonterski rad, a ja bih istakla da se u zakonu o mladima pominje volontarizam kao vrednost i reći ću vam izuzetno dobre primere kao što je u selu Visoka gde su mladi ljudi, neformalna grupa mladih se okupila i svoj stari kulturni centar koji je bio ruinirana zgrada, zahvaljujući svom volonterskom radu su pretvorili u dobar kulturni centar i naravno, malim sredstvima od Ministarstva omladine i sporta. Reći ću vam da među samim mladima postoji veliko interesovanje za ovakve volonterske akcije. Primera radi, 2010. godine Ministarstvo omladine i sporta je finansiralo 25 takvih lokalnih akcija, volonterskih za mlade, gde su zaista vrlo korisne akcije imali za svoju okolinu, a ove godine već se traži 135 lokalnih akcija volonterskih. Stoga, nama je to ilustracija da među mladim ljudima taj volontarizam predstavlja zaista jednu vrednost, a prilika je da pomenem kao ministar sporta da volonteri prilikom rada klubova, prilikom organizacije međunarodnog takmičenja izuzetan doprinos daju svojim dobrovoljnim radom. Mislim da to u našem društvu treba negovati, jer je to nekakva vrsta poklona solidarnosti kada se na taj način radi i pomaže svojoj okolini. Pomenuću još, pošto ste rekli da ni na koji način ovaj zakon ne doprinosi pitanjima zapošljavanja i ne pomaže zapošljavanje mladih, reći ću vam da je 98 lokalnih kancelarija za mlade imalo obuke za mlade aktiviste koji su spremni da se bave omladinskim preduzetništvom. Šta je rezultat te obuke? Evo, 250 mladih ljudi je osnovalo sopstvena preduzeća u protekloj godini. Hoću da kažem, umesto da rade za platu, 250 mladih ljudi su sada poslodavci. Mislim da je to izuzetan primer kako optimizam i kako rad lokalnih kancelarija za mlade malo po malo, ali u nadležnosti ovog ministarstva može da pomogne u zapošljavanju. Hvala.
Narodni poslaniče, da li želite repliku? Izvolite.
Gospođo Samardžić, pomenula je gospođa Vojić-Marković, ali brošura, evo piše Republika Srbija – Narodna skupština Nemačka i objašnjenje kako je 2002. godine u Nemačkoj donet Zakon o zaštiti mladih. Možda vi nemate, ali mi u Skupštini smo to dobili i prihvatam da vi to niste imali. Još nešto u vezi ovoga, strategija u EU kaže da do 2050. godine broj mladih će opasti za 5%, a vi ste rekli u svom uvodnom izlaganju da će do 2050. godine u Srbiji populacija mladih od 15-30 godina opasti za 2%. Dakle, sasvim mnogo bolje, korisnije i optimističnije u Srbiji, nego u EU. Eto nam razloga ako mislimo na mlade da ne ulazimo u EU i da se ne mešamo sa njima mnogo. Još jedna mala primedba, obratite pažnju, vi ste predstavnik predlagača ovog zakona, ali u vašoj službi ima neki, moram to da vam kažem, nemojte da mislite da je to ružno što ću reći, ima nekih gramatičkih grešaka, nekih nepismenosti. Ne kaže se 11 opštih ciljeva, kaže se 10 opštih ciljeva ili 15, a 11 opšta cilja ili 11 strateških ciljeva u obrazloženju Predloga zakona, već se kaže 11 strateška cilja. Kada budu lingvisti to videli, verujem da će zameriti.
Reč ima ministarka, izvolite.
Naravno, ja neću ulaziti u ovu vrstu gramatičke diskusije, prepustiću tehničkoj redakciji sve elemente koji se budu ticali zakona i unapred se izvinjavam ukoliko ima tehničkih grešaka, ako je to nešto što vređa osećaj za jezik poslanika, ali ja i dalje ostajem pri tome da je 11 opštih ciljeva.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, a posle njega narodni poslanik Miroslav Markićević. Na raspolaganju vam je tri minuta i 30 sekundi.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođa ministar, poštovani poslanici, kada smo u poslaničkom klubu dogovarali kakav ćemo stav zauzeti i ko će govoriti o ovom zakonu, ja sam mislio da ne pričamo o ovom zakonu. Svake godine dobijem oko 700 brucoša i onda sebi kao pedagogu postavljam pitanje smem li da im kažem istinu o dezorijentisanom društvu gde nemaju perspektivu i na drugoj strani, imam li pravo da im to prećutim. Neki moji studenti su me pitali, kažu, čuli smo da zakon o mladima ide, da će biti u Skupštini, hoće li on doneti neka poboljšanja i hoćemo li imati neke koristi i hoće li nam biti bolje. Moj odgovor je bio – neće. Naravno, želim da pozdravim entuzijazam gospođe ministarke, ona se zaista trudi odgovorno vršeći svoj posao da da i objašnjenje ovakvog jednog zakona koji je samo skup načela koja nikoga ni na šta ne obavezuju. Moram da se osvrnem i na izlaganje koleginica i kolega, posebno iz G17 plus, jer je tamo nešto praksa, da kada se kod njih ideja rodi, da o tome moraju da se pričaju isključivo hvalospevi. Onda i pitanje za koleginice i kolege, znaju li oni uopšte šta je zakon? Zakonom se nešto reguliše i taj akt sadrži pravne norme koje sadrže dispoziciju i sankciju. Ovo što mi imamo pred sobom je deklaracija. Ako ste želeli da kažete skup želja koje u našoj državi ne prate mogućnosti, onda je trebalo da napišete deklaraciju, jer ako zađemo u sam meritum zakona, vidimo da nas zakon uči tome ko je mlad i da proklamuje načela koja su već proklamovana Ustavom. Čemu zakon kada već piše u Ustavu. Dalje, da se vratim na ono što sam rekao o prirodi jednog takvog akta, treba tome i da služi, a ne da u kratkim crtama prepričava Ustav i ne donosi ništa novo. Recimo, reč "može", to je opet ono pitanje koje sam postavio i sebi i ostalim koleginicama i kolegama, na šta ovaj zakon obavezuje? Dakle, jedinice lokalne samouprave mogu a i ne moraju da urade nešto po ovom zakonu. Da li je odgovorno stavljati takve zakone pred Skupštinu? Mi smo, naravno, pokušali da amandmanima nekako to poboljšamo i promenimo, ali jednostavno, nekada je nešto nemoguće promeniti, jer što se grbo rodi, vreme ne ispravi. Hvala na pažnji.
Reč ima, Miroslav Markićević nije u sali, narodni poslanik Jovan Nešović, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vreme ne raspolaganju poslaničkoj grupi je 23 minuta i 45 sekundi.
(Ne čuje se, ne radi mikrofon.)
Narodni poslaniče, moje izvinjenje, proverili smo i signalizacija u sali pokazuje da je sve u redu, međutim, u prenosu se ne čuje ton. Mogu samo da vam se izvinim u moje lično ime, pa da se prebacite i da pokušate ispočetka. (Jovan Nešović, s mesta: Pokušaću ovako.) Molim vas da pokušate u drugu poslaničku jedinicu. Još jedno izvinjenje, ali prosto ne čujete se u prenosu. Izvolite.
Da li je sada bolje? (Da.) Pošto je iz početka, poštovana predsedavajuća, poštovani članovi Vlade, odnosno ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, rekao sam da je ovo jako važan zakon i zakon koji se prvi put donosi u državi Srbiji. Obuhvata populaciju mladih ljudi kojih danas u državi Srbiji ima negde oko 20%. Rekao sam, takođe, da neke analize pokazuju da će se broj ljudi, kako u EU u ukupnom broju stanovnika, tako i u državi Srbiji u narednom periodu smanjivati. To je veliki problem društva, zato jeste važno ulagati u tu mladu populaciju, zato što ta mlada populacija jeste budućnost ove države. Rekao sam, takođe, da je Vlada Republike Srbije to prepoznala i da je Ministarstvo omladine i sporta, čini mi se, dosta u proteklih nekoliko godina, kako postoji, uradilo, kako u oblasti sporta tako i u oblasti mladih. Čini mi se da je velika hrabrost bila napraviti jedan ovaj zakon i danas da ga imamo u Skupštini. Mnogi su rekli da je to politički zakon, a ja hoću da vam kažem da politika ministarstva jeste da se vodi sistemski računa o mladima. Mi do izbora otprilike imamo nešto manje od godinu dana. Hoću da vam kažem da je 2008. godine, znači godinu dana posle formiranja tada Ministarstva omladine i sporta, doneta nacionalna strategija o mladima. Evo, posle toga, iz te nacionalne strategije donose se zakoni o mladima. Prema tome, Ministarstvo omladine i sporta se jednostavno problemom mladih bavi sistemski i ozbiljno i ne može niko reći da je ovo predizborni program određene političke grupacije. To nije u najmanju ruku korektno. Ono što takođe hoću da kažem jeste da je javna rasprava dugo trajala. Trajala od lokalnih samouprava preko kancelarija za mlade, preko okruga, 29 ih je u Srbiji, na nacionalnom nivou. Ne samo što je važno pitati one na koje se zakon odnosi, nego je važno i izgraditi poverenje između institucija i onih koji jednostavno te institucije moraju da poštuju i da koriste njihove usluge. Potpuno sam siguran da je Ministarstvo omladine i sporta u ovih nekoliko godina koliko radi izgradilo poverenje prema mladim ljudima u ovoj državi Srbiji. Potpuno sam siguran da su određene diskusije danas usmerene na taj način da se pokaže da Ministarstvo omladine i sporta nije izgradilo poverenje. Ja sam potpuno siguran za sve ono što je radilo i u sportu i prema mladima da je izgradilo poverenje i siguran sam da će to biti jako važno kada se budemo u sledećim izborima obraćali ovoj populaciji, a to je zaista značajna populacija. Ono što sam takođe hteo da kažem jeste da je doneta Nacionalna strategija za mlade. Učestvovalo je samo 16 ministarstava u pisanju Nacionalne strategije za mlade. Ne može te Nacionalnu strategiju za mlade posmatrati samo kao pitanje Ministarstva omladine i sporta. Bezbednošću se bavi jedno drugo ministarstvo. Zapošljavanjem se bavi jedno drugo ministarstvo. Zdravljem mladih se bavi treće ministarstvo. Jednostavno, 16 ministarstava se bavi ovom problematikom. Onda tražiti od ovog ministarstva da reši svu problematiku zaista u najmanju ruku je neozbiljno, a za ovo ministarstvo se tačno zna po Zakonu o Vladi čime se bavi, i mislim da taj posao jako dobro radi. Ono što je takođe danas izazvalo određenu polemiku jesu kancelarije za mlade. Ja lično mislim da svaka opština treba da ima kancelariju za mlade. Ne zbog ministarstva, nego zbog mladih iz te opštine. Izvinite, postoji jedno pravilo, da je u ovom zakonu pisalo da mora da ima kancelariju za mlade, danas bi diskusija išla u sasvim drugom pravcu. To je način da se uzemljavaju partijski kadrovi. Svi bi rekli – moramo da uzemljavamo partijske kadrove. Izvinite, ako pitamo ko je koordinator kancelarije za mlade, to odlučuje lokalna samouprava. To je pitanje za političku elitu jedne lokalne samouprave. Ako želi da se sistemski bavi problemima mladih, mora da izabere najboljeg. Ako neće da se bavi sistemski problemima mladih, izabraće neku partijsku ličnost podobnu, imaće dobru saradnju na papiru, a neće imati u stvarnosti. To je onda drugi problem, da građani koji budu ocenjivali tu neku političku elitu koja je vodila taj grad, odnosno opštinu, da na sledećim izborima kazne zato što nisu vodili računa i nisu koristili određene mogućnosti koje im daje i lokalna samouprava i država, odnosno ministarstvo, druga ministarstva i sutra pristupni fondovi EU, da se rešavaju određeni problemi koji su u njihovom gradu. Takođe, jedna stvar koju hoćemo da kažemo. Mnogi kažu – nema dovoljno para. Tačno. Mi smo pre nekoliko dana razgovarali o tome da lokalne samouprave nemaju dovoljno para. Pre nekoliko dana smo rekli da lokalne samouprave treba da dobiju više para. Eto, od tih para koje budu dobile lokalne samouprave zakon koji su predložili Ujedinjeni regioni Srbije možda je deo sredstava da se iskoristi i za politiku lokalnih samouprava prema mladima. To je faktički umeće i znanje lokalnih ljudi, odnosno lokalnih lidera, odnosno predsednika opština, odnosno političkih grupacija koje vode tu lokalnu politiku. Mislim da je jako važno da postoji Nacionalni savet za mlade. Potpuno sam siguran, ako je ozbiljna pokrajinska vlada i lokalne samouprave, da ćemo imati i lokalni savet za mlade i pokrajinski savet za mlade, jer, iskreno ako govorimo, da svi u ovoj sali, a siguran sam i u celoj državi, se zalažemo za mlade, onda nema ni jednog razloga da nemaju savete, jer svaka lokalna samouprava mora da ima svoj lokalni akcioni plan za mlade i da kaže šta je to njima potrebno. Potrebe mladih u Beogradu i potrebe mladih u Kraljevu ili potrebe mladih u Leskovcu su različite. Zato jeste važno da jednostavno postoje ti lokalni akcioni planovi koji će se sprovoditi kroz neku politiku lokalnih samouprava, a država će kroz ministarstva sprovoditi nacionalnu politiku za mlade. Ono što je takođe važno jeste i finansiranje javnih interesa u oblasti omladinskih politika. Meni je drago da Ministarstvo omladine i sporta ono što radi radi transparentno. Svaki konkurs koji izlazi je javan, pojavi se na sajtu, objavi se u "Službenom glasniku" i svi mogu da konkurišu, od udruženja za mlade, od udruženja koja se bave potrebama mladih, od lokalnih samouprava itd. Javan je konkurs i ovde je pitanje samo kvaliteta. Dolazimo do jedne stvari koja jeste važna. Potpuno sam siguran da Ministarstvo omladine i sporta može svakoj lokalnoj samoupravi koja želi da ima dobru kancelariju za mlade da pomogne. Pitanje je da li lokal hoće to. Potpuno sam siguran da to nije problem ministarstva, nego da je to problem lokalnih samouprava. Vraćam se na onaj početak. Ako su lokalne samouprave zaista zrele i žele da pomognu mladima, onda sam potpuno siguran u komunikaciju sa ministarstvom. Bez obzira koja je opcija u tim lokalnim samoupravama, ministarstvo je to koje može da im pomogne da jednostavno iskoriste sredstva i od ministarstva, od određenih fondova i od lokalnih budžeta, da jednostavno na taj način pokušaju da rešavaju problematiku mladih u svojoj lokalnoj sredini. Na kraju, verujući da će ovaj zakon pomoći da se u narednom periodu stvore uslovi da mladi žive bolje u celoj Srbiji, jer danas mladi lošije žive sigurno u Trgovištu i Leskovcu nego što žive u Beogradu, danas kad govorimo ovde, mi govorimo samo o tome koliko ljudi ode iz države Srbije u inostranstvo, a ne kažemo koliko ljudi iz siromašnih sredina dođe danas u Beograd ili neki drugi veliki centar. Stvarno verujući da će ovo ministarstvo dati doprinos zajedno sa Vladom da mladi u celoj Srbiji žive bolje, verujem da smo onda uspeli svi mi ovde, i u lokalnoj samoupravi, i Narodna skupština, i ministarstvo, ako treba da bude cilj svih nas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, htela big, pre svega, da se obratim predsedniku Skupštine i verovatno sekretaru Skupštine, koji nam je dostavio ovaj materijal koji nam je pomogao u radu i sagledavanju uporedno-pravne materije u drugim zemljama kada su u pitanje mladi. Međutim, imam utisak da je ovo, što bi mladi rekli čist "kopi-pejst", da ste uzeli ovo od BiH i iskopirali, jer, verujte mi, ponižavajuće je to da, recimo, spelujete na srpskom jeziku naziv međunarodnih institucija. Moram to da pročitam, prosto da biste imali u vidu da nas više ne ponižavate na taj način. Evo piše ovako, pozivajući se na međunarodne izvore prava iz ove oblasti "universal declaration on human rights". Znate na šta se misli, pretpostavljam, i "convention on the rights of the thilt". Mislim stvarno, narodni poslanici smo, ako ste hteli prevod, trebalo je da nam prevedete naziv ovih međunarodnih institucija, a ne da nam ovo spelujete na srpskom jeziku, jer me to zaista podseća na jedan video klip koji se može videti na ju-tjubu od pre nekih mesec i po dana, gde ismevamo jednog visokog funkcionera upravo zbog toga što ne znajući engleski čita neki materijal koji je spelovan na srpskom jeziku i ćiriličnim pismom. Ali, da se vratimo ovom zakonu o mladima koji, ako ništa drugo, bar bi trebao da se zove predlog zakona o zaštiti mladih. Ovaj zakon je za SRS potpuno neprihvatljiv, zato što on, pre svega, nema nikakva obeležja zakona, on je jedna deklaracija, on je produžetak onoga što ste svojevremeno 2008. godine uradili donoseći strategiju i 2009. godine kada ste tu strategiju razređivali akcionim planom. Sad je trebalo doneti neki zakon koji će pokazati veliku brigu ove vlade za mlade ljude. A šta je, u stvari, trebalo da uradite? Trebalo je da, na osnovu tih akata koji su već doneti 2008. i 2009. godine, pogledate svaki zakon koji je Vlada slala parlamentu i da vidite gde su tu mladi, kako se ti zakoni održavaju na mladu populaciju, odnosno na ovu populaciju koju vi tretirate, od 15-30 godina. To bi bio vaš posao i to bi morao da bude posao vašeg ministarstva, jer svaki zakon koji dođe u ovu skupštinu i koji se izglasa, on se na neki način održava na mlade ljude. Mladi ljudi neće živeti ni bolje ni gore od njihovih roditelja. Dakle, kakvo je stanje u društvu, kako živimo mi, tako žive i naša deca. Kakve vrednosti promovišemo mi, takve vrednosti promovišu i naša deca i kraj priče. Srednje klase nema. Do skoro smo mogli da vidimo onu tužnu sliku kako penzioneri otvaraju beogradske kontejnere. Sada, verujte mi, pre neki dan u Takovskoj ulici, u sred Beograda, vidim dete sa rancem koje ide u školu i otvara kontejner. Eto, dotle smo došli nakon deset godina vaše vlasti, a sve smo bliže Evropi i sve smo bliže nekim ostvarenjima, navodno nekih obećanja o boljem životu, a mi sve više i više tonemo. Kada govorimo o mladima, hajde da se prisetimo šta to mladi traže. Sada ćemo mi kao da osnujemo neki savet ovim zakoni, pa će u tom savetu da bude jedna trećina mladih, pa će oni nama da kažu šta njima treba, kao mi ne znamo šta mladima treba. Eto, to je njihovim rečnikom rečeno, mislim da nas svi razumeju. Znamo mi šta njima treba, jer oni izađu na ulice i pa kažu - hoćemo da se upišemo na budžet na fakultet, jer smo položili sve ispite, a vi im kažete ili ministar za prosvetu im kaže – ne može, jer nemate toliko tih ostvarenih bodova, a dali sve ispite, po toj novoj Bolonji, recimo. Ili školarina od 125 hiljada do 240 hiljada. Hajde roditelji platite, a ovde ste nam naveli da svi imaju jednake mogućnosti. Jeste Bog stvorio čoveka slobodnim i sa jednakim mogućnostima, ali su ga onda društvene stege i to kako smo mi uredili sistem, na neki način podelili. Šta je to što sada karakteriše naše društvo, a šta najviše pogađa mlade ljude? Rekli smo – nezaposlenost. Milion nezaposlenih. Nepismenost. Koji je procenat nepismenih? To je pitanje za "milionera". Ima 20% nepismenih u ovoj državi. Mi smo se davno bili izborili sa tim, pa sad ponovo uđosmo u tako visok procenat nepismenih ljudi. Nema elementarne pismenosti, a imamo, navodno, sada u školama mogućnost korišćenja računara i hoćemo da našoj deci omogućimo što bolje uslove za školovanje, a nemamo ono elementarno. Pre četiri godine je bila akcija broj jedan u Srbiji, da se izgradi ne znam koliko toaleta u osnovnim i srednjim školama, u 21. veku. O čemu mi pričamo? Da ne govorimo o salama, o opremi, o uslovima u kojima će da se radi itd. Moramo da budemo svesni, pre svega naše stvarnosti. Dok mi ne stavimo ovu državu na zdrave noge, jer ako ovako nastavimo pući ćemo kao Grčka. Dok privreda ne počne da funkcioniše tako da imamo pozitivan trend i dok ne prestanemo da se uzaludno zadužujemo, ne stvorimo ponovo tu srednju klasu, ne omogućimo ljudima da rade, da žive od svog rada, mi ćemo imati problem i sa mladima i sa starima i sa onima koji su se tek juče rodili, jer i oni koji se rode, posle godinu dana majka pođe na posao, a ta mlada majka koja ima 28, 29, 30 godina, kad ode na porodiljsko odsustvo, ima 65% primanja u prva tri meseca i ne može da joj bude niže od minimalnog ličnog dohotka, a posle tri meseca može da bude i ispod minimalnog. Da ne govorim o onima koji rade na crno. Koliko je mladih koji rade na crno, koji neće nikada da odu u penziju? Mi ćemo možda nekada i da odemo, oni nikad. Čemu da se nadaju? Šta su im modeli, na koga se gledaju? Kad malo bolje razmisle, uče, rade, roditelji ih se odriču, oni se odriču svega i svačega, završe fakultete ili neke škole, ono što su oni odredili da je njihov životni cilj i šta posle toga? Nemaju posao, a onda vide da je tamo neko, ko je tako blizak nekim krugovima, koji je spreman da igra na ivici kriminala, jer putevi droge prolaze ovde, ima tu svega i svačega, taj je došao do velikih para, vozi se raznim džipovima, motorima, živi luksuznim životom. Ovde bi, između ostalog, trebalo da se tretira i ono vreme kako da mladi provedu kreativno svoje slobodno vreme. Izvinite, čovek radi da bi mogao od svog rada da živi i da organizuje svoju dokolicu, što je sastavni deo života, jer nismo životinje nego smo ljudi, humana bića koja umeju da razmišljaju i uživaju u tim stvarima. Šta radi naši mladi? U njihovom žargonu, oni gluvare. Zašto gluvare? Zato što nemaju šta da rade, nemaju gde da rade. Da oni rade, oni bi to svoje vreme i te kako kreativno iskoristili, ne bibili u kockarnicama, ne bi sedeli do tri, četiri sata u raznim kafićima nego bi išli kući da spavaju, da sutra ustanu i idu na posao. Sve je to jedna uzročno-posledična veza koju je teško rešiti jednim zakonom, čak da ste ga napravili da je idealan, a daleko je od idealnog. Kažem vam kao pravnik, ovo nema nikakve osobine zakona, ima osobine deklaracije, ali tu su neki članovi, pa sad izgleda to kao zakon. Ne, to su samo neka vaša opredeljenja kako organizovati nešto. Lepo je moj kolega Radovanović rekao vezano za socijalističku omladinu nekadašnje Jugoslavije, samo čekamo da se formira socijalistički savez radnog naroda i da ponovo organizujemo štafetu za predsednika Tadića i evo neokomunista, da svima bude jasno da su neokomunisti na vlasti. Srpska radikalna stranka može da vam priča o problemima sa kojima se mladi susreću do sutra, a i vi verovatno znate, ako hoćete da budete iskreni da o njima pričate. Ali, vama je u ovom momentu bilo važno da svoju partijsku strukturu poboljšate, da je bolje organizujete, naravno, o trošku države, odnosno o trošku budžetskih korisnika, jer evo vam dokaza i protivdokaza za ono što ste malopre izneli - šef Kancelarije za mlade u Loznici je na vašem bilbordima i promoviše URS. O čemu pričamo? Vi ako niste sposobni da formirate stranku i stranačku mrežu nemojte preko naših leđa i preko leđa poreskih obveznika, radite to nekako drugačije. Kažete - mladi imaju mogućnosti i prava da se udružuju, da neguju neke svoje vrednosti, volonterski rad, kulturne vrednosti, ne znam ni ja šta. Evo, pre petnaestak minuta smo dobili obaveštenje – tri autobusa mladi se samoorganizovali, krenuli na Gazimestan, šta ih je dočekalo dole? Kamenovanje. Jedan momak je prebačen u bolnicu. Zaustavljeni su autobusi, jedan potpuno uništen. U kakvoj državi živimo? Malopre kažete ima 167, 170 opština. Koliko opština ima u Srbiji? Nijedan ministar za milion dolara ne može da mi kaže, jer će mi svi reći onoliko koliko opština u Srbiji ima ili približno tačno bez KiM? Pitam vas - koliko po Ustavu ima opština, na osnovu Zakona o teritorijalnoj organizaciji? Ima 186, ja ću da vam kažem. Tu brojku nisu u poslednjih 10 godina čuli iz usta ni jednog ministra. Mi mladima želimo dobro, ali nemojte vi da branite mlade od nas, nego kad dođe bilo koji zakon, a mi često to spominjemo i svi se kao pozivamo na tu našu decu koja dolaze iza nas, ali slabo ima sluha u Vladi Srbije. Nije dovoljno da se donese samo jedan zakon koji će da se zove zakon o mladima. Mene juče deca ismevaju. Kažu – šta to mama čitaš? Kažem – zakon o mladima. Kažu oni – a sutra, zakon o starima. Ja kažem – prekosutra ćemo verovatno zakon o ženama u pertilnom dobu, pa zakon o ženama u menopauzi itd. Nemojte da nas ismevate. Zaista, mladi će se osetiti veoma povređeno ovim zakonom. Misliće da ih stvarno da ih tako pogrešno shvatamo, da je dovoljno da imamo zakon koji se zove zakon o mladima, a imamo i Zakon o rakiji. Tom zakonu smo dali ozbiljan značaj, da zaštitimo rakiju i kvalitet rakije. Ovde mi ne štitimo mlade, ni od čega ih ne štitimo. Mi im kao dajemo neke mogućnosti. Šta će oni mučeni da uredi, kada je sistem taj koji određuj kako će oni da žive, kojim će putem da krenu. U najskorije vreme učešće na kredite za kupovinu stana, koji itekako tangiraju mlade ljude, povećan je na 20%. Odakle da skupe ta deca te pare, da dođu do bilo kakovog stana? Evo, i za automobile isto. Automobil danas nije luksuz, nego potreba. Kako vi dolazite na posao? Autom. Dobro, ja idem autobusom, ali ja nisam ministar. Koliko košta vrtić? Da li može svako da smesti svoje dete, pa i mladi čovek, u državni vrtić? Ne može, a onda mora da plati 250 ili 300 evra za privatni vrtić. Koliko je to kada plati 500 evra za stan, pa još troškove, a kolike su plate i kolika je prosečna plata, koliko njih radi na crno, koliko njih za minimalac? I tako u krug možemo da pričamo satima, ali meni je već 15. minut, a rekli su mi samo 10 minuta mogu da govorim, da bi ostale kolege stigle. Izvinjavam se. Još jednom, SRS ovakav zakon, ne zato što se ovako zove, nego zbog toga što ništa ne rešava, nema namere da podrži.
Dajem reč narodnom poslaniku Paji Momčilovu.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, članovi Ministarstva omladine i sporta, kao što je već rečeno od mojih prethodnika SRS ne može da glasa za materijal koji ste vi nama dali pod imenom zakon o mladima. Naravno, obrazložiću vam zbog čega mi ne možemo, pokušaću da vas ubedim da stvarno ove naše kritike nisu paušalne, i nisu stranački obojene, nego imaju i te kako duboke korene u srpskoj realnosti i interesima srpske mladeži. Neko je ovde pre mene rekao kako jedna stranka, vodeća, čini mi se, stranka brine o mladima i brojem svojih mladih to dokazuje. SRS, koja smatra mlade i stare i one srednjih godina jednom porodicom, jednim jedinstvenim telom, je 15% imala u momentu izbora mladih u svojim redovima i to je vama valjda svima jasno i nemojte da spočitavate SRS da mi ne brinemo o mladima. Brine Vojislav Šešelj i te kako o mladim kadrovima SRS, a potpredsednik naše stranke je gospodin Martinović, mlad,pravnik, poslanik, a glavni grad Beograd vodi gospodin Nemanja Šarović. Prema tome ne rečima, ne pričama nego delom potvrđujemo da u mlade ljude verujemo i da nam oni znače. Gospođa ministarka, vi ste se obratili nama da navodimo i da citiramo izvore. Evo, prvi izvor koji ću citirati, a koji mi je dao uvaženi kolega Petar Jojić, bivši savezni ministar prava, kada sam ga zamolio da mi da tačne definicije šta je zakon, šta je pravna norma i iz čega se sastoji. Eto, vidite, zakon je skup pravnih normi, a pravna norma je pravilo koje se reguliše prisilom države i ona mora da ima dispoziciju i mora da ima kaznenu komponentu i normu. To piše, neću to da vam čitam. Evo ga preda mnom. Vrlo ću vam rado ustupiti udžbenik prava, "Uvod u pravo", prva godina i "Enciklopediju prava". Prema tome, ovo što ste vi nama ovde ponudili po formi i sadržaju u kojem je dat nije zakon i mi to ističemo. Dalje, vi možete da menjate pravo, ako, vi ćete i dići ruku ovde kao većina, jer vi dižete ruku i da potvrđujete da je dan noć i obrnuto. Mi nemamo ništa protiv. Građani Srbije to vide. Razvijene zemlje nemaju ovakve zakone. Jako se zahvaljujem Skupštini, našim funkcionerima koji su aktivirali službu. Gospođa Pop-Lazić je iznela kritiku na jednu tehničku manjkavost. Ovde je došlo do jedne omaške tehničke, ali suština je bitna. Šta kaže ovaj dokument? On jasno kaže da većina zemalja nemaju zakon o mladima. Naravno i da ne treba. Šta to znači zakon o mladima? Onda, kada imaju, nekoliko, par njih, pa su lepo u dokumentu naznačeni i počinju sa Nemačkom, Nemačka ima zakon o zaštiti mladih i taj zakon je vrlo konkretan. Šta on govori? On govori o zabrani točenja alkohola, o zabrani posećivanja kafana, o zabrani pušenja mladih, sve konkretne stvari. Nemojte da izvrćete stvari. Ovako nešto, u ovakvom obliku, u razvijenom svetu ne postoji. Naravno, da li treba zakonskom regulativom, kako se u razvijenom, normalnom svetu to radi, da zaštite mladi, smatramo da, a ovaj pamflet koji ste vi nama dali, to nije to. Ako pogledate dokument od 29 članova, prvo, imamo devet uvodnih članova. Pričate da su ovo radili mladi za mlade, a gledajte šta kažete u članu 3. – subjekti omladinske politike su Republika Srbija, AP, jedinstva lokalne samouprave, kao nosioci omladinske politike. Ko će da nosi? Vlast. A gde su mladi? Pa, pričate o mladima. Kako ste to zamislili? Onda kaže dalje - ustanove i udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti i drugi subjekti koji učestvuju u sprovođenju omladinske politike. Ali, nosioci su ovi, a ovi drugi slede. Šta vi onda pričate nama ovde? Ili, krenete o načelima. Pa, u strategiji ste desetak načela istakli, a ovde ste redukovali načela. Kažete – svi mladi su jednaki. Nisu. Evo, Boske nije jednak sa koleginicom Lidijom, koja je držala uvodno predavanje. Velika je razlika, ali su ravnopravni. Ako ste hteli da napišete kako treba, jednaki pred zakonom, to ste možda mogli, ali u Strategiji lepo piše – ravnopravni. Ne, vi – jednaki. Vi se šegačite, slučajno ili namerno, sa nama. To nećemo da podnesemo, to građanima Srbije pričamo. Sad gledajte dalje. Imate ovde, kad gledamo ovaj kratki zakon, udruženja koja sprovode omladinske aktivnosti. Neću da govorim da je ovo stvarno cinično kad kažete šta je omladinska aktivnost. Znači, mogu da se bavim omladinskom aktivnošću. Ne mogu. Ako neku aktivnost radim, to ne može biti omladinska. Pridev omladinski se odnosi na imenicu omladina. To što ste vi ovde papazjaniju napravili prevodeći nakaradno engleski, to je vaš problem. Kad Paja Momčilov uradi nešto u korist omladine, a to svakog dana radim, porađam naše trudnice, nisam radio omladinski posao, ali jesam ako uradim dobro posao u korist zdravlja omladine. Takve nebuloze vi stavljate u ovaj zakon. Dobro, preskočimo to. Sada će neko da kaže – dobro, a zašto je ovo napisano? Tri su razloga, po meni, jer kada vidite, slede dva druga poglavlja, a to je da uvodite nove birokratske elemente, uvodite savet. Šteta što nije ovde jedan predsednik saveta, gospodin Čanak, da nam nešto kaže o aktivnostima saveta. Ovih dana se nalazi u novinama, neki savet za ne znam šta, tri godine ništa radili nisu, pare uzimaju redovno, ne odbijaju. Imam iskustva i sa drugim savetom, Savet za zdravlje. Da li su nam izveštaj, nisu dobili ni materijalna sredstva ni prostorije gde mogu da rade i niko ih ni za šta ne ferma. To je savet i to nama treba. Ne, trebaju imena, ljudi, treba agencija, trebaju kancelarije, treba umnožavanje aparata. Rekla je gospođa Lidija, 51 vas u tom ministarstvu sasvim je dovoljan da radi te poslove savesno i u interesu mladih. Ako nije sposobno vas 51, dajte ostavke. Drugi razlog, glavni razlog, po tome ste poznati, sedam članova od 29 se bavi tokovima novca. To je suština ovog zakona – kako se lova deli, tako se raspoređuje. Nemam dokaze da vam tvrdim da je to u vašim kancelarijama, sede veši kadrovi i ne interesuje me, ali sede kadrovi postavljeni od izvršne vlasti i to je suština ovog zakona i onaj pomoćni, invalidni. Pošto niste uradili ono što ste bili dužni da uradite, ako ste hteli evropske konvencije i konvencije UN da sprovedete,onda glumite brigu na ovakav nakaradan način. Šta ste bili dužni? Ono što smo vam već govorili. Evo vam konkretnih dokumenata – milenijumska deklaracija, rezolucija o promovisanju zapošljavanja mladih UN 2002. godine. Tri tačke su tačno rečene. Šta kaže? Mreža za zapošljavanje mladih. Ako hoćete Lisabonsku deklaraciju, ona kaže – mladima omogućiti obrazovanje, zaposlenost i zdravlje. To je interes. To država Srbija treba da omogući mladima i toga nema. Nemam vremena da čitam sve UNICEF priče i beleške. Zašto je ovo nakaradno? Zato što otvaranjem i ovakvim finansiranjem sve pare će ići tamo gde ne trebaju. To će onda biti nešto što se zove korupcija i što ne treba da dozvolimo. Da ne bih uzimao vreme mnogo mojim kolegama, imate sve ove podatke. Koliko ulažemo za školstvo? Ulažemo 4,5% od bruto nacionalnog dohotka za školstvo. Šta je uradila Amerika u krizi? Upumpala je 130 milijardi direktno u školstvo i to u javno školstvo. Šta radi Singapur? Najbolji edukacioni sistem. Srbija ima 40% mladih koji nemaju posla. Na crno radi 20% od mladih, a da ne govorim druge brojke. Pogledajte vaš budžetski izveštaj. Stavka koja se zove Fond za mlade talente, 24 poglavlje, tačka 4. – obrazovanje neklasifikovano na drugom mestu, to je Fond za mlade talante i onda nagrade i bonusi u budžetu, pošto je bila zamerka koleginici gde je ona to pročitala. Evo, čitam vam vaš budžet. Onda kaže stalni troškovi – ništa, pa usluge po ugovoru - 26 miliona, a iza toga ide naknade za socijalnu zaštitu iz budžeta – 539 miliona. Naslov svega ovoga je mladi talenti. Koja, bre, socijalna zaštita mladim talentima? Šta je to? Objasnite. Ili, ako odemo na vaš sajt, pošto ste kazali kako to lepo radite, u vašoj anketi to je prva strana, pitate mlade šta im je od edukacije potrebno. Evo šta – izviđaštvo. Idite, molim vas, na sajt i pogledajte šta od obrazovanja interesuje mlade i šta im nedostaje – izviđaštvo. To je problem srpske omladine, po našem ministarstvu. Imao bih mnogo toga da govorim, poslanici SRS ne mogu za ovo da glasaju, ovo je protiv interesa mladih i mi nikada za ovako nešto ne možemo da dignemo ruku. Hvala vam lepo.
Ministarka Samardžić-Marković ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Pitanje da li neke razvijene zemlje, koje je uvaženi poslanik Momčilov postavio, tačnije, konstatovao je da razvijene zemlje nemaju zakon o mladima, pa bih samo da vidim koji kriterijumi tačno se pri takvoj oceni koriste i koje su to nerazvijene zemlje odnosno razvijene. Reći ću vam da zakon o mladima imaju, na primer, Holandija, Austrija, Finska, Nemačka, Italija. Zaista ne mogu da sa sigurnošću tvrdim da li su to nerazvijene zemlje, po vašem kriterijumu, ili razvijene. Takođe, ono što bih htela da navedem ovde to je da je samo u procesu izrade zakona o mladima učestvovalo 2,5 hiljada mladih ljudi. Želim da vam kažem da oni ovo slušaju, kao i mnogi drugi mladi ljudi i čuli su takođe vaše kvalifikacije da je reč o papazjaniji, nebulozama i nakaradnom dokumentu. Kao što je vaša koleginica Gordana Pop-Lazić rekla, mnoge stvari potiču iz porodice. Tačnije, kako živimo mi tako žive i naši mladi ljudi. Ja ću vam reći koji se rečnik koristi u ovom parlamentu o raznim dokumentima i nije iznenađenje da se onda i u javnom govoru na drugim mestima čuju takve reči. Ali, u biti želim da odgovorim na dva pitanja. Vi ste rekli da se uspostavljaju nova administrativna tela i savet za male nazvali administrativnim telom koje opterećuje naš budžet i naš rad. Predviđeno je u zakonu da savet radi volonterski. Dakle, neće nikoga opterećivati. Ono što sam još htela da dodam i da razjasnim, to je oko fonda za mlade talente. Naknada za socijalnu zaštitu, 539 miliona, jesu namenjeni nagradama i stipendijama, a u celom budžetskom sistemu Srbije nagrade i stipendije su klasifikovane na razdelu 472 i to je upravo deo fonda koji se i na drugim mestima koristi za isplatu stipendija. To je samo tehničko pitanje i to nije naziv koji mi koristimo kao socijalni naziv. Hvala.
Zahvaljujem gospođo ministarko. Gospodine Momčilov, nema razloga za repliku. Izvolite.
Čitam vam direktno. Vi kažete da je nestručna naša služba. Vrlo je stručno urađeno ovo. To vi ako pobijete, slažem se. Ne upućujem vas na njih, čitam vam i direktno sam vam čitao, mali broj zemalja među kojima prednjači Nemačka, imaju zakon o zaštiti. Nemojte da pravite permutaciju. Ne o mladima, nego o zaštiti mladih, i onda konkretne mere – zabranjeno točenje pića, zabranjena droga, zabranjeni filmovi u medijima. Skida se sa programa ako je neka emisija netačna i konkretno sadržaj. To sam rekao. Prema tome, da se tu odmah razumemo. Pod broj tri, napišite tamo konkretno šta je s tim nagradama, to je jako opasna stvar. Vi ste nedavno dobili Majsku nagradu pored hiljade sportista zaslužnih, olimpijskih šampiona, vi ste dobili Majsku nagradu za sport. Nisam ni znao da ste vrhunski sportista. Svaka vam čast. Koristim sada priliku da vam čestitam.
Reč ima gospođa ministarka. Izvolite.
Hvala na čestitkama. Majsku nagradu ne dobijaju samo vrhunski sportisti. Molim vas da pročitate u njihovom pravilniku ko sve dobija nagrade i da li neko drugi osim vrhunskih sportista dobija te nagrade. Ovo što sam htela, nipošto nisam tvrdila da su službe Skupštine nestručne. Naprotiv, mislim da ovde rade vrlo kvalifikovani ljudi koje sam i sama upoznala.
Narodni poslanik Miljan Ranđelović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas sam veoma srećan zato što je ovaj zakon napokon došao na dnevni red, ali pre toga ću ipak morati na trenutak da se osvrnem i da možda krenem sa onim sa čime sam hteo da završim. Ne mogu da ostanem nem i kako god da se pravim, nisam čuo prethodna dva govora, zato što i pored svog truda da se ovaj zakon predstavi onakvim kakav nije, jednostavno, koliko puta ste upali u kontradiktornost da je to prosto neverovatno. Sećam se što ste pričali juče i sećam se šta ste pričali prošle i pretprošle nedelje. Ne mogu da shvatim da li ste vi protiv država EU ili ste za njih? Juče i pretprošle nedelje pričate sve najgore o tim državama, a danas kažete nešto mnogo bolje nego što mi sada ovde predlažemo. Trudite se da uporedite neuporedivo. Vrlo dobro sam sve ovo shvatio. Prosto, nisam mogao a da ne ukažem na to da iz dana u dan upadate u kontradiktornost. Zašto sam srećan danas? Zbog toga što je cela ova priča krenula još pre nekoliko godina kada sam još uvek bio predsednik omladinske mreže moje stranke, kada sam sa mojim saradnicima hteo i razgovarao o tome šta je to što bi naša država trebalo da promeni i da uvede neke nove uslove kako bi život mladima u ovoj zemlji bio bolji. Došli smo do nekih ideja i naravno, pozvali tadašnjeg poslanika, tadašnjeg predsednika demokratske omladine, gospodina Vučkovića i isto tako smo pozvali svoje kolege, predsednike omladine iz drugih stranaka koje su danas zastupljene u ovoj skupštini. Na tom sastanku jedino nisu došli predstavnici omladine LDP-a i SRS-a. Toliko o tome koliko se vi brinete o mladima. Brinete se o vašim funkcionerima, a ne o mladima. Imali smo prvi, pa drugi, pa treći, pa ko zna koji, mislim, peti, šesti, sastanak i dogovorili se da svi zajedno tražio od svojih seniora u svojim strankama osnivanje ministarstva za mlade, nacionalnu strategiju za mlade, kancelarije za mlade kao neko telo koje će na lokalu mladim ljudima u malim mestima pomagati da bolje žive i, šta da vam kažem, danas je zakon o mladima tu, pošto već imamo ministarstvo za mlade, pošto smo 2008. godine usvojili Nacionalnu strategiju za mlade, a 2009. godine usvojili Akcioni plan za sprovođenje Nacionalne strategije za mlade u kome je definisan Zakon o mladima. Čini mi se da smo prošle godine rekli da ćemo do kraja isteka godine usvojiti Zakon o mladima. Mislim da to ističe negde polovinom avgusta, ta godina mladih, ako se dobro sećam. Prema tome, i to smo uspeli. Mogu da razumem negodovanje opozicije zato što mi čak i svoja predizborna obećanja ispunjavamo, možda i pre roka, ali to su činjenice. Sa druge strane, ako govorimo direktno o zakonu, još više sam srećan danas zato što se prvi put u istoriji naše države u ovom visokom domu raspravlja o zakonu o mladima. U našoj državi imamo oko milion i po mladih do 30 godina, što čini negde oko 20% stanovništva naše zemlje. Imamo različite grupe mladih ljudi, neki su aktivni a neki neaktivni. Među onim aktivnim imamo aktivne koje interesuje kultura, neke interesuje sport, neke treće interesuje nešto drugo. To su ljudi sa različitim potrebama i sa različitim idejama i neko se malo bolje snalazi u razgovorima sa birokratijom i administracijom, a neko malo lošije, pa sve to ide malo sporije. Kada sam 2001. godine, tačno pre 10 godina dao uslov za drugu godinu, kada sam odslušao prvu godinu i dao drugu godinu i vratio se u moj Knjaževac, sa svojim prijateljima iz gimnazije sam formirao studentski savet Knjaževca. Upravo smo hteli da se bavimo ovako nečim čime se sada godinama unazad bave kancelarije za mlade. Hteli smo da uradimo jednu akciju u centru grada, međutim, kada smo otišli da prijavimo skup, onda je bilo – ko to prijavljuje, ko je odgovoran i na kraju je ispalo da moramo da registrujemo udruženje građana, da moramo da damo svoje lične karte i da moramo da napišemo statut, da moramo da platimo takse. Tu smo akciju umesto u junu održali tek u drugoj polovini avgusta i to smo, moram da priznam, ovde sa ovog mesta, imali, da tako kažem, političku podršku tadašnjeg rukovodstva samo da nam pomogne da se registrujemo i ništa drugo, da bi mogli da odradimo tu akciju. Još jedna zanimljiva stvar. Kosili smo travu u Timoku koji prolazi kroz Knjaževac, jedan od dva Timoka, kosili smo travu jer je to tada bilo zapušteno. Posle toga, to je dobar primer, posle toga nikada više u centru grada nije bilo trave, posle toga je firma koja inače plaća za održavanje vodo-tokova to radila. Nikada više već 10 godina. To je tamo jako lepo urađeno. To je primer dobre prakse. Zašto sam sve ovo rekao? Zbog toga što u ovom zakonu napokon stoji da možemo da imamo neko neformalno udruženje. Zato što mi imamo problem kada mladi ljudi pozovu i kada nešto hoće da urade, mi ih prvo sprečavamo raznoraznim birokratskim preprekama. Različite grupe mladih u mnogim mestima širom Srbije imaju različite uslove za život. Postoje ona bogatija i velika mesta, postoje ona bogatija manja mesta, srednja mesta i postoje ona siromašnija ili siromašna mala mesta. Naravno da to jako utiče na kvalitet života mladih ljudi u njihovim sredinama. Kada putujete Srbijom i kada razgovarate sa mladim ljudima i na osnovu toga kad ih pitate šta je to što planiraju da urade ove godine, tokom ovog leta u svom mestu, šta je to što ste uradili prošle godine, tačno vidite te regionalne disproporcije i te regionalne razlike. Jednostavno, sviđa mi se ovaj zakon što napokon daje jedan okvir koji je isti za sve, a opet dozvoljava da u skladu sa sposobnostima, sa idejama, sa ovakvom ili onakvom grupom ljudi, može da se uradi ono što se želi. Ovaj zakon je u stvari bazičan zakon. Neko je danas ovde probao malo da se šali, pa kaže – to je krovni zakon. Vi ste krenuli od krova i ne znam šta sve ne. Ovo je bazični zakon. Ovaj zakon uvodi i neka nova tela i načela. Sada neću o tome, pošto su mnoge moje kolege govorile o tome, pa da prosto uštedimo vreme. Ali ono što je meni bitno, pravi se razlika između udruženja mladih i udruženja za mlade. Razlika je u tome što su u udruženjima mladih dve trećine članova tih udruženja u stvari mladi ljudi do 30 godina. Udruženja za mlade su sva ona druga udruženja koja u svom programu o radu se dotiču pitanja mladih ili rade u korist mladih. Zatim, data je mogućnost da se formiraju savezi tih omladinskih organizacija tih udruženja, u stvari. Ono što je meni zanimljivo jeste ovaj krovni savez, zato što je i pre nekoliko godina to bila jedna od tema onih naših sastanaka i rukovodstva omladinskih organizacija parlamentarnih stranaka. Uslovi za formiranje krovnog saveza jesu ozbiljni, sa druge strane nisu nedostižni. Znači da onaj savez koji ispuni uslove da ima 2.000 članova do 30 godina, ako se dobro sećam, da ima 60 organizacija, ima dve trećine upravnih okruga naše države. To jeste reprezentativni savez i naravno da je to ustvari pravi partner i Vladi i bilo kom državnom organu, kada se razgovara o mladima. Zaista mislim da kada ispuni sve ove zakone, ti savezi, pošto je data mogućnost da ne bude jedan, ti savezi, nadam se da će ih biti više, zaista mogu da govore u ime mladih ljudi koji žive u Srbiji, da se to što oni govore zaista uzme za ozbiljno. Vođenje evidencije, naravno, meni je to u redu. Ne znam zašto nekome odgovara da možda na dva mesta se vodi evidencija. Ovo je vođenje evidencije zbog nekih drugih potreba koje su isključivo u korist mladih ljudi koji žive u Srbiji. Što se tiče saveta za mlade, jedna trećina mladih jesu članovi saveta za mlade, to je okej. Nigde u Evropi ne postoji jedna polovina, to smo juče na Odboru čuli. S druge strane to je volontersko telo. To je volontersko telo, to se ništa ne plaća, to može da bude samo od koristi. Nikako država nema štetu, niti bilo ko može da ima štetu od toga što neki mladi i stariji ljudi sede negde i razgovaraju, daju svoje preporuke, pišu svoje izveštaje. Ne znam zašto to ovde nekome smeta u govorima. Prethodni govornik je malopre spomenuo UNICEF i rekao je da je ovaj predlog zakona u kontradiktornosti sa UNICEFOM. Ja ću sada morati da pročitam ono što je UNICEF odgovorio kada je pročitao ovaj naš zakon, čisto da završim sa tim. Oni kažu – kao prvi zakon o mladima u Srbiji, on vidno opredeljuje napore države da uredi sistemski odgovor prema mladima i podrži mlade. Sada neki sledeći – zakon o mladima prati ključna evropska dokumenta u ovoj oblasti. Donošenje zakona o mladima tendencija je mnogih evropskih zemalja. Moram na ovom mestu da napomenem da smo mi sedma država u Evropi koja usvaja ovaj zakon, ako se dobro sećam. Ne znam zašto nekome smeta da imamo jedan objedinjeni zakon koji se bavi mladima, a ne da tu oblast regulišu neki zakoni parcijalno tamo gde po tome okolnosti koje regulišu prosto zadiru u oblast mladih, pa ovde malo, ovde malo, ovde malo i svuda pomalo se stavlja, ali suština, srž nekako nije uređena. To je ono što je zaista ovde dugo bio problem. Šta onda kažu dalje izvodnice? Ovaj zakon daje mogućnost daljeg uređenja uvedenih elemenata omladinske politike na lokalnom nivou, kao kancelarija za mlade, saveti za mlade, podržava načela kao menadžment odraslih i mladih. Verujem da se tu pre svega misli na savet. Zatim, prepoznaje značaj civilnog sektora i udruženja, kreira sprovođenje omladinske politike. Prepoznaje neformalne grupe mladih, što podstiče aktiviranje i uključivanje većeg broja mladih u društvene tokove. Dakle, na dve strane je UNICEF samo pozitivno pisao o ovom Predlogu zakona. Ne znam kako možete da govorite nešto što nije. Samo moram lično da dam jedan odgovor na celodnevne prozivke kancelarije za mlade. Kancelarije za mlade jesu lokalna tela gde se skupljaju ljudi koji žive u nekim malim sredinama. Koordinatore kancelarije za mlade niti postavlja Vlada, niti ministarstvo, niti bilo koja stranka. Njih, ukoliko želi da plati, plaća lokalna samouprava, a ukoliko ne želi, oni rade volonterski. Lokalna samouprava, naravno, onoga koga plaća oni to i biraju. Ima lokalne samouprave gde recimo moja stranka nije trenutno na vlasti i nije bila kada je taj neki lokalni koordinator izabran za lokalnog koordinatora, pa je lokalna samouprava stavila možda nekog iz svoje stranke, ali znam i slučajeve gde je lokalna samouprava i gde jesmo i gde nismo na vlasti stavljala momke i devojke koji apsolutno nisu ni u jednoj stranci. S druge strane vas ne razumemo – šta to znači ako je mlad čovek u nekoj stranci, šta je tu loše? Šta je tu loše? Mi pričamo o tome da su mladi apatični, pričamo o tome da se mladi ne bore dovoljno za svoj bolji život. Pozivamo ih da to rade, a onda one mlade ljude koji se uključe, pa u nekoj, bilo kojoj stranci pokažu svoje sposobnosti, pa dobiju šansu, pa opravdaju šansu, pa dobiju neke ozbiljnije zadatke, pa se pokažu kao sposobni, a i dalje mladi ljudi, onda mi njih treba da kaznimo, pa da kažemo – znate šta, vi jeste sposobni, ali vi ste u stranci. Molim vas, ovo je demokratska država i biće. Mislim da trenutno u Srbiji ima oko 100.000 mladih ljudi koji su članovi svih stranaka. Iskreno se nadam da će biti mnogo veći broj ljudi koji su u strankama zato što to daje ozbiljnost mladim ljudima, zato što mladi ljudi mnogo toga mogu da nauče po strankama. Verujte mi, apsolutno nemam problem sa tim ako je mlad čovek iz neke stranke koordinator za mlade, jednako kao što nemam problem sa tim ako je mlad čovek koordinator kancelarije za mlade, a nije član nijedne stranke. Meni je bitno da su oni sposobni. Meni je bitno, kao nekome ko je već tri i po puta obišao čitavu zemlju, ušao u svaku opštinu, svako veće mesto i manje mesto, zaista mi je bitno da imam mlade ljude na terenu sa kojima mogu da razgovaram pre svega. Pa kad kažem – šta je to što ja vama mogu da pomognem, da oni znaju to da odgovore, a ne da se plaše. Meni je bitno da ljudi prepoznaju probleme, da pozovu mene ili bilo kog poslanika, predsednika opštine, ministarku i bilo koga i da traže da se promeni ono što je loše u njihovom mestu. Mislim da je suština današnje rasprave u tome da damo mladima šansu da se bave svojim životom. Nemojte da pričate vi koji ste i od mene duplo stariji da vi mislite o mladima. Neka hvala, vi ste o nama mislili dugo godina. Moj kolega je danas u prepodnevnom delu, kada je imao 30 godina,koliko i ja danas imam, imao dva rata iza sebe, dok ste vi mislili o mladima. Danas kada imam 30 godina mi usvajamo zakon o mladima, imamo kancelarije za mlade, danas je problem da li je koordinator neke kancelarije za mlade možda u ovoj, onoj ili ni u jednoj stranci. Srećan sam što je to promenila država. Hvala.
Replika, narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani mladi kolega Aranđeloviću, pitali ste me šta sam juče govorio. Ništa. Juče nisam govorio ništa. Rekli ste i možda hteli da pitate kakve sam stavove ranije zauzimao, koji su možda u nekoj suprotnosti sa nekim koje sam danas rekao. Uvek sam se trudio da branim civilizacijske stavove. Nikada nisam smatrao da se civilizacija završava na evropskom podkontinentu i kontinentu. To da se odmah razumemo. Prema tome kada sam i danas pričao, jasan sam izvor dao gde sam pobrajao šta su problemi mladih i kako ih Svetska zdravstvena organizacija vidi. Neću tih 10 oblasti ponovo da vam govorim. Pitanje vaše je – da li smo mi za EU ili nismo? Nismo. Mi smo protiv NATO-a, mi smo protiv EU. Zašto? Iz racionalnih razloga. Ako je veliki problem nezaposlenost mladih, a rekao sam vam da po izveštaju pomoćnika ministra rada 45% mladih nema danas posao, a 20% je u sivoj zoni, ako pogledate zemlje OECD-a, u Španiji 25% mladih i svuda. A gde nema? Evo, Agencija za rad, mladi kolega, pogledajte Aziju, pogledajte Kinu, pogledajte Indiju, nema tog problema. Ne shvata ova vlada, ni vi, da Evropa ima grozne probleme. Danas se razvoj preselio u Aziju, u Afriku. Afrika smanjuje nezaposlenost. Uzmite ovo iz 2010. godine, čitajte nešto, onda ćete videti da srpski radikali racionalno želeći dobro svom narodu, da li su vam govorili novi grad i državna operativa vaša treba tamo da ide da gradi, a ne da čeka fondove, od toga nema ništa i neće ni biti. (Predsednik: Vreme.) Prema tome, potpuno je jasno, u interesu naroda, naše dece, protiv smo pod ovakvim uslovima ulaska u EU.
Replika, Ranđelović Miljan.
Poštovani stari kolega, mi jesmo za ulazak u EU i ubeđen sam da ćemo ući, a vi preko Španije odoste u Afriku, a ja vas podsećam da mi danas govorimo o zakonu o mladima u parlamentu Republike Srbije. To je jedna stvar. S druge strane, zaista mislim, zaista mi nije palo na pamet da danas možete da govorite kao Paja Momčilov, a prošle, pretprošle nedelje ili nije bitno kada kao predstavnik SRS. Izvinjavam se, ako nisam dobro razumeo da danas niste predstavljali svoju stranku, nego vas, u redu. (Predsednik: Kolega, obraćajte se Skupštini i meni, molim vas, a ne gospodinu Momčilovu.) Malopre sam rekao da su vaše kolege, odnosno vi, u redu, to bi bilo sve. Hvala.
Izvolite, ali hajde da završimo sa replikama.
Biću kratak. Kažite kada sam ja to govorio suprotno da treba ući u EU. Ima još jednu stvar samo, kolega. Šta da ste kazali, na sajtu gledam, vi se zovete student. (Predsednik: Obraćanje parlamentu i predsedavajućem, a ne kolegi.) Pogledao sam na sajtu, kolega je student, trideset godina, kaže 2002. je imao druge godine studija. Šta je to sa vašom školom kolega? A vi meni ovde držite lekciju? Hvala.
Kolega Momčilov, ne možete tako govoriti. Reč ima Ranđelović Miljan, izvolite.
Odgovoriću vam na to. Upravo zbog svega toga, verujte mi, uslov sam davao u junskom roku. Kada sam ušao u Skupštinu, zaista, zbog ljudi koji su vrlo zlonamerni ne želim da diplomiram. Mene čeka diplomski koji je spremljen, ne želim da diplomiram pre nego što izađem odavde, upravo zbog zlonamernih ljudi. Zaista nije smešno. Mogu da vam pokažem koliko sam imao ispita kada sam ušao ovde sa 25 godina, koliko imam danas, mogu da vam pokažem indeks, možete na fakultetu da proverite ako je to tema. Ali zbog toga, zbog zlonamernih ljudi, ok, prihvatam i to, jeste moja greška, ja sam tako izabrao da budem pošten pred sobom i pred svima i čist. Shvatio sam vas malo pre da vi govorite kako je nemački zakon bolji, spominjete Ameriku, spominjete sve, pa sam iz toga izvukao da hvalite neke države EU. Ni jednog trenutka nisam rekao da ste vi za ulazak u EU, ali vi još jednom izvrćete ono što neko u sali govori i to je u vašem stilu i to je to.
Kolega Duvnjak nije tu tako da dajem reč narodnoj poslanici Gordani Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ovog današnjeg izlaganja o ovom predlogu zakona, htela bih da kažem da većina poslanika vladajuće koalicije kao i predstavnik Vlade, gospođa ministar, su pokušali da izvrše zamenu teza i da predstave da opozicija jedino želi dobro mladima, naročito donošenjem ovog akta ili kako ga već oni nazivaju, Predlogom zakona, a da poslanici opozicije, posebno poslanici SRS ne žele dobro mladima i ne žele dobro srpskom narodu. Zbog toga bih i zbog javnosti, a posebno zbog mladih htela da istaknem da SRS ima prema mladima odnos odličan i da se to vidi i ne samo po tome koliko mladih ima u našoj stranci, nego i po našim naporima da pomognemo mladima na svim mogućim poljima i na svaki mogući način. Kao što ste vi prilikom pitanja ovog predloga zakona razgovarali sa mladima, tako su i poslanici SRS razgovarali i o nacionalnoj strategiji za mlade i o akcionom planu za mlade i na kraju, o ovom prvo nacrtu, a zatim Predlogu zakona. ono što su prvo primetili ljudi, rekli su da prvo ovo nije zakon jer među mladima imamo dosta i pravnika koji su pravno edukovani da ovo nije dokument koji bi se mogao nazvati zakonom, da ovo nije dokument koji će da zaštiti i da reši probleme mladih u Srbiji i da ovaj dokument neće doneti nikakav boljitak ni građanima Srbija, ni mladima. To su mišljenja koja smo mi dobili, koja se sigurno ne slažu sa vašim mišljenjima, ali htela bih da pitam, kažete da ste anketirali 1,500, 2,500 hiljade ljudi, koja je to bila reprezentativna grupa koju ste izabrali i po kom principu, po kom uzorku ste uzimali baš te ljude, a ne neke druge ljude i da li ste anketirali sve ljude iz čitave Srbije. To je nešto što sigurno ste trebali da uradite, a ne da uzimate samo politički podobne ljude koji se nalaze u kancelarijama koji se okupljaju u 123 kancelarije u Republici Srbiji i da to nije reprezentativni uzorak mladih u Srbiji. Srpska radikalna stranka je kao što ste čuli od prethodnika koji su govorili ne samo protiv ovog predloga zakona jer ga uopšte ne smatra da je zakon, nego smatramo da bi ovo pre mogao da bude zakon o omladinskim organizacijama, o omladinskom sektoru, o raznim agencijama, kancelarijama koje su predložene i posebno o načinu finansiranja omladinskog sektora. Taj najveći deo zakona, a zakon je vrlo štur, vrlo površan i to na neki način vređa mlade u Srbiji, ima svega 29 članova, govorite u više od 2/3 ovog zakona o načinu finansiranja omladinskog sektora. Pa, gde su tu problemi mladih? Mislim da su problemi mladih u Srbiji mnogo veći, mnogo značajniji i da se na ovaj način ovi problemi neće rešiti. Kada ste raspravljali o ovom zakonu, vi ste pokušali da dezavuišete na neki način građane Srbije i mlade, time što ste doneli mnogobrojne propise, akta, dokumente, to je Nacionalna strategija, Akcioni plan, a sada i ovaj Predlog zakona i na taj način ste pokušali da skinete i sa sebe odgovornost a sa druge strane da napravite konfuziju među mladima da nešto radite i da na neki način hoćete da im pomognete. Zbog toga je ovaj predlog zakona, kao što sam rekla, u kome postoje već kancelarije, znači kojima se predviđa postojanje kancelarije, koje već postoje na lokalnom nivou i predviđene su Nacionalnom strategijom, znači postoje u celoj Srbiji u 123 grada i opštine, postoje te kancelarije koje ne znam šta su dobro učinile ovom mladom svetu. Rekli ste da su neke kancelarije zaposlile određen broj ljudi, ali u Srbiji dalje postoji veliki broj nezaposlenih. U Srbiji i dalje postoji, i dalje će postojati sve više onih koji neće moći da kupe stanove zato što je sada takva politika Narodne banke, povećale su učešće za kupovinu stana. Postoji sve manji broj ljudi koji će da osnuju porodice i koji i dalje razmišljaju o odlasku u inostranstvo. Znači, nećete ovim problemom zaustaviti odliv mozgova u inostranstvo. Takođe, obrazovanje koje je jako značajno je veliki problem u ovoj zemlji Srbiji. Čuli smo, i neću da se ponavljam, da su cene ljudi koji nisu na budžetu ogromne i da to ne može da pomogne mladima, mladi koji su iz siromašnih porodica nemaju mogućnost da se takmiče, znači, ne poštuje se ovo načelo jednakosti koje ste u ovom predlogu zakona predložili. Znači, iako imaju isti uspeh u školi oni nemaju mogućnost da e upišu na isti fakultet na koji mogu ona deca koja imaju roditelje, koji mogu da plate to njihovo školovanje. Takođe, mislila sam da će dr Paja Momčilov, pošto je on zadužen za zdravstvo i predsednik Odbora za zdravlje i porodicu, reći o zdravstvenim problemima koji su u poslednjih 10 godina nagomilani zbog raznih psihičkih, fizičkih, moralnih i raznih tortura koje mladi trpe od stran, prvenstveno medija a vi i vaše ministarstvo niste pokušali da na taj način utičete da se prostitucija, upotreba pornografskog materijala zabrani. Takođe, bi trebali da utičete da se zabrani prodaja alkoholnog pića, to se radi, ali delimično na nekom lokalnom nivou i to zakonski nije regulisano. U jednom gradu ta mogućnost postoji, a u drugom ne postoji, u jednom gradu se prodaje piće ispod tezgi, prodaje se piće uvijeno u neke različite flaše, različite kese. Mislim da to sve nisu problemi koje ste trebali da rešite ovim predlogom zakona. Ono što je tragično i što je poražavajuće to je da ni jedan grad u Srbiji nije, da svi gradovi u Srbiji imaju obolelih od narkomanije. Od narkomanije danas ima u Srbiji preko 150 hiljada obolelih. Ovo je tragično zato što narkomanije nije proces to nije samo jedna vrsta bolesti nego dovodi i do kriminala, do delikventnog ponašanja, do uništavanja okoline. Mislim da SRS je dobronamerno pokušala da vam na ovaj način ukaže manjkavost i nedostatke ovog dokumenta koji je Vlada dala, a čiji ste vi predstavnik. Mislim da ovaj predlog zakona o mladima treba da se donese. Mi smo za to da se mladima pomogne na sve moguće načine, ali ne na ovaj način i ne kroz ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Imate još 12 minuta. Izvinite, ministarka najpre. Izvolite gospođo Samardžić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Pošto je bilo postavljeno pitanje od strane poslanice Pavlović-Milosavljević, nekako sam dužna da na to odgovorim. Pri čemu moram da kažem da nije ni na koji način niti sam implicirala, niti izjavila da opozicija ne želi dobro mladima. Naprotiv, čak sam posle ekspozea rekla kako mi imponuje što u celom parlamentu se očigledno vidi dobra namera i briga o mladima. Čak sam i neke primere gde su, recimo, predstavnici opozicije u ovom parlamentu na vlasti u lokalnim parlamentima i pri čemu su oni otvarali lokalne kancelarije za mlade. Istakla bih pored Bačke Palanke, gde je vaša stranka u pitanju, i Zemun iz koga vi dolazite gde je otvorena lokalna kancelarija za mlade i gde je SRS ima zaista odličnog koordinatora i koristim priliku javno da ga pohvalim. Ono što je prilika da vam odgovorim danas, pri čemu mi nije bilo jasno na koji način ste vi mislili da je donošenje akata dezavuisanje građana Srbije, ali to sada nije ni bitno koliko je meni jasno nešto ili nije, to vi najbolje znate. Imam obavezu da odgovorim na vaše pitanje – kako su ti mladi ljudi učestvovali u javnoj raspravi? Pre svega, znači ona je u 25 okruga obavljena i tamo gde je na terenu rađeno kancelarija za mlade, udruženja građana su imali obavezu i mogućnost i pravo da pozivaju što je veći broj mladih ljudi moguće. Da se ne bi samo ograničili na one koji su teritorijalno negde prisutni ili nisu, mi smo imali sve vreme dok je trajala izrada prvo radnog teksta, a potom nacrta zakona na veb sajtu sve ove verzije i svako je imao mogućnost ko je želeo da učestvuje da daje svoje primedbe. Reći ću vam da je radna grupa koju je ministarstvo formiralo, kao i šira konsultativna grupa koja se bavila razmatranjem svih ovih primedbi, pa je primedbe sa veb sajta odgovarala svakom pojedincu koji je učestvovao, naravno i institucijama koje su učestvovale preko veb sajta na ovim javnim raspravama. Tako da nismo imali nekakav, da kažem tako, negativan ili bilo kakav diskriminitivan kriterijum, nego ko je želeo da učestvuje bio je više nego dobrodošao. Hvala.
Zahvaljujem. Mislim da nema razloga koleginice Paunović za repliku. Zaista, ministarka je samo dala objašnjenje i zaista nema razloga. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovaj kvazi zakon je još jedna od tekovina demokratije i baš danas, na Vidovdan, dobro je da se prisetimo da je tačno pre deset godina na današnji dan, tadašnji DOS režim izručio zločinačkom Haškom tribunalu Slobodana Miloševića, koji je šest godina kasnije ubijen u tom istom Tribunalu. Ovo svakako ima veze, ako ste mislili da nema, jer je i to tekovina tzv. demokratije, kako što su i svi ovi vaši zakoni, koje vam zadaju iz EU, koje vi prevodite odnekle, koje radite i evo sami ste sad rekli kako mali Perica zamišlja izradu zakona. Otvorite sajt i ko god hoće, piše po sajtu i vi to sklopite u zakon. Zakoni danas, gospođo Samardžić – Marković, ovde radimo po principu, što bi naš narod rekao, trla baba lan da joj prođe dan. Ovo ništa nije. Ništa nije ovo što vi tako hrabro nazivate zakonom. Vi i kolege koji će glasati za ovaj zakon. Ceo dan odgovarate poslanicima i niste odgovorili ni na jedno konkretno pitanje zato što nemate odgovor na pitanje, zato što ovo nije zakon, gospođo ministar. Ovo može da bude deklaracija, ovo može da bude nekakva strategija, ovo mogu da budu popis načela. Sve može da bude, samo ne može zakon. U ovom Parlamentu u ovih 11 godina, a pogotovo od kad je ova poslednja vlada, koja valjda hrleći u Evropu je izgubila sve kriterijume, a sa njom zajedno i sadašnja skupštinska većina. U ovom periodu, u ovom parlamentu, doneto je toliko nakaradnih zakona, neustavnih, neprimenljivih, zakona koji su bile okvir za zloupotrebu, za korupciju. Zakona koji su omogućili političku korupciju, a to je ovo skoro doneti zakon o izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika. Donošeni su zakoni na koji smo mi skretali pažnju da su neprimenljivi, pa su posle tri meseca ovde menjali i dopunjavali. Sve to je bar formalno ličilo na zakon. Ovo, gospođo ministar, ne liči na zakon formalno. Zakon koji nema nijednu pravu normu, a vi ste ovo nazvali zakonom, vi ste ovde član ovaj, član onaj, nijedan član nije konkretan, nijedan član nije obavezujući, neprimenjivanje ovog ne podleže nikakvim sankcijama. Gde je onda tu zakon? Zaista je trebalo neko da vas poduči, vi niste iz ove struke i mogu da vas razumem, ali pretpostavljam da neko od vaših saradnika jeste. Vrlo je hrabro da ceo dan pričate o zakonu, a ovde ste nam samo napisali, ne znam, samo nekoliko načela. Dakle, šta je suština? Ovo je forma. Suština je da niti vi imate nameru da pomognete mladim ljudima, kao što nema nameru vaša vlada da pomogne ni mladim ni starim, ni tek rođenim, ni sutra rođenim. Vi jednostavno niste vlast koja želi dobro građanima Srbije. Vi ste jedna štetočinska vlast u svakom pogledu. Najbolje to pokazujete i ovim zakonom. Pričate vi već više od godinu dana u svim medijima o strategiji o mladima, o zakonu o mladima koji ćete da ponudite, koja će ovde da se donese. Ubeđujete nas da je ovo volja mladih ljudi u Srbiji. Ma, kako da ne. Kako da ne. Baš je volja mladih ljudi u Srbiji vaša udruženja mladih, udruženja za mlade, kancelarija za mlade, agencija za mlade. Evo to je suština ovog vašeg zakona. U ovim udruženjima, kancelarijama, agencijama, zaposlićete jedan broj mladih ljudi, vaših partijskih aktivista, da biste sad za narednu kampanju imali ko da vam lepi plakate i da deli predizborni materijal itd. generalno, većina mladih ljudi nema ništa od ovog. Kaže jedan kolega, zašto nam smeta što su mladi ljudi članovi stranaka. Naravno da ne. Ako se neko ponosi mladim ljudima u svojoj stranci, onda je to SRS. Naravno nemamo ništa protiv, ali nismo licemerni kao vi. Vi tvrdite da te kancelarije za mlade nemaju veze sa strankama koje su na vlasti u toj opštini. Gospođo ministar, vidim da dobro, koja god se kancelarija pomene vi znate šta se tamo dešava. Znate li ko je u Loznici poverenik za tu kancelariju. Jedna žena iz G17 plus koja je, ništa strašno, ali vi kažete da to nije tačno. To je ta gospođa na svim bilbordima i na svim spotovima, kako se sad popularno zovete, u reklamiranju decentralizacije. Nju plaća opština. Da li je tako? Tako je. Predsednik opštine? Vidoje. Da li je to interes svih? Čekajte, čekajte, ne znam čemu se čudite. Da li je to interes svih mladih ljudi u Loznici? Ne to je interes te mlade žene koja se učlanila kod vas i koja dobija pare kod vas. Da li ste pomogli nekom drugom mladom čoveku u Loznici? Da li ste pomogli predsedniku OO SRS koji je diplomirani politikolog, mlad čovek? Niste mu pomogli da se zaposli. Baš vas briga, on je radikal. Vodite računa o svojima. Zašto nije gospođa Đukić – Dejanović pre pauze, nije dozvolila da završite raspravu sa koleginicom iz LDP, pa je naprasno prekinula i rekla je da je vreme za pauzu? Zašto? Zato što je gospođa Bugarčić iz LDP vam otvoreno rekla i pitala vas, vi ste pričali o kancelariji za mlade u Beogradu, pa ste rekli kako u toj kancelariji je poverenik neko ko nije iz vladajuće većine. Prvo, morate da vodite računa da je vladajuća većina na lokalnom nivou negde neka drugačija, nije svuda kao što je na republičkom nivou. Lepo vam gospođa Marija Bugarčić reče da je uslov da bi vas podržali, da bi vlast u Beogradu podržala LDP, bio taj da se osnuje kancelarija za mlade i da na čelu te kancelarije bude neko iz LDP. Niste odgovorili na to pitanje. Da li je to tačno? Čudno ste gledali kada je Marija Bugarčić to rekla. Sad vas ja pitam i tražim posle da odgovorite na to pitanje i da kažete kojim mladima u Beogradu je interes. Da li je to interes svih mladih ljudi u Beogradu? To je ono što vam mi govorimo ceo dan. Licemerno je ovo što radite. Nemamo ništa protiv ako je neko vlast na lokalnom nivou, naravno da radi, pre svega, u interesu svih građana, ali da će na neke funkcije da postavi ljude koji su stranački funkcioneri i to je potpuno normalno, ali to se podrazumeva samo za sami vrh, a ne za kancelariju za mlade koja zapošljava po nekoliko ljudi koji se tamo igraju, igraju igrice na kompjuteru, pišu tamo neke projekte, dobijaju neki dinar, njih pet, šest koji su u toj kancelariji. Ubedite nas, gospođo ministar da od ovoga ima interes malo veći broj mladih ljudi, a ne samo oni koji su u toj kancelariji, ma iz koje stranke da su. To nije rešenje. Ovo što vi radite nije rešavanje teških pitanja sa kojima se susreću mladi ljudi u Srbiji. Šta je sa besplatnim školovanjem? Šta je sa nedostupnim školovanjem? Šta je sa nakaradnom Bolonjskom deklaracijom zbog koje ljudi ne mogu da se školuju? Znate li koliko je stotina mladih ljudi ostalo koji ne mogu da se upišu zbog tamo nekih besmislenih bodova iz Bolonjske deklaracije? Šta je sa mladim ljudima u selu? Šta je sa 30.000 gladne dece, po vašim zvaničnim podacima? Šta je sa 100.000 mladih ljudi koji rade preko zadruga? Ko rukovodi tim zadrugama? Kako se dele pare između poslodavca i onoga ko je na čelu zadruge? Eksploatišu se ti mladi ljudi bez radnog staža, rade za tri puta manju zaradu nego što bi radili da su stvarno zaposleni u tim preduzećima. Da li je to možda trebalo da bude briga vašeg ministarstva? Mislimo da bi trebalo da to jeste briga vašeg ministarstva. Šta je sa problemom narkomanije? Sto pedeset hiljada registrovanih narkomana, droge na ulicama koliko hoćete i svaki dan, kažu, sve jeftinija. Neregistrovanih mladih narkomana 455.000, najmlađi 12 godina, pola miliona narkomana u Srbiji. Da li vas to ne zabrinjava? A vi se igrate kako mali Perica zamišlja državu. Ovo je zaista skandalozno, što ste nam ovde danas predstavili išto pokušavate da predstavite kao neko epohalno otkriće. Evo vam, dok danas raspravljamo ovde, stiglo nam u poslaničku grupu. Porodica Tomičić iz Novog Sada, otac, kaže, samohrani roditelj, troje dece, sam brine o sebi i deci, najstarija kćerka redovan student, sin pohađa srednju školu, najmlađa zbog bolesti morala da napusti školovanje. Kaže – nadam se da društvo neće dozvoliti da od pametne, čestite i vaspitane dece postanu lopovi, kriminalci ili bilo šta drugo što ne valja. Čovek je dobio otkaz, nema ko da mu hrani decu. Ne mogu deca sutra kada završe škole da se zaposle. Gde je tu država Srbija, gospođo ministar? Hoće li ovde da pomogne kancelarija? Hoće li ovde da pomogne agencija? Hoće li ovde da pomogne savet za mlade, tamo gde se okupi desetak mladih ljudi, hvalite te mlade ljude, kažete iz NS, ne znam što gospođi Gordani Paunović to preporučujete kao nešto dobro, znate, ona je srpski radikal. Da, hvalite tamo tih deset ljudi koje ste zaposlili, koji nemaju veze sa Zemunom, koji uopšte nisu iz Zemuna, među kojima je čak i ona Tanja Vidojević koja je radila na Pinku, svi tu primaju platu. Jel to u interesu mladih ljudi u Zemunu? Jel to u interesu građana Zemuna? Gospođa ministarka, niti vam je dobra namera, niti vam valja zakon, samo pokušaj vašeg marketinškog predizbornog trika. Skandalozno.
Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović. Nije tu. Reč ima Jelena Budimirović.
Zahvaljujem. Poštovane kolege, poštovano predsedništvo, poštovani građani Srbije, pred nama je danas veoma bitan zakon, a cilj donošenja ovog zakona bi trebalo da bude unapređivanje društvenog položaja mladih i obezbeđivanje uslova za ostvarenje njihovih potreba i interesa. SNS smatra da mladima treba posvetiti posebnu pažnju i obezbediti im uslove da sebi izgrade pristojnu budućnost, ali ne možemo se složiti sa odredbama ovog zakona. Naprotiv, smatramo da je predloženo zakonsko rešenje u velikoj meri konfuzno, definicije koje su upotrebljene su komplikovane i nejasne. U Predlogu zakona takođe postoji dosta odredaba koje su nepotrebne, a neke od njih su deklaratornog karkatera. U nekim članovima je istaknuto i posebno naglašeno načelo jednakosti i zabrane diskriminacije, što je potpuno ne potrebno, jer pitanje jednakosti i zabrane diskriminacije je uređeno Ustavom Republike Srbije i Zakonom o zabrani diskriminacije. Član 10. Predloga zakona govori o donošenju nacionalne strategije za mlade i mi smo na ovaj član predloga podneli amandman, a amandmanom smo predložili, imajući u vidu da se radi o vrlo značajnom dokumentu, da se ovim dokumentom uređuje većina bitnih pitanja za omladinu a koja nisu uređena zakonom, kao i činjenicu da se strategija donosi na period od šest godina, smatramo da strategiju treba da donosi Narodna skupština na predlog Vlade. Član 13. Predlog zakona je dobar primer nejasnoće koja dominira ovim predlogom. Ovaj član govori o udruženjima mladih i udruženjima za mlade, prvenstveno iz razloga što su organizovanjem neformalnih udruženja i njihovo delovanje uređeni Ustavom i Zakonom o udruženjima. Osim toga, u ovom članu teško je prihvatiti definiciju delatnosti kao, kako se u zakonu kaže – ciljevi ili oblast ostvarivanja ciljeva usmereni na mlade u skladu sa ovim zakonom. Kao što su moje kolege već iznele, ovaj predlog je više deklaracija nego zakon i on se ne bavi suštinskim problemima omladine kao što su nezaposlenost, obrazovanje, zaštita mladih od poroka, alkohola, droge i slično. U Srbiji ima oko 1,5 miliona mladih, što u odnosu na ukupan broj stanovnika čini samo 20%. Među mladima starosti od 15 do 30 godina ima 0,6% nepismenih, a bez potpune osnovne škole 4,70%. Na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje prijavljeno je oko 200.000 mladih, što čini 27% od ukupnog broja prijavljenih lica. Od ukupnog broja prijavljenih, 64.000 ima završen treći stepen stručne spreme, a čak 43.500 sa prvim stepenom ili bez ikakve formalne kvalifikacije. Stopa nezaposlenosti mladih u Srbiji za uzrast od 15 do 24 godine je 40,47%, a za uzrast od 24 do 30 godina je 20,4%. Ovo nije patetika, ovo je poražavajuća realnost. Podaci nam samo govore da je položaj mladih u Srbiji daleko ispod proseka. Direktna posledica lošeg odnosa vlasti prema mladima je činjenica da danas 67% mladih visoko obrazovanih ljudi planira da napusti Srbiju ako se u njoj u što skorije vreme nešto ne promeni. Dolazim iz Sremske Mitrovice koja je nekad bila privredni centar Srema, a danas, posle neuspešnih privatizacija, veliki broj ljudi je ostao bez posla. To su ljudi koji su roditelji, koji nisu mogli da omoguće svojoj deci obrazovanje i ne možemo govoriti o jednakim šansama i mogućnostima za sve. U Sremskoj Mitrovici, po podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, nalazi se 3.000 mladih. U mojoj sredini među mladima kruži priča da ni partijska knjižica, članska knjižica nije garant za dobijanje posla, pa mladi tonu u beznađe i depresiju, a spas traže u porocima kao što su alkohol, droga i slično. Dok lokalna samouprava ulaže jedino u putnu mrežu, doći ćemo u situaciju da Sremska Mitrovica uskoro postane jedno selo sa starim življem i jednim dobrim putem kojim mladi odlaze u svet, u veće gradove, u potrazi za životom pristojnim za čoveka. Zbog problema nezaposlenosti mladi se teže odlučuju na osnivanje porodice i sve češće ostaju neudati, neoženjeni čak i posle 30 godine, a činjenica je da je naša država društvo koje stari. Smatram da briga o mladima, njihovim potrebama i interesima, ne treba i ne može biti uokvirena samo jednim zakonom. Smatram, takođe da, sam ja i moji vršnjaci zaslužili preciznije, konkretnije definicije kojima će nam se omogućiti bolja budućnost u našim sredinama. Ovo ne sme biti probni zakon kako neki kažu, ovo je ozbiljno pitanje kojem treba ozbiljno pristupiti. Moje kolege i ja smo podneli na ovaj predlog zakona, 19 amandmana i nadam se da ćete ih prihvatiti, jer ovakav predlog zakona za nas je ne prihvatljiv.
Pravo za repliku. Jeste, bili ste pomenuti, i imate pravo na repliku.
Hvala gospođo predsednice, pa da iskoristim samo svoje pravo na repliku i da pojasnim neke stvari. Gospođa Radeta me je pomenula. Jedan od uslova da se formira vlast u Beogradu je bio i taj da se formira kancelarija za mlade koja pre tri godine u gradu Beogradu nije ni postojala. I nikako u tom trenutku nije bio uslov da to bude neko iz LDP, nego samo da se formira ta kancelarija koja nije ni postojala u tom trenutku. Ne znam što se meni ministarka ceo dan smeje, ne znam šta ja to toliko smešno govorim, ali prosto to je bio jedan od uslova i to sam samo htela da pojasnim svim prisutnima. Hvala.
Razumeli smo da je vaš uslov bio da se formira kancelarija, tako da prosto ne znam u čemu je smisao replike. Razumeli smo. Gospođo Vjerice, nema osnova za repliku, ne. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministre, ponoviću, ovaj predlog zakona poslanici SNS ne mogu da prihvate, s obzirom da se ne radi o zakonu, već se radi o deklaraciji. To je da vas podsetim rekao čak i član vaše stranke uvaženi gospodin koji je takođe naravno u posebnom kontekstu rekao da se ne radi praktično o zakonu, nego više o deklaraciji. Ovaj zakon ne sadrži ni jednu pravnu normu i zaista se ne može podvesti pod izraz – zakon. Formalno, međutim, suštinski, ponoviću, ovaj zakon ne tretira ključne probleme mladih u Srbiji kao što su obrazovanje, problem zapošljavanja, problem odlaska mladih stručnjaka i drugih mladih ljudi u inostranstvo, kao ni probleme bolesti zavisnosti od kojih boluje nekoliko stotina hiljada ljudi, mladih ljudi u Srbiji. Naravno, niko ne očekuje da ove probleme reši ovo ministarstvo i meni je to sasvim jasno, ali mi nije jasno da Ministarstvo omladine i sporta nije našlo za shodno da ove ključne probleme uvrsti u zakon koji govori o zaštiti mladih ljudi. Prema tome, ponavljam, niko ne očekuje da Ministarstvo omladine i sporta reši probleme zapošljavanja, probleme bezbednosti, probleme odlaska mladih u inostranstvo ili probleme bolesti zavisnosti ili probleme obrazovanja, za to su nadzorna druga ministarstva, ali je sasvim logično da u zakonu o mladima budu one društvene oblasti, one teme koje opterećuju mlade u Srbiji. Samo se o tome radi da pojasnim. Pomenuću još jednom u vezi jednakih šansi, moram da pomenem još jednom mlade izbeglice i mlade raseljene ljude sa KiM i izbeglice iz Hrvatske, BiH i raseljene mlade ljude sa KiM. Oni nisu jednaki sa ostalim mladim ljudima koji žive u Srbiji. Oni u znatno manjem broju završavaju škole i fakultete i imaju nisko samopoštovanje, manje su komunikativni, oni su povučeni i nisu dovoljno socijalizovani. Veliki broj njih živi u siromaštvu, a jedan broj njih živi i u kampovima. Mladi na KiM i Srbi i nealbanci u srpskim enklavama takođe ne mogu imati jednake šanse sa ostalim mladima u Srbiji i to se naravno podrazumeva. Njihove misli su uperene ka tome šta će sutra biti sa KiM, šta će biti sa njihovom sudbinom, gde će oni i njihovi roditelji ako se dese novi sukobi na KiM. Ovo moram da ponovim, jer nažalost, u ovom zakonu se ti mladi ljudi ne tretiraju. Nešto malo o slobodnom vremenu mladih ljudi o čemu je bilo vrlo malo reči. Polovina srednjoškolaca, njih 47% po ispitivanjima Instituta za psihologiju Filozofskog fakulteta u Beogradu, slobodno vreme provodi sa vršnjacima, zatim u TV, mobilni telefon ili uz kompjuter. Svaki peti srednjoškolac se bavi sportom, mali broj čita knjige, a oko 50% njih nije nikada otišlo ni u pozorište, ni u muzeje. Malo o sportu i rekreaciji, s obzirom da je i to vaša nadležnost a i opšti interes u Srbiji, sa prelaskom iz detinjstva u adolescenciju, vrlo se menja pojam sporta kod tih mladih ljudi. Sport postaje, ne samo igra, zabava, već postaje obaveza i to je problem zbog čega mnogi mladi ljudi prilikom prelaska na fakultete uglavnom prestaju da se bave sportom. Naravno, to je uslovljeno i nekim drugim stvarima kao što je činjenica da na fakultetima mladi nemaju mogućnosti da se bave sportom, jer je 1998. godine praktično ukinuta nastava fizičkog vaspitanja na fakultetima i sada se vi trudite i mi se trudimo da tu nastavu vratimo, s obzirom da je to jedan od elemenata socijalizacije mladih ljudi i rešavanja svih drugih problema koji oni imaju u slobodnom vremenu. Nastava u srednjim školama je katastrofalna, dobro znate, dva časa u proseku nedeljno, što je nedopustivo i što dovodi do teških zdravstvenih problema mladih ljudi koji ih prate celog života. Postoji još jedan problem, to je tzv. rana profesionalizacija sporta, a to je ono da samo deca koja imaju bogate roditelje mogu da se bave nekim sportovima, a druga deca nemaju tu šansu, tzv. elitizam u sportu koji je takođe vrlo teška pojava. Deca su suviše rano suočena sa selekcijom u sportu i umesto da sport bude masovna aktivnost, sport postaje sve više prestižna aktivnost i privilegija bogatih roditelja. Pomenuću na kraju da je sport jedina garancija, tvrdim da mladi ljudi ne krenu lošijim putem i zato se mora što više raditi na uvođenju više časova sportske nastave, fizičkog vaspitanja u srednjim školama i ponovno uvođenje fizičke nastave na fakultetima. Dakle, sve su ovo problemi koji opterećuju ovaj predlog zakona koji je u stvari deklaracija i upravo zato poslanici poslaničke grupe SNS ovakav predlog zakona. Hvala.
Dajem reč gospođi ministar, izvolite gospođo Marković.
Ja sam ovde čula od pojedinih poslanika da ministarstvo nije obratilo pažnju ili da se pitaju, ima li Ministarstvo omladine i sporta svesti o stvarnim problemima mladih. Pretpostavljam da je to retorsko pitanje, naročito zato što svest o tome je vidljiva u nacionalnoj strategiji za mlade koju je donelo ministarstvo i gde smo uključili tolika druga ministarstva u želji i pokušaju da se ovi problemi reše. Kao što rekoh, pitanje bezbednosti mladih, narkomanije, zdravlja mladih, nije u direktnoj nadležnosti ovog ministarstva, kao što nije ni pitanje točenja alkohola, ili sličnih tema, zato što jednostavno to je u nadležnosti drugih ministarstava. Pri tom, mi nismo, niti ćemo bežati od odgovornosti od takvih tema, čak naprotiv, mi smo krajnje proaktivno u domenu koji je nama dostupan ovim temama se bavili. Reći ću vam da je unazad mnogo zajedničkih projekata rađenih sa udruženjima građana, naročito oko vršnjačke edukacije da mladi postanu svesnu problema sa kojima se sreću i načinom, da postanu svesni i načina na koje ih mogu rešiti. Pomenula sam omladinsko preduzetništvo i reći ću vam da je Vlada imala brojne pokušaje zapošljavanja mladih, prvih šansi itd. Međutim, ono što jeste u nadležnosti ovog ministarstva, to je neformalna edukacija mladih i mi smo, na primer, upravo kroz aktivnosti koje smo imali zajedno sa udruženjima građana, pokušali da ih pitamo zajednički da pričamo o narkomaniji, kao što vidite ovo je jedan od lifleta, polno prenosivim bolestima, pričajmo o sidi itd. To smo radili, npr, sa omladinom JAZAS-a na nivou cele Srbije, ali radili smo i mnoge, mnoge slične projekte. Ne želim sada da budem optužena da se na ovom mestu hvalim time što je ministarstvo uradilo. Oni koji su sa nama radili, oni to vrlo dobro znaju. Dopustite mi samo, zarad javnosti, za one koji nisu bili u prilici da pročitaju elemente zakona, da pomenem šta je ono što mi u ovom predlogu zakona definišemo kako finansiranje programa i projekata od javnog interesa u oblastima omladinskog sektora. Tu su barem u 11. tačaka dodirnuti i pomenuti ovi problemi, kojima mi ne možemo na najdirektniji način da se bavimo, ali niti ćemo žmuriti, niti žmurimo, čak ćemo i finansirati aktivnosti koje doprinose rešavanju tih problema. Na primer, u budžetu Republike Srbije obezbeđuju se sredstva za finansiranje programa i projekata od javnog interesa u oblastima omladinskog sektora, kojima se obezbeđuju uslovi za razvoj i unapređivanja omladinskih aktivnosti, kroz podsticanje mladih da aktivno učestvuju u društvenim tokovima. Podstiču se i udruženja mladih. Takođe, mladi se informišu o pitanjima od značaja za mlade i izdaju publikaciju od značaja za mlade. Reći ću vam da su u konsultativnom procesu sami mladi identifikovali tri ključna problema koja ih tište. Prvi problem neće iznenaditi nikoga od vas, nije iznenadio ni mene, a to je nezaposlenost. Drugi problem, koji su sami mladi identifikovali, bio je problem ne informisanosti, nedovoljnog informisanja mladih ljudi. Treći problem jeste problem kvalitetne ponude za provođenje slobodnog vremena. To su tri ključna problema koja su sami mladi identifikovali. Mi na ovaj način pokušavamo, između ostalog, time što ćemo ih informisati o pitanjima od značaja za njih, da im pomognemo. Mi, takođe, planiramo finansiranje projekata od javnog interesa, koji podstiču kariorno vođenje i savetovanje mladih, i organizuju obuke, seminare i manifestacije od značaja za zapošljavanje, samo-zapošljavanje i preduzetništvo mladih. Takođe, mi podstičemo neformalno obrazovanje mladih u oblastima omladinskog sektora i razvijamo kvalitet neformalnoj obrazovanja mladih. Jedan od poslanika je pomenuo da se od mladih traži, kada nakon izvesnog vremena čekaju na birou za zapošljavanje, da već time što su završili fakultete imaju nekakvo radno iskustvo ili imaju neke posebne sposobnosti koje se od njih u konkursima traže. Upravo na ovaj način, kroz neformalno obrazovanje, kroz elemente volontiranja mi pokušavamo da nadomestimo bar to pitanje nedostatka iskustva. Ono što takođe ovaj zakon predviđa, jeste da se finansiraju projekti koji vrše društveno osnaživanje mladih, naročito kod podsticanja voluntarizma i omladinskog rada i izgradnju kapaciteta udruženja mladih. Mladi se podstiču za aktivno i kvalitetno provođenje slobodnog vremena, negovanje zdravih i bezbednih stilova života, kao i za zadovoljenje potreba mladih u oblasti kulture, što isto smatramo od ogromnog značaja. Podstiče se aktivnost mladih u oblastima omladinskog sektora na lokalnom nivou, kroz podršku realizacije lokalnih akcionih planova za mlade i programa i projekata lokalnih kancelarija za mlade. Reći ću vam da je na konkursu ove godine za pomoć u primeni lokalnog akcionog plana 68 lokalnih samouprava dobilo sredstva iz republičkog budžeta da bi pomoglo upravo, ne platama koordinatora kancelarija za mlade, nego aktivnostima koje sprovode lokalni akcioni planovi. Ono što se takođe predviđa u okviru finansiranja jeste sprovođenje istraživanja o položaju i potrebama mladih u Republici Srbiji. Važno nam je da se realizuju i afirmišu projekti međunarodne saradnje u oblastima omladinskog sektora i da se pruža podrška mladim talentima kroz nagrađivanje, stipendiranje i usavršavanje učenika i studenata. Poslednje što sam htela da kažem u okviru ovog javnog interesa jeste da mi ovim zakonom definišemo i šta bi se finansiralo iz pokrajinskih budžeta i budžeta lokalne samouprave, na taj način, takođe, precizirajući ono što je u javnom interesu. U ovom smislu se nadam da sam bar delimično odgovorila na vaša pitanja, a biće prilike kada budemo razgovarali o elementima zakona u pojedinostima. Još jednom se puno zahvaljujem svima onima koji su učestvovali u pisanju ovog zakona, bilo da su to činili dobrovoljno, čak i oni koji nisu to činili, svejedno, ako su bili zainteresovani, a ja se nadam da će rasprava o amandmanima samo doprineti kvalitetu zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospođi ministarki i naravno njenom timu na aktivnom učešću danas u radu. Reč ima gospodin Nikola Krpić.
Gospođo ministarka, kao ovlašćeni predstavnik moje partije, PUPS, želim još jednom da potenciram zalaganje PUPS da se pitanja i problemi mladih urede na najbolji mogući način. Bez obzira na neke teške reči koje su danas izrečene od pojedinih poslanika na račun PUPS, ja lično i svi mi iz PUPS, a verujem i sa penzionerima u Srbiji, a njih je milion i 600 hiljada, izražavamo veliku zabrinutost za status mladih. Svakako da ovaj zakon pruža šansu da se mladi organizuju onako kako je u zakonu i rečeno. Ukoliko su svi stariji krivi za ratove 90-tih godina, za korupciju i drugo, osuđivati nemuštim jezikom jednu populaciju starih, smatram i protestujem da nije u redu. Može se kritikovati vlast tog vremena, može i politika i političari tog vremena, ali ne svi stari, pogotovo PUPS koja je, kao što svi znaju, formirana tek 2005. godine. Ko još može poverovati da su roditelji i dedovi ili svi stari ljudi, penzioneri i drugi, želeli i učestvovali da šalju svoju decu i unučad u rat? Pitanje za mladu koleginicu poslanika koja je ovo rekla - znate li, draga koleginice, da vi potvrđujete da su i vaši roditelji vodili i krivi što su mladi išli u rat? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima Lidija Dimitrijević, još minut i po.
Pokušaću u preostalih minut i po vremena da odgovorim na ono na šta sam u prepodnevnom delu sednice prozvana od strane gospođe ministra. Da, kada bude rasprava o rebalansu budžeta ja ću ponoviti da u svim državnim organima, ali Ustavom priznatim državnim organima, gde god postoji potreba za stručnim kadrovima iz određenih oblasti, SRS smatra da neće biti problema da se takvi ljudi zapošljavaju. Zašto bi bilo? Ali, isto tako SRS će amandmanima tražiti ukidanje agencija, zato što mi smatramo da će se na taj način, ukidanjem tih organa koji nisu Ustavom priznati, uštedeti mnogo novca i onda će taj novac stajati na raspolaganju, moći će da se plasira u mnoge projekte koji će učiniti to da život mladih ljudi u Srbiji bude mnogo kvalitetniji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodine Ivanji daću vam reč, samo da obavestim da smo do 18,10 časova u direktnom prenosu, a obavestiću vas kad će početi odložen prenos, nemam još uvek informaciju. Reč ima gospodin Željko Ivanji.
Za kraj samo želim da dodam da je danas u Srbiji volja za promenama artikulisana u političkim strankama, to predstavlja činjenicu, to je normalno i, na kraju krajeva, to je i poželjno, ali ovaj zakon daje mogućnost da udruženja mladih se organizuju i aktivno participiraju u svom lokalnom životu koji žele da kreiraju, a imaće formu na ovaj način u kojoj će moći da se organizuju i da deluju. To je ono što predstavlja kvalitet ovog zakona. Ovaj zakon možda nema sankciju i po ovom zakonu ne mora ništa, ali može i to je ono što predstavlja prednost ovog zakona. Znači, ukoliko možeš, a opština, recimo, ne želi, onda postoji problem sa tom lokalnom samoupravom. Znači, imate mogućnost, imate okvir, popunite ga svojom kreativnošću koja je nesputana, kreativnošću koja može da menja i može da doprinese ovoj zajednici. Na kraju krajeva, ono što je važno, ako ne verujemo zakonima države, ja verujem, na kraju krajeve Božijim zakonima i recimo definiciji zakona u Jevanđelju po Jovanu, gde kaže – zakon je dat čovek da bude u stanju razlikovati sveto od ne svetog. Za nas su mladi ljudi sveti i zato Ministarstvo omladine i sporta predstavlja, siguran sam, i to je potvrđeno od lidera u ovoj vladi, zato što promoviše ono što je u Srbiji najbolje, a to su sport i omladina. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o mladima. Još jednom hvala, gospođo ministarka, hvala vašim saradnicima. Prelazimo na zajednički načelni jedinstven pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, Predlogu zakona o davanju garancija Republike Srbije u korist Banca Intesa AD Beograd, Societe General Srbija a.d. Beograd, Hypo-Alpe-Adria bank a.d. Beograd, Erste Bank a.d. Novi Sad, Komercijalne banke a.d. Beograd i Unicredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o regulisanju duga Republike Albanije prema Republici Srbiji, odnosno tačkama 2, 3, 4. i 5. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 2, 3, 4. i 5. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača magistra Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, pozvala da sednici prisustvuju i Vuk Đoković, državni sekretara u Ministarstvu finansija, doktor Zoran Ćirović, pomoćnik ministara finansija, Nataša Kovačević, pomoćnik ministra finansija, Dragana Ratković, rukovodilac grupe za bilateralne finansijske odnose u Ministarstvu finansija, Aleksandar Kocić, savetnik u Ministarstvu finansija i Uprave za javni dug i Dragiša Martinović, savetnik generalnog direktora "Srbijagasa". Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstven pretres 2, 3, 4. i 5. tačke dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već niste učinili, da podnesete prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici: Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS; Zoran Kasalović, poslaničku grupu SPS - JS; Milan Lapčević, Demokratsku stranku Srbije - dr Vojislav Koštunica; Srđan Spasojević, Novu Srbiju; Bojan Đurić, LDP; Milorad Buha, SRS i Branka Ljiljak, ZES. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, Predlogu zakona o davanju garancija Republike Srbije u korist Banca Intesa AD Beograd, Societe General Srbija a.d. Beograd, Hypo-Alpe-Adria bank a.d. Beograd, Erste Bank a.d. Novi Sad, Komercijalne banke a.d. Beograd i Unicredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o regulisanju duga Republike Albanije prema Republici Srbiji. Po Poslovniku, gospodin Čolaković. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, upozoravam na član 87. Poslovnika. Sednica Narodne skupštine radi od 10,00 do 18,00 časova. Predsednica je u obavezi da najavi produžetak. Do sada je u praksi bilo da radimo do 18,00 časova i samo po tački dnevnog reda koja je u toku. Tražim objašnjenje u vezi sa tim, ništa drugo, a nemam ništa protiv da radimo.
Potpredsednica Gordana Čomić je u prepodnevnim satima obavestila da ćemo raditi i nakon 18,00 časova, ne po tački dnevnog reda, to je bio sadržaj prethodnog poslovnika. Sada je ovo objašnjenje sasvim dovoljno, tako da radimo u skladu sa Poslovnikom. Još samo da obavestim da će gospodin Veroljub Arsić biti ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo. Pitam predstavnika predlagača mr Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, da li želi reč? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, pred vama se nalaze četiri tačke koje bih hteo u najkraćim crtama da obrazložim. Prva je Predlog zakon o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, druga je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama i imamo dva finansijska aranžmana, jedan koji predstavlja refinansiranje kratkoročnih obaveza koje uz garanciju države postaju dugoročne za "Srbijagas" i, napokon, regulisanje jednog duga, u ovom slučaju Republike Albanije, koji odavno postoji i koji će obezbediti da se taj novac vrati u budžet Republike Srbije. U najkraćim crtama, što se tiče Zakona o porezu na dohodak građana, on je tu da bi se sprovelo statističko usklađivanje koje smo već imali pre koju nedelju u Zakonu o imovini. Dolazi do jedne metodološke promene koja se sada prepoznaje u svim zakonima koji regulišu poresku materiju, tj. prelazak, da kažem sa cena na malo na potrošačke cene. Imamo nekoliko, doduše mali broj specifičnih situacija. Jedna je, ne bih mnogo o tome obrazlagao, ali činjenica je da se i ovde predlaže da 2012. godine poljoprivrednici budu oslobođeni od obaveza plaćanja poreza na prihode od poljoprivrede i šumarstva na katastarski prihod za 2012. godinu. U neku ruku je to praksa koja je ustaljena još 2001-2002. godine. Ona odražava i dalje želju Republike Srbije da naročito podstakne ovu granu. Ovo će sigurno biti podsticaj za naše poljoprivrednike. Kao što se vidi, vode se ne predlaže da se ta poreska forma ukine zauvek, ali se prepoznaje da će i sledeća godina biti godina gde je potrebnije da poljoprivrednici budu u stanju da pripreme kvalitetne proizvode za tržište nego da Republika prihoduje od ove nadoknade. Što se tiče volontiranja, uočeni su problemi u praksi, gde je ono što je nadoknada skoro uvek, po pravilu, izuzetno skromna. Za volontiranje je ponekad bila obezvređena. Znamo da često one manifestacije koje su potrebne, sigurno nisu manifestacije koje imaju kao cilj profit, imale su ozbiljne probleme da obezbede dovoljan broj volontera, jer sve do predložene promene taj prihod je bio oporezovan kao bilo koji drugi prihod. Ovde se predlaže da se naknada koju ostvaruje volonter, radi naknade troškova volontiranja, izuzme od oporezivanja i to ne in apstracto, nego u skladu sa zakonom koji uređuje volontiranje, koji je usvojen prošle godine. Napokon, jedno tehničko usaglašavanje oko policijskog obrazovanja. U suštini, to je samo usklađivanje sa nomenklaturom studiranja. Radi se o jednom tehničkom, statističkom usklađivanju, ne zadire se u ključne elemente Zakona o dohotku, ali predlaže se da se beneficije izuzimanja za naplaćivanje nadoknade, tj. oporezivanja na prihod na katastar, je nešto što se nastavlja i da volonteri ne plaćaju porez na njihovu nadoknadu. To je ono što se tiče prvog zakona. Što se tiče drugog zakona, taj drugi zakon isto ima jedan tehnički aspekat, a to je da se prelazi sa jednog merenja cena, sa na malo prelazi se na potrošačke cene. Ista stvar kao što je bilo u prethodnom zakonu i kao što je bilo u slučaju Zakona o imovini. Ali, tu imamo isto uvođenje, tj. dalje uređenje sistema, tako da se ovde uređuje naplata onih taksi koje su predviđene novim zakonima, npr. Zakon o bezbednosti u saobraćaju. I imamo isto u suštini ono što je usklađivanje, tj. da se ono kako se merilo do kraja 2010. godine ide po prethodnoj statističkoj metodi, a od 1. januara ove godine, pa sve do kraja ovog meseca, kada bi ovo trebalo da stupi na snagu, da se meri po novoj statističkoj metodi, tako da u primeni ne dođe do bilo kakvih smetnji i da se zna tačno šta se naplaćuje, i to u dinar, mislim da se vidi da se predlaže da ako je do pet dinara bude na iznos ispod, a iznad pet na iznos od 10 dinara. To je ono što se ovde predlaže. Moram da kažem da smo isto imali jednu specifičnu situaciju ovde, a to je da u skladu sa Nacionalnom strategijom za inkluziju Roma i sa preporukama koje dolaze od onih nekoliko hiljada ljudi koji ne mogu da ostvare jedno bazično pravo, a to je da dobiju papire u našoj zemlji, uočeno je da jedan broj, a teško je reći tačno koliko, ali nekoliko hiljada naših građana romske nacionalnosti, zbog toga što nisu imali dovoljno sredstava da plate pripadajuće takse, nisu bili u stanju da izađu iz statusa tzv. pravno gledajući nevidljivih osoba. Veoma je bitno da taj posao koji je započet bude dovršen i to treba videti kao korak više ka integraciji i korak više ka bezbednosti našeg sistema. Ovde vidimo da suprotno nastojanjima nekih koji su želeli da se usvoji u ovom domu jedan lex specialis, koji bi izdvojio u potpunosti ovu grupu ljudi i koji bi uveo jedan novi postupak koji bi odudarao od onoga što je uobičajena praksa,predlaže nešto što je mnogo pragmatičnije, prihvatljivo i za same zainteresovane, a prihvatljivo isto i za naše pripadnike administracije, ali istovremeno, to je nešto što neće rušiti naš sistem. Napokon, kada govorimo o ovim finansijskim aranžmanima, imamo kao treću tačku dnevnog reda garanciju koju je dala Vlada Republike Srbije i juče smo imali mogućnosti da razlučimo ono što je garancija i ono što je direktno zaduživanje. Ovde, da jasno kažem, zajmoprimac je bio i dalje jeste Srbijagas. Ove banke već imaju ovu izloženost prema Srbijagasu i imajući u vidu teškoće sa jedne strane usklađivanja povećanja cene prirodnog gasa na međunarodnom tržištu i činjenice da Srbijagasu nije dopušteno da u potpunosti prenese ili dugi niz meseci uopšte da prenese na potrošače takvopovećanje, došlo je do rizika likvidnosti u Srbijagasu, a znamo da mi možda možemo da imamo određenu politiku u naplati prirodnog gasa, ali sa strane dobavljača situacija je veoma jasna, kada se gas ne plati, njega više nema. Tako je bilo u poslednjih 10 godina. Tako nije samo u Srbiji, tako je, ne bih rekao na sreću, nažalost, jednostavno to je tako. Svuda gde se kupuje prirodni gas, koja jeste u ovom momentu i u decenijama koje dolaze, sada kada su jedna Nemačka i jedna Švajcarska odlučile da zatvore u roku od dvadesetak godina njihove nuklearne centrale, sigurno će prirodni gas biti jedan energent koji će se i te kako tražiti. Prema nekim procenama, i kada se sagrade Južni tok i Severni tok i Nabuko i da li će Evropa biti gladna i neće biti dovoljno prirodnog gasa. Tako daje veoma bitno da se očuva funkcionalnost i mogućnost daljeg rada Srbijagasa, jer Srbijagas koji kroz ovu garanciju će moći da dobije kredite umesto da budu na dve do tri godine, će biti na osam godina, sa tri godine počeka i kamatnom stopom od šestomesečnog euribora, plus maržu od 4,95%. Dobro, kolege iz Srbijagasa žele da budem precizan 4,19%. Nije 4,95%, nego 4,19% ili 419 bejsis poins, kako se kaže u finansijskom svetu. To je kamata koja je bolja od one koju Srbijagas trenutno plaća, ali vidimo da je ta kamata viša od one kamate o kojima smo raspravljali juče u aranžmanima, npr. za budžet Republike Srbije iz izvora Svetske banke. Predlog je ovde da zbog specifične situacije na tržištu, činjenice da povećanje cene prirodnog gasa nije preneseno na naše potrošače, istovremene potrebe da Srbijagas normalno funkcioniše u godinama koje dolaze da bi mogao da učestvuje u izgradnji gasovoda, ali isto tako da učestvuje u izgradnji skladištenja prirodnog gasa, koje trenutno ide, predlaže se da Narodna skupština usvoji ovaj predlog i da Vlada Republike Srbije, tj. budžet Republike Srbije daje garanciju za ovaj iznos od 210 miliona evra. Što se tiče poslednje tačke, posle pregovora sa Vladom Republike Albanija, jedan stari dug koji ova zemlja ima prema nama u iznosu od oko 10 miliona dolara će biti vraćen našoj zemlji u roku od pet godina. Znam da veoma često raspravljamo o regulisanju nekih dugova koje naša zemlja ima prema inostranstvu. Nažalost, to je češći slučaj nego ovaj slučaj koji danas imamo, ali evo jednog slučaja gde smo sa jednom bitnom susednom zemljom našli zajednički jezik i obezbedili da i u ovom domenu jedno otvoreno pitanje između Albanije i Srbije bude zatvoreno. Republika Albanija je bitna za našu budućnost, za budućnost našeg regiona i zbog toga je dobro da uz ovo regulisanje, samo da napomenem da se radi ne samo u domenu policije, suzbijanja organizovanog kriminala, razmatranja uvođenja albanskim građanima onih pogodnosti koje su oni uveli nama, a to je mogućnost putovanja bez viza u tu zemlju, ima mnogih drugih bilateralnih slučajeva i pitanja koja dugo nisu rešena između Srbije i Albanije. Evo jednog koji se danas rešava u obostranu korist. Toliko sa moje strane. Hvala puno na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Da li izvestioci Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora žele reč? (Ne.) Ko od predstavnika poslaničkih grupa ili predsednika želi reč? Najpre narodni poslanik Bojan Đurić.
Poštovana predsednice, potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što se smejem, ali gospodine Đeliću, zaista moram da vam o dam priznanje na toj veštini koju ste u međuvremenu razvili. Vi uspevate da dođete u 18,15 časova u Skupštinu, van TV prenosa, sa predlozima zakona od kojih jedan podrazumeva garanciju za zaduženje, da budem precizan, da ne bismo ponovo dobili to predavanje, od 210 miliona evra za tekuću likvidnost Srbijagasa. Sa druge strane, Zakon o administrativnim taksama kroz koje se povećava ogromna većina taksi u ovoj zemlji, vi uspevate to da predstavite kao zakon kojim se oslobađa volonterski rad od poreza, koji omogućava našim sugrađanima romske nacionalnosti da promene status i da se evropsko tržište gasa spasi od propasti ili privreda nakon nuklearne katastrofe, sa jedne strane u Japanu, odnosno odluka dela zapadnoevropskih zemalja da zatvore nuklearne elektrane. To je zaista fascinantno. Gospodin Čolaković je pokrenuo to pitanje zašto o ovome razgovaramo posle 18 časova, a ja dodajem – i bez televizijskog prenosa? Mislim da se deo tog odgovora krije i u obrazloženju Zakona o davanju garancije za "Srbijagas". Naime, ovaj zakon će stupiti na snagu dan nakon dana objavljivanja u "Službenom glasniku". To samo pokazuje u kakvoj se finansijskoj situaciji nalazi to javno preduzeće i zbog čega ova skupština toliko žuri da što pre završi ovu sednicu, kako bi mogla da budu povučena sredstva od tog kredita, koja nisu mala. Odlično je što ste vi danas ovde. Bili ste i u Skupštini Srbije u septembru 2008. godine i slušali tu priču o Južnom toku, o čudima koje će ona napraviti. Pomenuli ste da je ovaj kredit važan za "Srbijagas", kako bi mogao sa boljih pozicija, sa likvidnijih pozicija da uđe u taj veliki posao koji je pred njim ili koji će biti pred njim jednog dana, kada konačno dođe na red ispunjenje te obaveze ruske strane da se krene u realizaciju Južnog toka. Ali, moje je mišljenje da je sa ovim kreditom ili bez ovog kredita situacija u "Srbijagasu" takva da ne postoji nikakva šansa da to preduzeće stane na neke normalne noge, bez obzira na to što je narodni poslanik i direktor "Srbijagasa", a ja teško da mogu da zamislim direktniji sukob interesa od tog. Pogotovo što Skupština svakih nekoliko meseci odlučuje o novim kreditima za kompaniju koju neuspešno vodi, dakle, kada ova narodna skupština mora da uzima ovakvu vrstu kreditnih obaveza odnosno da daje garancije. Gospodin Bajatović često pravda situaciju u "Srbijagasu" slabim stepenom naplate od građane i privrede odnosno situacijom da "Srbijagas" zaista ne može do krajnjih potrošača uvek i u punoj meri da praktično prebaci ili fakturiše onaj nivo cene koji plaća za uvozni gas. Ti podaci su samo delimično tačni. Na svu sreću, u ovoj zemlji izlaze redovno a poslednjih nekoliko godina počinju da se objavljuju na sajtu Agencije za privredne registre godišnji finansijski izveštaji svih preduzeća pa i javnog preduzeća "Srbija gas". Koliko ja vidim iz tog izveštaja, nerealizovana potraživanja od građana i privrede za isporučenu robu i pružene usluge u ovom trenutku ili na kraju prošle godine iznosila su negde oko 14 milijardi dinara, dakle, negde oko 140 miliona evra grubo rečeno. Istovremeno, ukupni krediti "Srbija gasa" pre ovog zaduženja premašuju 430 miliona evra po kratkoročnim obavezama i još 245 ili 250 miliona po dugoročnim obavezama. Ukupan gubitak "Srbijagasa" je danas već na nivou 20 milijardidinara ili 200 miliona evra. Ako vi očekujete da takva kompanija može da sa ruskim "Gaspromom" nosi projekat izgradnje Južnog toka, mislim da ste u velikoj zabludi.To što ovaj kredit ima grejs period kao i većina kredita koje uzimamo u poslednje vreme od dve ili tri godine, ovaj konkretno ima tri godine, ništa neće pomoći. To samo znači da ćemo negde 2014. ili 2015. godine doći u taj problem koji ste juče izbegavali a to je mogućnost da se pravila Zakona o javnom dugu primenjuju na sistem javnih finansija u Srbiji. Vi ćete, naravno, reći da je ovo garancija i da je primarni dužnik "Srbijagas", da Vlada Srbije ili budžet Srbije garantuju za isplatu kredita ili rata iz kredita tek ukoliko primarni dužnik svoju obavezu ne ispuni, ali i vi i ja znamo da "Srbijagas" nije u situaciji i neće biti u situaciji ni za tri godine da redovno servisira svoje kreditne obaveze, kao što i ovaj kredit uzimamo zbog toga što danas nije u situaciji da dospele dugove uredno servisira. Sa druge strane, ovaj kredit se ne uzima samo radi pretvaranja postojećih kratkoročnih kredita u dugoročne. To se vidi iz obrazloženja.On jednim delom služi i za bukvalnu tekuću likvidnost te kompanije koja očigledno ne uspeva da servisira i neke druge svoje redovne obaveze izuzev ovih koje ima po kreditima koje je neoprezno uzimala. Video sam da je vaš saradnik ili kolega iz "Srbijagasa" vrlo oštro reagovao na jednu grešku u decimali kod kamatne stope odnosno kod bankarske marže za ovaj kredit. Da se toliko vodilo računa ne o decimalama nego o procentima u nekim prethodnim godinama, verujem da ne bismo došli u ovako tešku situaciju, i vi kao "Srbijagas" i ova skupština i građani Srbije koji prosto iz budžeta moraju da garantuju za ove obaveze. Znate, ova obaveza je tačno polovina one sume kojom je G 17 plus obradovao male i siromašne opštine u Srbiji protekle nedelje ili dvostruko više od sume koje će te opštine dobiti u ovoj godini. Da ne pričam o tome koliko su ti gradovi i opštine dužni "Srbija gasu", zbog toga što ni ovu cenu koja se sada fakturiše ne mogu da plate. Više sada ovde nema gospodina Škundrića, gospodin Mrkonjić nije tu, a vi predstavljate DS u toj vladi i ne verujem da imate neku vrstu interesa da po svaku cenu branite energetski sporazum sa Rusijom i uopšte generalno političke i ekonomske odnose sa Rusijom. Nema ni gospodina Jeremića, a ja verujem da on ne pazi ovde na svaku vašu reč. Zato me zanimaju odgovori na nekoliko pitanja. Na primer, da konačno čujemo koja je to cena po kojoj "Srbijagas" kupuje gas na međunarodnom tržištu? Kad kažete na međunarodnom tržištu, možda oni koji ne prate tu scenu misle da se gas kupuje na nekakvoj berzi i da svi dolaze na taj prostor gde se ta trgovina obavlja i imaju jednake šanse ili jednake uslove. Dakle, Srbija, odnosno "Srbijagas" kupuje gas od Ruske Federacije, odnosno od "Gasproma" ili "Gasprom eksporta", čini mi se, koji obavlja taj posao izvoza u Srbiju po strogo definisanim uslovima koji su predmet ugovora koji potpisujemo svake godine sa tom državom i koji se drastično razlikuju od onih uslova koje imaju neke druge države, one države koje nemaju tako bratske i tople odnose, ni odnose ni metode pozdravljanja sa političkim predstavnicima Ruske Federacije. Ako možemo tačno da čujemo koliko košta 1000 kubika gasa na ukrajinsko-mađarskoj granici gde "Srbijagas" preuzima, odnosno posle toga snosi rizik svakog gubitka za isporučene količine gasa i kolika je cena za istu količinu za neke države u okruženje i za prosečene zemlje EU, s jedne strane, Nemačku ili Austriju ili druge države u okruženju, recimo one države koje su zajedno sa nama u projektu Južni tok, da bi smo uopšte mogli da govorimo o tome da li su cene gasa na domaćem tržištu opravdane i koliko je racionalno što "Srbijagas" unapred kalkuliše gubitak između nabavne cene i one po kojoj je prodaje krajnim potrošačima. Moramo da vidimo pod kojim okolnostima kupujemo gas od Ruske Federacije. Drugo pitanje je kada ćemo konačno da ukinemo tog posrednika u prometu, "Jugorosgas". Ta čudna kompanija u kojoj ruska strana još uvek ima 75% vlasništva, iako je gospodin Bajatović pre dve ili dve i po godine obećao da se na promeni tog aranžmana radi, je deveta najuspešnija kompanija u Srbiji prošle godine, iako ima 20-ak zaposlenih, što nije ni čudo, s obzirom da se bavi samo posredničkim poslom, odnosno fakturisanjem obaveze "Srbijagasu" kao uvozniku u Srbiji. Dvadeset miliona evra je čist profit te kompanije u prošloj godini. U takvim uslovima nije ni čudo da se kompanija nalazi na devetom mestu po uspešnosti u ovoj zemlji. Sa druge strane, ta kompanija vrlo selektivno ili vrlo neuredno ispunjava neke obaveze koje ima po aranžmanima sa Ruskom Federacijom, projekte gasifikacije na jugu Srbije, a kod jedinica lokalne samouprave, kao što je slučaj u Lučanima i nekim drugim opštinama, čini mi se, trajno biva oslobođena plaćanja i komunalnih taksi i drugih obaveza koje postoje prema državi. Spomenuli ste skladište gasa u Srbiji, odnosno činjenicu da je pred "Srbijagasom" i ta investicija. Pre nekoliko nedelja sam to pitanje pokrenuo pred predsednikom Vlade i ministrom finansija i nisam dobio odgovor, možda ću ga od vas dobiti – kako funkcioniše ta rekonstrukcija, odnosno pretvaranje tog prirodnog skladišta gasa "Banatski Dvor" u operativno skladište koje će moći da spasi Srbiju tih situacija, da u zimskoj sezoni kupuje interventno gas, da ga plaća mnogo skuplje i da generalno postoji veliki rizik na strani domaćih građana i privrede da ćemo ostati bez gasa, ne ako mi ne ispunjavamo svoje obaveze, nega ako bilo koja od zemalja na sadašnjoj trasi gasovoda, kao što je to bio slučaj pre nekoliko godina sa Belorusijom, iz bilo kog razloga ostane bez isporuke gasa. Postoji preduzeće "Banatski Dvor" koje je sada u suvlasništvu "Srbijagasa" sa jedne strane i "Gasprom Germanije", čini mi se, sa druge strane, kao zavisnog preduzeća "Gasproma" registrovanog u Nemačkoj. U to preduzeće "Srbijagas" do sada je unela 28 miliona, 28 hiljada evra, koliko mi se čini i ima 99,92% vlasništva. Sa druge strane, Ruska Federacija je unela minimalni osnivački ulog 28.000 evra. Ima 0,08% vlasništva u toj kompaniji. Istovremeno, u Upravnom odboru ruska strana ima tri člana, a srpska strana ima dva člana. Sve poslovne odluke u principu može većinom glasova da donosi ruska strana, a zanimljive su poslovne odluke, recimo, i tog preduzeća i "Srbijagasa".To podzemno skladište se puni gasom koje se kupuje od istog tog preduzeća "Gasprom" koje je suvlasnik u zajedničkom preduzeću. Kada tako pogledam na stvar, onda ovaj sukob interesa gospodina Bajatovića možda izgleda bezazleno, u odnosu na to vrzino kolo u koje smo se upleli ovakvim načinom zaključivanja energetskog sporazuma sa Rusijom i brzinom, stepenom realizacije tog ugovora koji imamo u proteklih nekoliko godina. O zloupotrebi monopolskog ili dominantnog položaja "Srbijagasa" na domaćem tržištu ne vredi ni govoriti. Čak i u ovakvoj zemlji Komisija za zaštitu konkurencije je donosila odluke protiv "Srbijagasa", uz svu moć koja je trenutno koncentrisana i u tom preduzeću i praktično u političkim strukturama, koje ga u ovakvom stanju održavaju. Znate šta, te priče uvek izgledaju nekako na dugom štapu, ovo su uobičajene kritike opozicije na ovakav zakon. Doduše, kada je u pitanju "Jugorosgas", "Srbijagas", tu se kritike opozicije uglavnom svode na kritike LDP-a i još nekih političkih stranaka, stranke koje imaju nešto drugačiji odnos prema Rusiji, ili misle da se ljubav prema Rusiji dokazuje tako što se pristaje na, praktično, robovlasničke odnose u ovoj vrsti poslovne komunikacije. Vrlo retko uopšte o ovome i govore. Nisam uopšte vas pominjao i nisam pominjao Srpsku naprednu stranku. Ne znam zbog čega ste se u ovome prepoznali, ali odlično što je to tako. Drugi zakon o kojem ste ovde govorili je zakon o republičkim administrativnim taksama, odnosno o izmenama tog zakona. Priznajem da u tom zakonu postoje neka iznuđena rešenja ili rešenja koja su morala da budu usvojena ovom prilikom, zbog nekih zakona koji su u međuvremenu stupili na snagu i nepostojanja određenih taksi u našem starom zakonu. Neke takse su, koliko sam uspeo da vidim, smanjene. Recimo, takse koje se vezuju za registraciju vozila i neke druge postupke u toj oblasti, što je vrlo važno za naše građane, ali ima nekoliko dosta ozbiljnih problema u ovom zakonu i Liberalno demokratska partija je podnela, čini mi se, tri amandmana. Mislim da se na nekim mestima prostor za zaradu na strani države traži u razlikovanju koje do sada nije postojalo između visine takse za neki zahtev ili za neke usluge koje se pružaju fizičkim licima, od onih taksi koje se naplaćuju pravnim licima. Hajde da ponovo ne ulazim u neki krug definicija, taksa je po prirodi stvari, po definiciji, cena one usluge koju država pruži određenom pravnom subjektu, tako najšire da kažem. Ona ne bi smela u sebi da sadrži bilo kakvu vrstu zarade ili bilo kakvu posrednu kaznu prema građaninu, ili prema pravnom licu zbog toga što uopšte ulazi u tu neku vrstu zahteva prema državi. Imate u ovom zakonu jednu taksu koja se naplaćuje na zahtev za davanje mišljenja, tumačenja, objašnjenja nekog propisa republičkog ranga, i vi sada izmenama uvodite razvoj po prvi put, čini mi se, između zahteva fizičkog lica, za koje se naplaćuje taksa od 1.070 dinara, ako tačno citiram, i zahteva koji upućuje pravno lice za koje je ta taksa 10.000 dinara. Ne vidim racionalno objašnjenje za tako nešto. Tumači se u principu ista vrsta propisa. Pravni sistem Srbije je jedinstven. Vrlo su česte situacije da istu vrstu zahteva može da uputi fizičko lice u nekom odnosu i pravno lice. Zbog čega skoro deset puta veća taksa koja se očekuje od pravnog lica i preduzetnika, kako zakon kaže, osim ako se ne računa na njegovu prirodno veću ekonomsku snagu, s obzirom da je nekakav komercijalni subjekt koji bi trebalo da ostvaruje zaradu na tržištu? Čini mi se da su previsoki iznosi taksi, odnosno da je Ministarstvo koje je, pretpostavljam, radilo ovaj Predlog izmena i dopuna Zakona, nakon mišljenja nekih drugih organa državne uprave, na prilično radikalan način povećala, recimo, deo taksi koji se naplaćuju kod izdavanja različitih vrsta sertifikata, odnosno potvrda za proizvode koji su oplemenjivači bilja ili se koriste u poljoprivrednoj proizvodnji, tu su neke takse podignute sa 13.000 na 45.000, ili na 80.000 dinara. Inače, mislim da je to tržište relativno slabo u Srbiji i da postoje ozbiljni problemi u poljoprivrednoj proizvodnji, pa da ovo možda nije najbolji način da država prikupi, realno, ne više od nekoliko miliona dinara. Mada, mislim da će u realnom životu prihodi po ovom osnovu biti znatno manji. Na još nekim mestima u zakonu postoje takve nelogičnosti. Probali smo da ih promenimo i da ih otklonimo amandmanima. Verujem da ćemo i u raspravi po amandmanima ili uz mišljenje Vlade, da te amandmane prihvati u potpunosti ili delimično, deo tih problema uspeti da otklonimo. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o porezima na dohodak sadrži manje-više one izmene koje ste i pomenuli. Ne mislim da, pogotovo kada sednica teče u ovakvim okolnostima i na ovakav način, ima potrebe da se o tome posebno govori. Ali, molim vas da bar neke odgovore na ova pitanja, pogotovo ona koja su vezana za "Srbijagas" i njegove poslovne aranžmane dobijemo, kako bismo uopšte mogli da razgovaramo o garanciji za novo zaduženje u iznosu od 210 miliona evra, po kamatnim stopama koje su, kako ste vi rekli, nešto više od onih na koje smo juče pristali. Mislim da su one nekoliko puta više i to prosto govori i o kredibilitetu i o poslovnoj poziciji klijenta koji ih uzima, odnosno "Srbijagasa" koji pokušava da reši svoje akutne finansijske ili poslovne probleme, koje su u velikoj meri izazvane i katastrofalnim upravljanjem u tom sektoru. Ti problemi kad tad dođu na naplatu. Ovo što se ovih dana dešava u "Galenici", mislim da je najbolje upozorenje na takav mogući scenario.
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine potpredsedniče Vlade, pred nama je određen set zakona koji ste vi u vašoj uvodnoj diskusiji veoma, po meni, površno obrazložili. Nastupili ste po sistemu, kada ste o prvom Predlogu zakona govorili – hladno, toplo, mlako. To sam tako shvatio. Hladno i nije problematično. Država čini neke ustupke, nešto vezano za poljoprivredne proizvođače, onda za volontere. Onda, gde je potpuno vruće, po meni, gospodine potpredsedniče Vlade, vi ste praktično tu pretrčali veoma brzo i mnogo manje ste to objašnjavali nego ovaj prvi zakonski predlog. Na kraju ste vrlo brzo završili sa ovim vezano za Albaniju i da neko nama nešto treba da vrati i onda ste se zahvalili. Sve je to trajalo dva, tri minuta i to je po meni neozbiljno. Neozbiljno je iz prostog razloga, što se ovakvim zakonskim predlozima zadire u džep građana. Džep građana Srbije je i onako preopterećen mnogim poskupljenjima, gospodine Đeliću, a o tomeću kasnije govoriti. Praktično u ove dve - tri zadnje godine, gospodine Đeliću, imali smo 50% povećanja sudskih taksi, povećanje električne energije na 15%, povećanje životnih namirnica svakog dana. Prošle nedelje ili pre dve nedelje smo imali povećanje na akcize za gorivo. Kada sve to pogledate i zavijete u neku oblandu, kod onog prvog zakonskog teksta, vi govorite o nekim olakšicama za poljoprivrednike. Ali, ko će objasniti poljoprivrednicima da je u jeku sezone, kada se praktično očekuje žetva i mnoge druge aktivnosti, gorivo na našim pumpama je najskuplje u okruženju. To smo akcizama i dalje podigli. Imali smo gospodina Ugljanina koji je praktično priznao ovde da je to punjenje budžeta i da to tako mora i da će to biti po nekim socijalnim kriterijumima podeljeno. Nije to dobra politika, gospodine Đeliću. Nekako, ruku na srce, svi ovi zakoni koji su vrlo osetljivi, nekako se uvek vi tu nađete da ih branite, a ovi, kao navodno, neki koji su prosperitetni, kao malopre o mladima, ili pre neki dan, prenos na opštine, ono što smo imali, to se nekom drugom poveri. U tom smislu vam moram priznati da vam nije lako, ali u principu, sami ste za to krivi. Ova povećanja koje imamo kod taksi su tolike, da se čoveku potpuno zavrti u glavi kada vidi tako nešto. Kolega Đurić je pre mene rekao jednu potpuno neuobičajenu stvar i potpuno je nelogično da neko ko donosi zakone, ko ih navodno objavljuje, koji su javni i gde transparentnost postoji, u tumačenju nečega, pre svega, gospodine potpredsedniče Vlade, smatram za razliku od gospodina Đurića, da tumačenje uopšte ne treba da se naplati i ne treba da postoji taksa za to. Zašto nešto što treba da se protumači, treba platiti neku taksu? Bilo je, kao što smo videli, izjednačenje i sada odjedanput za neke privatne preduzetnike 10 puta veća taksa. Da li vi mislite da i ti privatni preduzetnici mogu neizmerno da nešto plaćaju, a pogotovo da odgovaraju na ovakva poskupljenja koja su i 10%? Vi ste, što se kaže, privrednik a ja ću vas podsetiti da neke razlike koje postoje, ako već nešto mora da se naplati, razlika između fizičkih lica kada plaćate električnu energiju ili toplotnu energiju u odnosu na firme je samo duplo ili nešto malo više, ali ništa nije 10 puta više. Sada bih vas zamolio da se koncentrišete. Šta ćemo, na primer, za jednu situaciju koja se nalazi ovde, recimo, kada govorite o efektima ovog zakona, zamolio bih i vaše predstavnike da kažu šta misle ili vi da kažete kada budete eventualno odgovorili na ovo moje? Kaže–kakve troškove će primena zakona stvoriti građanima i privredi, naročito malim i srednjim preduzećima? Odgovor na to je– republičke i administrativne takse se naplaćuju u cilju podmirenja troškova prouzrokovanih radnjama organa prilikom pružanja konkretnih usluga na zahtev zainteresovanih lica. Stvarno mislim da ovo nema blage veze sa odgovorom o trošku. Sada, zamislite situaciju, gospodine Đeliću, da jedno fizičko lice ili pravno lice zatraži od vas da protumačite nešto ovako, a vi onda kažete–plati 10.000, odnosno 1.070 dinara, da ti to protumačim. Praktično, ulazi se u jedno prethodno pitanje da su zakoni nejasni, da se tumačenja naplaćuju. Ako su zakoni potpuno jasni, niko neće zatražiti tumačenje. Međutim, u obilju ovakvih stvari i zakonskih predloga koji se često pojavljuju i brzini kojom vi to sve radite, tumačenja su neophodna, a onda ste se lepo dosetili da za tumačenja naplaćujemo ovako lepe visoke takse. Potrudiću se da još na neke stvari ukažem kakva su ovo sve poskupljenja. Tarifni broj, na primer, 44. stav 2. povećava se sa 3.920 dinara na 10.000 dinara. Tarifni broj 69. stav 1. povećanje sa 13.990 dinara na 80.000 dinara. Tarifni broj 69. stav 2. povećava se sa 13.990 dinara na 45.000 dinara. Tarifni broj 85. povećava se sa 7.290 dinara na 30.000 dinara. Znači, poskupljenja i do četiri-pet puta više. Gospodine Đeliću, vi ste često u kontaktima sa MMF. Setite se samo situacije kada smo govorili o povećanju penzija od 2% ili povećanju plata 2-3%, pa MMF je 10 puta davao neka odobrenja, pa može, pa ne može itd. Ja vas odgovorno pitam–da li vi MMF, u cilju zaštite građana Srbije, obavestite uopšte o ovakvim stvarima kad nešto podižete 10 puta, pet puta, šest puta, električnu energiju 15%, akcize na gorivo itd? Dokle će da traje iscrpljivanje građana Srbije jer vi ne možete jednostavno da shvatite da sa prosečnom platom od 30-ak i kusur hiljada dinara u Srbiji nema boljitka. Gospodine Đeliću, sa takvim standardom i sa takvim ophođenjem prema građanima Srbije zaista mislim da ste najveća kočnica ka ulasku u EU. Da bi se ušlo u EU, moraju svi na neki način da budu utemeljeni, da standard životni bude dobar, da građani... Mi uopšte nemamo ni jedan zakon, gospodine Đeliću, ovde da kažemo - nešto će da pojeftini, nego samo poskupljenja, poskupljenja, poskupljenja. Do kada? Pa, vi ste ekspert u suštini za neka ekonomska pitanja i mislim da zaista... Hajde, napravite jedan zakonski predlog, na vašu inicijativu ovde, da nešto u ovoj zemlji pojeftini. Nova Srbija i nadam se i druge opozicione stranke će tako nešto podržati, ali kada stalno govorimo o poskupljenjima, jednostavno, ne može se zaobići činjenica da ne vodite računa o građanima Srbije. Zarad potpune objektivnosti, treba konstatovati da se predloženim izmenama i dopunama zakona briše određeni broj postojećih tarifnih stavova. Međutim, to je samo kap u moru, gospodine Đeliću, novih tarifnih stavova koji se istim zakonom uvode. Pažljivom analizom Predloga zakona izbrojali smo više od 125, što potpuno novih tarifnih stavova, što tarifnih stavova gde se predlaže povećanjepostojeće takse. Analizom Predloga zakona dolazi se do zaključka da je ubedljivo najagilnije u izmišljanju novih taksi bilo Ministarstvo životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, pa odmah za njim Ministarstvo unutrašnjih poslova itd. Dobro, kod MUP znamo da su česte neke izmene, evo, imali smo i promene pasoša i nekih usklađivanja itd, ali za ovo povećanje, ali za ovo povećanje za životnu sredinu jednostavno moram da kažem - da li je to želja da se namaknu troškovi onih učestalih akcija "Očistimo Srbiju"? Svakih mesec dana mi nešto čistimo. Zašto se tu u toj meri povećavaju takse? Vlada, kao predlagač zakona, konstatuje da se takse naplaćuju u cilju podmirenja troškova prouzrokovanih radnjama organa prilikom pružanja konkretnih usluga na zahtev zainteresovanih lica. Ne sporeći ovu činjenicu,podsećamo predlagača zakona da opredeljivanje neprimerno visokih taksi često ima za posledicu pokušaj zaobilaženja legitimnih procedura i samim tim negativan efekat na budžet Republike. Mnogo je bolje opredeliti visinu takse tako da ona sa jedne strane na adekvatan način pokrije troškove organa čije se postupanje traži, ali da istovremeno ne destimuliše fizička lica i pravna lica da se obraćaju tom organu kada za tim postoji opravdana potreba. Zaista se postavlja opravdano pitanje–da li je predlagač zakona, podstaknut inicijativom resornih ministarstva, vodio računa o pronalaženju onog finog balansa o kome smo prethodno pričali, obzirom da se ovako visokim taksama demotiviše poslovna inicijativa i preduzetništvo, i to u najrazličitijim oblastima privrednog delovanja. Znate kako, stalno govorimo o tome kako u Srbiju treba da dođu investitori, da se prave određene investicije, da se sve to podstakne, međutim, činjenica je jedna, da u principu investitori često dolaze i zbog jeftine radne snage koja je u Srbiji, često dolaze i zbog toga što računaju, naravno, na određeni profit, ali siguran sam da investitori kada im ovako nešto budete predočili, a kada im još budete rekli da nešto kad treba da protumače, treba da plate 10.000 dinara, bez obzira što je to 100 evra, mislim da će se u blagoj meri neko nasmejati i vrlo često neke takve sitnice mogu da oteraju i ozbiljne investitore. Praktično nije zatvoren krug mnogih izmišljenih stvari. Bojim se da kod ovog zakona o taksama ima mnogo, mnogo preterivanja i mislim da to apsolutno ne može da bude u redu. Iskoristiću ovu priliku, gospodine Đeliću, s obzirom da sam vam više puta postavio pitanje poslaničko, s obzirom da ste vi bili tu kada sam postavio, a i danas sam pomenuo cenu električne energije, da sam se borio za 15% da uopšte ne treba da bude povećanje električne energije, vi ste bili tu na istom mestu kada sam vas pitao za Kraljevo, vezano za zemljotres koji je bio, da nema povećanja cene električne energije. Učinilo mi se da ste to prihvatili. Na sredstvima javnog informisanja uveče je to bilo, te je moj predlog, odnosno predlog Nove Srbije, prihvaćen, ali sutradan kada sam imao određene kontakte, da sam verovatno dobio i od drugih poslanika podršku iz Kraljeva što ne pripadamo vladajućoj garnituri. Meni je rečeno da ste vi to iz nekog razloga, da to nije uobičajena praksa, jednostavno stopirali. Da li je to tako ili ne, molio bih vas da u nekom trenutku odgovorite jer ne dobijam, iskoristio sam ovu mogućnost, nisam dobio nijedan pismeni odgovor i zato bih vas i zbog građana Kraljeva koji i dalje trpe ogromne posledice onog razornog zemljotresa, mislim da je imalo smisla da se tako nešto uradi. Dakle, gospodine Đeliću, privodeći kraju moju diskusiju, još jedanput stalna su poskupljenja u svim životnim segmentima. Pre ove sednice na pauzi imao sam priliku da sa jednim roditeljem koji je iz Kraljeva čija ćerka polaže arhitekturu sutra, ukoliko neko nije na budžetu u ovoj zemlji treba da plati 2.400 evra školarinu. To je osam prosečnih ličnih dohodaka majke tog deteta. Kada stalno nametnete još ovakve stvari u sva ona poskupljenja koja sam malopre rekao stvarno se nama svima ovde crno piše. Mislim da ste pogotovo Zakonom o taksama preterali. Nova Srbija je podnela određene amandmane i nadam se da ćemo u diskusiji u pojedinostima, kada bude uticati na to da neki od ovih naših amandmana koji bi možda u nečemu popravili ovaj zakon i prihvatite. Ponavljam još jedanput, konkretno za ove takse, smatramo da takse na tumačenje bilo kojeg zakonskog predloga koji je donela ova skupština ne treba naplaćivati takse kako za fizička lica tako ni za pravna lica. Zahvaljujem.
Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Kasaloviću.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, više puta smo bili u prilici da raspravljamo o izmenama i dopunama poreskih zakona i one do sada uglavnom nisu bile suštinske, dakle, radikalnog karaktera, već su bile izmene u teoriji poznate kao parcijalne izmene i dopune poreskih zakona. Danas na dnevnom redu su takođe izmene i dopune Zakona o porezu na dohodak građana koje nisu suštinske prirode, radikalnog karaktera i poslanički klub SPS-JS nema ništa protiv izmena i dopuna ovog zakona kako bi se ostvarili ciljevi poput, pre svega, statističko-metodološke promene usled potrebe usklađivanja dinarskih iznosa, dakle, umesto rasta cena na malo, godišnjim indeksom potrošačkih cena, dakle, podatka koji objavljuje Republički zavod za statistiku, oslobađanje poljoprivrednika od obaveze plaćanja poreza na prihod od poljoprivrede i šumarstva, dakle, na katastarski prihod za 2012. godinu. Uostalom to je praksa od 2004. godine i svakako predstavlja neku vrstu podsticaja ovoj delatnosti. Naravno, izuzimanje od oporezivanja naknade koju ostvaruju volonteri, izuzimanje od oporezivanja naknade koja se isplaćuje studentima visoko školske ustanove osnovane za ostvarivanje studijskih programa za potrebe policijskog obrazovanja. Dakle, radi se o oslobođenjima i izuzimanjima i naravno da je to za nas prihvatljivo. Ono što je važno napomenuti da pomenute izmene ne ugrožavaju redovan priliv novca u budžet Republike Srbije i na taj način svakako ne ugrožavaju makroekonomsku stabilnost javnih finansija Republike Srbije. No, u kontekstu ove teme, dakle izmene i dopune Zakona o porezu na dohodak građana, želeo bih da iznesem nekoliko stavova i predloga za koje se zalažu poslanici SPS, a siguran sam da je ministar Đelić sigurno kompetentan sagovornik i učesnik u ovoj raspravi, jer je svojevremeno kada je bio ministar finansija doprineo da se izvrši značajna reforma, naravno u pozitivnom pogledu, kada je u pitanju rad Poreske uprave i poreskog zakonodavstva. Socijalisti se pre svega zalažu za smanjivanje fiskalnog opterećenja najnižih zarada i mi smatramo da bi se na taj način stimulisala veća uposlenost nekvalifikovanih i manje kvalifikovanih radnika čija je stopa nezaposlenosti velika. Više puta smo koristili raspravu kada je tema poresko zakonodavstvo, da se založimo za povećanje neoporezivog iznosa zarada. Recimo 16 hiljada i više, čime bi se svakako smanjio rad na sivo i crno, jer je poznato da ovaj poreski oblik prati takvo tržište. Rad na crno je potpuno kretanje u sivoj zoni, dakle gde se ne plaćaju nikakvi javni prihodi a takođe imamo i tu sivu zonu gde se isplaćuje ta zarada i prihodi koji su neoporezivi, a onaj deo koji bi bio oporeziv isplaćuje se na crno. Na taj način se stvara jedan privid uposlenosti, a reč je pre svega o slučaju kada su radnici lišeni mnogih prava i zbog toga mi u ovom trenutku imamo značajan pad naplate poreza na dohodak građana i doprinosa za razliku od drugog poreskog oblika, kakav je porez na dodatnu vrednost, gde je naplata veoma dobra. Imamo značajno učešće ovog poreskog oblika u BDP. Zbog toga na ovu temu dalje bih želeo da iznesem da je isključiva odgovornost države i državnih organa i da bi uz ovu meru koju sam predložio, za koju se socijalisti zalažu takođe trebalo dati punu podršku jednoj reorganizaciji Poreske uprave i davanju na značaju pre svega u materijalnom i svakom drugom obliku. Mi smo zaista spremni da tu damo punu političku podršku i doprinos kako bi i ovaj podatak koji je egzistirao da mi u Srbiji imamo negde oko 30% BDP za razliku od visoko razvijenih zemalja gde je to upola manje. Mi smo ovde imali priliku više puta da opravdamo damo na značaju nekim nezavisnim institucijama u vidu povećanja zarada, dakle, kažem opravdano, ali smatram da bi vrlo opravdano bilo i radnicima u Poreskoj upravi povećati zarade, poboljšati materijalni položaj i to bi se sigurno u vrlo kratkom roku odrazilo na povećan prihod u budžet Republike Srbije. Republika Srbija se nažalost suočava sa padom stope rađanja i procesom starenja stanovništva i u pitanju je biološki opstanak nacije i mi smo danas imali raspravu o zakonu o mladima gde je više puta istaknuto da budućnost pripada mladima. Mi socijalisti smatramo da je svakako potreban jedan sveobuhvatan i jedinstven sistem podsticajnih mera jer problem nije samo socijalno odnosno ekonomske prirode, a sigurno je posledica promene sistema vrednosti, stila života. Mi zbog toga smatramo da pored olakšica, recimo u sistemu obrazovanja, zdravstva, zapošljavanja, rešavanju stambenih pitanja, da je neophodna jedna osmišljena poreska politika u funkciji demografske politike i to zaista nije ništa novo, postojalo je u mnogim državama, postojalo je u Kraljevini Jugoslaviji porez na neženje i neudate, postojale su olakšice i oslobođenja i mi zaista zbog toga smatramo ovo vrlo značajnom temom i očekujemo da u ovom smislu određene izmene u poreskoj politici budu tema i ovde u parlamentu. Kada su u pitanju izmene Zakona o republičkim administrativnim taksama smatramo da su ona suština koja govori o tome da je u međuvremenu donet određen broj propisa u čijem sprovođenju se vrše određene radnje, donose spisi, zaista predstavlja osnov da je ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama za nas prihvatljiv, uz dakle i ovu činjenicu da se i ovde vrše određena statistička usaglašavanja u smislu usklađivanja tarifa, godišnjim indeksom potrošačkih cena. Ne bih želeo detaljnije o ovom zakonu da govorim osim da bih pored svih onih tema koje smo čuli do sada želeo recimo da istaknem jednu dobru reakciju u ovom zakonu, a tiče se određenih primedbi i sugestija koja su ukazala diplomatsko-konzularna predstavništva i predvidela mogućnost da se određene takse plaćaju u gotovom novcu, kako bi se našim građanima omogućilo u slučaju kada banke ne rade, kada nemaju otvorene tekuće račune i slično omogućilo da reše neke svoje probleme. Predstojeća dva finansijska aranžmana, takođe su prihvatljiva za poslanički klub SPS-JS, pre svega ovaj koji se tiče realizacije duga sa Albanijom koji je iznosio oko osam i po miliona dolara 30. septembra 2009. godine. Smatramo da je on dobar i da treba iskoristiti priliku da se on realizuje. Kad je u pitanju Predlog zakona o davanju garancije RS u korist nekoliko banaka po zaduženju preduzeća "Srbija gas", iako ovo JP Srbija gas obavlja jedan odgovoran posao, smatramo da sad vrlo uspešno to radi. Za nas je vrlo bitno da je članom 3. Zakona o budžetu RS u 2011. godini, koju smo ovde usvojili u Parlamentu, predviđeno davanje garancije po ovom JP 210 miliona evra. Ovim zakonom i odredbom člana 4. predviđeno je pravo garantovano i povraćaj da umesto korisnika izvrši obavezu povraćaja kredita i uz uslove koje smo čuli deluje vrlo povoljno. Uvažavajući sve ovo što sam do sad rekao, izražavam načelnu podršku poslaničkog kluba SPS-JS predviđenog zakona koji su danas predmet načelne rasprave. Hvala.
Zahvaljujem g. Kasaloviću. Narodni poslanik Siniša Stamenković ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine potpredsedniče vlade, gospodo saradnici, poslanička grupa PUPS je u pripremi za današnju sednicu Skupštine vrlo odgovorno razmatrala Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana i Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o republičkim administrativnim taksama. Polazeći od neodložne potrebe ostvarivanja odgovornosti u iskazivanju neoporezivih dinarskih iznosa sa ostalom merom inflacije u vođenju odgovorne monetarne politike, a sa godišnjim indeksom potrošačkih cena, podržavamo obavezu usklađivanja na izneseni način koji će odgovarati svima, a pre svega poreskom obvezniku, jer će njegove poreske obaveze biti usklađene sa realnom vrednošću dinara. PUPS smatra da je veliko postignuće oslobađanje poljoprivrednika od obaveze plaćanja poreza na prihode, od poljoprivrede i šumarstva, a kroz katastarski prihod za 2012. godinu. Ako je neko u tome video populističku meru, a ne obezbeđenje značajnog podsticaja za dalji razvoj i investiranje u poljoprivredu. PUPS će podržati meru izuzimanja od oporezivanja naknada koje ostvaruje volonter radi naknade troškova volontiranja u sladu sa zakonom koji to uređuje, držeći da ova mera je neophodna i direktna pomoć onima koji sutra treba da stupe u radni odnos. U ranijim izjašnjavanjima oko zakonskih rešenja koja se ovde donose, zalagali smo se da se iz oporezivanja izuzmu naknade koje se isplaćuju studentima visokoškolskih ustanova koje su osnovane za ostvarivanje studijskih programa za potrebe policijskog obrazovanja. Svesni smo činjenice da u odnosu nadohodak građana Srbije ne postoji obavezujući propis EU sa kojim bi se eventualno morali vršiti usaglašavanje, a što je jako dobro. Takođe, slažemo se sa stavom da se uređivanje poresko pravne materije daje potpun doprinos pravnoj i ekonomskoj sigurnosti poreskih obveznika, poreskog sistema i samoj državi, a uz to se obezbeđuje potpuna dostupnost javnosti u pogledu vođenja poreske politike. Ovim zakonom omogućava se usaglašavanje sa osnovnom merom inflacije, uvođenja monetarne politike, odnosno sa godišnjim iznosom potrošačkih cena, uz mogućnost korišćenja više pravnih osnova za sve olakšice kod plaćanja poreza na zarade. Rešenjima datim ovim zakonom, vrši se izmena i dopuna važnih odredaba zakona, tako da se više neće plaćati porez na dohodak građana za primanja ostvarena po osnovu koje ću sad navesti, a za koje je PUPS potpuno zadovoljan. Pravo, na sve propise o pravima ratnih invalida, roditeljskog i dečijeg dodatka, naknada za tuđu pomoć i negu i naknada za telesno oštećenje, naknada za vreme nezaposlenosti, materijalno obezbeđenje u skladu sa zakonom, naknada za zdravstveno osiguranje, naknada osiguranja imovine, naknada materijalne i nematerijalne štete, pomoć u slučaju smrti zaposlenog i njegovoj porodici i penzionisanog radnika do 50.660 dinara. Posebno je dobro što je pomoć zbog uništenja ili oštećenja imovine usled elementarnih nepogoda, takođe su oslobođenja. Zatim, organizovanje humanitarne pomoći, stipendije i krediti učenika i studenata u mesečnom iznosu od 8.685,00 dinara. Zatim naknade za ishranu sportista u mesečnom iznosu od 7237,00 dinara, naknade za rad osuđenih lica, naknade i nagrade za rad pacijenata u psihijatrijskim ustanovama, naknade za rad lica u organima za sprovođenje izbora i popis stanovništva, naknada za penzije i invalidnine koje se usklađuju po osnovama prava iz obaveznog PIO osiguranja, odnosno vojnog osiguranja, otpremnine kod odlaska u penziju, otpremnine, odnosno novčane naknade zaposlenima za čijim radom je prestala potreba, novčane naknade licima kojima prestaje radni odnos, koji su u procesu racionalizacije restrukturiranja i pripreme za privatizaciju. Zatim, naknade za rad hranitelja i izdržavanje korisnika u hraniteljskoj porodici, naknade vojnicima na služenju vojnog roka, naknade studentima visoko školskih ustanova policijskog obrazovanja, premije, subvencije, regresije i druga sredstva za podsticanje razvoja poljoprivrede u opštinama u Republici. To je zaista jedno od najboljih rešenja koje je moglo da se da ovim nacrtom zakona. Zatim, PDV nadoknade za porez na dodatu vrednost na prihode od poljoprivrede i šumarstva, nagrade učenicima i studentima osvojenih na takmičenjima obrazovnog sistema i naknade troškova volontiranjem. Poslanička grupa PUPS smatra da se u ovih 27 kategorija za oslobađanje, uglavnom obuhvataju svi oni koji treba da budu oslobođeni poreza na dohodak. To je kad se zalažemo i za bolju i kvalitetnu definiciju tzv. drugih prihoda koji po svojoj prirodi čine dohodak fizičkih lica, a tu su, pre svega, prihodi po osnovu ugovora o delu, prihodi po osnovu ugovora o obavljanju privremenih poslova, prihodi po osnovu dopunskog rada, prihodi po osnovu trgovinskog zastupanja, primanja članova upravnog i nadzornog odbora pravnog lica, naknade poslanicima i odbornicima, naknade u izvršavanju poslova odbrane civilne zaštite i zaštite od elementarnih nepogoda, primanja stečajnih upravnika, sudskih veštaka, sudija porotnika i sudskih tumača. Zatim prihoda po osnovu prikupljanja i prodaje sekundarnih sirovina, šumski plodova, lekovitog bilja, uzgajanje i prodaja pečuraka, od uzgoja prodaja pčeljinjeg roja, prodaja puževa, šumskih plodova itd. Poslanička grupa PUPS zalaže se da se izmene i dopune Zakona o porezu da dohodak građana ozbiljno i odgovorno da se rasprave ili rasprave u načelu ili u pojedinostima, kao i to da se amandmanima obuhvate svi uslovi i kategorije, kako kod oporezivanja tako i za oslobađanje. U danu za glasanje mi ćemo podržati sva najbolja rešenja iz ovih zakona. Poslanička grupa PUPS je sa dužnom pažnjom razmatrala i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama u periodu stupanja na snagu prethodnog zakona o administrativnim taksama do danas pojavile su se potrebe za usaglašavanjem predmeta taksene obaveze sa spisima koji su u nadležnosti Republike, a koje se plaćaju kroz republičku administrativnu taksu bilo da je reč o novim poslovima ili o prestanku osnova za vršenje pojedinih radnji. U gotovo svim ministarstvima ustanovljeno je da su potrebe da se stare takse inoviraju, da se uvedu nove takse i da se odredi njihova cena. Izmene i dopune ovog zakona odnose se na skoro sve tarifne brojeve, bez obzira na to kom se zakonu i po kom se osnovu primenjuje. Vaše mišljenje bilo je neophodno da se na lične karte i naknade za kretanje stranaca, kao i na spise u vezi sa vizama, uvedu novi pravni osnov i utvrde pravni osnov i nove vrednosti administrativnih taksi. Neminovno je da se u skladu sa Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima i njegovih novih pravilnika opredele i propišu novi spisiza čije se izvršenje plaćaju republičke administrativne takse. Velike promene u taksama koje će se primenjivati u narednom periodu su i kod Ministarstva za životnu sredinu, rudarstva, prostornog planiranja. Tako da su nastale i promene u ranijim spisima predviđenim u nadležnosti za ljudska i manjinska prava, državnoj upravi i lokalnoj samoupravi. Normalno je da se kod ovog ministarstva nalazi najveći broj administrativnih taksi na tarifnom broju 1,6,8,9,11 itd. Ogroman posao koji izvršavaju organi uprave u opštinama i na republičkom nivou, mora da se uvede u nove tarifne obaveze. Ministarstvo finansija sa svojim sektorima, inspektoratima, direkcijama i upravama takođe spada u ministarstvo sa kojima hiljade naših građana dnevno izvršava administrativne, pravne, ekonomske, trgovinske i mnoge druge radnje i poslove. Svako od tih radnji vezan je za određeni tarifni broj po istom se izdaju spisi, isti se odobrava, overava i isti se mora naplatiti administrativna taksa. Ministarstvo trgovine, šumarstva i vodoprivrede je u poslednjem periodu dobilo preko 30 novih zakonskih rešenja i pravilnika, čijom se implementacijom otvaraju tarifni brojevi 5, 26, 64 itd. Svim odrednicama tarife A potrebno je izvršiti veliki broj administrativnih radnji i naplatiti taksu. Poslanička grupa PUPS imala je u vidu da se ovi izmenama i dopunama zakona ustvari potvrđuju svi elementi sistema i politike javnih prihoda i da se iste moraju rešavati zakonom, a ne podzakonskim aktima, a što je jako dobro. Svi moraju biti svesni da ova rešenja koja neće biti zacementirana, jer su ona promenljiva zakonska materija koja se redovno mora menjati i dopunjavati odgovarajućim izmenama i dopunama zakona, a sve saglasno nekom ekonomskom ambijentu, saglasno potrebama građana, saglasno zakonskim rešenjima koja se u Parlamentu donose. PUPS smatra da se uređivanjem materije republičkih administrativnih taksi pre svega utvrđuje pravna sigurnost građana, uz istovremeno obezbeđenje javnosti uvođenjem taksene politike naše zemlje. Zakon je opšti pravni akt koji se objavljuje i kojim se ostvaruju jednaka prava i obaveze za sve subjekte koji su se našli u jednako pravnoj situaciji, a čime se legitimiše i građanin kao korisnik i država kao davalac te legitimnosti. Poslanička grupa PUPS ocenjuje da će zakon o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama ostvariti vrlo pozitivan uticaj na pravni sistem Republike Srbije, jer se sada objedinjava na jednom mestu predmet taksenih obaveza sa spisima i radnjama iz nadležnosti svih republičkih organa. Pored toga sigurno da će se usvajanjem ovog zakona potvrditi prihvatanje svih međunarodnih konvencija koje je ovaj parlament usvojio a u kojima se obavezuje da štitimo interese i pružimo pomoć svim našim državljanima u realizaciji svih pravnih, adminstrativnih, poslovnih, manjinskih, državnih, pa i konzularnih poslova koje imaju u inostranstvu. Novi zakon o republičkim administrativnim taksama sada potpuno definiše takse koje se naplaćuju u cilju podmirivanja troškova svih radnika koje izvršavaju organi države prilikom pružanja usluga građanima. Poslanička grupa PUPS je mišljenja da je iznos taksi za odgovarajuće spise i radnje organa uprave dobro opredeljen u odnosu na njihovu složenost i da ti odnosi neće imati negativne posledice na obezbeđenju sredstava i prihoda budžeta namenjenih podmirivanju troškova organa, a radi bržeg i efikasnijeg pružanja usluga našim građanima. Takse predstavljaju javni prihod koji organ uprave naplaćuje kao naknadu za konkretnu uslugu i isti nemaju za cilj podsticanje stvaranja novih privrednih subjekata na tržištu, niti stvaranje tržišne konkurencije, što mi podržavamo. Zakon o republičkim adminstrativnim taksama, po našem mišljenju, treba prihvatiti uz delimično poboljšanje i delimičnu tehničku redakturu kod nekih tarifnih brojeva, kao i uz smanjenje iznosa pojedinih taksi. Poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje podržati donošenje ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč.
Poštovana predsednice, poštovani potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, na početku bih malo nešto o kontekstu u kome se vodi ova rasprava. Danas je 28. jun, Vidovdan, kojim srpski narod, srpska država obeležava jedan od najvećih praznika kao sećanje na najveću bitku koju je ovaj narod vodio u toku svoje istorije. U normalnim zemljama bi se ovaj dan proslavljao neradno ili bi se slavio radno, ali bi bar u večernjim satima bilo omogućeno svima da učestvuju na mnogim manifestacijama koje se održavaju širom zemlje. Večeras se održavaju mnoge akademije u mnogim gradovima, jedna od tih je u Nišu, ali Narodna skupština ima preku potrebu da danas, da večeras, da noćas radi punom parom kako bi donela nove zakone koji će biti za dobrobit građana, a ti novi zakoni će biti nova zaduženja od 210 miliona evra, nove administrativne takse koje će biti namet na građane, nove izmene zakona o porezu na dohodak i sl. Mislim da zaista nema opravdanja za ovakav postupak. Celu prošlu nedelju smo presedeli kućama. Nismo imali nikakvu hitnost da radimo u parlamentu, da donosimo ove zakone, ali je bitno da juče i danas, odnosno posebno danas da se radi dan i noć da bi se postigli neki rokovi. To samo govori o odnosu vladajuće koalicije, vlasti prema sopstvenoj državi, sopstvenoj tradiciji, sopstvenom narodu. To je jedan kontekst, neka je vama na čast to što se danas radi ovako kako se radi. Drugi kontekst je rasprava o zakonima koji će državu Srbiju zadužiti za još 210 miliona evra koji će nametnuti dodatne takse na razne usluge koje država pruža građanima i pravnim licima, a tu raspravu o ova četiri zakona otvaramo u pola sedam uveče. Bitno je da to večeras uradimo, što je pre moguće, naravno, bez prisustva kamera, kako bi se to što manje videlo i što manje čulo. Čak je i potpredsednik Vlade, kao ovlašćeni predstavnik, došao da nam brže bolje pojasni predložene zakone, pa se čovek sam zbunio, na brzinu pohvatao neke konce da nam objasni o čemu se zapravo radi, pa nam je rekao da o izmeni Zakona o administrativnim taksama koji ima ni manje ni više nego 40-tak strana i jedno 80 članova, da kaže da su glavne izmene da se neće naplaćivati takse kada se zakasni sa upisom romske dece u knjigu rođenih. Zaista jedna sumorna slika i tužna o tome sa kakvom ozbiljnošću radi ovaj parlament i kakvu pažnju pruža poslanicima, da mogu na argumentovan način da pričaju o važnim temama za sve građane. Da krenemo redom. Što se tiče izmene Zakona o porezu na dohodak, usklađivanje je tehničko, mogu da razumem, sve je to opravdano. Jedna od glavnih stvari koju je pomenuo potpredsednik Vlade je oslobađanje privrednika od plaćanja poreza na katastarske prihode od poljoprivrede, dobra je stvar, ništa novo, i prethodnih deset godina se to isto dešavalo, ne treba tražiti ne znam kakve lovorike zbog toga, ali pitanje je kakav dohodak, prihode i dobit poljoprivrednici uopšte mogu da imaju i očekuju kod ovakvih uslova koji vladaju u ovoj zemlji, gde je tržište potpuno liberalizovano, gde oni nemaju nikakvu zaštitu i gde imaju na kašičicu pomoć države za ono što rade. U onome u čemu treba država najviše da ih zaštiti, a to je da zaštiti njihove useve i ono što su uložili, da bar kupe te protivgradne rakete, u tome ih država nije uopšte zaštitila. Čak je i poslala pomoćnika ministra za vanredne situacije u informativni program državne televizije da objasni seljacima kako više nije moderno, niti je u skladu sa evropskim trendovima da se zaštita poljoprivrednih kultura vrši putem gađenja protivgradnim raketama, već se to radi osiguranjem, pa treba što pre da uđemo u EU kako bi seljaci mogli da osiguraju svoje useve, jer kad uđemo u EU i kad seljaci budu mogli, ne znam sa čime, da osiguraju svoje useve, onda grad više neće padati. Naravno, tada ćemo imati prihode, pa ćemo oporezivati te naše iste seljake. Tužna slika. Kada se još tome doda da smo čuli pre desetak dana da su nadležna uprava ili ministarstvo raspisali tender za kupovinu tih protivgradnih raketa, onda je slika zaista više nego sumorna i jadna. Tako da od poreza na dohodak građana, odnosno oslobađanja poljoprivrednika od poreza na dohodak od poljoprivrede je mrtvo slovo na papiru, jer toga neće biti, biće samo minus, pa je pitanje kako će se tim ljudima i na koji način moći nadoknaditi šteta. Sledeći zakon je zakon o političkim administrativnim taksama koji ima 80-tak članova i razne tarife. Jedna od njih je pomenuta, to je oslobađanje plaćanja taksi pri naknadnom upisu Roma u knjigu rođenih. Dobra stvar, treba i drugima obezbediti, ne samo njima, naročito i onima koji nemaju da plate taksu, ali se ne kaže koje su glavne stvari u ovom zakonu o administrativnim taksama, a ja ću pomenuti smo neke. Recimo, član 24. koji kaže da se tarifnom broju tom i tom broj 3.920 dinara, zamenjuje brojem 10.000, što će reći da se taksa na određenu stvar plaća tri puta više. Sledeći član, npr. član 40. u tarifnom broju tom i tom, iznos 7.290 zamenjuje iznosom od 30.000 i bilo bi zaista predugo i sumorno da tražim sve članove gde se nekoliko puta povećava administrativna taksa, pa što je i pomenuo neko od prethodnih poslanika da recimo tumačenje propisa Republike Srbije, ako traži fizičko lice onda će biti 1.000 dinara, ako traži pravno lice biće 10.000 dinara i to je doprinos države i državnih organa da se stvori što je moguće povoljniji poslovni ambijent kako bi oni koji posluju kao pravni subjekti, kao privredni subjekti u državi Srbiji, imali što manje nameta i mogli da ostvaruju što veći profit, da nemaju gubitke, da ne idu u bankarske kredite i da zapošljavaju što veći broj ljudi, a to nam je valjda najveći problem u ovoj državi. Treba da omogućimo tim ljudima da im država bude što jeftinija, da što manje poreza i taksi plaćaju kako bi mogli da podignu svoja poslovanja, a time i podignu standard u našoj državi. Ne, ovde sve ide obrnutom logikom, što je moguće više taksa i nameta stavite i za građane i za državu potrebne su nam pare u budžetu za razna izdvajanja, imamo dugovanja prema ovima, prema onima. Ima li neki drugi model? Može li vlast neki drugi model da ponudi sem ovog što nudi danas? Danas je, kad nema para podiži poreze, podiži takse, podiži cene raznih usluga, kad je preduzeće ili država kad su u problemu, podiži kredite, niko ne pita kako i dokle? Da li postoji perpetumobile za ovu priču? Ne postoji. To jednom mora da ima kraja. Kako ćemo da nadoknadimo te kredite? Ko će da plati taj kredit koji ćemo kao država garantovati Srbijagasu za iznos od 210 miliona evra da bi se pokrili gubici Srbijagasu, da bi se platio gas. Uzgred budi rečeno, naravno da država mora da obezbedi građanima redovno snabdevanje gasom i da u ovim situacijama mora da reaguje, ali izvinite ako država Srbija kao subjekt u čiju kasu porez uplaćuju svi građani ove zemlje, garantuje da Srbijagas koji distribuira gas samo na određenom delu teritorije Srbije, odnosno gde tu uslugu snabdevanja gasom nemaju svi građani Srbije, ja ne znam da li je baš svrsishodno da svi građani moraju da podnesu trošak gubitka koji Srbijagasu. Mislim da to nije pošteno prema onima koji taj dug nisu ni napravili. Da li se država pitala i vlast da li se pitala kako je nastao taj dug Srbijagasa i da li se išlo u dubinu poslovanja Srbijagasa? Kako su nastali ti dugovi? Kako je nastao taj gubitak? Da li u tom Srbijagasu ima prostora da se naprave neke uštede? Siguran sam da ima. Kao što ima u svakom njenom preduzeću, kao što ima na kraju krajeva i u državnoj administraciji i državnoj kasi. Valjda, građani kad izađu na izbore da glasaju za svoje predstavnike idu sa namerom da izaberu one koji će im obezbediti da im usluga koju pruža država, pravna sigurnost, socijalna sigurnost, zapošljavanje, sve moguće pogodnosti koje građanin jedne države može da ima, treba da bude što jeftinija i što racionalnija, pristupačnija. U Zakonu o adminstrativnim taksama se uvode na desetine na stotine novih nekih propisa, kojim se plaća taksa, pa ide ne znam – zahtev za izdavanje vozačke dozvole 210 dinara, a za izdavanje vozačke dozvole još370, ne znam šta to znači? Hoćemo za svaki mogući papir da mi tražimo taksu, za sve moguće, za prijavu ispita za ribočuvara 1.000 dinara, za dobijanje onog sertifikata još 2.000, 3.000 dinara, za godišnje obnavljanje još 2.000, 3.000 dinara, pa dokle ljudi? Ne možemo za svaku moguću stvar da propisujemo takse i da namećemo nove namete ljudima. Ako nema para u budžetu, onda gospodo, prvo od glave, od prvog čoveka. Kada nema dovoljno para u budžetu, onda valjda počne domaćin da razmišlja o sebi, pa ukida sebi cigarete, izlazak u kafanu, i ne znam koje stvari. Mislim da predstavnici vlasti, počev od predsednika države, predsednika Vlade, ministara, raznih agencija, raznih direktora, raznih pomoćnika ministara, državnih sekretara, imaju prostora da u svojim budžetima naprave uštedu, sigurno imaju, mnogo više nego što će da se ubere ovim novim propisima i administrativnim taksama. Ali, ne, lakše je da onima koji vrše vlast bude komotno, a građanima kako bude. Šta ima veze, propišu im, pa kaže, za upis u registar oplemenjivača, ili ne znam, po zahtevu, odnosno za rešenje po zahtevu za izdavanje rešenja za stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja 80.000, a za rešenje tog istog, upis u registar još 45.000. Da li je to normalno? Treba ovde podstičemo one koji nešto prave, da prave i da imaju koristi od toga i da država ima korist od toga, da bude taj proizvod što jeftiniji na tržištu. Ako ga država oporezuje i nabija mu namete i takse, koliko će taj proizvod da košta? Mnogo više što bi koštao da nije tih državnih nameta. Ko će to na kraju da plati? Platiće običan čovek. Onda pričamo kako smo najsiromašniji u Evropi i kako su nam najniže plate. Kako da ne budu, kada je država generator toga. Neracionalno posluje, mnogo troši, previše državnih službenika, skupa država, skupa administracija, propisi nenormalni na svakom mogućem koraku, razno razne takse i nameti i naravno da će biti skupa država, a građani siromašni. Naravno da će tako biti, a potrošnja nenormalna. Niko ne razmišlja kako će napraviti uštede na onoj rashodnoj strani nego čim je manjak, hajde povećavaj namete da bi se povećali prihodi. Neće biti da će tako ići u nedogled. Kredit za Srbijagas, još 210 miliona, a za tri godine koliko ova Vlada vlada, kako je formirana Vlada, još malo će biti tri godine, Narodna skupština je ratifikovala više desetina kojim se država zadužuje za raznorazne projekte, ali bogami i za popunu budžeta od strane banaka. Oni koji vode statistiku, izračunali su da je preko 4,5 milijardi evra ratifikovano ugovora o zajmovima u ove tri godine, što će reći, to je bilo u jednom tekstu gde su ekonomski analitičari govorili koliko se država zadužuje, da smo svake minute u ove tri godine se zaduživali po 3.300 evra. To je bio podatak od prošle nedelje, kako smo ratifikovali neki dan, juče, još neke zajmove i to je već prešlo cifru od 3.500 evra u minuti. Dakle, 43, 45% zaduženja, kaže juče ministar ekonomije, imamo mi još prostora, možemo i do 60. Stalno se hvalimo time kako država može još da se zadužuje. Kakva je to sreća? Sreća da možete još da se zadužujete? Odnosno, priznajete da ne radite ništa, nego trošite mnogo više i da će vam još neko dati, a za to ćete dati garanciju na ovo, na ono, pa kada dođe naplata, a nemamo od čega da platimo, onda ćemo da se hvatamo za glavu. Gospodo, ne valja posao ni kao državi, a naročito vama kao vladajućoj garnituri, ništa dobro nam se ne piše, ovo ovako neće dugo ići, a ceh plaćaju građani, a bojim se da će oni koji budu došli posle vas, imati silne probleme da stabilizuju državu i da objasne narodu kako je "preterala dara meru", i kako će morati mnogo više da se stegne kaiš, nego što bi bilo normalno u svakoj normalnoj zemlji kada su ovakve situacije u pitanju. Naravno, nama kao poslaničkoj grupi ne pada na pamet da podržimo dalje zaduživanje zemlje, a da prethodno nismo napravili analizu kako su ti dugovi nastali i da li mogu da se umanje kroz racionalnije poslovanje i savesnije poslovanje tih javnih preduzeća. Ne pada nam na pamet da namećemo nove namete građanima, koji i onako ne mogu da plaćaju ni ono što su osnovne stvari, ne mogu ni da obezbede sebi pristojnu egzistenciju zbog veoma loše ekonomske klime koja je prouzrokovana delimično i svetskom ekonomskom krizom, ali bogami, najviše nesposobnošću vladajuće garniture. Od poslanika DSS nemojte očekivati podršku za ovakav zakon.
Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušao sam gospodina potpredsednika, koji je ovlašćen po ovim tačkama dnevnog reda, bar kada je pričao o porezu na dohodak građana i o republičkim administrativnim taksama, što je god moguće bolje razumem, ali stvarno je to bilo teško. Čini mi se da se gospodin Đelić nije pripremio za ovu sednicu, a smatram da, ako neko predstavlja Vladu, mora da bude dobro pripremljen, da zna šta piše u Predlogu zakona, da bi znao na koji način i kako da diskutuje sa narodnim poslanicima. Ovako, mi sada imamo ovde jednog predstavnika Vlade koji se podsetio šta piše u zakonu, a trebao je da bude pripremljen da o njemu vodi polemiku sa poslanicima. Ne mogu da kažem da je sve u ovim predlozima zakona loše, ali ima i mnogo stvari koje su nedorečene i za koje nisam čuo razumno objašnjenje od gospodina potpredsednika Vlade. Da li je on to nešto hteo da sakrije ili je jednostavno zaboravio? Recimo, u izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana postoje određene poreske olakšice, pa je recimo poslodavac koji je zaposlen na neodređeno vreme lice koje je na dan zaključenja ugovora o radu mlađi od 30 godina i koje je primljeno kao nezaposleno lice kod Nacionalne službe itd, ne plaća porez na dohodak. Onda se sada dodaje novi stav koji glasi – poslodavci koji su za određeno lice koristili olakšicu kod plaćanja poreza na zarade, po drugom pravnom osnovu, u skladu sa odgovarajućim propisom, ne mogu za isto lice ostvarivati poresku olakšicu iz ovog člana. Znate, kada je ovaj zakon donošen i kad su se uvodile ove poreske olakšice, to je bilo najavljivano kao nešto epohalno, koje će da reši problem nezaposlenih u Srbiji. Međutim, ne samo da niste rešili problem nezaposlenih u Srbiji, već za ove tri i po godine, koliko traje ova vlada, broj nezaposlenih se povećao. Imamo još takvih poreskih olakšica. Recimo, za lica sa invaliditetom, koji je u skladu sa zakonom koji uređuje sprečavanje diskriminacije, ne plaća se porez. Onda, opet, u sada novom stavu, koji se dodaje, poslodavci koji su za određeno lice koristili poresku olakšicu kod plaćanja poreza na zarade, po drugom osnovu, da ne čitam sve iz početka, ne mogu biti oslobođeni poreza. Na kraju su, naravno, to sada kod nas postaje popularan naziv, gubitnici tranzicije, da lica koja su navršila 45 godina života i koja su starija od toga, takođe su, kada su u pitanju njihove zarade i porezi, oslobođeni plaćanja poreza na dohodak od strane poslodavca i ovim novim stavom takođe se tu navodno neka poreska olakšica menja. Sada, očigledno da je cilj da se, koliko god je to moguće, popune rupe u budžetu za jednu preveliku i preglomaznu administraciju i neko je došao na veliko otkriće da, ukoliko ukine ove poreske olakšice, će bolje da se puni budžet. Međutim, dok gospodin potpredsednik vodi polemiku sa predsednikom Skupštine i krši naš poslovnik, mogu da kažem da je to jedna velika zabluda, jer kroz smanjivanje subvencija za zaposlene i za zapošljavanje jedino što imate kao rezultat jeste višak nezaposlenih. Jedna plata ili jedan deo plate na koji se plaća porez nije samo jedan deo priliva u budžet. Znate, kada neko radi, onda će moći da plati i gas i struju, pa nećemo morati da podižemo kredite. Moći će da kupi neko dobro za svoju porodicu i na to dobro će da se naplati porez. Verovatno će da konzumira i neku uslugu i pružalac usluge će takođe da plati porez i obezbediće platu za svog radnika i tako u krug.To je tako kada neko ozbiljno razmišlja o budžetu. Sa druge strane, ako je ovde reč o onim famoznim subvencija za zapošljavanje, koje su izmišljene samo za određen broj privilegovanih poslodavaca, onda jesmo da jedna ovakva odredba stoji u zakonu. Ali, nažalost ne možemo iz diskusije gospodina Đelića to da znamo. Problem kod zapošljavanja koji vodi ova vlada jeste taj da se ponaša kao guske u magli. Nema ozbiljnu strategiju zapošljavanja. Ako vi mislite da ćete da platite nekom dve, tri, pet ili deset hiljada evra, stranom preduzeću, da otvori neko radno mesto, i da ćete na taj način da rešite problem nezaposlenih u Srbiji, onda se grdno varate. Šta imate kao posledicu? Prvo, o tome Skupština nikada nije raspravljala, a mi ne znamo, kao narodni poslanici koji dajemo saglasnost na budžet Republike Srbije, odnosno usvajamo zakon o budžetu, ne znamo koji su efekti takvih subvencija. Ne znamo ni u kom vremenu, u kom vremenskom periodu ne sme da otpušta lica ako je dobilo subvenciju. Ne znamo koja je svrha takve jedne subvencije. Znate, potpuno sam siguran da gospodin Đelić može da otvori fabriku ako mu država da 10 hiljada evra po zaposlenom radniku. Ne znam da li ima ovde u ovoj sali ljudi koji to ne bi znali da urade. Šta je problem? Što mi nemamo one prave i suštinske subvencije? Ne na nešto što je baš prava magla, nego na ono što se proizvede i na ono što se izveze. Ako neko misli da će Srbija da živi bolje zato što će da izvozi frižidere ili da proizvodi frižidere, onda se grdno vara. Od toga nema ništa. Znači, ono što je na granici, što je domaći proizvod treba subvencionisati, a ne nekakve fatamorgane. Došao "Beneton", jedna od prve tri firme u Italiji, mi mu plaćamo po zaposlenom. Koliko je to iskreno i koliko je ovaj zakon o porezu na dohodak iskren, veliko epohalno otkriće, oslobađate poljoprivredne proizvođače od poreza na katastarski prihod, koliko ste u tome iskreni, dovoljno je samo da pogledamo sledeći zakon. Evo, ja ću samo neke odredbe da pročitam, onoga što vi uvodite kao nove takse koje će na kraju poljoprivredni proizvođač da plati. U članu 33. za rešenje po zahtevu za izdavanje rešenja za stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja - 80 hiljada dinara. Za rešenje o upisu sredstava za ishranu bilja i oplemenjivača zemljišta u registar sredstava za ishranu bilja i oplemenjivača zemljišta – 45 hiljada dinara. Znači, svi će morati, čak i oni koji se bave direktnom maloprodajom, da plate ove takse. Da li vi stvarno mislite da to plaća lice koje prodaje, pruža uslugu kada su u pitanju sredstva za zaštitu bilja i sredstva za prehranjivanje bilja? Ne, gospodo, platiće onaj gospodin koji zaore njivu, jer, toliko trpe od vas, da više ne možemo ni da ih zovemo seljaci, koji nešto napravi u ovoj državi i koji od države dobija vrlo malo ili ništa, a koja mu kožu skida sa leđa. Zato ste i dobili nadimak dok ste bili ministar finansija. Od naroda ste dobili, ja sam samo preneo narodno mišljenje. Da vidimo sledeće. Kako to izgleda kad Božidar Đelić brine o poljoprivredi? Za zahtev za dodeljivanja prava oplemenjivača biljne sorte 3.000 dinara; za zahtev za upis u registar prenesenih prava oplemenjivača 2.200 dinara. Sve sitni iznosi, ali i jedan apsurd. Za zahtev za upis u registar ugovora i licenci 2.200 dinara, zahtev za izdavanje obavezne licence 15.000 dinara, a onda za zahtev za produžetak trajanja obavezne licence 18.000 dinara. Onda je bolje da traži novu licencu. Nemojte da produžava staru. Niste znali zakon da napišete. Brkate kolone i brojeve. Toliko o tome kada brinete o poljoprivredi. Ima još puno toga da se čita iz ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o taksama. Vidim i neke nove tarife, kao što je, recimo, tarifa za dozvolu za uvoz neopasnog otpada radi tretmana. Hoće li to Srbija dapostane spalionica otpada? To hoćete? Onda ima i sledeće, za dozvolu za pojedine vrste opasnog otpada koji se mogu uvoziti kao sekundarne sirovine. Ili sledeći zakon, zakon o izmenama i dopuni Zakona o upravljanju otpadom. Znate, Srbija je mnogo što šta prošla u svojoj istoriji, kako i u onoj daljoj, tako i u ovoj bliskoj. Pored svega toga, još uvek smo ekološki dosta zdrava zemlja i ne zaslužuje Srbija da bude nečije đubrište, jer sve zemlje gledaju da taj problem reše i da ne ugroze svoje teritorije. Čak i ove u okruženju. Mi, evo, već uvodimo takse, uvodimo to na mala vrata. Kada su u pitanju poljoprivredni proizvođači, imali ste sada i ove takse i koliko im vraćate? Imali ste sada skoro blokade puteva. Niko nije postavio pitanje kako da rešiovaj problem na pravi način. Niko, jednostavno, to i ne želi. Što? Pisali ste subvencije za poljoprivrednike ne zbog onih malih, malobrojnih, najsiromašnijih, kojima najviše treba da ulože po jednom hektaru, nego ste pisali za velike, koji su jeftino kupovali zemlju po Srbiji. Sada imate problem. Što ne iskoristite te velike da osim što ubiru subvencije po cenu da ništa ne zaseju na njivama i da ih izdaju u zakup drugima? Što ne napravite subvencije, recimo na poljoprivredni proizvod? Da li se to subvencioniše, da onaj koji se bavi poljoprivrednom proizvodnjom ima računicu da proizvede više, da proizvede bolje? Onda ste i rešili problem koji postavlja gospodin pravnik, ministar poljoprivrede, jer on vidi problem, samo ne zna da ga reši. Tako je bilo najlakše, obećaćemo jedno, daćemo drugo i ko preživi, pričaće. Povedite jednu ozbiljnu politiku kada je u pitanju država, njena ekonomija i poljoprivreda. Odlučite već jednom šta hoćete sa državom, napravite strategiju i pridržavajte se toga, a ne da trčite sa kraja na kraj Srbije, bez nekog plana, da biste pokazali kako otvarate neku fabriku, došao je tamo neki "Beneton", protiv koga nemam stvarno ništa, kome ste vi izgradili fabriku. Protiv toga imam. Za poljoprivredne proizvođače, ono štoproizvedu; za strane firme, ono što izvezu. Napravite tajplan, pa možda u Srbiji bude bolje. Ovako, ne ugledamo se na komšije, ne ugledamo se na zemlje u okruženju, teramo neku svoju politiku, mislimo da izmišljamo vruću vodu, ono što su drugi već odavno izmislili i isprobali i za mnoge stvari uspeli. Ne, mi ćemo da učimo ispočetka, jer je tako neko rešio. Zbog svega ovoga, zato što su zakoni i nedorečeni, a ozbiljnije pojedinačne primedbe daćemo kada bude bilo rasprave u pojedinostima, poslanička grupa SNS u danu za glasanje neće glasati za izmene i dopune Zakona o porezu na dohodak i izmene i dopune Zakona o republičkim administrativnim taksama.
Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa želi reč? Da, gospodin Buha. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, za SRS su neprihvatljive odredbe ova četiri zakona i nećemo glasati za njih, a osnovni razlog zbog čega nećemo glasati za ove zakone, posebno se odnosi na prva dva zakona, Zakon o porezu na dohodak građana i Zakon o republičkim administrativnim taksama, to su dva zakona koja predstavljaju parcijalno rešavanje određenih problema koje imamo u ovoj oblasti. Sa druge strane, to su samo kozmetičke promene koje ne donose ništa bitno. U ove dve oblasti je neophodno učiniti jedan zaokret, doneti strategiju, ne samo za ovu oblast nego za ukupne javne finansije, nacionalnu strategiju o održivosti javnih finansija i na temelju te nacionalne strategije graditi dalje korekcije, inovirati zakonske propise i udubiti se u problematiku koja reguliše materiju javnih prihoda i rashoda, javnih finansija i održivosti celokupnog sistema. Ovaj sistem, kako je sada postavljen, je loš, doneće ogromne probleme, a imamo ih jako mnogo u praksi. Jedna kritika SRS krenuće od republičkih administrativnih taksi. Ovaj predlog je nestručan, nekvalitetan, pomalo i neozbiljan. Sada ću reći i zašto. Krenuli ste u definiciju republičkih administrativnih taksi, dali ste pravu definiciju, to je kontinentalna definicija i kažete ovako: "Republičke administrativne takse se naplaćuju u cilju podmirenja troškova prouzrokovanih radnjama organa prilikom pružanja konkretnih usluga na zahtev zainteresovanih lica". Vrlo dobra definicija. Međutim, sve ostalo što proizilazi iz izmena i dopuna ovog zakona je jako loše i nestručno. Zašto nestručno? Zbog toga što ste pomešali babe i žabe, zbog toga što ste ugradili pojedine radnje koje ne predstavljaju nikakav rad. Vi u obrazlaganju pojedinih tarifnih brojeva kažete: "na zahtev". Šta znači zahtev u upravnom postupku? Da li je to pravni akt državnog organa? Nije. Nema konkretne radnje i ne može se plaćati taksa. Na šta se plaća taksa? To je opšta teoretska definicija kontinentalnog prava. Na akte državnog organa i na radnje državnog organa. Vi besomučno ponavljate sve ono što je nedopustivo. Recimo, vi u tarifnom broju 40, za zahtev za izdavanje vozačke dozvole. Da li tu ima radnji? Nema. Da li tu ima nekog akta državnog organa? Nema. Ne na zahtev, nego na akt. Šta je akt u upravnom postupku? To je rešenje, to je zaključak, to je uverenje itd. Da bismo napravili pravi zakon moramo poznavati Zakon o opštem upravnom postupku i dosledno ga primeniti. Vi besomučno ponavljate "na zahtev". Ne može "na zahtev", može samo na akt državnog organa ili radnju državnog organa. Tvrdim vam, ovako kako ste napisali ovo, ovo je nebuloza. Tvrdim vam da je svaka odluka opštine, grada u Republici Srbiji bolja nego što je ovaj zakon. Zašto? Zato što ljudi konkretno poznaju materiju, nisu dozvolili da im ministarstva dostave svoj predlog i taj predlog se samo inkorporira, ubaci u predlog zakona i imamo predlog zakona i izguramo ga tako. Ne može to tako. Onaj koji je kreirao ovaj zakon morao je uskladiti odredbe. Gledajte, pomenuo sam tarifni broj 40. Vi kažete ovde – za zahtev za izdavanje vozačke dozvole. Znači, zahtev, jedan papir na kome se piše. Tu ste naveli svotu od 210 dinara. Onda dalje, bilo koji drugi tarifni broj, evo, tarifni broj 94 – za zahtev za imenovanje tela za ocenjivanje usaglašenosti 2.000 dinara, za zahtev. To mora biti ujednačeno, zahtev je zahtev. Ali, kada se radi o aktu, o radnji državnog organa, e tu je onda razlika. Niste potrefili materiju i dobro bi bilo da povučete ovaj zakon. Dalji propust, vi kršite Ustav. U tarifnom broju, odnosno u članu 7. kažete – za fizička lica taksa je 1.070 dinara, a za pravna lica 10.000 dinara, kod tumačenja. Ako ste pravilno definisali administrativnu taksu kao konkretan rad državnog organa, onda tumačenje određenog propisa mora da bude isto, jer su i fizička i pravna lica pred zakonom izjednačena. Ono što predstavlja tumačenje, predstavlja istu radnju i kod fizičkog i kod pravnog lica. Ne može ovde biti 1.070, a kod pravnog lica 10.000 dinara. Sada, postoji jedna ustavna obaveza koju ne primenjujete ni u jednom zakonskom propisu, ni u jednom fiskalnom pravilu, a to je da se porezi i druge naknade koje plaćaju fizička i pravna lica plaćaju i izmiruju shodno ekonomskoj snazi. Ako krenemo od tog ustavnog načela, ustavnog pravila prema ekonomskoj snazi pravno lice bi po pravilu trebalo da bude veće ekonomske i finansijske snage od fizičkog lica, ali onda morate napraviti gradaciju ako je to bilo opredeljenje. Šta znači fizičko lice koje je gubitaš? Da li je ono iste ekonomske snage kao ono koje ima dobit od milion evra? "Telekom" bi onda trebalo da plaća najviše, trebali bi ovde da stavite da svi oni koji imaju do milion evra dobit plaćaće toliku taksu, oni koji imaju do pet miliona toliku taksu, oni koji imaju preko pet miliona imaće tako i tako. Ali, niste to primenili u ovom zakonu. Šta je dalje problem? Republičke administrativne takse predstavljaju jedan vid javnih prihoda. Kolika je dostatnost ove? To je svega 1% budžeta. Ona je sa finansijskog aspekta zanimljivo, 1% u budžetu. Ali, moramo primenjivati Ustav, moramo primenjivati pravilo. Vi ovde niste ispoštovali ustavna načela, niste ispoštovali određena pravila koja vas obavezuju. Vi ste ovde pomešali i babe i žabe kod istih radnji državnih organa. Administrativna taksa negde će biti, recimo kod MUP, kod izdavanja vozačke dozvole 370, a u nekim drugim situacijama gde se izdaje takođe ista radnja i radi se o istom aktu državnog organa, biće nekoliko stotina dinara ili nekoliko hiljada dinara. To je nedopustivo. Sa aspekta SRS ovaj zakon morate povući. Ovo je sramota za Srbiju, sramota za pravni sistem. Nadalje, kada sam rekao da nemamo adekvatnu održivost finansija prihoda i rashoda i da nemamo tu nacionalnu strategiju, moramo govoriti o suštini fiskalnog sistema Republike Srbije. Ovo što ste predložili u sledećem zakonu, u Zakonu o izmenama i dopunama Zakona na dohodak građana takođe je samo parcijalno rešavanje. Ovo je vrlo ozbiljan materijalni zakon. On zadire u fiskalnu i finansijsku stranu svakog građanina. On utiče otprilike sa 10% u ukupnim prihodima budžeta Republike Srbije i posebna pažnja se mora posvetiti, a vi joj ovde niste posvetili, 10-ak, 12 članova na ovaj zakon ne znači apsolutno ništa. Mi u praksi imamo ogromne probleme. Spomenuću vam ovde, čak je to došlo i do predsednika Tadića. Pre godinu i po dana Tadić reče – u Srbiji postoje pojedinci koji su nepristojno bogati. Čovek je u pravu, imamo nepristojno bogate, imamo tajkune koji su se nezakonito obogatili raznim pljačkama, kriminalom itd. Sada, šta je država učinila posle te velike rečenice našeg predsednika? Šta su konkretniji potezi inspekcijskih službi, poreske uprave, MUP, tužilaštva itd, da se ti nepristojno bogati svedu u normalno bogate ljude, koji su uredno izmirili svoje obaveze? Niko ništa. Eks ministar Diana Dragutinović posle izbora za ministra finansija reče sledeće – važeći poreski sistem, iz 2008. godine, u Srbiji je nepravedan jer štiti najbogatije. Odlično, prava definicija. Šta je učinilo to njeno ministarstvo, šta su učinile njene službe, šta su učinili državni organi da se ispravi ova anomalija, da se finansijski i fiskalni sistem dovedu u razumnu meru, da se ti koji su na nepravedan način došli do sredstava, da se oni privedu zakonu? Kažu – da se štite najbogatiji. Nema zaštite, kakva zaštita? Šta je tu učinila država da se reši tih zaštićenih? Ništa. Što se tiče ovog zakona, zakon je samo kozmetička promena. On u osnovi neće doneti ništa novo. U praksi imamo ogromne probleme, posebno probleme u izmirivanju obaveza po osnovu poreza na zarade. Imamo među najvišim stopama poreza na zarade. Porez i doprinos je negde u nivou od 67%, a u Evropi je to 30%, do 35%, 36%, duplo više. Vapaji privrede govore – skinite nam, pomozite nam, jer nam je ogroman problem. U velikoj smo nelikvidnosti, u velikoj zaduženosti, skidajte nam poreze i doprinose, na konto ušteda po osnovi poreza i doprinosa zaposlićemo nove radnike, sačuvaćemo postojeća radna mesta, omogućićemo sebi normalan razvoj i privređivanje, zanavljanje opreme i uređaja itd. Ova vlada za koju se kaže da je socijalno odgovorna vlada nije učinila ništa po tom pitanju. Pre 20 dana imali ste ovde u parlamentu parlament preduzeća. Prva stvar je bila porez na zarade, smanjite nam poreze na zarade. Jedan od predsednika Skupštine bio je premijer koji je slušao vapaje privrednika koji su ovde tražili smanjenje poreza i bez obzira na sve to Vlada predlaže posle toga ovaj zakon, bez ijednog procenta umanjenja poreza i doprinosa. To je jedna neozbiljna, neodgovorna i socijalno neodgovorna Vlada jer,uprotivnom, učinila bi sve da se pomogne privredi. Ako znamo koliko je privreda zadužena, da je to otprilike sa 31. 12. 2010. godine, preko 20 milijardi evra, na kraju ove godine to će biti najverovatnije 23, 24 milijarde evra. Kakva je to privreda sa takvom zaduženošću? Da li je ona ozbiljna evropska privreda? Ako znamo kolika je zaduženost građana, iz čega će se ubrati prihodi? Iz čega? Kako da se puni budžet?Sada ću kroz nekoliko podataka navesti šta vam znači ovaj vid ubiranja poreza, odnosno porez na dohodak građana. Negde 2002. godine, to je bilo 45 milijardi dinara. Znate koliko je to bilo? To je bilo oko 800 miliona evra. Za 2011. godinu planirano je 79 milijardi evra. Koliko smo ubrali u prvih pet meseci? Svega 300 miliona evra. Šta se može očekivati u nastupajućem periodu, s obzirom na veliku zaduženost privrede i građana? Sve manje i manje uplate. Ako smo svesni činjenice, a to vam je MMF rekao, on je u stvari razotkrio sve te statističke podatke kojima ste nam naveli ovde, te ne znam dve, tri hiljade manje, više zaposlenih radnika itd. Oni su saopštili 400 hiljada radnika. Koliko je to manje prihoda u budžetu po osnovu poreza države? Da li iko ima analizu? Da li je iko pravio analizu? Gospodine Đeliću, znate kako to rade u Evropi, kod njih po tom osnovu se ubere negde oko 25% njihovog budžeta, kod nas je to 10%. To je samo plan.Na kraju godine će to biti 6, 7%. Kako ćete nadomestiti te prihode? Ono što nas treba zabrinuti to je da pojedine državne organe izvučete iz rukava kada vam treba određena njihova tumačenja. Tako ste Fiskalni savet iskoristili kod predloga zakona, sada je to već zakon koji je usvojen juče, Zakon o finansiranju lokalne samouprave gde su oni okrpili taj predlog zakona. Šta se dešava sa ovim zakonom? Zašto nemamo tumačenje? To je obaveza Fiskalnog saveta. Evo,navešću ovde kako su oni protumačili to što se oni javljaju kao državni organ sramežljivo, ali su naveli ono što je u Zakonu o budžetskom sistemu, kojim je inaugurisan taj državni organ, šta su njihove obaveze. Kaže da je nezavisnu i kredibilnu ocenu mera osnovne politike, koje predlaže Vlada, u cilju ostvarivanja kvantitativnih fiskalnih ciljeva koje je Vlada postavila, procenjuje osnovne fiskalne rizike i verovatnoću da će Vlada ispuniti svoje fiskalne ciljeve u budućnosti. Dalje, obaveza Fiskalnog saveta Republike Srbije je da pripremi i dostavi Narodnoj skupštini procene o fiskalnim efektima predloga zakona koji se nalaze u skupštinskoj proceduri. Da li mi imamo ovde analizu Fiskalnog saveta, njihov stav i mišljenje vezan za ova dva zakona? Nemamo. Zašto nemamo? To je zakonska obaveza. Ovo je igrarija. Ovako se mala deca ne igraju. Ako je to zakonska obaveza u smislu zakona o finansiranju lokalne samouprave, onda je to obaveza i kod ova dva zakona. Ljudi neće, dobro poznaju materiju i neće da se oglase ovde jer ono što bi oni napisali bilo bi katastrofalno. U takvoj situaciji izbegnete itd. Gospodine Đeliću, povucite ova dva zakona i napravite prvo nacionalnu strategiju. Bez nacionalne strategije ne možete raditi. Nacionalna strategija mora da ponudi sve fiskalne, finansijske, ekonomske, privredne aspekte privređivanja i ubiranja poreza i održivosti finansijskog sistema. Bez toga nemamo Srbiju, nema države. Imamo samo ovo što ste stvorili za četiri godine vaše vlasti – deficit budžeta je 4 milijarde evra. To je pola današnjeg budžeta. Za sledeći budžet to će biti još milijardu i po, a to je pet i po milijardi i pitanje je da li ćemo prihode imati i to će biti otprilike jedan budžet. Morate o tome razmišljati, narodu morate pružati alternativu. Srpska radikalna stranka vam govori godinama dajte strategiju. Nema strategije, nema analize, a što je najgore, dozvolili smo administraciji da radi šta hoće. Ovakav zakon, to vam tvrdim, da je došao na Skupštinu u bilo koju opštinu i da je jedan odbornik govorio kao što sam govorio, kao što su moje kolege ovde govorile, taj radnik bi otišao sutra sa tog radnog mesta. Ovaj zakon je morao da prođe kroz najmanje 50 ruku, od toga 25 pravnika. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na učešće u raspravi po rasporedu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 2, 3, 4. i 5. Dajem reč narodnom poslaniku Dejanu Miroviću, obzirom da Miroslav Markićević nije tu.
Dame i gospodo, moram da izrazim zadovoljstvo što je ponovo potpredsednik Vlade tu, jer nadam se da je otkrio ko je juče pisao onakve zakone gde se navodi da navodno postoji sud Evropske zajednice. Kao što znate, u Lisabonskom ugovoru postoji samo sud EU i to je skandalozno da mi iz opozicije moramo da vam ukazujemo na takve greške u tom evropskom pravu na koje se toliko pozivate. Vratio bih se na ovaj zakon. Ponovo vidimo iste aktere kao juče. Ponovo vidimo da su glavni poverioci strane banke, tj. banke iz EU koje rade na teritoriji Republike Srbije samo što se danas ne spominje Evropska investiciona banka, ne spominje se Narodna banka Srbije već se radi o javnom preduzeću "Srbijagas" koje se, isto kao i Republika Srbija i Narodna banka Republike Srbije, zadužuje kod banaka iz EU koje su prisutne u monopolističkoj formi na teritoriji naše države. Zaključak iz toga nije čudan a to je da su kamate lihvarske, da su velike i već u obrazloženju zakona vidimo da su one negde preko 5% što ćete priznati da je takođe skandalozno, jer euribor je negde oko 1%, a marža 4,19%, što je i sada neprihvatljivo kao što smo rekli juče. Na primer, ruski kredit za infrastrukturu je bio negde oko 3% a sada vidite šta će se desiti ako, ne daj bože, euribor kao pre nekoliko godina dođe na 5 ili 6%. Imaćemo takozvane evropske kredite od 8 ili 9%, možda i dvocifrene, sve je moguće. Radi se o sumi koja je velika i za budžet i za naše građane koji pune taj budžet, negde oko 180 miliona evra plus 30 miliona, što znači da je glavnica negde oko 210 miliona evra, bez kamata, bez troškova, tako da mislimo da je trebalo ipak sa jednom opreznošću prići ovakvom olakom zaduživanju, ovako olakoj obećanoj brzini ulaska u EU jer ona nam donosi samo ovako štetne kredite, porast nezaposlenosti, porast inflacije i dalje urušavanje političkog i ekonomskog sistema Republike Srbije. Konkretno, u članu 1. Predloga zakona vidimo da je tu "Banka Inteza", "Societe General bank", "Hypo Alpe Adria bank" i "Erste bank", a tu je i "Komercijalna banka". Ne bi se začudili da u nekom budućem periodu i ona bude dokapitalizovana, u stvari prodata Evropskoj banci za obnovu i razvoj. To nije neka tajna. Naš kolega iz stranke, gospodin Ivan Ninić je više puta pisao o tome da će verovatno doći do prodaje "Komercijalne banke" takozvanim evropskim prijateljima i Evropskoj banci za obnovu i razvoj. Dakle, kada pogledate taj član 1. videćete da se u stvari radi o preslikanoj vezi, stanju na finansijskom tržištu Republike Srbije, a to je da preko 75% drže banke iz EU i zato postoje ovako lihvorske i najveće kamate u Evropi. Verovatno je samo Moldavija na toj žalosnoj negativnoj listi pre nas. Takođe, ugovor o kreditu je zaključen 6. jula 2011. godine, garancija prema članu 2. se mora aktivirati u roku od mesec dana i, naravno, ona će se prema članu 2. platiti iz budžeta. Posebno je neprihvatljivo i to je još jedna vrsta dokaza o kakvom se finansijskom tržištu radi trenutno u našoj zemlji, član 3. U članu 3. se navodi da će sve ove banke, znači banke iz EU, "otplatu kredita" citiram "indeksirati u dinarima prema valutnoj vrednosti evra". Šta to znači? Znači da faktički u Republici Srbiji postoji dvovalutni sistem. Postoji zvanična valuta, to je dinar i nezvanična, faktička, valuta to je evro. Umesto da se postupi sa jednom vrstom državničke i ekonomske odgovornosti i da se jednostavno forsira ta zvanična valuta Republike Srbije – dinar, mi dozvoljavamo da strane banke iz EU, faktički podrivaju poverenje u dinar, podstiču inflaciju i priznaje se postojanje dvostrukog valutnog sistema. Zašto je to opasno? Opasno je zato što, evro je dobar i to nije nikakva tajna za velike izvoznike kao što su Nemačka i Francuska, možda se može primeniti u mini državama kao što je Crna Gora ili tako nešto, ali za srednje države evropske, kao što je Srbija, Češka, čak i Poljska evro je poguban. Najbolji je primer Grčke, gde ste videli šta se desilo, kakva je kriza nastala zato što postoji politički projekat, a politički projekat je evro. Jer, ako ne postoji budžet koji podržava evro, ili je on minimalan kao što je budžet EU, ako ne postoje jedinstveni porezi na evropskom nivou, a ne postoje, onda je ta valuta jednostavno jedna vrsta političke volje a ne ekonomskih okolnosti. U tom smislu, primena evra, čak i u ovom faktičkom vidu, a ne daj Bože da Srbija uđe u tu evro zonu, je pogubna za naše izvoznike, za standard, za inflaciju, za spoljni dug i za sve ono što su doživele zemlje poput Grčke i zemlje nekog srednjeg nivoa. Pametni ljudi u EU koji su iskusili taj tzv. raj u koji treba Srbija da uđe su protiv evra. Na primer, guverner poljske Nacionalne banke je za Finantional Times 25. maja 2011. godine decidirano rekao da Poljska neće prihvatiti evro. Mađarska je u martu 2011. godine odbila pakt za evro. Takođe, možda i najpoznatiji ekonomista sa prostora bivše Jugoslavije, gospodin Mensinger, koji je dugo bio guverner Centralne banke Slovenije je rekao da ga evro podseća na utopiju kakvo je bilo bratstvo i jedinstvo u bivšoj SFRJ. To su činjenice, to je nešto što se ne treba skrivati od naše javnosti i zato je ovaj član 3. ovog predloga zakona štetan jer, faktički, uvodi i podržava dvovalutni sistem u Republici Srbiji. Nije nikakva tajna da to dovodi do urušavanja naše privrede, to je čak priznao i novi guverner u intervjuu u NIN-u, pre sedam dana, gde kaže da čak u jednoj Turskoj, koja nam u ničemu ne može biti uzor, se zabranjuje indeksiranje kredita u stranoj valuti. Tako da, ne vidim zašto ne bismo pokazali jednu vrstu hrabrosti, jednu vrstu, konačno, jednog stava dostojanstvenog prema EU, ako ni u čemu drugom, makar u toj vrsti ultimatuma da se tako beskonačno i bezrazložno zaduživanje mora vršiti u evrima. Do čega će nas dovesti ovaj član 3. kao i ostali krediti koji se indeksiraju u evrima? Dovešće do inflacije koja je od januara do marta bila negde oko 14%, dovešće do deficita od 1,4 milijardi evra, od čega će sigurno preko 700 miliona evra ići ka bogatim zemljama EU, jer nas je na to dovela fraza – EU nema alternativu. Znači, preko 56% spoljne trgovine se vrši sa EU i, naravno, do evropskog standarda u pravom smislu reči, a ne ovog virtuelnog duga od 22 milijarde evra u martu ove godine. To je ta svetla budućnost koja nas čeka, kao što je u Mađarskoj, gde je dug već prestigao tu cifru od 100 milijardi evra. Vidimo da se čak i oni osvešćuju i pokušavaju da vode neku nezavisnu politiku u odnosu na EU i MMF. Šta se u međuvremenu dešava u periodu od januara do marta ove godine? Jedini koji su imali prihode, koji su imali neki skok aktivnosti su oni koji posluju na finansijskom tržištu Republike Srbije, a to su banke iz EU. Na primer, upravo ova "Sosijete Ženeral" banka koja se pominje u Predlogu zakona je zaradila 25 miliona samo od kamata i provizija u ova tri meseca, "Unikredit" koja se takođe pominje – 34 miliona evra, a "Erstebanka" – 14 miliona evra. Dok je narod sve više i više siromašan, dok raste nezaposlenost i spoljni dug, strane banke iz EU se bogate. To je činjenica koju niko ne može da ospori. To je i kontekst ovog zakona, to je kontekst ovog zaduživanja i svega onoga što će uslediti, ili se već desilo u vezi zaduživanja kod ovih banaka. Čak je i gospodin najevropljanin koji je dobio tu nagradu, gospodin Dugalić, sekretar Udruženja banka priznao da su kamate u republici Srbiji u proseku na kredite 12,43%, što je skandalozno, a najblaže rečeno, lihvarski i zelenašenje. Jedino ko hvali ove nakaradne uslove zaduživanja je predstavnik MMF u Republici Srbiji, gospodin Bogdan Lisovik, koji je posetio Privrednu komoru u aprilu ove godine i zatražio je da se prodaju javna preduzeća, da se otpuste radnici i, naravno, najlepše se izrazio o stanju u bankarskom sektoru. Radi se o vrlo jasnom Predlogu zakona koji je štetan, koji je jedino koristan za banke monopoliste na teritoriji Republike Srbije – za "Erste banku", za "Sosijete Ženeral" banku, za "Hipo Alpe Adria" banku. Ne vidim zašto ne postoji jedna vrsta političke i ekonomske volje koja postoji čak u zemljama EU, kao što je Mađarska, a vidimo da i u Grčkoj postoji početak takve volje, da se tim bankama i tim lihvarskim kamatama stane na put. Nemam iluzije da vi smete da uvedete porez, ekstra porez, tzv. tranzicioni porez koji bi trajao recimo tri godine i gde bi se oporezovale upravo te banke lihvari, koji bi svakako, u svakom pogledu pomogao starim građanima, penzionerima, onima koji se školuju, onima koji koriste zdravstvenu zaštitu. Međutim, očigledno je da nemate hrabrosti za takav jedan korak. Sve dok takva politika bude u ekonomskom delu Vlade Republike Srbije, neće nam biti bolje. Ova fraza – EU nema alternativu, mogla bi da se prevede na konkretan život i na konkretne ekonomske uslove "zaduživanje kod evropskih banaka nema alternativu". Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, počeću sa kraja vaše diskusije. Interesuje me jedna stvar – zašto je Albanija bitna za Srbiju? U kom smislu je to Albanija za Srbiju bitna zemlja? Kao sused, to poštujemo. Ali, ne znamo da se zvanična država rukovodi takvom politikom. -da li zbog ekonomskih odnosa iz prošlosti, da li zbog ovog duga od 10 miliona dolara koji ćete da naplatite, mi nemamo ništa protiv toga što ste uspeli da napravite sporazum, daj bože da to uspete da naplatite, ili možda najava iz Vlade, da ćemo KiM da delimo sa Albanijom? Zbog čega je to Albanija za Srbiju bitna? Zbog suficita koji je u trgovinskim odnosima sa njom pravite? Da li nekada, da li sada ili u perspektivi računate da će to tako da bude? Albanija za Srbiju uopšte nije bitna država, ali Srbija sa Albanijom objektivno ima probleme. Pokazuje se da vi niste kompetentni da te probleme rešavate na adekvatan način, zato što ste pobornik i podržavate politiku koja je direktno suprotstavljena interesima Republike Srbije na delu teritorije koji se graniči sa državom Albanijom. Što se tiče ovog sporazuma sa Albanijom, vi kažete da ćete da naplatite 10 miliona dolara od njih, mene interesuje kako to može da bude prihod budžeta Republike Srbije? Recimo, sticajem okolnostiznam da jedna fabrika, jedno preduzeće iz Vladičinog Hana ima potraživanja prema Albaniji od 120 hiljada dolara. Mene interesuje da li će Republika Srbija, da li je uopšte to preduzeće "Južna Morava" fabrika čeličnih užadi koja je u kolapsu, da li dug tog preduzeća ulazi u ovaj dug od 10 miliona dolara koji ćete da naplatite, da li će svoje obaveze prema toj fabrici, u tom trenutku kad dođu te pare država da izmiri prema Vladičinom Hanu ili tom preduzeću, jer verujte mi za Vladičin Han u kom su prosečne plate po glavi stanovnika 2.000 dinara. Tih 120 hiljada dolara zaista će biti od velikog značaja. Interesuje me na osnovu kog sporazuma, ili ovog memoranduma, ovo treba da bude prihod budžeta Republike Srbije. Da li će Vlada Republike Srbije do kraja da iskrčmi pare koje će eventualno kroz ovaj sporazum da naplati? To je ono što me interesuje. Ne bih više da se zadržavam na ovom sporazumu, ali eto iskreno kao čovek koji ovde živi voleo bih da Srbija da izmiri svoja potraživanja, odnosno namiri svoja potraživanja sa tom za vas bitnom Albanijom. Ono što je takođe, vrlo važno jeste da ste nekako banalizovali sve ovo. Čini mi se da su vam to poslanici rekli. Kažete danas vi – kad se gas ne plaća više ga nema. Znači, kakva je praksa u Srbiji? Kad gas ne plaćaš, "Srbijagas" dođe pa te kupi. Smeje se gospodin do vas, pretpostavljam da zna gde je "Agroživ", gde je srpska fabrika stakla u Paraćinu, MSK, kako se to beše zove iz Kikinde, Azotara Pančevo. Sad su u sav genijalni, pametni menadžerski, da kažem, sastav iz "Srbijagasa" sve te fabrike progledale i procvetale. Ono, gospodine Đeliću, o čemu ste vi govorili a ticalo se ovog kredita i "Srbijagas" i njegovog položaja i značaja, možda je moglo da se odnosi, ali da danas razgovaramo o garancijama za 55 miliona dolara koje se odnose na kredite na konkretne programe i projekte, to su novci za koje država trebala da da garanciju i oni bi se odnosili na direktne investicije "Srbijegasa". SRS nema nameru da podrži garanciju za tekuću likvidnost u iznosu od 210 miliona dolara, odnosno evra, dolara, nije ni bitno, sasvim svejedno. Poučeni iskustvom sa Vladom, sa odnosom prema javnim preduzećima, sa dešavanjima u javnim preduzećima, sa manirima koji tamo vladaju mi zaista nemamo poverenja niti znamo u šta će taj novac sve da ide. Podaci o dugovanjima, potraživanjima, odnosno obavezama i potraživanjima "Srbijagasa" su različita. Jedni pričaju jedno, drugi pričaju drugo. Kaže se da "Srbijagas" ima potraživanja u vrednosti oko 500 miliona evra, ali isto toliko i dugova. Dvesta dvadeset miliona kažu da duguju dugoročno, sve ostalo su kratkoročna dugovanja. Sad je vrlo interesantna jedna stvar. Devedeset posto, kaže direktor Bajatović da duguju fizička lica, odnosno da fizička lica 90% svojih obaveza prema "Srbijagasu" izmiruju. Znači, "Srbijagas" nema suštinski problem sa fizičkim licima, "Srbijagas" 10% u tim dugovanjima nisu zanemariva i poštujemo i to, ali suštinski problem "Srbijagasa" ne prave fizička lica, prave pravna lica. Ko ne funkcioniše? Menadžment, država i institucije ili je nešto treće u pitanju. Opštine ne mogu da kupe, ako im pokrajine duguju ne mogu ni pokrajinu da kupe kao što su kupili Azotaru itd. U čemu je problem? Šta to država kupuje? Socijalni mir, deo političkog kolača. O čemu se radi? Sad će taj menadžment iz tog javnog preduzeća da upravlja Azotarom itd, itd. ovim firmama koje su kupili. Kupili su ih zato što su im dugovali. Dugovali su im zato što su nesposobni bili u finansijskom smislu da izmire svoje obaveze, pa ih je "Srbijagas" koji grca u problemima, uzeo da ih unapredi i stavi u funkciju. U takvoj državi živimo. Sad takvoj kompaniji treba da damo garanciju za još 200 miliona. Kako da ne? Duboko verujemo da se velika većina i vas kojih nema večeras tu, a glasaće za ovakav zakon sa ovakvim stvarima ne slaže. Ali ono zašta zaista imamo argumente da verujemo jeste, kako koji zakon uđe u proceduru tako prepoznate kako se koja stranka sprema za izbore. što u smislu pozicije, što u smislu finansijskog pripremanja. Setite se lokalnih izbora po nekim vojvođanskim opštinama i ponašanju "Srbijagasa", konkretno u Vrbasu. Više je vozila "Srbijagasa" bilo angažovano nego privatnih vozila svih ostalih stranaka, ne možemo to da podržavamo i finansiramo. To su loši maniri. SRS je protiv toga, može to da vam se sviđa ili ne, ali to je zaista tako i nećemo da učestvujemo u svemu tome. Da ste ovde došli da zahtevate podršku za 55 milionaodnosno za četiri ili pet tih garancija koje se odnose na konkretne investicije pa da onda pričamo o energetskoj stabilnosti sistema, jedno drugo u perspektivi itd, da vam dajemo pare za likvidnost? Vama? To je ravno samoubistvu, jer ste se pokazali kakvi ste domaćini i kako upravljate onim što vam je narod indirektno poverio na izborima, ali nadamo se da će se završiti na sledećim izborima, da će umeti ljudi da cene. Kako ste raspolagali njihovom voljom, njihovom i našom imovinom. To je jedan deo priče vezan za ovaj set zakona o kojem razgovaramo. Gospodin Buha je potpuno u pravu. Ne postoji lokalna samouprava koja bi definisala svoja komunalna, da kažem zahvatanja ili takse, kako ste ih vi ovde napisali. Ne može gospodin Đelić, žao mi je, bilo bi genijalno da nam odgovori, kad se plaća zahtev, a kad se plaća rešenje koje dobiješ na osnovu tog zahteva. Faktički ili suštinski kad platite 2.000 za zahtev vi plaćate što ste podneli zahtev, a onda još 9.000 platite kad vam na konto tog zahteva napišu rešenje ili bilo kakav akt za koji ste podneli zahtev. Vi to tako možete, ali ako je to sistem da se puni budžet, ako je to sistemili moderan, evropski kako vi volite da kažete metod da se ubiru prihodi onda smo mi zaista ugasili. Onda ova država ne treba da ide u 21, nego u 17. vek, pošto vi pričate o unapređenju, afirmaciji, standardima, tekovinama razvijenog sveta. U čemu je problem da se donese jedan ozbiljan zakon o republičkim administrativnim taksama? Kakav primer vi dajete lokalnim samoupravama? Da li vam je sada jasno zašto su komunalne takse osam miliona u firmama ili firmama lokalnih samouprava. Zato što nema reda u državi ne može da ga ima i na lokalnom nivou. Gospodin Buha u ime SRS sve primedbe koje je izneo u tom kontekstuzaista stoje i zaista je u pravu, uopšte neću ulaziti u visinu taksi, jer na hiljadu druga deset hiljada za isti posao. Pretpostavljam da ta od 10 hiljada dinara posao treba da plaćajulikvidna i sposobna preduzeća u Srbiji o kojima smo ovde juče govorili za koje povlačimo200-300 miliona evra da im finansiramo likvidnost. Za drugo zaista niti mogu uzimaju pare niti na kraju krajeva neko daje pare. Zato smatramo da živimo u državi besmisla, jednostavno sistem je obesmišljen. Postavlja se pitanje da li zaista više bilo šta diskutovati i komentarisati. Zbog vašeg pristupa poslu i odnosa prema državi. Kako građani da dožive ozbiljnu državu? Ako vi predstavljate i promovišete na ovakav način. Pogledajte porez ovaj prvi, izmene i dopune poreza na dohodak građana. Ne mogu poreske izmene, ne može država ovako parcijalno da se bavi porezima. Ovo je stihija, ad hok sad ćemo ovo, sutra ćemo ono. Krpi rupu tamo gde se voda pojavi umesto da se promeni bure i onda tražimo odgovore zašto nam se dešava ovo što nam se dešava. Zamislite sad ovo. Gospodin Đelić kaže, kako je to malopre rekao, podsticaj u poljoprivredi, pazite on je ove izmene i dopune našao da nazove delimično podsticajno u poljoprivredi. Znate šta su napisali u zakonu? Porez na prihod od poljoprivrede i šumarstva na katastarski prihod ima neznatno učešće u strukturi prihoda budžeta. I sad takvi prihodi treba da predstavljaju, odnosno oslobađanje od tih prihoda treba da predstavljaju podsticaj u poljoprivredi. Da ga čovek pita deset godina, kakav je posed u Srbiji kad je poljoprivreda u pitanju? Da ga čovek pita šta je strategija u ovoj državi kad je poljoprivreda u pitanju? Kakva je struktura subvencija? Kome se daju subvencije? Kada se daju subvencije? Ako bi dao odgovor neko normalan i ozbiljan, da nisu fraze i floskule, evo ja ću povući sve što sam rekao i javno ću da se izvinem. Juče smo mu rekli, znate zašto jedemo paradajz iz Turske? Zato što su nam ovo podsticaji u poljoprivredi. Zato jedemo pasulj iz Azerbejdžana ili Kazahstana. Zato uzimamo jabuku iz Makedonije, a iz Čačka bacamo jabuke, trule ili što ostane damo za rakiju poljoprivrednicima. Zato što su nam ovo podsticaji u poljoprivredi. Mi smatramo da država mora da napravi presek i da zauzme stav kakvu će poresku politiku da vodi. Ovo jeste tačno da će neznatnu poresku evaziju da naprave. Ali znate kako se u mom kraju kaže – kap po kap vir se vir. Pa imate pad prihoda od PDV, zato što imate pad potrošnje. Sa druge strane imate pad uvoza. Imate inflaciju, koja nominalno možda i napravi veće prihode od PDV, ali realno ih obara i smanjuje. Vi to nećete da prikažete, jer vam statistički odgovara da napravite avanturu s tim i da prikazujete rast. Imate problem u ubiranju prihoda sa imovinom, zato što imate neefikasne poreske administracije na lokalnom nivou. Zato što ljudi ne shvataju značaj ubiranja tog poreza. Čekaju transferna sredstva koja im Mlađan Dinkić obećava, a znaju i sami da ih neće biti i žive u fikciji. Imate pad broja zaposlenih, pa imate pad ovoga, pa imate pad onoga. Kad se to sve skupi na kraju odakle pare u budžet. Nema para u budžetu. Onda se pojavi budžetski deficit od toliko procenata i naš vrli potpredsednik nas poredi sa Britanijom. Kaže pa vidite u Britaniji je deficit veći duplo, 6, 8%, kod nas je 4%. Tako je. Ali Britanija to sebi može da priušti, a Srbija ne može da priušti ono što u Britanija radi jedna mesna zajednica. Ali ne zato što Srbija ne vredi, nego što je aktuelna vlast napravila takvom kakva jeste. Na kraju, ja se zaista nadam da će se na sledećim i posle sledećih izbora sa ovom politikom raskrstiti, da će se poreskom politikom u ovoj državi baviti ozbiljni ljudi. Napraviti svemu tome jedan ozbiljan pristup. To će obezbediti sigurnost fiskalnog sistema u ovoj državi kroz vreme i moći ćemo da živimo život dostojan čoveka u 21 veku, a ne da živimo u fikcijama i izmaglicama koje nam gospodin potpredsednik zajedno sa svojom ekipom i svitom nudi poslednjih deset godina. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman.
Dame i gospodo, kada je reč o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana složiću se sa mojim kolegama da su zaista u pitanju vrlo male, pre svega tehničke promene. Iako je porez na dohodak građana vrlo značajan segment politike javnih prihoda koji se reflektuje na mnoge druge segmente, pre svega ekonomsku efikasnost, tržište rada, konkurentnost i niz drugih stvari. Ako pođemo od činjenice da porez na dohodak građana učestvuje u strukturi javnih prihoda koji su povezani u vezi sa ekonomskim, socijalnim i drugim faktorima u jednoj nacionalnoj privredi onda zaista moramo da konstatujemo i izrazimo žaljenje što je Vlada propustila još jednu priliku da način i korak ka reformama ovog segmenta. Reforme poreza na dohodak građana očigledno biće još dugo vremena, bar za ovu vladu, tema koja će da se zaobilazi. Pre svega, govoreći o ovom predlogu zakona, mogli da kažemo i govorimo o tome šta je to vlada propustila da uradi u nedostatku volje i političke hrabrosti. Oslanjajući se na samo jedan primer i ovog predloga zakona, o njemu je govorio i ministar Đelić, a govorio je i moj kolega Stevanović. Naime, ministar Đelić je rekao da se država umesto da prihoduje, ona se odlučila da daje podsticaje poljoprivredi, a što nije tačno, što je u neku ruku i smešno. Naime, i ovim izmenama oslobađanje poljoprivrednika, poreza na katastarski prihod za 2012. godinu, kao što je to učinjeno i u periodu od 2004. do 2011. godine, prezentuju se kao značajan podsticaj za ulaganje u poljoprivredu. Sasvim pogrešno. To će vam potvrditi svi poljoprivredni proizvođači, jer ova stavka u ukupnom porezu jednog poljoprivrednika je najmanja. Uostalom, to priznaje i sam predlagač zakona koji kaže da je učešće ovog prihoda u ukupnoj strukturi prihoda budžeta vrlo mala, odnosno zanemarljiva. Tako, na primer, poljoprivredni proizvođač koji poseduje oko 30 ha na ovu stavku izdvaja svega dve, tri hiljade dinara, dok na stavku nadoknade za navodnjavanje i odvodnjavanje odlazi čak oko 80% ukupnih izdataka. Zbog toga ovo nikako ne može da se nazove podsticajem za poljoprivredu i nikako ne bi mogli da se složimo sa konstatacijom koju je izneo ministar Đelić, tvrdeći da će ovo biti podsticaj koji će omogućiti poljoprivrednim proizvođačima da na tržište plasiraju kvalitetne proizvode. Potrebno je mnogo više od ovog, a složićete se, ušteda od dve, tri hiljade dinara nije dovoljna. Kad je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, moramo da konstatujemo da visina pojedinih taksi i dalje je ostala ista, nepromenjena, odnosno da ona se drastično odražava na i onako nizak standard građana. Možda smo upravo ovim izmenama očekivali da će vlada napraviti korak ka njihovom smanjenju, a pogotovo zbog teške ekonomske situacije u kojoj danas žive gotovo svi građani Srbije. Međutim, to se nije desilo. Doduše, ima jedan izuzetak koji se odnosi na naknadni upis u matične knjige rođenih, koji se oslobađa plaćanja taksi. Postavlja se pitanje, da nije u pitanju Dekada Roma da li bi se Vlada odlučila na ovaj korak. Pre svega, postavlja se pitanje zašto se odlučila pre svega tek sad na takav jedan korak. Kao što vidimo, ovim zakonom uveden je veliki broj taksi koje do sad nisu postojale. Neke takse opravdano zbog usklađivanja sa drugim zakonskim propisima. Međutim, neke su se tu našle i neopravdano. Takođe, evidentna je njihova neusaglašenost, pošto ih predlažu različita ministarstva. Da vas podseti, visina takse treba da odražava troškove organa za obavljanje poslova i radnji u vezi sa taksenom obavezom. To je ustvari trošak državnog organa za obavljanje tog posla, a što nije slučaj sa ovim taksama. Iako je ministar Đelić u svom uvodnom izlaganju rekao da će sad konačno da se zna šta se tim taksama plaća, mi moramo da konstatujemo da se tek nakon ovog neće znati šta se plaća, odnosno da građani neće znati šta kojom taksom plaćaju, odnosno šta se kojom taksom i koji se troškovi pokrivaju. Sledeći zakon o kome ću malo govoriti je zakon o davanju garancije RS u korist banaka Inteze, Sosijete Ženeral, Hipo Alpe Adrije, Erste banke, Komercijalne i Unikredit banke po zaduženju "Srbija gasa". Zakon takođe potvrđuje činjenicu da će ekonomska situacija u zemlji, koja je takva kakva jeste, ići na ruku poslovnim bankama, dok god se država i javna preduzeća budu neodgovorno ponašali i ulazili u izuzetno nepovoljne kreditne aranžmane. Davanje garancija za celokupni iznos kredita sa takvim kreditnim uslovima je zaista neodgovorno. Kamatna stopa koja predstavlja tromesečni euribor plus kamatna marža od 4,19% na godišnjem nivou je velika, uostalom, sličnu konstataciju je izneo i ministar Đelić. Zaista je neobjašnjivo da se ulazi u kreditne aranžmane, gotovo po pravilu, uvek sa istim bankama koje s druge strane uvek nude nepovoljne kreditne uslove. Nameće se zaključak da je u ovoj državi gotovo sve podređeno bankama, što je zaista neverovatno. Postavlja se pitanje - gde je tu privreda, odnosno, gde u takvom okruženju i u takvim pravilima koje je Vlada sama nametnula, sama je učestvovala u njihovom kreiranju, pozicionirati privredu? To je jedno, pre svega, možemo da kažemo bahato ponašanje države, bahato ponašanje menadžmenta pojedinih javnih preduzeća koje je zasnovano na kratkoročnim projekcijama uz odsustvo bilo kakve analize dugoročnih efekata takvih poteza. Umesto ozbiljne analize i traganja za povoljnijim kreditnim aranžmanima, ako se oni ne mogu izbeći, a neću sada da ulazim u to zašto je zaduživanje postala jedina opcija u ovom slučaju, nameće se utisak da se prihvata prvi kreditni aranžman koji se ponudi, iako nije tako, ali prosto se stiče takav utisak, ne bi li se ugasio požar, poslovne banke pri tome zaradile, a poreski obveznici sve to lepo isfinansirali. Da ponovimo kao i juče, izražavamo sumnju da će preduzeće, u ovom slučaju preduzeće Srbijagas biti u stanju da vrati kredit. Izvesniji je scenario da će aktivirati garancije Republike Srbije i kada se predlažu ovakvi zakoni nikada ne treba zaboraviti da se garantuje budžetskim sredstvima, da se garantuje novcem poreskih obveznika.To su razlozi neki, o drugim razlozima su govorile moje kolege i govoriće, zbog kojih SRS neće da podrži ove predloge.
Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč.
Činjenica je da već godinama slušamo najave o poreskoj reformi. Takođe smo i svedoci toga da, kako koje izmene i dopune poreskih zakona stignu u parlament, da je jasno da se to čekanje na poresku reformu u Srbiji praktično pretvara u "čekanje Godoa". Neki od ovih važnijih poreza u Srbiji jesu uređeni na način kakav jeste u svetu ili EU na dobit, PDV, akciza, carina, itd, ali jedan nije, a to je onaj koji bi, u principu, trebalo da bude nekakav osnovni cilj svake reforme poreskog sistema, a to je upravo porez na dohodak građana. Sad ono što se nameće kao ključno pitanje jeste svakako da li Vlada zaista ima nekakvu nameru da se ozbiljno pozabavi sa pitanjem oporezivanja građana ili ne? Ono što jeste činjenica, to je da je porez na dohodak građana svakako važan fiskalni oblik u sistemu javnih prihoda Srbije, a da sve ono što se dešavalo u periodu od 2001.-2009. godine, kada su usvajani novi propisi u oblasti oporezivanja dobiti preduzeća, poreza na imovinu, doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, akciza, poreza na promet od 2005. godine i čuvenog PDV, da je izvršena promena tog nekog institucionalnog okvira u domenu pomenutih javnih prihoda. Međutim, i kada je usvajan zakon o porezu na dohodak građana jasno je da nije izvršen nekakav suštinski zaokret u toj politici oporezivanja dohotka fizičkih lica, već je praktično došlo samo do reafirmisanja tog tzv. mešovitog sistema oporezivanja koji se danas primenjuje u Srbiji, a retko se u tom obliku može susresti u nekim savremenim poreskim sistemima. Jasno je iz ove uvodne napomene da je reforma poreza na dohodak građana zapravo najvažnija poreska reforma pred kojom se Srbija nalazi u ovom narednom periodu. Za razliku od nekih drugih poreskih oblika, pri oporezivanju dohotka građana u svetu postoji ta izražena raznolikost i to je posledica, pre svega, brojnih složenih uticaja ovog poreskog oblika i na ekonomsku efikasnost i na tržište rada i na međunarodnu konkurentnost, pre raspodele dohodaka itd. Pri tom je izuzetno važno naglasiti da se taj nekakav stvarni, realni, ekonomski i socijalni efekti primene određenog oblika oporezivanja mogu naravno značajno razlikovati od onih predviđanja koja bi mogla da pruži neka teorija. Zbog toga je, pogotovo za zemlju kakva je Srbija, jako bitno da se pre donošenja odluke o izboru određenog oblika oporezivanja dohotka građana u Srbiji detaljno proanaliziraju i prednosti i nedostaci svakog od njih i to ne samo u tom teorijskom delu, već ono što je mnogo značajnije, a to je u praktičnom delui iz iskustava zemalja koji su taj oblik primenile itd. Neophodno je da se uvaže sve karakteristike privrede kakvu, nažalost, imamo u Srbiji, njene potencijalne razvojne ambicije, odlike poreske administracije, nivo poreskog morala, itd. Dakle, brojni su nedostaci postojećeg modela oporezivanja dohotka građana u Srbiji. Jasno je da sve to upućuje na potrebu jedne njegove temeljne reforme, ali, ponavljam opet reforme koje je zasnovana pre svega na odlikama privrede, odlikama poreske administracije i sa druge strane se smatra da bi za Srbiju bilo najpogodnije rešenje da se svi ti aspekti uključe prilikom izrade jednog takvog suštinskog i radikalnog informisanja poreskog sistema i sve to bi, kao rezultat trebalo da uslovi donošenje jednog jednostavnijeg sistema poreza na dohodak građana koji bi, na kraju krajeva, stimulisao ekonomski rast koji je preko potreban rad. Činjenica je da ovakve nazovi zakonske izmene u smislu ili u vidu ovakvih izmena i dopuna zakona jednostavno unose određenu nesigurnost, neizvesnost u privredno okruženje i otuda je zaista neophodno da se na jedan duži rok ustanovi takav ekonomski održiv sistem poreza na dohodak građana. Naravno da veliki problem predstavlja i činjenica da jedan od najvažnijih makroekonomskih faktora, iako nam je premijer Cvetković pre par dana saopštio da smo ostvarili makroekonomsku stabilnost i da će biti još bolja naredne godine, ali svakako da na izdašnost tog poreza na dohodak građana predstavlja stopa zaposlenosti, a podaci su, kada je o Srbiji reč, poražavajući jer je stopa nezaposlenosti na izuzetno visokom nivou. Sam podatak o učešću poreza na dohodak u BDP Srbije koji iznosi oko 5% dovoljno govori o situaciji u kojoj se nalazimo. Odgovor na pitanje – kakvi bi efekti poreske reforme mogli da nastanu, može se dati isključivo na osnovu jedne pravne analize, a ne na osnovu ovakvih kozmetičkih predloga o izmenama i dopunama poreskih zakona. Ono što je suština jeste da se takva analiza pre svega zasnuje na realnom stanju u privredi u državi, a ne na prikazima ili direktivama i praksama nekih drugih zemalja. Na kraju, vraćam se zapravo na početak, pitanje je da li ova vlada ima snage i želje da suštinski i radikalno informiše poreski sistem. Nažalost, mislim da i meni i najvećem broju građana Srbije je jasno da je odgovor odričan, a procenat da će doći do reforme poreskog sistema je otprilike identičan procentu po ulasku Srbije u EU, dakle gotovo nikad. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Koliko imam vremena? (Predsednik: Dvadeset minuta.) Znači, u tri sata i dvadeset minuta, u odloženom prenosu. Dobro. Na početku da dam uputstvo, pošto imamo samo pet poslanika vlasti, šest iz SRS. Postavlja se pitanje ovde – ko je vlast, a ko opozicija? Nema čak ni predstavnika Vlade, ko da ste Vlada u senci, ne znam. Znači šest poslanika SRS je dovoljno da sredi kompletnu tu koalicionu vlast od G 17 pa da ne ređam dalje itd. Dobro je, bez obzira u koliko sati se bude gledalo, biće na Jut jubu, nemojte da se sekirate, gledaće ljudi ovo. naši snimaju pa će da prikažu sve to, da bude ljudima jasno ko pokazuje veliko interesovanje, brigu za ono što se dešava u Srbiji, pa čak kad je u pitanju garancija od 200 miliona evra. Vidite, SRS je uporna u sprovođenju svoje ideologije pa nam nije teško i u ovo nevreme da pričamo, da iznosimo naše stavove, a ovi koji su vlast, naročito poslanici koji daju podršku svojoj vladi, reformisanoj, njih baš briga. Oni smatraju čim je ušlo u dnevni red, biće izglasano. Šta će da bude izglasano? Nije ni bitno šta bude izglasano. Važno da je evropski. Znači, evropski se zadužujemo po svim osnovama. Moram da vas podsetim, danas je Vidovdan, velike se akademije dešavaju u ovom trenutku, organizacije Srpske pravoslavne crkve u znak sećanja šta je bilo 1389. godine, a u 18,00 časova mi smo bili prisutni na jednoj akademiji gde smo podsetili građane da je 2001, zamislite gospođo Đukić-Dejanović, 2001. na ovaj dan današnji uhapšen Slobodan Milošević i isporučen Haškom tribunalu. Nadam se da niste zaboravili ko je Slobodan Milošević. Dobro. On je isporučen i ja sada dolazim do zaključka, sreća njegova što je bio 2001. da je bilo 2010. ili 2011. njega bi verovatno isporučio Ivica Dačić. Tu se desio neki tektonski poremećaj. Vidite, sve što se započne na Vidovdan loše se završi. Mi smo jutros krenuli sa Zakonom o mladima… (Predsednik: Hoćete molim vas da govorite o temi.) Jeste, jeste, četiri zakona imamo. (Predsednik: A kada je kod poremećaja tektonskih na današnji dan, molim vas nemojte davati doprinos svojim učešćem u raspravi.) Vidite, na Vidovdan 1389. godine desio se sumrak civilizacije. Srbi nejaki morali da štite zapadnu Evropu. (Predsednik: Imate mogućnost da govorite o temi koja je na dnevnom redu.) Pa i gas dobijamo sa tih prostora, ima veze. Takođe i 2001. godine tektonski poremećaj, je rečeno – samo da isporučimo ovoga jednoga i svima će da nam svane i sada se otprilike isto kaže – samo da damo garanciju za 200 i nešto miliona našem dragom "Srbijagasu", jer su napravili velike troškove povodom izbornih kampanja, da li se sećate gospođo Đukić-Dejanović, u opštini Vrbas, Ravno Selo itd. tamo je bilo zapošljavanje ljudi samo da se glasa za SPS, kažite koji je član? (Predsednik: Član 103. Ustava vam daje pravo da govorite, ali ne neistinu i ne možete biti odgovorni za ono što izgovarate kao poslanik, ali ja vas zaista molim da ne iznosite neistine. Gospođo Đukić-Dejanović, imamo snimljeno kakva je bila kampanja. (Predsednik: Molim vas da ne iznosite neistine. Možete razgovarati, odnosno učestvovati u raspravi na temu koja je na dnevnom redu bez tako širokih ne samo zahvata nego tendencija da očigledno pošaljete političke poruke koje najviše štete vama i vašoj političkoj opciji.) Nemojte vi da se sekirate za moju političku opciju. Moja politička opcija se bliži 90-om procentu naklonosti građana. Nemojte vi da se sekirate za nas, ja samo moram da dam strukturu zašto moramo da damo garanciju jednom javnom preduzeću od 200 i nešto miliona evra. Zašto? Zašto to preduzeće nije izmirilo obaveze? Pokušavam da nađem strukturu troškova tog preduzeća, pa se tu nalaze automobili, zapošljavanje partijskih kadrova, obećanja, sprovođenje izbornih kampanja… (Predsednik: Morate znati da ne rade svi onako kako ste vi radili u poziciji da radite.) Kada sam ja bio u poziciji da radim? (Predsednik: Pa, kada ste bili ministar, na primer.) Tada smo bili zajedno. (Predsednik: Molim vas, nemojte samnom da vodite dijalog. Molim vas, nismo bili zajedno.) Molim vas, to je bilo mnogo lepo vreme kad smo bili zajedno u koaliciji. (Predsednik: Ako ste radili tako kako sada pričate, a pretpostavljam da pričate iz svog iskustva, onda nismo radili na isti način.) Tada smo se borili protiv NATO pakta, gospođo Đukić-Dejanović, čuvali KiM da bude u sastavu Republike Srbije, bili smo svi patriote, sećate se, narod je rekao na referendumu, ne stranoj čizmi, to je mnogo lepo vreme i ja se ponosim na to vreme. Što se vi stidite tog vremena? Da vidimo kakva je ta struktura troškova, tog preduzeća i zašto mi moramo danas, pošto vidite kako je rečeno, nema alternative, ja sam znao da nema alternative kada je u pitanju Evropa, a sada sam čuo da nema alternative kada je u pitanju garancija, kada je u pitanju ovo i ono, ja ne volim da živim u društvu koje je bez alternative, u osnovi demokratije se nalazi mogućnost izbora, a to znači više alternativa. Da li je ovo jedini način da se izađe iz ovih problema? Nije. Ima boljih načina. Zašto ste izabrali ovaj način? Ja vam pričam 11 godina da vodite državu u dužničko ropstvo i pitanje je čije su pare, čiji je osnivački kapital kod ovih banaka. Mi još nismo dobili odgovore vezano za Kipar. Sećate se, od kada je već tražim odgovor na pitanje, čarapa na glavu pa promašena zgrada Narodne banke, sećate se kada su 2001. godine došli neki na vlast, svi su jurili za tim kovčegom na Kipar, i Velimir Ilić je ovde priznao kako se on interesovao, pa onaj Bogavac iz DB, pa Batić, pa Fija, pa Mlađan Dinkić. Gde su te pare, molim vas? Prvo je bilo, možemo odmah da podignemo milijardu i 700 miliona, a onda se licitiralo na kom egzotičnom ostrvu se nalaze te pare. Ja moram da proniknem u skrivene tokove novca i šta se sve finansira zaduživanjem? Opstanak vlasti. Zašto treba štititi ovakvu vlast, zašto ići u zaduženja koja treba da omoguće opstanak ove koalicije, ove vlasti i ove samoubilačke politike koja glasi – idemo ka zapadu, a na zapadu se nalazi ambis i uvek je Srbija pogrešila kada se okrenula prema zapadu. Svaki političar na ovoj teritoriji koji je verovao zapadu je stradao ili pokojnik. Molim vas, to je jedno iskustvo, to nije nagađanje, to je bolno iskustvo koje preživljava ovaj narod. U ono drago vreme, gospođo Đukić, vama i meni, dakle, kada smo bili u koaliciji, bio sam zadužen da napravim kalkulaciju troškova vezano za gas. Pošto ste me sada presekli, neću da vam kažem kakva je ta kalkulacija, to ću na nekom lokalnom mediju da objasnim građanima u čemu se ogleda ta velika podvala. Da krenemo na ovaj prvi zakon koji je na dnevnom redu, a tiče se poreza na dohodak građana, dve epohalne stvari se tu dešavaju. Prva epohalna stvar jeste da nam je rečeno da od 2002. godine na ovamo u suštini ne postoji katastarski prihod kada je u pitanju poljoprivredno zemljište. Moram da vam kažem da on stvarno ne postoji. To sada može neko teoretski da razmatra na 10 ha zemljišta kada se obradi, kada se saniraju svi ti troškovi, pa kada se proda roba, koliki je taj prihod, ali to je sada imaginacija. Zašto? Imaginacija iz jednog prostog razloga, dok nije bilo traktora u Srbiji, svaki kvadratni santimetar poljoprivrednog zemljišta je obrađen. Od kada je Tito izvršio industrijalizaciju ušli su traktori, 50% poljoprivrednih površina se ne obrađuje u Srbiji i to je činjenica. Mi nemamo katastarski prihod kod poljoprivrednog zemljišta. Ta kategorija treba da se izbaci izknjiga. Zašto? Ova Vlada priznaje, ko se registruje, upali traktor i obradi zemljište, ima toliko i toliko dinara i država ga čašćava što obrađuje poljoprivredno zemljište. Kada bi postojao katastarski prihod, država ne bi vršila tu vrstu subvencije. Ništa epohalno se nije desilo. Katastarski prihod na poljoprivredno zemljište ne postoji, on je nemoguća kategorija ili što bi rekli ekonomisti gubitak na supstanci. Kada su troškovi mnogo veći nego prihod, kraj priče i nema šta da se oporezuje i nema potrebe neko da plaća, pogotovu kada se pogleda kakva je demografska slika da u selima sa nekoliko hiljada ha katastarskih površina imamo dva ili tri domaćinstva i tamo se nalaze uglavnom stari ljudi kojima je potrebna pomoć i koji nemaju ni mogućnosti da obrade zemlju, jedino mogu da gledaju kroz prozor kako im imovina propada i da ih boli duša. Ništa epohalno vi niste uradili. Vi ste samo praktično omogućili vašom politikom da se sela intenzivno prazne, a da se prigradska naselja šire i da dobijamo novu kategoriju socijalnih slučajeva. Kada u jednoj državi neko koima 10 hektara poljoprivrednog zemljišta u toku godine obradi to sve, ima i uzgoj stoke itd, itd. i na kraju godine podvuče crticu i vidi da je u minusu, onda nešto nije u redu sa sistemom u državi, a ne sa onim čovekom koji marljivo obrađuje svoju imovinu. Zato nije ni čudo što i u Banatu imamo sirotinjska domaćinstva na poprilično velikoj površini zemljišta koja se, navodno, vodi kao njihovo i daje im neki katastarski prihod. Znači, sistem je truo. Ovo je sistem koji obezbeđuje rad. Ovo je sistem koji kaže čoveku – nemoj da radiš, imaćeš minuse, dođi u prigradsko naselje, budi socijalni slučaj, ali je važno da imaš mobilni telefon, da imaš lap-top, da posle 24 časa gledaš one ludačke emisije na ovim televizijama, da nalaziš svoje duhovno zadovoljstvo. Ne treba da gledaš decu, ne treba da gledaš familiju, treba da budeš individualista, u najbrutalnijem zapadnoevropskom smislu reči. Borim se iz petnih žila da to ne pobedi u Srbiji, da to ne pobedi u pravoslavlju, i to je moje legitimno pravo. Ta vrsta individualizma ne sme da zaživi u Srbiji. To se neće sviđati onima što ulaze u diskoteke, što učestvuju na paradama, neće da se sviđa onima koji streme EU. Mi nismo predodređeni kao narod za takve stvari. Onda ispada, kada na hrast nakalemite bananu, niti će biti hrasta, niti banane, nego ima da se osuši. Mi se sušimo kao narod, upravo zbog te pogrešne politike i pogrešnog pelcovanja. Sve svoje snage usmeravam u drugom smislu. Da li razvijamo sela? Ne razvijamo sela. Nama su važni koridori, da njima tutnje hladnjače, kamioni EU, kako bi njihova roba što pre otišla i osvojila neka tržišta. Kao predstavnik jedne nacionalne stranke, za mene je najvažnije da bude zadovoljan naš građanin i da mu se garantuju ista prava i u nekom selu 50 kilometara od varošice kao i ovome u beogradskom krugu dvojke. Da li je to moguće? Nije moguće u punom kapacitetu, ali država ne sme ni jedan član ni jednog zakona da donese iz koga bi se videla ta vrsta socijalne, ekonomske, političke i bilo koje druge vrste diskriminacije. Protiv toga se borim parlamentarnim sredstvima. Naravno da moje reči nisu ugodne za vaše uši. To namerno radim. Zašto to ne bih radio namerno? Hoću da skrenem pažnju, malo mi je 80% popularnosti SRS. Želimo da skratimo popularnost, kao u vreme Pašića, kada je to bila maltene jednostranačka skupština, gde su listom građani glasali za poslanike SRS. I dan danas po selima postoje zadužbine radikalskih poslanika, bolnice i škole. To mi hoćemo da se vrati i sve radimo da se to vrati. Druga stvar koja se dešava u ovim izmenama zakona o porezu na dohodak građana, vidite, vi ste prinuđeni, godinama ste se pripremali, a sada ste prinuđeni da statistički pređete sa jednog oblika izračunavanja inflacije, kao rast cena na malo, na indeks potrošačkih cena. Zašto? Zato što u indeksu potrošačkih cena malo pondera vuče i mali je uticaj onih cena koje su u nadležnosti države. Znači, ono što država određuje cene, to malo utiče na indeks potrošačkih cena, te se tako fiktivno prikazuje niža inflacija od one koja realno jeste. Izvinite molim vas, da je ovaj obrazac utvrđivanja inflacije primenjen 2000. godine, mi ne bismo imali onakvu inflaciju. Znači, u pitanju je matematička kategorija. Ona je interesantna. Za koga? Interesantna je za one koji duguju bankama, jer imaju obavezu pošto su ljude naterali da uzimaju kredite za stanove, lizing itd. U međuvremenu su ljudi izgubili posao i onda su oni zainteresovani da smanje svoju odgovornost. Njihova bi se odgovornost mnogo više videla u kategoriji rast cena na malo, ali se zato ide na potrošačke cene, smanjuje se njihova odgovornost, oni ne utiču na rast inflacije, nego utiču neki drugi faktori. Tako da, oni koji otplaćuju stan, imaće zadržanu ratu itd, ali niste rešili problem, oni su u međuvremenu izgubili posao. To što ste mu spasili tu ratu ili zamrzli na neki nivo, slaba je vajda, izgubili posao ljudi, nemaju da prežive, a kamo li da izmire svoje obaveze. Beograd nije reprezent za celu Srbiju po svojim prihodima. I dalje ste nastavili u ovom zakonu da ne pravite razliku šta su prihodi, a šta su primanja, pa član 10. i član 1. međusobno ne pričaju. Član 10. treba da izuzme iz obračuna poreza na dohodak građana sve ono što se izuzima, a što je napisano u članu 9. Tu do kraja niste sproveli tu operaciju. Zašto? Zato što suštinski ne pravite razliku između toga šta je prihod, a šta su primanja. Jednostavno, pobrkalo se to, mene to i ne čudi, obzirom da je gospodin Đelić jedva ubo zakone koji su na dnevnom redu. Napravio je 16 materijalnih grešaka obrazlažući ova četiri zakona. Dobro, to nije prvi put kada je u pitanju Boža. I kada su ga častili sa jagnjetom, on je pobrkao i uzeo šarplaninca. Znate taj vic o Boži Đeliću? Da pričamo dalje o ovom zakonu o porezu na dohodak građana. Nije mi jasna ova kombinacija sa volonterima. Zašto mi nije jasna? Ako od obračunatog poreza se odbije 40%, kome to ide? Da li to predstavlja prihod volontera? Prema vašoj formulaciji – ne. Kada ga uhvate ovi Gutini iz Uprave prihoda, da vam ne pričam šta će da ispadne u tumačenju. Idemo dalje. Što se tiče Zakona o republičkim administrativnim taksama, moram da vam skrenem pažnju da niste tu najgori, niti ste izmislili rupu na saksiji. Ova operacija indeksiranja ili ofrlje određivanja iznosa administrativne takse je krenula u ovoj zgradi 1993. godine i idejni tvorac tog koncepta i rodonačelnik je bio opozicioni poslanik Miroljub Labus. Tada su na dnevnom redu bile sudske takse za Savezni sud, za saveznu državu i savezne administrativne takse. On je dao ideju ljudima o indeksaciji. Onda se to zaledilo u našem pravnom sistemu i videli ste i sami da su prihodi po osnovu republičkih administrativnih taksi postali impozantan prihod budžeta Republike Srbije. To ne sme da se desi. To mora da bude simbolično i da obuhvata samo troškove evidentiranja, a ne ono što pišete u obrazloženju – trošak usluge koju država pruža građanima. Nema država obavezu da pruža uslugu. Država ispunjava svoje nadležnosti, svoje poslove mora da obavi. Te takse moraju da budu niže da bi omogućile svakom pojedincu da ima dostupnost državnim organima na jeftin način, a vi ste od toga napravili akcizu, PDV ili ne znam koji drugi strašan poreski prihod. Onda se čitaju nenormalni podaci u pogledu iznosa tih taksi. Taksa nije naknada za uslugu, zapamtite, nego država nema para, rešila je problem i kako da se obezbede pare – diži do neba sve redom, akcize, poreze, zaduženja itd. Ako neko počne da kritikuje, kažu – ti si protiv penzionera, ti si protiv zdravstva, ti si protiv dece, ti si protiv školstva… (Predsednik: Ili protiv poštovanja vremena.) Iskreno se kajem što sam vam uzeo dve sekunde.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a niko nema želju, a ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika, da uzme učešće u raspravi, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, Predlogu zakona o davanju garancija Republike Srbije u korist Banca Intesa AD Beograd, Societe General Srbija a.d. Beograd, Hypo-Alpe-Adria bank a.d. Beograd, Erste Bank a.d. Novi Sad, Komercijalne banke a.d. Beograd i Unicredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o regulisanju duga Republike Albanije prema Republici Srbiji (tač. 2, 3, 4. i 5. dnevnog reda). Sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova. Zahvaljujem.